Bon dia, diputats, diputades. Els prego que vagin ocupant els escons corresponents i comencem la sessió. Els recordo que la llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier. I, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí, com a primer punt de l'ordre del dia. Així mateix, els faig avinent que la Mesa i la Junta de Portaveus que vam tenir ahir dimarts, vam acordar incloure com a punts de l'ordre del dia la lectura de la Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia del trastorn per dèficit d'atenció amb hiperactivitat, i la compareixença del vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, en substitució del president de la Generalitat, davant del Ple, per informar sobre les darreres mesures adoptades per contenir el brot epidèmic de la Covid-19. Aquests dos nous punts se substanciaran en acabar la sessió de control al Govern. [[Manifestació de condol i de condemna de la violència masclista]] Abans de passar a l'ordre del dia, però, els he de comunicar que, d'acord amb les dades oficials del Departament d'Interior, malauradament el passat 2 d'agost va morir assassinada a Sabadell, Yolanda, la desena víctima per violència de gènere a Catalunya. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim i reitero el compromís del Parlament en l'erradicació de qualsevol forma de violència contra les dones i vetllar pel seu record. D'acord amb el Protocol de dol del Parlament de Catalunya contra les violències masclistes, aprovat pel Grup de Treball en Equitat de Gènere, aquesta presidència convoca un minut de silenci en suspendre la sessió plenària avui al migdia, davant de la façana del Palau del Parlament. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] A continuació, i en compliment amb allò que estableix la Moció 111/XII, del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, els informo que, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici de l'any 2020, hi ha hagut 783 víctimes mortals i desapareguts, a la Mediterrània. Continuem, ara, amb el primer punt de l'ordre del dia, que són les preguntes al Govern. [[Pregunta al Govern és sobre l'afectació de la crisi en la cultura i les conseqüències per als treballadors d'aquest sector]] [[310-00408/12]] I la primera pregunta és sobre l'afectació de la crisi en la cultura i les conseqüències per als treballadors d'aquest sector. I la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez. Quan vulgui.
Bon dia a tots i a totes; bon dia, consellera. És públic i notori que el sector de la cultura i, concretament, els treballadors i treballadores de la cultura estan patint les conseqüències de la crisi sanitària. I també és públic i notori que hi ha un malestar profund en el sector. S'ha mostrat amb mobilitzacions al carrer, que ja s'han fet. I mobilitzacions que vindran. Hi ha insatisfacció, hi ha malestar. I hi ha malestar perquè els treballadors de la cultura i les seves treballadores no arriben a final de mes. I per què no arriben a final de mes? Perquè totes les ajudes, subvencions i línies de suport que s'han obert, des del Govern de la Generalitat, des de la seva conselleria, no estan arribant de forma directa als treballadors i treballadores de la cultura. Però ja li he dit moltes vegades, li hem dit moltes vegades: plou sobre mullat. Parlem d'un sector estructuralment precaritzat, amb unes males praxis a l'hora de contractar; també per part de les administracions i ajuntaments d'aquest país. També, amb un departament intermitent, com és intermitent la feina dels treballadors i treballadores de la cultura. Tres anys, tres conselleries. La senyora Laura Borràs va abandonar les seves responsabilitats en el Departament de Cultura, per anar a Madrid. El darrer sainet entre el Govern, va portar la consellera Vilallonga fora del departament. I avui, vostè entoma una situació molt difícil. I li volem preguntar, consellera: quina és l'estratègia de la conselleria per fer que els treballadors i treballadores de la cultura no siguin els principals agreujats de la crisi que vivim? I especialment, aquells que estan centrats en les arts escèniques i musicals?
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Àngels Ponsa. Endavant.
Gràcies, president. Diputada, com vostè sap i coneix perquè, doncs; dilluns vaig tenir oportunitat d'explicar-ho a tota la Comissió de Cultura, en la meva compareixença voluntària; som sensibles –molt sensibles– a la situació que passen els treballadors i treballadores de la cultura i al que passa al sector de la cultura en general. Cert és que plou sobre mullat. Dijous passat, doncs, arran de les noves mesures sanitàries, una part del sector de la cultura, la part de les escèniques, de les arts escèniques i musicals i també del cinema, van haver d'interrompre la seva activitat. Però, per això, doncs, hi hem destinat recursos, hem estat al seu costat des del primer moment. El mateix dijous jo em reunia amb tots ells per poder fer uns ajuts que fossin del seu més, diguéssim..., necessitat, o sigui, recollir les necessitats que tenien. Aquests ajuts es van aprovar ahir a Govern, o sigui que, el que podem dir, jo crec, és que hem anat amb resposta amb molta celeritat, perquè això passava dijous i ahir aprovàvem aquestes mesures. Són, aquests 17.200.000 euros que, en tot cas, després passaré a detallar-li.
Gràcies, consellera. Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Consellera, vostè ens parla de celeritat, però és que no estem al març. Estem al mes de novembre. I les treballadores de la cultura porten patint aquesta crisi des de fa molts mesos. No pot parlar de celeritat, quan, a dia d'avui, tres de cada quatre músics en actiu, durant el 2019, han experimentat una reducció de més del 90 per cent de la seva activitat. I només dos de cada deu han pogut acollir-se a les mesures especials promogudes pel Govern. Nosaltres, detectem en base a les dades que vostès ens donen des del departament, que cobren les empreses, però no cobren les treballadores. Per tant, demanem ajudes directes per a totes les treballadores. Pagament íntegre de tots els espectacles cancel·lats. I que es posi en funcionament la Taula de treball interdepartamental de les treballadores de la cultura.
Gràcies, diputada; ha acabat el seu temps. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Justament d'aquests 17 milions que ara li vull detallar –17.200.000 euros– com van destinats: 3.700.000 euros van per compensar les pèrdues de cancel·lació d'espectacles i activitats culturals; 4.700.000 euros, per donar suport al finançament de les despeses de funcionament de les empreses i entitats culturals; perquè, si les empreses funcionen, els treballadors també cobren. I van destinats a treballadors autònoms; a empreses en forma de persones físiques, tant físiques com jurídiques, i a entitats privades sense afany de lucre. Perquè aquí també hi tenim tot l'àmbit de la cultura popular, que vostès a vegades se n'obliden, però que forma part del conjunt d'ateneus i de tots els centres que donen molta activitat cultural i també feina al país. Aquestes empreses, siguin d'arts escèniques; d'arts musicals, d'empreses..., bé, la cultura popular, com he dit; d'activitats de difusió literària; de...
Consellera, ha acabat el seu temps. Gràcies.
Gràcies.
La següent pregunta és sobre les actuacions en el sector de la cultura amb relació als ajuts previstos per la segona onada de la Covid-19. [[Pregunta al Govern sobre les actuacions en el sector de la cultura amb relació als ajuts previstos per a la segona onada de la Covid-19]] [[310-00413/12]] I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Francesc Ten. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, diputades i diputats. Consellera, sí, seguim, més cultura; cultura segura. En la primera onada, ja ens va quedar clar que turisme, comerç i cultura eren dels sectors més perjudicats per la pandèmia. El molt honorable president Torra va apostar per protegir i declarar la cultura com a bé essencial. Aquest concepte ha quallat en el sector i en la societat, i serà un gran impuls per treballar a mitjà termini a considerar, de totes totes, la cultura com un quart pilar de l'estat del benestar. Consellera, malgrat que ens consta la seva lluita fins al darrer moment per evitar aquestes dràstiques mesures per a la cultura, les dades sanitàries per contenir la mobilitat i la interacció social han estat més fortes que la incidència o l'impacte que la cultura mateixa podria representar en aquestes dades. La situació general, però, és esfereïdora i certament, s'ha de revertir. Estem patint un tancament de les activitats culturals, sales de concerts i pràctica d'arts escèniques, que és un cop vital per al sector i per a moltes persones que hi treballen i que en depenen. Però també és un fre a l'hàbit cultural i social que necessitem com elements definidors de l'ésser i de la identitat individual i col·lectiva. Volem saber, consellera, quines mesures heu previst per ajudar, protegir aquest sector i, sobretot, per reactivar-lo tan bon punt l'indicador Rt estigui per sota d'1. El nostre país no es pot permetre veure desaparèixer la professió de músic, o perdre embranzida en l'alta creació que sempre ha tingut. Necessitem la cultura, fer-la, practicar-la. Necessitem molt de planter i molta pràctica per ser motor cultural, motor econòmic relacionat amb la cultura, i perquè la cultura sigui un bàlsam curador de l'ànima de la ciutadania. Que actuï com a element de cohesió social, que educa, acull, equilibra i acull la comunitat. Moltes gràcies, consellera.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Àngels Ponsa. Endavant.
Gràcies, president. Efectivament, diputat. No he pogut acabar la intervenció anterior perquè realment, tota la línia i la bateria d'ajuts és llarga. I explicar-ho tan condensadament, doncs, no és senzill. Però en tot cas, dir-los que d'aquests diners, dels 17.200.000 euros que parlava, 3.700.000 euros són destinats directament als treballadors i treballadores de la cultura. Hem fixat una paga de 750 euros per a cada un d'ells. I, per tant, és un ajut directe als professionals, als tècnics, al personal tècnic d'aquests equipaments. Paral·lelament als ajuts econòmics, que són molt importants, són bàsics, també hem intentat fer un acompanyament. Des del primer moment, hem posat en marxa el Cultura Respon; és un web en què cada u pot adreçar les seves demandes per poder fer assessoraments personalitzats. També tenim programades unes sessions formatives, per tal d'arribar a tots ells. Demanem sempre la reprogramació de les activitats, que no la cancel·lació, per tant, és important que tothom tingui aquest missatge. Com bé vostè feia referència –i a demanda del president Torra– el 22 de setembre vam poder aprovar la declaració de cultura bé essencial. Això ens ha dut a poder fer un seguit de..., una cirurgia fina, eh?, en què respecta no..., ha afectat aquests equipaments que deia abans, els escènics, musicals i cinemes, perquè són els que concentren major interacció i mobilitat, però no ha afectat les biblioteques, els museus, els arxius, les galeries d'art, les llibreries i tota la resta d'equipaments i activitats culturals. Aquesta declaració també ens prepara per treballar en la represa que vostè demanava. Estem ja pensant en la represa, un cop els índexs de la pandèmia baixin. I, paral·lelament, també treballant en el Canal Cultura, una plataforma que combina les arts en viu amb les arts en línia i una campanya de comunicació, que llançarem en el moment de la represa, per ajudar al consum cultural i fomentar el consum cultural. Estem convençuts que primer és la salut; després és la cultura, perquè la cultura també és salut. Gràcies, diputat.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre les actuacions relatives a la gestió de la pandèmia de la Covid-19]] [[310-00412/12]] La següent pregunta és sobre les actuacions relatives en la gestió de la pandèmia de la Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Assumpta Escarp. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, president, consellera. En plena segona onada de la Covid; de fet, a vegades tenim la sensació que no hem sortit de la primera, potser per una desescalada massa ràpida, però és cert que, des de principis d'octubre, el creixement aquí i arreu ens situen ja de ple en un escenari complex i amb grans incerteses. Ha calgut prendre mesures restrictives, marcar objectius clars, protegir els serveis assistencials –en aquest moment ja tensionats–, però, sobretot, també, protegir els i les professionals i els més vulnerables; aquells que potser vam abandonar en el seu moment. El nivell de contagi en les residències no para d'augmentar. En una setmana, s'han duplicat els casos; s'ha multiplicat per vuit en les darreres tres setmanes. La Generalitat ha hagut d'intervenir quatre residències. El sector i els familiars estan molt preocupats, més enllà d'algunes converses que hem conegut últimament. Consellera, ens pot explicar el grau d'execució del Pla d'intervenció de les residències? Calen modificacions per donar una resposta adequada?
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés, endavant.
Gràcies, president. Consellera, vicepresident; diputats, diputades. Doncs bé, el que ens trobem, en plena segona onada, i precisament per això i per una de les prioritats que tenim en aquesta segona onada, que és protecció dels vulnerables; entre ells, les residències de gent gran al nostre país. La situació, avui, és que tenim dues-centes residències amb algun cas; 155 d'elles, entre un i nou casos. I per tant, molt més gestionable que brots grans que puguem tenir a les residències; 1.457 residents que avui són Covid positiu i per tant, és un 2,6 per cent dels residents que hi ha a les nostres residències, 162 d'ells estan ingressats en centres hospitalaris i vuit d'ells a la UCI. Això, ens marca una protecció específica que hem de fer. A partir del 16 d'octubre, quan nosaltres vam prendre la decisió de fer mesures generals, a tot el país, a tota la societat, també prioritzem, evidentment, la protecció, sobreprotecció en aquestes residències i posar com a situació de risc tot el país vol dir cribratges periòdics als professionals de les residències, que és principalment per on pot entrar el virus i per on, ja sabem tots i totes, que causa estralls. També els tests antigènics, que a partir del 19 d'octubre fem extensius també a les persones simptomàtiques en residències –ja portem més de 1.600 testos fets en les residències–, que ens donen més rapidesa per poder actuar quan hi ha algun brot. I també això, ho farem extensiu als professionals, amb aquests cribratges, a partir de l'últim protocol.
Gràcies, consellera. Té la paraula de nou la diputada.
Gràcies. Miri, m'alegren les dades que vostè ens dona, perquè vol dir que encara hi som a temps. Perquè si alguna cosa hem d'aprendre de la primera onada, pel que fa a les residències, és que vam arribar tard. Van arribar tard i els costos van ser molt elevats. De totes maneres els haig de dir que en aquella batalla potser van guanyar més els egos que les responsabilitats i, per tant, qui va pagar van ser els mateixos usuaris de les residències. El sector li diu: falten professionals. De fet es va determinar així en la primera onada. Mil vuit-cents, van determinar. Però resulta que com que les residències no cobren els deutes que vostès tenen amb ells –s'ha de modificar ara el decret per poder-ho fer–, no poden fer les contractacions. Demanen també els cribratges; veig que vostè ho té previst. Però també enllaço amb el tema de les visites externes; ens demanen criteris clars: determinació de que les visites i la seva restricció estigui més vinculada al risc de rebrot i que se'ls digui claríssimament quan han de restringir-les. És difícil compaginar seguretat i soledat, seguretat i no veure els familiars, però han de saber quan cal actuar. Tampoc acaba de funcionar l'atenció sanitària, perquè depèn molt de la saturació dels CAPs. Les residències són espais per viure i conviure. El paper dels professionals és la de la cura i la prevenció. La seva és la responsabilitat de l'atenció sanitària, les decisions i les actuacions normatives. No podem tornar a fallar a tanta gent que té, com tots nosaltres, dret a la salut. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. I, de nou, la consellera.
Gràcies, diputada. Estem molt d'acord amb l'últim que vostè diu i tenim molt clar que no volem fallar i que volem estar al costat de totes les persones, sabent que el risc zero no existeix i que la seguretat absoluta no la tindrem mai. Per això, els cribratges en professionals. Per això, el Pla sectorial de l'àmbit residencial, que estableix més prevenció i protecció; estableix que els equips d'intervenció ràpida, que conjuntament amb les residències i les delegades de la consellera per a residències, l'atenció primària i salut pública, actuen al mínim indici, sigui una persona professional positiva, sigui un resident positiu. També reforç de comunicació amb les famílies. Nosaltres crèiem que era essencial i hem obert també un camí de participació amb les famílies per tenir en compte els drets dels residents i dels familiars. I una crida a professionals, que s'ha fet a través del SOC, perquè no ens en faltin. I 37,6 milions d'euros de primària destinats a suport a residències.
Gràcies, consellera. Ha acabat el temps. [[Pregunta al Govern sobre la gestió de les residències i els centres d'atenció a la gent gran durant la pandèmia de la Covid-19]] [[310-00409/12]] La següent pregunta és sobre la gestió de les residències i els centres d'atenció a la gent gran durant la pandèmia de Covid-19 i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Noemí de la Calle. Endavant.
Consellera Vergés, el pasado viernes su conselleria publicó nuevas restricciones para la contención del Covid y entre todas las medidas no hubo ni una sola palabra para las residencias, cuando ha sido uno de los sectores más afectados, con casi siete mil fallecidos a fecha de hoy. En la anterior ola, ustedes reconocieron que uno de los errores que cometieron fue no blindar las residencias desde un primer momento y en esta ola –esta segunda ola que viene..., que ya tenemos encima– no solo van a cometer el mismo error, sino que, según su plan sectorial, ahora mismo cada residente puede recibir al día la visita de tres personas. Multipliquen tres visitas por los 56.000 residentes que hay aproximadamente ahora mismo en Cataluña por los treinta días que tiene un mes. ¿Son conscientes que con sus instrucciones actuales están permitiendo que pudiese haber más de 5 millones de visitas en un mes en el total de las residencias catalanas? ¿Saben que ya hay positivos acreditados en residencias producidos por visitas? ¿Esa es manera de contener el virus? ¿Van ustedes a rectificar?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Moltes gràcies, president. Doncs, certament, això ve d'un pacte, d'un treball, d'un acord entre el sector de les residències i el sector de salut, evidentment, per compaginar i per trobar l'equilibri, com comentàvem abans, entre màxima seguretat i protecció davant de la Covid-19. Les visites està absolutament establert com s'han de fer amb la màxima seguretat, amb distància i, fins i tot, en alguns punts es porta tan a l'extrem, tan a l'extrem, que també hi ha queixes de familiars i de residents, que només tenen aquella mirada per poder tenir a prop els seus familiars. Per tant, això forma part d'un acord. No ho hem de rectificar. No comprarem el discurs, perquè ens hem preparat precisament per poder mantenir aquest equilibri entre el dret dels residents i els familiars i poder tenir una seguretat en la gestió de l'epidèmia.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Consellera, mire, el caso exacto de las visitas no es un fruto de un pacto con el sector, porque es el propio sector el que está reclamando que, por favor, se haga algo con este tema. Lo que no puede ser es que usted, o ustedes, apliquen criterios diferentes en hospitales y residencias. Diferentes hospitales ya han prohibido las visitas a los pacientes ingresados. ¿Por qué no se hace lo mismo en las residencias? Da la impresión de que no han aprendido de los errores de la primera ola y van de cabeza a reproducirlos en la segunda y parece que evitar muertes, para este para este Govern, sea secundario, que es más importante que una serie de amiguetes se lucren y hagan caja con todo este drama que se está viviendo en las residencias, como está sugiriendo la investigación por presunta corrupción que está salpicando a personas vinculadas con Convergencia y también con Esquerra. Y es que, qué rápido ha aprendido Esquerra de Convergencia. ¿Ustedes se han puesto en el lugar de todas esas personas que han perdido a un ser querido en una residencia? Porque a raíz de su desastrosa gestión y de todo lo que ha salido a la luz estos días, usted y el conseller El Homrani lo primero que tendrían que hacer es pedir perdón. Y acto seguido, para dar tranquilidad tanto a residentes, como a familiares, como a los profesionales del sector, deberían dimitir y dejar paso al frente de sus «consellerias a personas que sí tengan experiencia y motivación para salvar vidas.
S'ha acabat el temps. Gràcies. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Miri, diputada, el conseller El Homrani i jo mateixa ens reunim amb el sector i, de fet, ens vam reunir fa pocs dies amb diferents patronals del sector. Una d'elles –una d'elles– va repetir exactament el mateix discurs que m'ha fet vostè aquí, i li vam explicar, no jo, sinó totes, que era fruit d'un acord que s'havia treballat pels drets dels residents, que són persones i que viuen i que tenen el seu domicili en residències, i potser serà l'últim domicili que tinguin. Per tant, en base a això, a l'equilibri, no hi ha ningú com nosaltres que vulgui el màxim de seguretat en l'epidèmia. I és penós –és penós– que això ho barregi amb insinuacions i amb relats de la Guàrdia Civil, que estan insinuant, evidentment, coses que no comparteixo. Estic molt tranquil·la –molt tranquil·la– en tot aquest aspecte. Miri, i posats que tenim temps –posats que tenim temps–, l'hi dic: l'atenció primària és a les residències. L'atenció primària la vam reforçar perquè pogués anar-hi –Programa de suport assistencial a les residències–, perquè, sí, es va patir en la primera onada i perquè ens hem preparat per a aquesta segona onada: 37,5 milions d'euros; 270 infermeres equivalents; 163 metges de família; contínuum assistencial; tractament d'oxigen domiciliari, que també arriba a les residències i que l'hem doblat des del mes de juliol, que ha passat a 448 tractaments; realització de PCRs també a les residències i ara tests d'antígens; ens hem preparat amb els plans de contingència amb espais de derivació, trenta-sis residències buffer. I tot això és gestió per als residents, per a les persones.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre el suport econòmic als sectors afectats per les restriccions aprovades]] [[310-00407/12]] La següent pregunta és sobre el suport econòmic als sectors afectats per les restriccions aprovades, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor David Cid. Endavant.
Bon dia, consellera. Miri, des del nostre grup parlamentari voldríem saber quin és l'estat real de les ajudes anunciades per la Generalitat que afecten els sectors que tenen restringida la seva activitat. Volem saber per què primer s'apliquen les restriccions i les ajudes no arriben fins setmanes més tard. En segon lloc, per què els anuncis sobre les ajudes no lliguen després amb les realitats aprovades? Per exemple, dilluns la consellera de Cultura anunciava 17 milions per al sector i ahir només se n'aproven 8. En tercer lloc, per què inicien campanyes publicitàries per difondre determinades mesures que encara no s'estan aplicant? I finalment, en quart lloc, per què estan gastant tan poc, per què estan gastant tan tard? O sigui, fa la sensació que el senyor Aragonès està més pendent de controlar el dèficit de la Generalitat, quan teòricament no hi han objectius de dèficit, que no realment d'afrontar el patiment de la gent que es veu afectada per les restriccions aplicades per la Generalitat.
Per respondre a la pregunta, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Endavant.
Sí; gràcies, president. Senyor diputat, doncs, miri, en aquests moments li puc dir que el suport del Govern de Catalunya per ajudar tots aquests sectors econòmics afectats per les restriccions ha estat de més de 300 milions d'euros. De fet, aquests últims 300 milions d'euros que hem mobilitzat, vostè que parlava de dèficit, doncs, precisament provenen d'aquesta relaxació de l'objectiu de dèficit, que sí que tenim, però que en aquest cas és de 0,2 per cent. Això són 420 milions d'euros per a la Generalitat, dels quals de manera immediata n'acabem de mobilitzar 300. I ho hem fet gairebé gairebé en paral·lel a la presa de mesures, no com l'Estat espanyol que encara esperem que amb l'estat d'alarma decreti aquestes mesures compensatòries econòmiques que acompanyin aquesta decisió.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
No són ajudes noves: 40 milions més per a la renda garantida, això ja estava en els pressupostos que van pactar amb nosaltres; 35 milions per al sector social –si això vostès mateixos reconeixen que és l'aplicació de l'acord pactat amb nosaltres. Per tant, vostès estan venent com a ajudes a sectors afectats recursos que ja estaven en els pressupostos aprovats. És a dir, estan fent el reciclatge de mesures. I, miri, de veritat vostès creuen que poden mirar als ulls la gent afectada del sector de la restauració? Una persona que ha hagut de tancar el seu negoci des de fa més de vint dies, que fins al cap pràcticament de quinze dies no va poder sol·licitar les ajudes, que són només de 1.500 euros. Vostè creu que es pot pagar, tancat tres setmanes, al sector de la restauració només 1.500 euros per negoci? El lloguer, els treballadors, els compromisos amb els proveïdors... Per tant, no és cert que vostès estiguin posant tota la carn a la graella en la despesa. De fet, parlen de..., em donen la raó, és a dir, vostès volen complir l'objectiu de dèficit quan en realitat ja els hi han dit..., des de l'Estat els hi ha dit el Govern d'esquerres que l'objectiu de dèficit és només orientatiu, que gastin, que allò que realment superi l'objectiu de dèficit els hi finançarà l'Estat. Hi ha un fons Covid per a aquest any, 3.200 milions d'euros; l'any que ve, un altre fons Covid. Els mantindran les transferències a càrrec de l'acord de finançament. Per tant, gastin d'una vegada per totes i deixin de reciclar mesures, i sobretot ajudin els sectors afectats.
Diputat, gràcies. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Primer de tot, ja ens agradaria poder no reciclar, com vostè diu, mesures. Perquè sap què passa?, que el dèficit fiscal estructural que pateix el Govern de Catalunya no ens permet disposar de tots aquells recursos que sí que podríem mobilitzar per acompanyar aquests sectors i, per tant, per millorar la vida dels nostres ciutadans i també l'economia del nostre país. Però com li he dit abans, una xifra de 300 milions d'euros aproximadament. I si m'ho permet, li detallaré una mica més perquè crec que pot haver generat alguna mica de confusió a on han anat aquests diners, no? Perquè, miri, aquests 300 milions concretament que li he dit que hem acabat de mobilitzar volen donar suport econòmic a tots aquells sectors més afectats per les restriccions, certament, i, en concret, si m'ho permet, l'hi explicaré: 17,2 milions per al sector de la cultura, dels que ahir el Govern en vàrem aplicar com a primer paquet 8,4, però són 17,2; per a les entitats de lleure, 20 milions d'euros; per als clubs esportius i federats, 20 milions d'euros més, i els no federats, eh?, també. I per al sector de la restauració i l'estètica, a part dels 40 milions que ja vàrem posar a disposició quan vàrem prendre per primera vegada la mesura, n'hem posat 50 més i, a més a més, tenim també mesures addicionals, com el decret que permetia reduir-se el lloguer el 50 per cent o els ERTOs mateix, que els que els cobreixen tota la part de la despesa laboral. Miri, des del Govern de Catalunya treballem amb una xifra, que li he dit més de 300 milions que acabem de mobilitzar amb aquest nou paquet de mesures, i un concepte: política expansiva. I això què vol dir, aquesta política expansiva. Doncs, miri, vol dir increment de la despesa pública; vol dir molts ajuts directes i moltes suspensions i moratòries a tributs i cotitzacions. En aquesta línia, com el que fan els països europeus. Què estan fent els països europeus? Polítiques expansives. Què va demanar el Govern al Govern de l'Estat espanyol des de l'inici de la pandèmia? Polítiques expansives. I què fa el Govern Sánchez-Podemos al respecte? Doncs, miri, apujar la quota...
Gràcies, consellera.
...als treballadors autònoms d'aquest país.
Se li ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la comunicació dels darrers ajuts que ha aprovat per a pal·liar les conseqüències de la Covid-19]] [[310-00414/12]] La següent pregunta és sobre la comunicació dels darrers ajuts que ha aprovat per a pal·liar les conseqüències de la Covid-19 el Govern. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Josep Riera. Endavant.
Bon dia, consellera. Quan el Govern comunica mesures com les d'ahir, que són tan importants i que afecten positivament moltes persones que ho estan passant malament, a mi m'agradaria, per exemple, que aquestes mesures fossin la informació que obre els telenotícies de la televisió pública. Ahir no va ser el cas. Entenc i comparteixo que la nostra televisió pública faci un desplegament important per cobrir les eleccions dels Estats Units, però també m'agrada que posi el pes sobretot en la funció de televisió nacional. Però això no és el que li volem preguntar, consellera. Sí que volem que ens parli de les mesures que aprova el Govern i de com les comunica, perquè som de l'opinió que una bona comunicació també ajuda a fer més efectives les mesures que es prenen, tant si són en l'àmbit sanitari o de salut pública, com les mesures econòmiques i socials per ajudar les persones, treballadors, siguin o no autònoms, o empreses, sobretot les dels sectors més afectats per les mesures restrictives. En aquest sentit, els decrets lleis aprovats ahir, amb mesures urgents de caràcter tributari, social i per a l'àmbit de la cultura, són mesures de primera magnitud, sens dubte. És el que els demanem: mesures valentes i ben orientades, i que el Govern s'anticipi abans que les situacions complicades siguin irreversibles, i que les comuniquin amb claredat i transmetent confiança als ciutadans. Entenem que en aquest sentit no els ajuda gens continuar fent la seva feina, que és molta, i haver de superar, a més, l'absència del president Torra, ignominiosament apartat del seu càrrec per un estat irresponsable que en una situació alarmant treu del mig un president per haver defensat un dret fonamental. Entenem que per aquesta raó, sense el seu lideratge, del president Torra, en alguns moments el Govern ha llançat missatges contradictoris, i que això és perjudicial per a la percepció dels ciutadans i l'efectivitat de les mateixes mesures. Però també entenem que n'han pres consciència i que, com ara ahir, s'explica amb claredat què és el que s'està fent. Consellera, quin és el capteniment del Govern sobre la comunicació dels darrers ajuts aprovats per pal·liar les conseqüències de la Covid-19?
Gràcies, diputat. Per respondre la pregunta, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó. Endavant.
Gràcies, president. Senyor diputat, diputades, diputats, doncs, certament, compartim que la comunicació és un dels eixos estratègics en la gestió de qualsevol crisi. I si la comunicació en una situació de crisi sempre és complicada, en una crisi sanitària com la que tenim encara té molts més interrogants. I com que tant les previsions com l'evolució sabem que són canviants..., i, per tant, en aquest sentit encara fan més complexa aquesta comunicació. Però, a la vegada, com més complicat és, comparteixo, doncs, que és més important donar la informació actualitzada, comunicant allò que sabem i totes les previsions que tenim, sense ser massa alarmistes, però deixant clara la situació des del primer moment. I vostè ha fet referència a dos conceptes que crec que són precisament la base per lluitar amb èxit contra aquesta pandèmia i els seus efectes, que són: missatges clars i polítiques valentes. I, de fet, els missatges clars i la comunicació efectiva no només serveixen per explicar aquestes mesures que el Govern hem adoptat per raons sanitàries, sinó que aquesta comunicació efectiva també ens ha de servir per aconseguir un diàleg real amb les persones i amb els sectors afectats i d'aquesta manera poder fer polítiques valentes que donin una resposta real i eficaç. Ara bé, també vull posar en valor que aquest Govern, a més de fer polítiques de xoc contra la crisi, també fa aquelles polítiques que les autoritats europees marquen com a clau de transformació de l'economia dels països –no hem de parar de treballar pel futur del nostre país–, la sostenibilitat i la digitalització, una estratègia que per nosaltres no és nova, i que des del Govern de Catalunya ja fa temps que apostem per la Catalunya digital, com una aposta clara des de l'inici del mandat del president Torra. I seguint aquesta estratègia i inclús en temps de pandèmia el Govern també ha dut a terme diferents mesures que també volem explicar i posar en valor: ha fet la major inversió en fibra òptica en el Pirineu; hem aprovat l'estratègia NewSpace de Catalunya mitjançant l'ús de nanosatèl·lits, cosa que generarà llocs de treball de qualitat; hem aprovat una aportació de 59 milions d'euros al Barcelona Supercomputing Center, fins a l'any 2029. Per tant, acabo: estem gestionant una pandèmia i cal explicar molt bé totes les mesures que s'hi prenen, però alhora també com a Govern ens pertoca seguir treballant i seguir explicant també què és tota aquesta feina, quines són les mesures que estem prenent pel futur de Catalunya i pel futur de la seva gent.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la situació dels professionals, els empresaris i els treballadors de l'hostaleria, el comerç i els serveis]] [[310-00410/12]] La següent pregunta és sobre la situació dels professionals, els empresaris i els treballadors de l'hostaleria, el comerç i els serveis. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor José María Cano. Endavant.
Muchas gracias, presidente. Señora Budó, en el pasado Pleno les pregunté si este Govern tenía algún plan de contingencia económico para acompañar a las familias, a los autónomos y a las pymes, acompañarlos y protegerlos, porque como bien sabe muchos de ellos se han visto obligados a cerrar su negocio. Le hablo de bares, restaurantes, centros de estética, ocio nocturno, gimnasio, feriantes y otros muchos sectores afectados, como todos los vinculados al turismo. Las decisiones que ha tomado este Govern les afectan a ellos y a toda su cadena de valor: transportista, distribuidores, productores; todos afectados por las restricciones impuestas y muchos de ellos al borde del cierre definitivo. La respuesta que me dio el conseller fue clara: este Govern no tenía ningún plan de apoyo a la altura de sus decisiones para acompañar a las familias, a los autónomos y a las pymes catalanas; quedaron abandonados a su suerte. Después de casi tres semanas de tomar la decisión de cerrar sus negocios, se lo tengo que volver a preguntar: ¿tiene ya este Govern un plan de contingencia para acompañarlos?
Per respondre, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó.
Sí; gràcies, president. Senyor diputat, primerament voldria excusar l'absència del conseller Tremosa, que està en confinament preventiu, com saben, en el seu domicili, i per aquest motiu no pot estar aquí responent aquesta pregunta ell, que és el conseller a qui anava adreçada. Certament, ens preocupa i treballem per aquests sectors. Som conscients de la situació dels sectors que vostè ens ha esmentat en aquesta primera pregunta. És una situació tremendament complicada, una situació d'emergència, i és per aquest motiu que des del Govern de Catalunya estem prenent totes les mesures possibles per acompanyar-los en aquests moments d'aquesta crisi.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Evidentemente, no tiene ningún plan ni se plantea tenerlo. Señora Budó, partamos de una realidad: lo que necesitan todas estas familias, todos estos autónomos es poder trabajar, que garanticen la situación sanitaria para que puedan volver a abrir sus negocios, porque no aguantan más. Están agonizando y están perdiendo toda esperanza. Tenga en cuenta que el tiempo en política pasa mucho más lento que el tiempo en la vida real. Para usted, aguantar quince días no es nada; se puede permitir incluso el lujo de hablar de montar una NASA catalana o dedicarse a inaugurar embajadas en el extranjero, como han tenido la desfachatez de hacer en plena pandemia, pero para las familias y los autónomos que se han visto obligados a cerrar quince días es una eternidad insalvable. Pónganse en su piel y asuman sus responsabilidades. Son familias que soportaron el primer confinamiento, agotaron sus ahorros, hicieron lo posible para salvar los puestos de trabajo y se han endeudado y han hecho todas las inversiones para que sus establecimientos fueran seguros. Y ya no están capacitados para soportar más semanas sin ayudas. No lo olvide, consellera, ellos cumplieron con su parte. Un govern tiene que asumir su responsabilidad. Un govern que asume su responsabilidad no puede tomar unas decisiones tan drásticas, con unos efectos devastadores sobre la economía, sobre la vida, las ilusiones y el futuro de las familias, sin asumir las consecuencias de esas decisiones. Reajusten su presupuesto, coordínense con el Gobierno de España, abandonen el victimismo y, sobre todo, no pierdan más tiempo. Señora consellera, se lo vuelvo a preguntar: ¿están dispuestos a asumir su responsabilidad como Govern?
Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Gràcies, president. Miri, senyor diputat, òbviament aquest Govern no defuig les seves responsabilitats des del primer dia i des del primer moment. Escolti'm, certament, el Govern reconeixem, doncs, que aquesta situació és una situació complicada. És una situació complicada a nivell global –a nivell global. I, certament, és més complicada per aquests sectors que vostè estava esmentant i també per altres, no? La situació –li he dit al principi– és d'emergència. Estem en una situació d'emergència sanitària que ha generat una crisi econòmica i social, degut a aquesta emergència sanitària. I és per això que des del Govern de Catalunya estem prenent totes les mesures possibles. Perquè aquest Govern té molt clar que salvant empreses salvarem persones, salvarem vides. Això també ho tenim molt clar. De fet, vostè em deia: «Tenen algun pla? Miri, escolti'm, ho acabo d'explicar. Més de 300 milions d'euros en l'última disposició de recursos que hem posat com a Govern, ajudes directes als empresaris i als treballadors que es veuen afectats per aquestes restriccions que marca l'exigència sanitària; més de 300 milions d'euros en ajudes directes. I som conscients –som conscients– que malauradament això no és suficient. No venim aquí a posar-nos medalles. Venim aquí a explicar la realitat. Dotem, cada vegada que tenim recursos, per acompanyar aquestes mesures que prenem com a Govern, sent conscients de que no és suficient. I per això demanem que se'ns acompanyin les mesures per part del Govern de l'Estat espanyol en aquest estat, l'estat d'alarma, d'aquelles mesures econòmiques compensatòries necessàries també per aquests sectors. I, miri, no només això, sinó que seguim treballant al màxim perquè la majoria d'empreses puguin captar el màxim dels fons europeus que vindran a partir de l'any que ve, perquè és una inversió de present, però també és una inversió de futur. I en això també estem treballant des del Govern de Catalunya. I certament el context és dur. Ho és a Catalunya i fora de Catalunya. I ho és per a tothom: per als treballadors i per a les empreses, per a la gent jove i per a la gent gran, per a la ciutadania en general i també ho és per a les institucions i per als governs. Però tot i la duresa dels que...
Senyora consellera...
Sí?
...ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre la vulneració del dret fonamental a la intimitat en diverses operacions policials]] [[310-00416/12]] La següent pregunta és sobre la vulneració del dret fonamental a la intimitat en diverses operacions policials. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Marta Vilalta. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, diputats, diputades. Enmig d'una crisi sanitària, social i econòmica mai vista, l'Estat, en lloc de prioritzar la gestió d'aquesta pandèmia i la superació d'aquesta pandèmia, ha provocat una nova onada de la causa general contra l'independentisme. Hem vist, per tant, com les clavegueres tornen a actuar. I ho fan amb la impunitat de sempre. És per això que avui des del Parlament, des de la seu de la sobirania popular, ho tornem a denunciar. A denunciar, per una banda, aquesta onada repressiva en lloc de l'aposta per la política i per resoldre el conflicte de forma democràtica, com fa molt temps que demanem, que reclamem i que exigim, i a denunciar també que gravar adversaris polítics i filtrar-ne el contingut quan aquest no té res a veure amb els fets suposadament investigats és espionatge polític. L'operació Volhov és un nou muntatge de la Guàrdia Civil, i, en aquest cas, avalada per la justícia espanyola, i liderada pel creador de totes les farses contra el procés, el teniente coronel Baena, altrament conegut com «Tácito, qui, per cert, ja va inventar-se la sedició del 20-S de l'any 2017. És la Guàrdia Civil fent política. Això és el que estem veient, la Guàrdia Civil fent política. I quan és la policia qui fa política mentre el Gobierno renuncia a fer-la, estem davant d'un estat policial. I qui hi perd evidentment és la democràcia i sobretot la ciutadania en general. No és la primera vegada. Ja ho havíem vist amb les escoltes a De Alfonso i Fernández Díaz, l'Operació Catalunya, amb les causes contra els CDRs, i moltíssimes més. I ara ho tornen a intentar. En tot cas, sabem molt bé què és el que busquen; sabem molt bé el perquè d'aquesta operació. Lluny de ser una investigació anticorrupció el que busca és afeblir l'independentisme, dividir l'independentisme, escarmentar-nos i atemorir-nos. I ho fan també per empastifar i desacreditar i tapar la feina d'aquest Govern, el seu Govern, independentista, òbviament, que, per exemple, impedeix desnonaments, que malgrat el poc marge fa ajudes als treballadors autònoms, entre altres sectors afectats per la crisi. I, per tant, ho repetim, podran seguir amb el degoteig de muntatges i de gravacions il·legals, perquè, si cal, les desmuntarem una a una, amb el compromís de ser com sempre implacables davant de qualsevol sospita de corrupció, però també resistents i persistents davant cada onada repressiva. Els respondrem amb més convicció, fermesa, política i democràcia. Consellera Capella, vostè que és la màxima garant del sistema judicial català, que s'estima el dret i l'estat de dret, com valora aquesta operació?
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella.
Gràcies, president. Gràcies, diputada. Avui parlem de l'operació Volhov, perpetrada per la Guàrdia Civil contra una trentena de polítics i empresaris catalans. Des del nom triat fins a la mateixa operació, impropi d'un estat democràtic i de dret. Però l'operació de la setmana passada no és l'única, ja n'hem vist unes quantes més abans; un nou capítol en l'estratègia per desgastar el moviment independentista; una pesca d'arrossegament aviam què troben; una gran operació policial i mediàtica que només cerca reprimir els adversaris polítics, crear confusió i soroll, confondre la ciutadania. Les clavegueres de l'Estat a tota màquina abocades a la persecució de la dissidència política i de l'adversari polític. Avui són els independentistes, ahir eren els bascos, el moviment del 15-M, els antisistema. I demà pot ser qualsevol dels que avui som aquí i que estan a fora. Han sobrepassat tots els límits. Impresentable en un estat democràtic i de dret. Cada cop més a prop d'un estat policial, d'un estat penal, que de l'estat de dret. Trencament absolut entre la separació de poders. Montesquieu ha mort. Ens trobem cada vegada més davant de la confusió permanent dels poders. Actuacions com l'operació Volhov són una nova constatació de la vulneració sistemàtica dels drets fonamentals. S'utilitzen escorcolls i intervencions telefòniques per vulnerar el dret a la intimitat i al secret de les comunicacions, detencions arbitràries, investigacions prospectives que vulneren el dret a la presumpció d'innocència, el dret a la llibertat, el dret de defensa, el dret a la tutela judicial efectiva, a la seguretat que té tothom de que allò del que parla i del què diu, doncs està assegurat. Per tant, cal denunciar-ho, cal combatre-ho, i evidentment, cal erradicar-ho. I davant dels silencis clamorosos d'alguns, d'aquells que s'aprofiten també d'aquesta situació, recordar a Martin Niemöller: «Quan els nazis van venir a buscar els comunistes, vaig guardar silenci perquè jo no era comunista; quan van anar a buscar els sindicalistes, no vaig protestar perquè jo no era sindicalista; quan van venir a buscar els jueus, no vaig protestar perquè jo no era jueu; quan van venir a buscar-me, ja no hi havia ningú que pogués protestar. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre el suport als treballadors afectats per la pandèmia de la Covid-19]] [[310-00417/12]] La següent pregunta sobre el suport als treballadors afectats per la pandèmia de la Covid-19, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Anna Caula.
Gràcies, president. Conseller. La pandèmia ens ha situat com a societat davant del mirall. La Covid-19, en lo bo i lo dolent, transformarà la nostra societat, o més ben dit, accelerarà processos que d'altra manera haguessin estat de recorregut més lent. Ens tocarà decidir quin tipus de societat anhelem construir corregint tot allò que la pandèmia ha fet aflorar. Ens ha ensenyat a posar en valor el sector de cures, molt feminitzat i en pro de la col·lectivitat, i hem de decidir si posem al futur aquests fonaments. Ara, decisions. Volem i valorem un model de petit o gran empresari que fa comunitat, que amb el seu negoci dona vida al poble o a la ciutat, que està arrelat al territori i és la xarxa que aguanta i ens aguanta en els moments bons i els dolents? O apostem únicament per les grans cadenes que davant les dificultats tanquen i marxen i reajusten? Avui, aquí, posem en valor les pimes, les entitats sense ànim de lucre, les associacions i totes aquelles persones que, d'una manera o altra, han construït el que és Catalunya. Com dissenyem les ciutats modifica el nostre estil de vida, com modifiquem l'arquitectura dels nostres espais interns modifica la nostra mirada per entendre els altres, i com dissenyem i apliquem les polítiques exemplifica que encara hi ha esquerres i dretes. Negar-ho és una fal·làcia. Som Esquerra Republicana, i com diu el nostre nom, les nostres polítiques van carregades de contingut en les seves decisions, encara que aquestes siguin dures i difícils de prendre, i a vegades poc populars. I sí, volem decidir, volem competències –les voldríem totes i ser república ja–; i no defugim responsabilitats, perquè creiem en el que diem, i l'objectiu és poder desenvolupar-ho. I no, no ens amagarem. Actuarem, i quan toca, sigui fàcil o no tan fàcil, diametralment a les antípodes del que estem veient amb el Gobierno Sánchez-Iglesias, que davant aquesta segona onada i el fracàs de la recentralització, ara l'opció és no fer res. En aquesta segona onada plou sobre mullat. Davant això, no s'hi valen gesticulacions deshonestes sobre mesures màgiques que no impliquen un cost per a ningú. Toca al Govern donar garanties sòlides a tots els sectors afectats. I sí, no només econòmicament sinó també amb acompanyament emocional, promovent xarxes de suport comunitari i associatiu, i anticipant-se a la preservació de la salut emocional col·lectiva, vital, perquè amb la prevenció s'evita actuar quan aquest buit o solitud es transforma o deriva en un fort impacte en la salut mental…
Diputada, se li ha acabat el temps. Gràcies.
Conseller, comparteix aquesta mirada?
Per respondre, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, diputades, diputats... Diputada, com vostè situa, estem en un moment de moltes incerteses, de moltíssimes incerteses. El patiment no és únicament per la crisi sanitària de la Covid-19, sinó per la crisi econòmica, social i laboral de què ve acompanyada. I en aquests moments d'incertesa, el que hem de ser és honestos, el que hem de ser és clars, i el que hem de buscar és totes les eines que tenim per donar suport a aquest doble exercici, cuidar la salut pública, la salut comunitària, i alhora, ser capaços de donar aquell suport per aconseguir sortir-nos-en de forma col·lectiva i de forma comunitària. En aquest sentit és on fem els esforços, i els seguirem fent. I el que em sobta és com es visualitza una manera tan diferent de fer. No pot ser que el mateix dia que fem un esforç, un esforç que ha demanat aquest Parlament per als treballadors i les treballadores autònomes, situem una partida directa d'ajuts, tinguem la notícia de que se'ls apuja la quota d'autònoms. No, no pot ser. No pot ser, no pot ser que qui té competències i acaba agafant els recursos apugi la quota mentre estem enviant un missatge de suport al sector. No pot ser que hi hagin encara treballadors i treballadores en aquest país que no hagin cobrat l'ERTO, i sé que no ens agrada escoltar-ho, i soc conscient de que ha sigut molt difícil, que és molt difícil, però qualsevol ciutadà o ciutadana d'aquest país coneix un amic, una amiga, un familiar que ha tingut dificultats per al cobrament de l'ERTO i que encara manté aquestes dificultats. En aquesta línia és com estem treballant. El suport, el suport a aquell teixit de pimes que dona salut econòmica al país, en la contractació, en la formació, en l'orientació laboral, en el desenvolupament econòmic i social local. També en el suport als ens locals. Les retallades en polítiques actives són retallades que van dirigides cap als ajuntaments, perquè una part importantíssima d'aquests fons es destinen als ens locals. I en els mateixos moments expliquem com actuem en situacions diferenciades. Ahir vam poder explicar-ho a la Conca d'Òdena; van tenir una situació, per la realitat sanitària en el mes de març, diferencial, i hem de poder donar-los un suport diferencial. I és en aquestes línies en les que continuarem treballant. Moltes gràcies, diputada.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les prioritats pressupostàries]] [[310-00411/12]] La següent pregunta és sobre les prioritats pressupostàries, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Dimas Gragera.
Gracias, president. Señor Aragonès, buenos días. Le agradezco que haya hecho un hueco en su conquista al espacio para asistir a esa sesión de control. Le quería preguntar si le parece a usted decente fundirse el dinero de los catalanes en un chiringuito para pretender que son la NASA.
Per respondre a la pregunta té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès.
Gràcies, president. Senyor diputat, la prioritat pressupostària d'aquest Govern és dotar de recursos la lluita contra la Covid en l'àmbit sanitari, residencial i educatiu, i donar suport a tots els sectors econòmics afectats, i seguir treballant per aconseguir inversions en sectors que són estratègics de futur, perquè cal treballar amb les llums curtes amb l'emergència d'avui, però també, evidentment, amb la inversió, i potenciar els sectors necessaris per al creixement de demà.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Mire, usted dirá lo que quiera, pero sus ruedas de prensa dicen lo contrario. Nosotros consideramos que es absurdo y es indecente, en mitad de una pandemia, lanzar estos mensajes cuando, por otro lado, les están diciendo a las familias y a los sectores económicos que no hay recursos suficientes. Yo creo que su ridículo ha quedado demostrado, y solo hace falta ver la cantidad de memes para los que ha dado el asunto y la mofa que ha hecho la prensa internacional. Porque, señor Aragonès, a su Gobierno ya nadie les toma en serio, había incluso gente que decía que en el primer viaje la tripulación fuesen los miembros de su Govern o preguntaban si iban ustedes a abrir una de sus embajadas en la luna. Y sí, algunos se pueden tomar el tema risa, pero a nosotros no nos hace nada de gracia; nos indigna. Nos indigna porque llevamos años viendo como ustedes queman el dinero de los catalanes en lugar de invertirlo en políticas sociales, en sanidad o en educación. Mire, el señor Puigneró quiso ser el hacker del procés y ustedes le otorgaron un departamento y 600 millones de euros cada año; ahí están sus prioridades presupuestarias. Después quiso jugar a ser espía y le crearon una agencia de ciberseguridad que nos cuesta 15 millones de euros anuales. Ahora quiere ser astronauta. ¿Qué hacen ustedes? Quemar 18 millones de euros en una agencia de colocación. Estamos a favor, por supuesto, como decía usted, de la inversión en ciencia y tecnología, pero una cosa es la ciencia y la tecnología y otra cosa son las «fricadas de su Govern a las que están destinando más de lo que están destinando a ayudar a esos sectores económicos que les cierran su negocio en esta pandemia. De verdad, señor Aragonès, ¿comparte usted lo que hace el señor Puigneró? Hasta el momento lo único espacial que hemos visto en Cataluña es el agujero negro, es un procés que se traga todos los recursos. Decían ustedes en la presentación del proyecto de democratizar el espacio. Nosotros preferimos desparasitar las instituciones. Los únicos satélites que hemos visto son todos esos chupópteros a los que ustedes riegan con subvenciones y con contratos públicos, como estamos viendo en esta trama corrupta que se está destapando y que apunta a su Gobierno y a su partido. Yo creo, señor Aragonès, que nosotros, junto a muchos catalanes, vamos a conseguir en las próximas elecciones que a los que pongamos en órbita sean ustedes porque esto ya, como pueden entender todos, es absolutamente inaguantable. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès.
Gràcies, president. Senyor diputat, vostè fa referència a l'aprovació d'una estratègia de suport a la indústria aeroespacial i aeronàutica de Catalunya que té moltes accions repartides en molts anys, que el finançament no es fa en base al pressupost de la Generalitat de Catalunya, sinó, fonamentalment, en la canalització de fons europeus. Perquè com vostè sap és una de les prioritats en les indústries de futur, també per a Europa, un bon posicionament en aquests àmbits. Això, que és un treball a mitjà i llarg termini, que és una estratègia a mitjà i llarg termini, no té un impacte directe en els pressupostos d'aquest any, i, com li dic, vindrà finançat per fons europeus. Per tant, res que sigui treure diners que haurien d'anar a altres departaments de la Generalitat. Vostè també fa referència a l'operació de la Guàrdia Civil que vam veure la setmana passada, una operació en la que a base d'escoltes i a base de conjectures que es van fent, van sumant d'aquí i d'allà i intenten construir un relat que no existeix. Vostè ha parlat de trama corrupta, i el que li exigeixo aquí mateix és que retiri les seves paraules. Perquè vostè s'està carregant amb la seva intervenció no només la presumpció d'innocència, sinó que està donant suport també al que és la violació del secret de les telecomunicacions, que s'ha produït. Perquè quan es publica en un sumari, quan es publica en un sumari converses que no tenen res a veure –res a veure– amb els fets que suposadament s'han investigat i que són pura tafaneria política, és ben clar que aquesta operació respon a un únic objectiu, que és atacar políticament un espai d'aquest país. Un espai d'aquest país que vostè diu que vol posar en òrbita, que vostè diu que som uns paràsits. Doncs, miri, la majoria parlamentària d'aquest país i la majoria que es guanya a les urnes i el Govern d'aquest país, que és un govern escollit democràticament, vostè no pot dir, de cap de les maneres, que som uns paràsits, perquè està tractant la meitat de la població d'aquest país de paràsits, i això no li acceptaré, senyor diputat. Per tant, nosaltres seguirem treballant, a nosaltres no ens tombarà ningú, i a nosaltres cap actuació il·legal, d'escoltes il·legals i operació d'Estat o de clavegueres de l'Estat ens farà desistir dels nostres objectius, que és el benestar de la gent i la independència d'aquest país. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. (Dimas Gragera Velaz intervé sense fer ús del micròfon.) Diputat..., diputat... (Dimas Gragera Velaz demana per parlar.) D'acord. Si és per la interpel·lació directa que li ha fet el vicepresident, sí, però no entrarem en un debat.
Me reafirmo absolutamente en todo lo que he dicho, y si ustedes, que conocen muy bien el camino de los juzgados, me quieren llevar, háganlo, porque no vamos a retirar ni una de las palabras que hemos dicho aquí.
Molt bé. Gràcies, diputat. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la creació de l'Agència Espacial de Catalunya]] [[317-00237/12]] La següent pregunta és sobre la situació política i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Sí. Gracias. ¿Nos podría valorar, con un poquito más de convicción que hace un momento, el anuncio de lanzamiento de la denominada «NASA catalana? Gracias.
Per respondre la pregunta té la paraula el vicepresident del Govern, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Ni «NASA catalana, ni «CNI catalán, simplement, polítiques en l'àmbit de les telecomunicacions i de suport a l'estratègia d'un sector estratègic per a l'economia europea com és el sector aeroespacial, i que està en les prioritats, també, de l'agenda econòmica de la Unió Europea i dels fons europeus, dels fons Feder en els darrers anys, i que està aprovat a l'estratègia RIS3CAT de Catalunya, que enllaça també amb el que és l'estratègia de fons europeus aprovada ja fa bastants anys a Catalunya.
Té la paraula de nou el diputat.
Gracias. Mire, ardía en deseos yo de valorar en sede parlamentaria el lanzamiento de la «NASA catalana porque, en fin, más allá del choteo generalizado, hasta el británico The Guardian se ha referido en términos cómicos a la cuestión, o porque más allá, efectivamente, de los sugestiva que pueda resultar la idea de enviarles a todos ustedes en misión espacial a una lejana galaxia, creo que merece la pena analizar con rigor la cuestión. Señalan ustedes que van a crear 1.200 puestos de trabajo y esto los convertiría en líderes mundiales en la materia. No cuela. Mire, se da la circunstancia de que en el Congreso fui miembro de la delegación española de la Interparlamentaria del Grupo Europeo del Espacio. No era el único catalán. No soy una autoridad mundial en la materia, lo asumo, pero tampoco me van a poder colar pulpo como animal de compañía. Mire, le explico. Ustedes han presupuestado la cosa en 18 millones de euros. Y, efectivamente, 1 millón de euros lo pueden gastar en dos nanosatélites, que es más o menos lo que cuestan. ¿Qué van a hacer con los 17 millones restantes? Ya se lo avanzó yo: será todo sueldos y campañas publicitarias. ¿Por qué lo sé? Pues porque, nanosatélites al margen, cuando se habla de tecnología espacial, con 18 millones de euros no compran ni los tornillos de una lanzadera. No están impulsando una agencia espacial, están impulsando una agencia de colocación de gente cercana ideológicamente, que son cosas distintas. El drama es que esos 18 millones de euros que en tecnología espacial son insignificantes, hoy, en material sanitario, serían maná caído del cielo. Y es que ni en los peores momentos son capaces de ponerse ustedes al lado de quien sufre, al lado de quien lo está pasando mal. Siempre rehenes de su megalomanía identitaria, siempre rehenes de sus delirios de grandeza. Gracias.
Per respondre de nou, té la paraula del vicepresident del Govern.
Gràcies, senyor president. Miri, senyor diputat, nosaltres el que estem fent especialment i molt intensament davant d'aquesta segona onada és prendre les mesures sanitàries i les mesures econòmiques que necessita aquest país per afrontar aquesta situació tan i tan rellevant, que sembla que per a vostè no té cap mena d'importància, perquè no l'ha tret en aquesta sessió de control al Govern. I ho hem fet prenent mesures valentes; mesures valentes que ara s'estan aplicant en altres països europeus i que ara també comunitats autònomes governades pel seu partit estan demanant que també s'apliquin. Per cert, que surten els sectors econòmics d'aquestes comunitats autònomes i diuen que com pot ser que no vagin acompanyades d'ajudes. Les nostres, sí que van acompanyades d'ajudes. Aquesta és la diferència. Aquesta és la diferència entre vostès i nosaltres. Que quan nosaltres prenem mesures també per fer front a l'emergència sanitària, les acompanyem de mesures econòmiques. Que probablement hi haurà persones que diran que són insuficients i nosaltres, com a Govern, ho admetem, són insuficients. Qualsevol mesura econòmica que faci un Govern de la Generalitat de Catalunya que no sigui aquell que gestioni tots els ingressos, tots els tributs que es generen en aquest país, sempre serà absolutament insuficient. I, per tant, nosaltres seguirem treballant i seguirem centrant-nos els esforços no en els debats als quals vostès ens volen portar sempre, perquè vostès sempre parlen aquí i sempre han estat durant molt de temps dient: «Volem que es parli de les coses que interessen la gent. I de moment, el que veiem és que les darreres preguntes dels representants del nacionalisme de dretes espanyol en aquesta cambra no han anat sobre les necessitats sanitàries, ni tampoc sobre les necessitats econòmiques i socials. Però, malgrat això, nosaltres seguim treballant. Ahir vam aprovar un decret llei precisament per què els desnonaments de famílies vulnerables a Catalunya encara siguin més difícils de fer. Espero el seu suport, espero el suport del Partit Popular, si vostès estan per aquelles coses i precisament doncs per aquelles qüestions que interessen a la gent, o a les mesures de suport en l'àmbit dels autònoms, en l'àmbit de la cultura, en l'àmbit dels sectors de la restauració, de l'estètica o també el suport a la renda garantida de ciutadania. Això, crec que és el que haurien de parlar i no de les seves coses que demostra que qui està a la lluna és vostè. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, Govern. Gràcies, vicepresident del Govern. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre els pressupostos generals de l'Estat i la seva importància per a Catalunya]] [[317-00239/12]] La següent pregunta és formulada en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem per la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Gràcies, president, i bon dia a totes i a tots. Senyor Aragonès, com veu vostè els pressupostos generals de l'Estat, l'acord que es va assolir la setmana passada? Creu vostè que, en aquest context de pandèmia, amb uns serveis públics retallats, amb la crisi industrial que estem patint i que ens està dessagnant, amb la desigualtat que ens està trencant com a país, creu vostè que aquestos pressupostos són necessaris per a Catalunya? Ja m'avance a alguna de les coses que vostè pot dir, com que no arriben al PIB. Sempre diran que són insuficients o que augmenten en un 7 per cent la partida de la Casa Reial, quan no és ben bé així, però, de totes maneres no entrarem en això. Jo, el que li demane, és que no es quede encallat allí, perquè vostè sap que són els millors pressupostos que han pensat en Catalunya mai, com a mínim en els darrers vint-i-tres anys, i així ho diuen les xifres objectives. Per tant, tenim clar en una situació de pandèmia i de crisi com la que estem, amb uns pressupostos expansius, creu vostè que són necessaris per a Catalunya?
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern.
Permeti'm, diputada, que primer faci una constatació, com a mínim des del meu punt de vista polític. Els millors pressupostos per a Catalunya no seran els d'un estat espanyol, seran els d'una Catalunya independent, de ben segur. Dit això, el projecte de pressupostos generals de l'Estat que s'ha presentat té marge de millora; té marge de millora i crec que és l'obligació de tothom qui té capacitat d'incidència incidir en aquest marge de millora, no només en aspectes com la inversió territorialitzada, que efectivament cal incrementar-la. Hi ha hagut un canvi respecte als darrers pressupostos, especialment amb les pròrrogues, però cal... Aquí hi ha marge de millora, que és important. Hi ha marge de millora també, per exemple, en àmbits com l'àmbit de la dependència, en els que la Generalitat porta molts i molts anys assumint molta més part del que ens pertoca en l'àmbit del finançament i malgrat doncs tota la decoració que vostè amb tota la força política intenta posar en aquests pressupostos, crec que queden molt lluny del que seria absolutament necessari, en un sector com el sector de la dependència que s'ha demostrat en aquesta crisi que, com es va construir després de l'aprovació de la Llei de dependència, tenia flaqueses estructurals que només es podran resoldre també si qui recapta la major part dels impostos i gestiona el pressupost més gran hi posa de la seva part, que és el Govern de l'Estat. I, per tant, hi ha marge de millora. I crec que vostès haurien de ser molt sensibles a aquest marge de millora, perquè és una proposta inicial i la veritat, esperem que canviï molt en el tràmit parlamentari al Congrés i al Senat.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Sempre oberts al marge de millora, però jo crec que és interessant que vostès seguin a negociar aquest marge de millora, perquè jo li pregunte: creu vostè que Catalunya pot renunciar a un nou fons Covid? Creu vostè que Catalunya ha de renunciar a 2.500 milions d'euros que van a inversions i que principalment estan destinats al Corredor Mediterrani o a les Rodalies? Vostè parlava de dependència, vostè sap que hi ha un augment, en la partida de dependència, del 46 per cent. No li podem dir a les persones dependents de Catalunya que han de renunciar a aquest marge de millora del qual vostè ara parlava. Creu vostè que els avis i les àvies catalanes han de renunciar a la pujada de les pensions? Vull recordar també que aquestos pressupostos tenen 12.000 milions d'euros que van a la digitalització de l'economia, que van a la innovació, que van a la recerca i no només això, sinó que també augmenten en uns 150 per cent la partida de sanitat. I, de fet, jo li propose aquestos pressupostos poden ser la primera pedra del Pacte nacional per a la salut que Catalunya necessita, que hem aprovat en aquest Parlament i que, de moment, vostès no estan volent tirar endavant. Per tant, ens estem jugant moltíssim, no només el futur, sinó també el present. I ha de quedar clar que els pressupostos no poden ser una eina de lluita partidista ni de confrontació, ja siga intel·ligent o no intel·ligent, que jo crec que no és intel·ligent en el moment en què estem. Per tant, els demano que no es tornen a equivocar. Els demano que no facin el que van fer en els anteriors projectes de pressupostos, perquè la immensa majoria dels catalans i de les catalanes necessiten aquestos comptes, necessiten aquestos recursos per seguir avançant i sortir d'aquesta situació.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident.
El que crec que al que no podem renunciar és a canviar l'última mesura amb relació als autònoms que ha fet el Govern de l'Estat, que és cobrar de cop totes les quotes endarrerides d'aquest any en el moment de la segona onada, en què, malauradament, aquest darrer trimestre de l'any, veurem una caiguda de l'activitat econòmica o, en tot cas, un creixement molt menor del que teníem esperat, intertrimestral, de l'activitat econòmica. Per tant, crec que aquesta mesura no només té marge de millora sinó que s'hauria de revertir, i vostès tenen la capacitat de poder-ho fer. Vostè, durant molt de temps, s'ha queixat que el president Torra, doncs, li demanés coses en tant que el seu partit forma part del Govern espanyol. Però vostè, de les primeres intervencions que fa aquí..., és preguntar què faran els grups parlamentaris al Congrés dels Diputats. Doncs faran el que considerin convenient, evidentment, els grups parlamentaris defensaran sempre els interessos de la ciutadania d'aquest país. I un darrer prec. Fons europeus: s'han de gestionar diferent; hem de tenir clars mecanismes, procediments...
Gràcies, vicepresident.
...i dates i calendari.
La següent pregunta... [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la situació política]] [[317-00240/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. Honorable senyor vicepresident del Govern en substitució del president de la Generalitat, vull manifestar-li, en nom del meu grup, la nostra preocupació i la preocupació de molts ciutadans sobre les informacions publicades en diversos mitjans de comunicació a partir de recents investigacions policials ordenades per un jutge que apunten a la creació d'un comitè de crisi paral·lel a l'oficial que s'hauria encarregat de coordinar les actuacions amb relació a les residències durant la primera onada de la pandèmia. Aquestes informacions apunten també a un presumpte intent d'obtenir un tracte de favor a diverses empreses a partir de contactes polítics d'alt nivell. Senyor vicepresident, tots coneixem les dificultats que es deriven del decalatge entre el temps informatiu, el temps parlamentari i el temps judicial. És per això que, sense voler en absolut desvirtuar el dret a la presumpció d'innocència, voldria preguntar-li si ha ordenat als departaments de Salut i Afers Socials l'elaboració d'un informe sobre aquestes preteses actuacions per tal de poder tranquil·litzar l'opinió pública i esvair qualsevol dubte sobre un possible desviament de fons públics.
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern. Endavant.
Doncs respondré clarament, senyor Iceta, repetint que estem davant d'una operació que té moltes llacunes, que intenta construir un relat a partir de conjectures i a partir d'escoltes telefòniques en què va agafant una peça d'aquí, una peça d'allà. No, no hi ha ni va haver-hi un comitè de crisi paral·lel a l'oficial. Va haver-hi, evidentment, tots els equips de treball conjuntament, també en l'àmbit de les residències privades, en l'àmbit de les administracions locals i dels cossos de seguretat i d'emergència locals per actuar en cada àmbit. Segona cosa. No, no hi ha cap mena de contracte de subministrament de tests per part del Departament de Salut amb les persones que estan involucrades o que han aparegut i que estan imputades en aquest procediment, ni tampoc cap contractació en l'àmbit de residències amb les persones que estan imputades en aquestes actuacions que hem conegut la setmana passada. Per tant, hem demanat la informació als departaments; mantenim la confiança en tots els servidors públics que han estat treballant en aquests àmbits, i, evidentment, seguim estant al seu costat perquè estan afrontant una situació molt complicada des del punt de vista social i sanitari en uns moments molt difícils i on cap investigació fraudulenta de membres de la Guàrdia Civil els ha de distreure del seu objectiu, que ara és salvar vides i salvar la gent.
Gràcies, vicepresident. Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Gràcies, senyor vicepresident en substitució del president. Vull agrair-li la informació que dona a la cambra, perquè aquí del que es tracta no és de substituir un procediment judicial ni una investigació policial sinó de donar la màxima garantia de transparència i veure si el seu Govern està, en aquest sentit, absolutament compromès. Les actuacions judicials i aquestes informacions generen una inquietud que cal esvair d'immediat, i, per tant, aquesta pregunta tenia el sentit d'obtenir una resposta del tipus que vostè ens deia: hem demanat informació; no és cert que hi hagi hagut un comitè paral·lel de crisi; no és cert que s'hagi produït cap desviació de fons. Com suposo que –i vostè mateix ho ha dit– la seva resposta està fonamentada en un coneixement directe perquè ho ha preguntat als departaments afectats, crec que em puc donar per satisfet amb les seves explicacions. I l'únic, lògicament, desitjar que la realitat mai no les desmenteixi.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el vicepresidenta del Govern.
Gràcies, senyor president. Senyor diputat, nosaltres actuem amb la màxima transparència. Vull recordar que tota la contractació de la Generalitat feta –tota, en general, sempre– està en el portal de contractes del sector públic de la Generalitat, amb un registre en el que es pot accedir a totes les característiques, a tot el procediment. Però també tota la contractació d'emergència que es va fer durant el primer estat d'alarma està publicada, està posada a disposició de tothom. I només, simplement, d'una lectura de la informació que allà es conté es veu clarament que el que jo li acabo d'explicar és així, tal com l'hi he explicat. Per tant, nosaltres actuem sempre amb la màxima transparència. També vull aprofitar per denunciar el que intenta ser una recerca d'espectacle en determinades operacions judicials, perquè quan hi ha informació que és pública, que és disponible, que està penjada a la xarxa, a la que s'hi pot accedir, crec que ens podem estalviar tots plegats que hi hagi detencions, que hi hagi entrades a registre, que hi hagi accés a domicili de persones, que hi hagi detencions davant de menors. I crec que aquesta és una mala praxi policial que també –també– portarem davant de la justícia, perquè aquí s'han vulnerat drets fonamentals.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre la concessió del tercer grau penitenciari a l'expresidenta del Parlament i a l'exconsellera de Treball, Afers Socials i Família i sobre la posició persistent de la fiscalia]] [[317-00241/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià. Endavant.
Gràcies, president. Bon dia, diputats, diputades, consellers, conselleres, vicepresident. La pandèmia i la crisi del Covid-19 ha fet estralls a la societat, als centres sanitaris i a les butxaques de la gent. Avui en tornarem a parlar, tindrem l'oportunitat de fiscalitzar les mesures del Govern i també de parlar de les mesures que s'han fet per acompanyar els sectors més afectats. No oblidem tampoc que el Covid té un impacte molt important també a les presons, en el seu dia a dia, a les relacions i a les comunicacions de tots els presos amb els seus familiars, unes presons on, injustament, hi ha els nostres companys i on seguiran dormint, sí, hi seguiran dormint cada dia la Carme i la Dolors. Però de la situació de les presons en temps de Covid no m'estendré, em centro avui a parlar de dues persones. Avui –al Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana estem contents, no sabem fins quan durarà– volem dir alt i clar que no és llibertat, però estem contents per la Carme i per la Dolors, per la presidenta Forcadell i per la consellera Bassa. Hem vist, sorpresos, un jutge prenent una decisió que s'apropa als mínims de la raó, o que com a mínim no pretén ser repressiva, venjativa, en si mateixa. I això no ens fa més que insistir-hi: a la presó no hi haurien de ser els nostres companys ni els nostres amics. Ho sabem i ho batallem cada dia a tot arreu, amb la mateixa fermesa, serenor i claredat amb què els sentim parlar a ells des de darrere els murs. Aquest tercer grau és un bri de llum, sobretot perquè és just el contrari del que deia la fiscalia. I sabem molt bé que, en aquest Estat, la fiscalia, quan cal, «t'ho afina. És la fiscalia que, per cert, deia que els presos i les preses havien de rehabilitar-se. «Rehabilitar les idees. S'ho imaginen? I per si no n'hi hagués prou parlaven d'un programa de reeducació política. Ni ser independentista és delicte ni ens han de reeducar de res, ni ens rehabilitaran les idees. Les nostres idees són les mateixes i igual de fermes que sempre. Amnistia i independència. És per això que hi insistim: només l'absolució, una amnistia, les farà de veritat lliures. Només una amnistia farà lliures els centenars de represaliats en aquesta causa general independentista. I votar en referèndum és la solució. Votar en referèndum la futura república catalana. Vicepresident, quina lectura en fa, el Govern, de la posició persistent de la fiscalia?
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Senyor diputat, veiem clarament i constatem que molts dels moviments de la fiscalia en relació amb les causes que vostè ha mencionat tenen un clar biaix ideològic; que intenten analitzar programes electorals; que inclouen en les causes el que són converses polítiques i que haurien d'estar emparades, com deia abans, no només pel secret de les telecomunicacions, sinó també per la llibertat ideològica, i no s'haurien de perseguir. I veiem com, clarament, hi ha una aliança clara entre determinats sectors de la fiscalia, de la Guàrdia Civil i, també, del nacionalisme espanyol conservador, també existent en aquesta cambra. Per tant, això ho hem de combatre, i ho hem de combatre posant per davant la solució política. Perquè aquest és un conflicte polític i s'ha de resoldre políticament. I l'única manera de resoldre'l políticament és posant sobre la taula una amnistia i, evidentment, abordant la necessària negociació per a l'exercici d'un referèndum en aquest país per decidir el futur de Catalunya, per l'exercici del dret a l'autodeterminació. En això és en el que hem d'estar compromesos el conjunt de l'independentisme. I també un independentisme que és majoria en aquesta cambra i que estic convençut que ho tornarà a ser. Per tant, és absolutament imprescindible posar sobre la taula aquestes dues qüestions i fer-ho alhora que avui volem enviar una forta abraçada a tots els presos polítics i a tots els exiliats, que encara continuen sent víctimes de la repressió i, especialment, una abraçada a la Carme Forcadell i a la Dolors Bassa, que, de moment, conserven el tercer grau però que veiem com la fiscalia, contínuament, intenta que no puguin gaudir dels drets penitenciaris que té qualsevol altre reclús. I al costat d'això, al costat d'aquesta reivindicació de l'amnistia, del dret a l'autodeterminació, de solidaritat compartida davant de la repressió, seguim treballant pel dia a dia. I seguim prenent mesures valentes, mesures que són absolutament necessàries, i que són necessàries davant d'una situació sanitària que s'ha vist desbocada a tot Europa. A Catalunya hem actuat. Les dades publicades fa pocs minuts indiquen que la ràtio de transmissió ja la tenim per sota d'1, a 0,96. De mica en mica. Hem d'anar mantenint aquesta constant, perquè d'aquí ha de venir una reducció clara del nombre de contagis; després haurà de venir una reducció clara del nombre de hospitalitzacions, i, finalment, una reducció del nombre d'UCIs. Hem pres un camí, cal mantenir la mà ferma en aquest sentit. Dona resultats, però cridem a tota la ciutadania a perseverar. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al vicepresident del Govern, en substitució del president de la Generalitat, sobre les investigacions del Jutjat d'Instrucció núm. 1 de Barcelona a diversos empresaris i ex-alts càrrecs del Govern de la Generalitat]] [[317-00238/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Señor Aragonès, ¿pone usted la mano en el fuego por el señor Xavier Vendrell en las investigaciones llevadas a cabo por el Juzgado de Instrucción número 1 de Barcelona?
Per respondre a la pregunta, té la paraula el vicepresident del Govern.
Com he dit abans, total confiança als treballadors públics que surten esmentats en algunes d'aquestes actuacions. Tota la informació que tenim indica que s'ha actuat correctament, que on es volia dir que hi havia una cosa, finalment, quan nosaltres anem a mirar, no hi ha cap d'aquests procediments sobre els quals hauria pogut haver-hi irregularitats. I, per tant, confiança en els treballadors públics i denúncia de tot el biaix polític que té també aquesta operació de la Guàrdia Civil.
Gràcies, vicepresident. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Bueno, ya veo que ha tenido usted el buen criterio de no poner la mano en el fuego, porque aquí en Cataluña ya hay más de una mano abrasada en el fuego. Mire, el señor Vendrell –todos los catalanes lo han de saber– es un señor que fue miembro de Terra Lliure; exconsejero del tripartito con el PSC; un señor que dice que el independentismo necesita salir con ventaja de la crisis de la pandemia porque si no, no podemos marcar paquete; amenaza a aquellos que se quejan de las adjudicaciones amañadas en los contratos con enviarles gente que les agreda. Es un señor que almuerza durante tres horas con la consellera Vergés e indica a su socio, según las escuchas telefónicas, que es su voz, que hable para resolver sus problemas de negocietes con tres consellers de este Gobierno: con la señora Vergés, con el señor Bargalló y con otro consejero más, el señor Chakir El Homrani. Mire, para nosotros el señor Vendrell es uno más de estos chupópteros que drenan los recursos y parasitan la sociedad catalana. ¿Cuál ha sido la reacción de Esquerra Republicana? ¿Han abierto ustedes un expediente en su partido? ¿Han abierto ustedes expedientes en sus propios departamentos? ¿Han ido a la Sindicatura de Comptes? No. Dicen que es una operación de la Guardia Civil. ¿Y qué es lo que han hecho? Llamar al presidente del Gobierno de España para decirle: «Así vamos mal. Esto es una operación política. Mire, señor Aragonés, usted por lo menos habría podido pedir disculpas. Una investigación que tiene escuchas telefónicas son las voces de las personas que están diciendo lo que quieren hacer o, en algunos casos, qué es lo que han hecho. Y luego eso: no me hable de la presunción de inocencia, porque esto son hechos que motivarían que un Gobierno serio empezase a investigar eso y le pusiera coto. Pero está muy claro que ustedes no están por esa labor. Ustedes están por lo que se ha hecho siempre en Cataluña, que es tapar la corrupción con la bandera, hoy día, con la estelada. Así que vaya usted con ese cuento a otros. Usted era el de la «España nos roba, pero nos robaba Convergència, Esquerra Republicana y, ahora, el señor Vendrell. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern. Endavant.
En plena segona onada de la pandèmia, en plena situació econòmica i social molt complicada per a moltes famílies, en plena situació d'aquesta..., vostè, en comptes de fer cap proposta, ja dona per fet..., i va fent aquí senyals... Miri, senyor Carrizosa, volia fer una intervenció sobre el contingut del que vostè anava fent aquí, però jo crec que, la veritat, davant dels seus gestos fent el pallasso aquí al Parlament crec que no té cap mena de credibilitat perquè el respongui. Vostè s'està carregant no només la presumpció d'innocència de ciutadans, sinó que també està fent servir el que són converses que no tenen res a veure –res a veure– amb els fets investigats i que es situen en unes investigacions judicials amb l'únic objectiu de fer mal polític. Perquè el que no té res a veure amb els fets suposadament investigats no s'hauria d'incloure en cap causa. Per tant, nosaltres seguim mantenint el que he dit. Hem demanat informació als departaments. Les actuacions que presumptament –presumptament– vostè diu que són tots els «xiringuitos i tot això, no s'han produït –no s'han produït. No hi ha hagut una ampliació del concert educatiu per a una determinada escola. No hi ha hagut el contracte en l'àmbit de salut; va ser revocat i no hi ha hagut contractació durant aquest any. No ha estat contractada aquesta persona pel Departament de Treball. Per tant, crec que vostè hauria d'ajustar molt bé les seves informacions. A vostès els van molt bé aquestes actuacions de la Guàrdia Civil precisament per no parlar de les necessitats que tenim avui aquí, perquè la realitat és que sobre les necessitats que té la ciutadania de Catalunya vostès tenen zero propostes, i estic convençut que fins i tot els votants que els van votar fa tres anys els abandonaran, perquè han vist que més enllà de la crispació, de l'espectacle i de fer el circ en aquest Parlament vostès no saben fer cap altra cosa. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al Govern sobre les actuacions relatives a la moratòria dels desnonaments]] [[310-00415/12]] La següent pregunta és sobre les actuacions relatives a la moratòria dels desnonaments, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Antoni Morral. Endavant.
Conseller Sàmper, el primer decret d'alarma aprovat pel Govern d'Espanya va suspendre l'execució de desnonaments, suspensió que es va veure prorrogada fins al 20 de juny. Des d'aleshores, s'han produït una gran quantitat de desnonaments a conseqüència de l'acumulació processal. En molts d'aquests, el jutge ha manat les seves execucions sí o sí, sense considerar les situacions de vulnerabilitat de les famílies que habitaven en aquests habitatges, i ha provocat així situacions d'una enorme crueltat. Si l'aturada de desnonaments són mesures legals i possibles que el mateix grup de govern espanyol va incloure en el primer decret d'alarma, ens preguntem: per què el Govern espanyol en aquest segon decret d'alarma no només no ha decretat moratòria als processos judicials de desnonaments, com va fer en el primer, sinó que s'hi ha negat expressament rebutjant l'esmena del Grup de Junts per Catalunya a incorporar una segona moratòria? Per què tampoc ha contemplat una transferència competencial a les comunitats autònomes perquè puguin ser elles les que intervinguin en aquesta matèria? No serà perquè cedeix a pressions de sectors poderosos i perjudica així els més vulnerables? El que realment és dramàtic és que avui mateix hi ha quinze desnonaments previstos només a la ciutat de Barcelona. Som coneixedors que, davant d'aquesta negativa del Govern de l'Estat, la Generalitat va aprovar ahir mateix, en sessió del Consell Executiu, un decret llei que preveu interrupcions o suspensions dels processos judicials en determinats casos. I és en aquest cas, conseller, que li fem la següent pregunta: ens pot explicar quins són els casos previstos que contempla aquest decret? Considera que és suficient aquesta regulació perquè puguem aturar els desnonaments en l'època de pandèmia que avui estem patint? Quin creu que serà el paper de la judicatura? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Sàmper.
Gràcies, president. Diputats, diputades, ahir en declaracions a TV3 en Juanjo Ramón, de la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, deia que no venguem fum, que les competències reals no són pas de Catalunya, sinó que són estatals. No deixa de ser curiós que, després de molts anys carregant sempre contra el Govern de la Generalitat, la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca i també el Grup de Catalunya en Comú Podem ara reconeguin per primera vegada que efectivament la responsabilitat recau en el Govern espanyol. Tard, però ho reconeixen. La Plataforma d'Afectats per la Hipoteca tenia raó parcialment, diputat. La competència processal és estatal. És veritat. Nosaltres tenim competències en l'àmbit d'habitatge, però no competències en l'àmbit del procediment judicial. I el decret d'alarma de 25 d'octubre no transferia les competències processals. Amb aquesta capacitat hem fet un decret que regula bàsicament tres coses: una primera, poder suspendre els procediments civils quan no s'hagi fet una oferta de lloguer social amb caràcter previ. Dos: poder aturar les desocupacions quan aquestes ocupacions siguin fetes abans del decret d'alarma. I tres: obligar el Cos de Mossos d'Esquadra a que, quan hi hagi una sol·licitud amb denúncia de mesures cautelars de desocupació, demanin un informe urgent als serveis socials, que alhora es farà arribar al ministeri públic, el ministeri fiscal, de forma també urgent. «Què faran els jutges?, preguntarà vostè. Haurien –haurien– d'aplicar una interpretació extensiva de les normes europees, de les normes comunitàries, de les directives europees. I tot això en base als articles 10 i 96 de la Constitució espanyola, perquè estem parlant de drets humans i de drets sanitaris. No és gens menor. La solució està molt clara. La disposició final quarta del Reial decret 30/2020 ja preveia l'ampliació de la suspensió dels desnonaments per a llars vulnerables fins al 31 de gener de l'any 2021. És evident que s'ha d'ampliar per part del Govern espanyol... Fins quan? Fins allà on arriba el decret d'alarma, és a dir, de moment fins al mes de març. En tant que no tinguem això regulat, veurem desnonaments. Amb aquest marge tan ínfim que tenim competencial, perquè no pot ser més petit, el Govern de la Generalitat és el que més ha fet. Hem agafat en l'àmbit competencial que tenim, és a dir, en l'àmbit de l'habitatge..., i des del Departament de Territori hem fet aquest decret.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre el cost de l'elaboració i tramesa i sobre els destinataris del brífing 12/2019]] [[320-02270/12]] La darrera pregunta és sobre els motius que han impedit facilitar l'accés a la informació sobre el cost d'elaboració i tramesa i sobre els destinataris del brífing 12/2019. La formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Susana Beltrán.
Conseller, ¿por qué se esconden cuando les preguntamos a qué destinatarios en el extranjero envían sus cartas que rezuman odio a España y a sus jueces?
Per respondre la pregunta, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Bernat Solé. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades... Diputada, com li he dit en altres ocasions, el que li puc dir, el que li puc assegurar, és que el Govern ha garantit en tot moment l'accés d'informació de tots els diputats i diputades d'aquesta cambra.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
¿De qué se esconden, conseller? ¿De que sepamos que siguen buscando complicidades en el extranjero, apoyos a su proyecto separatista, y no les está sirviendo para nada, porque nadie les hace caso? ¿De eso se esconden? Ahora, eso sí, gastar dinero, gastan mucho: 78 millones de euros de presupuesto para un Departamento de Transparencia que está escondiendo lo que está haciendo, y de ese dinero, 7,5 millones son para delegaciones opacas en el exterior. Que sí, conseller, que tenemos que ir al registro de los Estados Unidos para saber lo que están haciendo; no en la web de transparencia del Govern, no, en el registro de los Estados Unidos. Y allí vemos cómo, por ejemplo, el director de la oficina de Puigdemont, que tiene un sueldo de 105.000 anuales, y que tampoco ustedes nos quieren dar su agenda de reuniones, ni viene aquí al Parlamento a rendir cuentas de su actividad, viajó a los Estados Unidos. ¿A qué fue? ¿Con quién habló? ¿De qué hablaron? Porque sí, en el fondo ustedes no quieren decir a los catalanes lo que están haciendo, lo quieren tapar todo, quieren escapar del control. Hasta tal punto que ya ni siquiera ustedes me quieren decir los destinatarios extranjeros de esas cartas, a lo que ustedes están obligados, sino que además nos reprenden porque preguntamos qué es lo que están haciendo en ese departamento. Sí, compañeros, nos dicen que les damos mucho trabajo. En el fondo, conseller, su departamento es un ejemplo de prácticas abusivas de opacidad. Y los amparos concedidos son una prueba evidente de lo que están haciendo. Ahora, además, con las investigaciones abiertas por malversación de fondos públicos, empezamos a entender el porqué. Corrupción, conseller, corrupción. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula de nou el conseller.
Miri, senyora diputada, en primer lloc, aquest Govern té un mandat democràtic molt clar. I aquest mandat el que preveu és que el Govern pugui fer acció exterior; una acció exterior que passa, en primer lloc, per projectar-nos al món, i, per altre lloc, per explicar Catalunya en tota la seva globalitat. Jo ho sé, que vostè no comparteix aquesta visió política, i ens digui que no entengui quina acció exterior estem fent arreu del món, però el que sí que li puc dir és que set de cada deu catalans demanen una acció exterior forta. Ho han dit un cop i ho han dit molts altres cops. Per altra banda, aquest Govern té una altra prioritat: la transparència. És una prioritat, un compromís i una convicció, perquè precisament la informació que vostè ens demana està a accés públic sempre que vulgui a través del portal de transparència. No ens amaguem; publiquem exactament tot allò que fem. De fet, hem donat resposta a les 564 iniciatives demanades pel seu grup i que, tal com li vaig dir l'altre dia, requereix dues persones treballant gairebé en tota la seva jornada per a vostès. Però vostès segueixen en aquest bloqueig administratiu, perquè sap què passa? Que no li agraden les respostes que els fem des del Govern de la Generalitat. Miri, fa poques setmanes Catalunya, el Govern de la Generalitat, Catalunya en tot el seu conjunt, va passar a formar part de l'OGP, l'Open Government Partnership, una de les entitats..., de fet, l'entitat de referència a nivell internacional com a govern obert. I això fa que es situï Catalunya, el Govern de la Generalitat, en primera línia pel que fa a la transparència. Vostès ens segueixen parlant d'opacitat. Mirin a fora, escoltin a fora, mirin exactament què estan dient els organismes internacionals en referència a la transparència d'aquest Govern. I deixin de fer aquest discurs repetitiu i buit, perquè vostès no s'ajusten a la realitat. Miri, avui el vicepresident ha tingut l'oportunitat de posar aquí, en aquest plenari, en aquest Parlament..., i després tindran l'oportunitat de parlar d'aquells grans temes que aborda el país. Deixin de fer discursos buits i abordin aquells grans temes que necessitem abordar com a país. En tenen l'oportunitat, però estic convençut que no ho faran, com altres cops han fet.
Gràcies, conseller. [[Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia del Trastorn per Dèficit d'Atenció amb Hiperactivitat]] [[401-00044/12]] Acabada la sessió de control, passem a la lectura de la Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia del Trastorn per Dèficit d'Atenció amb Hiperactivitat. La lectura la farà, i demano, per tant, que procedeixi a aquesta, el secretari segon, el senyor David Pérez. Endavant.
Sí; moltes gràcies, president. «Declaració del Parlament de Catalunya amb motiu del Dia del Trastorn per Dèficit d'Atenció amb Hiperactivitat. Amb motiu de la commemoració, el 27 d'octubre, del Dia Nacional del Trastorn per Dèficit d'Atenció amb Hiperactivitat, TDAH, inclòs en el Mes de Conscienciació Europeu pel TDAH, el Parlament de Catalunya s'adhereix a aquesta jornada, que mostra la necessitat de continuar treballant per un diagnòstic precoç i una intervenció multidisciplinària, i d'impulsar la recerca, la formació i la normalització social, tan necessàries per eliminar l'estigma social que, desgraciadament, avui dia es continua detectant en l'entorn familiar, escolar, social i laboral més pròxim a les persones afectades per aquest trastorn. Cal treballar en la conscienciació de la necessitat d'una actuació primerenca i contínua que eviti riscos futurs a les persones amb TDAH. El Parlament de Catalunya expressa també el seu reconeixement per totes les persones afectades i llurs famílies, que, malauradament, encara es troben amb la incomprensió, la incredulitat i la discriminació motivades pel desconeixement de com la simptomatologia del TDAH els afecta en el dia a dia. El TDAH és un trastorn d'origen neurobiològic, amb un patró genètic, invisible als ulls de moltes persones, les diferents cares del qual fan que les tasques habituals es converteixin en un repte difícil de superar sense el suport i l'empatia de l'entorn social. El Parlament de Catalunya apel·la a l'empatia de les persones, de la societat civil i dels poders públics perquè s'adhereixin a aquesta jornada, perquè entenguin la complexitat del que viuen i pateixen més del 5 per cent de la població infantil i juvenil i el 2 per cent dels adults a Espanya, i perquè treballin, al llarg del pròxim any, en el millorament de la qualitat de vida d'aquestes persones. Palau del Parlament, 4 de novembre del 2020.
Gràcies, secretari Pérez. [[Compareixença del vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda en substitució del president de la Generalitat per a informar sobre les darreres mesures adoptades per a contenir el brot epidèmic de Covid-19]] [[350-00017/12]] Seguim amb l'ordre del dia. I el següent punt és la compareixença del vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda per informar sobre les darreres mesures adoptades per contenir el brot epidèmic de Covid-19. Atès que el vicepresident del Govern ha sol·licitat comparèixer davant del Ple, dono la paraula al senyor Pere Aragonès. Endavant.
Moltes gràcies, senyor president. Molt bon dia, consellers, consellera, senyores i senyors diputats. He demanat la compareixença davant d'aquesta cambra, en la que després, doncs, de la meva intervenció prendrà la paraula la consellera de Presidència Meritxell Budó, per tal de donar comptes de les mesures que hem pres el Govern de Catalunya davant de la segona onada de la Covid-19, i també, doncs, amb relació a la petició que va fer el Govern de Catalunya de la declaració d'estat d'alarma a Catalunya en què la Generalitat fos l'autoritat delegada competent per tal de tenir eines per fer front a la situació provocada per la pandèmia. Protegir la vida, tots i cadascun dels àmbits de la vida, començant per la salut com la part més bàsica i essencial i acabant amb tot allò que dona sentit a la vida mateixa: la nostra vida social i comunitària, la nostra feina, les empreses, les nostres expectatives de futur, el projecte, el nostre horitzó, saber on serem d'aquí uns mesos o un any, tinguem vint anys o en tinguem setanta, la nostra vida individual i col·lectiva que la Covid-19 ens està arrabassant i que avui estem compromesos a protegir. I tot això és el que hem de fer, protegir la vida amb tot el que vol dir viure, amb tot el significat de sentir-nos vius. La situació és extremadament greu, és crítica. La segona onada ens està colpejant amb força a tots els països europeus. I tots, amb matisos, estan aplicant mesures valentes, mesures similars, per intentar evitar entrar en una situació de no haver pogut anticipar-se, de pèrdua de control i, en conseqüència, evitar un col·lapse del sistema sanitari que ens retorni a un confinament rígid i estricte per intentar revertir la situació. És la nostra obligació, era la nostra obligació i serà la nostra obligació anticipar-nos a l'evolució de la pandèmia i prendre totes i cadascuna de les mesures que estiguin al nostre abast per reduir el nombre de contagis. Aquesta darrera setmana tenim 29.907 nous contagiats més i ens hem situat en el dia d'avui a un índex de rebrot de 747. Però aquests indicadors que en si mateixos, doncs, els qui els tractem habitualment sabem de la importància que tenen..., però, perquè ens entengui tothom, el que fa evident la gravetat de la situació és que avui tenim més de 2.730 persones ingressades per Covid-19 als hospitals de Catalunya i 489 ocupant llits de les unitats de cures intensives. Per tant, persones que estan patint; que estan tenint dificultats per respirar, dificultats per poder mantenir-se en vida. I per això, precisament, el sistema sanitari s'ha estat preparant. Les dades són preocupants i constaten la gravetat de la situació. Per això vam prendre mesures amb la capacitat d'anticipació que ens ha donat un sistema efectiu de rastreig i de recerca de casos que hem estat desenvolupant en els darrers mesos, que està a plena màquina i que ens permet tenir aquesta capacitat d'anticipació. I, per tant, ens permet prendre mesures, que són mesures valentes, mesures dures, mesures que comporten sacrificis a tanta i tanta gent, però que ens permeten que a dia d'avui ja podem dir que comencem a tenir indicadors positius que demostren que els esforços de les darreres setmanes, de les darreres tres setmanes, comencen a donar els seus fruits. La taxa de contagi porta dies baixant i avui es situa a 0,96. Per tant, cada cent contagiats d'aquesta setmana, la setmana vinent, seguint aquesta Rt, aquesta ràtio de transmissió, es situaria, doncs, en noranta-sis contagiats. Per tant, iniciem un petit decreixement que cal consolidar. Ja saben vostès que les dades són molt més robustes quan han passat tres o quatre dies..., que permet, doncs, incorporar els possibles retards en la notificació. L'índex de rebrot, com deia abans, també ha començat a baixar; va estar a més de mil i ara es situa a 747. Per tant, estem en un incipient canvi de tendència que diu que les mesures tenen efectes. I de ben segur que al llarg dels propers dies tindrà un impacte positiu en l'evolució de les dades hospitalàries. Necessitem persistència i paciència, i continuar amb el compromís, per tal d'aconseguir alleujar la pressió sobre el sistema sanitari. I hem de ser realistes, molt realistes. I aquest Govern, tots i cadascun dels membres del Govern, com ho va fer també el president Torra, explicarem sempre –sempre– a la ciutadania la veritat de la situació. No amagarem cap dada; no amagarem que la situació és una situació greu des del punt de vista sanitari i que també, des del punt de vista social i econòmic, és d'extrema dificultat. I aquest és el context on ens ha abocat la Covid-19; un context ple d'incerteses que ha sacsejat i ha trastocat les nostres vides, de tots nosaltres, que genera angoixa, patiment davant de la malaltia d'amics i familiars, davant de la por de contagiar-se, davant de la por de perdre la feina o d'haver de tancar l'empresa, de no poder pagar el pis o no poder omplir la nevera; angoixa davant d'un confinament estricte que ningú desitja, i por i angoixa davant d'un futur incert que exigeix respostes absolutes que avui, parlant amb sinceritat..., i tothom que parli amb sinceritat sabrà que no pot donar respostes absolutes en temps de tanta incertesa. I disculpin la cruesa i la sinceritat, però volem ser clars davant de la ciutadania. I de la mateixa manera que tots els d'aquesta cambra entenem que aquesta crisi no es pot gestionar des de la bogeria del negacionisme, hem d'entendre que l'única forma de tirar endavant, de sortir-nos-en, és sempre partint de la confiança col·lectiva. Que, els qui tenim veu pública i responsabilitats públiques, hem de tenir clar que ara no és el moment de falsos discursos morals que ens portin només a la resignació i esperar que vinguin temps millors. Que ara no és el moment de sortides endavant, sostingudes en expectatives de futur que avui, per molt que alcem el cap i intentem construir els fonaments d'aquestes sortides, avui serveixen de poc davant de les urgències que tenim aquest matí, aquest migdia, aquesta tarda, i que tindrem demà. Que tenim molt clar, aquest Govern, on volem que sigui la Catalunya del demà, on volem portar el país políticament, socialment i econòmicament. I per aproximar-nos a aquest horitzó, sense perdre mai el rumb, hem d'atendre les necessitats del present. Perquè, sense present no hi ha futur per a cap opció política de futur del país que es debat en aquesta cambra. Tampoc per a la que defensem aquest Govern, aquesta república catalana dins d'Europa; lliure, justa, pròspera, innovadora, verda i feminista. Per tant, hem de defugir de falsos discursos morals, de sortides endavant, i hem de confiar en les potencialitats i les capacitats d'aquest país. De nosaltres com a ciutadans, com a societat i com a nació. Tots plegats estem cansats i frustrats. Tot just ens començàvem a recuperar de la primera onada de la Covid-19 i ja tenim la segona onada a sobre. L'afrontem amb una societat més cansada, començant per tot el personal sanitari i assistencial, que està tornant a fer un esforç ingent. Però també amb més experiència acumulada. Amb més aprenentatges i amb uns engranatges més sòlids i cohesionats per atendre una situació com la que tornem a viure. Coneixem més bé la malaltia i monitoritzem, com mai, la seva evolució: dia a dia, poble a poble i barri a barri. Tenim l'experiència d'haver multiplicat, en qüestió de setmanes, tota la força del sistema sanitari, multiplicant el nombre de professionals, de llits d'UCI, de respiradors, i comptem amb l'assessorament permanent d'experts de diferents disciplines, que ens ajuden a entendre el context des de tots els punts de vista per prendre, en cada moment, la millor decisió. Malgrat la dimensió de la pandèmia, el sistema funciona. I a cada problema –que n'hi ha i n'hi haurà– no descansarem fins a trobar-hi solucions, perquè aquesta és la manera com superarem els mesos difícils que venen. Venen mesos difícils, però els superarem buscant solucions i treballant sense descans i en tot moment, moguts pel nostre compromís social. Perquè aquesta és la nostra força col·lectiva. Ho vam veure en la primera onada de la Covid-19, uns mesos extraordinàriament difícils, durant els quals ens vam demostrar, com a país, la força de la nostra actitud col·lectiva, de les nostres estructures col·lectives, dels serveis públics. Tots i totes vam actuar anant més enllà del que són les nostres estrictes responsabilitats individuals. Vam actuar amb un compromís cívic i social inapel·lable, amb constants mostres de solidaritat que ens fan enorgullir com a poble. Puc posar, com a exemple, els metges jubilats que es van reincorporar a la feina; empreses que van reconvertir la seva producció per passar a produir recursos per frenar la Covid-19; hotels que van obrir les seves portes a persones que necessitaven aïllar-se; ciutadans anònims que ajudaven els més vulnerables fent xarxes de solidaritat i fent arribar aliments durant el confinament. Unes mostres de solidaritat i de compromís cívic que van ser clau per acompanyar els esforços fets pel Govern de la Generalitat i per la resta d'administracions. Tots i cadascun de nosaltres tenim històries d'aquella primera onada de la pandèmia que, malgrat la duresa, quan les recordem ens emocionen. I aquesta emoció ens dona la força per afrontar aquests mesos difícils que ara venen. Jo puc parlar de dos casos: de dos casos de com la solidaritat col·lectiva ajuda també emocionalment a superar moments de tantes dificultats. Aquell grup de voluntaris del meu poble, aquella hermandad rociera, que va posar tots els seus membres a tallar material, a tallar teixit per tal que les dones del Caliu del Cor es posessin a fer mascaretes. O aquell carrer Major, que tant estimo del meu poble i que avui, doncs, hi ha tanta gent confinada, que va sortir als balcons a rebre amb aplaudiments la Palmira, després d'estar setmanes a la UCI. Aquella emoció que sentim, i tots i cadascun en tenim, anècdotes d'aquest tipus, perquè malauradament, les tenim; malauradament les tenim, perquè ens ha afectat massa de prop. I això ens dona la força i la seguretat que aquest país, precisament, és capaç de sortir-se'n. No tenim certeses absolutes, però tenim la confiança absoluta en la ciutadania i en els serveis públics d'aquest país. Davant moments complicats, dificilíssims, cal reforçar aquesta aliança d'institucions, d'agents socioeconòmics, de societat civil amb la ciutadania al capdavant, alçant l'estendard del compromís social i ciutadà. I som aquí, som davant d'una crisi que només en sortirem pensant en el col·lectiu i aïllant l'individualisme egoista propi, que tant de temps se'ns ha estat venent d'aquesta era neoliberal que comença a caducar. Aquest individualisme, que avui ha quedat demostrat que, davant de riscos globals, no serveix, és inútil. I acaba enfortint la nostra consciència col·lectiva i la fraternitat universal que vam veure la passada primavera. Que ens hem de moure per a la recerca del bé comú, del bé col·lectiu. Perquè, en tot moment, hem de tenir clar que fins que tots no estiguem segurs, ningú estarà salvat. L'objectiu no és altre que aconseguir una vacuna i un tractament que ens permeti recuperar de forma progressiva una certa normalitat. Que, ben segur que no serà com la del passat febrer, perquè han passat massa coses, però que ens permetrà alçar la mirada de nou i tornar a generar expectatives i guanys de futur. Hi ha qui parla de mesos, hi ha qui no és tan optimista. Per això, la certesa és que hem d'estar preparats per fer front a aquest espai temporal, sigui més llarg o sigui més curt, amb la convicció que amb la col·laboració i l'aliança de tots, ens en sortirem. Amb aquest objectiu, amb el constant assessorament de diferents experts, sumant múltiples perspectives científiques i punts de vista, amb decisions àmpliament debatudes i consensuades, i amb una inequívoca vocació de treball en equip, hem dissenyat una estratègia per sobreposar-nos a cada embat de la Covid-19. Una estratègia senzilla, dinàmica i amb capacitat d'adaptar-se a cada moment, en funció de l'evolució de la pandèmia i que es basa, avui, en aquesta aturada social de país que vam decretar la setmana passada. En l'aplicació progressiva de mesures restrictives de la mobilitat, acompanyades sempre de mesures actives de protecció social i econòmica. I això és el que hem fet, davant d'una situació extremadament greu a nivell sanitari que estem patint. L'estratègia que aplicarem, mentre no tinguem unes dades sanitàries millors i a la qual recorrerem les vegades que faci falta, per protegir la vida dels ciutadans i les ciutadanes de Catalunya. Hem decretat el tancament perimetral de Catalunya i un confinament municipal de divendres a diumenge. Hem tancat i hem declarat suspesa l'activitat dels centres comercials i s'ha reduït l'aforament de la resta d'establiments comercials. S'ha suspès l'obertura al públic de les activitats culturals, d'arts escèniques i musicals. I s'han suspès, també, les activitats de lleure infantil i juvenil, l'esport escolar i les activitats extraescolars, excepte aquelles per a persones vulnerables que es produeixen en el mateix centre i en la bombolla de convivència. I hem ajornat totes les competicions esportives, no professionals. I, alhora, mantenim el que és la suspensió de l'activitat de bars i restaurants, centres d'estètica, i locals d'oci nocturn. S'ha acordat seguir impulsant el teletreball. I en l'educació postobligatòria, com el batxillerat i els cicles formatius, els centres han d'aplicar les mesures previstes en els plans que han estat treballant els docents aquest estiu, per reduir l'assistència presencial. I tot això ho fem no perquè hi hagi sectors que siguin culpables, ni sectors que hagin d'assumir la responsabilitat d'un nivell de contagis que hi ha a la comunitat, sinó perquè hi ha l'activitat de molts sectors associada a una mobilitat que és el que fa que aquest virus que portem les persones, tingui més capacitat de contagiar-se. En definitiva, aquesta aturada social, que vam decretar la setmana passada, significa: tothom a casa, tancats a casa. Protegim-nos a casa. Excepte per anar a treballar, per anar a l'escola i per anar a fer les gestions essencials, administratives, obligacions legals o en l'àmbit comercial que sigui imprescindible. Aquest esforç que fa la ciutadania, que està fent la ciutadania. Una ciutadania que segueix vivint les desigualtats i que, per tant, és un esforç desigual, també. Que també és desigual en funció del barri on vius, de la classe social a la que pertanys, del gènere, del teu gènere; també. Perquè ho vam saber en el confinament. Hi havia molts confinaments diferents i ara també hi ha moltes aturades socials diferents. Però la voluntat d'aquest Govern és treballar perquè aquesta aturada social vagi acompanyada de mesures per garantir l'equitat. I acompanyar aquest esforç que fa la ciutadania, empreses i treballadors, que fan les famílies. Hem mobilitzat, i per tant, vol dir mobilitzar recursos pressupostaris amb 300 milions d'euros, des de la setmana passada, de més suport econòmic i protecció social. Els detalls són àmpliament coneguts: prop de 50 milions d'euros en ajudes al sector cultural, al lleure i als clubs esportius federats. 50 milions d'euros addicionals al sector de la restauració i els centres d'estètica, que s'afegeixen als 40 que vam posar en marxa fa quinze dies. La resta de recursos respon a la necessitat de fer front a les problemàtiques socials i econòmiques. Destinem 200 milions d'euros a combatre l'emergència social, ampliem el pressupost de la renda garantida, amb aportacions addicionals al Banc dels Aliments. Però també, per combatre l'emergència habitacional. Una emergència habitacional que es torna a plasmar cada dia, quan en plena pandèmia, que la gent ha d'estar protegida a casa, no pot haver-hi gent vulnerable que es quedi sense casa. I per això estem esgotant totes les eines que hi ha a l'abast d'aquest Govern, per aturar els desnonaments mentre duri aquesta situació de pandèmia a Catalunya. I les utilitzarem totes. I les volem totes. I volem tenir totes les responsabilitats, com les que té un estat per protegir els seus ciutadans. Per protegir la vida, per protegir el treball i per donar sostre a tota la ciutadania. És absolutament imprescindible. I també seguirem posant recursos per la protecció a sectors econòmics molt perjudicats per la crisi, com la indústria, el turisme o també productors agroalimentaris. Aquestes mesures, també s'han reforçat amb accions legislatives. Com deia abans, per aquest decret, per esgotar tota la nostra capacitat per aturar desnonaments, totalment inacceptables. I un altre decret, que és el decret per introduir una deducció en l'impost sobre la renda, en l'IRPF, perquè si no es produïa, aquelles persones, especialment les que tenen ingressos entre catorze mil i vint-i-dos mil euros, que és la majoria de la població d'aquest país, aquells que s'haguessin acollit a un ERTO, per necessitat, perquè es veien abocats a un ERTO, havien de suportar més càrrega fiscal que aquells que no. I per tant, precisament, hem introduït aquesta modificació a l'IRPF, per tal d'evitar que es penalitzin aquestes persones que estan en una situació de més dificultat econòmica a causa de passar d'un a dos pagadors. I instem l'Estat, també, a fer el mateix. Aquesta estratègia que hem aplicat, la continuarem aplicant. L'aturada social amb mesures actives de suport econòmic. Però necessita, també, aquesta estratègia, ser implementada amb la màxima celeritat i rapidesa davant del més mínim indicador que ens posi en alerta. Per això, vam sol·licitar la declaració de l'estat d'alarma amb comandament únic del Govern de Catalunya, per actuar de forma ràpida i sense dilacions injustificades. Un estat d'alarma on la Generalitat manté totes les competències i tota la capacitat de gestió, on adquirim noves eines, probablement, no suficients; però en tenim més, prenent totes i cadascuna de les decisions. Perquè és el sistema sanitari d'aquest país el que coneix millor la forma d'aturar la pandèmia, i és aquest sistema sanitari el que ens ha de dir al Govern quines mesures cal aplicar. Perquè és aquest país i les institucions d'aquest país els qui tenim totalment monitoritzada l'evolució de la pandèmia. I ho demostren que les mesures que vam prendre el 15 i el 16 d'octubre, que són dures, que políticament són molt impopulars, però aquí no hem vingut a buscar mesures populars; no hem vingut a buscar popularitat, hem vingut a protegir la vida i a protegir el treball dels catalans i les catalanes. I, per tant, prendrem les mesures que faci falta. Aquelles mesures que molta gent va posar en dubte, amb tota la legitimitat, avui comencen a tenir efecte. I avui comencen a ser aplicades en altres territoris que, doncs, fa unes setmanes es podia mirar amb certa distància la situació que hi havia a Catalunya. I, per tant, des d'aquí també una abraçada fraternal a tots els responsables públics d'arreu d'Europa, d'arreu de l'Estat, d'arreu del món, que es veuen en la situació de prendre decisions difícils. Els entenem perfectament i nosaltres també ho estem aplicant. L'estat d'alarma ens ofereix de forma extraordinària unes atribucions de limitació de drets fonamentals. I d'aquest estat d'alarma en donaran compte, des del punt de vista legal, el Congrés de Diputats. Però des del punt de vista democràtic, el Govern de Catalunya vol donar-ne compte en aquest Parlament, perquè nosaltres ens devem a aquest Parlament, no ens devem a cap altre Parlament, a cap altra assemblea legislativa. I com que un estat d'alarma és una situació absolutament excepcional, nosaltres venim aquí a donar compte. I, per tant, ens dona unes atribucions que ens comprometem a exercir, des d'un inequívoc compromís democràtic. Sobretot, perquè també sabem que som un govern en funcions, no per la nostra voluntat, sinó per una inhabilitació injusta del president Torra. Però el Govern està en funcions, però la pandèmia no ho està. I per tant, activarem tots, tots els recursos que estiguin al nostre abast per combatre-la. Nosaltres no utilitzarem cap estat d'alarma per retallar drets i llibertats, sinó per protegir el primer dels drets humans: el primer que surt en totes, totes les declaracions, constitucions, cartes de drets, que és el dret a la vida. Per això, per la voluntat de gestionar aquest estat d'alarma des d'un impol·lut compromís democràtic, reforçarem encara més la nostra transparència i la comunicació permanent amb tots els grups polítics del Parlament de Catalunya. La necessitat de prendre decisions de forma ràpida i eficient no ha d'anar en detriment del manteniment de la qualitat democràtica imprescindible quan estem demanant tants i tants esforços a la ciutadania. I, en aquest sentit, convocarem les vegades que faci falta els grups parlamentaris com hem fet i ho seguirem fent, perquè més enllà d'aquest exercici de transparència i corresponsabilitat crec que tots, com a Govern i oposició, hem tret aportacions positives d'aquestes trobades, d'aquest contacte per donar una millor resposta a la ciutadania. I, per tant, per aquest motiu, prenc el compromís de que els membres del Govern compareixerem en tots els plens del Parlament que siguin necessaris per tal de retre comptes de la gestió que el Govern està fent de la crisi. Tenim l'estratègia clara i les eines per implementar-la. Però és evident que per fer aflorar aquesta confiança col·lectiva indispensable, com a Govern, hem d'evitar la polifonia o amplificació d'especulacions que només ajuden a generar més incerteses. Hem de millorar –i jo assumeixo en primer lloc la necessitat de millorar-ho, també en primera persona–, perquè la situació és suficientment greu perquè actuem amb la màxima responsabilitat i sensibilitat. I això vol dir també amb la màxima claredat. Tenim una estratègia que constatem que és efectiva, però que té uns costos molt i molt grans i, per això, cal complementar-la; una estratègia que no pot anar només amb la mà de les mesures sanitàries, sinó també ha d'anar amb la mà de les mesures econòmiques i socials. I, per tant, també és imprescindible que l'Estat faci la seva part. Per això vam demanar..., vaig demanar al president del Govern espanyol que decretés una moratòria d'impostos i de cotitzacions socials, que resolgués d'una vegada i amb urgència els endarreriments del pagament dels ERTOs, que segueixen endarrerint-se, pagaments que s'han fet i que no s'han aclarit i que hi ha molta gent que encara està esperant; que es deixin de prendre mesures que en aquests moments són absolutament inoportunes, com l'augment de les quotes d'autònoms, que és un error i que s'ha de revertir, i que s'articuli un pla de rescat amb ajudes directes als sectors més afectats, que complementi aquelles ajudes que ja s'han fet des del Govern de Catalunya. Nosaltres tenim les competències, però les responsabilitats també són compartides, com també durant el primer estat d'alarma. Hi havia uns que tenien..., es van agafar les competències, però sabíem que la responsabilitat era dels hospitals, era de les residències, era dels ajuntaments, era també del Govern de Catalunya i d'aquesta cambra. Més enllà de la vessant econòmica, també haurem d'obrir el prisma i començar a atendre problemes als quals no hi hem respost suficientment bé. Admetre això no és una debilitat política. Admetre això és tenir molt clar que hem de millorar constantment, perquè els nostres ciutadans s'ho mereixen absolutament tot. Hem d'atendre la crisi amb els recursos econòmics també, però cal atendre-la amb el màxim d'humanitat. I això segurament vol dir que hem de tenir també la capacitat d'implementar un pla d'atenció i acompanyament emocional a tota la ciutadania. Atendre i ser capaços d'integrar, en totes i cadascuna de les nostres decisions, les pors i angoixes que genera la pandèmia. Acompanyar les persones més vulnerables, les persones que se senten més soles encara. La soledat és un dels grans mals del nostre temps, més en temps de pandèmia. O pensant com acompanyem els infants i sobretot els joves que no només veuen que el seu futur és molt negre, sinó que també tenen, i amb raó, la sensació que estan perdent un temps preciós de la seva vida. Els hi hem de dir que no l'estan perdent, que l'estan invertint en protegir la vida d'aquella gent més vulnerable, també dels que estan al seu costat. Per això, hem d'aconseguir treballar la dimensió emocional de la pandèmia, menystinguda per les urgències del dia a dia, però crucial per fer emergir de nou la confiança col·lectiva que ens fa forts. Això serà llarg, i serà llarg també emocionalment, mentalment. Sabem que la salut mental és un dels aspectes que haurem d'atendre, perquè és una de les conseqüències d'aquesta pandèmia, més enllà de l'àmbit de la urgència sanitària. Aquesta serà una de les grans cicatrius. I ho hem d'acompanyar. I preservar aquest espai de la salut vol dir també preservar l'àmbit de la lluita contra les desigualtats socials i atendre un país que és molt divers, amb angoixes molt diverses, i ho hem d'integrar amb totes i cadascuna de les nostres decisions. A partir d'aquí –i vaig acabant–, estic convençut que l'esforç col·lectiu associat a les mesures donarà el seu fruit, que l'estratègia continuarà funcionant i que, quan els indicadors ens ho permetin, podrem anar flexibilitzant les mesures restrictives de forma molt progressiva, perquè l'experiència ens diu que les desescalades ràpides no donen un resultat òptim, que poden generar un miratge a curt termini, però que no ens donen fortalesa en el mitjà i llarg termini. I això va de mitjà termini fins que no tinguem un tractament eficaç o una vacuna. Quan ho farem això? Doncs el quan forma part de la incertesa; els indicadors, els tenim a la mà. El que podem dir és que l'objectiu per recuperar una bona dinàmica passa, en primer lloc, per abaixar la ràtio de transmissió inferior a 1. I avui és el primer dia en molt de temps, en moltes setmanes, que tenim aquesta ràtio de transmissió inferior a 1. I ho hem de seguir mantenint, perquè aquesta ràtio de transmissió és sobre un nombre de casos que és extraordinàriament elevat i que no podem continuar amb aquest nombre de casos. Per això, ens hem de marcar com a objectiu tenir menys de mil casos de contagis diaris per poder recuperar normalitat. Aquest nombre de casos es gestionable pel sistema i gestionable vol dir que no hem de sacrificar cap altra actuació sanitària per destinar recursos per fer-hi front. I també, doncs, com deia, l'objectiu d'un màxim de tres-cents llits d'UCI ocupats per malalts Covid. Si aconseguim aquests indicadors, entrarem en un nivell d'estabilitat de la pandèmia a Catalunya que ens permetrà afrontar la recuperació de la nostra vida social, econòmica i també de tants i tants àmbits de la vida personal i col·lectiva que hem deixat de banda i que hem sacrificat. Ens hem de posar aquest objectiu al cap, treballar sense descans per aconseguir-ho i millorar cada dia aquests indicadors. Són les xifres que ens indicaran si es poden flexibilitzar les mesures o si cal ser més restrictius. Ho repeteixo: abaixar la ràtio de contagis per sota d'1, que ho hem començat a fer i hem de consolidar-ho i de forma molt més pronunciada; menys de mil contagis diaris de Covid; menys de tres-cents pacients a les UCIs per Covid. Aquests són els tres objectius. Treballem-hi. El Govern no ho deixarà de fer. Prenem mesures difícils, dures i, com deia, si són impopulars, és igual; les prendrem igualment. Mesures que, a nivell individual, moltes persones podran sentir que, des del seu punt de vista individual, no tenen sentit, però és que la pandèmia és col·lectiva. La Covid és social i no es pot combatre des d'una perspectiva exclusivament individual. I, per tant, necessitem aquesta mirada global, de conjunt i les mesures imprescindibles a nivell sanitari. És la nostra responsabilitat. La reflexió final. La crisi econòmica i social és cada vegada més dura i, per tant, vull reconèixer l'esforç, cada vegada més gran, que estan fent els treballadors, les treballadores i les empreses, i en nom del Govern em comprometo i ens comprometem a moure cel i terra per aconseguir els recursos que calgui per superar aquest moment tan complicat que tanta i tanta gent està patint al nostre país. Però en cap moment hem d'oblidar que només durant el darrer mes a Catalunya han mort vuit-centres persones de Covid, i que aquesta xifra sota cap concepte la podem normalitzar. La tragèdia no la podem normalitzar, per massa temps que estiguem patint, no podem normalitzar aquestes xifres, perquè això és l'únic que no podrem recuperar, i, per tant, ens hem de centrar en preservar allò que si ho perdem no ho podem recuperar. I per això la vida –la vida en la seva dimensió més bàsica– ha de ser el primer que hem de salvar, per després que aquest país torni a bategar en tot allò que ens fa sentir vius: la nostra vida social, la nostra feina, l'empresa, la institució, el servei públic al qual destinem, doncs, tots, en la nostra capacitat, les il·lusions, les expectatives de futur dels nostres joves i també la seguretat en el futur de la nostra gent gran. Venen setmanes difícils. El Govern ha pres decisions. Aquestes decisions estan començant a tenir efecte, però necessitem perseverar i necessitem seguir amb el compromís individual i col·lectiu per vèncer aquesta segona onada. Aquest país és absolutament capaç d'això i de molt més, n'estem absolutament convençuts. Moltes gràcies, president, conselleres, conseller, senyores i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. Acabada la seva intervenció, passarem la paraula a la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó, que l'ha sol·licitada d'acord amb l'article 85.6 del Reglament. Endavant.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, conseller, diputades, diputats, comparec aquí en nom del Govern de Catalunya avui en aquesta cambra novament, i tot just un mes després de la intervenció que en aquesta mateixa cambra vaig dur a terme en el Ple específic que vàrem celebrar de la Covid-19 per la situació sanitària. I com ja vaig fer en aquella ocasió, no puc començar de cap altra manera que recordant una vegada més a totes aquelles persones que a causa d'aquesta pandèmia han perdut la vida, a totes aquelles persones que durant aquesta pandèmia han perdut un ésser estimat i a totes aquelles persones que encara a dia d'avui, malauradament, estan patint les conseqüències derivades d'aquesta pandèmia. I com vostès saben, i el vicepresident ja els acaba d'exposar, la situació és tan greu com complexa, i, per tant, des del Govern de Catalunya, davant aquestes dades epidemiològiques, davant d'aquesta crua realitat d'aquesta pandèmia que ens colpeja novament amb aquesta segona onada, hem pres totes aquelles mesures necessàries per, en primer terme, aturar el ritme dels contagis i, en segon terme, doblegar la corba fins que aconseguim unes xifres que ens permetin tornar a una mobilitat sense restriccions i poder realitzar totes aquelles activitats educatives, econòmiques i de lleure que a dia d'avui no podem dur a terme seguint sempre, això sí, les mesures de prevenció de distància, de mans i de mascareta. Però ara hem de capgirar la situació, i les mesures aprovades pel Govern de Catalunya són del tot necessàries. Hem d'aconseguir-ho per evitar mals majors i hem d'aconseguir-ho tenint en compte el sector de la salut, l'educatiu, l'econòmic i també el social. De fet, això de capgirar la situació ja ho vàrem fer el passat mes d'abril quan vàrem tenir aquell pic de la primera onada, ho recordaran tots vostès. I, de fet, des de que l'OMS va declarar la Covid com a pandèmia el passat mes de març, el Govern de Catalunya, amb el president Torra al capdavant, hem actuat a cada instant amb responsabilitat, amb rigor i amb anticipació per salvar vides i per protegir els ciutadans davant d'aquesta pandèmia. Ho hem fet durant tot aquest temps i ho seguim fent, treballant sota la premissa sempre de prendre les decisions de forma ràpida, útil i transformadora, perquè tenim molt present que en aquesta lluita contra la pandèmia cada minut que passa sense prendre una decisió és un minut perdut que pot agreujar la situació sanitària, i sabem que si s'agreuja la situació sanitària també s'agreuja la situació econòmica, emocional i també la social. I per això actuem, perquè som un govern responsable, i com que som un govern responsable defensem i exercim el retiment de comptes, i per això som avui també aquí en aquesta compareixença, perquè el Govern des de l'inici de la pandèmia ha comparegut en múltiples ocasions en aquesta cambra per tal de fer un retiment de comptes al voltant de la situació del país i de les mesures que s'anaven adaptant. I com que crec que aquest punt és molt important, de fet, és un dels punts que fonamenten les democràcies avançades, els faré una anàlisi del retiment de comptes del Govern de Catalunya des de l'inici de la pandèmia. Com ja saben, perquè tots vostès hi han participat, el Govern ha volgut escoltar en diferents ocasions els grups parlamentaris al llarg de la gestió d'aquesta crisi, i la primera vegada va ser just abans de prendre les primeres mesures, al mes de març, abans de tancar les escoles i les universitats, abans de tancar perimetral la Conca d'Òdena i abans de demanar el confinament sencer de tot Catalunya. Ja llavors vàrem reunir els grups parlamentaris per alertar-los i per informar-los de la que ens queia al damunt. I al cap d'un parell de setmanes hi vam tornar. El president Torra els va convocar per fer una reunió, aquesta ja va ser telemàtica, i donar-los tota la informació de què disposàvem. Més endavant, ho deuen recordar, el president també va sol·licitar una compareixença al Ple en format telemàtic, que per limitacions d'aquesta cambra va acabar sent una videoconferència amb tots els presidents dels grups parlamentaris per compartir novament amb vostès tota la informació. I a continuació varen passar tots els consellers i conselleres del Govern en comissió per anar desgranant tota la feina que es feia des del Govern i tots els plans d'actuació que teníem previstos. Així mateix, en les sessions de control i d'activitat parlamentària, els grups parlamentaris també han tingut ocasió, i ho han fet, de fer les corresponents iniciatives d'impuls d'acció de govern, així com de fer també el corresponent control a la nostra acció, ja sigui mitjançant preguntes orals, interpel·lacions o múltiples compareixences sol·licitades pels consellers. Vull destacar també la resolució resultant del debat sobre la gestió de la crisi sanitària de la Covid-19, les mesures adoptades per fer-hi front i les accions previstes de protecció social i reactivació econòmica, a sol·licitud del mateix president de la Generalitat i a la que també es va sumar el debat sol·licitat pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Els recordo que en aquell debat, celebrat entre l'1 i el 3 de juliol, el president els va explicar a bastament l'afectació i les conseqüències de la pandèmia, els efectes i les implicacions de les decisions de l'Estat sobre Catalunya i la gestió del Govern de la Generalitat quant a les principals mesures portades a terme per fer front a l'emergència especialment en l'àmbit sanitari, assistencial i de residències, però també en d'altres àmbits afectats, com l'educatiu, el turístic, el cultural, el comerç, l'esportiu, en l'àmbit de la mobilitat i també de la seguretat. També les mesures portades a terme per a contribuir i mantenir la capacitat productiva i els ingressos dels treballadors i de les empreses. També la gestió de la fase de represa de la reactivació de l'activitat, així com totes aquelles mesures de protecció social i d'impuls de la reactivació econòmica. I en aquell mateix debat, també vàrem comparèixer tots i cada un dels membres d'aquest Govern per explicar amb més detall les mesures que s'anaven prenent des dels diferents departaments. I també els recordo que només una setmana després, el 7 de juliol, iniciàvem un altre debat al voltant de la gestió de les residències durant la crisi sanitària. I a l'arribar el mes de setembre, el debat de política general, on el president Torra va dedicar gran part de la seva intervenció –ho deuen recordar, tots vostès– a ampliar i a actualitzar tota la informació relativa a la situació sanitària i a totes aquelles mesures portades a terme en l'àmbit de l'emergència educativa, social i econòmica. I fa només unes setmanes, el 7 d'octubre, vàrem celebrar un altre debat monogràfic sobre la gestió de la pandèmia. I per què el recordo tot aquest retiment de comptes que portem fet? Doncs, miri, bàsicament per dues raons: la primera és perquè demostra que per al Govern la qüestió que avui és objecte de tractament en aquesta compareixença és la nostra prioritat i que totes les conselleries seguim l'encàrrec que ens va fer el president Torra –ho deuen recordar– de concentrar tots els esforços, totes les nostres polítiques i decisions aquí, que hi dediquessin les vint-i-quatre hores del dia, perquè sabem que el país, sabem que la gent s'hi juga molt. I per altra banda, perquè creiem de veritat que és aquí al Parlament de Catalunya on cal retre comptes, però també debatre i assolir consensos entre els grups quant a les mesures per afrontar la crisi sanitària. Però, a més, vostès saben que fora del Parlament hem mantingut també un canal de comunicació directe amb els grups mitjançant reunions periòdiques, com, per exemple, dels diferents responsables del Departament de Salut amb els portaveus de Salut dels diferents grups parlamentaris, i encara no fa quinze dies, abans d'anunciar aquest nou paquet de mesures d'aquesta segona onada, vàrem mantenir una reunió amb tots els presidents dels grups parlamentaris. I som aquí en el paquet de mesures d'aquesta segona onada, un paquet que, tal com detallava el vicepresident, es podria resumir en dos tipus: per una banda, unes mesures que van a buscar la restricció de la mobilitat i la interacció social, i, per altra banda, unes mesures actives de protecció social i econòmica; mesures que tenen com a objectiu preservar la salut, l'economia i l'educació en el nostre país. I tot i com deia al principi, hem de capgirar la situació actual de les dades epidemiològiques, el cert és que comencem a veure l'impacte d'aquestes mesures, les mesures comencen a fer efecte; comencem a veure alguns indicadors que ja comencen a recular i, per tant, a reduir-se. També veiem però que el ritme de contagis a dia d'avui encara és massa elevat. No ho hem de perdre de vista. Esperem que en els propers dies puguem continuar baixant aquesta velocitat de contagi, aquesta famosa R i que, a més, puguem començar a veure també disminuïda la pressió a la xarxa assistencial, que avui encara és massa elevada. I en aquest punt vull reconèixer també el paper de tota la ciutadania i fer-ho des de la més absoluta empatia, perquè les mesures són complexes i afecten el nostre benestar emocional, i això també és salut; perquè les situacions són difícils per a tothom i molt especialment per a totes aquelles treballadores i treballadors, autònoms i empreses, que estan patint de forma directa aquesta crisi econòmica derivada d'aquesta crisi sanitària. I conscients d'això, des del Govern de Catalunya entenem que hem d'explicar molt bé totes les mesures i hem d'explicar molt bé el perquè de totes aquestes mesures i hem d'explicar molt bé el que podem fer i el que no podem fer perquè no en tenim les competències, perquè, malauradament, no en tenim les competències. Perquè tot i la dificultat, el cansament, la ràbia i la frustració, cal que complim amb les mesures i cal que ho fem perquè les entenem i perquè ens les creiem, perquè ens les fem nostres, les interioritzem. La corresponsabilitat és això i no perquè ens hi obliguin. I estic segura i estic convençuda, de fet, que així ho fan la majoria de ciutadans i ciutadanes del nostre país, perquè, a més, l'objectiu és comú i l'objectiu el tenim tots i l'objectiu és el mateix: és la salut. I els recordo que quan parlem de salut, no parlem només d'absència de malaltia; quan parlem de salut, estem parlant també de tot allò que fa referència al benestar físic, però també al benestar psicològic, emocional i social. I si aquestes mesures, com dèiem, comencen a tenir un impacte en les dades epidemiològiques, quan passem a parlar de les dades de mobilitat, encara ho fa més tangible, en concret, referint-nos al darrer cap de setmana, en el primer que ha estat vigent aquest confinament perimetral dels municipis, més enllà d'aquest confinament total que hem fet al país de Catalunya. Un cop activat aquest confinament municipal, hi ha hagut unes baixades dràstiques, molt importants, respecte a dies equivalents a l'any 2019 tant en les dades d'entrada com de sortida. Per exemple, divendres de la setmana passada una davallada d'un 46 per cent en l'entorn metropolità i d'un 40 en els grans corredors, o amb un descens més important encara dissabte, una reducció respecte a l'any anterior del 83 per cent o el 73 per cent, respectivament. I diumenge, també comparat amb un diumenge de l'any anterior, es van mantenir aquestes dades a l'entorn metropolità amb una reducció de la mobilitat del 84 per cent. I això és gràcies a tots. Però totes aquestes mesures, com deia el vicepresident, responen a una estratègia per afrontar els mesos més difícils que encara tenim per endavant. Una estratègia que, com hem vist en el repàs del retiment de comptes, el president Torra ja va començar a impulsar des del primer moment. I, com explicava el vicepresident, aquesta estratègia del Govern no només treballa en mesures a curt termini per fer de tallafoc en les necessitats de màxima urgència sinó que també treballa a mitjà i llarg termini. I ho fem, des del Govern, comptant amb equips d'experts multidisciplinaris, i ho fem analitzant amb rigor la situació actual per poder dissenyar i poder implantar mesures i plans d'actuació que donin resposta a les necessitats actuals i futures del nostre país. I, sens dubte, ho fem per donar resposta a les necessitats actuals i futures, i una d'aquestes respostes més importants és la necessitat d'invertir en innovació i recerca. Cal una aposta clara per trobar el tractament per a la Covid-19, que, segons hem pogut escoltar de diversos experts del nostre país, serà més ràpid i tant o més important que les vacunes en el control d'aquesta pandèmia. Ara bé, l'anàlisi de la situació actual també ens posa de manifest una realitat que tots vostès, diputats i diputades, haurien d'acceptar, i és que a Catalunya ens trobem lligats de mans, ens trobem lligats de mans per donar la resposta econòmica que voldríem, perquè ni tenim totes les competències ni tenim el finançament just i necessari per poder-ho dur a terme. Perquè per poder rescatar treballadors, autònoms i empreses, el Govern de l'Estat ha de canviar totalment el rumb de les seves polítiques econòmiques. Posaré, per exemple, quatre línies concretes. La primera és el suport a les pimes, autònoms i empreses: més crèdits i més liquiditat. La segona és la suspensió o moratòria en el pagament dels impostos, dels lloguers i dels subministraments. La tercera és accedir a tots els tipus de crèdits internacionals –a tots els tipus de crèdits internacionals. I la quarta, endeutar-se el que calgui; per sortir d'aquesta crisi ens haurem d'endeutar, endeutar-nos tant com calgui. I estic segura que aquestes quatre línies que els acabo d'exposar a tots vostès no els venen de nou i ja les coneixen. En primer lloc, perquè és el tipus de política econòmica que segueixen els països europeus, i, en segon lloc, perquè deuen recordar que el senyor Torra demana això al Govern de l'Estat espanyol des del passat mes de març. De fet, des del Govern seguim demanant, a dia d'avui encara, aquestes mesures al Govern de l'Estat espanyol, però la realitat és que, de moment, res de res. De fet, des del Govern vàrem demanar al Govern espanyol l'estat d'alarma, sí, els vam demanar l'estat d'alarma; un estat d'alarma que se'ns va explicar que seria un estat d'alarma totalment descentralitzat; un estat d'alarma que ens permetria com a Govern prendre a cada moment totes aquelles mesures necessàries per fer front a aquesta crisi sanitària; un estat d'alarma que ens donava aquest marc jurídic, aquesta empara jurídica, aquest paraigua per poder prendre com a Govern les nostres pròpies decisions de lluita contra aquesta pandèmia mundial, però, en aquest cas, prendre les mesures que nosaltres, com a Govern de Catalunya, crèiem necessàries per combatre a casa nostra aquesta pandèmia. Però la realitat és que, de descentralitzat, res de res. Potser ha arribat l'hora que totes les forces parlamentàries exigim els compromisos que pertoquen al Govern espanyol. I, precisament, parlant de l'estat d'alarma, vull recordar que el fet d'haver hagut de recórrer a aquest recurs és fruit d'un altre incompliment per part del Govern de l'Estat espanyol, perquè el passat mes de maig –recordin-ho tots vostès– el president Pedro Sánchez va arribar a un acord amb Ciutadans per activar tots aquells mecanismes de mesures o reformes legislatives necessàries per no haver de recórrer una altra vegada a l'estat d'alarma. Es va comprometre a presentar una proposta en quinze dies, i no ho va fer, i llavors va arribar la votació d'una altra pròrroga de l'estat d'alarma. Es va comprometre a això mateix amb altres grups –com, per exemple, el PNB–, i el resultat, a dia d'avui, res de res. O, millor dit, el resultat, a dia d'avui, és que per poder aplicar totes aquestes mesures per combatre aquesta segona onada ens ha calgut, perquè no hem tingut cap altra alternativa, recórrer novament a l'estat d'alarma. I el resultat torna a ser que un govern suposadament d'esquerres, progressista i federal torna a negar les competències, ens torna a negar aquesta descentralització per poder prendre totes les mesures necessàries per combatre aquesta crisi. I, a més a més, es decreta un estat d'alarma que no va acompanyat de cap tipus de mesura per pal·liar els efectes de quan cal aplicar mesures restrictives, ja sigui a la població en general o a sectors determinats. Però, tot i les circumstàncies, al Govern de Catalunya estem determinats que en aquesta crisi cap ciutadà del nostre país quedi enrere; estem determinats a donar resposta a les necessitats sanitàries, a les necessitats educatives, econòmiques, socials i emocionals. I acabo, i acabo volent recordar unes paraules del president Torra, d'encara no fa dos mesos, en el debat de política general. El president Torra ens va dir en aquell debat que, davant la incertesa, construïm un país preparat per als reptes de futur i un país d'equitat, i, davant la complexitat, ens cal un país viu, un país global i un país just. I això és el que volem fer, i això és el que hem de fer, i això és el que necessitem per lluitar contra la pandèmia, que és el principal motiu que ens ocupa en aquests moments, però també per construir aquest país, socialment just, que volem per donar resposta a les necessitats reals que els ciutadans i ciutadanes de Catalunya volen i ens demanen per afrontar aquest segle XXI. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. A continuació, intervindran els grups parlamentaris. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa. Endavant.
Gracias, señor presidente. Señoras y señores diputados, lo primero, una mención a todas las víctimas de la pandemia, a aquellos que nos han dejado y a aquellos que están luchando contra la enfermedad, y también a aquellos colectivos que están sufriendo las medidas, muchas veces dolorosas, pero a veces también necesarias, para intentar disminuir los contagios de esta pandemia. Dicho esto, y respecto a la valoración que nos merecen las intervenciones del señor Aragonès y de la señora Budó, primero, entraremos en su valoración, pero antes que nada debería referirme a que ustedes carecen ya de toda credibilidad para gestionar esta pandemia. Ustedes han recibido un torpedo en la línea de flotación de su credibilidad, ustedes son un gobierno seriamente tocado ya por la sospecha, por las evidencias, de que se están aprovechando de la maquinaria de la Administración para que se lucren sus amiguetes. Y ustedes han hecho lo peor que se puede hacer en política, que es no aislar los casos, no denunciarlos, no señalarlos y no tomar las medidas pertinentes para que esto no vuelva a ocurrir, sino negar la existencia de la evidencia. Miren, ustedes no nos van a enseñar a nosotros lo que es la presunción de inocencia. ¡Claro que existe la presunción de inocencia! A lo mejor, de los hechos que se les imputen, no salen condenados, a lo mejor –a lo mejor. Aquí hay juicios justos. Igual las escuchas necesitan de la apoyatura de una prueba documental que a lo mejor hay que encontrarla en los archivos de la Generalitat y a lo mejor es difícil. A lo mejor es difícil conseguir documentación de estos amaños medio secretos. Y lo único que nos quedará, a lo mejor, es el reconocimiento en las propias voces de los actores de qué es lo que estaba ocurriendo. Por lo tanto, es una desvergüenza que ustedes, digamos, se saquen las pulgas de encima, cuando aquí el señor Vendrell, el señor Oriol Soler, el señor Madí, no han negado que las conversaciones que están saliendo a la luz sean hechas por su propia voz, que ellos hayan sido los que hablaban. El hecho de que se oigan, de que conozcamos esas intervenciones telefónicas que comprometen seriamente a tres consellers de este Gobierno merecería que el Gobierno dijese algo; merecería que los consellers, señora Vergés, no dijesen que es una maniobra de la Guardia Civil; merecería, señor Aragonès, que no se le echase por tierra, mar y aire..., la señora Vergés, la señora Vilalta, la señora Capella, que es la señora que representa a la justicia en Cataluña, que esté diciendo que aquí no pasa nada. Es una desvergüenza que les merma a ustedes todo el crédito. Hemos escuchado cosas pavorosas en esas intervenciones. Y ustedes hacen como que esto es una investigación de la Guardia Civil. Obvian que hay un juez independiente de Barcelona, que es el que las ha ordenado y el que ha obtenido estas escuchas. Ustedes lo obvian. Usted, señor Aragonès, ha dicho que yo hago aquí el payaso, ha dicho, como si... Bueno, que sepa que no nos ofende, que sepa que lo considero una falta de respeto, pero relativa, también. O sea que sepa que no nos ofende, que sepa que nosotros vamos a seguir haciendo lo mismo que vinimos a hacer a Cataluña cuando en el año 2006 lo del 3 por ciento era un clamor, que en el año 2005 se lo dijo el señor Maragall aquí mismo, en este mismo hemiciclo, se lo dijo al señor Mas: «Vostès tenen un problema que es diu “tres per cent”. Y ahora resulta que tenemos un problema en Cataluña, que es que con la pandemia se bajan los requisitos para los concursos de los contratos públicos y llegan los parásitos a lucrarse, que vienen de Convergència y vienen de Esquerra Republicana. Y ustedes lo están negando. Y nos llaman, nos dicen..., al jefe de la oposición le dicen que está haciendo el payaso por denunciarlo. Pues nosotros vinimos a denunciar precisamente estas cosas en Cataluña, señor Aragonès. Ahora usted es el poder. Se le está poniendo cara de convergente, señor Aragonès, se le está poniendo cara de convergente. [[Aplaudiments.]] Es usted lo mismo de siempre, señor Aragonès. ¿Qué tiene el poder, en Cataluña? ¿No sabemos administrar sin usar la Administración como una fuente de clientelismo infumable que drena los recursos de los catalanes? Se lo ha dicho a mi compañera Susana Beltrán hace un momento, ¿qué están haciendo ustedes con los fondos en América, que no vienen aquí a explicarlo, que no lo explican? Ustedes tienen una barrera de opacidad para que no podamos saber qué es lo que hacen ustedes con el dinero de todos. Y cuando sale una evidencia con escuchas, ustedes se ocultan y no dicen nada. Señora Vergés, hay fotos de usted comiendo con el señor Vendrell. El señor Vendrell es un contratista de la Administración, que ha dicho aquí que tiene empresas fantasmas, cuando reúne los contratos; que ha dicho que tiene problemas..., que estuvo hablando con usted por unos problemas de unos contratos de 2018. Y lo ha explicado aquí. Le decía a la señora Marta Rovira: «Llama a Vergés, llama a Bargalló, llama a Chakir y diles que me arreglen mis cosas. ¡Esto es lo que hemos sabido! Y ustedes van con el cuento de que esto es el Estado español, la Guardia Civil y todas estas cosas. Y no diga «sí, sí, sí, señora Vergés; es que es increíble. Pero, mire, yo le digo, sus descalificaciones o sus insultos no nos pararán –no nos pararán. Nosotros representamos a todos aquellos catalanes que no chupan del bote. [[Alguns aplaudiments.]] Somos los que representan a los catalanes, a la otra Cataluña, a la que les mira a ustedes, desde hace décadas, haciendo extracción de los recursos públicos. A esa Cataluña. No hemos tomado parte de eso, no lo somos. Ustedes, Esquerra Republicana, la antigua Convergència, o como se llame ahora, sí, viven de eso. El señor Madí, la ex mano derecha del señor Artur Mas, ahí está metiendo la mano, también. Pues, bueno, ya les digo, son normales sus reticencias, son normales sus descalificaciones. Es lo que hace el poder cuando los que no tienen, los que no están chupando de todo ese poder les pillan, les denuncian, tienen evidencias, tienen conversaciones, y ustedes no hacen absolutamente nada más que desviar la atención. Mire, hay un mandamiento que dice «no robarás. Pues habría que añadir «no robarás en pandemia. En pandemia es todavía más feo, señor Aragonès. Y ustedes deberían estar haciendo algo. Mire, en este Pleno monográfico hemos encontrado lo de siempre. Ha dicho usted: «Ustedes nos critican y no hacen propuestas, ha dicho el señor Aragonès. Mire, nuestras propuestas... No sé dónde está usted, señor Aragonès, porque a lo mejor usted no se entera de las propuestas que presenta Ciudadanos. A lo mejor usted no se entera de que les presentamos hasta tres documentos: uno con carácter general, otro que iba sobre el empleo y otro sobre medidas sociales. Y a lo mejor usted no se acuerda de que aquí tuvimos un pleno monográfico sobre el Covid, pedido por nosotros, en el que el 80 por ciento de las medidas que presentó Ciudadanos fueron aprobadas. Señor Aragonès, ¿me dice a mí que no presentamos propuestas? ¿Me lo dice a mí? Por favor, señor Aragonès. Pues si usted no conoce nuestras propuestas a lo mejor es que no se las lee, como la señora Vergés cuando le presentamos nosotros las propuestas de sanidad. Miren, en cuanto a la señora Budó. Oiga, su intervención se resume en que la culpa es de Madrid básicamente, en que la culpa es de Madrid. Yo le reconozco: sí, Madrid tiene culpa también. ¿Qué culpa tiene Madrid? Pues no hacer un plan nacional que organice de verdad la pandemia dándonos a las autonomías las líneas generales de intervención para que todo el mundo tenga las mismas oportunidades ante la pandemia. Es verdad, el Gobierno de Madrid se esconde detrás de las autonomías. El Gobierno de Madrid no está promoviendo el apoyo a los colectivos afectados en defecto de las autonomías que no lo toman tampoco. Aquí todo el mundo se esconde detrás de otro. Y usted se esconde detrás de lo que no hace el Gobierno de Madrid. Nosotros le reconocemos: el Gobierno de Madrid, el Gobierno del señor Sánchez, el Gobierno de España, no está a la altura de las circunstancias en esta pandemia. Pero ustedes tampoco, señora Budó. Y, por último, en los dos minutos escasos que nos quedan. Tengo aquí mucho que hablar de crítica sobre sanidad, sobre residencias –que se las ha hecho mi compañera Noemí en esta misma pregunta–, sobre economía y los colectivos que estamos dejando absolutamente desamparados y desesperados, sobre empleo –sobre empleo– y todas las personas afectadas. Pero, mire, nosotros tenemos una misión básicamente. Usted me podrá decir que actúo como un payaso o que soy un payaso, usted podrá perder los papeles cuando se denuncia lo que está ocurriendo aquí en Cataluña, pero nosotros vamos a seguir colaborando y haciendo propuestas, señor Aragonès. Nosotros lo vamos a seguir haciendo esto. Por ahí no se preocupe. Y vamos a ser durísimos también contra la corrupción y contra la ineficacia de su Gobierno. También se lo digo. Y no pasa nada. Mire, allí donde haya autónomo que haya tenido que cerrar la persiana, nosotros estaremos. Allí donde un trabajador se haya quedado en paro y esté pendiente de cobrar un ERTE, allí estaremos. Allí donde haya entidades que se sienten desamparadas porque tienen que actuar sin apoyo del Gobierno como las que protegen la salud mental, allí estaremos. Y donde esté un catalán sufriendo, también allí estaremos. Y no estaremos donde está, seguramente, el Partido Socialista, que le hace a usted una pregunta sobre la corrupción, le dice usted «sí, sí, yo ya he preguntado, he preguntado por ahí y no había nada, y él ya..., el señor Iceta ya se da por satisfecho. Y tampoco estaremos donde están los comunes, abonando la teoría de la conspiración de la Guardia Civil. Eso nosotros no lo comprendemos, señores del Partido Socialista, ni lo comprenden sus votantes. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Ustedes se han tirado años, décadas, robando a manos llenas, pero ahora en plena pandemia...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...no vamos a tolerar –acabo ya, señor presidente– ni un escándalo más. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, president. Honorable senyor vicepresident del Govern en substitució del president de la Generalitat, membres del Govern, començo, com s'ha fet per part d'altres intervinents, recordant les víctimes de la Covid-19, les seves famílies, els seus amics. Volem acompanyar-los en el sentiment, en el dolor que compartim amb ells. També aprofito per animar aquells que estan lluitant contra la malaltia, que l'estan patint en aquests moments, animar-los, se'n sortiran. I també començo per reconèixer els esforços dels professionals que estan lluitant en primera línia contra la pandèmia. Ho hem dit molt durant llargues setmanes i mesos, però cal insistir-hi, perquè aquesta crisi sanitària malauradament continua i en tenim per estona. És una crisi amb unes xifres dramàtiques. Deia jo mateix en aquest faristol, amb motiu del Ple específic del mes de juliol, que una crisi d'aquesta naturalesa no hem de convertir-la en un camp abonat per a la lluita partidista. I ho mantinc. I potser encara amb més èmfasi. I això implica fer un esforç de contenció. I jo el faig per responsabilitat, per convicció i sobretot perquè la ciutadania ho mereix i ens ho reclama. No és moment de lluites partidistes ni d'electoralisme. No és moment de dir que un govern ho fa fatal quan resulta que estàs governant a altres llocs i tampoc pots exhibir grans fets, no? Ho dic per les comunitats de Madrid o d'Andalusia. Ara no és un moment de tirar-se els plats pel cap. És un moment d'actuar amb lleialtat, amb fermesa i amb responsabilitat, perquè és en moments com aquest que cal un esforç de país: un esforç de les administracions i dels governs, ben segur, però també un esforç de les persones, de cada ciutadà i ciutadana. És imprescindible la col·laboració entre governs i establir els mecanismes de coordinació i de control necessaris perquè es facin efectives les mesures vigents, amb un paper molt actiu dels ajuntaments i el món local, de les policies municipals, dels Mossos d'Esquadra i de les forces i cossos de seguretat de l'Estat. El nostre grup parlamentari ho ha dit des del primer moment: calia, i cal, sumar esforços. Calia, i cal, generar confiança i treballar junts. Calia, i cal, una cooperació lleial i compartida i coordinada entre tots els nivells de govern. Per això, el Govern de Catalunya compta, i comptarà, amb el nostre suport. Per això seguim reclamant –que no s'ha fet encara en el nostre país– un pacte per a la reactivació econòmica i la reconstrucció social. El pacte per a la salut, de què tant parlava el president Torra. També hem ofert la nostra col·laboració per preparar unes eleccions segures. Aquí estem per poder fer un seguiment de les mesures preses els darrers dies i setmanes per analitzar el seu impacte sanitari, social i econòmic i, també, per donar a la ciutadania informació certa i la tranquil·litat i la confiança que estiguem en condicions de donar. Hem tingut una crisi sanitària, que ara anomenem, perquè tothom ens entengui, d'una segona onada, però ha anat tan lligada al final de la primera, que, realment, costa veure, a vegades, canvis. I és veritat que aquesta segona onada potser ens ha tornat a agafar a contrapeu, perquè segurament ens trobem amb un sistema sanitari afeblit per causes que venen de molt lluny. Deu anys de retallades no se'ls gira d'un dia per l'altre, d'un any per l'altre, i la crisi de la Covid, entre d'altres coses, ha posat més de manifest els dèficits de salut d'anys i anys i retallades. Jo els parlaré d'una cosa. Encara hi ha, a Catalunya, molts consultoris i CAPs tancats. I una de les primeres coses en què nosaltres volem insistir és en la necessitat de dotar aquests centres dels mitjans humans i materials perquè puguin atendre els seus pacients. Els pacients de la Covid i els de la no Covid, de manera telefònica, de manera presencial, però evitant que s'allarguin les llistes d'espera, que s'estan allargant. L'atenció primària és crucial, ajuda a la prevenció, a l'atenció de primera línia i evita el col·lapse hospitalari –i, efectivament, el vicepresident ens parlava de la necessitat d'evitar-lo–, atén moltes residències, moltes escoles i ha de fer el seguiment dels pacients que no estan afectats per la Covid-19 però, en canvi, sí tenen patologies que requereixen cura i atenció. Un cop més, com a la primera onada, els sectors més afectats són els més vulnerables: la gent gran, els que necessiten més seguiment. S'ha multiplicat el nombre de contagis –em diuen per vuit– a les residències i el Govern ja ha hagut d'intervenir quatre centres. En general, tots reclamem, i ens hi afegim, més recursos, cribratges, criteris clars d'actuació, que segurament no n'hi ha prou amb recomanacions. Són molts els centres que estan reclamant que realment hi hagi normes, decisions, pautes d'atenció, que siguin absolutament obligatòries. Que més ens ha fallat? Els serveis de vigilància epidemiològica. Cal reforçar-los. És veritat que ara estem en un moment en què, probablement, el rastreig de contactes es fa dificilíssim perquè estem en aquesta fase d'expansió comunitària, però serem capaços de frenar-la i, per tant, ens trobarem novament d'aquí a unes setmanes amb la necessitat d'enfortir les capacitats de rastreig. El 061 segueix col·lapsat, en gran mesura. Hi ha moltes trucades, efectivament, i s'ha de dotar aquests serveis de més personal. I no s'ha renovat el contracte d'alguns treballadors que estaven eventuals i, llavors, perdem el temps necessari per formar nova gent que s'hagi d'incorporar. A vegades ens ha semblat que ha faltat coordinació per part del Govern. I després –i ho dic en darrer lloc però potser és el primer– ens cal més intensitat amb el diàleg, la negociació, la complicitat, amb els professionals sanitaris. Han de rebre tot el nostre suport, un suport que té a veure amb les condicions salarials, amb les condicions contractuals, amb les condicions de treball, que necessiten un suport professional i també emocional. Ha estat –i jo crec que en això estem tots d'acord–, precisament, l'esforç dels professionals sanitaris el que millor ha pogut donar resposta a una crisi com aquesta. Ara cal que des de la política corresponguem a aquest esforç. La crisi té també una dimensió no només sanitària, sinó econòmica i social. Ens ha preocupat molt l'augment de les desigualtats en un terreny com el de l'educació. L'educació ha de ser presencial i, per tant, coincidim amb el Govern que qualsevol afectació a les escoles ha de ser l'última mesura plantejable, perquè s'ha demostrat que tant els mestres, com els alumnes, com el personal d'administració i serveis han sabut fer front a aquesta crisi i avui les nostres escoles són segures. Mai podem dir al cent per cent, però són segures per fer la seva feina. Ara bé, és veritat que en moments de confinament ens ha fallat. Hi ha una escletxa digital que encara no s'ha tancat. Encara hi ha massa famílies que no disposen dels mecanismes informàtics i de connectivitat necessaris. I això requereix més recursos, més recursos, i voldríem saber –sempre ho diem– quan s'aplicaran, a part dels que ja ha anunciat el Govern espanyol. I el vicepresident sempre em diu: «Si és que ja ho diem. Però és que nosaltres no volem els grans números, vicepresident –que també els volem–, però volem el detall, volem saber en què, concretament, i a on, concretament, s'han aplicat, s'han destinat els recursos de la Generalitat. És veritat que una crisi com aquesta ha posat en qüestió, i amb dificultat, i amb estrès, tots els governs, tots. I jo crec que hem de fer tots de donar per bo que els governs fan tot el possible, el que passa és que és veritat que, davant d'una pandèmia com aquesta, «tot el possible sempre sembla insuficient. Sempre podem dir: arriben tard, i malament, i no n'hi ha prou. Això són unes afirmacions que aguanten el pas del temps o el govern o la zona en què s'apliquin. Ara, nosaltres el que sí que volem és la màxima informació, la màxima transparència, que és l'únic que pot generar la màxima confiança, que és el que els ciutadans ens reclamen. Volem reforçar el sistema de protecció social, perquè els efectes socials –i ho deia el vicepresident– depenen molt de la classe social, de la situació econòmica de cada família, de cada persona, i cal reconèixer que aquesta crisi, com tantes altres, acaba recaient més sobre els sectors més febles de la nostra societat. I no ens podem permetre un augment de les desigualtats o que hi hagi una part significativa de la nostra societat que es quedi, doncs, deixada, diríem, de la mà de Déu, deixada de l'ajut necessari. Tercera vessant: la crisi econòmica. Aquí també tots podem dir..., diem: «Els recursos que estem posant per intentar rescabalar els sectors més afectats són insuficients. Aquí el Govern ens ha de dir realment el que està fent; a part dels compromisos ja presos, com s'estan executant; si realment es valora..., que n'hi ha prou o que es necessita més. I després hi han sectors que..., a alguns encara no hi hem entrat prou. Per exemple, jo l'altre dia em veia amb representants de l'oci nocturn i ens deien: «Nosaltres som els primers als que se'ns va tancar, els que veiem més lluny la reobertura i no hi han mesures concretes que ens ajudin. I aquí té raó el vicepresident: no només estem parlant de les mesures que pugui prendre el Govern de Catalunya, també de les que pugui prendre el Govern d'Espanya o fins i tot alguns grans ajuntaments. I hem d'anar de la mà per assegurar que arribem a tot arreu on és necessari amb la màxima contundència possible. És veritat que l'Estat haurà transferit, quan acabi l'any, 3.225 milions d'euros per fer front a despeses extraordinàries. Fa quinze dies ho deia la consellera Budó: amb el marge addicional de dèficit, doncs, hem pogut incorporar més recursos. Nosaltres el que demanem és més contundència, més ajuda, perquè hi han sectors que realment la segona onada els ha vingut com una espècie de clatellada de la que tenen greus dubtes que se'n puguin sortir. Alguns pensaven que superada la primera, amb molta dificultat i molta precarietat, podien seguir endavant, però ara els hem dit entre tots –ho fa el Govern però amb el nostre suport– que cal que es retinguin, que cal que congelin la seva activitat. President, nosaltres el que volem és deixar clar novament davant la cambra que donem suport a les seves mesures, a les mesures que han pres. No és veritat que no hi hagin criteris de tipus general. Afortunadament, a Espanya tenim un consell interterritorial de salut, en el qual totes les comunitats autònomes participen, i ha establert uns criteris d'actuació general. Però és molt bo que sigui precisament el Govern de cada comunitat autònoma el que les apliqui, les modeli, a les necessitats de cada lloc. I aquesta governança, que afegeix proximitat a criteris de tipus general en el qual les comunitats participen i que la seva autoritat és la màxima en aquesta nova etapa de l'estat d'alarma, jo crec que és un model que ha de millorar però que és el bo. Acabo, president –vicepresident, perdó, en substitució del president. Volem que ens assegui al seu costat. Nosaltres volem sortir-nos-en, volem donar a la societat catalana confiança en ella mateixa i bon funcionament del Govern. No ens deixem endur per la querella partidista ni pel soroll; cerquem l'eficàcia, cerquem la col·laboració, perquè al final si vostès se'n surten com a Govern millor se'n sortirà la societat catalana, que és del que es tracta. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jéssica Albiach.
Bé; gràcies, president. Bon dia novament a totes i a tots. Òbviament, el primer que volem fer és sumar-nos al record de les víctimes mortals de la Covid i també enviar ànims a totes aquelles persones que ara mateix estan travessant aquesta malaltia. Dit això, vostès avui ens han vingut a dir que som responsables com a Govern. De fet, pràcticament, sempre ens anticipem. Només tenim algun petit problema de comunicació, que no tornarà a passar. I la tercera cosa que ens han vingut a dir és que el Govern central és dolent, ho fa malament, eh? Jo crec que aquest és el resum de les seues intervencions. Tot i així, jo crec que en plena segona onada, en una situació tan complicada com la que estem travessant, nosaltres estenem la mà, perquè si ara no és el moment ja em diran vostès quan... I sí que volen fer, doncs, algunes consideracions en l'àmbit sanitari, econòmic, social des de la voluntat més constructiva. El primer que volem dir és que estem en un moment clau, estem en un punt d'inflexió on qualsevol descuit, on el més mínim error, ens pot portar a un confinament domiciliari, amb les conseqüències tan perjudicials que això té en tots els sentits, i també a un col·lapse del sistema sanitari. I ho volem remarcar perquè hem estat fa pocs dies, doncs, en escenaris encara més complicats dels que estem ara mateix i, per tant, és més important que mai insistir en aquesta necessitat d'anticipació, de planificació i de destinar tots els recursos que tenim i que ens arriben. És cert que amb totes les dificultats ens estan arribant –i vostès també se n'han fet ressò– notícies que són moderadament optimistes. Podíem escoltar fa un parell de dies el coordinador de la Unitat de Seguiment Covid, el Jacobo Mendioroz, dir com s'estava reduint el nombre de contagis i també com estem veient que la taxa de Rt, doncs, també està reduint-se, però tot i així no ens podem permetre ni el més mínim error, perquè, com dic, estem en un moment de màxima fragilitat. I aquestos números, també jo crec que s'ha de posar en valor, responen a un immens –diria que immensíssim– esforç social. La gent està tornant a fer coses extraordinàries en una situació de tanta complexitat i tan complicada: està quedant-se a casa; està reduint al mínim la vida social; està mantenint els nivells d'activitat laboral alhora que està tenint cura dels nens i de les nenes, alhora que també està tenint cura de les persones dependents, de la gent gran. A més, estan exposades, totes aquelles que estan en primera línia, doncs, a una possibilitat encara més gran de contagi, amb tot l'estrès i la càrrega emocional que això suposa. I, per tant, jo crec que s'ha de dir ben alt i ben clar que el que està fent ara mateix la gent només té una paraula, que és «empatia; «empatia, amb majúscules. I també vull destacar una empatia que estem trobant a faltar per part d'aquest Govern de la Generalitat. No pot ser. No pot ser que el Govern comencés una setmana debatent sobre l'obertura de les discoteques i de l'oci nocturn, i acabés la setmana, doncs, debatent sobre tancar els bars i els restaurants. No pot ser que el Govern prengués una mesura tan dura com és el tancament de la restauració i dels centres d'estètica, que nosaltres mai hem qüestionat la mesura en si, però que als dies –va ser quan es va començar a parlar d'ajudes–, primer 40 milions d'euros i ara, davant d'aquesta escassa quantitat, han hagut de rectificar. No pot ser que el Govern parli amb més d'una sola veu en una crisi tan greu i d'aquestes característiques i que es vagin generant incerteses per raons partidistes, com ha passat amb el tema del teletreball. No pot ser que el Govern diga coses contradictòries a la mateixa hora en dues ràdios diferents, perquè al final la gent no sap el que pot fer i el que no pot fer. No pot ser que s'anunciïn inversions milionàries en la via pública, a través de publicitat institucional, sense tindre encara els diners confirmats o que hagin estat incapaços de cridar als grups de l'oposició per intentar consensuar alguna d'aquestes partides per veure si tenim alguna proposta de cap a on podrien anar. I tampoc pot ser que el vicepresident, el senyor Aragonès, vagi tot el dia amb la calculadora a la mà quan estem en un moment en el que el que necessitem és gastar per poder salvar les pimes, les famílies, els treballadors i els autònoms. Abans deia la consellera Budó: «Hem d'endeutar-nos el que calgui. És el moment d'endeutar-nos el que calgui. Doncs, ara no hi és, però jo li diria a la consellera Budó que a qui li ho ha de dir és al vicepresident econòmic, al senyor Aragonès. Per tant, necessitem claredat i necessitem contundència. Saben que nosaltres –a més ho saben perquè no parem de donar la tabarra– hem insistit per activa i per passiva que necessitem un pacte nacional per a la salut. No només ho diem nosaltres, ho diuen els experts, s'ha aprovat en aquest Parlament, diria, si no m'estic equivocant, per unanimitat. Les professionals també diuen que és el més adient, i, a més, jo crec que és una qüestió que és de sentit comú. Vostès han decidit no fer-nos cas, vostès han decidit anar sobre la marxa. Així que, davant d'aquesta compareixença, on no ens han vingut a donar massa dades i on bàsicament s'han dedicat a dir «nosaltres ho fem bé, tenim petits errors de comunicació, el Govern central ho fa tot malament, nosaltres sí que tenim algunes qüestions sobre la gestió que estan fent vostès de la pandèmia. La primera. Vostès han començat a moure el reforç dels professionals sanitaris, però no tenim cap dada de quants, de quins perfils, ni d'on aniran aquests professionals. No sabem si aniran a salut mental, si aniran a hospitalària o si aniran a primària. Faig aquesta observació perquè ens estem tement que novament la primària torni a ser la germana pobra. És cert que ara tenim una crisi en l'hospitalària, però també vull recordar que arrosseguem una crisi en primària, i que els professionals de primària són els que estan gestionant i atenent a les escoles, a les residències; tenen un volum ingent de burocràcia i a més també segueixen atenent òbviament els malalts crònics i qualsevol ciutadà que, per una causa o per una altra, es troba malament. Així que aquí sí que els demanem saber de quants professionals de reforç estem parlant, a quins àmbits es destinaran. I també volen fer un prec: que no queden desateses totes aquelles persones que tenen una malaltia que no és Covid, que se segueixi fent el seguiment als malalts crònics amb la periodicitat que es feia abans de la Covid, i també que treguin la burocràcia de les consultes. En segon lloc, també voldríem saber, davant l'augment d'ocupació de les UCIs, quants casos hi ha derivats a la privada. Per què faig aquesta pregunta? Doncs, faig aquesta pregunta perquè sabem que ja s'estan desprogramant intervencions quirúrgiques i ja s'estan desprogramant visites. Per tant, ja s'estan desprogramant operacions i estan creixent les llistes d'espera per a quan passi aquesta segona onada. I tot això està passant mentre la privada no està al màxim de la seua capacitat. I el mateix que estic dient per a les UCIs de la privada també ho vull extrapolar als laboratoris. No pot ser que els laboratoris de la Vall d'Hebron estiguen col·lapsats, no pot ser que les proves –i vostès saben que la setmana passada era així– estigueren tardant, les proves PCR, en tindre els resultats més d'una setmana –tinc casos concrets propers on així ha sigut–, i que, en canvi, els laboratoris de la privada no estiguen al màxim de funcionament. Per tant, per hospitalària i pels laboratoris, necessitem que no se comencen a desprogramar intervencions, que no creixin les llistes d'espera, que no triguen més de quaranta-vuit hores els resultats de les proves PCR, mentre la privada no està al màxim de la seua capacitat. I, parlant de la privada, també volia aprofitar per plantejar una qüestió. La qüestió és si tornarem a ser els «pagafantes que paguem la sanitat privada més cara de tot l'Estat per pacient derivat a les UCIs a la privada. Jo crec que seria de justícia que vostès s'ho replantejaren, perquè vull recordar que estaven pagant per pacient derivat a l'UCI de la privada el preu més car de tot l'Estat. Crec que seria de justícia que aquesta vegada ho canviessin. Més temes que volia plantejar dins d'aquest bloc sanitari. A la pandèmia de la Covid també s'hi està sumant –i vostès d'alguna manera també hi han fet referència– una altra pandèmia, que és la pandèmia de les malalties mentals i de les addiccions, que sabem que està creixent força els darrers mesos. És una evidència que la incertesa és el que pitjor porta l'ésser humà. Més de la meitat de la ciutadania ja reconeix que té sentiments depressius, de desesperança, manca de concentració. De fet, l'OMS ja ha dit que el 60 per cent de la població mundial pateix fatiga pandèmica, per la incertesa, per les restriccions. Estem veient com s'està generalitzant l'angoixa, la ràbia, el desànim, la tristor, la por. I, per tant, què és el que necessitem? Doncs, necessitem un pla de xoc per la salut mental. Ho hem aprovat més d'una vegada en aquest Parlament, però el problema és que no s'està executant, no s'està posant en marxa i, a més, jo crec que ha de ser un pla que ha de ser generós i que ha d'atendre tota aquella persona que ho necessite, i que hi pot haver casos molt diferents, des de professionals de l'atenció primària, de l'hospitalària, de les residències, que estan en primera línia, exposades més que ningú al virus, però també totes aquelles persones que tenen por o que han perdut la seua feina, persones que han passat els confinaments en solitud, gent que és col·lectiu de risc i que, per tant, es veu més exposada i més vulnerable al virus. La casuística és molta, l'angoixa s'està generalitzant força i, per tant, necessitem també anar de la mà de tota aquesta gent i que se senti acompanyada. Des de l'Ajuntament de Barcelona, ja s'ha fet un reforç d'un milió i mig en aquest sentit, en el Pla de salut mental. I necessitem també que el Govern de la Generalitat vaja per davant. I per acabar aquest tema, també volia preguntar-li per les residències. Durant la primera onada van morir prop de cinc mil avis i àvies a les nostres residències. I voldríem saber quines passes s'han donat per assegurar que, en aquesta segona onada, no ocorre el mateix. Sabem que n'hi ha una manca de professionals exagerada a les residències i, per tant, necessitem saber quan s'incorporarien aquests reforços i de quants reforços estem parlant. Veig que se m'acaba el temps. Se m'ha fet molt curt, però sí que vull acabar parlant de la necessitat de cooperació, que nosaltres els estenem la mà. No és el moment de fer batalles partidistes i necessitem certeses, perquè també veiem com l'extrema dreta ens està trepitjant els talons. I no hi ha res millor per a l'extrema dreta que gent angoixada i governs que no estan al costat de la ciutadania. Per tant, aliem-nos totes, perquè si no, com dic, ens estan trepitjant els talons i estan entrant en tots els barris més populars de les nostres ciutats. Necessitem una aliança antifeixista, que també reforce les polítiques públiques no només per lluitar contra la pandèmia, contra la crisi econòmica, contra la crisi social, sinó també contra l'extrema dreta.
Gràcies, diputada. A continuació, és el torn del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular. Té la paraula Natàlia Sànchez.
Bon dia a tots i totes, consellera, conseller, vicepresident. Des del mes de març, més de quinze mil persones han mort als Països Catalans, a causa de la Covid, i la majoria a Catalunya. El senyor Pere Aragonès ha dit en la seva intervenció que les vides no es poden recuperar i és cert, però sí que poden tenir un compromís per reparar aquestes morts i assumir les responsabilitats i, sobretot, garantir que no es repeteixin els errors que han portat a aquesta mortalitat tan brutal que provoca la Covid. Els ho hem dit moltes vegades, la debilitat crònica del sector públic, les successives privatitzacions i les retallades en sanitat, que no s'han recuperat, ens han portat a la situació on som ara. Jo crec que això ja és un acord analític de base per entendre la situació en la qual estem. I aquesta situació de crisi sanitària ens porta a unes conseqüències econòmiques i socials que ja se n'han parlat i que són conegudes per tots. La segona onada, que és la que ens ocupa avui i per la qual estem aquí, ens obliga a analitzar i a fer o donar una mirada crítica sobre les actuacions dutes a terme pel Govern en els darrers set mesos. Avui no estem al març, avui estem al novembre; no estem en el moment en què la crisi de la Covid ens va impactar gairebé sense previ avís a tots i totes, sinó que estem a set mesos després. I, per tant, des de la CUP som molt crítiques amb la gestió que se n'ha fet i ens preguntem... Quatre de les principals conselleries, que són les responsables de gestionar aquells aspectes més importants de la crisi de la Covid: Salut, Educació, Economia i Treball, estan liderades per Esquerra Republicana. I ens preguntem com pot ser que no estiguem o que no estiguin articulant una resposta d'esquerres a la pandèmia? Una resposta clarament d'esquerres. Algú preguntava fa uns dies: pot haver-hi una resposta de classe a la pandèmia? I tant. I vostès, el Govern de la Generalitat, aquest govern bicèfal que es presenta aquí amb una doble veu, conseqüència evidentment de la repressió... –avui recordem també que ens agradaria que fos Quim Torra qui fos aquí, que ha estat injustament inhabilitat–, aquest govern bicèfal que avui ens planteja o ens explica la situació ha triat un camí, ha triat una mirada de classe i no està triant prioritzar la classe treballadora i les seves necessitats. Deia que a la situació estructural de la salut pública i dels serveis i dels drets i dels serveis públics i el seu desmantellament s'ha adoptat..., s'hi ha sumat una gestió que nosaltres entenem que és dubtosa, dels seus governs. Arribem a una segona onada de contagi sabent que la manera en què es va fer la desescalada al juny no ha funcionat. Crec que aquest és un primer reconeixement que ens podem fer entre totes, la desescalada i les mesures que s'han pres de l'estiu no han funcionat sense unes garanties públiques per evitar nous contagis a través de testar, traçar i facilitar l'aïllament de les persones contagiades; testat, traçar i facilitar l'aïllament de les persones contagiades, no han funcionat i això té responsables polítics, que són vostès. La situació en què ens trobem en la segona onada constata que han fracassat com a Govern i així com estem convençudes que hi ha una altra manera de viure, també estem convençudes que hi ha una altra manera de governar i, per tant, hi ha una altra manera de gestionar la crisi de la Covid. No només amb mesures restrictives, no només amb mesures de limitació de les llibertats, no només carregant sobre les esquenes de les persones de forma individual, sinó garantint que la gent visqui bé i visqui millor. Nosaltres ens hem fet farts d'insistir, durant tots aquests mesos, en focalitzar en aquells espais on hi havia focus: en l'ensenyament, en les residències geriàtriques, en l'àmbit laboral i no només ho diem la CUP, sinó que ho diuen els informes oficials de la xarxa de vigilància epidemiològica. Hi hauríem de sumar el transport públic, que som completament conscients que les competències són de l'Estat i de l'AMB, però ens agradaria veure un lideratge de la Generalitat i del conseller Damià Calvet, per, u, ajudar a que la gent comprengui com pot ser que no pugui sortir de casa més tard de les deu de la nit, però que pot entrar en un metro abarrotat cada matí per anar a treballar. U, per aclarir, per donar explicacions a la gent. I, dos, per millorar aquesta situació del transport públic, que un informe del CSIC ens assenyala que és un dels focus de contagis també importants. Com estan protegint la gent? Com ens estan protegint? Com estem fent que la gent vagi segura a treballar? Jo, cada dia agafo el tren per venir aquí, i els asseguro que no ho veig gens clar. El principal símptoma d'aquest fracàs que nosaltres analitzem del seu Govern es mostra precisament en haver d'aplicar, ja al límit, mesures restrictives, perquè tot el que han fet abans no ha funcionat i perquè, recordem, estem al mes de novembre i no al mes de març. Nosaltres hi insistim: creiem que han fracassat; això no vol dir que no es pugui millorar. Nosaltres –i, sí, vostès, també– hem après, la societat hem après que si no es fan els deures es disparen els contagis. Senyor Pere Aragonès, els governs poden fer més –no cito la senyora Budó, perquè no hi és. Els governs poden fer més i han de fer més, per responsabilitat. Els exigim responsabilitat a vostès, responsabilitat i compromís amb la gent, amb la gent treballadora d'aquest país. Han actuat de forma irresponsable, amb aquesta bicefàlia, contradient-se com a Govern, sense parlar clar, sense tenir garanties que s'estigui parlant amb prou versemblança i amb veracitat cap a la gent del nostre país. Facin el que és important per aturar aquest augment dels contagis: obliguin a teletreballar –teletreball obligatori acompanyat de drets laborals–; cal posar els laboratoris privats al servei de la gent per reduir els temps d'espera de les PCRs; cal garantir que els hospitals privats es posin al servei de la sanitat pública sense contraprestació, perquè és un bé major, no pot haver-hi hospitals públics fent diners amb els malalts de la Covid-19, no pot ser –no pot ser. I a dia d'avui en aquest país hi ha una majoria social que està d'acord amb això; donem resposta a aquesta majoria social. Hi ha una qüestió que és de sentit comú: no pot haver-hi hospitals fent beneficis mentre la nostra sanitat pública està al punt del col·lapse. Garanteixin professors i mestres fins a poder garantir el desdoblament en els grups necessaris. Garantim el dret a l'educació i garantim el dret a unes mesures laborals dignes per a tots els mestres i professores. Intervinguem totes les residències de gent gran. Nosaltres els hem proposat aquestes qüestions en diverses ocasions, i no som l'únic grup, els que m'han precedit també han proposat algunes d'aquestes qüestions, però actuen no només d'esquena al Parlament, sinó a la gent; estan aïllats en el Palau. Escoltin la gent, hi ha un malestar social evident al carrer. La manca de solucions concretes està portant a la desesperació una part cada vegada més important de les classes populars d'aquest país, i els diem: deixin de ser tan irresponsables, no deixin penjada la gent, la seva responsabilitat és ajudar la gent que en aquest país s'està castigant doblement. El vicepresident deia: «No ens tremolarà la mà amb majors mesures restrictives; clar que sí, però aquestes majors mesures restrictives per evitar els contagis han d'anar acompanyades de mesures socials, si no és desesperant. És impossible sostenir un país que viu amb por, un país que ha de tenir..., que ha de prohibir immediatament els talls en els subministraments, que ha d'aturar de forma efectiva els desnonaments, que ha de garantir una renda bàsica. Insisteixo en el que deia el vicepresident: «Aplicarem mesures impopulars. Sap què és impopular? Generar esperança en els centenars de famílies que estan patint per ser desnonades i que ahir ens facin una roda de premsa venent a bombo i plateret un decret antidesnonaments. Com es poden atrevir a fer això? I parlo d'atreviment perquè ja hi ha, com saben millor que jo..., ja hi ha una llei que prohibeix desnonar les famílies en situació de vulnerabilitat, i no es compleix. Què canvia el nou decret que han posat sobre la taula? Fer un decret per demanar que es compleixi el que ja diu la llei quan jutges i mossos desnonen i seguiran desnonat la gent de casa seva és jugar amb l'esperança de milers de famílies; això sí que és impopular, senyor Pere Aragonès: un desnonament cada hora només a Barcelona, i Catalunya continua davant de tot, al capdavant, del rànquing de desnonaments. Posin multes a cada gran tenidor, a cada fons d'inversió, expropiïn pisos, posem-nos seriosament a treballar per fer complir la regulació dels lloguers. No es pot admetre un dia una instrucció interna per permetre que els mossos d'esquadra executin desnonaments sense ordre judicial i l'endemà publicar un decret, gairebé en el que entenem que és com una mena d'operació propagandística..., es publica un decret que diu que «els mossos demanaran abans de desnonar ningú un informe primer a serveis socials. No es pot fer. No es pot fer una instrucció interna que digui «poden desnonar sense l'ordre judicial i l'endemà fer veure que hi haurà garantia amb un informe de serveis públics. I nosaltres podem llegir que hi ha propaganda amb això i hi ha la pressió popular d'un moviment per l'habitatge que els ha posat un mirall al davant, no només a vostès, sinó a tot el país, veient com a uns minuts, una estona, abans de que comenci el toc de queda els mossos d'esquadra desnonen famílies amb menors d'edat. Estem parlant de qui fa els majors sacrificis; això ho decideixen vostès com a Govern. Qui sacrifica més: els autònoms a bars i restaurants o grans empreses que avui s'estan enriquint encara per la mateixa gestió de la crisi? Qui fa aquests sacrificis? La gent té por; les treballadores tenim por a quedar-nos sense feina, a quedar-nos sense casa, que vinguin els mossos i ens facin fora de casa; por a trobar el CAP tancat; els pares i les mares tenen por a no poden omplir la nevera; por a la cua del banc dels aliments. Tenim por per la misèria que vindrà, i l'únic antídot per a la por és la confiança. La confiança es construeix amb mesures concretes, i aquestes mesures han de servir per erradicar la misèria, i només conec una forma per erradicar la misèria: redistribuir la riquesa. Qui fa els sacrificis? No pot ser que la gent que pateix més, la gent treballadora, els milers i milers de persones que estan engreixant les llistes de l'atur siguin les que facin els majors sacrificis. Per tant, per erradicar la misèria, que erradicarà la por: redistribució de la riquesa. I en aquest sentit, nosaltres els oferim la nostra ajuda per teixir majories en aquest Parlament, però també per teixir majories –i vaig acabant, president– a fora, al carrer, de la gent que està plantejant alternatives a la forma de gestionar la pandèmia que estan tenint vostès. Estem a la seva disposició per fer això; per generar i crear un impost a les grans riqueses, per redistribuir la riquesa, perquè és l'única forma...
Vagi acabant, diputada.
...d'eliminar la misèria que vindrà, i, per tant, d'erradicar la por que viuen les classes populars d'aquest país.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del Subgrup del Partit Popular de Catalunya, i té la paraula el diputat Alejandro Fernández.
Bé; gràcies, president. Voldria començar aquesta intervenció, primer de tot, traslladant el nostre homenatge, evidentment, a les famílies de les persones que ens han deixat, a les persones que ens han deixat, el nostre suport a les persones que estan ara mateix patint la malaltia i, evidentment, també el suport a aquelles persones que estan patint de manera més greu les conseqüències econòmiques d'aquesta malaltia. Dit això, la responsabilitat que té l'oposició en democràcia i en una situació com aquesta és, evidentment, assenyalar mancances i també proposar alternatives. En relació amb les alternatives, nosaltres li vam traslladar –en aquell moment era president el senyor Quim Torra– un document de trenta-una pàgines, que no sé si vostè se l'ha llegit, senyor Aragonès, però li proposo que el revisi, sobretot en la part de reactivació econòmica. Crec que allà proposem coses que han funcionat a d'altres llocs, no només a la resta d'Espanya, sinó també a Europa, que vostès no han assajat, i que, més enllà de la prudència en les mesures sanitàries que nosaltres també traslladem en aquell document, francament crec que en reactivació econòmica el seu Govern està mostrant mancances molt severes. I aquesta és l'altra part que ens toca a la gent de l'oposició, que és explicar de manera constructiva, però clara i rotunda, les mancances que estem trobant en la seva acció de govern, i que situaria, bàsicament, en sis eixos. Intentaré ser el més telegràfic possible. El primer és la lluita caïnita entre els socis de govern, Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, que vostès mateixos estan reconeixent, fins i tot, abans a la sessió de control, algú ha fet esment de la qüestió. Així no es pot governar. És a dir, si vostès continuen amb les seves baralles internes, és completament impossible que puguin dedicar les energies suficients per governar en una situació crítica com la que estem vivint. O paren ja d'una vegada, o això és insuportable. Perquè ja són declaracions públiques, xarxes socials..., és allò que es diu «un no parar. Per tant, aturin d'una vegada aquestes baralles internes, perquè això és insostenible. Segona qüestió, ocultació deliberada d'informació durant períodes decisius de la pandèmia. Vostè, de fet, ha dit textualment i ha destacat que no ha amagarien mai informació; doncs ho han fet reiteradament, en alguns casos fins i tot ho han explicitat –ho va dir la senyora Vergés, en el primer rebrot del mes de juliol, que havien ocultat informació per no generar alarma. Com si la gent fossin nens petits incapaços d'assumir... Sí, en el cas de les comarques de Lleida, ho va dir vostè, senyora Vergés, en el seu moment. Algunes vegades no és només ocultació d'informació, altres vegades és que la informació senzillament és delirant. A Els matins de TV3, a la pregunta que li van plantejar a la senyora Vergés –cito textualment– «si tenien localitzats els rebrots?, la resposta de la senyora Vergés va ser textualment també dos vegades reiterades: «Ho sabem, però no ho sabem –«ho sabem, però no ho sabem. Vaja, una manera molt curiosa de traslladar serenitat i tranquil·litat a la ciutadania. Tres. Incapacitat per gestionar i coordinar un equip científic operatiu, precisament, a causa de les lluites intestines que tenen entre els socis de govern i no per manca de talent a Catalunya en experts, que els tenim, i alguns dels millors d'Europa. Un cas paradigmàtic és el del senyor Oriol Mitjà, que va dir textualment també que «tots vostès haurien de perdre el seu lloc de treball a les properes eleccions per incompetents, inclòs vostè, senyor Aragonès; inclòs vostè. Quatre. Tancament sense compensacions a sectors clau de la nostra economia. Vostè ha parlat de compensacions, però no ha sigut capaç d'explicar-les allò..., fil per randa, perquè bàsicament de compensacions, com diu el sector, poques i gairebé inexistents en alguns sectors en concret. I em permetrà que li digui que en aquest cas en concret, em crec abans el sector que el que vostè em pugui dir. Però és que, a més, no només manca de compensacions, és que el desgavell en les decisions ha sigut en alguns casos també delirant: un dia anuncien l'obertura de les discoteques catalanes i l'endemà –però és que va ser l'endemà– anuncien el tancament de tot el sector de l'oci i la restauració a Catalunya. Vaja, també una manera ben curiosa de traslladar fiabilitat, confiança, seguretat a la ciutadania i sobretot esperança, esperança de ser capaços de superar una situació d'aquestes característiques. Cinc. Manteniment de les càrregues fiscals a col·lectius que ara mateix estan amb zero ingressos: zero, a més, sempre carregant als privats els sacrificis, cosa que nosaltres podem acceptar una idea, i en algunes nosaltres portarem al Constitucional la limitació del preu de lloguer, entenem que, per exemple, amb una limitació temporal, acollint-se a la clàusula rebus, el que s'ha parlat, durant un període molt concret per, entre cometes, «socialitzar el sacrifici, que no sigui només un sector que hagi de renunciar al cent per cent del que guanya, sinó que tothom ha d'assumir que alguna cosa ha de sacrificar. Menys vostès, l'Administració, el Govern. Vostès no fan cap tipus de retallada interna, vostès no fan cap tipus de sacrifici en termes d'administració pública. No ha parlat res d'això, senyor Aragonès. Ni un sol sacrifici ni una mesura d'austeritat en la gestió pública, que seria, a banda de necessària econòmicament, seria un missatge positiu cap a la ciutadania. I sis, la darrera –he intentat resumir les que són més rellevants–, al caos de les residències, que va provocar la retirada de les competències del senyor El Homrani, s'han afegit presumptes –presumptes– xarxes de tràfic d'influències que afectarien el seu partit. Nosaltres anunciem que quan la tramitació parlamentària ho permeti demanarem una comissió d'investigació sobre la qüestió. Evidentment, poso especial èmfasi en la paraula «presumptes, però vostè el fet que siguin presumptes no significa que no hagi de donar explicacions i sobretot que prengui decisions polítiques per traslladar a la ciutadania un missatge de tranquil·litat i de la màxima honestedat. Si vostè es dedica a amagar-se darrere de l'estelada, que és el que ha fet avui, obviant coses que no tenen res a veure amb l'estelada, estarà fent un flac favor a la ciutadania i al prestigi del seu Govern. Ho dic perquè les informacions que estan apareixent sobre el senyor Vendrell i d'altres són extraordinàriament preocupants. En fi, està bé que vostè el defensi com a membre del seu partit; molt em temo que l'efecte no és recíproc, pel que hem pogut llegir i escoltar en els darrers dies. Però acabo reiterant una qüestió, acabo reiterant «presumptes i reiterant «presumpció d'innocència. Ho dic també –i amb això acabo– perquè vostès porten anys referint-se cada dia –cada dia– a converses telefòniques d'investigacions judicials que afectaven membres del meu partit i en cap moment van parlar vostès, quan no els afecta a vostès, ni de presumpció d'innocència. Jo sí que ho he fet envers vostès. Ni mai a la vida van reivindicar en aquell moment que s'havia de fugir o que s'havia de lluitar contra allò que vostè acaba de definir com la «tafaneria política. Home, és una lluita complicada, li puc assegurar, no crec que se'n surti d'això de lluitar contra la «tafaneria política, però no crec tampoc que sigui ara mateix la qüestió més prioritària que té un governant, lluitar contra la tafaneria política. Li demano una miqueta de coherència en aquest tema de les escoltes, perquè clar, vostès, hi insisteixo, s'han dedicat a fer una altra cosa. Com s'acostuma a dir en aquests casos, que cada palo aguante su vela, perquè, senyor Aragonès, si finalment s'acaba confirmant que han aprofitat alguns elements del seu partit una pandèmia, una crisi humana com no s'ha vist mai, per generar aquest tipus de xarxes clientelars, estaríem davant d'un dels episodis més immorals de la història de Catalunya. Gràcies.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del Grup Parlamentari Republicà. Té la paraula el diputat Sergi Sabrià.
Bona tarda, vicepresident del Parlament, vicepresident del Govern, consellers, diputats, diputades. Som aquí per ajudar la gent d'aquest país, fem política per ajudar la nostra gent. Volem servir a la ciutadania i construir conjuntament un país millor per a tothom, un país que garanteixi les oportunitats i que garanteixi un futur digne a tothom, que generi progrés i que no deixi mai ningú enrere, que tingui bons serveis públics que permetin respondre a moments dificilíssims com l'actual. Aquest és el nostre projecte, per això som en política. Això és el que dona sentit a tot allò que fem, i sobretot hi dona sentit quan és més necessari, com ara. És per això que continuarem fent tot allò que sigui necessari en aquest moment per ajudar la gent, i això és el que està fent el nostre Govern, això és el que està fent el Govern de la Generalitat, prendre les mesures necessàries per lluitar contra aquest virus, per salvar vides, i fer-ho acompanyat de dures restriccions, però sempre amb mesures econòmiques que ajudin als sectors més afectats i que esmorteeixin el cop de l'aturada social amb el marge que tenim, conscients que, malauradament, només som una autonomia espoliada, i no la república que realment ens permetria ajudar la nostra gent. El repte és majúscul, ho sabem. La prova que tenim al davant és molt complexa i molt difícil. Aquesta pandèmia, que és global, afecta, i afecta moltíssim a casa nostra, afecta molt a Catalunya, i hem vist com aquesta acceleració ha sigut enorme a tot Europa, però també a casa nostra, i aquest virus ho està canviant tot. Aquesta pandèmia capgira la vida, la salut, la qualitat de vida, la seguretat, les emocions de tots nosaltres. Una epidèmia que estem aprenent com funciona al mateix moment que la vivim. Tot el món, tothom, està fent els mateixos esforços, els mateixos aprenentatges. Tothom està experimentant el mateix, i nosaltres estem en la mateixa situació, aprenent, provant, potser equivocant-nos fins i tot en algun moment, i encertant-la en molts d'altres, però que ningú ho dubti, ens hi deixarem tots la pell. Que ningú dubti del que ens mou: ajudar la gent, estar al costat de les persones, donar-ho tot, intentar fer-ho el millor possible. Aquest és el nostre compromís. I en aquest moment hi ha un objectiu claríssim: evitar el col·lapse sanitari, poder gestionar aquesta segona onada amb els recursos i la capacitat necessaris , posar sempre la vida al centre, posar al centre el teixit social i productiu perquè el país se'n pugui sortir. I ho farem, n'estic convençut. Ja comencem a veure com les mesures estan donant els primers resultats positius, però queda molta feina per fer. Aquests darrers dies per fi veiem el resultat de la feina ben feta. Estem veient com la taxa de reproducció de la malaltia, aquesta famosa ja per a tots nosaltres RT, està caient, i avui, per fi, podem dir que està per sota d'1, i el risc de rebrot també va baixant cada dia consecutivament. I això només confirma que aquestes mesures tan difícils funcionen, que anticipar-se, que ser els primers, que mirar més al món que no pas a l'Estat, que prendre les decisions més difícils, com el tancament de bars o restaurants o reduir la mobilitat, va ser un encert. Però no n'hi ha prou, i per això s'han pres més mesures, i per això encara trigarem uns dies a saber-ne els resultats, però estem segurs que tornaran a ser positius, com estem segurs que cap d'aquestes decisions ha sigut ni fàcil ni agradable, però ho ha dit el vicepresident, les hem de prendre per salvar vides. En aquest moment hem d'aturar socialment el país perquè després puguem seguir tenint un país. Si no frenen ara no hi serem a temps, i després haurem d'aturar-nos encara durant molts més dies. Aturem per salvar la vida i per tancar menys temps i salvar l'economia i el país. Anticipar-nos és el principal valor, és la principal feina que podem fer avui. I malgrat que estem frenant el nivell de contagis, hem de seguir treballant, perquè una cosa és frenar i l'altra és tombar la corba, i encara estem a nivells molt alts. Malauradament, els serveis hospitalaris estan notant aquests dies els contagis de les darreres setmanes, perquè ells són els últims de la cadena. Les xifres d'ingressos i les xifres de persones que arriben a les unitats de cures intensives creix i seguirà creixent, però en aquest àmbit també tenim esperança. El sistema i el personal sanitari n'ha après, i està molt a sobre del virus, i avui a les UCIs del nostre país per sort hi moren tres vegades menys pacients que la primera onada, i això demostra també que les coses s'estan fent bé. Els positius es detecten abans i els tractaments també s'apliquen abans. Combaten el virus millor i evitem els pitjors pronòstics. El Govern de la Generalitat està demostrant anticipació. Catalunya lidera un cop més, però, evidentment, no és fàcil, i segur que hi ha moments complicats d'atenció, i, fins i tot, amb punts de descoordinació. I també és cert que el soroll sempre és més potent, sempre ven més que la feina ben feta, però perquè tot segueix sent molt difícil i en seguim aprenent cada dia. No podem oblidar, per exemple, com el juliol vam sentir molts dubtes i molta pressió sobre les escoles, i el sistema educatiu va analitzar, va treballar, va planificar i va aplicar un pla que està funcionant molt bé, i avui les nostres escoles estan obertes i són espais segurs. El mateix ja ha passat amb la part logística, amb la part més logística de planificació assistencial i hospitalària. Malgrat les dificultats, n'hem après de la primera onada, ens hem preparat millor per tenir-ho avui tot a punt, i la feina està donant fruits, i els hospitals estan preparats, i el sistema està preparat. El problema arriba quan el volum d'atencions d'ingressos és tan gran que esdevé ingestionable, i per això cal frenar-ho, i per això encara no n'hi ha prou amb la millora de les dades. Per això cal continuar i demanar un esforç més. No volem ser ni massa optimistes ni tampoc volem ser triomfalistes, perquè aquesta batalla és molt dura, és molt llarga i serà molt complexa. Però sí que m'agradaria que quedessin clares dues qüestions: el Govern, el nostre Govern que tenim avui aquí, s'hi està deixant la pell, i ho farà tot per salvar vides i per salvar el país. I ho fa escoltant els experts, i decidint en funció de l'opinió dels epidemiològics, i tenint en compte també altres variables econòmiques i socials. I segon, aquesta no és una batalla que només pugui ser del Govern. És el moment de prendre'ns-ho com una batalla de país. És el moment de treballar conjuntament. Hem de tenir molt clar que no toquen ara els retrets, que no toca desgastar-nos, o ho fem tots o no ens en sortirem. Necessitem la complicitat de tots els sectors, necessitem la complicitat de tota la societat d'aquest país. El virus posa en entredit la societat com l'havíem conegut. L'individualisme ha estat condemnat a morir i entrem en una nova fase on el que predomina és sempre el col·lectiu. Si no tots estem segurs, ningú està segur. Així ho diu sempre Raül Romeva. És el moment del bé comú. Aquesta pandèmia ens diu que hem de viure col·lectivament i és així, col·lectivament, tots junts, com ens en sortirem. I per això també són molt importants les mesures d'acompanyament. Per això és importantíssim haver mobilitzat 300 milions d'euros en ajuda, els 50 milions que s'han de sumar als 40 milions inicials en ajudes directes a bars i restaurants. L'ajuda per rebaixar els lloguers dels locals comercials, aturar els desnonaments de les persones més vulnerables en temps de pandèmia, els 20 milions d'ajudes als autònoms, els 50 milions per al sector cultural, i tots els que em deixo. Lluitem contra el virus i a la vegada acompanyem a la ciutadania en aquesta lluita. No volem deixar ningú enrere. Treballem des del republicanisme per escriure un futur nou i millor. Hem d'abandonar el desgast, hem d'abandonar les batalletes, hem de ser responsables del moment que ens toca viure. Ens toca treballar plegats també des del Parlament, per fer que aquest país se'n surti. Deixar el Twitter, parlar, ajudar-nos, fiscalitzar el Govern, tot alhora, constructivament. Lluitar plegats perquè el que està en joc és la salut i el teixit social i productiu del nostre país. Fem el mateix des del Govern, que en algun moment ha semblat que l'oposició fos dins del mateix Govern. No és moment de partidismes. Cal que el Govern actuï sempre com un bloc davant d'una situació que és molt difícil i esperem que tothom, tothom, tothom estigui a l'alçada del moment. No toca especular, no toca improvisar. Només hem de comunicar certeses, no podem crear confusió; responsabilitat sempre, i alçada de mires. Seria un error que algú, ara, en aquesta situació tan difícil, fes càlculs electorals. El que està en joc són vides, és l'economia d'aquest país, és el futur. Per tant, demanem a tothom responsabilitat i alçada de mires. Començava la intervenció destacant que som en política per ajudar la gent. I també per ajudar la gent, és per això que som independentistes. Volem la independència perquè sabem que la independència és l'única manera de construir un país millor, més just, més lliure i més pròsper, que la millor manera de poder ajudar la gent d'aquest país és en una república independent. Dins l'Estat espanyol ni hi tenim futur ni hi tenim possibilitats de llibertat, ni hi tenim els recursos que ens mereixem. I ho constatem cada, cada, cada dia. Ens falten instruments, ens falten competències, i bona part dels recursos que el nostre país genera, gràcies a l'esforç de la nostra gent, no tornen. Ens falten inversions als hospitals, a les escoles, a les empreses, a les famílies, als autònoms… I tornem a constatar que no tenim prou marge de maniobra política i que no tenim a l'abast bona part dels recursos que generem. Treballem avui per lluitar contra aquesta crisi econòmica, contra aquesta crisi sanitària, contra aquesta crisi social, i mentre ho fem no deixem de treballar cada dia per aconseguir la llibertat. Cada segon que passa lluitant contra aquest virus i les crisis que ens ha deixat, és un segon més a favor de la república de la justícia social, de la igualtat d'oportunitats que fa tants anys –tants anys– que perseguim i per la qual treballem. I cada dia, cada dia, cada dia, guanyem raons. Per això, malgrat la repressió i el context actual, no deixarem de treballar ni un dia per la llibertat d'aquest país, i tenim una proposta guanyadora: ser més, preparar-nos millor per tornar-hi, i guanyar de manera definitiva. Sabem que no serà ràpid. Sabem que no serà fàcil, però també sabem que el camí cap a la república catalana és avui ja irreversible, i no hi renunciarem perquè necessitem totes les eines, i el Covid ens ho ha demostrat una vegada més. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor diputat. Finalment, és el torn del Grup de Junts per Catalunya. Té la paraula el diputat Albert Batet.
Gràcies, vicepresident. Membres del Govern, consellers, conselleres, diputats, diputades, en primer lloc, reiterar des de Junts per Catalunya tot el suport a les persones que estan patint el Covid, als seus familiars i també a les persones que estan patint les conseqüències de les mesures dràstiques i dures que s'han vist aquests dies, que s'han de prendre necessàriament fruit de la situació. Si em permeten, però, començaré, fruit que hi ha hagut diferents grups parlamentaris que n'han fet menció a l'operació Volhov. Des de Junts per Catalunya creiem que és molt greu, que és inacceptable que en una democràcia europea al segle XXI, s'espiï a diputats i diputades, s'espiï a polítics, s'espiï a reunions de partits polítics, i s'espiï l'activitat d'aquests partits polítics. Sigui qui sigui. Això és inacceptable. És més, aquesta tolerància i permissivitat d'aquestes operacions, ara també del «Gobierno más progresista de la historia, del Partit Socialista i de Podemos, fa que tinguem molts dubtes de la qualitat democràtica que estem vivint a l'Estat espanyol i, és més, que es filtrin converses que vulnerin el dret a la intimitat de membres de partits polítics i de reunions de partits polítics és quelcom que nosaltres, justament per l'experiència que en tenim..., no volem caure a la trampa i no caurem a la trampa. I no serem còmplices de les males intencions de l'Estat i de les clavegueres de l'Estat. I no emetrem cap judici de valors al voltant d'aquestes converses. Perquè és inconcebible que s'hagin tornat a veure unes imatges com al setembre del 17, del 20 de setembre, amb detencions a la matinada, mentre persones portaven els nens a la seva escola, amb voluntat de fer mal, i que, després de dos dies de detenció, la mateixa fiscalia digui que no hi ha cap causa i que la causa no té ni cap ni peus. És més, de nou és la perversió del dret i el retorçament de les garanties. Perquè qui vulgui veure tràfic d'influències que se'n vagi a La Zarzuela, amb el rei emèrit fugit per corrupció. Qui vulgui veure tràfic d'influències que se'n vagi al palco del Bernabéu, on es veu com el Govern espanyol ha donat 1.500 milions d'euros per l'operació del Castor a les entitats financeres, «el Govern més progressista de la història. O ahir mateix, que deien que es donaven 500 milions d'euros per rescatar Air Europa. Estem en una situació greu del coronavirus, i en primer lloc volem agrair que el Govern vulgui comparèixer un cop més aquí, a la seu parlamentària, donant totes les màximes explicacions i les darreres mesures adoptades per doblegar la pandèmia. Aquesta compareixença d'avui se suma a la reunió que ja hem tingut de forma reiterada els diferents grups parlamentaris amb els membres del Govern i les explicacions que els consellers i conselleres han donat a les diferents comissions parlamentàries en tots els àmbits. És un exercici de transparència retre comptes, i que segueix el compromís demostrat pel president Torra en la primera onada. Una actitud que es contrasta amb l'escassa predisposició del senyor Pedro Sánchez, que aprova un estat d'alarma fins al 9 de maig i que diu que només compareixerà cada dos mesos al Congreso dels Diputats, gairebé arrossegant-se. I estem contents perquè les dades del Covid evolucionen de forma favorable. De fet, ho deien els membres del Govern, ja se situa per sota de l'1, la R. Però la incidència a catorze dies puja a 812, i el nombre de morts també va incrementant. Convé que hi hagi diàleg, que hi hagi cooperació, que hi hagi complicitat, que hi hagi comprensió, i que cadascú des del seu àmbit de responsabilitat ajudi, i que aquesta sigui la fórmula per girar la corba dels contagis. Només junts podem superar aquesta emergència sanitària que en les últimes setmanes ha tornat a emergir d'una forma descontrolada. Les dades són inapel·lables. Hem vist com el risc de rebrot ha incrementat i hem vist com això, doncs, s'ha multiplicat, amb una voràgine important durant les últimes setmanes. Aquesta propagació desbocada, aquí i arreu de diferents països, ha fet prendre mesures dràstiques, greus, però malauradament necessàries: ús obligatori de mascaretes, rescindir el dret de reunió i de contacte social, limitar la mobilitat, tancar l'hostaleria, els comerços, equipaments culturals i esportius, fins decretar el toc de queda o l'estat d'alarma o confinaments domiciliaris. A Catalunya aquestes recomanacions s'han seguit amb les recomanacions dels experts. La vida, davant de tot. Defensem la vida, sí, però també volem que sigui una vida digna i que aquells que ho passen malament disposin de l'empara de les administracions per tenir garantides les necessitats més bàsiques. No podem deixar ningú enrere, cap ciutadà pot perdre l'oportunitat de prosperar i desenvolupar el seu projecte vital. I, en aquest sentit, hem de destinar tots els recursos possibles en matèria social. Però també hem d'esmerçar tots els esforços per assentar les bases de la recuperació econòmica. Perquè Catalunya és un país d'autònoms i de pimes, i per això som conscients que cal procurar un benestar per als nostres ciutadans, que també implica vetllar per l'economia. Treballar per evitar el tancament d'empreses i la destrucció de llocs de treball també és treballar per garantir una vida digna. I per aquest motiu, davant d'aquest fet inevitable de les restriccions que comporten conseqüències socials i perjudiquen greument l'economia, el Govern ha d'acompanyar cada decisió per protegir la vida de les persones amb mesures, com explicaven els consellers i conselleres, per compensar aquest impacte en matèria social i econòmica. Cada mesura per fer front a aquesta situació de coronavirus –de tancament de comerços, de restaurants, de l'activitat cultural, esportiva– ha d'anar acompanyada de mesures econòmiques per fer-hi front. I, a la vegada, també, començar a pensar, amb previsibilitat, per la situació de reactivació. Avui hem vist que la dada de la R baixava de l'1; un objectiu, doncs, que tot el país sap que és un objectiu de país, i que per primera vegada tenim una bona notícia, de les últimes setmanes: que estem al 0,96. Junts per Catalunya estem convençuts que tots –tots: l'Administració local, el Govern la Generalitat, el Govern de l'Estat– hem de ser impulsors de les diferents mesures perquè puguem tindre una reactivació positiva del país, i que això serà tan aviat com sigui possible. I per això cal previsió, cal informació clara, cal continuar prenent aquestes mesures per evitar encara reduir la mortalitat, però també ens hem de preparar i ens hem de preparar perquè tan aviat com sigui possible, doncs, es puguin obrir els restaurants, es puguin obrir els comerços, es pugui reobrir l'activitat esportiva, comercial, etcètera, en tots els àmbits, i cultural. Perquè és necessari, perquè necessitem també reactivar l'economia; perquè una economia forta, unes empreses fortes també és una manera de salvar vides i donar projectes d'esperança i de futur. Miri, avui sortia una dada de l'atur, de l'Eurostat, de la gent jove, que deia que l'Estat espanyol és el líder, són els campions; «el Govern més progressista de la història és el campió en tindre la taxa de desocupació juvenil més alta de tot Europa: el 40 per cent. Necessitem generar espais d'esperança per la gent jove, que són el futur. Ja veiem que Espanya no és el futur; no hi ha espai d'esperança per la gent jove. I per això convé que a Catalunya intentem entre tots posar unes bases perquè sigui Catalunya un espai d'esperança en aquests termes. S'han decretat moltes mesures, que no hi faré front, i que han anat acompanyades d'ajudes, ja sigui els 40 milions d'euros per al tema de la restauració, els 20 milions d'euros en avals; les mesures, doncs, per fer front als lloguers, que estan treballant molt bé des de les diferents conselleries; en aquest sentit, també línies de suport, que ahir mateix aprovava el Govern de la Generalitat; aportacions als bancs d'aliments i a la Creu Roja; més ajudes extres per a establiments i restauració; 17 milions per a entitats i empreses culturals, com explicava la consellera de Cultura durant aquest dematí; 10 milions d'euros per tot el tema del món de l'esport, etcètera. En definitiva, que el Govern de Catalunya posa tots els recursos que té a l'abast per pal·liar els efectes immediats de la pandèmia, però no podem oblidar ni podem deixar de denunciar que l'Estat espanyol sempre posa el fre de mà. Ni ens deixa prendre les decisions –ni ens deixa prendre totes les decisions– ni destina ni pretén destinar els recursos que són necessaris perquè..., els recursos que paguem entre tots els catalans i les catalanes..., a despeses que puguin fer front a aquesta situació, i els destina a despeses supèrflues. I això és el que hem anat veient durant aquest temps. S'aprova un estat d'alarma, que es constata que l'Estat no deixa..., ni deixa fer, que diu que l'única autoritat competente és el senyor Pedro Sánchez, i al mateix temps aquest d'estat d'alarma no parla dels ERTOs, no parla del teletreball, no parla del subsidi de pares que tinguin els fills en quarantena, ni tracta la possibilitat de restringir els horaris comercials, o de suspendre els desnonaments, com preguntàvem aquest dematí –que l'estat d'alarma no prohibeix aquests desnonaments–, ni línies de subvenció a les empreses ni excepcions de moratòries per al pagament de seguretat social, de l'IVA, etcètera. I, en canvi, veiem que sí, bé, el Govern de l'Estat espanyol es pot gastar més de 2.000 milions d'euros, durant la primera onada de la pandèmia, per renovar la flota de tancs de l'exèrcit –2.000 milions d'euros per renovar la flota de tancs de l'exèrcit–, o incrementar el pressupost de la Casa Reial en un 7 per cent, 500.000 euros que es podrien destinar a que 160.000 autònoms no haguessin de veure incrementat al seu sou la seva quota d'autònoms. O, per exemple, també veiem que «el Govern més progressista de la història infrafinança la Llei de la dependència però, en canvi, incrementa el pressupost del Ministeri de Defensa en un 5 per cent, en una situació de coronavirus. I després venim aquí i donem lliçons al Govern del que ha de fer, quan el que han de fer ells, que són els que tenen els recursos..., ja veiem on els destinen. Confiem que aquesta gestió injustificable dels recursos del Govern espanyol serveixi perquè tots els ciutadans comparteixin el nostre convenciment que amb aquest estat no hi ha res a fer. Malgrat que encara en formem part, per nosaltres ja és pantalla passada. Tenim el deure i l'obligació de mirar endavant, de construir un futur propi, un futur esperançador, que ens permeti construir una Catalunya d'oportunitats, de benestar, més pròspera, més justa i més equitativa. Aquest és el nostre compromís i aquesta és la nostra determinació. Moltes gràcies a tots i a totes.
Gràcies, senyor diputat. Una vegada que han intervengut els representants dels grups i subgrups parlamentaris, pot intervenir novament el Govern. No sé si està previst que contesti ara el vicepresident... [[Veus de fons.]] Molt bé; intervendrà el vicepresident des de l'escó.
Gràcies, vicepresident del Parlament. I després, doncs, tindrà la paraula també la consellera Budó. La intervenció, des de l'escó, perquè és una intervenció breu, però voldríem que els missatges arribessin correctament. En primer lloc, vull agrair el to i el contingut de tots aquells diputats i diputades que han intervingut centrant-se en aquesta qüestió. I, per tant, no entrarem a valorar les qüestions més de caire partidista que s'han expressat, perquè el que ens interessa, i és on estem centrats ara, són les mesures per contenir la Covid-19 i sobretot per poder aconseguir aquesta recuperació social i econòmica al més aviat possible. Per una banda, les diputades i els diputats han fet diversos requeriments d'informació. S'ha facilitat i es continuarà facilitant els detalls de les mesures que s'han anat prenent, tant les mesures d'ampliació de les capacitats del sistema sanitari com de les mesures compensatòries en l'àmbit econòmic. Ho saben vostès. I, a partir també dels responsables de relacions institucionals, se'ls farà arribar tota la informació que necessitin al respecte. A part d'informació, alguns de vostès han expressat crítiques legítimes a l'actuació del Govern. Nosaltres, aquells elements en els que hi estem d'acord..., perquè sempre tenim la voluntat de continuar millorant, i, davant d'una situació com la que tenim, vaja, seria fora de la realitat pensar que un responsable ho fa tot bé; sempre hi ha marge de millora, i, per tant, incorporem, doncs, les crítiques constructives que s'han fet com a elements a millorar en les decisions i en l'actuació del Govern. Però també voldria recordar el que hem estat fent. Hem estat augmentant la capacitat de testeig, de diagnòstic i de tractament, des dels 2.500 professionals que estan fent el seguiment dels casos des del punt de vista, doncs, de tots els contactes. Hem passat de fer cinc mil PCRs a l'inici de la pandèmia a 239.000 la setmana, a les quals cal sumar-hi trenta mil tests d'antigen que aquesta darrera setmana també s'han portat a terme. Hem iniciat l'ampliació de l'atenció primària en prop de 1.300 professionals d'ara fins a final d'any. També hem estat treballant per garantir el dret a l'educació dels nostres infants, i a l'inici de curs..., que era un repte de país i així es va deixar ben clar per part de tothom, doncs creiem que s'ha aconseguit, aquest inici de curs; evidentment, un curs que no és normal i que cal fer-lo en condicions diferents, però hem tornat a reobrir les escoles perquè creiem imprescindible la salvaguarda del dret a l'educació dels nostres infants i joves. I les mesures que s'han pres s'han fet, doncs, amb acompanyament, amb acompanyament que probablement és insuficient, com insuficients són els recursos dels que disposem com a govern. També han fet propostes. Les recollim, les seguirem treballant. I seguim estant a la disposició de vostès i de tots els ciutadans del país per seguir treballant en la lluita contra la Covid-19. Gràcies. I molt bon dia.
Gràcies, vicepresident. Entenc que ara és la consellera de la Presidència que intervé? [[Pausa.]] Per tant, té la paraula la senyora Budó.
Gràcies, vicepresident; per acabar, també. Gràcies, diputades, diputats. Jo voldria acabar fent una reflexió. Certament, doncs, hem vingut aquí, hem comparegut, el Govern està gestionant una pandèmia, en aquest cas una segona onada de la pandèmia, en la que cal prendre mesures, mesures sanitàries i mesures d'acompanyament econòmic a la població. I el que cal..., i crec que hem coincidit molts..., doncs ha estat en que per dur a terme aquestes mesures calen recursos; calen recursos i en aquest moment els recursos són insuficients. Mirin, quant al sistema de salut, concretament, un dels pilars per la gestió d'aquesta pandèmia, el problema d'aquest infrafinançament de la Generalitat de Catalunya, doncs, deixa sense aquell finançament just i necessari el sistema sanitari del nostre país. Aquesta és una realitat, que no diem nosaltres com a govern; que recordaran aquest mes de setembre en aquell document que ens varen fer arribar els experts del món del sector sanitari del nostre país, ens varen dir que la sanitat d'aquest país requeria de més de 5.000 milions d'euros addicionals per tenir un sistema amb tot allò que requereix aquest país. I, per tant, 5.000 milions d'euros que calen per poder finançar de manera justa i efectiva el sistema sanitari del nostre país. Un altre tema també important en el que algunes diputades han fet reflexió i que crec que és important també com a país que ens el plantegem és el de l'escletxa digital. Coincideixo totalment en l'existència d'aquesta escletxa digital en el nostre país; una escletxa digital que pot derivar en una escletxa social. Hem de treballar per aprofitar en aquests moments la revolució digital. Saben que des del Govern de Catalunya ho estem fent. Hem de treballar en aquesta revolució digital com a gran oportunitat per combatre les desigualtats socials, perquè avui les polítiques digitals són polítiques de progrés social. I per tant és molt important també aquesta aposta que fem com a govern. Acabo amb un apunt també important en la gestió d'aquesta pandèmia, un apunt també important del que avui també n'han parlat algunes diputades, com és el teletreball. Saben què necessitem per poder exercir el teletreball de manera efectiva en el nostre país? Doncs la mesura que necessitem és la que en aquests moments el Govern de l'Estat espanyol no ens ha permès amb l'estat d'alarma que han decretat, perquè és dotar la Generalitat de tot el marc jurídic necessari per poder decretar l'obligatorietat d'aquest teletreball i que això doni cobertura als treballadors i treballadores del nostre país que es puguin quedar a casa per teletreballar. Certament, estem en unes dades bones, ho apuntaven també alguns diputats i diputades, unes dades bones que ens permetran treballar des d'avui una reobertura planificada, també una recuperació planificada de tot el que han estat aquestes mesures que hem hagut de prendre en la gestió d'aquesta pandèmia, treballada conjuntament entre els diferents sectors afectats, entre el Govern, els grups parlamentaris i les autoritats sanitàries. Ho hem de fer bé; aquesta reobertura l'hem de fer bé, i això requereix aquest treball plegats. I acabo. S'ha parlat de coordinació entre administracions i s'ha fet especial èmfasi en les coordinacions amb el món local. Totalment d'acord. Totalment d'acord en el treball de coordinació entre les diferents administracions. Diàleg, complicitat i coordinació, certament, diàleg, complicitat i coordinació, però la coordinació entre administracions també vull recordar que no és sinònim de centralització.
Gràcies, consellera. A continuació, per al torn de rèplica, té la paraula, en primer lloc, el diputat Carlos Carrizosa, del Grup de Ciutadans. [[Veus de fons.]] Per cinc minuts, els grups i subgrups.
Sí; muy bien. Muy rápidamente. No han querido ustedes entrar en el caso de corrupción que sacude esta cámara y que sacude Cataluña. No han podido responder, no tienen nada que decir. Es evidente lo que ocurre. Miren, en sus intervenciones, además, pues se ha visto clarísimo que ustedes ponen el acento en ese supuesto déficit fiscal que tenemos, en «la culpa es de Madrid. El déficit lo tienen los catalanes con su Gobierno. El déficit es todos los impuestos que están pagando los catalanes y que se van de la Administración y se dedican al procés y a enriquecer a sus amiguetes y sus chiringuitos. Mire, señor Aragonès, usted acudió a la conferencia de presidentes autonómicos y, en vez de hablar de aquello que interesa a todos los catalanes, de los requerimientos, de las necesidades, de las urgencias que tenemos, de esos fondos europeos que han de venir a Cataluña, del reparto de cómo llegarán, usted se puso allí a hacer el ridículo con la señora Ursula von der Leyen para explicarle, pues, que Cataluña es un país que quiere ser independiente, etcétera. Eso es lo que nosotros los catalanes podemos esperar de nuestro Gobierno, que nos lleven..., que nos hagan el ridículo, que hagan el ridículo en nuestro nombre y que pierdan oportunidades en nombre de todos nosotros hablando de sus matracas. Mire, se han pasado la pandemia apelando al victimismo. Y ustedes lo hacen un poco... Cuando les pillan en las conversaciones estas, telefónicas, y se ve cómo lo hacen sin filtros, se ve cómo hablan ustedes sin filtros. Según afirma Vendrell, «el departamento de Salud había dejado a las residencias a los pies de los caballos, por lo que le dijo Aragonès –usted recordará si esto fue así o no–, «que no hemos salido con ventaja. Aquí el independentismo necesita salir con ventaja de la crisis, porque, si no, no podemos marcar paquete. No, no; ¿cómo le quieres hacer creer a la gente que con la independencia estaremos mejor? No me vale decir “porque no tengo todas las competencias”. Esto es..., el uso que hacen ustedes de la pandemia visto aquí sin filtros es este; es este lo que ustedes conciben como pandemia, una oportunidad para afianzar su plan rupturista. Miren, el déficit ya me he referido a él. Y voy a acabar rápidamente, porque ustedes no se han extendido nada. Hemos visto que ustedes se sientan con los muñidores, con los chupópteros. Nosotros nos sentamos con las asociaciones de salud mental, de residencias, con los hosteleros. Dime con quién te sientas y te diré quién eres. De todas formas, entre negociete y negociete, cuando ustedes tengan tiempo de reunirse con la oposición..., que nosotros ya les dijimos a ustedes, en tiempos del señor Torra, de hacer un foro para la reconstrucción de Cataluña, un foro autonómico para la reconstrucción de Cataluña, en el que estuviésemos todos los sectores representados, todos los partidos, y nosotros queríamos también estar allí y ustedes pasaron de largo con eso. Si entre negociete y negociete, tienen tiempo para sentarse con Ciutadans para hablar de propuestas en favor de los catalanes y de los afectados por la pandemia, por la sanidad, por la economía, allí estaremos. Esperemos que puedan contar con todo el mundo con la misma lealtad para los catalanes que con la que van a poder contar con Ciudadanos, pero para tapar, como otros hacen y han hecho siempre en Cataluña, los negocietes que ustedes llevan a cabo, para eso sí que no van a poder contar con nosotros, señor Aragonès. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula el diputat Miquel Iceta.
També molt breument, faré un resum de la nostra posició al voltant d'aquest debat. En primer lloc, i ho reitero, suport a les decisions preses. Certament, això també va lligat a un sentit crític d'algunes de les..., de la gestió concreta que vostès en fan. Però jo crec que és molt bo que la societat percebi que, pel que fa a decisions que són dures, que impliquen limitacions de mobilitat, que impliquen limitacions a l'activitat econòmica d'autònoms i empreses, es prenen..., les pren el Govern, que és qui té la responsabilitat, però també té el suport almenys d'algun partit de l'oposició, per responsabilitat, pel convenciment de que sense un sacrifici ara el mal serà molt pitjor després, i el volem significar. Després, és veritat, som certament crítics amb alguns elements que vull repassar molt molt ràpidament. Un de primer, primer primària. Nosaltres creiem que cal fer un esforç addicional per obrir consultoris i CAPs. Sabem que hi han dificultats de personal, que no es poden improvisar ni metges ni infermeres, però creiem que és molt important recuperar la plena activitat de l'assistència primària. Segon. Segurament en aquests moments, tot i que ara l'Rt va baixant, doncs, encara no podem fer..., o ser tot lo eficaços que voldríem en el rastreig i seguiment de contactes, però n'haurem de tornar a ser ben aviat, perquè les coses tendiran a anar millor. I, per tant, per escurar el plat necessitarem més professionals del rastreig, més gent dedicada, des del punt de vista professional, a fer aquesta feina. Tercer. Alerta a l'increment de les llistes d'espera. Em refereixo especialment, lògicament, als casos no Covid, perquè en època de pandèmia i de grans urgències –és obvi– el primer és el més urgent, però això no ens ha de fer perdre de vista les moltes demandes ciutadanes en matèria sanitària que no tenen a veure estrictament amb la Covid. Després, professionals sanitaris. Hi ha, jo crec, per part dels professionals sanitaris, molt suport, molta responsabilitat, però també estan alguns d'ells, o molts d'ells, cremats pel que consideren una manca d'atenció suficient en els darrers anys. I, per tant, recuperar condicions salarials, condicions laborals i el suport professional i emocional que els cal és imprescindible. Suport als sectors econòmics afectats, tant com es pugui, sabent, i ho deia el vicepresident, que segurament mai en tindrem prou. Però, realment, alguns dels sectors han considerat que no se'ls ha tingut prou presents en una crisi que els ha afectat, sobre la qual no tenen cap mena de responsabilitat, però que realment els està impedint ingressos, i, efectivament, la fiscalitat segueix exigint-los un pagament al qual no poden fer front. Després, recordar: pacte per la reactivació econòmica. Certament, estem en aquest moment d'interinitat que potser no ajuda en aquestes qüestions, però comptin amb nosaltres. A nosaltres ens passa el que a molta gent: ens trobem les decisions ja preses. Ens hagués agradat conèixer-les abans i poder contribuir, si cal i si fóssim capaços, a millorar-les. Saben que després hi donarem suport, al que el Govern decideixi, perquè és a qui li toca. Nosaltres el que reclamem és que aquest esforç per la reactivació es faci comptant també amb els grups parlamentaris. Pacte per la salut. No ens en cansarem. Potser ara és el millor moment, ara és el moment en què probablement a la societat hi ha més consciència de la necessitat d'enfortir el sistema sanitari públic, i, per tant, és un moment dolç per parlar del que tots entenem que és una prioritat. I, per últim, màxima transparència, vicepresident. Nosaltres no volem ni barrejar temes ni aprofitar investigacions que estan en aquests moments en una situació molt preliminar, no volem donar-les ni per bones ni per dolentes; el que sí que li diem al Govern és que com més aviat sigui capaç de proporcionar la informació més ràpidament esvairem dubtes que es poden generar i inquietuds que estan presents avui en la nostra societat. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Té la paraula la diputada Jéssica Albiach.
Gràcies. Voldria insistir només en una idea: només amb restriccions no ens en sortirem. I, per tant, el que necessitem és una sortida progressista, una sortida social a aquest escenari de múltiples crisis. Ha dit abans la senyora Budó –ja ho he dit abans i ho vull tornar a reiterar–: «És el moment de gastar, és el moment d'endeutar-nos. Doncs l'hi ha de dir al seu company de govern, al senyor Aragonès, perquè ens fa la sensació que va tot el dia amb la calculadora a la mà, i no està precisament fent polítiques expansives des del Govern de la Generalitat, quan el que necessitem són recursos perquè no caiga cap sector. L'empatia de la gent està sent enorme, però només amb l'empatia de la gent no en tindrem suficient. Necessitem governs que acompanyen, que donen suport i que, com dic, treballen en benefici de les majories socials; que generen certeses i confiança. I això es fa a través d'una comunicació clara, que fins ara el Govern no ha tingut, i també es fa amb polítiques públiques. Què pensem nosaltres que aquí és necessari? Doncs, per un costat, un pla que ha de tindre diverses potes. Per un costat, un document d'escalada, igual que se'n va fer un de desescalada. Necessitem tindre clar quins són els nivells i quines són les mesures que hi van associades perquè la gent sàpiga què és el que es pot i què és el que no es pot fer. Òbviament, un pla de xoc econòmic i social, amb ajuts suficients, amb dotacions, també, de recursos, fins i tot de professionals, per a la sanitat però també per a les residències, amb una estratègia per al sensellarisme –no pot ser que n'hi haja toc de queda i que n'hi haja gent al carrer i que, a més, siga multada. I també necessitem un pacte nacional per la salut. No deixarem d'insistir a veure si en algun moment ens fan cas. També necessitem des del Govern central que el Partit Socialista es mogui. No pot ser que en plena pandèmia encara n'hi haja desnonaments, és que no pot ser. I també, per cert, el Sindicat de Llogateres ha dit que el seu decret en contra dels desnonaments és una farsa. Per tant, jo demanaria que vostès tampoc generen falses expectatives entre la ciutadania. Però sí que necessitem que el Partit Socialista siga valent, siga empàtic i que s'aturen d'una vegada per totes els desnonaments; sempre, però més en aquesta situació d'excepcionalitat. I també necessitem, doncs, que les forces catalanes que estan al Congrés es moguin, i que facin possible que tinguem uns pressupostos que són expansius amb un munt de recursos per a Catalunya, perquè ara són més necessaris que mai. Un altre tema que volia dir. Deia el senyor Batet que no emetrà cap judici de valor sobre les informacions que s'estan publicant els darrers dies en alguns mitjans de comunicació que parlen sobre possibles irregularitats, sobre possibles desviaments de fons que anaven a la gestió de la pandèmia i que han acabat en un altre lloc. Jo tampoc entraré a fer cap judici. De fet, no hem dit ni una sola paraula en tot el matí que portem de Ple, però estaran amb mi –estaran amb mi– que preguntar no és ofendre, com deia la meua àvia, i que jo crec que hagués estat bé que el Govern hagués sortit des del primer moment i no esperar a aquest Ple, a negar, a desmentir, a aclarir, a matisar, a fer el que vostès consideren pertinent. El que no pot ser és que estiguen publicant-se informacions que són preocupants en els mitjans de comunicació i vostès no diguen res fins que arriba al Ple. Senzillament això: crec que donar explicacions, crec que donar informació, no està de més. I, hi insisteixo, preguntar no és ofendre. I també, per acabar, volia fer un altre apunt. El senyor Aragonès deia abans que tenim un sistema de rastreig potent que ens permet anticipar-nos. No és així, senyor Aragonès, no és així. Des del mateix departament es va reconèixer en mitjans de comunicació que calien més rastrejadors, que ara era quan començàvem a anar a l'origen de cada cas, i ara sabem, per la reunió que van tindre les portaveus de Salut amb el departament la setmana passada, que ara mateix els rastrejadors, doncs, ja no serveixen perquè estem en un moment de transmissió comunitària. Per què li faig aquest apunt? Doncs perquè és important que enfortim el sistema de rastreig per quan comence la desescalada; no podem tornar a anar a una desescalada com la que vam tindre en la primera onada, no podem estar en una tercera fase que només dure vint-i-quatre hores, perquè això ens ha portat a arrossegar molts problemes i a no poder alçar el cap ni tan sols a l'estiu, i perquè necessitem tindre aquesta xarxa de rastrejadors potent des del primer dia. Per tant, jo els demanaria, doncs, que no diguen coses que no són. Fins ara no hi havia suficients rastrejadors; preparem-nos per quan comence la desescalada i per quan comence la tercera onada, perquè malauradament els experts ja ens estan dient que així serà.
Gràcies, senyora diputada. A continuació és el torn del Subgrup de la CUP - Crida Constituent. Té la paraula la diputada Natàlia Sànchez.
Bon dia de nou a tots i totes. Nosaltres els dèiem que no ha anat bé i que detectem que el Govern, aquest Govern bicèfal, necessita ajuda. Jo els diria, després de les seves breus intervencions, que està bé que acceptin l'ajuda que els estem proposant els grups parlamentaris; que, per exemple, no es torni a repetir un ple com avui en què compareixen i parlen sobre decrets aprovats ahir al Govern sense facilitar-los als grups parlamentaris amb la suficient antelació com per poder-los analitzar i poder-ne parlar; que treballin de forma cooperativa. Nosaltres ens posem a la disposició..., perquè no ha funcionat, la desescalada que van planificar no ha funcionat, per molt que ho repeteixin, per molt que el senyor Pere Aragonès ens digui que hi ha una potent capacitat de rastrejar. No ha funcionat. I com que volem que funcioni, perquè això va per llarg: testar, traçar i facilitar l'aïllament –testar, traçar i facilitar l'aïllament. Potser cal canviar el mantra de «mans, distància, mascareta, assumim que la població ja l'ha acceptat, i anar més enllà i exigir-se a un mateix. Segona qüestió. Han parlat de la reducció de contagis, que celebrem, però no s'atreveixin a penjar-se la medalla. El senyor Sabrià parlava a la feina ben feta. Si s'han reduït els contagis és gràcies al sacrifici de milers de treballadors i treballadores, de petits empresaris, d'autònoms, especialment de la restauració, i de tots els sectors afectats per haver d'aplicar mesures extremes. No ha estat per la seva capacitat d'antelació. El mínim d'un bon govern i de fer la feina ben feta és, com a mínim, agrair-los aquest sacrifici i compensar-ho amb mesures socials, que són insuficients. Calen infraestructures i serveis públics potents. Asseguem-nos a parlar, cooperem i treballem conjuntament per arribar allà on vostès, de forma aïllada i exclusivament treballant amb el Govern, no han arribat. Tenen un parlament; tenen un parlament que és l'espai de sobirania popular d'aquest poble: utilitzin-lo amb generositat. Nosaltres ens comprometem també a tenir aquesta generositat i aquesta responsabilitat. Els hi tornem a proposar: seguem per parlar com planifiquem una estratègia real perquè la gent no quedi penjada, perquè la gent no tingui por. Seguem, parlem. I parin, si us plau, de generar falses expectatives entre aquells que més pateixen. I em refereixo al que ja els he comentat abans sobre els anuncis de que s'aturaran tots els desnonaments a Catalunya. Fem-ho, fem-ho de veritat, no només anunciem-ho amb notes de premsa. Abans els hi deia i els hi tornem a repetir: l'educació, la sanitat, els serveis públics, anar al CAP i que algú t'atengui, aquelles qüestions que són primordials per la gent d'aquest país cal reforçar-les. Avui les escoles estan obertes, però la situació de les escoles saben quina és; per la qüestió sanitària, però també les greus conseqüències que està tinguent sobre qüestions d'inclusió, qüestions d'equitat i qüestions vinculades a la segregació escolar. Per tant –i la senyora Budó ho ha dit en les dues intervencions, i el senyor Pere Aragonès també–, calen recursos. Ja ho sabem que calen recursos. Per això els proposem una radical redistribució de la riquesa. Hi insistim i hi insistirem tantes vegades com faci falta. No poden pagar la crisi que estem vivint els mateixos de sempre. I els sonarà un eslògan, però és que és bàsic, i hi ha un malestar social. «Feina ben feta? Però quina feina ben feta? Pregunti'ls-ho als treballadors de la cultura, «feina ben feta. Que sí, ahir es van aprovar algunes mesures que poden arribar a cobrir algunes de les necessitats de les treballadores i dels treballadors de la cultura. Insuficients totalment. «Feina ben feta? Per tant, hi insistim, cooperem i seguem a treballar, i treballar especialment..., tenen dos opcions: treballar exclusivament d'esquena a la gent o treballar cooperant no només amb els grups parlamentaris d'aquest Parlament, sinó amb tots els espais socials i tots els espais que estan plantejant propostes per entomar aquesta crisi, generant grans acords de país. No ho estan fent, estan treballant d'esquena a la gent. Per tant, ho tornem a recordar: redistribució de la riquesa, anticipar-se, testar, rastrejar i garantir un aïllament digne. La gent que viu en cases petites, la gent que viu molta gent en un espai petit o que fins i tot té por de quedar-se sense casa no pot aïllar-se com vostès es pensen que es pot aïllar tothom. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Acabo fent un crit també d'alerta –i si m'ho permet president– per tots els joves desemparats per part de la DGAIA que viuen en una situació de risc al carrer. És urgent que posin la situació..., la violència institucional que està exercint la DGAIA contra els joves sense referents familiars és molt greu, i més en una situació de crisi sanitària...
Vagi acabant, diputada.
...com la que hi ha a sobre la taula. També seguem per parlar sobre això.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del subgrup… Renuncia al seu torn? [[Pausa.]] D'acord. Per tant, passam al Grup Parlamentari Republicà. Té la paraula el diputat Sergi Sabrià.
Gràcies, vicepresident. Començo agraint la intervenció del Govern, la concreció de les dades de l'exposició, la voluntat de donar respostes, la voluntat de comparèixer i de passar comptes, no només avui, sinó a cada ple fins que es dissolgui aquest Parlament. Miri, la resta del temps m'agradaria dedicar-l'hi bàsicament al senyor Carrizosa. Ja està bé! Ja n'hi ha prou! Vostès i el deep state són el mateix, exactament el mateix, la mateixa maquinària. I això no és digne d'un estat de dret. I ho sabem i ho sabíem. Però malgrat que ho sabem i ho sabíem, no deixarem de repetir-ho cada vegada, no deixarem de denunciar-ho. Ara toca una nova onada de la causa general. Les clavegueres tornen a actuar una altra vegada. Amb la impunitat de sempre –de sempre–, i amb les complicitats de sempre, que són vostès, però que també són alguns òrgans que depenen directament de l'Estat, i per tant també –també– són el senyor Iceta. Des d'Esquerra estem estudiant totes les accions legals i oportunes per denunciar aquest espionatge polític, per denunciar les filtracions als mitjans de comunicació de reunions i de converses que res tenen a veure amb la finalitat de la investigació. I, miri, estem molt tranquils; poden seguir així, amb el degoteig de muntatges i de gravacions il·legals, i les desmuntarem, si cal, una per una –si cal, una per una. I defensarem cada dia –cada dia, cada dia– l'honorabilitat de la nostra gent al Govern: tot el que s'ha dit i tot el que s'ha insinuat respecte a la gestió d'Esquerra Republicana al Govern és fals. No hi ha cap concert nou al Departament d'Educació, cap; no hi ha el concurs de Salut, perquè va ser revocat; no hi ha cap regularització ni cap canvi urbanístic a Cabrera; no hi ha cap cap cap relació contractual entre els investigats i el Departament de Treball, Afers Socials i Família que estigui vinculat a la pandèmia. Els desmuntarem un per un. A cada mentida, a cada gravació, a cada nova merda que treguin, sortirà Esquerra a desmuntar-ho un per un. Perquè nosaltres som implacables davant de qualsevol sospita de corrupció, i ho sap tothom, i seguirà sent exactament igual. I no només això, no només serem implacables contra la corrupció, sinó contra qualsevol cosa que contravingui els principis republicans. Sempre ho hem fet així. I en tot allò que no s'adapti al nostre codi ètic i al nostre codi de conducta, si resulta acreditat, es prendran les mesures que convingui. Però és que no hi ha res –no hi ha res. El que tenim avui és un nou muntatge de la Guàrdia Civil, avalat per la justícia espanyola, avalat per vostès; una nova operació liderada pel mateix, pel creador de totes les farses del procés: el teniente coronel Baena, el famós Tácito; el mateix que va construir amb falsedat el delicte de sedició respecte a companys nostres que són avui aquí. Per tant, és una nova operació contra l'independentisme. Sabem què busca: amenaçar-nos, aturar-nos i, si poden, tancar-nos a la presó, dividir-nos, tacar la causa. Tot contra el projecte independentista. Tot contra la república catalana. Van a per l'independentisme i van a per Esquerra Republicana. I ens hi trobaran al davant. Ho desmuntarem tot cada vegada. Ho desmuntarem tot una vegada rere l'altra. Que segueixin inventant relats, que segueixi el Tácito fent la feina que fa, que nosaltres estarem aquí, estarem drets, continuarem batallant, continuarem treballant-ho cada dia per desmuntar-los un darrere l'altre. I, sí, senyor Carrizosa, sí, volem sortir reforçats d'aquesta crisi. I no ho hem dit en cap trucada, ho hem dit aquí, en obert, fa deu minuts. Volem sortir reforçats d'aquesta crisi perquè som aquí per ser útils, per ajudar la gent; volem sortir reforçats d'aquesta crisi perquè ho haurem fet bé, perquè haurem ajudat la gent d'aquest país. I això és el que reforçarà l'independentisme. Per això som aquí i per això hi dedicarem fins a l'última gota de la nostra suor. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, és el torn del Grup Parlamentari Junts per Catalunya. I té la paraula el diputat Albert Batalla.
Se'm sent? [[Pausa.]] Des d'aquí l'escó estant, vicepresident, tres paraules: respecte, cooperació i compromís. Respecte. Som el Parlament de Catalunya i si volem incrementar la confiança de la ciutadania en la política, que tothom deu compartir amb mi que no passa pel seu millor moment, convé que certes expressions fem l'esforç que no siguin pronunciades en aquest hemicicle. Segon, cooperació. Prou retrets. Anar a un espectacle aquí, que els de Podemos contra els Socialistes, els de Podemos que no sé què, els Socialistes que diuen al Govern el que han de fer, etcètera; els de la cultura del no i els de l'oposició dient que tot és malament quan allà on governen ells... Prou retrets. Que hi va la vida de les persones, que som responsables polítics. I la gent ens fa confiança a les eleccions perquè gestionem una situació greu, una situació amb responsabilitat, cadascú des del seu àmbit. Vindre a fer un pim-pam-pum en un debat de Covid és per caure la cara de vergonya. I tercer, compromís. Moltes forces polítiques aquí han dit que estan disposades a ajudar el Govern de la Generalitat, les diferents administracions en el seu àmbit. I els compromisos no només han de vindre amb paraules, sinó que han de vindre amb fets, i en aquests moments són BOE, són pressupostos, són decrets lleis i són mesures per pal·liar aquesta situació. Volen posar més recursos per a les persones? Doncs menys recursos per a la monarquia. Volen posar més recursos per als autònoms i per poder pagar els ERTOs? Doncs menys compra d'armament militar; menys incrementar el pressupost de la despesa militar i del ministeri en l'àmbit de..., i més pensar com reactivem aquest país amb previsió i entre tots i totes. Respecte, cooperació i compromís són tres valors que crec que entre tots els que som aquí hauríem de compartir en una situació de pandèmia com l'actual, i per evitar mesures més greus que puguin vindre en els pròxims dies. Som responsables polítics i diputats del Parlament de Catalunya, i en aquests moments cal que tothom estigui a la seva alçada. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família]] [[202-00028/12]] Passem al punt segon de l'ordre del dia, que és el debat de la proposta de tramitació, directament i en lectura única, davant el Ple de la Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família. D'acord amb l'article 138.2 del Reglament, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar va sol·licitar la tramitació en lectura única davant el Ple de l'esmentada iniciativa legislativa. Segons els criteris establerts per la Mesa s'ha de fer primer el debat i votació perquè el Ple acordi, si escau, la tramitació pel procediment de lectura única. El debat ha de girar entorn del supòsit habilitant de l'article 138.1 del Reglament i de l'evolució general del text, l'oportunitat, els principis i criteris que informen la proposta seguint les regles del debat de totalitat. En aquest primer punt, d'acord amb la darrera Junta de Portaveus, els grups parlamentaris tindran entorn de cinc minuts cadascun, llevat del grup parlamentari proposant, que disposa de set minuts i mig. En primer lloc, per tant, intervé en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Rosa Maria Ibarra. Té la paraula.
Bon dia, diputades i diputats. Fem avui el debat de la tramitació per lectura única de la Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010 del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i a la família. Per tant, cal que avui exposem per què aquesta modificació que plantegem pot acollir-se a un tràmit abreujat a l'hora del debat i l'aprovació d'una proposició de llei. Tal com diu el Reglament del Parlament, «un projecte o una proposició de llei pot ser tramitada directament i en lectura única i pel Ple del Parlament o per comissió si la naturalesa del projecte ho aconsella o la simplicitat de la formulació ho permet, i creiem que estem, precisament, davant d'una proposició de llei que realment compleix els dos requisits que hem esmentat: la seva naturalesa i la seva simplicitat ho permeten. Com tots vostès saben, la modificació que els proposem és d'un sol article del llibre segon del Codi civil de Catalunya, aquell que tracta sobre la persona i la família, en concret es proposa la introducció d'un nou apartat de l'article 236-8. Aquest article es refereix a l'exercici de la potestat parental, indicant que en el seu apartat primer que aquest exercici es farà conjuntament pels dos progenitors, a no ser que acordin una altra cosa o que així ho determinin les lleis o una autoritat judicial. En el segon apartat es relacionen les regles segons les quals s'ha d'exercir la potestat parental i es diferencia entre els actes d'administració ordinària, extraordinària o bé urgent. La proposta que el nostre grup presenta, com hem dit abans, afegeix un tercer apartat que se centra en la possibilitat que només un dels dos progenitors hagi d'autoritzar l'atenció psicològica dels menors en les següents circumstàncies: sempre que ens trobem davant d'una sentència condemnatòria o bé un procés penal obert per algun dels delictes relacionats amb la violència de gènere; si aquest procés penal o condemna es produeix per haver atemptat contra la vida, la integritat física, la llibertat, la integritat moral o la llibertat o indemnitat sexual dels fills i filles comuns menors d'edat, o per atemptar contra l'altre progenitor. Poden ser, per tant, subjectes passius no només la dona víctima de violència de gènere, sinó també els fills comuns menors d'edat. Serà suficient, per tant, que aquest progenitor presti el seu consentiment perquè els fills menors rebin l'atenció i l'assistència psicològica havent-ne informat a l'altre, i en el cas dels fills fossin majors de setze anys, hauran de ser ells qui li atorguin expressament el consentiment. Aquesta proposta que avui els presentem neix d'allò que recull el Pacte d'estat contra la violència de gènere. Hem de recordar que un dels eixos del pacte d'estat és precisament la protecció dels menors víctimes de violència o dels menors fills i filles de dones víctimes de violència de gènere o que l'hagin patit ells mateixos. I d'aquesta manera en la seva proposta 147, el pacte preveia desvincular la intervenció psicològica a menors exposats a violència de l'exercici de la pàtria potestat, i demanava la modificació del Codi civil perquè l'atenció i l'assistència psicològica quedessin fora del catàleg d'actes que requereixen una decisió comuna en l'exercici de la pàtria potestat. En el seu moment, el Govern d'Espanya amb l'aprovació del Reial decret llei de mesures urgents per al desenvolupament del Pacte d'estat contra la violència de gènere va modificar l'article 156 del Codi civil espanyol. En el cas de Catalunya, amb dret civil propi, calia fer també aquesta modificació en el sentit que indicava el pacte d'estat. Aquesta modificació que avui els presentem s'afegeix, doncs, també a les mesures legislatives que aquest Parlament ha anat aprovant per avançar en la protecció de les dones i dels menors víctimes de la violència de gènere. Així, cal recordar que aquesta cambra va aprovar la Llei del dret de les dones a erradicar la violència masclista, que preveu el dret a la protecció efectiva de les dones, i també al·ludeix als models d'intervenció i polítiques públiques, especificant directament que el Govern ha de desenvolupar models d'intervenció integral a tot el territori de Catalunya per mitjà d'una xarxa de serveis de qualitat en tots els àmbits, que sigui capaç de donar respostes adequades, àgils, properes, coordinades a la necessitat i als processos de les dones que pateixen o han patit situacions de violència masclista, i també a llurs fills i filles quan en siguin testimonis i víctimes. Aquests models d'intervenció han d'incloure com a elements essencials la informació, l'atenció primària i l'atenció especialitzada. Però perquè es pugui donar aquesta atenció especialitzada, en aquest cas psicològica, cal que els menors no es trobin amb possibles impediments d'un dels progenitors, en aquest cas el que ha provocat la situació que cal atendre. Hem de tenir en compte que els resultats de l'Enquesta de violència masclista de Catalunya de 2017 reflecteixen que del total de dones víctimes d'episodis de violència masclista i que tenien menors d'edat convivint en el moment dels fets, més del 32 per cent van afirmar que aquests els van presenciar. Per tant, les dades avalen la necessitat de fer aquesta modificació del nostre Codi civil que avui els presentem. I no només les dades, si atenem el que molts professionals del dret i de l'àmbit de la psicologia ens diuen, cal aquesta modificació per tal d'evitar fins i tot denúncies d'aquests progenitors que haurien mostrat, doncs, la conducta violenta, que s'ha de cuidar, contra els mateixos…, les denúncies contra els mateixos professionals que atenen els menors, basant-se, precisament, en què no se'ls havia demanat autorització per a aquesta assistència. Diputades i diputats, la violència envers les dones, en totes les seves expressions: verbal, física, jurídica, psicològica, econòmica, social…, totes, és una de les violacions dels drets humans més persistents del món, fruit de l'estructura patriarcal que es perpetua amb una insistència ferotge. La violència envers les dones impedeix el progrés de la societat en general, i de les dones en particular, perquè no poden desenvolupar els seus projectes vitals en llibertat. Aquesta violència té també una de les seves expressions, potser de les més terribles, en els infants, en els menors que són testimonis de la violència contra les seves mares o que la pateixen directament, el que en diem «violència vicària. Davant d'aquells que neguen l'existència d'aquesta violència exercida contra les dones o contra els seus fills i filles, que la volen amagar darrere d'eufemismes, com «violència intrafamiliar, nosaltres diem que cal posar totes les eines necessàries, no tan sols per erradicar aquesta violència, sinó per guarir les ferides que provoca també en els infants. Per això avui presentem aquesta proposició de llei que és molt simple en la seva formulació i, per tant, objecte de lectura única, però que a la vegada és molt necessària. Som conscients que queda molta feina a fer, molta. Feina en molts àmbits: millorant la legislació, incrementant els recursos, la formació, la sensibilització en matèria de violència de gènere. Seguirem treballant, i estic convençuda que podrem arribar a grans consensos, perquè aquesta xacra que és la violència de gènere i els seus efectes també en els infants, desapareguin. Moltes gràcies a totes i a tots.
Gràcies, diputada. Per posicionar-se tenen la paraula els grups parlamentaris, i en primer lloc té un torn la diputada senyora Munia Fernández-Jordán, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Buenos días, presidente. Consellera, compañeras diputadas y diputados, personal del Parlament... Debatimos en este punto la pertinencia o no de tramitar por lectura única la modificación que se propone del Código civil de Cataluña, en concreto del libro segundo, introduciendo un nuevo número en su artículo 236-8, en caso de que, por sentencia condenatoria y mientras no se distinguiese la responsabilidad penal, o iniciado un procedimiento penal contra uno de los progenitores por atentar contra la vida, la integridad física, la libertad, la integridad moral, o la libertad e indemnidad sexual de los hijos e hijas comunes menores de edad, o por atentar contra el otro progenitor, será suficiente con el consentimiento de este para atención y asistencia psicológica de los hijos e hijas menores de edad, habiendo de informar al primero de ellos. La asistencia de la que estamos hablando, si fuera para mayores de dieciséis años, debería contar con el consentimiento de estos. Pues bien, el posicionamiento de este grupo parlamentario será el de apoyar tanto el texto como su tramitación por lectura única. Porque creemos que concurren los dos requisitos, la naturaleza del proyecto lo aconseja, y la simplicidad de la formulación también lo permite. Veamos la naturaleza del proyecto, la esencia misma de la materia que estamos tratando. ¿A quién beneficia?, ¿quién es el sujeto de esta modificación? Pues las niñas y los niños menores de dieciocho años. Abarca todo tipo de maltrato hacia ellos, el que sufren y también el que presencian. La esencia misma del cambio legislativo es, por tanto, la búsqueda del bienestar de los menores. He manifestado en otra ocasión, tuve ese honor en este mismo hemiciclo, que los niños y las niñas son lo más importante de nuestra sociedad. Que no son el futuro, sino que son el presente, y, además, lo mejor del presente. Por otro lado, esta medida nos proporciona dos elementos que entendemos que son muy importantes. Por un lado, una cuota de libertad necesaria, una libertad de acción respecto a la salud de sus hijos, al cónyuge que ha sufrido esa violencia y que no está en curso y en el procedimiento penal, y, por otro lado, una visibilización de la salud mental como eje fundamental de la vida de los menores. Porque tal y como ha señalado en incontables iniciativas mi compañera Blanca Navarro, la salud mental, ese bienestar que todos tenemos derecho a alcanzar y que forma parte de la definición del concepto de salud de la OMS, es esencial. Respecto a los datos que toda reforma legislativa requiere, nos avalan, sin duda alguna. Tanto el histórico de los últimos años como en este año 2020 en tiempos de Covid, porque es cierto que urge adaptarnos a la nueva realidad que estamos viviendo y que tampoco sabemos cuánto durará, y teniendo en cuenta que el servicio de atención e información a la víctima del Departamento de Justicia ha observado entre marzo y abril de 2020, los momentos más duros del confinamiento, un aumento del 53 por ciento de las dudas ciudadanas sobre cómo actuar en caso de agresión física o psicológica en el núcleo familiar. Teniendo en cuenta, dato muy importante, como ha señalado mi compañera, la diputada socialista, que el 60 por ciento de las personas que han contactado con este servicio son mujeres. Evidentemente, la violencia machista está permanentemente en esta reforma. Una realidad, por tanto, que hay que abordar. Por todo ello compartimos que uno solo de los progenitores quede habilitado para que a su hija o a sus hijos se les preste atención psicológica cuando concurran estas circunstancias. Entendemos que esto es un paso hacia la modernidad, porque al abordar a edades tempranas ciertos comportamientos, miedos, fobias u otras cuestiones, se puede proporcionar a los menores mayor felicidad, y el sistema desarrolla una política de salud preventiva donde está la clave, muchas veces, que soluciona patologías posteriores. Por todo ello, bienvenida sea la reforma, esperemos que salga adelante y lástima que esta medida llegue a una Cataluña con un Gobierno salpicado por la sombra de la corrupción y mofa de medio mundo con sus delirios galácticos, que demuestra cada día que los menores no son su prioridad. Muchas gracias.
Gràcies, diputada. A continuació, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor David Cid.
Gràcies, president. No voldria iniciar la meva intervenció sense enviar-li una abraçada i disculpar la nostra portaveu, la Susanna Segovia, que avui no pot estar aquí fent aquesta intervenció perquè té un pinçament a l'esquena, i segurament ens està seguint des de casa, i, per tant, jo ho intentaré fer el millor possible; segurament no tan bé com ella, no? Tenim clar que el coronavirus ha afectat fortament la nostra societat, provocant una crisi sanitària, econòmica i educativa, però que no pot amagar, lògicament, una xacra que té la nostra societat, que és la de la violència masclista, i que a més a més el confinament, amb les dades que té la mateixa Generalitat, ha fet encara més punyent, no? De fet, segons algunes de les dades del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, només en cinc setmanes es van atendre deu mil dones que necessitaven o que reclamaven ajuda per part de l'Administració i que estaven sent víctimes de violència masclista i fins i tot el número de trucades de l'Institut Català de les Dones va augmentar un 88 per cent durant aquests mesos, no? De fet, a l'acabar aquest Ple, doncs, viurem un minut de silenci perquè hem tingut una nova, doncs, mort per violència masclista, en aquest cas la Yolanda, com iniciava i ho explicava el president del Parlament al començar aquest Ple, no? I jo crec que Catalunya ha estat pionera. És a dir, compta amb una xarxa, jo diria, de recuperació integral de les víctimes de violència masclista. Compta amb la llei, també, de l'any 2008, que crec que també és una llei pionera, i que a més a més sobretot el que vol és garantir el dret de les dones a viure amb llibertat, amb seguretat i amb autonomia, no? I, a més a més, que amplia els preceptes d'aquesta protecció als fills i filles dependents. I, a més a més, ho fa, jo crec que amb un element fonamental, que és fugint de la centralització, en aquest cas, de l'acreditació, valgui la redundància, de que hi hagi una denúncia penal, eh? Jo crec que això també és un element fonamental, o que sempre ha estat un element fonamental per nosaltres, no? Sobretot perquè, en molts casos, les situacions de violència no es denuncien formalment, i que, per tant, aquesta és la tradició, entendre la necessitat de donar resposta sense que hi hagi aquesta denúncia; és el que ha marcat, doncs, la manera d'abordar-ho des de Catalunya, i evidentment també amb la llei de l'any 2008, que diu que no és necessària la intermediació de la denúncia per actuar i que cal garantir els drets de les dones i, òbviament, també, els dels seus fills i les seves filles, no? I nosaltres creiem que aquest ha de ser l'esperit de la llei, que les dones puguin accedir als recursos, i sobretot també donant compliment al marc normatiu internacional, com s'assenyala per exemple en la Convenció d'Istanbul, i que, per tant, siguin capaços, els estats, de donar cobertura a les dones i als seus fills, i als seus infants, en aquestes situacions de violència masclista. De fet, en la declaració final del Parlament de les Dones ens dèieu, i ho llegeixo literalment perquè crec que és millor utilitzar les vostres paraules que fins i tot les meves, no?, que «cal assegurar l'atenció integral dels infants i adolescents en situació de violència masclista, amb recursos i serveis suficients, coordinant la Xarxa d'atenció a les violències masclistes i la Xarxa de protecció a la infància amb protocols, amb perspectives de gènere i personal amb formació adequada. Cal garantir –i aquest és l'element, jo diria, fonamental del que estem posant en marxa avui– «l'atenció socioeducativa i terapèutica de les persones menors d'edat, que de manera no condicionada a l'obtenció del consentiment d'ambdós progenitors, si no s'obté a interposició, que es puguin restar procediments penals o civils. Per tant, estàveu, i estem tots d'acord amb la necessitat de garantir aquesta atenció socioeducativa i terapèutica a les persones menors d'edat que en situació de violència masclista, doncs, necessiten, evidentment, aquest tractament i aquesta cobertura. Sobretot, i acabo ja amb això, perquè la violència viscuda per un infant no és només aquella violència masclista que viu directament, ja sigui amb abusos, maltractaments físics i psicològics, sinó que també impacta el fet d'haver viscut en primera persona el fet que un home, no?, en aquest cas, cap a una dona, en l'àmbit familiar, doncs, l'hagi agredit i hagi sigut testimoni d'aquesta violència masclista. I, per tant, el que hem de fer és, en definitiva, trobar la manera, trobar els consensos, com es va fer en el Parlament de les Dones, per garantir aquesta atenció psicològica cap al tractament de fills i filles, i sobretot, doncs, fer-ho possible fugint d'aquests models que estan basats només amb l'existència d'una denúncia concreta. Per tant, nosaltres també donarem suport a aquest text, i que es faci per lectura per lectura única. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent.
Gràcies. Bon dia, diputats, diputades, consellera. Nosaltres votarem favorablement aquesta proposició i volíem fer nostres, o voldríem com a mínim expressar en aquest faristol, les paraules de Montse Plaza Aleu, doctora en psicologia social especialitzada en violències masclistes i maternitats. Diu: «Un nen o una nena que viu una situació de violència masclista en l'àmbit familiar pateix en múltiples facetes. Pateix, tant a nivell emocional –sobretot pot tenir por, pot tenir ràbia, pot desconfiar del món, del món dels adults–, a nivell físic –moltes vegades fan simptomatologia física–, a nivell conductual treuen més agressivitat o són persones més passives. Diu: «La violència comença amb els menyspreus, amb els silencis, amb el no tenir-te en compte, amb el no identificar les teves necessitats. La violència comença molt abans del que som capaces com a societat de poder identificar. Això és important. Jo crec que socialment no estem prou alerta per detectar les situacions de violència masclista, i menys l'afectació que té als infants i adolescents. La violència masclista encara ara, malgrat que sembli que tots n'estem al corrent i que tots la sabem detectar, encara és un fet molt tabú, que no s'explica, que no es comparteix, i que, a més a més, socialment encara està bastant tolerada. Una criatura és víctima de violència masclista des del primer moment que en el seu àmbit familiar s'estan produint situacions de violència masclista; des del primer moment que un pare agredeix la mare, això ja està afectant la criatura. Feia meves aquestes paraules de Montse Plaza Aleu, aquesta doctora en psicologia social, precisament per parlar que aquesta és una mesura molt de xoc. I de fet ja s'està prestant atenció psicològica –no tota la que voldríem– als infants que també són víctimes d'aquesta violència masclista. Però entenem que cal anar més enllà i que cal saber també que la violència masclista és inherent al sistema. Per què és inherent al sistema? Doncs perquè les dones, al final, som les que ens responsabilitzem del treball reproductiu, fet que deriva que la divisió sexual del treball faci que socialment s'adjudiquin als homes els treballs de l'esfera productiva i, per tant, aquells treballs que són remunerats, amb visibilització i reconeixement social. Malgrat que la majoria de dones també treballen a l'esfera productiva, doncs, precisament, els treballs que fan són remunerats però mal remunerats, en aquesta esfera productiva. I en l'esfera reproductiva els treballs no són remunerats i no es visibilitzen ni estan reconeguts socialment. El problema per nosaltres no és tant que es doni precisament aquesta divisió de treballs, sinó que es jerarquitza el valor del producte del treball i només es dona valor al treball que es fa en l'àmbit productiu. A més a més, la divisió sexual del treball es basa en una relació d'explotació. Es dona una transferència sistemàtica de recursos de les dones cap als homes i també cap a l'Estat, perquè recordin que allà on no arriben els serveis públics arriben les dones, i ho fan de forma gratuïta. I mirin, no és per amor, és per imposició. Així doncs, la divisió sexual del treball impacta en les condicions materials de vida i subsistència de les dones i a la vegada és un dels pilars de desigualtats de gènere sobre el qual s'assenta el patriarcat. I per què diem això en aquest punt? Doncs perquè és molt important revertir aquesta situació, perquè a vegades cal anar a l'arrel del problema per poder revertir aquesta situació. Perquè al final els menors que perden la infància són l'última escala d'aquesta violència masclista, que es produeix de forma molt clara gràcies a un sistema que sobreviu al capitalisme, no?, d'aquesta forma d'entendre la societat dins un sistema capitalista i patriarcal. Gràcies, president.
Gràcies, diputada. A continuació, i en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Manuel Reyes. Endavant.
Gracias, presidente. Consellera, diputados, diputadas, hoy debatimos sobre la propuesta para tramitar en lectura única la Proposición de ley de modificación de la Ley 25/2010, que afecta al libro segundo del Código civil de Cataluña. Se plantea una modificación para que en aquellos casos de violencia de género no se requiera el consentimiento del progenitor agresor para que los menores puedan tener acceso a la asistencia y a la atención psicológica que sea necesaria. Pero antes de tratar este cambio legislativo, primero hay que centrar el debate en la idoneidad de si esta proposición de ley se puede tramitar en lectura única. En este caso, dada la modificación legal, dada la naturaleza, dada la simplicidad que se nos propone, entendemos que este cambio encajaría perfectamente en el procedimiento de lectura única. Desde el Partido Popular reiteramos nuestro compromiso con las víctimas de violencia de género. Debemos todos luchar contra esta lacra social que, cada año, asesina a mujeres en Cataluña y en el resto de España. El próximo 25 de noviembre volveremos a conmemorar el Día Internacional contra la Violencia de Género. La violencia de género es una de las peores violencias porque ataca en el núcleo más íntimo a quienes apenas pueden defenderse. En el año 2019 tan solo una de cada cinco víctimas había denunciado previamente a su agresor. En apenas dos décadas tenemos que lamentar más de mil mujeres asesinadas, más de mil mujeres asesinadas en toda España. Esa es la magnitud del problema que tenemos que resolver. Por ello, desde el Subgrupo Popular seguimos trabajando para buscar soluciones. Tenemos que seguir trabajando todos juntos al lado de las personas, de las mujeres, más vulnerables; de esas jóvenes adolescentes que se ven también expuestas a esa violencia de control en las redes sociales; de esas mujeres con alguna discapacidad que tienen mayores problemas para acceder a recursos públicos; de esas mujeres mayores a las cuales su dependencia económica o a lo largo de la historia de abusos que han sufrido les hace más difícil salir de ese círculo de violencia, y también de los menores, de los menores que sufren la violencia sobre sus madres y que también sufren esa violencia, en algunos casos, en primera persona. Por ello es prioritaria una lucha unida, de todos; todos contra quienes agreden; todos contra quienes maltratan; todos contra quienes asesinan. Es por ello que este trámite de lectura única es importante que lo podamos poner en marcha cuanto antes y que esa modificación pueda substanciarse lo antes posible para poder dar asistencia a aquellos menores que lo requieran, porque la lucha contra la violencia de género no es una lucha ideológica. Es una lucha para combatir esa realidad social con la que convivimos diariamente en nuestros pueblos, en nuestras calles, en nuestros municipios. Por tanto, no es una lucha de derecha o de izquierda. Es la lucha de todos para acabar con esa lacra social, con esa lacra que lamentablemente hace que cada año muchísimas mujeres mueran asesinadas por sus agresores y que también hace que muchos menores tengan que sufrir tanto en primera persona esa violencia como también esa violencia que sufren sus madres. Por todo ello, daremos apoyo a esta propuesta del Grupo Socialistas, porque en esta lucha todos tenemos que ir unidos y cuanto antes se pongan más medidas sobre la mesa antes podremos acabar con esta maldita lacra social, como digo, que afecta a muchas mujeres catalanas, pero también a muchas mujeres del resto de España. Gracias, presidente.
Gràcies, diputat. Continuem ara amb la intervenció, en nom del Grup Parlamentari Republicà, de la diputada senyora Raquel Sans.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, voldria començar la intervenció donant les gràcies al PSC, i en concret a la diputada Rosa Maria Ibarra, per la presentació avui d'aquesta proposició de llei que es planteja tramitar per lectura única. Dic ja d'entrada que hi donarem suport. Hi donarem suport, perquè ens sembla una modificació, com han expressat molts dels meus companys, imprescindible i necessària en aquesta voluntat d'adaptar la legislació vigent, en aquest cas el Codi civil, als casos de violència masclista per donar resposta a les necessitats de les víctimes. I aquí em voldria aturar un segon, en la definició del concepte de «víctima, perquè els fills i filles de pares maltractadors són víctimes. Els infants segurament són les víctimes més invisibles. Estan en segon pla, també per la voluntat de les mares de protegir-los de la violència que pateixen. Són molts els testimonis d'infants que han passat per aquest calvari que descriuen situacions en què les mares els demanen que es tanquin a l'habitació per no sentir els cops, per no sentir els crits. Ho fan per protegir-los. La modificació que avui ens planteja el PSC és de sentit comú. És de lògica. I els qui no estem avesats a tractar directament amb aquests casos, ens sorprèn. Personalment, m'esgarrifa que el que avui pretenem canviar, que el que avui proposem que es modifiqui, estigui passant, perquè el que es pretén modificar, com ja han expressat els companys i companyes que m'han precedit, és només el fet que quan existeixi una sentència condemnatòria o una denúncia penal per un dels progenitors per haver exercit violència o bé contra els fills o bé contra l'altre progenitor, és a dir, en la immensa majoria de casos, contra la mare, no calgui que el maltractador doni permís per tal que aquests infants puguin rebre una avaluació i atenció psicològica. Tenen els agressors dret a negar la recuperació de les víctimes? La resposta és no. És evident però que en els casos de violència masclista, en el paper que hi tenen els infants, cal que ens posem d'acord per anar molt més enllà. Cal un canvi de mirada, un canvi d'enfocament que sens dubte ha d'incorporar la perspectiva feminista per respondre a una pregunta que actualment la nostra societat, la justícia no està resolta o està resolta en un sentit que no protegeix els drets dels infants. Un maltractador pot ser un bon pare? La resposta és no. No podem considerar un bon pare aquell que ha humiliat, que ha pegat, que ha vexat o que ha intentat matar la teva mare, de cap manera. Voldria recordar una notícia d'ara fa unes setmanes a Paterna, Alacant, perquè a vegades parlar de lleis en genèric pot sonar fred i llunyà, però quan s'expliquen les derivades d'aquestes lleis i com aquestes poden afectar la vida de les persones, doncs es fa més evident que mai la necessitat d'incorporar aquestes modificacions legislatives que avui plantegem. I moltes més, com deia, eh? El que cal és un canvi de perspectiva, una perspectiva que prioritzi els drets dels infants. Mirin, el passat mes de setembre, la Policia Local de Paterna, Alacant, va desobeir la jutgessa que obligava que un nen de sis anys anés fins a Terol, fins a Teruel, per visitar el seu pare a la presó, on hi compleix condemna per haver maltractat la seva mare. Entre moltes altres agressions, puntades a la panxa quan estava embarassada d'ell. Feia dos anys que l'infant no veia el seu progenitor. El nen plorava i tremolava de por i els agents van decidir contradir una ordre judicial. No és un fet aïllat. És una mostra de com el sistema genera més perjudicis a la víctima després d'haver patit una agressió, sobretot, en una esfera tan íntima com la de la família. La prioritat del sistema judicial per evitar que el menor pateixi una victimització secundària ha de ser sempre sempre la protecció de l'infant, no l'aplicació de la pàtria potestat. La prioritat han de ser els infants, no els condemnats per maltractament. Estar al costat de les víctimes és estar al costat també, com deia la diputada Ibarra, dels professionals que les atenen, i donar-los seguretat jurídica en les seves intervencions és també un deure dels poders públics. Ara fa un any, al programa Solidaris de Catalunya Ràdio, on es va abordar aquesta qüestió i que portava per títol «Fills de la violència masclista, víctimes invisibles, el testimoni del Marc, una d'aquestes víctimes, feia la següent afirmació que crec que il·lustra molt bé la situació que viuen molts d'aquests nens i nenes: «Si tu ets un infant i tens por d'una persona, del teu pare, d'una de les teves figures de referència i t'obliguen a anar-la a veure, t'has de plantejar que és com si t'obliguessin a tancar-te en una gàbia amb un lleó afamat. Pensar que una persona, de manera selectiva, pot exercir violència contra la dona, però no contra els fills, és del tot irreal. Està estudiadíssim que els agressors trien sempre a qui tenen per sota, i per sota sempre hi ha els infants. Per tant, endavant amb aquesta i amb totes les modificacions que puguin venir per protegir-los. Gràcies.
Gràcies, diputada. I, finalment, en aquest torn, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Anna Tarrés. Endavant.
Moltes gràcies, president. Consellera, diputades i diputats, les dades sobre la violència domèstica del 2020 del Departament d'Interior ens parlen que, en els dos primers trimestres d'aquest any, s'han atès un total de 836 menors entre zero i disset anys com a víctimes de la violència masclista domèstica. Durant tot l'any 2019, en foren un total de 1.724, dels quals 260 van haver d'anar a viure amb la seva mare fora de casa, protegits en els centres de la Generalitat. Aquestes són dades que ens colpeixen. Tota la violència té víctimes silenciades, i en la violència masclista, en l'àmbit domèstic, aquestes víctimes són els menors. És evident que la violència masclista patida a casa repercuteix en la salut física de les persones menors, i, sobretot, també repercuteix en la salut mental, provoca trastorns emocionals importants, condiciona el seu benestar i desenvolupament personal i causa seriosos problemes de salut, i converteix les persones menors en instruments per exercir el domini i violència sobre la mare, i afavoreix la transmissió intergeneracional d'aquestes conductes violentes sobre les dones. És evident, doncs, que ens trobem amb persones que necessiten un abordatge professional, la majoria de vegades un abordatge professional urgent. Actualment, però, per poder sotmetre el menor a aquest tractament professional cal el consentiment d'ambdós progenitors, i aquí és on rau el problema. En aquest sentit, és obvi que en cap cas aquest abordatge no pot ni ha de quedar en mans del progenitor que provoca aquesta violència, ni ha d'estar condicionat per una possible manca de consentiment parental per desacord. Aquesta situació pot ser contrària a les convencions i normes internacionals vigents. La Convenció sobre els drets del nen de Nacions Unides, del 1989, estableix l'obligació dels estats d'adoptar totes les mesures apropiades per protegir el nen i la nena contra tota forma de perjudici o abús físic i mental. És especialment destacable l'article 19 d'aquest text, que recull l'obligació dels estats signants o adherits d'adoptar mesures legislatives, administratives, socials i educatives apropiades per protegir l'infant contra –com ja hem dit abans– tota forma de perjudici o abús físic o mental, tracte negligent i maltractament, entre altres, i arbitra així procediments eficaços amb l'objectiu de proporcionar l'assistència mèdica als menors d'edat i altres formes de protecció, com ara la identificació, tractament i observació ulterior en casos de maltractament i, si correspon, també la intervenció judicial. Cal, a més, evitar que els professionals de la psicologia es vegin sotmesos a pressió, tant per part del pare com de la mare, sota l'argument de l'exercici del seu dret, negant així el consentiment a que els nens i nenes puguin i siguin diagnosticats psicològicament i que rebin el corresponent tractament. És un compromís institucional l'erradicació total de la violència masclista i garantir la salut de les persones menors que pateixen aquesta situació. I és per això que també considerem necessària la modificació del llibre segon del Codi civil per garantir la intervenció psicològica en dones, menors d'edat, i en fills i filles de dones en situació de violència masclista en l'àmbit de la xarxa de serveis públics de la Generalitat de Catalunya. En aquest sentit, volem agrair al Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar, i en especial a la diputada Ibarra, la seva proposta, si bé ens agradaria deixar constància que des de l'Institut Català de les Dones ja fa més de tres anys que es treballa en aquesta línia i que es va fer un encàrrec a l'Associació Catalana per a la Defensa dels Drets Humans per elaborar una anàlisi del context normatiu d'aquesta problemàtica. Recordar que en data 27 d'abril del 2020 aquesta associació entregà ja a l'ICD l'informe elaborat per les advocades Teresa Blasi, Esther Palmés, Pilar Rebaque i Maria Roig i, per acabar, la senyora Mariona Sardà, on parlen i conclouen tot això que hem estat parlant. Per tant, després d'aquesta exposició de motius anunciem que donarem suport a la tramitació del text en forma de lectura única, tot anunciant que presentarem esmenes que van en la línia de reforçar i potenciar la mesura. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Acabat el debat, els faig avinent que aquest punt es votarà després de la pausa de dinar. [[Interpel·lació al Govern sobre la coordinació amb el món local durant la pandèmia de Covid-19]] [[300-00319/12]] Seguim ara amb les interpel·lacions. I, en primer lloc, la interpel·lació sobre la coordinació amb el món local durant la pandèmia de la Covid-19, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Marta Moreta. Endavant. [[Pausa llarga. Remor de veus.]] Endavant, diputada, quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats... Com bé sap, durant aquesta legislatura l'hem interpel·lat diverses vegades per parlar de les necessitats urgents del món local. Quan ha sortit aquí en el faristol ha volgut donar la sensació que el Govern s'ha coordinat de forma exemplar amb els ajuntaments i tothom sap que això no és ben bé cert, perquè només cal que parli amb les alcaldesses i amb els alcaldes i s'adonarà de quina és la realitat. La suposada coordinació amb els ajuntaments, de fet, no existeix i és un engany. Les corporacions locals estan cansades d'insistir a la Generalitat que es coordinin amb ells i els tinguin en compte. Consellera, no n'hi ha prou amb reunir-se amb la Federació i l'Associació de Municipis, que és molt important, però tampoc és cert que, per molt que ho repeteixi, hi hagi una coordinació. De fet, no hi ha hagut aquesta coordinació, no ha estat suficient. Els alcaldes i les alcaldesses no han obtingut resposta, i per això avui tornem a ser altre cop aquí per reclamar cogovernança entre la Generalitat i els ajuntaments. Vostès reclamen cogovernança al Govern central, però han estat incapaços de practicar-la amb els ens locals. En canvi, els ajuntaments s'han posat a la seva disposició, han fet esforços ingents per atendre les necessitats que el seu Govern els reclamava, han fet mans i mànigues per treure recursos de sota les pedres, però la seva resposta no ha estat a l'alçada. Li posaré alguns exemples, miri: encara esperen recursos per als nous rastrejadors, i és del tot necessari que comparteixi amb els municipis l'anàlisi epidemiològica amb els índexs de transmissió i la resta d'indicadors sobre nous brots i contagis. Sap què passa, consellera? Que els ajuntaments han assumit la compra d'ordinadors i connexions a internet per a les famílies vulnerables, perquè poguessin seguir el curs escolar; han realitzat inversions en obres estructurals a centres escolars per a l'inici de curs; han gestionat i pagat beques menjador durant tot l'estiu; han buscat i posat a disposició espais a les escoles per complementar les aules o els patis; han cedit espais als CAPs per fer les PCRs o les vacunacions de la grip; han augmentat la neteja de les escoles; s'han fet càrrec de les desinfeccions dels casals d'estiu; han realitzat compres d'EPIs per a les residències de gent gran, i ara, després de tot això, els ajuntaments li demanen a vostè que els doni suport de forma directa, perquè, de fet, l'Estat ja ha mobilitzat els estalvis i establirà un fons per a les corporacions locals. I és evident que el que necessitem és que la Generalitat faci el mateix i transfereixi els diners als ajuntaments, per pagar el que sigui: els autònoms, els restauradors o, senzillament, la gent que no arriba a final de mes; i això ho poden fer amb els recursos que han arribat de l'Estat. Consellera, el Ple de divendres passat de l'Ajuntament de Barcelona va acordar demanar a la Generalitat l'aprovació d'un pla de xoc econòmic i social per fer front a la reconstrucció i a l'impuls de la ciutat. La iniciativa presentada pel PSC, entre altres coses, exigeix que totes les resolucions que prengui el Govern i afectin directament o indirectament la gestió econòmica del consistori s'acompanyin de recursos econòmics. Ho veu que l'hi reclamen tots els ajuntaments? Per cert, la proposta va estar avalada per tots els grups del consistori, excepte de Junts per Catalunya, que s'hi va abstenir. Això no li fa pensar que potser no ho estan fent prou bé amb els ajuntaments? De fet, la proposta també reclama el que nosaltres ja li hem reiterat en diverses ocasions: corresponsabilitat, coordinació i col·laboració entre els ajuntaments i la Generalitat. Consellera, aquesta cogovernança no es veu per enlloc i, de fet, els municipis no ho perceben d'aquesta manera. Per aquesta raó, cal intensificar aquesta acció de cooperació amb els ens locals, amb les alcaldesses i amb els alcaldes de tots els municipis de Catalunya. I el primer que haurien de fer seria liquidar durant el 2021 tots els deutes que encara mantenen amb molts ajuntaments de Catalunya; seria una forma de començar a revertir les retallades cap al món local i la greu morositat en els pagaments a tot tipus de transferències de l'actual Govern, i així poder portar a terme el manteniment dels serveis essencials. També creiem que es fa imprescindible augmentar en 200 milions d'euros els recursos provinents del fons de cooperació per sufragar els costos de les competències assumides pels ajuntaments que no els eren pròpies. En la interpel·lació que li vaig fer al mes de juny em va respondre, amb paraules textuals: «Estem treballant per tal de poder dotar el món local amb un fons de cooperació local extraordinari. D'això en fa quatre mesos; avui jo li voldria demanar què en sabem, perquè, si fa quatre mesos que li vaig demanar i vostè em va respondre això, m'agradaria que avui m'ho pogués explicar. I el més important, consellera, cal que de forma immediata –i ho recalco: immediata– s'aprovi un pla de xoc econòmic i social per als ajuntaments, que és el que vam aprovar..., el que va aprovar, de fet, l'Ajuntament de Barcelona, perquè, com bé sap, les entitats locals han vist reduïts notablement els seus ingressos perquè han aprovat mesures d'alliberament fiscal per a la seva ciutadania, i, en especial, cap als col·lectius més vulnerables. També s'ha de crear, consellera, un fons de rescat extraordinari per a la reconstrucció social i econòmica dotat..., nosaltres diem amb 500 milions d'euros, on els ajuntaments siguin partícips i corresponsables del seu desenvolupament i la seva gestió. Vostè no creu que és imprescindible que els municipis tinguin un paper rellevant en la recuperació econòmica i social del país? Segur que coincidirà amb mi que els ajuntaments han estat crucials en tots aquests mesos de pandèmia, i que el municipalisme s'ha posat en valor un cop més com l'eina més efectiva d'estar al costat de la gent. Hi ha noves demandes i es fa evident que s'ha de complir allò acordat amb les entitats municipalistes. I, per exemple, s'hauria de revertir en les administracions locals el 85 per cent de la recaptació de les sancions aplicades per les policies locals per l'incompliment de les mesures de seguretat relacionades amb la Covid, tenint en compte que els ajuntaments han reforçat amb agents cívics o policia local moltes accions per fer front a aquestes demandes socials. També es fa imprescindible establir un mecanisme per coordinar, a través de la Comissió de Governs Locals, els projectes que la Generalitat proposi presentar als fons europeus de reconstrucció, per tal que els ajuntaments tinguin el paper que els pertoca, tenint en compte que la incidència a la ciutat serà molt alta i caldrà tenir en compte les especificitats territorials. I torno a reclamar-li, i no deixaré de fer-ho, que reverteixi de forma immediata la decisió de reassignar els fons Feder com a despesa sanitària derivada del coronavirus. A més, consellera, això ja ho hem aprovat en diverses mocions aquí al Parlament, igual que el Pla de xoc econòmic, i vostès..., el que ens passa és que continuen sense fer-ho efectiu tot i haver-ho aprovat en aquesta cambra. De fet, jo crec que són capaços d'enviar nanosatèl·lits a l'espai i no són capaços de dotar d'un pla de xoc econòmic els ajuntaments. Estaré expectant al que em respongui, consellera, a totes les qüestions que li he plantejat, i en la meva segona intervenció li acabaré de plantejar algunes necessitats que tenen els ajuntaments i que durant aquesta primera intervenció no dona temps a poder-les-hi plantejar. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó.
Gràcies, president. Diputades, diputats... Diputada Moreta, començo la resposta a la seva interpel·lació amb una afirmació, crec que dona una resposta clara i inequívoca al que vostè planteja: miri, el Govern de Catalunya és un govern municipalista; ens definim així perquè ens ho creiem, perquè som municipalistes i perquè estem treballant al costat dels nostres ajuntaments, perquè nosaltres som dels que pensem i dels que treballem amb la filosofia de que Catalunya també es construeix des dels ajuntaments. I, per tant, l'aliança i la cooperació amb el món local és la nostra determinació i la nostra prioritat. I li puc dir que sí, que hi parlo, que hi treballo i que ho fem plegats. I no només amb les entitats municipalistes, gairebé cada setmana, i més arran d'aquesta crisi sanitària que estem patint, em reuneixo telemàticament amb representants del món local, que no només són els presidents o presidentes de les entitats municipalistes, sinó que també em reuneixo a la mateixa vegada amb els quatre presidents de les diputacions, eh?, amb la presidenta de la Diputació de Barcelona i amb les diputacions de Lleida, Girona i Tarragona. També, en aquestes reunions, hi assisteixen els alcaldes o alcaldesses de les principals ciutats del nostre país. Estem parlant, per exemple, de l'alcaldessa de Barcelona, l'alcaldessa de Girona –que està aquí present–, l'alcalde de Lleida o l'alcalde de Tarragona. I en aquesta reunió també hi ha representada l'entitat de Micropobles de Catalunya, entenent que també és una realitat importantíssima i a tenir en compte en el nostre país. I també hi són els delegats territorials, perquè d'aquesta manera pugui arribar la veu a tots els municipis del nostre país. I amb ells són amb els que treballem conjuntament, debatem i analitzem la situació en la que ens estem trobant dia a dia. De fet, vostè m'ho ha sentit dir diverses vegades en aquesta cambra que el Govern de la Generalitat treballa amb el món local i sempre ho fa seguint els principis de reconeixement, de coordinació i de cooperació. Aquesta és la manera com entenem que hem de treballar amb el món local. Li explicaré... –crec que l'hi vaig explicar, vostè em deia que em va interpel·lar, certament, fa uns mesos, i llavors ja li vaig explicar que aquest era el nostre model, i avui l'hi repeteixo. Nosaltres tenim molt clar que junts podem liderar, que junts som capaços de liderar les transformacions necessàries en el nostre país per afrontar els reptes de futur. I és per això que acompanyem també els ajuntaments des del diàleg, per enfortir aquest vincle entre l'Administració de la Generalitat i les administracions locals. I l'hi deia abans: sap per què? Doncs perquè ens ho creiem, senzillament. Perquè tenim clar que les administracions locals són les que estan a primera línia, perquè tenim clar que les administracions locals són les que estan donant una resposta, certament, derivada de la crisi de la Covid-19. I per això treballem amb els ajuntaments des d'una òptica bilateral, per tal d'alinear de manera estratègica unes polítiques públiques que han de maximitzar els recursos i assegurar que s'arriba a tot el ventall de col·lectius que els necessitaran de manera urgent a causa d'aquesta crisi, que ja no només és sanitària, sinó que és econòmica i social. Vostè..., li he explicat diverses vegades, i avui l'hi repetiré, quina és o quina ha estat des del primer moment la relació que hem tingut amb el món local en la gestió d'aquesta pandèmia. Doncs, miri, en una frase li diria que hem multiplicat les relacions amb el món local i hem multiplicat també aquests espais de deliberació i de coordinació. I, si vol, podem fer un breu repàs del que han estat les diferents fases que hem viscut fins al dia d'avui. Estem parlant de la fase crítica de la pandèmia, també del desconfinament –recordin, estem parlant de la primera onada–, de la recuperació i d'aquest moment actual, d'aquesta segona onada. I en aquest sentit vull parlar de la informació diària que s'ha traslladat al món local des del moment d'inici de la pandèmia a través de les comunicacions, per exemple, del Cecat en forma d'avisos, comunicacions i resolució de les qüestions freqüents. A més, també des del primer moment, la Secretaria d'Administracions Locals va participar en el Comitè Tècnic del Procicat per coordinar l'actuació del Govern amb els ens locals, i va implantar un circuit estable de comunicació i coordinació a través dels delegats territorials del Govern, com li deia, i dels serveis territorials del Departament de la Presidència. I quan va arribar el desconfinament, la primera va ser la de garantir una participació del món local mitjançant una comissió tècnica que es va crear, formada per les dues entitats municipalistes, les diputacions i en aquell cas l'Ajuntament de Barcelona, per tal de treballar plegats els plans de desconfinament sectorial que tenen una afectació directa en l'Administració local. Per tant, diàleg, comunicació i treball en equip. Per aquesta comissió val a dir que han passat més de quaranta plans sectorials de desconfinament per tal de fer aportacions prèviament a l'aprovació del Procicat. El món local hi ha tingut veu, el món local hi ha tingut vot. I amb aquesta mesura hem aconseguit treballar de forma consensuada amb les administracions locals totes i cada una de les mesures de la fase de la desescalada. Podem posar com a exemple també els criteris per a l'obertura i el funcionament de les piscines, o les condicions per als locals, establiments o els espais a l'aire lliure, que s'han dut a terme per celebrar actes i espectacles culturals. I pel que fa referència a la recuperació, i seguint la lògica de la bilateralitat del Govern amb el món local, s'ha creat un grup de treball del món local dins la Comissió de Reactivació Econòmica i Social, la Coreco, impulsada pel Govern de Catalunya. Des d'aquest grup de treball s'estan plantejant propostes que puguin ajudar a la reactivació econòmica, des de l'aliança del Govern i els ens locals, en diferents matèries, com per exemple pot ser la cultura, els esports, el comerç, o el turisme, o les inversions prioritàries de país, o el finançament dels ens locals. Un aspecte que vull remarcar d'aquest grup és que no es treballa només en el terreny de la urgència, sinó que es treballa amb una mirada estratègica a mitjà i llarg termini. I a partir d'aquí quines han estat les actuacions del Govern en l'àmbit local? Perquè, clar, una vegada feta la coordinació, una vegada dissenyades i decidides les actuacions, cal implementar-les. I, per fer-ho, sap què cal? Doncs cal liquiditat i cal finançament. Pel que fa al finançament, permeti'm que li digui que el model de finançament..., fa sis anys que tenim un model que està caducat; un model de finançament que provoca que Catalunya en aquests moments sigui la tercera comunitat en aportació de recursos a l'Estat, però que sigui la catorzena, per tant la penúltima, eh?, en rebre recursos reals de l'Estat. I en aquest sentit parlàvem també de liquiditat, i, precisament, en aquesta línia hem treballat des del Govern de la Generalitat, i precisament per això ha estat una de les nostres prioritats executar polítiques d'inversió en el món local, com vostè sap, perquè li he explicat diverses vegades; ha estat la recuperació del PUOSC, d'aquest Programa únic d'obres i serveis de la Generalitat, aquest acompanyament en les inversions del món local; un programa que enguany aquest mes de novembre, doncs, ja quedarà resolt, i, per tant, els municipis ja tindran la resolució definitiva de quina és la inversió del Govern de Catalunya envers els seus territoris. I també hem dotat, com vostè sap, els fons locals amb liquiditat, els fons locals de cooperació, per tal d'enfortir, perquè aquesta és també la nostra voluntat, la liquiditat per tal de que els ajuntaments puguin enfortir també les seves estructures i alhora garantir que es podran establir línies d'ajut social o d'emergència. Parlem també, vostè avui hi feia menció, dels fons europeus Feder en els que estem treballant aspectes de competitivitat, d'innovació i desenvolupament de territori, i que ja s'ha recuperat aquella partida que en un moment s'havia hagut de destinar, sí, a unes necessitats reals de despesa sanitària. O les línies de suport a les infraestructures municipals d'alt valor afegit i que contribueixen a la igualtat d'oportunitats entre la ciutadania de Catalunya, a més de lluitar també contra l'envelliment demogràfic o la pèrdua de població. O les línies de suport institucional que permeten als ens locals desenvolupar el seu normal funcionament. O els ajuts en dinamització territorial. O les línies de subvenció directes. I en aquest sentit veiem, per exemple, també, les subvencions directes en despeses Covid, per exemple al Segrià, que en el seu moment, i ja des d'aquest departament que jo represento, vàrem aportar-hi un import de 2 milions i mig d'euros. I mentre des del Govern de Catalunya donàvem resposta a aquestes necessitats reals, en aquell moment, recordem-ho, en el confinament del Segrià, el president Pedro Sánchez assegurava a La Sexta que «la pandemia estaba controlada i animava a sortir a la gent i a perdre la por. Diputada Moreta, sí, amb la necessitat de liquiditat i finançament, hi estem totalment d'acord; estem totalment d'acord en que cal aquest acompanyament i cal aquest diàleg comú entre les administracions, cal aquesta cooperació i cal aquesta coordinació. Miri, el Govern i el món local són l'aliança imprescindible per fer avançar aquest país. Això és així. I a la seva pregunta que em feia sobre el Fons local de cooperació extraordinari, doncs, li puc dir que estem acabant de quantificar quina ha de ser l'aportació extraordinària a través d'aquest Fons local de cooperació que el Govern de la Generalitat durà cap als governs locals.
Gràcies, consellera. Per fer la rèplica té un torn ara la diputada. Endavant.
Gràcies, president. Consellera, espero que no tardin quatre mesos més, perquè se'ns ha acabat la legislatura ja. O sigui que s'hauria de començar a accelerar això, aquest tema, eh? De fet, també li volia parlar una mica de les reunions. Vostè ha fet referència a les reunions, que es reuneixen amb diferents entitats municipalistes. També s'han reunit amb diferents alcaldes per regions sanitàries. I està molt bé, la iniciativa està molt bé, és molt interessant i és necessària, però li recordo que a l'última reunió de les regions sanitàries no hi va assistir ni un conseller, ni un. Crec que no és la manera de procedir. Tots tenen molta feina, els ajuntaments i els alcaldes i alcaldesses també tenen moltíssima feina, però que no hi hagi ni un representant, ni un, elegit democràticament en aquesta reunió, tampoc em sembla la mesura més adequada. Bé, parlem d'habitatge, consellera. Nosaltres creiem que cal aixecar de manera immediata la suspensió de la presentació de sol·licituds d'ajuts en els lloguers d'habitatge habitual per contribuir a minimitzar, precisament, l'impacte econòmic i social de la Covid. I la Generalitat hauria d'assumir el 100 per cent del cost que tenen els ajuntaments per fer front a l'aplicació del conveni que obliga a inspeccionar els habitatges buits dels ajuntaments i que en aquests moments preveu que les corporacions locals assumeixin el 50 per cent. També s'ha de desplegar l'acord marc entre la Generalitat de Catalunya i els governs locals sobre l'establiment de mesures d'abordatge integral de la gestió de la pobresa energètica a Catalunya, i la creació i dotació d'un fons d'atenció solidària a la pobresa energètica. I en temes educatius, consellera, hem d'assegurar que els recursos necessaris per continuar dotant els serveis a l'educació de zero a tres anys..., es faci de forma consensuada i ben pensada, perquè no pot ser que es tradueixi aquesta manca de suport, i també de recursos, en una pèrdua d'oportunitats educatives per als infants amb famílies més vulnerables. Cal que s'obrin ajudes també, línies d'ajuts, a les llars d'infants amb més dificultats. No ens hem d'oblidar tampoc de garantir la suficiència alimentària durant el curs escolar i coordinar-ho amb els ajuntaments. Això és molt important per donar el servei també a aquells que estan fent quarantenes causades per la Covid. I en temes sanitaris, s'han d'acabar de reobrir, consellera, els CAPs i consultoris locals de salut en coordinació amb els ens locals. No pot ser que no li donin cap mena d'explicació als alcaldes i les alcaldesses, ni cap concreció. I això passa. Per moltes reunions que fem, si no concreten quan obriran els CAPs, de quina manera ho faran, no ens serveix de res coordinar-nos. També s'hauria d'establir, entre el Govern de la Generalitat i els ajuntaments, una taula comuna d'emergència social amb capacitat de dotar de recursos suficients per ajudar al territori empreses i famílies afectades per l'actual situació de la pandèmia que vivim. I s'haurien d'ampliar les mesures econòmiques perquè els ajuntaments puguin fer plans d'ocupació extraordinaris per augmentar el personal de serveis socials i els seus perfils professionals adequats, com treballadors i educadors socials, psicòlegs..., per fer un abordatge interdisciplinari a la situació que vivim, actual. Sap perfectament, consellera, i ara ho deia fa un moment vostè, que la convocatòria del Pla únic d'obres i serveis ha estat insuficient per fer front a les necessitats dels ens locals. Nosaltres creiem que ha sigut insuficient. Per què? Home, perquè si fem una comparació, fa deu anys el president Montilla hi va destinar 648 milions d'euros –648 milions d'euros– i vostès, al cap de dos anys, treuen una convocatòria de 250 milions d'euros. És evident que és insuficient. Acabaré la meva intervenció explicant el que deia de l'economia, que si no estem prou ben finançats a Catalunya... Bé, doncs, miri, explicar que a Catalunya han arribat fons de l'Estat i que a final d'any seran més de 3.200 milions d'euros –3.200 milions d'euros–, i encara no hem vist, i vostè no m'ha contestat, que faran aquest pla de xoc econòmic que necessiten els ajuntaments. Per tant, jo crec que no valen més excuses ja, i que el que han de fer és reunir-se, continuar-se reunint, però aplicar les coses que necessiten els ajuntaments. I el pla de xoc econòmic i social és una necessitat. I per cert, recuperar els Feders? De quins Feders parla? Deu ser la part de cultura només, perquè la resta no s'ha recuperat, consellera. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Finalment, té un torn la consellera.
Gràcies, president. Diputada, està molt bé que el seu discurs, doncs, giri tot al voltant de tots els greuges de la Generalitat envers el món local. Miri, escolti'm, probablement, doncs, com tot, es pot millorar, i sempre aquesta és la voluntat d'aquest Govern, de millorar dia a dia i de treballar per garantir realment, dotar de tots els fons i de tot allò que sigui necessari el món local per treballar efectivament des d'aquesta cooperació i des d'aquesta coordinació que ens creiem i que valorem molt des del Govern de Catalunya. Però, miri, sap què passa? Que vostès, que estan governant en aquests moments a l'Estat espanyol, sembla que s'oblidin, també, doncs, de quina part de responsabilitat hi tenen no? I que té a veure amb tots els greuges de l'Estat que afecten directament el món local. I això és fàcil d'entendre. I vostè ho sap perfectament. No l'he sentida mai fent aquesta autocrítica. Mai. No els he sentit mai demanant els recursos que pertoquen a Catalunya. No els he sentit mai fent-ho. De fet, cregui'm que jo personalment no tinc cap ganes de venir aquí, en aquest faristol, a escudar-me en donar les culpes a Madrid d'allò que funciona o d'allò que deixa funcionar. Cap ni una –cap ni una. Sap què voldria, jo? Independitzar-me precisament de Madrid per poder prendre aquestes decisions i disposar dels recursos necessaris que acompanyessin aquestes necessitats que des del Govern de Catalunya tenim també detectades envers el món local. Però, miri, malauradament, això no és així. Abans ja li he explicat, doncs, quina és la realitat de l'aportació de Catalunya envers les finances de l'Estat espanyol i quin és el retorn d'aquesta quantitat econòmica envers Catalunya per part de l'Estat espanyol. Del tot injusta i del tot desequilibrada. Miri, vostès ara han acabat..., acaben d'aprovar o acaben de presentar uns pressupostos en els que no hem vist en cap moment una millora de les condicions de finançament per Catalunya. En cap moment veiem que hi hagi una recuperació, una recuperació... I aquesta és suficient? –és suficient? Perdoni, és insuficient. Si comencem pels recursos que ens deuen encara de la disposició addicional tercera, més de 3.800 milions d'euros de deute acumulat, històric, això no està resolt. Com no està resolt el dèficit fiscal estructural que pateix Catalunya any rere any des de ja fa masses anys, i que aquests recursos els podríem disposar i seríem un país de primera. Això l'hi puc ben garantir. Però, miri, li posaré un exemple pràctic, allò, palpable, i petit, i curt. Miri... I més enllà del que és la pandèmia de la Covid. Li parlaré, per exemple, del temporal Dana, o Gloria, que vàrem patir ara fa un any: 14 milions d'euros que vàrem posar a disposició, des del Govern de la Generalitat de Catalunya, del fons de contingència, per acompanyar en la inversió i reposició, als ajuntaments, de tot allò que havia estat malmès en equipaments municipals. D'aquests fons de contingència, val a dir que a dia d'avui ja en tenim assignats més de 6 milions. De fet, aquesta mateixa setmana, a l'Ajuntament de Cabrils vàrem aprovar 326.000 d'euros per fer front a aquella inversió que requerien per reparar allò que va malmetre el temporal Dana. I en aquest sentit, saben què passa? Doncs que miri, que per part de l'Estat espanyol falta..., perquè encara –encara, encara– no han fet el decret que digui quina és la partida pressupostària que per part del Govern espanyol posaran aquí. I en aquests moments que estem ja resolent des del Govern de Catalunya les aportacions cap al món local, que en aquest cas ens correspon el 50 per cent, saben què és molt gros? És molt gros que des del Govern de l'Estat espanyol no només no s'estigui treballant en quina serà la seva aportació en aquests municipis afectats, sinó que ni tan sols han aprovat per decret ni han posat sobre la taula quina serà l'aportació econòmica que faran en aquests municipis afectats pels aiguats i els temporals que ara van patir aquests municipis fa un any. Un any i encara no han posat la xifra que permeti a aquests ajuntaments dur a terme la inversió. Perquè, sap què passa? Que si aquests ajuntaments no reben també el 50 per cent de la subvenció que els pertoca per part de l'Estat, aquests ajuntaments no podran dur a terme aquestes inversions necessàries per reparar els danys que varen patir arran d'aquests temporals. I, per acabar, amb el PUOSC. Breument: 648 milions em diu que varen posar a disposició? Sí, i sap què va passar? Perquè jo en aquell moment era alcaldessa... Sap què va passar amb aquells 648 milions? Doncs, que aquests 648 milions, aquests ajuts compromesos no tenien una font de finançament garantida per part del Govern de la Generalitat de Catalunya. I sap què va passar? Doncs, que això va provocar endeutament i va provocar tensions de tresoreria als ajuntaments, als ens locals, per poder fer front a les despeses perquè hi havia una despesa sense un fons garantit de finançament per dur a terme aquesta inversió. Això va ser així. El Govern de Catalunya, sí, n'hem posat 250. Ens haguera agradat posar-ne 500, però li asseguro que aquests 250 milions d'euros...
Consellera...
...que des del Govern de Catalunya hem posat, es pagaran. I, per tant, no generaran ni tensions de tresoreria ni problemes d'endeutament al món local, com sí que ho varen fer...
Consellera, ha acabat el seu temps.
...aquests 648 milions d'euros.
Gràcies.
Gràcies. Disculpi, president.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la repercussió de la Covid-19 en el món local]] [[300-00326/12]] La següent interpel·lació és sobre la repercussió de la Covid en el món local. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Marta Madrenas.
Molt bon dia. Després, clar, d'aquesta interpel·lació que li acaba de fer la senyora Moreta en què jo també, doncs, tenia alguns dubtes, volia fer també algunes reflexions sobre el món local, sobre la col·laboració, efectiva, realment... Perquè, clar, vostè i jo ens hem trobat amb d'altres consellers i conselleres d'aquest Govern a moltes reunions, no?, doncs, precisament treballant de com poder revertir els efectes de la Covid, com també ens hem trobat amb alcaldes, doncs, del mateix grup, de la senyora Moreta, o com la mateixa alcaldessa de Barcelona. Per tant, aquesta col·laboració i aquestes reflexions conjuntes efectivament hi són. Però ara, potser, doncs, si me permeten, i donat que trobo que és important que des del faristol també s'aprofitin totes les estones que siguin possibles per fer també una mica de didàctica cap a la ciutadania i donat el que acaba d'explicar i exigir i demanar la senyora Moreta al Govern de la Generalitat, doncs, jo potser trobo que sí que és interessant també introduir el tema el suport al món local on ho ha deixat la senyora Moreta. Què és: estem ben finançats? Estem ben finançats la Generalitat? Està ben finançada? Estem ben finançats els ens locals? Ho ha deixat aquí, aquesta era la pregunta final, i jo potser quasi que serà la inicial. Perquè, escolti, de demanar tots ens sabem molt, i jo la primera, i ho sap bé la consellera. Jo, la primera. Però, escolti, els números també han de sortir. I el que no pot ser és venir aquí i deixar anar aquesta llista que tots la podem fer, aquesta o molt més llarga, però obviar que també tenen responsabilitats i importants respecte al finançament tant de la Generalitat com dels ens locals. Jo, quan vaig entrar de diputada en aquest Parlament ja era alcaldessa i precisament el que me va ajudar a fer aquest pas, com d'altres alcaldes que estan aquí, és perquè sabem que així podem oferir la nostra veu, la veu del món local, la veu del món municipal, en aquest hemicicle, i posar tot el nostre coneixement en disposició de la ciutadania i de que es prenguin les millors decisions possibles. Com també és veritat que la consellera –i ara ho recordo, i ho ha recordat ella–, doncs, també va fer, perquè també havia estat alcaldessa, i també coneix tan bé com alguns alcaldes que som aquí, doncs, que un ajuntament és la primera línia d'acció sempre política davant del ciutadà. Possiblement, molts ciutadans només coneixeran aquesta cara política, la del seu alcalde o la seva alcaldessa. Per tant, som la cara visible d'aquesta gestió pública. Som la primera porta on el ciutadà truca quan es té algun tipus de dificultat, i ara n'hi ha moltes, n'hi ha moltíssimes. Som aquest contacte directe amb els veïns i les veïnes, i ara aquests veïns i veïnes ens estan injectant una alta dosi de coneixement, de coneixement de les dificultats dramàtiques que estan vivint. Els nostres conciutadans i les nostres pimes i els nostres autònoms estan vivint situacions molt difícils i molt complicades. Què ens han de dir a la gent del món local? Què ens han de dir? Veiem l'hivern que vindrà. Ho veiem, l'hivern i la primavera, i serà dur, i la gent patirà, i està patint i la gent patirà. I la nostra prioritat evidentment és la de preservar, la de la salut de les persones, però també és imprescindible treballar per l'estat de benestar. I això vol dir que les persones també han de poder tenir el seu lloc de treball. I si no se genera riquesa, doncs, no se pot redistribuir. Per tant, hem d'ajudar el sector econòmic, perquè si no no podrem redistribuir la riquesa i no podrem ajudar absolutament a ningú. Nosaltres veiem com les persones s'han quedat sense feina i els hi posem noms. I com a les persones autònomes, doncs, els va baixant la facturació, però en canvi el Govern espanyol els hi puja la quota dels autònoms, eh?, que això, doncs, vaja, molt intel·ligent jo no sé si ho és. També veiem com s'estan preparant les empreses per suportar i per, quan sortim d'aquesta pandèmia, poder tornar a arrencar amb dinamisme, doncs, tota la nostra economia. Però, és cert que els ajuntaments necessitem dues coses. Necessitem, per una banda, ser escoltats. Per què? Perquè així es puguin prendre decisions correctes en base a diagnosis certes. I això és important. I també necessitem més recursos. I també necessitem més finançament. I és que, que a aquestes alçades de la pel·lícula –permeti'm– estem molt preocupats amb el feble, feblíssim compromís del Govern espanyol cap als ens locals. I l'hi posaré alguns exemples, eh? Perquè, només començar aquesta pandèmia, i la veritat és que en vaig fer bastanta bandera, la primera mesura –la primera–, la primera mesura que anuncia el Govern espanyol és que redueixen per meitats les polítiques actives d'ocupació; és a dir, ara que tothom veia venir que la lluita contra l'atur seria de les principals que ha d'afrontar qualsevol Administració pública, va el Govern espanyol i redueix per meitats el finançament per a les polítiques actives d'ocupació. Inaudit. I a això no s'hi refereix. Igual com inaudita va ser aquesta famosa intenció persistent d'intentar requisar els nostres recursos, dels ajuntaments. Això no ho ha fet la Generalitat, això era el Govern espanyol, i que no ens deixaven utilitzar els nostres estalvis i que no ens deixen endeutar. I escolti, han tornat a dir..., i avui ho ha dit vostè, i el Govern va fent promeses, promeses, promeses..., però jo encara avui, com a alcaldessa, no puc fer tot això que diuen. Perquè encara no s'ha aprovat. Jo encara no ho puc fer. Quan li convé, el Govern espanyol ho té clar, eh?, cafè per a tothom. Quan li convé. Quan li convé, cafè per a tothom. Però quan es tracta de col·laborar amb els municipis, de col·laborar amb la Generalitat, de col·laborar, en definitiva, amb la ciutadania, és el cafè per a ell solet. És aquest... Perquè escolti, allà a Madrid ja veig que quan es tracta d'àpats i d'ostentació, doncs, això sí que ho fan bé i no hi ha pandèmia que valgui. Jo, consellera, és que no ho sé... Ha explicat quines eren les mesures que a nosaltres ens interessava que ens posessin de manifest, perquè és veritat, són importants per als municipis i les necessitem. Cal que hi hagi aquest fons de cooperació, que aviat ha de sortir. És important, és imprescindible. I és cert que ens trobem amb una de les pitjors crisis de l'època moderna que molts recordem. I ara estem en aquesta segona onada, que ens troba, als ajuntaments, en una situació molt diferent perquè després de la primera..., la primera onada era el mes de febrer, acabàvem d'aprovar els pressupostos, tots teníem les nostres arques, doncs, bé, bastant plenes, però ara ens trobem en una situació completament diferent, perquè estem esgotats, perquè hem destinat tots els nostres recursos a ajudar la ciutadania, perquè hem intentat ajudar tant com hem pogut en les diverses formes..., com hem pogut, la ciutadania, els autònoms; ajudant la restauració, que veu com s'han hagut de tancar negocis, etcètera, no? Però jo ho segueixo dient, és a dir, l'ajuda més important que es pot fer sempre ve de part de l'Estat, i això no ho podem obviar. Perquè, qui és que té les competències en autònoms o en la seguretat social? O qui és que recapta els grans impostos, de l'IRPF, l'impost de societats, l'IVA?, que és el que té impacte real. O sigui, als autònoms no els diguin «mil euros, escolti, els descomptin totes les quotes dels autònoms i els injectin liquiditat, si us plau. És això el que han de fer. I és que no cal anar més lluny, és que és copiar-pegar dels estats europeus, que..., és que és el que han fet tots. I ningú va dient: «Vegem la regió, a veure com pot injectar... No, no, ho fan els estats. Escolti, i aquest Estat per què no? Hem tingut la mala sort d'estar en aquest Estat que no...; doncs, que no ho fa, no? I clar, això sumat que no tenim les eines financeres, que no podem fer res respecte als impostos perquè són totalment competència del seu estat, i amb el dèficit fiscal... I vostès diran la matraca: «No ho diuen vostès, ho diuen els de Ciutadans. Però escolti, però és que existeix. I aquest dèficit fiscal hi és. I nosaltres si tinguéssim 16, 15, 14, 13, 10 –és igual– milions més..., perdonin, que vostè, senyora Moreta, ja no hagués pogut venir aquí a fer el discurs que vostè ha fet. Clar, a mi m'ha semblat sorprenent que fes això obviant absolutament, doncs, quina és la responsabilitat del seu grup. Perquè és el seu grup que respecte a l'Estat espanyol... «Sí, sí, estem aquí però és que ens falten aquests diners i ens falta aquest finançament. I ens falten diners, finançament i les eines necessàries també per modificar les lleis que siguin necessàries –que vostès s'hi havien compromès però encara esperem– «per agilitzar tota la tramitació administrativa –encara estem esperant també que facin aquesta modificació. Doncs aquestes tres eines les té l'Estat espanyol. Doncs escolti, què venim a fer aquí? Doncs això. També ho acceptin i ho diguin, i potser quan siguin allà lluitin perquè puguem recuperar aquestes eines o si més no els recursos necessaris; els recursos necessaris que li calen a la Generalitat i que, en definitiva, ens calen als ajuntaments. Escolti, nosaltres no estem en una bombolla, els ajuntaments; nosaltres som amb els peus a terra; som davant, al peu del canó. Necessitem que totes les administracions col·laborin amb nosaltres; totes. No és només l'Administració de la Generalitat. Necessitem que l'Estat espanyol també ens ajudi. I sí que és cert que necessitem aquests fons de la Generalitat al més aviat possible. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Té la paraula, ara, la consellera de la Presidència, la senyora Meritxell Budó.
Gràcies, president. Diputada Madrenas, certament, els municipis necessiten ser escoltats i necessiten més recursos. I en aquest sentit reitero el que he dit en la meva interpel·lació que m'acabava de fer, doncs, la senyora Moreta, que aquesta és la voluntat d'aquest Govern: treballar de forma col·laborativa amb els ajuntaments, cooperant i col·laborant en tot allò que sigui necessari. I vagi per endavant també el meu reconeixement per a tots els ajuntaments del nostre país sense excepció, i també per als consells comarcals i també per a les diputacions, perquè en el seu dia a dia en aquest cas en la lluita contra la pandèmia i els seus efectes econòmics i socials, el treball que estan duent a terme, la implicació de totes les corporacions locals del nostre país, és un treball col·laboratiu, rigorós i eficaç. Per tant, vagi per davant el meu agraïment. Miri, abans he definit el Govern de Catalunya com un govern municipalista, eh?, una definició que he utilitzat diverses vegades en aquesta cambra. I és així perquè ens ho creiem i és així perquè tenim la més absoluta de les conviccions que els ens locals són aquells còmplices necessaris per dur a terme les polítiques públiques en el nostre país. Perquè els ens locals són el millor canal per poder fer de les institucions uns servidors públics eficients des de la proximitat. I parlant de proximitat, m'agrada fer un símil que crec que serveix per explicar de forma molt didàctica i clara la importància i la transcendència del concepte de proximitat dels ajuntaments. I és que els ajuntaments podríem dir que són per al conjunt de les polítiques públiques el que l'atenció primària ho és per al sistema sanitari, és a dir, la porta d'entrada de tots els ciutadans i ciutadanes del nostre país a l'Administració pública. I això és així. I això ens ho creiem i hem de treballar amb aquesta finalitat. Però vostè ho deia, senyora Madrenas: ser escoltats i més recursos. I, malauradament, en aquests moments, Catalunya no disposa de totes les competències que ens donin tots aquests recursos necessaris per poder ajudar a un finançament just i correcte amb els ens locals, que en aquests moments no hi és. Per tant, model de finançament, com he dit abans, que a banda de que fa més de sis anys que està caducat, provoca que Catalunya sigui la tercera comunitat que més recursos genera i la catorzena en recursos reals rebuts. I això és una dada existent, aquesta és una dada contrastable i és una dada real. Un estat que no compleix amb els seus deutes històrics, com el deute històric del finançament dels Mossos d'Esquadra, que encara està pendent, o el deute dels 3.800 milions d'euros en concepte de la disposició addicional tercera de l'Estatut per revertir el dèficit històric en matèria d'infraestructures. Precisament, la setmana passada, els hi recordava abans, es presentaven els pressupostos de l'Estat, on s'assigna a Catalunya el 16,5 per cent del total regionalitzable, una proporció encara lluny del nostre pes en l'economia espanyola, una proporció que s'ha decidit amb criteris poblacionals i no amb criteris d'aportació de recursos, amb criteris de PIB. Però el problema més important, a més a més d'aquest, a part de la infradotació econòmica, el més important és que, a sobre, aquest pressupost no s'acaba executant mai, no s'acaba executant mai. De fet, no ho dic jo, ho diu la Cambra de Comerç. La Cambra de Comerç ens diu que, durant el període 2001-2018, s'han deixat d'executar 8.000 milions d'euros, l'equivalent al 3,3 per cent del PIB català. I sap què passa? Doncs que si l'Estat hagués executat aquesta totalitat de la inversió pressupostada en infraestructures de transport a Catalunya, per exemple, això hauria permès que s'haguessin generat 20.000 milions d'euros de facturació addicional al territori i s'haurien pogut crear més de 111.000 llocs de treball a temps complet. Opinions que no només diu la Cambra, sinó que també són compartides per Foment de Treball. I això també tindria una repercussió directa i positiva en el món local. N'estic convençuda. O un tema que precisament els ajuntaments coneixen molt bé, com és la llei de la dependència. El Govern espanyol mai ha finançat la part que els pertoca per llei, que hauria de ser el 50 per cent i només paga el 12 per cent del cost. I clar, què passa amb tota la resta? Doncs, miri, tot el que no paga el Govern de l'Estat espanyol, ho ha d'acabar pagant la Generalitat i, per tant, assumint el 88 per cent del cost. I sap a quant puja aquest import de més que ha pagat la Generalitat a dia d'avui? Doncs 3.418 milions d'euros, són gairebé 400 milions d'euros de mitjana anual, uns milions que en comptes d'anar, per exemple, al món local, com podrien anar, com necessitaríem que anés, doncs se n'han d'anar a pagar i a finançar allò que a dia d'avui l'Estat encara no ha pagat però que la gent necessita. Miri, les prioritats del Govern són clares, les del Govern de Catalunya, clar; són clares quant a la protecció de la salut, són clares quant a la protecció de l'educació, són clares quant al rescat d'aquelles persones més vulnerables. Abans ho hem dit, no deixarem que cap ciutadà quedi enrere. Són clares quant a donar resposta als diferents sectors productius afectats per aquesta crisi, i a fe de Déu que ho estem fent. Són clares quant a la relació amb el món local. Ara bé, potser la pregunta que ens hem de fer és: Quines són les prioritats del Govern espanyol? Quina és la seva actitud? Perquè, miri, si m'ho pregunten, només jo els hi puc dir que, entre les seves prioritats d'aquesta pandèmia, ens trobem, per exemple, encarregar 348 blindats, amb una despesa de 2.100 milions d'euros, apujar les quotes dels autònoms, en aquests moments, que el que necessiten és protecció, que el que necessiten és acompanyament de les administracions; els apugem les quotes als autònoms. Augmentar un 6,9 per cent el pressupost a una família, concretament a la família reial, un 6,9 per cent els incrementem el pressupost. Digui'm, quantes famílies d'aquest país veuran incrementat l'any 2021 amb un 6,9 per cent el seu pressupost? Ja els ho dic jo: cap. I la seva actitud davant d'aquest nou estat d'alarma també ja hem vist quina és. Un estat d'alarma que és necessari, un l'estat d'alarma que de del Govern de Catalunya vàrem demanar i que no tenim cap problema en dir-ho; és més, ho vam exigir, però de la mateixa manera també exigim que se'ns doti de l'eina que se'ns va dir que se'ns dotaria i que no ha estat així. Per tant, exigim totes aquelles mesures que també han d'incloure aquest estat d'alarma i li seré molt clar amb tres tipus de mesures que són bàsiques i que a hores d'ara el Govern de Pedro Sánchez encara no ha contemplat: mesures per donar les competències a Catalunya per poder adoptar els plans d'actuació necessaris per controlar l'evolució de la pandèmia, però també mesures d'acompanyament econòmic i social per a aquells sectors i aquelles famílies directament afectades. Aquest estat d'alarma en què ens trobem avui no contempla cap mesura d'aquest tipus i, des del Govern de Catalunya, estem donant resposta. De fet, no sé..., penso quina és la mesura que ara em ve al cap que va voler aplicar el Govern de Pedro Sánchez i em penso vostè, senyora Madrenas, que ho ha dit ara mateix quant al món local. Doncs va voler quedar-se amb el romanent dels ajuntaments, amb aquell estalvi que generen les corporacions perquè han fet bé la feina, aquells ajuntaments que tenen estalvis, que disposen de romanents i superàvits i el Govern de l'Estat espanyol el que pretenia fer era quedar-se amb aquests diners del món local, en comptes de permetre que aquests diners es reinvertissin i, per tant, revertissin en la promoció i la projecció del territori. Miri, per acabar –acabo ja–, en aquesta pandèmia, si s'ha posat de manifest una cosa clara és que Catalunya és inviable si continua sent una autonomia. I, per tant, pel món local, com a part important d'aquest país, però també per la salut i també per l'economia i, en definitiva, per tant, per la gent, per tots aquells ciutadans i ciutadanes del nostre país, el millor que podem fer en aquests moments és aconseguir la independència en forma de república, perquè només d'aquesta manera serem capaços de donar la resposta real que els ciutadans i les ciutadanes del nostre país necessiten.
Gràcies, consellera. Acabada aquesta interpel·lació, suspenem la sessió fins a tres quarts de quatre de la tarda, que començarem amb la votació del punt número 2 de l'ordre del dia. Començarem amb la votació del punt segon. Gràcies.
Reprenem la sessió. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, del 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família (continuació)]] [[202-00028/12]] Com els havia informat just abans d'aquest recés del migdia, el primer punt d'aquesta tarda és la votació del punt segon de l'ordre del dia. Per tant, cridarem primer a votació. [[Pausa llarga.]] Bé, doncs, passem a la votació d'aquest punt segon de l'ordre del dia, que correspon a la proposta de tramitació directament i en lectura única, davant del Ple, de la Proposició de llei de modificació de la Llei 25/2010, de 29 de juliol, del llibre segon del Codi civil de Catalunya, relatiu a la persona i la família. Passem a la votació. Comença la votació. S'ha aprovat per unanimitat: 132 vots a favor, cap en contra, cap abstenció. Demano a la cambra si..., no; perdó, no és el decret, disculpin. [[Rialles.]] [[Decret llei 34/2020, del 20 d'octubre, de mesures urgents de suport a l'activitat econòmica desenvolupada en locals de negoci arrendats]] [[203-00059/12]] Passem, ara sí, al següent punt de l'ordre del dia, que justament és la convalidació dels decrets. I, en aquest cas, el debat sobre la convalidació del Decret llei 34/2020, de 20 d'octubre, de mesures urgents de suport a l'activitat econòmica desenvolupada en locals de negoci arrendats. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà la consellera de Justícia per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Per tant, consellera Capella, quan vulgui. [[Veus de fons.]] Si us plau..., gràcies.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, molt bona tarda. Per contenir la pandèmia de la Covid-19, les autoritats competents ens hem vist obligades, s'han vist obligades a adoptar diverses mesures de suspensió o restricció d'activitats econòmiques que han tingut un impacte evident i immediat sobre els sectors que, en definitiva, es veien afectats. La pèrdua d'ingressos que han patit aquests sectors els ha col·locat en una situació econòmica força compromesa per la dificultat de fer front al compliment de les seves obligacions contractuals, i, més concretament, al pagament del lloguer dels locals arrendats, situació que ha afectat d'una manera especial els emprenedors autònoms i les petites i mitjanes empreses. Les mesures urgents i extraordinàries adoptades pel Govern per mitjà del Decret llei 34/2020, de 20 d'octubre, pretenien evitar i pretenen evitar, precisament, que la situació descrita comportés la fi d'un gran nombre d'activitats econòmiques, la pèrdua d'un gran nombre de llocs de treball i, per tant, la pèrdua dels mitjans de subsistència d'un gran nombre de persones i famílies. I afegeixo: també la pèrdua de l'imaginari col·lectiu, de com es conformen les nostres ciutats i pobles, a través del seu comerç de proximitat, els seus locals, bars, restaurants, on es desenvolupen..., i d'altres locals on es desenvolupen activitats econòmiques. Per tant, també, la seguretat de les nostres ciutats i pobles, també la cohesió social. El tancament d'una persiana de qualsevol dels locals que estan oberts al públic, doncs, també és el tancament d'una configuració d'una ciutat o d'un poble, però, com deia, té a veure amb la seguretat i amb la cohesió social. És clar que els que tenen un local de negoci arrendat podrien haver-se adreçat o adreçar-se a la part arrendadora i plantejar-li un ajornament o una condonació parcial o total d'algunes de les mensualitats, d'algunes de les rendes del lloguer, però, a la vista del canvi dràstic... i la motivació seria, també, el canvi dràstic i imprevist de les circumstàncies i de les dificultats sobrevingudes per fer front al pagament del lloguer. Però, com tothom sap, com vostès saben, un dels principis bàsics del nostre sistema legal és que el contracte és llei entre les parts i, per tant, els pactes s'han de complir, i s'han de complir en els seus termes i s'han de complir sense excuses ni pretextos. I el que val és el pacta sunt servanda. En conseqüència, encara que era evident que l'equilibri contractual s'havia trencat, la part arrendadora no estava obligada a atendre les peticions de la part arrendatària i podia seguir-li exigint el pagament puntual i íntegre de la renda acordada. És per aquest motiu que calia establir una regla específica, amb rang de llei, i amb una vigència temporal limitada. I això és el que ha fet el Govern, això és el que ha fet el Govern de la Generalitat i el que fa amb aquest decret llei. Com a manifestació concreta del principi de solidaritat, optar per un repartiment igualitari i equitatiu de les conseqüències negatives i adverses derivades de les mesures de suspensió o restricció d'activitats econòmiques, com a conseqüència de la situació d'emergència sanitària de la pandèmia i evitar que aquestes conseqüències negatives gravitessin únicament i exclusivament sobre una de les parts contractants. Les mesures adoptades pretenen donar suport a les activitats econòmiques que es desenvolupen en locals arrendats per a ús comercial o industrial, incloses les activitats culturals, docents, esportives, recreatives; així com els serveis particularment afectats per les mesures adoptades –aquells serveis d'estètica, d'hostaleria, de restauració–, i que consisteixen..., l'aplicació del Decret llei consisteix en l'aplicació de les regles que a continuació els detallo. En primer lloc, si l'autoritat competent adopta mesures que suspenguin o restringeixin les activitats econòmiques que es desenvolupen en immobles arrendats, el Decret llei considera que han de ser les parts les que negociïn i pactin la millor solució, de forma que es pugui restablir l'equilibri de les prestacions, de les obligacions de les parts en la contractació, d'acord amb les exigències de la bona fe i de l'honradesa dels tractes, dels acords, dels pactes. Les parts disposen d'un mes per arribar a aquest acord, ja sigui a través de la negociació, ja sigui a través de la mediació. D'aquesta forma, doncs, la primera opció que adopta el decret, la primera mesura que va proposar el decret és preservar i incentivar l'autonomia de la voluntat de les parts: diàleg, negociació i acord. En el supòsit que les parts no arribin a un acord, el Decret llei estableix les regles legals directament aplicables per restablir l'equitat contractual. És a dir, una rebus legal. En primer lloc, en cas de suspensió total de l'activitat i mentre duri aquesta mesura, l'adopció de les mesures adoptades pel Govern de restricció i, en aquest cas, de suspensió de l'activitat o de limitacions per aforaments, per horaris, etcètera, es preveu, primer de tot, la suspensió de tota l'activitat, es preveu que la renda es redueixi; suspensió de l'activitat, es preveu que la renda es redueixi en un 50 per cent. Si no se suspèn l'activitat i se'n restringeix l'aforament o els horaris d'obertura, la previsió és que la renda es redueixi en una proporció equivalent a la meitat de la pèrdua de l'aprofitament de l'immoble, com concreta la norma, aquestes regles són igualment aplicables, encara que els locals afectats puguin prestar el servei de lliurament a domicili o de recollida de productes a l'establiment. Amb caràcter complementari, el decret llei també estableix les següents regles: en el supòsit que la part arrendatària hagués prestat garanties complementàries a la fiança legal obligatòria, se faculta per exigir que la part arrendadora se'n cobri les rendes vençudes amb l'obligació de reintegrar aquestes garanties en el termini màxim d'un any. També se li permet desistir del contracte sense penalització, en el cas que les mesures de suspensió o de restricció es perllonguin més de tres mesos en el transcurs d'un any, sempre que ho notifiqui de manera fefaent a la part arrendadora, amb un mes d'antelació. Es concreta que la reducció de la renda serà efectiva a partir de la data en què la part arrendatària formuli el requeriment de modificació de les condicions contractuals a la part arrendadora. I finalment, s'especifica que la part arrendatària pot fer ús de les facultats que li confereix el decret llei, amb independència dels acords a què haguessin arribat les parts contractants, abans de la seva entrada en vigor. Totes aquestes mesures s'estableixen com a regles per defecte, en cas que les parts, com deia, no arribin a un acord satisfactori, en un temps prudencial i s'apliquen únicament durant el temps de vigència de les prohibicions o restriccions dictades per l'autoritat competent. El Govern va considerar que l'adopció d'aquestes regles era essencial per garantir la protecció i la supervivència del teixit econòmic del nostre país i també per afavorir la seguretat jurídica, ja que la falta de regulació sempre és font d'incertesa en moments d'inestabilitat econòmica i pot ocasionar una gran conflictivitat i un major col·lapse judicial. Des de certes instàncies, s'havia proposat fer front a aquesta situació i a la rigidesa que comporta el pacta..., el principi pacta sunt servanda, tot incorporant la denominada clàusula rebus sic stantibus, i, per tant, incorporar-la al nostre Codi civil. Tanmateix, em sembla evident que aquesta no era la millor solució. En primer lloc, perquè el Codi civil és refractari a la idea de la urgència i no s'ha de modificar per decret llei ni per atendre situacions de caràcter conjuntural sinó de forma, sinó que la seva regulació, la seva modificació requereix, doncs, intervenció curosa i amb voluntat de pervivència i d'estabilitat. En segon lloc, perquè al llibre sisè del Codi civil de Catalunya li manca encara el seu títol primer, on hauria de recollir-se, on s'ha de recollir les disposicions generals aplicables a totes les obligacions i contractes, de forma que incorporar-hi ara la clàusula rebus sic stantibus hagués suposat inaugurar aquest títol primer amb una sola disposició, totalment aïllada i descontextualitzada, una opció contrària a la bona tècnica legislativa i a la trajectòria seguida fins ara, en la confecció, com deia, curosa, sistemàtica, solvent, amb voluntat de pervivència, del Codi civil. En tercer lloc, i sobretot perquè la clàusula rebus sic stantibus és una clàusula que judicialitza la solució, ja que, si no hi ha acord entre les parts, doncs, es dirimeix o s'ha de dirimir la concurrència o no de situacions que han de condicionar i han de determinar un canvi en les circumstàncies de la contractació als jutges, a qui, en definitiva, els correspon decidir com s'ha de restablir l'equilibri contractual entre les parts. És evident que no desvetllo cap secret d'estat quan dic que una resolució, una sentència judicial, d'aquí un any i mig, d'aquí dos anys i mig, d'aquí tres anys i mig, no ve a solucionar la qüestió i el problema que ens plantegem i davant el que ens trobem en aquests moments. En altres paraules, incorporar ara la clàusula rebus sic stantibus al nostre Codi civil no només no hagués solucionat res, sinó que podria haver empitjorat encara més les coses, perquè no oferia ni ofereix una solució immediata i incrementava de forma evident la litigiositat d'una forma molt clara. Enfront d'aquesta opció, el Govern, el Govern de la Generalitat, va assumir la seva responsabilitat sense traspassar-la a un altre dels poders de l'Estat, tot oferint una solució directa i expeditiva per ajudar a conservar tant els contractes vigents com totes aquelles iniciatives empresarials o econòmiques afectades per la pandèmia. Recordo també, com abans els deia, que hem de preservar el teixit econòmic i social i a més a més també, doncs, com deia, la seguretat dels nostres pobles i ciutats i també la cohesió social. No obstant això, i de cara al futur, per mitjà d'aquest decret llei, el Govern també ha assumit i assumeix el compromís d'elaborar i aprovar un projecte de llei que incorpori a l'ordenament jurídic català la regulació de caràcter general necessària per al restabliment de l'equilibri contractual en els supòsits en què es pugui produir un canvi imprevist en les circumstàncies dels contractes. En qualsevol cas, la regulació conjuntural aprovada ara té el seu fonament..., i es basa i es fonamenta en les competències de la Generalitat en matèria de comerç i promoció de l'activitat econòmica que estan reconegudes expressament i respectivament en els articles 121 i 152 de l'Estatut, i també principalment en la competència exclusiva en matèria de dret civil que li atorga l'article 129 de l'Estatut. En definitiva, calia reaccionar amb urgència per protegir –vaig acabant, president–els emprenedors autònoms, les petites i mitjanes empreses, l'activitat econòmica en general; calia oferir solucions de forma immediata per mantenir el nostre teixit empresarial, i calia fer-ho sobre la base del principi de solidaritat, i sense incrementar el col·lapse judicial, objectius als quals respon el decret llei que avui se sotmet a la convalidació d'aquest Parlament. Es tracta d'una mesura justa i equitativa. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. És el torn ara dels grups parlamentaris per fixar la seva posició. I en primer lloc té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Ignacio Martín. Endavant.
Bé; gràcies, president. Gràcies, senyora Capella, per la seva explicació. El decret llei que avui ens porta aquí, en aquesta cambra, és, a parer nostre, una solució que té poc, diguem-ne, de definitiva. I, de fet, jo crec que fins i tot el terme «solució és excessiu per aquest text, per aquest decret que ens porten avui a votació. De fet, considerem que el que ha fet la Generalitat una vegada més és traslladar la responsabilitat de resoldre els conflictes, els problemes, que segurament haurien de partir si més no d'una direcció pública, d'una direcció per part de l'Administració, en aquest cas de l'Administració autonòmica..., traslladar-ho de forma –a parer nostre– poc responsable als particulars. En aquest cas, s'està generant una onerositat, s'està generant un greuge comparatiu evident entre la figura dels arrendataris i la dels arrendadors. Des d'aquest punt de vista, nosaltres valorem molt la seva aposta pel respecte a principis bàsics del dret contractual, com és el principi del pacta sunt servanda, però considerem que la introducció, d'una manera diguem-ne poc clara, poc segura des del punt de vista jurídic de la clàusula, de la institució de la rebus sic stantibus, és diguem-ne poc consistent i poc coherent amb el nostre ordenament jurídic, tant pel que diu..., per les competències que reconeix a aquest Parlament l'Estatut d'Autonomia, com per les competències exclusives que la Constitució atorga a l'Estat central, a l'Estat en definitiva, o a l'Administració general de l'Estat, una de les quals, d'acord amb l'article 149 de la Constitució, és precisament l'exclusivitat, la competència exclusiva en legislació civil sens perjudici, òbviament, de la conservació, modificació, desenvolupament a les comunitats autònomes amb dret civil foral o dret civil propi. Des d'aquest punt de vista, considerem que no és menor el fet, per exemple, que aquest decret prevegi un fet, un extrem tan discutible com que l'aplicabilitat de les conseqüències d'aquest decret sigui automàtic. En el moment en què l'arrendatari envia el requeriment a l'arrendador comencen a ser aplicables, comencen a ser efectives les conseqüències d'aquest decret. I des d'aquest punt de vista considerem que aquí es produeix un greuge que deixa en una situació de franca feblesa els arrendadors, que, d'alguna manera, són sempre –o acostumen a ser, jo crec, en la nostra comunitat– els principals perjudicats de mesures d'aquestes característiques. És evident que la situació és excepcional. És evident que situacions excepcionals requereixen una aproximació per part de les diferents administracions que sigui valenta, que tingui molt en compte el que vostè comentava, el principi de solidaritat, que tingui molt en compte la voluntat de protegir el conjunt de la ciutadania, de protegir la salut i també l'economia de la societat, però considerem que amb aquest plantejament que es fa des del Govern de la Generalitat amb aquest decret el que es fa precisament és perjudicar d'una manera excessivament onerosa els arrendadors, que, a més, no hi ha una diferència, no es fa, no s'estableix una prelació ni una diferència entre diferents tenidors. Aquí no es té en compte, diguem-ne, si l'arrendador és un gran tenidor, és una multinacional, és un fons d'inversió o és senzillament un particular que té un immoble que posa en lloguer i que d'aquest immoble n'extreu una renda que li serveix per subvenir a les seves necessitats quotidianes, familiars, empresarials o del tipus que sigui. Considerem que des d'aquest punt de vista s'està perjudicant d'una forma excessiva els arrendadors. La nostra posició, per tant, com ja pot intuir des del primer moment, no és una posició entusiàstica amb aquest decret, però sí que és veritat que considerem que, ateses les circumstàncies, el més raonable o el més adient en la conjuntura actual és abstenir-nos en aquesta votació. És veritat que el decret té, a parer nostre, molts defectes; molts defectes que fins i tot ens podrien portar, en una conjuntura menys dramàtica, en una conjuntura, diguem-ne, amb més temps i amb menys exigència de presa de decisions immediates, a plantejar-nos un vot en contra. Perquè realment considerem que a Catalunya i al conjunt d'Espanya, però molt especialment a Catalunya, s'ha creat un clima ideològic de senyalament dels propietaris, dels propietaris en general; de fet, de la propietat privada. Hi ha grups parlamentaris en aquest Parlament dels quals vostès són socis de legislatura, si més no, que reivindiquen directament l'abolició de la propietat privada. I jo, des d'aquest faristol, el nostre grup vol fer precisament una defensa de la propietat privada com un element fonamental de la llibertat, com un element fonamental d'una societat liberal, de mercat, una societat lliure que el que pretén precisament és donar la possibilitat als ciutadans que es desenvolupin amb totes les seves possibilitats sense tenir diguem-ne el jou d'un estat en sentit ampli –no Estat espanyol, senyora Capella, sinó estat en sentit ampli, també Generalitat, que també és Estat a Catalunya–, no tenint la pressió d'un estat que d'alguna manera exerceixi una restricció excessiva de les llibertats individuals. I, en aquest cas, considerem que aquest decret és efectivament excessivament restrictiu de les llibertats individuals; està traslladant un problema que hauria d'haver assumit la Generalitat. La Generalitat, en comptes d'assumir el problema de les conseqüències econòmiques de les seves pròpies decisions, del que va fer amb el tancament de bars i restaurants, per exemple, amb el sector de l'hostaleria, ha generat un perjudici enorme a una bona part del nostre teixit empresarial, i del nostre teixit econòmic, i dels nostres autònoms i treballadors, i això, en comptes de preveure-ho, el que ha fet al final és prendre primer la decisió, no tenir les esquenes cobertes des del punt de vista econòmic per prendre aquesta decisió, i, després, quan s'ha trobat amb un desgavell enorme, traslladar la responsabilitat de resoldre aquesta qüestió als particulars que tenen aquestes relacions contractuals de lloguer. I per això ens sembla que, diguem-ne, la falta de previsió que ha tingut el Govern de la Generalitat en aquesta qüestió és el motiu, el primer motor i mòbil d'aquesta decisió, una vegada més, improvisada. També considerem que el que hauria d'haver fet el Govern és, en comptes d'apujar impostos, com va fer amb els pressupostos que va aprovar en plena pandèmia i en plena primera onada de la crisi del coronavirus, amb els seus pressupostos..., tot i que nosaltres els vam advertir, van apujar impostos. En comptes d'apujar impostos, el que ens preguntem des del nostre grup és per què no s'abaixen impostos precisament a les classes treballadores i mitjanes de la nostra comunitat, que és el que hauríem de fer. Alguns s'esparveren i fins i tot sembla que tornaran a atiar el discurs del dèficit fiscal, etcètera. No, no; és que no és una qüestió de dèficit fiscal, és qüestió de prioritzar la despesa pública de la Generalitat. La Generalitat gestiona un pressupost immens i el que no podem entendre des del nostre grup és que no es destinin els diners a allò que realment interessa i que en comptes de destinar-ho al que realment és important es destinin a qüestions que ens semblen supèrflues. Hi ha maneres de prendre decisions que no acabin perjudicant una part de la ciutadania, en aquest cas el col·lectiu d'arrendadors, molts d'ells, hi insisteixo, particulars que depenen d'aquests ingressos de forma vital, de forma fonamental, entre d'altres abaixant impostos i no apujant-los, per exemple; no tenint en compte la reducció, per exemple, de l'impost d'actes jurídics documentats que vostès..., per a les escriptures públiques; per exemple, de novació, de renegociació o d'acords extrajudicials que vostès podrien haver contemplat i que en cap moment han contemplat. Hi ha altres eines, com per exemple el que s'ha fet a França, que és fer una moratòria o un crèdit d'impostos per als arrendadors, precisament perquè no hagin de fer front als impostos que han de pagar, ara, amb aquesta crisi tan dramàtica i tan galopant en què ens trobem, i el que es fa precisament és alleugerir la pressió sobre el conjunt de la ciutadania i no fer recaure com sempre les conseqüències de la falta de previsió del Govern de la Generalitat en els mateixos. Des d'aquest punt de vista, considerem que aquest decret és un joc de suma zero i que el que fa és bàsicament traslladar als particulars una responsabilitat que hauria de recaure precisament en el Govern; que, per cert, diu que és un decret de mesures urgents de suport a l'activitat econòmica, i de mesures en aquest decret no n'hi ha. Bàsicament, és una manera de traslladar aquesta responsabilitat als particulars. Deia un dels grans liberals espanyols contemporanis, Pedro Schwartz: «La libertad es una filosofía amplia que cubre toda nuestra vida. Los liberales no son –no somos– partidarios del capitalismo de amiguetes ni del capitalismo salvaje, pero tampoco de la proliferación de leyes y regulaciones, ni de un estado –o de una Generalitat– «salvaje. Y esa –esa– es la que está, pues, en los diferentes boletines oficiales y son quienes mal gobiernan sectores importantes de la economía. En este caso, pues, las finanzas... –com vostès amb les finances públiques–, «y por eso hay que mantener la columna vertebral del mercado que es un cauce por donde discurren los deseos del individuo. Por eso el liberalismo se ha hecho indispensable y esa es nuestra gloria y nuestra tarea. Gràcies, senyors diputats.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, president. Consellera, diputades i diputats, la pandèmia de la Covid-19 significa, com tots i totes sabem, una crisi sanitària sense precedents, amb centenars de milers d'infectats i milers de morts. La lluita contra el virus ha comportat i comporta l'adopció d'algunes mesures per contenir l'expansió d'aquest virus que són molt dures, i especialment per a alguns sectors econòmics. Tenim molt presents les últimes mesures decretades pel Govern de la Generalitat i els sectors que han resultat afectats, de tancament, per exemple, de centres esportius, culturals, grans superfícies no destinades a l'alimentació, però també es van veure afectats locals de restauració, estètica, les fires, els locals d'oci nocturn; és a dir, molts sectors que han estat afectats. És evident que en la lluita contra el virus s'han d'adoptar mesures que permetin frenar i aplanar la corba de la pandèmia, però a la vegada no es pot deixar desprotegits els sectors que més pateixen. Calen ajuts a aquests sectors i calen també mesures que permetin suavitzar l'impacte que tenen especialment en les petites i mitjanes empreses, en els emprenedors, en els comerciants. Respecte dels ajuts que el Govern ha destinat als afectats, els entenem clarament insuficients. Una primera línia de 40 milions, que es va esgotar en un tres i no res, i l'anunci d'una segona línia de 50 milions, que veurem per al que donarà. Respecte a les mesures són, com a mínim, discutibles i clarament millorables. I en aquest sentit avui ens porten a convalidació el Decret llei de mesures urgents de suport a l'activitat econòmica desenvolupada en locals de negoci arrendats; un decret del que se n'ha parlat molt, se n'ha dit el decret de la clàusula rebus. De fet, el mateix decret es refereix a aquesta doctrina per dir que s'hi inspira per voler ser una eina expeditiva. Però realment podem dir que aquest decret està d'acord amb aquesta clàusula invocada per la doctrina jurisprudencial? Nosaltres creiem que no, especialment en algun dels seus apartats, i ara m'hi referiré. Se'ns diu en aquest decret que si, com a conseqüència de la pandèmia de la Covid-19, l'autoritat competent decreta mesures de suspensió del desenvolupament de l'activitat o de restricció de l'aprofitament material dels béns immobles arrendats per a la realització d'activitats industrials i comercials, la part arrendatària podrà requerir a l'arrendadora una modificació raonable i equitativa de les condicions del contracte, amb la finalitat de restablir l'equilibri de les prestacions d'acord amb les exigències de la bona fe i de l'honradesa dels tractes. Fins aquí el que estableix el decret ens podria semblar raonable. És un principi general el de buscar l'acord entre les parts per modificar les condicions contractuals. De fet, el Govern d'Espanya va establir una via similar, mitjançant el Reial decret llei 15/2020, però, en aquell cas, establint unes condicions a complir per part dels arrendataris, pimes i autònoms, cosa que aquí no es contempla. Sabem també que, abans de l'entrada en vigor d'aquest decret llei, molts arrendadors i arrendataris ja havien arribat a acords per adaptar les condicions dels seus contractes a la nova realitat fruit de la pandèmia. Però el decret segueix i preveu regles que, en cas de no arribar a un acord, s'haurien d'aplicar mentre durin les mesures de suspensió o de restricció de l'activitat. En cas de suspensió i del desenvolupament de l'activitat, la renda i les altres quantitats degudes per la part arrendatària s'han de reduir un 50 per cent. Si és parcial l'aprofitament material de l'immoble, la renda s'ha de reduir en una proporció igual a la meitat de la pèrdua d'aprofitament de l'immoble, mesurada objectivament per la reducció d'aforament o d'horaris o per altres limitacions imposades per la norma. Que en aquest tipus d'establiment es pugui dur a terme o no la venda de productes per endur i l'enviament a domicili no eximeix perquè els puguin ser d'aplicació les normes anteriors. Al nostre entendre, dir que aquestes normes s'aplicaran en defecte d'acord i negociació no té res a veure amb la voluntat d'una negociació real, perquè en el fons, en el cas que no hi hagi acord, s'arribarà a la via judicial, que ja resta oberta, precisament, per la invocació de la clàusula rebus sic stantibus. Per tant, aquell objectiu que es pretén aconseguir amb el decret de desjudicialitzar aquests temes no s'aconseguirà, i pot ser que fins i tot el recurs als tribunals s'incrementi. D'altra banda, les regles que es relacionen i que s'han d'aplicar en cas de no haver-hi acord, i que, per tant, també haurà de tenir en compte el jutge si es troba davant d'un assumpte d'aquesta naturalesa, no tenen en compte totes les circumstàncies que es podrien valorar a l'hora d'aplicar les reduccions. La disposició abasta elements d'aforament, d'horaris, però no té en compte altres circumstàncies que davant d'un jutge es poden tenir en compte, com ara negocis estacionals o ubicats en zones turístiques. Esment a part creiem que mereix l'apartat del decret que parla de l'opció de la part arrendatària de desistir del contracte sense penalització, quan les mesures de suspensió de l'activitat es perllonguin per més de tres mesos, en el transcurs d'un any a comptar des de l'entrada en vigor d'aquesta norma. L'aprovació d'aquesta disposició es pretén justificar per l'aplicació de la clàusula rebus, però aquesta doctrina no comporta ni pot comportar l'acabament del contracte d'arrendament per la mera voluntat d'una de les parts. La clàusula rebus sic stantibus comporta l'adaptació del contracte a instància d'una de les parts per tal de trobar una solució al desequilibri de les prestacions entre les parts. Això és el que la dita clàusula rebus pot comportar si és utilitzada per la via judicial, però mai la justificació de l'acabament del contracte de forma unilateral, encara més si es fa per una raó purament temporal. Aquesta previsió comporta que s'imposi un mecanisme d'extinció d'un contracte sotmès a la voluntat d'una de les parts, a manera d'expropiació de drets, sense cap indemnització per la sola voluntat d'una de les parts contractuals, a les quals s'habilita per fer-ho. Voldríem també fer una reflexió respecte a la disposició transitòria, que preveu la possibilitat de que la part arrendatària pugui exercir les facultats previstes en aquest decret llei amb independència dels acords a què haguessin arribat les parts amb anterioritat a l'entrada en vigor. Aquesta previsió ens genera molts dubtes per la forma en què es configura la retroactivitat. Hem de recordar que una norma no pot ser retroactiva de forma que comporti una restricció dels drets individuals, i en aquest cas s'estableix una retroacció que, a més, s'imposa sobre la voluntat de les parts expressada en un acord anterior a la seva entrada en vigor. Mirin, aquest decret llei no ens agrada. Tenim dubtes més que raonables per pensar que generarà inseguretat jurídica en moments en què hi hauria d'haver certeses. D'altra banda, ens fa l'efecte que vostès han tornat a centrifugar els problemes. Davant de la necessitat d'ajudar els sectors més afectats pel tancament, vostès opten per traslladar part dels problemes als arrendadors dels locals. Ho fan sense tenir en compte les característiques dels arrendadors ni dels arrendataris, que poden ser empreses molt més potents que els mateixos arrendadors. Sense tenir en compte, per exemple, què pot passar amb els impostos que graven aquests lloguers o el fet que els arrendadors han de reduir el 50 per cent de les quantitats degudes encara que ells hagin de pagar el cent per cent del cost d'aquestes, en el cas, per exemple, de la seguretat o de les mesures anti-Covid, per exemple, dels centres comercials. I sense tenir en compte que les garanties a les que fan referència perquè l'arrendador pugui rescabalar-se de les quantitats no pagades en molts casos estan pignorades pel finançament, i, per tant, no es podran utilitzar. Tampoc han volgut estudiar altres opcions, com han fet en altres països. Fins i tot en altres comunitats autònomes que sabem que les estan estudiant, en què el cost de les obligacions contractuals es reparteix a terceres parts entre l'arrendatari, l'arrendador i l'Administració. Han tirat pel dret com fan massa sovint últimament. Totes aquestes consideracions que poden semblar, doncs, extrems molt jurídics, consideracions molt jurídiques, que potser fora d'aquest Parlament, o fins i tot fora dels àmbits més jurídics de la societat no es poden entendre, nosaltres creiem que en aquest Parlament, en aquest hemicicle, ens les hem de poder dir i les hem de poder valorar. Almenys el nostre grup ho fa. Dit això, som conscients de la problemàtica existent. Som conscients que cal donar una sortida especialment als petits comerciants. I per això el nostre grup no s'oposarà a la seva convalidació, a la convalidació d'aquest decret, però no hi podem votar a favor, perquè les mancances que hi veiem són massa grans per poder-hi donar recolzament. Tampoc demanarem la seva tramitació com a projecte de llei, tot i que ho hem valorat, perquè és una mesura acotada en el temps i perquè la legislatura s'acaba, i per tant, tampoc no donaria temps a poder fer la tramitació. Això sí, els demanaríem, per acabar, que tot i la necessitat que entenem, de vegades, de prendre decisions ràpid, amb urgència de legislar i de crear normes ràpidament, es faci amb rigor i es faci de la manera més consensuada possible, perquè sinó poden passar coses com les que avui ens porten a l'aprovació, poden portar-nos decrets com els que avui ens porten a l'aprovació que realment deixen molt a desitjar, almenys des del nostre punt de vista…, des d'un punt de vista jurídic, i que creiem que portaran més inseguretats que no pas certeses. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Diputats i diputades, consellera, moltes gràcies per ser aquí. Nosaltres comencem anunciant que donarem suport a aquest decret, i ara debatrem les coses amb les que estem d'acord i no acabem d'estar d'acord amb aquest decret, però volíem començar anunciant el nostre suport perquè entenem que és una mesura que respon a la urgència de la situació que vivim, i que és una mesura valenta, no exempta de contradiccions, però almenys és una mesura valenta, dedicada a intervenir ara i aquí, que és quan tenim el problema, no l'any que ve en una reforma del Codi civil, o d'aquí dos anys amb una diagnosi de com ha afectat la Covid a l'estructura de propietat del nostre país, sinó ara i aquí. Ara i aquí tenim un problema, que és que hi ha sectors econòmics, com la restauració, a la que els diem: vostè ha de tancar per raons sanitàries, de l'emergència sanitària que vivim en el nostre país. I aquest senyor tanca, i quan tanca la persiana, no tanca a zero perquè potser està pagant un lloguer de deu mil euros al mes. I hi ha hagut mesures encaminades a reduir costos, per exemple, els ERTOs. Els ERTOs parteixen d'una lògica. Donada aquesta situació sanitària, hem d'alterar la normalitat laboral en aquest país i que hi hagi treballadors que no vagin a treballar i que ens fem càrrec socialment del seu salari, o de part del seu salari. I és exportar aquesta lògica en altres costos estructurals que tenen les empreses. Perquè si algú té un bar i tanca la persiana, cada mes està perdent cinc mil euros de lloguer, aquesta persona el que té al cap és una data de tancament. Una data de fallida econòmica. «Com jo no pugui reobrir en un mes o com en un mes no pugui recuperar la meva activitat al cent per cent, en un mes he de tancar. I això és un problema per al qui paga lloguer, però és també un problema per a qui percep el lloguer. A vegades diem, pactar una rebaixa, com es proposa aquí el 50 per cent en el pagament del lloguer, genera inseguretat en qui el percep. És evident. Però anar a una situació d'impagaments també genera inseguretat, i creiem que és evident que les administracions públiques estan també per intervenir en situacions d'extrema necessitat i d'extrema incertesa com la que estem vivint. Què es proposa? Es proposa habilitar una clàusula, que és aquesta famosa clàusula rebus sic stantibus, que s'aplica quan concorren circumstàncies imprevistes, sobrevingudes, i que a més no és responsabilitat ni de qui paga el lloguer, ni de l'altra part. No és una qüestió de responsables, de repartir culpes, sinó de repartir responsabilitats en un altre sentit, en el sentit de que si estem vivint una situació difícil econòmicament, evidentment, tots tenim la responsabilitat de tirar endavant protegint allò que és de valor en el nostre país, que és el teixit econòmic i productiu i els llocs de treball en el nostre país, i que això exigirà esforços de tots, de les administracions públiques, dels ciutadans que tenen un negoci, dels ciutadans assalariats que estan perdent el 30 per cent del seu sou mentre estan en un ERTO, etcètera. I per tant, s'han de poder repartir també les responsabilitats i també els esforços en una situació com aquesta. I diem que és una situació extraordinària perquè segurament hi ha poques situacions on la clàusula rebus sic stantibus encaixi millor que en aquesta. És a dir, si en alguna situació s'havia de plantejar que això té sentit jurídic introduir-ho en el Codi civil, és precisament en una pandèmia sanitària. Perquè no estem parlant de que algú hagi obert un negoci i li hagi anat pitjor del previst. Això són problemes inherents a obrir un negoci. El que estem parlant és que hi ha condicions extraordinàries que alteren la situació en la qual es va firmar el contracte, que és que una persona no pot obrir el seu negoci perquè estem en una situació d'emergència sanitària. I evidentment, és una raó suficient com per poder plantejar que es renegociï el contracte i que es renegociïn les obligacions d'ambdues parts. Llavors, creiem que hi ha un element que planeja sobre aquest debat i que es planteja sobre la polarització d'opinions sobre aquest debat. És evident que qui percep una renda no es converteix automàticament en mala persona. És a dir, hi ha molta gent que està cobrant les rendes del lloguer d'un bar, fonamentalment perquè abans era ell el propietari del bar i avui es complementa la jubilació amb el cobrament del lloguer del bar, per exemple, i que ha accedit a aquesta propietat des del treball, i no per això és pitjor ni millor que ningú de nosaltres i que ningú que no tingui una propietat. No és qüestió de fer caricatures. És també evident que a vegades es donen situacions que són profundament injustes i, a més, profundament perjudicials per a la nostra economia, com la que es dona ara en moltes sales de concerts de Barcelona, on hi planegen fons voltors que les volen comprar a baix preu, perquè també hi ha gent que surt guanyant en situacions com aquestes i també hem de poder intervenir-hi, però no és el conjunt. Jo crec que és difícil de legislar des d'una caricatura, i hem de legislar assumint que és una llei contradictòria que perjudica gent que no en té cap culpa, evidentment. Nosaltres no estem dient que qui cobra un lloguer tingui la culpa del que està passant. El que estem dient és que si ens fixem com a objectiu mantenir el teixit productiu i els llocs de treball en el nostre país, a partir d'aquí hem de ser capaços de repartir costos: entre les administracions públiques que han de poder donar ajuts directes perquè prevalguin el teixit productiu i els llocs de treball en el nostre país, però també entre els sectors privats que participen en el sistema econòmic i productiu del nostre país, i entre ells els que perceben rendes. Perquè si fiquem el cobrament de rendes en el centre del que hem de preservar en el nostre país ja sabem el país que tindrem, un país on hi haurà tancament de pimes massius en uns mesos i un país on hi haurà desnonaments massius en poques setmanes, perquè la gent no té capacitat d'estalvi i perquè aquesta situació s'està perllongant moltíssim en el temps. I, per tant, cal intervenir per protegir aquells drets que són fonamentals en el nostre país, com és el dret al treball, com és el dret a l'habitatge. I en aquesta línia compartim la intervenció que se'ns proposa. I ara anem a aquelles coses que no acabem de veure clares sobre aquesta forma d'intervenció. No es contempla dimensió econòmica. Un diu: «Si vostè ha de tancar el seu bar, pot negociar amb el seu llogater una rebaixa en el lloguer que, si no hi ha acord, serà del 50 per cent. I si aquesta persona té pèrdues del 80 o del 90 per cent?, ja no s'adequa a la clàusula, quan seria fàcil incloure –entenem nosaltres, almenys– un informe sobre l'activitat econòmica normal d'aquell establiment en els anys anteriors, i que digui «miri, és que les meves pèrdues són del 60 per cent, o del 70 per cent. I és sobre aquestes condicions sobre les que hem de negociar l'alteració de les condicions contractuals i els pagaments del lloguer. I creiem que no incloure aquesta dimensió ens acabarà produint coses com que sigui fàcil pactar una rebaixa del 50 per cent del lloguer, perquè queden legalment obligats a negociar-la, però per a aquells establiments que hagin tingut pèrdues del 80 i del 90 per cent això sigui insuficient també per tancar el seu negoci. I la lògica jurídica sobre la que seria defensable una rebaixa del 80 per cent del lloguer és la mateixa que la del 50 per cent. El que és arbitrari és establir quin és el topall màxim de rebaixa de lloguer, perquè les pèrdues poden ser de fins al 100 per cent quan un està tancat. La segona qüestió, que em sembla molt preocupant. Què passarà quan es reobri aquesta activitat? Passarà a estar obligat a pagar el 100 per cent del lloguer. Com que no es basa en les pèrdues econòmiques derivades de la pandèmia sinó estrictament sobre el temps que ha hagut d'estar tancat, aquesta persona pot obrir a un 20 per cent de la seva activitat, perquè no hi ha turisme, perquè no hi ha activitat econòmica, etcètera. I això el que acabarà provocant és que quan es reobrin tornin a apujar els lloguers i tinguem empreses amb serioses dificultats per mantenir l'activitat econòmica durant la reobertura. Tercera consideració. Què passa amb aquelles activitats que no estan directament tancades per decret però que estan vinculades a sectors econòmics que sí que estan tancats? Per exemple, jo, si tinc un bar, puc negociar una rebaixa del 50 per cent, però si tinc una empresa de subministrament de begudes no puc fer-ho, encara que no tingui activitat, perquè els sectors dels que jo soc proveïdor estan tancats. Crec que és evident que, si fixéssim aquesta posició en termes econòmics, també són sectors econòmics afectats per la Covid-19, i no se'ls està donant empara jurídica. I dos últimes qüestions. La primera és que és evident que aquesta clàusula, la rebus sic stantibus, s'havia d'incloure en el Codi civil de Catalunya –i hi ha hagut discussió també en el Congrés dels Diputats, i, en teoria..., n'hi va haver al juliol i es van emplaçar [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] en tres mesos a fer la reforma del Codi civil–, cal incloure-la perquè cal dotar de seguretat jurídica en un temps que seguirà sent incert, no sabem quant temps més.
Diputat...
I l'última –i amb això ja acabo, senyor president. Cal reforçar els serveis de mediació, perquè si fem això és, precisament, per obrir canals de mediació i no per obrir canals de litigiositat judicial. I, per tant, fem un esforç des de Justícia per obrir canals de mediació...
Gràcies, diputat.
...per facilitar aquest procediment. Moltes gràcies.
En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent.
Gràcies, president. Diputats, diputades, consellera... Bé, respecte a aquest decret hem de dir que ens mostra l'oportunitat que tenim per poder disposar d'un dret civil propi, i, per tant, la possibilitat que se'ns obre per adoptar mesures de xoc amb l'objectiu de reequilibrar les conseqüències negatives que es deriven de les mesures restrictives adoptades a conseqüència de la situació d'emergència sanitària que estem vivint. I, per tant, amb la modificació del Codi civil tenim molt de joc per fer determinades mesures. Ara, nosaltres entenem que aquest decret és del tot insuficient. En primer lloc, perquè està pensat per a la «suspensió del desenvolupament de l'activitat o de la restricció de l'aprofitament material de béns immobles arrendats, és a dir, per a la suspensió de l'activitat, i, per tant, només per a les situacions de tancament quan hi ha una activitat que no es pot desenvolupar. I, per tant, què passa, per exemple, amb una agència de viatges o què passa amb una botiga de souvenirs de la Rambla? O, com bé deia el diputat de Catalunya en Comú Podem, què succeeix amb una empresa de distribució de begudes, que la majoria dels seus clients als que venen aquestes begudes tenen l'activitat suspesa? Per altra banda, també en aquest sentit veiem que es parla d'un 50 per cent, un 50 per cent, per què? Per què no parlem del 75 per cent que és el que demanava, per exemple, el Gremi de la Restauració? Ara imaginem-nos que ve algú a un despatx d'advocats i l'advocat vol negociar que se li pagarà el 20 per cent del lloguer. Ostres, doncs, amb aquest decret la veritat que els hi heu posat una miqueta difícil a aquells advocats que negocien, perquè heu establert ja vosaltres el percentatge. Per altra banda, també parlava la consellera de la regulació de la clàusula rebus sic stantibus. Nosaltres entenem que aquesta clàusula es podria haver perfectament regulat, no? Parla del reequilibri de les obligacions contractuals quan hi ha un canvi de circumstàncies de les que hi havia en el moment en què es va perfeccionar el contracte, no? I, per tant, la modificació de l'article 611.1 del Codi civil de Catalunya i, per tant, la regulació d'aquesta clàusula mitjançant la modificació d'aquest article, i en els termes que ens proposa el professor Javier Orduña, nosaltres entenem que és interessant. A nosaltres ens sembla interessant. I, per tant, entenem que hauríem de poder parlar d'aquesta qüestió i tramitar aquest projecte per projecte de llei o, com a mínim, mantenir una reunió per poder parlar-ne. Per altra banda, nosaltres entenem que hi ha determinades mancances també en aquesta llei, no? Ho comentava també el diputat de Catalunya en Comú Podem. No s'estableix cap tipus de paràmetre econòmic. Per exemple, una pericial econòmica pot acreditar en un tribunal perfectament que hi ha hagut una baixada respecte a l'anterior exercici d'un 50 per cent dels beneficis, no?, i que hi hagi un control dels ingressos i dels beneficis. Tampoc ve acompanyada de moratòria del pagament d'impostos, de la moratòria de la taxa de terrasses, que potser podríem parlar també amb d'altres administracions. I crec que és molt genèrica, la regulació, i que ens portarà molts problemes d'interpretació. Què passa amb les hipoteques? Què passa amb els subministraments de llum, aigua i gas? I què passa, per exemple, amb la suspensió dels contractes que s'han concedit a empreses per prestar serveis públics? Quan se suspèn un contracte d'una empresa que està prestant un servei públic, l'Administració automàticament té l'obligació de pagar els lloguers, el manteniment de la maquinària i les treballadores. Què passarà si aquestes empreses no demanen mitjançant un requeriment fefaent a l'arrendador la reducció del 50 per cent d'aquest import del pagament de la quota del lloguer? Que l'Administració assumirà el cent per cent d'aquest lloguer? És a dir, hi ha moltes coses que segurament s'han d'acabar de treballar i, per tant, nosaltres demanarem la seva tramitació per projecte de llei.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Consellera, diputades i diputats, es deia de Salomó, rei d'Israel, que tenia tres virtuts: saviesa, prudència i justícia. I sovint l'exemple que s'acostuma a posar és de l'episodi del nen viu, la maternitat del qual es disputen dues mares. Davant del dilema, Salomó decideix demanar una espasa, dividir el nen en dos. Una de les mares, una de les presumptes mares diu: «Sí, sí, és just dividir el nen en dos. Però l'altra diu: «No, doneu-lo a l'altra mare. I Salomó decidí: «Doneu-li el nen a aquesta mare, perquè és l'autèntica mare. I per això es diu que és just. I hom pot pensar que aquest decret llei és un decret llei salomònic, que davant d'una determinada situació es pren una decisió salomònica. El Govern decideix que hi han unes activitats que tanquen, altres que restringeixen la seva activitat, i aquest és un matís que crec que és important deixar clar: és un decret llei que afecta totes les activitats que tenen restriccions, no només bars, restaurants o centres d'estètica; també aquells establiments que, per exemple, tenen reduït el seu aforament. I es pressuposa que per tenir reduït el seu aforament això també implica una reducció en la mateixa proporció dels ingressos d'aquell establiment, no? I la decisió és aquesta. Lo del «pactin és el fum. Perquè després hi ha la decisió de que sigui el 50 per cent. I, per tant, la tendència no serà que hi hagin pactes; és més, la tendència que hi haguessin pactes ha existit des del mes de març, quan no hi havia una decisió salomònica, per dir: «No, el 50 per cent. I ara els pactes es trencaran i, en tot cas, lo que faran serà tendir a aquest 50 per cent. Nosaltres podem compartir la premissa principal que inspira aquest decret llei, que és que davant una situació «gravosa per a uns determinats establiments, intentem buscar mesures que permetin minimitzar els efectes d'aquestes mesures. Però el lògic és que si les mesures les pren el Govern, també el Govern ha de prendre mesures per intentar compensar aquests efectes que s'estan produint sobre les activitats. I aquí és on em sembla que flaqueja l'actuació del Govern. És a dir, pren la decisió, però després que paguin uns altres, i que en aquest cas afecta els propietaris. Repartir càrregues, sí, hi estem d'acord, però no només entre privats, també l'Administració ha d'assumir una part de les càrregues. El repartiment no és equitatiu, el repartiment que dibuixa el decret llei no és equitatiu, perquè tampoc no totes les activitats són homogènies. Li han exposat els portaveus que m'han precedit peculiaritats i circumstàncies que poden conduir a dir: «No és just un repartiment al 50 per cent. Però n'hi poden haver moltes altres. És a dir, i aquells que exerceixen la seva activitat en un establiment que és de la seva propietat? Aquest no té dret a cap mena de compensació, i si a més a més té hipoteca tampoc no tindrà dret a cap mena de compensació. No li vull donar idees ara de que obliguin també els bancs a reduir les hipoteques al 50 per cent, perquè vostès són capaços, i es donen moltes circumstàncies. Entenem que és, com li deia, una intromissió en negociacions privades, que s'han dut a terme ja, amb bastant d'èxit. Segurament no sempre, però l'excepció no justifica una mesura d'aquestes característiques. Les activitats econòmiques tindran minses ajudes per part de les administracions. Els arrendataris no en tindran cap, cap ni una, continuaran pagant l'IBI religiosament, i continuaran pagant, per exemple, també les hipoteques, si és que les tenen o les obligacions que puguin tenir. Les mesures..., quan s'adopten mesures, perquè les administracions..., aquest és un altre cas peculiar, no? Que les administracions posin les fiances als serveis de les activitats, vostès, amb un altre decret llei, limiten. I a més a més, en aquest diuen: «Si s'han d'imputar pagaments de garanties, faci's, però no a totes, a les fiances legals que té l'Incasòl, no, aquestes no es toquen. Ara, que es toquin les altres, les que són privades. Consellera, miri, estem convençuts de que aquest Govern no fa ni justícia, ni té saviesa, ni té prudència.
Gràcies. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Jordi Orobitg. Endavant.
Bé; moltes gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, en la meva intervenció baixarem més a allò més terrenal i no farem referències bíbliques. Avui abordem un decret de govern que adopta mesures urgents de suport a l'activitat econòmica que es desenvolupa als locals de negoci arrendats. Vull remarcar els locals de negoci, perquè crec que alguna de les intervencions que m'han precedit anaven una mica despistats en aquest sentit. Jo crec que el Govern governa, i és l'obligació dels governs la de regular i intervenir en situacions que ho requereixen com l'actual. Jo crec que convenim que cal adoptar mesures i cal adoptar mesures urgents que permetin abordar les situacions en què ens trobem. En aquest cas, com en d'altres, és lògic que es produeixin pressions de diferents col·lectius, lobbys, i, per tant, que alguns dels grups puguin arribar a defensar, com hem escoltat, doncs, adoptar mesures tèbies o posar-se de costat o defensar l'abstenció. I en aquest cas crec que és convenient recordar allò que deia William Shakespeare: que els que no sàpiguen governar, que obeeixin. Doncs, en aquest cas, tenim una conselleria amb la voluntat de governar i amb la voluntat d'adoptar mesures que serveixin per resoldre situacions concretes a demanda, precisament, dels sectors econòmics del nostre país atesa la situació en la que ens trobem. Se'ns ha demanat que aquestes mesures siguin suplertes per altres, com pugui ser una reducció de la fiscalitat. I em sorprèn, perquè ahir precisament es va fer un anunci de que reduiria el tram corresponent en aquest cas, el Govern català, de l'IRPF. I, per tant, no estem parlant de mesures alternatives, estem parlant de mesures acumulatives. La que aprovem avui o que convalidarem avui es suma a aquella que ha tingut, té a veure amb l'impost sobre la renda de les persones físiques. La voluntat del decret que es sotmet a validació per aquest Parlament és la d'aturar, com he dit, la sagnia que en l'àmbit de les activitats econòmiques que es desenvolupen als locals de negoci genera la pandèmia de la Covid i les mesures restrictives a l'activitat, i s'adopten a fi de millorar la incidència i la capacitat de propagació del virus. Estem parlant d'una situació que comporta una sobtada i total pèrdua d'ingressos de les activitats econòmiques, que comporta o poden comportar, i crec que en som tots conscients, la pèrdua de llocs de treball, la pèrdua dels mitjans de subsistència en un gran nombre de persones i familiars, en especial dels autònoms, i la pèrdua final de les pròpies activitats i l'impacte que aquesta situació té a nivell socioeconòmic. L'altre dia parlàvem del projecte de llei dels APEUs, i vam tenir l'oportunitat de recordar una notícia que es publicava en premsa, al diari El País. No parlava de Catalunya, parlava de Madrid i parlava dels comerços de la Gran Via. Deia que des de l'inici de la pandèmia han tancat el 35 per cent dels comerços que tenen accés públic des de la Gran Via de Madrid. Jo crec que qualsevol que passi pels nostres pobles, per les nostres ciutats, podrà veure l'impacte de la situació en els nostres establiments comercials. I ens assisteixen aquest cas les competències, amb fonament a l'article 45, 121, 155 de l'Estatut, i específicament per lo que correspon a la competència exclusiva en l'àmbit civil, en aquest cas, per l'article 129. I lluny d'allò que se'ns ha dit –i crec que ha sigut el portaveu de Ciutadans– aquesta mateixa competència ens va ser reconeguda pel mateix Tribunal Constitucional recentment, a l'hora d'abordar, doncs, el darrer dels recursos d'inconstitucionalitat que s'havia interposat contra el darrer llibre del Codi civil que va ser aprovat per aquest Ple. I, per tant, per nosaltres la competència és indiscutible. Les mesures que es sotmeten a convalidació, com he dit abans, tenen a veure amb els establiments comercials, per tant, també amb les botigues de souvenirs, amb els establiments de restauració, però també els culturals, on es desenvolupen activitats docents, esportives, recreatives i de serveis, com ara també les agències de viatges, que també heu escoltat, d'estètica i d'hostaleria. Per tant, un ventall amplíssim d'activitats que són totes aquelles que amb caràcter general es duen a terme en establiments que lògicament s'arrenden per a la seva obertura i atenció al públic. L'objecte de la mesura –i es diu anar a l'exposició de motius, en aquest cas, del decret– és actuar contra una onerositat excessiva i sobrevinguda de les prestacions contractuals. I això no és nou, en el nostre dret. Existeixen dos figures ja, de llarga tradició en el nostre dret, com són la rescissió per lesió i l'avantatge injust, que precisament s'estableixen per corregir els desequilibris que es produeixen després d'un negoci jurídic entre unes parts. Estem parlant d'un marc contractual que ha estat alterat i no per voluntat de les parts, sinó per circumstàncies externes però que té una incidència evident sobre les prestacions i sobre... no només sobre l'equilibri, sinó sobre la capacitat efectiva de complir les prestacions. I, per tant, el lògic és que hi intervinguem. El que pretenem és instaurar un criteri distributiu de les conseqüències negatives de les prohibicions, suspensions i restriccions imposades per la propagació de la pandèmia i que imperi el principi de solidaritat, que es tradueix en el repartiment igualitari i equitatiu de les conseqüències negatives socialitzant el risc, evitant que graviti sobre una sola de les parts contractants. I el raonament, des del nostre punt de vista, és bastant lògic. Mentre es donés aquesta situació, mentre l'arrendatari no dugués a terme aquesta activitat, en la situació actual el mateix propietari del local podria desenvolupar una activitat? No. Podria haver-hi un tercer que pogués dur a terme l'activitat? No. Per tant, existiria dret a la percepció d'una renda respecte a aquest establiment? No existiria. Per tant, des del nostre punt de vista, aquesta és la lògica del principi que porta a aquest repartiment solidari i igualitari entre ambdues parts en el contracte. S'ha parlat del pacta sunt servanda i és evident que la nostra tradició, que s'arrela en el dret romà, doncs evidentment ho contempla. I la seguretat jurídica màxima, lògicament, s'empara en aquest lliure acord entre les voluntats, entre les parts. Però també és cert, com bé s'ha dit, que existeix aquesta clàusula rebus sic stantibus, que, precisament, es preveu per contingències i circumstàncies com en la que ara ens trobem. Certament, s'ha declarat l'estat d'alarma, s'ha prorrogat diverses vegades, ens trobem en un context que, lamentablement, ha de limitar activitats, ha limitar mobilitat. Per tant, té una afectació sobre els drets de tots els ciutadans i això no havia passat en quaranta anys. I de la mateixa manera que l'adopció d'aquesta mesura excepcional de l'estat d'alarma ha comportat una implicació excepcional en els drets de tots els ciutadans, és lògic també que s'habilitin mesures que, depenent d'aquesta anterior, arreglin o mirin d'arranjar les situacions o relacions entre particulars i no d'una forma capriciosa. Dues voluntats que entenc que qualsevol podrà entendre: des d'un punt de vista general, per a la preservació del teixit comercial i l'ocupació que en depèn, i certament, en tant que prevalgui el dret de percebre les rendes sobre el dret al manteniment de l'activitat, com bé s'ha dit, ens trobarem amb un escenari futur d'inexistència de pimes; en el cas que els jutjats ho poguessin digerir –que també en parlarem–, doncs d'un nombre elevadíssim de llançaments d'establiments comercials. I aquest no crec que sigui un futur esperançador per a un país, no? El futur esperançador per a un país és un escenari de recuperació econòmica en què es pugui generar una plena ocupació, perquè en definitiva no ens haguem carregat...no haguem convertit en un solar en el nostre teixit productiu i tampoc el teixit comercial. I existeix un altre aspecte, que lògicament des de la Conselleria de Justícia entenc que mereix una especial atenció, que és la reducció o l'eliminació de la litigiositat. Abans s'ha dit: «Oh, hem d'abordar el camí de la mediació. Perdoni, però jo crec, és clar, he perdut una mica la noció del temps darrerament, però jo crec que no fa sis mesos ja vam aportar unes mesures de mediació, en aquest cas en l'àmbit de la família, que si hagués estat per la voluntat del Departament de Justícia probablement haurien estat molt més ambicioses per poder-les estendre en general a tots els àmbits, i específicament a tots aquells que tenen a veure amb l'activitat econòmica, on precisament és on fan més falta. És clar, ens diuen: «És que són criteris lineals...i objectius, i no tenen a veure amb l'especialitat de cada negoci, no estan dimensionats amb l'impacte real en l'activitat, perquè pot ser d'un 80. Doncs molt probablement, però l'obligació del Govern és generar normes i que siguin efectives. El que no podem fer és pretendre que no hi hagi litigis i incorporar un element subjectiu, com és un històric dels resultats econòmics d'una activitat –que sempre es presta a discussió–, però primer sobre quin criteri s'ha d'assentar, i en segon lloc sobre lla picaresca que tots moltes vegades sabem que existeix, i més en l'àmbit de l'hostaleria –jo ho sé perquè soc d'un municipi on hi ha molta activitat econòmica vinculada a aquest sector. Per tant, incorporar elements subjectius de judici ho dificulta molt i no assoleix un dels seus principals objectius, com he dit, que és el de reduir o eliminar la litigiositat. Nosaltres entenem que és una bona mesura, que s'adopta precisament de la manera que s'adopta per l'excepcionalitat del moment i, per tant, entenem també positiu, raonable i lògic que es prevegi aquest termini de dos anys per elaborar un projecte de llei que permeti abordar amb tranquil·litat quina ha de ser la definició darrere de la positivització d'aquesta clàusula del rebus sic stantibus dins del nostre ordenament jurídic. Entenem que ens trobem en un context en què la població demana respostes, no només al Govern sinó a tots els que tenim responsabilitats polítiques. I amb aquest decret, en donem, fet que comporta novament seguretat jurídica i garanteix la protecció i supervivència del teixit econòmic del país, i evita, com hem dit, conflictivitat i el col·lapse del sistema judicial. Per tant, des del nostre punt de vista, només ens queda agrair en aquest cas al Govern, i a la Conselleria de Justícia en extensió, que hagi fet la promoció d'aquest decret. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. I finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Glòria Freixa. Endavant.
Bé, bona tarda, president, consellera, diputats, diputades. Ja ho hem comentat: amb motiu de l'actual crisi sanitària que estem patint, s'han hagut de prendre diverses mesures en matèria de salut pública perquè es pugui contenir aquest brot i això ha afectat l'activitat de diversos sectors de la població. Som molt conscients dels esforços i dels patiments de la gent i que només serà més lleuger si darrere tenim una administració forta que els ajuda a superar aquests moments. Avui especialment volem parlar de tots els comerços, de les petites empreses, que són el pal de paller de la nostra societat. Tenim ciutats plenes de vida perquè aquest és el nostre model. El botiguer de barri. La vida de barri. I perquè el nostre teixit empresarial està format en més d'un 90 per cent per petites i mitjanes empreses. És un país que es mou, és un país que treballa, és un país que produeix. I ara ho estem passant malament. Cada botiga que tanca, cada empresa que ha de posar en ERTO els seus treballadors és una fletxa que va directa al cor de la nostra societat. I no podem mirar cap a una altra banda, perquè encara que tinguem la sort de treballar en aquesta cambra, tenim pares, tenim fills, tenim amics, i aquests duríssims moments no només ens els comenten, sinó que els estem vivint. I és per això que avui demanem, també, la convalidació d'aquest decret ja vigent, per tal d'alleujar les càrregues que estan suportant determinats sectors comercials, incloses activitats culturals, docents, esportives, recreatives, i tots aquells altres serveis que s'han vist afectats, com ara l'estètica, l'hostaleria i la restauració. Amb aquest decret es vol donar aire a tot el sector i establir, per a totes aquelles activitats que hagin quedat suspeses amb motiu de l'actual crisi sanitària, que es pugui alleujar una mica aquesta càrrega. Concretament –ja ho han explicat alguns dels companys diputats– s'estableix que es pugui negociar el preu del contracte amb el propietari. I per aquell cas en què no pugui ser, s'estableixen determinades regles. Ja hi ha molts casos en què s'estan posant d'acord les dues parts, però per a tots aquells que no sigui així s'ha considerat necessària una regulació i rebaixar automàticament fins al 50 per cent el lloguer i, en aquells casos en què acabi sent insostenible la situació, permetre una rescissió d'aquest contracte sense penalització. Les mesures seran d'aplicació durant les prohibicions o restriccions dictades per l'autoritat competent, però des de Junts per Catalunya volem mostrar el nostre compromís en aquests moments per protegir tots aquests sectors. Evitar que desapareguin activitats econòmiques que són el mitjà de subsistència d'un gran nombre de persones i famílies, com és el cas dels treballadors autònoms i de les petites i mitjanes empreses. L'adopció d'aquestes normes és essencial per tal de garantir la protecció i la supervivència del teixit econòmic del nostre país. Com va dir el conseller Tremosa a l'últim Ple: «Estem al costat dels qui treballen per guanyar-se la vida. Però sabem que amb aquestes mesures no n'hi ha prou. La situació és greu i la crisi és llarga, i també som molt conscients de la capacitat de recuperació d'aquest país, perquè és molt probable que si aquesta crisi es resol ràpid el país es torni a posar de seguida al lloc on era. Recordem que Catalunya va acabar el 2009 amb un any de creixement rècord. Però no ens enganyem. Si el nostre comerciant, les nostres empreses i treballadors autònoms no reben cap tipus d'ajut, molts s'hauran quedat pel camí. I una cosa és que amb aquest decret es posi un coixí per aguantar millor i l'altra és que no siguem conscients de les nostres responsabilitats. Per això el Govern també ha donat tot tipus d'ajuts directes a pimes, autònoms, microempreses que treballen en els sectors de la restauració, estètica i bellesa. Línies de crèdit per al sector restauració, ajuts per als consorcis de comerç i moda, ajuts per al sector del turisme, fires, pimec, comerç. No hem parat de rascar de tot el finançament del que disposem. I en això crec que hi haurà unanimitat de tota aquesta cambra: tot això també va de recursos econòmics. No em costa reconèixer que jo preferiria disposar –i segurament el meu grup parlamentari– de recursos econòmics per poder fer front a aquesta situació sense haver de regular els lloguers, perquè no és un espai on nosaltres ens trobem còmodes com a partit, però en aquest moment és la mesura que pot ajudar més a tot aquest sector en aquest patiment. El pressupost de la Generalitat de Catalunya és de 27.512 milions d'euros. Amb aquest pressupost hem de gestionar el dia a dia, les necessitats de tots els ciutadans i, a més a més, aquesta pandèmia. Però és que amb aquests 27.500 milions d'euros no podem parlar d'un pressupost precisament d'un gran estat. Recordem que Espanya té gairebé uns 400.000 milions d'euros de pressupost. No entraré en el finançament. Sé que aquest problema no és per a molts de vostès de Catalunya, sé que aquest problema és d'un país imaginari, però mirin, els ho recordo cada dia. Els diners que nosaltres reclamem per a Catalunya surten de l'esforç de la feina de treballadors i treballadores catalans, dels autònoms i dels empresaris que després no veuen satisfetes les seves necessitats al nivell que ens agradaria poder-ho fer perquè l'Estat els ho impedeix. I, en canvi, quan ho demanem, alguns de vostès s'ho prenen com un caprici i manipulen el nostre discurs intentant enganyar el ciutadà dient: «ja tornen amb la vella cançó. Però és que són aquests ciutadans per qui vostès haurien de vetllar. Avui, la diputada del PSC treia pit de que se'ns ha donat per gestionar la crisi uns 3.500 milions d'euros. Com els hi poden explicar això a la resta de ciutadans catalans quan es deuen aproximadament 11.000 milions d'euros només en finançament de Mossos, amb finançament sobre la dependència? Saben quantes coses hauríem pogut comprar en aquesta pandèmia? Quants ajuts socials hauríem pogut donar? Ens diuen que nosaltres som els responsables de les residències, però, en canvi, ens neguen el finançament en dependència –perquè els recordem que ens deuen més de 3.000 milions d'euros en finançament de dependència. Com poden negar a Catalunya 430 milions d'euros de l'IVA que han ja pagat tots els catalans? Perquè ja s'ha pagat. Els ho repeteixo: aquests diners només surten de l'esforç de la feina de cada dia de treballadors d'aquest país. Però de tots, eh? No només dels independentistes. De votants de Ciutadans, de votants del PSC, de votants del PP, de votants dels comuns. Per tant, crec que amb això hauríem d'anar tots a una. Em costa molt d'entendre aquesta posició que tenen vostès davant de les nostres crides. Saben i són conscients de la realitat financera de Catalunya i de que necessitem un millor finançament. Jo crec que els sortiria més a compte acostar-se una mica més al que tots els catalans necessiten. Jo crec que obtindrien millors resultats en les properes eleccions. Ho hem dit moltíssimes vegades i ens ho recordava molt bé la nostra diputada –la Teresa Pallarès, a qui envio des d'aquí una forta abraçada i que espero que molt aviat torni a estar entre nosaltres– quan defensava els pressupostos al Parlament. Volem un estat independent per poder disposar de tots els nostres recursos i poder posar tots aquests recursos i tot el talent que té aquest país al servei de les persones. Aquí hi tenim la clau de tot. I, de moment, el Govern ha fet aquest decret, aquest decret per alleujar aquest patiment en aquests moments de tants negocis i petites empreses i autònoms que són, com dèiem, l'eix vertebral d'aquest país. Però saben que no és suficient. I saben que vostès –també tota l'oposició– són peça clau perquè els ciutadans de Catalunya tinguin allò que mereixen. Hauria de ser una lluita compartida nostra i seva per tots els catalans. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Acabat el debat, els faig avinent que la votació sobre la validació d'aquest decret llei es farà al final d'aquesta tarda, un cop s'hagi substanciat el punt cinquè de l'ordre del dia. [[Decret llei 35/2020, del 20 d'octubre, de modificació del Decret llei 19/2020, del 19 de maig, i del Decret llei 29/2020, de 28 de juliol, en matèria d'adopció de mesures socials i sanitàries per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19]] [[203-00060/12]] Passam ara al punt 4 de l'ordre del dia, que és el debat sobre la validació del Decret llei 35/2020, del 20 d'octubre, la modificació del Decret llei 19/2020, del 19 de maig, i del Decret llei 29/2020, de 28 de juliol, en matèria d'adopció de mesures socials i sanitàries per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies per exposar les raons per les quals està promulgat aquest decret llei. Per tant, té la paraula el conseller Chakir El Homrani.
Gràcies, vicepresident. Diputats, diputades, avui, al faristol, el que vinc a fer és a explicar-los... [[pausa]] la modificació, una modificació tècnica que es fa del decret que vam convalidar ja fa unes quantes setmanes, el 29/2020, i que ens permet adaptar-nos i adaptar-nos encara més davant d'una realitat, que el que necessita és la màxima flexibilitat a l'hora de donar resposta. El decret 29, què plantejava? El decret 29, bàsicament, era la principal eina acordada amb el sector de garantia de finançament i mecanismes de pagament, de tot el que representen els costos que es transfereixen a les residències per a la implementació dels plans de contingència. Un decret i un pla de contingència que avui, ara, a principis de novembre, continua sent l'únic que s'ha fet a tot l'Estat, treballat amb el sector, que ens permet, en aquest sentit, fer front en millors condicions al que ara mateix ja estem vivint. En aquell moment, si ho recorden, quan els vaig presentar aquest decret, els hi vaig situar que era una manera d'estar millor preparats per a quan arribés una segona onada. Ara que estem en aquesta segona onada, encara té més importància i crec que mostra la línia en la que intentem treballar, en què treballem, que és centrar-nos en com donar les eines més importants davant d'una pandèmia que té una afectació molt específica en l'àmbit residencial. I dic «àmbit residencial i no parlo de les residències de gent gran, perquè també vull recordar que, en aquest sentit, el pla de contingència situava llars residències de persones amb discapacitat i llars amb suport per a persones amb problemàtica social derivada de malaltia mental, de centres de dia, de centres de dia de teràpia ocupacional, de centres d'atenció especialitzada per a persones amb discapacitat, atenció diürna, dels centres de dia ocupacional, el SOI per a persones amb discapacitat que configuren tot el sistema català de serveis socials, una part del sistema català de serveis socials. En aquest sentit, el que presentem avui és una modificació, és una modificació tècnica, bàsicament entorn d'un objectiu. Com vostès saben, pel mateix marc regulador de la LAPAD, la relació de l'Administració entorn del teixit residencial té dues vies: una, la relació directa de l'Administració amb les residències, l'altra és la relació de l'Administració amb les persones residents. Llavors, el que se'n situava és que un àmbit que és clau, perquè el plantejament sigui global, sigui equitatiu entorn d'aquest suport, podria no tenir tota la seguretat jurídica que implica i és la relació entorn d'aquells àmbits que és l'Administració amb la persona resident, que és la gaudidora de la prestació. Bàsicament estem parlant de les prestacions econòmiques vinculades, encara que després aquestes prestacions tenen un paper entorn del finançament de la plaça residencial, el que sí que és veritat és que no és com una concertació de plaça, on hi ha una relació bidireccional entre l'Administració pública i la residència gestora, sigui de la de titularitat que sigui, sinó que en aquest cas estem parlant d'una relació entre l'Administració i la persona. En aquest sentit, el que treballem en aquest decret són aquestes modificacions per assegurar la seguretat jurídica, per poder implementar el pla de contingència en tot l'univers; no únicament en l'univers de les places concertades, que ens permeti, en aquest sentit, tot l'univers vinculat a les PEVs, a les prestacions econòmiques vinculades, a les col·laboradores, es tinguin en compte a l'hora de poder gestionar de forma correcta el pla de contingència. I això també em permet fer una reflexió. Segurament, un dels aspectes que tots i totes compartim i que ha passat a totes les administracions és que davant d'una pandèmia, d'una situació d'emergència, d'urgència tan gran, els mecanismes de l'Administració a vegades no són prou àgils. És en aquest sentit que continuem treballant i que si considerem que no hi ha prouta seguretat jurídica a l'hora de poder-ho desenvolupar, doncs presentem la modificació; i una modificació tècnica, molt concreta, que ens permeti poder abordar aquests elements. És un dels elements claus i també és un dels elements claus que fins i tot formaran part de tot els elements dels fons europeus que vinguin amb EU Next Generation, perquè un dels elements és la simplificació administrativa. I, en aquest sentit, necessitem ara mateix, que estem en una situació de pandèmia, poder assegurar-ho amb la mínima burocràcia i amb les màximes facilitats possibles, perquè d'aquesta manera acompanyem també el teixit del sector i ens assegurem de que no hi hagi problemàtiques vinculades. És en aquest sentit, de garantir la seguretat, la protecció i la prevenció de la salut de les persones que s'atenen en l'àmbit residencial, que té l'origen el pla de contingència. I és en aquest sentit aquesta seguretat que dona seguretat jurídica per aplicar els pagaments de compensació i foment als serveis socials residencials i diürns en conceptes extraordinaris, com són els de les places econòmiques vinculades, com són els de lliure disposició que estableix el pla de contingència de les places buides corresponent a les places col·laboradores en el si del pla de contingència, el que ens fa portar aquest decret llei de mesures urgents. Bàsicament és aquest l'àmbit concret del que els plantejo, uns elements molt concrets que els hem pogut explicar als grups parlamentaris i que ens permetrà tenir més agilitat al respecte. També aprofito per situar, perquè crec que és important. Forma part del compromís del Govern que va agafar, d'un compromís del Govern que va tenir la convalidació d'aquest Parlament, situar el pla de contingència global per al sector residencial de Catalunya. De la mateixa manera que hi ha un pla de contingència de cadascuna de les residències, que ja estan..., totes tenen pla de contingència aprovat pel Departament de Salut, per un costat, i pel Departament de Treball i Afers Socials, per un altre, perquè té la doble mirada. Forma part dels objectius reforçar al màxim el sistema; un sistema que –crec que tots i totes ho hem discutit en més d'una ocasió– mereix un repensament –mereix un repensament. També sent conscients de que no és tant si el sistema és més institucionalitzat o si el sistema té un caràcter o un altre en la seva afectació entorn de la pandèmia. Perquè ho hem vist, ho hem vist a Europa, ho hem vist amb sistemes que són similars al català i al de l'Estat espanyol, com és el francès o l'italià, però també ho hem vist amb sistemes que són diferents, com és el suec. Això representa una reflexió. Però en aquestes reflexions també hem de sumar els esforços. Aquest Govern ha fet un esforç amb un pla de contingència dotat econòmicament –no hi ha hagut cap altre pla de contingència de l'Estat– i aquest Govern també va fer l'esforç aquesta setmana entorn d'un compromís que teníem ja aprovat amb pressupostos, que era la millora tarifària, i pensada de forma molt clara per poder tenir una resposta en els professionals, les professionals –perquè bàsicament estem parlant de les professionals–, de tot el sector social. És entorn d'aquesta línia que continuem treballant i és entorn d'això que quan detectem que pot haver-hi algun problema de seguretat jurídica a l'hora de l'aplicació del pla de contingència, perquè la relació és diferenciada, és amb la persona i no és amb el centre residencial, doncs, modifiquen el decret, fem els canvis, i el presentem en aquest Parlament, que és el que pertoca. No podem estar quiets. I crec que és una demostració de que en cap moment estem quiets. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. A continuació passam a la intervenció dels grups parlamentaris per fixar la seva posició. Aquest torn d'intervenció és de deu minuts per als grups parlamentaris i de cinc minuts per als subgrups parlamentaris. Té la paraula en primer lloc, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada Noemí de la Calle.
Buenas tardes. Venimos de un decreto, el 29/2020, que, tal y como expresamos en su día, tenía varios defectos, defectos graves. Uno especialmente preocupante es que la conselleria se desentendía de la reposición de personal que causara baja o que tuviera que guardar confinamiento, aun sabiendo que esto podría provocar situaciones de desatención en las residencias. Aun así, sí que es cierto que el anterior decreto se suponía que pretendía ayudar a las residencias a costear los planes de contingencia que se les exigía a los centros. Y lo que ha ocurrido desde su aprobación, de la aprobación en julio de este decreto 29, es que la Generalitat no ha hecho los pagos correspondientes, porque a fecha de hoy el Govern aún les debe a las residencias lo correspondiente al plus de sobrecoste por la Covid, que son 196 euros por plaza pública. Tiene pendiente los pagos desde el mes de julio. También se les debe el pago de las plazas vacías que han de dejar las residencias como contingencia por si se ha de confinar a un residente con Covid. Y, por otro lado, desde que empezó la pandemia, se prohibió hacer ingresos en las residencias, pero como era una actividad de repercusión social no pudieron hacer EREs ni ERTEs, lo que era insostenible para ellas, y la Administración, pues, tenía que hacerse cargo. Esas camas vacías que han de dejar las residencias por si se ha de confinar a un... Disculpen, esas plazas vacías que se quedaban..., de esas camas vacías que se quedaban porque no se podían hacer más ingresos en las residencias tenía que hacerse cargo la Administración, del coste de esas camas que se quedaban vacías, y también dejaron de pagarse en julio. ¿Esto qué comporta? Que la Generalitat, por hache o por be –después iremos a esa cuestión– no ha pagado estos extras que, entre otras cosas, debían servir a las residencias para prepararse para una nueva ola de Covid, que ya tenemos encima; ergo una vez más han sido abandonadas por la Administración. En octubre, lo que ocurre es que muchos centros dicen que no pueden más, que no solo no van a poder hacer frente a cumplir con estos planes de contingencia que se les exigen, sino que, pues, a día de hoy, que ya ha finalizado octubre, hay centros que no han podido pagar nóminas ni alquileres. Y así es como el Govern de la Generalitat, pues, convirtió un plan de contingencia en un plan de negligencia. Y, al final, todo salta a la luz pública; al final, los medios de comunicación se hacen eco de estos impagos. ¿Y qué argumentaba la conselleria de Treball i Afers Socials para explicar por qué no hacía los pagos? Informa a las patronales que es Intervención quien no les deja hacer pagos porque hay algún tipo de problema jurídico o error en el decreto y que Intervención se niega a hacer estos pagos. Intervención, como todos ustedes saben, cuando paraliza un pago es porque no cumple con la legalidad vigente. Y por eso una de las últimas cosas que hizo Torra antes de irse fue echar a los Mossos y a los interventores a los leones diciendo que eran un obstáculo para la independencia porque pretendían cumplir la ley y hacer cumplir la ley. Bien, la conselleria les dice a las patronales que para subsanar todo esto van a sacar otro decreto que corrija los efectos del decreto anterior. Después, nos reúne a los grupos parlamentarios, la semana pasada, y nos explica exactamente lo mismo, que los pagos están paralizados por una pugna jurídica entre los servicios jurídicos del departament, la Intervención General y la Intervención Delegada, y que han tenido que corregir hasta en trece ocasiones la versión de un nuevo decreto, que entendemos que es este que se somete hoy a debate y votación, pues, para dar con la fórmula jurídica adecuada. Lo curioso es que en la documentación que se adjunta a este decreto no se dice ni una palabra de todo esto. Lo normal es que vaya acompañado, un decreto, de una memoria o de algún tipo de documentación que justifique que exista, ¿no?, no la necesidad de este decreto. De hecho, el conseller en su intervención ha pasado de puntillas por el tema; ha hablado de conseguir seguridad jurídica en general, cuando a nosotros lo que se nos explicaba, y también a las patronales, es que todo este problema venía por algo muy concreto, por el tema de las plazas acreditadas, las PEVS... Lo que nos han explicado a nosotros es que han tenido que sacar este decreto debido a los reparos legales que realiza Intervención sobre la aplicación del decreto 29 respecto a algo muy concreto. Lo normal hubiese sido que nos facilitasen la información con la documentación. Pero, en este caso, la documentación adjunta a este decreto, repito, no dice palabra de todo esto que nos han explicado a nosotros. Es más, yo les he pedido en varias ocasiones –y están los portavoces del resto de grupos parlamentarios de testigos– los informes de Intervención o de los técnicos o de los servicios jurídicos, que son los que han motivado que no se realicen los pagos, y no me los han facilitado. Si esto viene, teóricamente, a corregir deficiencias del decreto 29, un gobierno honesto, un gobierno de buena fe, acompañaría documentalmente la explicación de los teóricos problemas técnicos que hay. Y, ya que no lo hacen, al menos si la oposición se lo pide –porque no he sido la única portavoz; en este caso, el portavoz de la CUP también reiteró mi petición–, pues lo normal sería que nos lo facilitasen. Pero no lo han hecho. Y como ustedes no lo hacen, nos da que sospechar. Además, teniendo en cuenta que este decreto 29, previo, ¿no?, a este que estamos votando, les facultaba para hacer unos pagos relacionados con las residencias, unos pagos por unos conceptos con los que a primera vista podríamos estar todos de acuerdo, pero, claro, ahora resulta que, a raíz de la investigación por presunta corrupción, descubrimos que el Govern habría encomendado la gestión de residencias a un comité en la sombra. Comprenderán que sospechemos y pidamos una aclaración. Después de las noticias publicadas y de la intervención judicial es inevitable no tener la impresión de que aquí lo que ha pasado es que algunos habrían visto la oportunidad de la Covid, de la emergencia sanitaria de la Covid, para otorgar contratos millonarios a los amiguetes de turno, y que Intervención lo paraliza porque su función es que las cosas se hagan de forma legal. Y las famosas trece versiones de este nuevo decreto..., la impresión que da es que, pues, eran para ver cómo podían colar las cosas para hacer los trajes a medida de determinados intereses o para justificar contratos a dedo y presuntamente comisiones a los amiguetes de turno. Y todo ello mientras las residencias agonizaban por la falta de unos pagos que estaban retenidos porque, cuando redactaron el decreto 29, da la sensación, pues, que el objetivo no sería facilitar, ayudar, acompañar a las residencias a que pasaran este trago del Covid, sino que se utilizaría la redacción de este decreto para alcanzar otro fin. Y miren, para que Intervención eche un pago para atrás tiene que haber detrás un informe que lo justifique, y el Govern no facilita estos informes. Es fácil pensar que habría otros intereses detrás, que les habrían avisado de que esto que pretendían hacer no era posible, y que habrían estado desde julio alargando ad eternum este tema, buscando un resquicio para salirse con la suya. Y muy probablemente, pues, al final han tenido que desistir; si no, ¿por qué dar varias versiones sobre la motivación de este decreto y la negativa a facilitarnos los informes técnicos, jurídicos y de Intervención? Es inevitable pensar que detrás de esto podría estar la alargada sombra de esa trama de presunta corrupción, que existiría un modus operandi que impregnaría toda la Generalitat, pues, para aprovechar la ocasión para dar contratos millonarios a los amiguetes, y que en ningún caso prevalecería el interés superior de las personas que viven en las residencias y los profesionales que están atendiéndolas y que estas serían solo un medio para su verdadero fin, que es llevárselo crudo. Y, mientras tanto, tenemos a las residencias maltratadas, al borde del cierre, sin haber recibido todos estos extras, con un personal que está exhausto, del que ustedes se desentienden, al que no están ayudando a reclutar, como sí hacen con los centros hospitalarios; con PCRs para realizar a trabajadores que deberían hacerse en un riesgo de índice de rebrote de trescientos, y ustedes no empiezan a hacérselos hasta que llega este índice al ochocientos, con una demora de cuatro días para dar los resultados. O sea que si alguien da positivo lo que ocurre con esta demora es que lleva cuatro días siendo positivo, como poco, rondando por la residencia. Y luego está el tema de las visitas. Ustedes no solo no restringen las visitas, sino que las fomentan, sin ningún tipo de test rápido a la entrada de las residencias, tests que cuestan cuatro euros. Tenemos hospitales prohibiendo las visitas por el riesgo de vectores de contagio, y a las residencias ampliándolas. No podemos entender que el mismo vector sea riesgo de contagio en un hospital y no sea riesgo de contagio en una residencia, si es exactamente el mismo vector. Creo que esto es un trato discriminatorio, negativo, para las personas que están en las residencias. Y no pueden estar dando mensajes contradictorios diciéndoles..., no pueden pedir a la ciudadanía que se quede en sus casas mientras permiten que una persona en una residencia pueda salir de la residencia y volver a entrar, con el riesgo de contagio que conlleva. Su gestión se traduce en un maltrato institucional a los residentes y a quienes cuidan de ellos, y desespera comprobar que cometen una y otra vez los mismos errores. No vamos a apoyar este decreto. Menos aún cuando no hemos recibido informes técnicos que sostengan lo que han ido explicando en las diferentes reuniones, y en ningún caso, claramente, a la ciudadanía. Hay muchas residencias que están esperando estos pagos para poder hacer frente a la segunda ola del Covid, que ya ha llegado a las residencias, aunque ustedes parece que no se hayan enterado. Y por eso no vamos a votar en contra. Ahora bien, yo no podía venir a este faristol e intervenir y ser sincera con la ciudadanía y explicar..., o sea, tenía que explicar los motivos reales por los que no podemos apoyar este decreto. Y es que no confiamos ni en la gestión ni en la motivación que llevaría a los consellers de Treball..., en este caso a usted y a la consellera de Salut, a la hora de tomar decisiones relacionadas con las residencias y con la pandemia del Covid. Y por este motivo no daremos apoyo a este decreto y nos vamos abstener. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar. Té la paraula el diputat Raúl Moreno.
Gràcies, vicepresident. Senyores, senyors diputats, honorable conseller... Un decret fet públic al juliol, aprovat el mes de setembre, i que torna aquest mes de novembre perquè es va fer malament. Jo crec que aquest seria una mica el resum de l'aprovació d'aquest Decret 35/2020 que porten avui a debat en aquest Parlament. I no són decrets menors. Són decrets que estableixen un increment extraordinari en les tarifes que cobren les residències, que estan fent, que faran i que han fet una tasca molt important per fer front a la pandèmia; un decret molt sensible a la realitat que estem vivint. Catalunya necessitava actuar urgentment, recolzar els grans oblidats de la pandèmia, que sota el nostre punt de vista ha estat el sector residencial, assegurar la seva sostenibilitat econòmica, assegurar que poguessin pagar les nòmines a les seves professionals. Necessitaven celeritat, determinació en les actuacions del Govern, i aquest no ha estat un decret que sigui exemplar en aquest sentit. A hores d'ara, les residències de Catalunya no cobren aquest increment extraordinari; se'ls deuen els mesos de juliol, agost, setembre, octubre, i, si tot va bé, sembla que a finals de novembre podrien cobrar. Cinc mesos de retard, amb la pandèmia. I també estan sense cobrar aquells llits que han quedat buits i que no han pogut ser ocupats, també per raó de la pandèmia. Aquest fet tensiona, i molt, la tresoreria de les residències, especialment a les més petites, no tant per l'increment que recull aquest decret, que sota el nostre punt de vista és molt mínim... I vostès podran dir-me: «És millor alguna cosa que res. Doncs efectivament. Sembla que el Govern hagi renunciat a un correcte finançament de les tarifes residencials, després de més de 4.000 milions d'euros de retallades en polítiques socials dels darrers anys..., protagonitzats per Esquerra Republicana amb l'ajuda de la dreta catalana. I és que, efectivament, recuperar tot el que vostès han retallat no es fa en un dia. Ahir mateix vostès anunciaven l'increment de les tarifes ordinàries al sector residencial en la línia del que marcaven els pressupostos. Els hi vam dir al febrer, els hi tornem a dir ara: ens sembla que aquests increments són insuficients. També ho diu el mateix sector. És a dir, a hores d'ara, amb aquests increments no estarem en disposició ni de reduir les llistes d'espera, ni d'ampliar les ràtios, ni de millorar les condicions laborals dels treballadors i treballadores, que en molts casos són professionals que no arriben als mil euros mensuals per cuidar la nostra gent gran. Si els increments són insuficients, imaginin-se, a més, si ni tan sols paguen en temps i forma. I, per cert, aprofito per incloure també els centres de dia. Vostè, senyor conseller, aportava unes dades el darrer Ple on deia que estaven gairebé al cent per cent del pagament ordinari pel que fa als serveis residencials, que el que quedava per pagar era efectivament, doncs, l'import aquest extraordinari i els llits buits. Durant aquests dies jo he rebut diferents trucades d'arreu del territori de directors, directores de centres de dia, i volia compartir amb vostè la seva preocupació, perquè em deien: «No cobrem des de març; no cobrem des del mes de març. I m'ho deien centres de dia des del Barcelonès nord fins a Tarragona, Terres de l'Ebre. Per tant, jo crec que aquí han de fer vostès una reflexió molt seriosa de quin és el mètode de pagament que estan utilitzant. Nou mesos sense ingressos, senyor conseller. Em va sobtar. Perquè, a més a més, hi confio, en les dades que vostè aporta, però també en les informacions directes que m'arriben des d'aquests centres. No cobren des de març de 2020. Pot anunciar vostè increment de tarifes, però el problema és que no hi ha ni tan sols un calendari de pagament, necessari per al manteniment de qualsevol empresa. Insisteixo en el que li vaig dir, el seu Govern disposa ara de 3.200 milions d'euros per poder fer-ho i que han estat traspassats per part del Govern de l'Estat. I, si us plau, revisi les dades i pagui els centres de dia. De fet, demà votarem en aquest Parlament una moció que inclou aquest punt. Tornant al decret d'avui, on ha estat el problema? Doncs que Intervenció –i vostè ho ha explicat– no veia com justificar el pagament a unes residències de prestacions dirigides a persones. I, per tant, intento fer un exercici pedagògic amb aquesta explicació. Economia, Intervenció i el seu departament no se'n sortien de com es podien pagar els llits buits que van quedar a les residències després dels èxitus d'aquests mesos; llits buits que no van poder ser ocupats per altres persones per la impossibilitat de fer nous ingressos degut a la pandèmia. Com podia Intervenció justificar el pagament d'un servei que no s'estava produint? Com podien vehicular el pagament d'una prestació personal si no hi havia persona que estava rebent el servei? És una mica el que vostè explicava abans en la seva exposició. I aquest debat de mesos ha afectat el 80 per cent de les residències a Catalunya, tant pel que fa fonamentalment a les places col·laboradores, col·laborades, i a les prestacions vinculades de residència. Benvingut sigui aquest decret si és capaç –i ara ens diuen que sí– de solucionar els problemes de finançament, tot i considerar que l'increment és insuficient i que les coses no s'han fet bé. El nostre grup parlamentari, per tant, s'abstindrà per tal de permetre que pugui ser aprovat. La mateixa posició que vam tenir anteriorment. Que facin efectiu el pagament que vostès mateixos van comprometre és fonamental per al sosteniment del sector, però també per fer complir el Pla de contingència per a residències, de la tardor, aprovat el mes de juliol. Si no es paga, les residències no podran contractar les 1.800 professionals que aquest mateix pla deia. Sabem que aquesta contractació de personal tampoc és suficient per atendre les necessitats d'aquesta segona onada. Amb aquest increment, una residència mitjana de quaranta places podrà contractar un nou professional o nova professional a mitja jornada. Aquest és l'increment, aquesta és la traducció de l'increment. I, per tant, insuficient. Per altra banda, sí que s'ha millorat la relació entre els CAPs i les residències –i esperem que la situació de la primària, doncs, no afecti aquesta relació– o la formació dels treballadors i treballadores. Aquí s'ha fet bé. Però, pel que fa a l'atenció directa dels residents, aquest increment no és suficient i no haver-ho pagat des de juliol no ajuda. No haver finançat a temps les places buides ha provocat que algunes residències hagin ocupat llits lliures a partir del mes de setembre, en habitacions dobles, amb persones provinents de diferents centres. Han hagut de triar entre complir el pla o arribar a fi de mes. Intenti, senyor conseller, no tensionar més el sector. Li reclamo una aposta clara per les cures, per donar en forma de serveis tot el que la gent gran ens ha donat amb el seu esforç. Pagui per mantenir els llocs de treball –precaris, amb sous baixos– d'aquelles professionals que cuiden de la nostra gent gran. I, com els he dit, no votarem en contra d'un increment de tarifes proposat pel Govern, perquè entenem que la situació és tan crítica que qualsevol increment és positiu. No serà per nosaltres que el sector no tingui un cert oxigen per tirar endavant i millorar la seva tasca ingent per protegir les persones grans o les persones amb discapacitat. Però els errors en la confecció d'aquest decret els haurien de fer reflexionar. No es poden fer anuncis sense saber si ets capaç de portar-los a terme; no s'haurien de generar expectatives que després no es poden complir, per responsabilitat. I aprofito aquests darrers minuts, senyor conseller, per fer-li també una petició. El nostre grup parlamentari considera que vostè ha de comparèixer de forma urgent a la Comissió d'Investigació de les Residències. Queden tres reunions, tres reunions d'aquesta comissió, i encara no ha comparegut cap responsable directe de la gestió de residències per part del Govern. El nostre grup parlamentari divendres va demanar la seva compareixença per donar explicacions de la seva gestió al març i també perquè pogués pronunciar-se sobre les informacions publicades recentment arran dels procediments judicials oberts. Avui s'hi han sumat formalment els grups de Ciutadans, comuns i Partit Popular per demanar la seva compareixença i també la de la senyora Vergés. Creiem que vostès, els dos consellers responsables directes de la gestió de residències, han de comparèixer a la Comissió d'Investigació de les Residències. Sembla lògic. Doncs Esquerra Republicana i Junts per Catalunya dilluns a la reunió s'hi neguen. I jo li demano que faci a la comissió el que ha fet avui el senyor Aragonès: que vingui a dir que tot el que s'ha publicat és fals, que vingui a dir i a explicar que no es va crear cap comitè paral·lel a l'oficial per a la gestió de les residències, que vingui a dir que no hi ha cap tipus de contracte de serveis a empreses participades pel senyor Vendrell, que faci un exercici de transparència. Vostè no ha comparegut en una comissió parlamentària per parlar de residències, només un cop a l'any, al mes d'abril. I ho va fer al Ple de residències, posteriorment, impulsat pel meu grup parlamentari, al juliol. Per tant, li demano, respectant la presumpció d'innocència de tots els investigats i investigades, que vingui a la comissió i desmenteixi les greus acusacions que aquests mateixos investigats manifesten a les seves converses telefòniques. És més, no esperi a que la Mesa de la comissió ho decideixi, comparegui vostè a petició pròpia. Confio que ho faci, senyor conseller. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Té la paraula la diputada Marta Ribas.
Bona tarda, conseller, diputats, diputades. Segons l'explicació que acaba de donar el conseller, també que ens van donar l'altre dia el Govern, aquest decret llei sorgeix de la topada entre les voluntats i necessitats de mesures extraordinàries i també el control estricte de la Intervenció en els diners d'una administració en moments ordinaris, controls que calen, controls que són necessaris i que nosaltres reclamem i reivindiquem, però que en situacions excepcionals com l'actual entenem que poden encotillar una mica massa. Fixin-se, a més, un exemple de nou de per què calia un estat d'alarma i de per què ara segurament també el tornem a necessitar: perquè per poder fer procediments excepcionals en moments excepcionals necessitem eines que ens permetin fer-ho d'una forma més àgil. Bé, aquest decret llei sorgeix, per tant, de disputes jurídiques i administratives internes del Govern. El decret llei de juliol el que plantejava era un pla de contingència per als centres residencials i altres serveis del sector de la dependència i de la cartera de serveis socials per cobrir despeses ja fetes per la situació generada per la Covid i per preparar-se per la segona onada. Va ser convalidat al setembre per aquest Parlament. Nosaltres també aleshores ja els vam dir que el trobàvem insuficient en quantitats, però que, evidentment, no posarien cap trava en que tirés endavant, i per això, doncs, també vam fer una abstenció. Però no s'ha aplicat; per aquests dubtes, diferències sobre el procediment. Mirin, evidentment avui nosaltres tornarem a permetre que es convalidi aquest decret llei, no hi posarem pas traves i ens abstindrem; per resoldre l'atzucac, tornarem a fer el mateix vot que vam fer respecte del decret anterior. I, també els hi diem, entenem, perquè a diferència d'altres grups parlamentaris tenim experiència de gestió, que hi puguin existir aquestes diferències i aquestes discussions respecte de voluntats i necessitats de mesures excepcionals i dels controls estrictes que la Intervenció ha de fer dels diners públics. Ho entenem, ho vivim també des de la gestió. Però el que és injustificable és que no resolguessin aquesta qüestió, aquestes diferències, abans de fer el decret de juliol, conseller. El que és injustificable és que anunciessin, doncs, tot el que podia facilitar aquell decret de 29 de juliol, es generés una expectativa i no s'hagi pogut aplicar. I el que és injustificable és que des del 29 de juliol que van aprovar el decret llei com a govern hagin detectat que no podien pagar-ho i no ho hagin resolt fins a l'octubre. Estem a novembre. La conseqüència d'aquesta injustificada no resolució del tema abans del decret del juliol i d'aquest retard fins ara per poder-ho resoldre és que hi ha un sector que ha estat ofegat econòmicament, perquè ha hagut de fer unes despeses extraordinàries que no s'han compensat, però que, a més, no se li han facilitat uns recursos perquè es pogués anar preparant per a una segona onada que ja està de ple en la nostra societat, i també, per tant, a les residències, que no s'hagin reforçat plantilles i que no s'hagin garantit altres mesures de seguretat. I això és el que ens fa patir. I això és el que li hem de retreure, conseller. Ens semblava bé que s'intentés facilitar la vida a les residències, no?, perquè poguessin preparar-se, però no s'ha fet. I ha estat per un problema seu, intern, de no gestió d'unes diferències normals, lícites i legítimes que hi ha d'haver respecte de les eines d'extraordinari atac en un moment com l'actual, amb diners públics. Bé, ara que ja estan els elements tècnics resolts, entenem, amb aquest decret llei que avui convalidarem, i aquests dubtes jurídics resolts, ara els reclamem agilitat en pagar, si us plau; agilitat en pagar allò que no s'ha pagat durant tots aquests mesos i allò que haurien de pagar a partir d'ara. Per cert, abans de fer aquell decret llei com a govern, vostès van anunciar, vostè mateix, a principis de juliol, un reforç de personal com a govern. Vostès van sortir públicament dient, el 6 de juliol, que hi hauria un reforç de 1.800 professionals a les residències, gerocultores i auxiliars. Parlaven de 370 infermeres per cobrir torns d'infermeria de vint-i-quatre hores als centres de més de seixanta residents. Alhora anunciaven des de Salut 450 professionals sanitaris, des del sistema sanitari, per garantir l'atenció a les residències. Estem parlant de més de mil residències a Catalunya. Per tant, tampoc és que siguin unes xifres desorbitades, eh?, el nombre de professionals que estan dient de reforç, però, vaja, van anunciar això vostès. Què han fet en concret d'aquestes xifres? Quants dels 1.800 reforços amb professionals hi ha hagut? Quantes de les 370 infermeres o infermers? Quants dels 450 professionals sanitaris per reforçar l'atenció sanitària? Quants? Perquè això era per abans de la segona onada, i ja hi som, a la segona onada. No sé si farà ús de poder respondre'ns aquestes preguntes, però és important que ens les respongui. I per què és important que es respongui aquestes coses? I per què és important que ens respongui què va passar en la primera onada, què no es va fer bé en la primera onada, perquè ara es faci millor? Què estan fent diferent? Perquè també en vindrà una tercera i potser qui hagi de gestionar la tercera o la quarta ja és un altre govern, volem que vingui a comparèixer a la Comissió d'Investigació de les Residències. És important que vinguin, també per clarificar, per negar absolutament el que ha aparegut en investigacions judicials, però sobretot per explicar-nos què va passar en la primera onada, què es va fer bé, què no es va fer bé, quines lliçons n'han extret, què estan fent diferent, què han fet del que van prometre, què no, què ens trobarem, què més, no?, pot passar en el futur... Ho han de fer els responsables polítics de la gestió, és una comissió d'investigació sobre això, i encara no ha vingut ningú de gestió. Per tant, jo també m'hi sumo, conseller, ens hi hem sumat com a grup, i m'hi sumo avui, en la petició: vingui, si us plau, en una de les properes sessions, la més immediata possible, a la Comissió d'Investigació de les Residències, i expliqui'ns tot això, perquè, si no, no té sentit aquesta comissió, si no poden venir els gestors, el Govern, a explicar-nos què va passar. Aprofito també per fer referència, tot i que no és referent al decret, però vostè també hi ha fet referència, a l'increment de les tarifes ordinàries que precisament el Govern va aprovar ahir per a dependència, discapacitat i infància, per fi, aprovades afegint, per tant, incrementant aquestes tarifes amb 35 milions, que són els que van comprometre amb el Grup de Catalunya en Comú Podem en la negociació de pressupostos. Vagi per davant que, evidentment, jo soc de les que més s'alegren que per fi es materialitzi l'acord, que em va costar una mica que, arrencant una miqueta d'aquí i una miqueta d'allà, acabés sumant 35 milions. No ho ha fet vostè, però l'hi demano, traslladi-l'hi al seu Govern: si us plau, comunicativament no colin això com una mesura extraordinària entre fons extraordinaris de Covid. No senyor, és un compliment d'un acord de pressupostos, dels pressupostos del 2020. De fet, en l'explicació de la mateixa nota de premsa del Govern, si vas a la lletra petita ho veus, però està colat enmig d'una suposada partida extraordinària per fons Covid. No, no ho és, no ho és. És el compliment d'un acord de pressupostos; tard, però el compliment d'un acord de pressupostos. Evidentment, ara paguin, paguin aquest increment de tarifes ordinàries, paguin les extraordinàries que avui permetrem, entenem, que es descongelin o es desbloquegin amb aquest nou decret llei que convalidem. I també li demano un altre tema: aprofitin ara per començar a plantejar com aprofitarem, a partir de principis de l'any que ve, el fet que canvia radicalment com es finança des de l'Estat, si hi ha uns pressupostos, que ara ja, no?, hi haurà un debat en el Congrés, per al 2021, des de l'Estat..., canviarà radicalment l'infrafinançament tan brutal que hi ha hagut en els darrers anys del sector de la dependència. Es reverteixen, per fi, les retallades fetes des del 2012, s'incrementa l'aportació de l'Estat en un 46 per cent per reduir llistes d'espera i per millorar prestacions, i, molt important també per nosaltres, hi haurà més de 700 milions d'euros de fons europeus per transitar de l'actual model de residències a un model més centrat en l'atenció a domicili. Per tant, conseller, comencin a pensar, comencin a planificar, no perdem temps, com s'aprofitarà des de Catalunya el millor possible aquests recursos extres que arribaran per reduir llistes d'espera, per millorar les prestacions, per millorar les condicions laborals, a partir d'allò que ja s'ha estat fent amb aquesta millora de tarifes aprovada pel Govern i amb les que es puguin fer després, però també com transitar a un sistema més centrat en l'atenció a domicili, més centrat en la comunitat i menys en les residències.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del Subgrup de la CUP - Crida Constituent. Té la paraula el diputat Vidal Aragonés.
Doncs molt bona tarda a tots i totes. En primer lloc, nosaltres volíem fer un agraïment a la relacions institucionals del departament, la senyora Calveras, i també al senyor Iglesies, que el divendres ens van convocar a una reunió. I no ho diem irònicament, de veritat. Pensem que és una bona pràctica que abans fins i tot de portar a validar un decret, com farem avui, doncs, es pugui tenir una reunió on es pugui parlar. Dit això i l'agraïment, sí que li volem traslladar al senyor Cesc Iglesies que durant la reunió diversos grups –ja s'ha comentat abans–, diverses diputades li van demanar expressament que ens fes un trasllat dels informes que podia haver-hi tant des de la Intervenció com des dels serveis jurídics del departament. A dia d'avui aquest diputat no ho ha rebut, i li semblaria que la resta de diputats i diputades que ho van demanar tampoc. I això, fins a cert punt, ens invalida una part d'allò que podíem aportar en positiu al departament per poder combatre determinats arguments. No demanem sempre, els diputats i diputades, informes per anar a criticar o atacar el Govern; també els demanem –i és la nostra obligació criticar i atacar, també s'ha de dir així– per poder aportar. Però si no ens traslladen aquests informes, doncs, difícilment nosaltres podem fer una aportació en sentit positiu. I diem «en sentit positiu perquè anem a veure el decret. Decret, article 1, del que pràcticament ningú ha parlat. La modificació no del 29, sinó del 19. Doncs, mirin, una «i o una «o tenen una significació diferent, en un decret. I nosaltres ens felicitem que ara es vegi que no és necessari l'estat d'alarma per aprovar tota una sèrie de mesures. I, per tant, canviar de «i a «o és una situació que, evidentment, nosaltres podem valorar positivament. Següents articles, del 2 al 4 –o, més ben dit, el 2 i el 4, primer. Que vostès facin un afegitó de «residències llar o «llars residències, perquè aquest és el concepte, més enllà de que ens pugui generar un nou neguit de realment la significació, per nosaltres, per aquest subgrup parlamentari, era innecessari. I volem explicar per què, més enllà dels discursos o debats jurídics que hagin pogut tenir Intervenció i serveis jurídics, per nosaltres ja existia, abans, aquest dret. I, per tant, aquells i aquelles als que se'ls hagi negat..., que aprofiti també la compareixença d'aquest subgrup en la validació d'aquest decret per defensar que el dret ja existia abans. Encara així, pensem que si hi havia algun dubte, doncs, acompanyar-ho ara amb aquesta referència, si és per aclarir algun dubte, però sense negar que abans ja existia aquesta possibilitat, benvingut sigui. Després, pel que fa referència als articles 3 i 6, l'acompanyament de la PEV. Mirin, vostès saben perfectament que nosaltres no estem a favor de la gestió indirecta, de la gestió privada, que volem una gestió cent per cent pública, però en un context com l'actual, de crisi de la Covid i de manca de recursos i infrafinançament, de gestió indirecta, gestió privada i, fins i tot, de la PEV, que és una altra cosa que no és ben bé la gestió, però que es podria considerar la gestió, nosaltres valorem positivament que també s'inclogui. Això sí, una vegada diem que valorem que s'inclogui, a nosaltres el que ens hagués agradat és no una referència genèrica per més treballadors, per més EPIs i per més mesures sanitàries, sinó una garantia efectiva que amb la percepció d'aquestes quanties cap de les empreses que gestionen d'una manera indirecta podran disminuir o acomiadar treballadors i treballadores, perquè, si no, es pot donar la paradoxa de que mentre l'Administració està augmentant una mica l'aportació, hi hagi treballadors i treballadores d'aquest servei que es queden sense feina. I ja els vam dir, quan vam validar, amb el mateix que farem avui, una abstenció, el decret 29: garanties. Però vostès continuen sense donar garanties. I, per últim, pel que fa referència a l'article 5, que ara vostès acompanyin l'article 5 amb la referència de discapacitats, doncs, ens sembla que és una miqueta el que comentàvem per al 2 i per al 4: vol suplir algun defecte tècnic; segurament, per nosaltres tampoc no era necessari, però benvingut sigui si això significa que podem pacificar, en tot cas, el que significaven els decrets 19..., però sobretot el 29. I una darrera reflexió, a col·lació del que abans exposava, doncs, la portaveu dels comuns. Ahir, a la pàgina 7 –pàgina 7– de la comunicació que fa l'executiu sobre els seus acords, se'ns diu: «Aquí hi ha 35 milions. De veritat que aquest diputat va entendre durant molt temps que eren 40, l'acord, però la discussió avui no serà aquesta, si eren 40 –ho va entendre així, eh?–; farem una altra discussió. Vostès posen «35, però a la pàgina 7 diu expressament que 3 i mig són extraordinaris, i, per tant, que no guarden relació amb pressupostos. Han d'aclarir amb els senyors i les senyores dels comuns si realment estan complint els acords o no estan complint els acords. Pàgina 7, diu expressament que 3,5 milions són per una aportació extraordinària. I per tant ens hauran de dir si estan dins o no estan dins d'aquesta quantia. Però hi ha qüestions que no quadren i continuen sense quadrar. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del Subgrup del Partit Popular de Catalunya. Té la paraula el diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, tots sabem perfectament que a partir del mes de març les residències van viure un calvari extraordinàriament important. Ho hem vist, ho hem patit en primera persona, ho hem patit a través de familiars, ho hem patit a través de les notícies. I, a més a més, el que no es coneix, o no es coneix tant, és que les mateixes residències, a part de la gestió que havien de fer de la situació que estaven vivint, tenien la necessitat de comprar equips de protecció individual que no tenien, en un mercat saturat, en un mercat on els preus es disparaven, on les comandes no arribaven... És a dir, en una situació extraordinàriament difícil. A més a més, necessitaven reforçar el personal. I tot això comportava dificultats, i tot això comportava costos i despeses. Amb la previsió de la segona onada, evidentment, se'ls ha exigit... –s'ha exigit també al Govern que es doti de les mesures de seguretat necessàries a les residències. A més a més, que es deixin places buides per poder garantir l'aïllament de persones que puguin estar en aquelles residències i que ho requereixin en uns determinats moments. Un reforç de personal. I tot això, òbviament, s'havia de pagar –òbviament, s'havia de pagar. Per tant, no estem parlant d'uns recursos que van destinats a pagar els plans de contingència de la segona onada, sinó que estem parlant també d'una compensació per l'excés de despesa que ja hi va haver a partir del 14 de març o a partir dels inicis del mes de març. Quan el Govern ens va portar el decret llei 29, amb vigència a finals del mes de juliol, amb efectes del finançament a partir de l'1 de juliol, convalidat al Parlament el mes de setembre, la crítica que li varen formular al Govern, al marge de si és suficient o no és suficient el finançament que es preveu per les residències per aquestes circumstàncies concretes, era que no havien pagat, tot i que el decret estava en vigor des de finals del mes de juliol, i, per tant, estaven habilitats per poder pagar. Bé, ara veiem segurament, segur, per què no s'havia pagat. Però és que ara ja estem en el mes de novembre, i, per tant, el període de temps que s'ha prolongat el pagament d'aquestes compensacions ha sigut excessiu. I el que posa en evidència aquest decret avui..., deia el conseller: «És una modificació tècnica. I sí, estrictament és una modificació tècnica, però si m'ho permeten és més una correcció que no pas una modificació tècnica; una, dues, tres correccions, que no pas una modificació. Simplement perquè la voluntat del que es volia fer en el decret de finals de juliol..., és el decret 29 de finals de juliol; la voluntat és exactament la mateixa que la voluntat que quedarà amb les modificacions que s'incorporen amb aquest decret llei. Per tant, el que s'ha fet és corregir. La qual cosa també posa en evidència que, si es fan les coses ben fetes, l'estat d'alarma no era necessari. Però com que no s'han fet les coses ben fetes, ni allà ni aquí, ha sigut necessari tornar a aplicar l'estat d'alarma, per una banda, i, per una altra banda, és necessari corregir aquest decret llei per tal de que les residències puguin pagar aquests sobrecostos. I, per tant, nosaltres adoptarem, en relació amb aquest decret llei, exactament el mateix posicionament que vam adoptar en el decret 29, que és el de l'abstenció per permetre la seva aprovació, però manifestant aquestes petites discrepàncies. I acabo la meva intervenció afegint-me també als altres grups parlamentaris que ja li han demanat al conseller i a la consellera de Salut que facin el favor de comparèixer a la Comissió d'Investigació de les Residències. És important que vostès expliquin tot allò que tinguin per convenient en relació amb com s'ha dut a terme la gestió de les residències durant tot aquest període de temps, escoltin, bàsicament per aprendre dels errors i evitar que això mai més a la vida pugui tornar a passar, però també, sobretot, perquè si vostès consideren que han de desmentir les informacions que hem conegut aquesta darrera setmana, jo crec que és important que ho facin i que ho facin com abans millor en seu parlamentària. Això és el que ens agradaria, que vostès ho poguessin desmentir. Però la veritat és que, mentre vostès no ho facin, nosaltres continuarem pensant que allò que es publica que alguns han dit i que han fet, doncs, possiblement sigui veritat. Per tant, els demanem que compareguin en aquesta comissió i aclareixin quina és la seva situació. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del Grup Parlamentari Republicà. Té la paraula la diputada Rut Ribas.
Gràcies, vicepresident. Diputades i diputats, conseller, molt bona tarda a tothom. Atès que estem davant d'un decret llei de mesures socials i sanitàries per pal·liar les conseqüències i els efectes de la Covid, jo vull començar, doncs, transmetent de nou tot l'escalf i suport a les persones afectades per la pandèmia, a totes les ciutadanes que tenen alguna persona propera contagiada, confinada o ingressada, i, sobretot i especialment, a qui ha perdut persones properes durant aquests dies i mesos a causa de la Covid. I també, de nou, vull transmetre tot el suport i escalf a qui la pandèmia ha trasbalsat la seva situació econòmica i, per tant, ha envaït la seva vida d'incerteses i de dificultats. Avui la situació és extremadament greu, estem enmig de l'anomenada «segona onada, i si no prenem les mesures necessàries la llista de persones afectades continuarà creixent. Per això, en les darreres setmanes s'han pres diverses noves mesures per prevenir el contagi. Segurament, són mesures que no ens agradaria veure com s'apliquen, però sabem que són les fórmules necessàries per tal de tallar el contagi. L'equilibri entre la salut mental de les persones, la salut física de la ciutadania i la salut econòmica del país és molt difícil, i per això, doncs, es van adaptant constantment aquestes mesures que es van prenent, i, de fet, aquest decret n'és una mostra. Coneixíem que el risc de rebrot avui se situa en el 747 i la taxa de transmissió és del 0,96; dades que, malgrat que continuen sent molt greus, mostren que aquestes mesures que es van prenent tenen el seu efecte davant de l'aturament del contagi, però creiem que cal seguir fent esforços i no oblidar que també formem part d'un context: arreu d'Europa s'estan registrant xifres de contagi molt elevades. Tots som conscients que el risc és greu, i això ens obliga, doncs, a anticipar-nos, perquè el que no volem, justament, és repetir els fets de la primavera, fruit del desconcert i del desconeixement d'una pandèmia que ens va impactar de cop. Un dels majors reptes que vam tenir llavors, un dels majors reptes que hi va haver arreu, és el de gestionar l'àmbit residencial: no s'estava preparat, l'elevada velocitat del contagi deixava sense eines els professionals, i va col·lapsar el sistema, però, sobretot, va col·locar la gent gran en una conjuntura de gran vulnerabilitat. N'hem parlat moltes vegades en aquest Parlament, i és que això ens ha de servir, doncs, per repensar l'àmbit de la gent gran i també repensar el model i el sistema residencial. Tots tenim clar que no pot tornar a passar el que va passar al mes d'abril, i, malgrat disposar d'un context alarmant, els semàfors estan en verd en la majoria de les residències del país, i així ha de seguir sent, i avui crec que, si no vaig errada, són quatre residències intervingudes. Crec que n'hem après de l'experiència i n'hem après dels errors, i també cal, doncs, que ens puguem reforçar de tot allò que va anar bé. I cal seguir així, perquè el que ens espera és una tardor complexa i segurament l'hivern que ve tampoc no serà gens fàcil. L'objectiu crec que és clar, l'objectiu és prevenir. Per tant, aquest decret crec que va en la línia de seguir en aquesta línia, en la línia de la prevenció, i ho fa adaptant alguns aspectes tècnics, que ja ha explicat el conseller, dels decrets 19/2020 del mes de maig i del 29/2020 del mes de juliol a les necessitats actuals, per tal de proporcionar més seguretat jurídica. És una gestió que creiem necessària per continuar construint tot allò que permet assolir el compromís de protegir les persones més vulnerables, en aquest cas, doncs, dins l'àmbit residencial, així com també garantir bons serveis i de qualitat, sobretot, enmig d'aquesta segona onada. Ha quedat palès que la pandèmia de la Covid ha generat una situació d'excepcionalitat dins dels serveis socials i també dins de l'àmbit i dels centres residencials; és per això que creiem que cal continuar desplegant aquells mecanismes adequats per tal de prevenir futurs brots i minimitzar al màxim el risc d'infecció i rebrot entre la població més vulnerable. En el seu moment, els decrets i lleis ja citats ja van adoptar les mesures socials i sanitàries adaptades, doncs, per poder frenar aquests efectes que genera la pandèmia, i unes mesures que també cal reconèixer que en el seu moment també han estat eficaces i han pogut prevenir, de la mateixa manera que també s'ha tingut en compte i ha pogut protegir els professionals i també les persones usuàries. Una de les qüestions que remarco, doncs, que n'hem après, del passat, en aquest sentit. Concretament, doncs, el que creiem que fa aquest decret és fer possible l'activació i l'aplicació de manera immediata d'aquests protocols i aquests requeriments que fixa l'autoritat sanitària, en definitiva. I entenem que per complir amb això, que és necessari modificar, i de forma urgent, doncs, s'han de modificar aquests articles dels decrets anteriors. Així doncs, des del Grup Republicà considerem oportú el que proposa el decret llei que avui sotmetem a debat i a votació. La modificació d'aquests articles, un article que penja del Decret llei 6/2020 i cinc més que pengen del 29/2020, i que implicarà una millor atenció i prevenció de tots els centres residencials, a les llars per a persones amb discapacitat, a les llars per a persones amb problemàtiques de salut mental, als centres de dia de la gent gran, als centres de teràpia ocupacional i als centres de dia ocupacionals d'inserció. D'aquesta manera, creiem que aquest decret el que fa és agilitzar i reforçar els pagaments de les residències i de l'atenció diürna. També una de les qüestions que destaquem, i que inclou, és el fet de poder garantir un nombre de places buides, per tal de que si es produeix un brot dins d'una de les residències que hem esmentat, doncs, poder gestionar aquest brot, i així tenir més espai i donar resposta ràpida i proporcionar una correcta atenció. També volem destacar l'augment del personal estructural de les residències, i així doncs, poder fer front als nous impactes que ha pogut produir la Covid, com també la contractació que també ja hi ha anunciada, i aquest decret la contempla, de nou personal propi del departament per afrontar la pandèmia. I, a més a més, també considerem oportú que s'ampliïn noves mesures a nous serveis, de manera que quedaran cobertes totes aquelles places finançades amb recursos públics, així com també el pagament de les entitats, o cobrir altres modalitats de finançament públic als serveis socials. Per tant, des del Grup Republicà, veiem oportunes aquestes modificacions que proposa el decret i, per tant, hi donarem suport i hi votarem a favor. Així com també creiem que del tema de les modificacions i del replantejament i el pensament de què fer davant d'un nou model residencial i de la gent gran..., també creiem que, com ha fet el Grup Republicà, cal demanar les compareixences, per exemple, del ministre Illa o del vicepresident Iglesias, i també les esperem encantats, doncs, per poder trobar les respostes davant d'aquestes problemàtiques que van sorgir; ja que també ho han demanat els grups que m'han precedit en la paraula, doncs jo també faig aquesta reivindicació des d'aquí. En tot cas, sempre procurarem tenir present el gran repte de posar la vida de les persones al centre, i crec que aquests darrers mesos n'hem après moltíssim. I també espero, no?, que tinguem en compte que per avançar cal treballar col·lectivament, perquè només així resoldrem els grans reptes en l'àmbit sanitari, en l'àmbit social, l'econòmic i també, sobretot, i molt important, l'emocional. Només des de la consciència col·lectiva podem protegir-nos de nous contagis, i, per tant, no deixar ningú enrere. Aquest és el principal repte que ens presenta la pandèmia de la Covid, cuidar-nos, però alhora poder cuidar, i així, doncs, no oblidar-nos de ningú, i com dic, hi insisteixo, no deixar mai ningú enrere. Aquesta segona onada ens ha evidenciat que no podem abaixar la guàrdia, que el virus és més present que mai també a dia d'avui, i cal evitar que el preu més alt no el paguin els de sempre. Hem de combatre les desigualtats, les hem de reduir, sobretot les hem d'erradicar, i cal combatre la precarietat i garantir més drets i més llibertats. Hem d'evitar repetir les suposades solucions de la crisi del 2008, perquè encara avui n'estem pagant les seves conseqüències, les retallades d'aleshores avui encara són les hipoteques que encara estem arrossegant, i la pandèmia no ha fet més que evidenciar-nos-ho. Cal que tornem a enfortir les xarxes de solidaritat, i sobretot, doncs, agrair i reconèixer la gran tasca de totes les persones..., sanitaris i sanitàries, les persones cuidadores, els treballadors i les treballadores públics i els treballadors i les treballadores que garanteixen els subministraments i els serveis bàsics, i sobretot blindar el sistema de salut i social i enfortir-lo. I hi insisteixo que des de la consciència col·lectiva som capaços de superar les adversitats. Estem enmig d'aquesta segona onada que ens ha brindat aquesta pandèmia, i ja ens queda clar que el camí no serà ni fàcil ni senzill, però segur que des de la col·laboració, cooperació i ajuda mútua ens en sortirem com a societat i com a país. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. Finalment és el torn del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Té la paraula la diputada Saloua el Gharbi.
Gràcies, vicepresident. Conseller, diputades, diputats, bona tarda a tots i totes. D'entrada voldria començar la meva intervenció manifestant la meva solidaritat amb les víctimes del terrorisme d'expressió fanàtica. I em dirigeixo als culpables per dir des del faristol del Parlament de Catalunya que no representeu cap religió ni cap comunitat, només representeu el fanatisme o, precisament, el vostre fanatisme, i simplement sou terroristes en majúscula. Deixeu de justificar en nom de la religió la vostra covardia, la vostra atrocitat criminal contra la pau, contra la convivència i contra persones innocents. [[Aplaudiments.]] També manifesto la meva solidaritat amb totes les persones que han patit... [[L'oradora plora.]] Ostres, perdoneu. [[Aplaudiments. Pausa.]] També manifesto la meva solidaritat amb totes les persones que han patit els greuges de la Covid, i les que els continuen patint. I per això, avui més que mai, hem de ser responsables de la gestió que ha de fer el Govern i de les eines que ha d'atorgar aquest Parlament. Dit això, i com ha dit el conseller, el nostre debat d'aquesta tarda és sobre el Decret llei 35/2020, del 20 d'octubre, de modificació del Decret llei 19/2020, del 19 de maig, i del Decret llei 29/2020, del 28 de juliol, en matèria de mesures socials i sanitàries per pal·liar els efectes de la pandèmia. Aquesta pandèmia ha generat una situació d'excepcionalitat en tots els àmbits, i evidentment i especialment en l'àmbit dels serveis socials. Es requereix contínuament el desplegament, l'aplicació i l'adaptació de mesures. Hem de reconèixer que estem davant una economia de batalla contra la Covid-19, i aquesta greu situació requereix actuacions decidides amb més transparència per part del Govern, i per evitar les males interpretacions, minimitzar un risc per la salut i per la vida. El Decret llei 19/2020 i el Decret llei 29/2020 ja van adoptar una sèrie de mesures socials i sanitàries adreçades a pal·liar els efectes generats per la Covid-19 als serveis socials, que s'han mostrat eficaces per facilitar aquest serveis, actuacions orientades a la prevenció, a la protecció dels professionals i de les persones usuàries, a la intervenció de salut pública, a l'atenció sanitària i a la garantia d'atenció social, entre d'altres. Malgrat que aquestes mesures han estat eficaces, a fi de poder aplicar de manera immediata els protocols i requeriments que va fixar l'autoritat sanitària, en aquest intent del Govern d'anar-se adaptant contínuament a la situació, és imprescindible la modificació urgent de determinats articles del Decret llei 19/2020 i del Decret llei 29/2020, decret, aquest darrer, que s'està tramitant com a projecte de llei. Aquesta tasca d'adaptació al que va succeint és el que fa que aquest decret que debatem..., i, concretament, amplia l'aplicació de les mesures per a alguns serveis socials que havien estat omesos en el moment d'aprovar-se els decrets llei que ara es modifiquen, i als que m'he referit. Preveu que també quedin obertes les mesures a altres modalitats de finançament públic dels serveis socials, com ara les places finançades amb prestació econòmica vinculada; amplia l'àmbit d'aplicació temporal mentre s'apliquin les mesures excepcionals de salut pública de restricció de l'activitat derivada d'aquesta crisi sanitària; inclou una mesura urgent i necessària: habilita el conseller de Treball i Afers Socials –que està entre nosaltres aquesta tarda–, perquè, mitjançant una resolució, pugui ordenar el pagament directe de les mesures que preveu el Decret llei 29/2020, del 28 de juliol, als centres residencials, als centres d'atenció diürna acreditats o amb places col·laboradores o amb places finançades amb prestació econòmica vinculada, evidentment, actuacions molt esperades i reclamades dels centres residencials, centres de dia i altres serveis. Com he assenyalat, tot per garantir el millor funcionament possible dels serveis socials mentre duri la situació excepcional i de restriccions per culpa d'aquesta Covid-19, i amb la celeritat que el mateix procediment legislatiu permet. Perquè estem davant del fet imprescindible de satisfer necessitats socials de primer ordre, i aquestes necessitats en aquests moments no poden ser ateses recorrent al procediment legislatiu ordinari. És per això que es proposa la convalidació d'aquest decret llei que, evidentment, nosaltres, com a Junts per Cat, votarem a favor. Dit això, sabem que estem davant d'una crisi multidimensional de cures i sanitària, però també econòmica i social de caràcter internacional, i ens falten eines i recursos, i la responsabilitat del Govern de Catalunya s'hauria de centrar en reforçar instruments, crear oportunitats i mobilitzar recursos com mai. Per això, des de Junts per Catalunya vetllarem perquè així es faci, i insistim en que totes les decisions que pren el Govern van encaminades a protegir la salut de la gent. Però també hem d'apel·lar a l'esperit de l'autocrítica, i hem de reconèixer que moltes coses han de millorar en el Govern, i han de millorar per garantir l'efectivitat i l'eficiència dels serveis socials, salvaguardar la dignitat de les persones més vulnerables. Ens cal millor coordinació dels serveis socials, posar al centre la cura de les persones, senyor conseller. Hem de ser conscients que el nostre estat del benestar encara és fràgil i permet situacions intolerables de pobresa, d'infrahabitatge, de famílies amb infants que no tenen cobert ni el més bàsic. Desigualtats presents de maneres diverses, i els efectes no desapareixeran quan acabi aquesta crisi. Cal posar el fil a l'agulla per evitar una possible fractura social profunda. Hauríem d'aspirar a la justícia social real. Com a persona que ha treballat durant molts anys en l'àmbit social i des de Junts per Catalunya pensem que s'ha de superar l'assistencialisme per garantir els drets socials, tenint en compte criteris bàsics com ara l'atur, l'envelliment de la població, la feminització de la pobresa o la mitjana d'ingressos en un territori. Però també, i fent referència a la feminització de la pobresa, m'agradaria recordar als companys i companyes de Ciutadans, especialment a la companyia Noemí de la Calle, que no han complert amb el seu compromís –i ja s'ha acabat la legislatura– sobre el tema de la comissió sobre la feminització de la pobresa, que fa més d'un any que es va aprovar. I també, amb relació al tema de les residències, no han de ser la llar on les persones van a morir, sinó que han de convertir-se en un espai on les persones, un cop no poden o decideixen no viure a casa, puguin anar a viure amb dignitat en una etapa concreta de la seva vida. És evident també que hem de reduir càrregues burocràtiques i alleujar procediments a nivell, per exemple, de la renda garantida de ciutadania, que ha de funcionar d'una manera més garantista i menys restrictiva en l'atenció a la dependència, perquè una persona en situació urgent no pot ser atesa amb una tramitació que manca de perspectiva d'urgència. Amb relació a un perfil específic de la ciutadania immigrada, els serveis socials han de jugar un paper més actiu i implicar-se en la seva inserció social, laboral i cultural, i això permetrà la superació d'una vegada per totes del model basat sobre les prestacions i la creació de col·lectius amb dependència constant dels serveis socials. Quan la gent emigra ho fa per treballar, per millorar les seves condicions de vida, per evolucionar i per viure en condicions d'igualtat. Totes les persones han de sentir que poden assolir canvis i millores en les seves vides. Som conscients, i la nostra ciutadania n'ha de ser també, que la situació pressupostària [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] i financera de la Generalitat és la que és i ens permet fer el que ens permet, perquè ens falten eines i ens falten recursos. I, per acabar, m'agradaria recordar..., no hem d'oblidar que el president Torra, abans de ser injustament inhabilitat, ha lluitat per salvaguardar la vida i la salut de la ciutadania...
Vagi acabant, diputada.
...–gràcies, acabo, vicepresident–, i, com ha dit el president Torra en moltes ocasions, d'aquesta crisi se n'han de fer càrrec les administracions, sí, les administracions...
Gràcies, diputada.
...han de correspondre amb un gran esforç. I gràcies, vicepresident. [[Aplaudiments.]]
Acabat aquest debat, els faig avinent que aquesta votació es farà també després del decret... Sí. Conseller, per què em demana la paraula? Entenc que vol fer un torn sobre aquest punt. [[Veus de fons.]] Endavant. Sap que vostè, com a membre del Govern, sempre pot demanar una intervenció. Això obre torn, en tot cas, si els grups ho demanen.
[[El conseller intervé sense fer ús del micròfon.]]
Endavant. Em sembla que no el sentim bé, per la mascareta...
Ara?
Endavant. [[Pausa.]] Bé. Vol intervenir des de l'escó?, entenc. [[Veus de fons.]] Doncs té la paraula.
Gràcies, vicepresident. Res, aquest Govern ha donat, dona i donarà sempre les explicacions, però si el seu neguit és si hi ha hagut un comitè a l'ombra o si qualsevol de les informacions que han sorgit entorn de relacions, del departament, contractuals amb qualsevol de les persones investigades, la resposta és tan simple i tan clara que la faig ara: és no, no existeix. També m'arrisco a dir que tampoc tenim res a veure amb la cerca de deu mil soldats russos.
Entenc que el temps és molt breu; no sé si podria repartir-lo entre tots els grups per fer alguna intervenció. En tot cas, entenc que ningú vol intervenir? Cap grup vol intervenir? [[Raúl Moreno Montaña demana per parlar.]] Digui'm, senyor Moreno.
Gràcies, vicepresident. Senyor conseller, ningú ha parlat de russos. El que li hem demanat és que comparegui a la Comissió d'Investigació de Residències el màxim responsable de la gestió de residències...
Gràcies.
...i crec que li hem dit educadament, i no es correspon la seva resposta amb l'educació i amb la petició dels grups parlamentaris, que li han fet molt formalment. Gràcies.
Gràcies, senyor Moreno. Per tant, tal com els deia abans, substanciat aquest punt, passam al següent punt, no sense abans recordar-los que la votació es fa al final de la tarda. [[Proposició de llei d'estabilització de les treballadores i els treballadors del sector públic català (debat de totalitat)]] [[202-00079/12]] President...
Passem, doncs, al debat de totalitat de la Proposició de llei d'estabilització de treballadors i treballadores del sector públic català, presentada pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Per exposar aquesta iniciativa té un torn de quinze minuts el diputat senyor Vidal Aragonés. Endavant.
Bona tarda, diputats i diputades. Si avui estem parlant de l'objecte d'aquesta proposició de llei és bàsicament per dos motius: un primer, perquè l'Administració –i ho dic en un sentit ampli– s'ha convertit en el gran agent ocupador de generació de precarietat. Si anem a veure els nivells de temporalitat dels treballadors i les treballadores, veurem que a dia d'avui l'Administració en el seu conjunt, per tant, estic ara parlant de totes però podia parlar perfectament de la Generalitat de Catalunya, que és l'objecte d'aquesta llei, és un gran generador de precarietat laboral. Temporalitat, per nosaltres, sempre és precarietat. Però hi ha també un segon motiu o una segona causa per la qual aquesta tarda estem parlant d'aquesta proposició de llei, que són els que més pateixen aquesta precarietat: els treballadors i les treballadores temporals, eventuals, interines del sector públic català, que, en comptes de quedar-se amb els braços creuats, en comptes de llençar la tovallola, han fet un exercici d'autoorganitza-se, de venir a seu parlamentària, de mobilitzar-se, i, per tant, de pensar com resolien el seu futur quan ningú els hi estava donant solucions. Per cert, «treballadors però, sobretot, treballadores de dobles i triples jornades: la que ens presten com a servidores públiques, per una banda; la que moltes d'elles han de prestar a les seves llars i per les cures de la seva família, i, el tercer torn, el que feien d'una manera militant quan venien a traslladar-nos les seves reivindicacions. Per tant, tot l'agraïment a totes aquestes plataformes d'interines que s'han generat en els darrers anys i que han suposat que avui, en aquest Parlament, estem buscant una solució per a la seva situació. Parlar de proposició de llei d'estabilització de les interines també és parlar del que significa el sector públic i del que signifiquen els serveis públics. «Serveis públics significa allà on la majoria d'aquests diputats i diputades vam néixer, hospitals públics; on la majoria vam anar a l'escola, escoles públiques; on bona part vam anar als instituts i la majoria vam anar a les universitats, però també el que significa és uns serveis socials on ens agradaria no anar-hi, però que quan hi anem tenim unes treballadores que ens donen servei. I «serveis públics, el que significa és posar poder polític, poder públic per intentar remoure una societat, la capitalista, absolutament discriminatòria i desigual en el tracte. Això és el que signifiquen els serveis públics i el que significa o pot significar l'Administració pública quan es desenvolupa amb força, amb una realitat de donar realment serveis públics, no quan es minora. Però si parlem també de l'essència dels serveis públics i de l'Administració pública, hem de parlar dels seus treballadors i les treballadores. Sense treballadors i treballadores públics no hi ha Administració pública. Ja s'ho poden fer com vulguin, ja poden pensar en el nivell de desenvolupament tecnològic que vulguin, però no hi ha servei públic sense treballadores públiques. I, per tant, també un segon reconeixement. I, mirin, si parlem de l'essència de treballadores públiques hem de veure què significa que una bona part d'aquestes siguin precàries. I això no és una forma de parlar: «Som temporals...; vegem què diuen les dades. Els faré un arrodoniment de les dades, perquè siguin més simples a l'hora d'entendre-les. Trenta-u de desembre del 2018, realitat: 105.000 funcionaris i funcionàries estables versus 55.000 de nomenament temporal o de funcionaris temporals; primera realitat. Segona realitat. De laborals estables, quaranta mil; de laborals temporals, quinze mil. I, per tant, vegin la xifra i comparin. En els darrers anys estem en una realitat en què entre el 25 i el 33 per cent dels treballadors i les treballadores públiques eren temporals, eventuals o interins, no estables, en tot cas. Però no ens oblidem mai de la lectura també, no únicament de classe, sinó una lectura també de gènere, en clau feminista. Si anem a veure les dades de temporalitat en allò que és el règim funcionarial, temporal o estable, però anem al temporal, un triple de temporalitat en les dones, i si anem al règim laboral, un doble de temporalitat en les dones. Aquesta és la realitat que tenim, que hem tingut els darrers anys i que fins ara no s'ha volgut solucionar. Avancem. Ens fixem en les dades, però fixem-nos també en les causes. Això no és fruit de cap malastrugança, de límits pressupostaris –encara que després hi farem referència–, sinó de diferents causes combinades. Primera causa i determinant: una visió neoliberal sobre l'Administració, que entenc que s'ha de reduir a la mínima expressió, i, per tant, «no faig estables els treballadors i les treballadores, sinó que els vull temporals, a veure si puc deixar en algun moment de comptar amb ells o amb elles. Model concret com a causa principal de la precarietat laboral. Segona causa, les polítiques de la troica. Avui potser molts i moltes se'n van amb un titular, que la CUP surt a defensar una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea; sí, la seva aplicació. És curiós que els anticapitalistes haguem de fer això. Però el que diem és que també entre les institucions de la Unió Europea trobem..., i les seves polítiques de la troica a partir del 2010, el que significa limitació pressupostària, el que després hem parlat tantes vegades, de taxa de reposició i d'altres limitacions que han estat moltes vegades excusa i en altres vegades constrenyiment per no poder transformar la realitat dels treballadors i treballadores públics, però també l'hi hem de dir: una normativa, la vigent, que no és adequada ni tan sols a directives de la Unió Europea quant a temporalitat i quant a igualtat de tracte. Aquests són els elements que han generat el nivell de temporalitat i de precarietat que tenim fins a dia d'avui a l'Administració pública catalana. I, mirin, quan nosaltres iniciem aquesta legislatura, el que ens plantegem és com donar resposta a això. Quatre diputades és difícil, però ens ho vam plantejar. I l'exercici que vam fer és allò que sempre vam dir que faria la CUP, que és portar la veu de les lluites a aquest Parlament, i moltes de vostès han pogut comparèixer en reunions que els convocava la CUP amb col·lectius de precàries, però també amb els sindicats més representatius de l'Administració pública. Nosaltres no fem una selecció sectària. Convidem a tots els que poden aportar i als que tenen una certa legitimació. I després d'això hem fet mocions, i després d'això hem fet esmenes a les mocions, i després d'això hem requerit compareixences del conseller, i després d'això hem demanat que s'apliquin les directives de la Unió Europea i, fins i tot, una determinada sentència, sense resposta per part del conseller d'Administració i del conjunt del Govern, perquè ens sembla que aquí la solució no pot venir únicament del departament, sinó del conjunt del Govern. Arribats a aquest punt, al setembre del 2019 aquest subgrup parlamentari ja tenia preparada una proposició de llei. Per cert, proposició de llei que no tenia gaire a veure amb el que avui estem discutint, era més aviat una concreció de l'article 61.6 de l'EBEP, que, curiosament, des del departament se'ns va dir que era il·legal el que plantejàvem, que alguns diputats i diputades del grup del que forma part el conseller deien que no eren ajustades a dret i que el 23 d'octubre, al Congreso de los Diputados, estaven demanant pràcticament el mateix, d'una manera més reduïda, però on sí que reconeixen que no hi ha un problema de legalitat en relació amb l'aplicació o concreció de l'article 61.6 de l'EBEP. Benvingut sigui tot el que sigui per aportar, però també demanem, evidentment, que tinguem un element de coherència. Van a plantejar-ho a Madrid i no ho plantegen aquí, on tenen la conselleria. És molt curiós, curiosíssim. Ho permetria, la legalitat, perquè el que diu la legalitat és llei, no llei orgànica ni llei estatal; per tant, una llei aquí també ho permetria. Després d'això vam esperar a la tardor. La sentència es va endarrerir. Va arribar la primavera i la vam tenir el 19 de març. Del març al juny no teníem possibilitat de tramitar una proposició de llei, amb els terminis suspesos, però quan es va recuperar aquesta possibilitat vam parlar amb els col·lectius d'interines i els van explicar la llei. Llei que vol ser una concreció del que diu la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea de 19 de març i a la vegada una resolució pel problema de la precarietat, totes dues coses. I què diu, d'una manera molt resumida, aquella sentència? Doncs, primer, ens diu què és la contractació fraudulenta en relació amb la realitat dels treballadors i treballadores públics. I ens diu: fer tasques habituals i permanents a través de contractació temporal és frau. Ens diu: no posar un límit a la contractació temporal és frau. Ens diu: no treure les places és frau. Però a continuació ens diu també que no serà un compliment d'aquella sentència. I ens diu d'una manera molt clara: no serà un compliment de la sentència ara treure les places d'aquells treballadors i treballadores temporals. Això no és compliment de la sentència. Ens diu: no és compliment de la sentència anar replicant que el que s'està fent, en tot cas, és una gestió rigorosa de recursos humans i segons les limitacions pressupostàries; ens ho diu expressament. I ens diu que la figura d'indefinits no fixos de construcció jurisprudencial a la jurisdicció espanyola social i contenciosa administrativa tampoc és una realitat a través de la qual es doni compliment al que mana aquella sentència, que és, per una banda, mesures que donin estabilitat per als treballadors i treballadores, i ens explica en què poden consistir aquestes dues úniques mesures. Es parla de dues. Ens diu, per una banda: una possible mesura és incorporar o reconèixer –incorporar a la normativa, reconèixer mitjançant actuació administrativa –una indemnització dissuasòria per als treballadors i les treballadores que es trobin en frau de llei. Però ja li diu aquest subgrup parlamentari al conjunt de la cambra que mai aquesta serà la nostra aposta. Per dos motius. El primer és fonamental, el determinant: perquè no podem perdre ni un únic treballador o treballadora públic, ni un; els necessitem a tots, i, sobretot, el que necessitem són els seus coneixements, el seu aprenentatge, la seva bona feina, el seu acumulat de funcionament a l'Administració pública. I, per tant, no en pot quedar fora ni un, ni una. Això és la gran força, evidentment, del nostre país com a Administració, el que signifiquen els seus treballadors i les seves treballadores i no podem perdre'n ni una. I el segon element, que tampoc no ens sembla menor. Evidentment, el que costaria per a l'erari públic pagar indemnitzacions que han de ser dissuasòries i, per tant, no parlem ni de vuit ni de dotze dies per any, ni de vint, sinó que a partir de trenta-tres dies per any treballat. No és una solució per nosaltres en cap cas. I la segona solució que fixa la sentència és: facin un reconeixement d'igualtat de drets. I això és el que fa aquesta proposició de llei, exactament això, que és cirurgia jurídica. En primer lloc, definició de quin és l'àmbit d'aplicació. I, per «àmbit d'aplicació, nosaltres assenyalem: l'àmbit d'aplicació és el sector públic català en un sentit ampli. I fem l'explicació, a més, de què és el sentit ampli del sector públic català: primer article d'aquesta llei, que és execució d'una obligació derivada d'una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea. Segon article: fem una definició d'aquelles situacions que són frau de llei i s'han de transformar. I diem, expressament: aquelles activitats que són permanents o estables de l'Administració i que es feien a través de contractes –temporals, eventuals, interins– que superen els tres anys, i, per tant, una triple condició en l'objecte que estem regulant, s'han de transformar. I s'han de transformar en què, conseller? No s'han de transformar en funcionaris, per si algú després no l'hi ha tornat a explicar; no parlem d'això. El que diem és que s'han de transformar en els mateixos drets que tenen els treballadors i les treballadores funcionaris estables comparatius, que és una cosa absolutament diferent, i que respecta, evidentment, tots els processos de selecció de mèrits i capacitat de la funció pública, on nosaltres no estem entrant per fer els tramposos. I ara se'ls vol equiparar a aquelles treballadores que porten vint o trenta anys o deu treballant al sector públic i continuen treballant, que se'ls vulgui fer un concurs o una oposició a qui està treballant competint i, malauradament, es competeix amb qui no està treballant. És una relació absolutament desigual. I la tercera qüestió que fixem. I aquesta igualtat de drets què significa? Doncs significa els mateixos drets, però també significa, en els mateixos drets, que si la seva plaça surt a concurs –ara, potser, després de molts anys que no sortien a concurs algú s'ho planteja–, doncs, evidentment, que si no guanya la plaça no vegi com perd el seu lloc de treball. Per què? Perquè la seva situació ja estava consolidada prèviament –prèviament. I, per tant, no facin vostès responsables els treballadors i les treballadores del que durant dècades l'Administració, amb la seva actuació obstructiva, ha provocat, que és no treure places, pel que sigui; que és no donar estabilitat; que és utilitzar treballadors i treballadores per fer tasques habituals i permanents amb contractació temporal. No ho facin. I, per últim, també, amb el que hem intentat que sigui una bona tècnica jurídica, fem una disposició addicional, on regulem que tot això, aquest reconeixement d'aquesta condició, s'haurà d'incorporar en el seu reconeixement a la relació de llocs de treball. Per què? Perquè, per si a algú li genera dubtes, aquesta proposició de llei no està construint una nova figura contractual. No. No estem construint una nova figura contractual. Estem donant aplicació a una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea. I, per tant, allà on el departament, resolent alguna reclamació d'algun treballador públic, va dir que teníem absolutament sobirania. En la norma que va dir que teníem sobirania i que regulava la funció pública catalana és on nosaltres fixem que s'ha de reconèixer aquesta situació, deixant molt clar que tampoc no és una nova forma de contractació. I, per acabar, per on hem començat. El que passarà els propers mesos, certament, no ho sabem. Tenim una perspectiva que aquesta legislatura acaba el 21 de desembre. Hem vist ja tantes coses –i així ho hem de dir– que qualsevol sap, però semblaria que segurament va per aquí, que acaba el 21 de desembre. Però volem donar un altre trasllat al conjunt de treballadors i treballadores que estan en situació de temporalitat, de precarietat i que estan a l'espera d'aquesta llei. Que s'aprovi aquesta proposició de llei i es transformi en llei aplicable no depèn ni de la CUP, ni en bona mesura en si mateix del que aquí facin els grups, sinó fonamentalment d'allò que facin ells i elles al carrer, mobilitzant-se, reclamant aplicació dels seus drets, reclamant l'aplicació d'una sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea i, com sempre, amb una mobilització de masses que és la que pot provocar aquesta estabilització. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara dels grups parlamentaris, tenen un torn per posicionar-se respecte a la proposta, i en primer lloc té la paraula el diputat senyor Dimas Gragera, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, president. Diputados, diputadas, conseller, buenas tardes. Buenas tardes también a las plataformas de trabajadores públicos de interinos que están siguiendo con expectación este debate y que, como comentaban con anterioridad, han tenido interlocución con todos los grupos desde esta cámara. La verdad es que hoy vamos a llevar a cabo un debate que, a nuestro entender, es importante. Un debate que es recurrente, un debate que apunta varios problemas cronificados que nosotros ya hemos denunciado, como la inestabilidad laboral, la precariedad, la temporalidad que se sufre en la Administración pública y en concreto y de forma más acuciante aquí en la Generalitat de Catalunya. Un debate que, honestamente, creemos que tendría que haber sido el Govern de la Generalitat el que lo trajese aquí, el que lo impulsase, el que lo liderase. Pero hoy vemos que es la oposición el que pone sobre la mesa del debate parlamentario un debate que bienvenido sea y que nosotros, al contrario del Gobierno, no nos vamos a poner de perfil, porque consideramos que lo que está en juego es algo tan importante como la estabilidad laboral de nuestros trabajadores públicos, de personas que con su trabajo y con su esfuerzo mantienen el estado del bienestar en una situación, además, de recortes, de presiones políticas y de inestabilidad política, que seguro que no hace fácil su trabajo. Por ello, en mi intervención, quería primero dirigirme a los trabajadores públicos; después quiero hacer algunos apuntes sobre la gestión en esta materia que ha llevado el Govern de la Generalitat, y finalmente me referiré en concreto sobre el texto legislativo que hoy nos presenta. Como le decía, mis primeras palabras serán de agradecimiento a los trabajadores públicos por su labor. Unos trabajadores públicos interinos, temporales, a los que consideramos, de todas todas, como las víctimas, las víctimas de esta situación y las víctimas de una mala gestión en materia de función pública que no sólo se extiende en esta legislatura, se extiende a bastante tiempo atrás y a los sucesivos gobiernos. Y, siendo justos, tampoco es algo de aplicación solo en esta Administración. Identificamos, por tanto, como víctimas, identificamos como víctimas también a todas esas personas que llevan tiempo trabajando por oposición, estudiando oposiciones que finalmente no se convocan. Y esta situación de damnificados también lo reconoce la sentencia del Tribunal de Justicia de la Unión Europea que precisamente pone, ¿no?, los puntos claros sobre esta situación y da, como decían con anterioridad, dos soluciones: buscar fórmulas para estabilizar la situación o, en segundo lugar, si no fuese así, la Administración debería compensarla. Y yo creo que aquí debemos marcar el primer posicionamiento. Nuestra posición es, desde luego, que estos trabajadores se queden, y buscar fórmulas con consenso, con certidumbre jurídica y sin agravios comparativos con otras administraciones para que esto pueda ser posible. Es una solución que estamos de acuerdo que no es fácil, pero creo que es nuestra obligación como servidores públicos buscarla. Y en esta línea le querría leer un párrafo de la carta de mi compañero Jordi Cañas que dirigió a la ministra de Política Territorial y Función Pública que expresa textualmente la voluntad: «Mediante esta carta quisiera instarle respetuosamente a que el Ministerio de Política Territorial y Función Pública tome la iniciativa e impulse urgentemente las acciones necesarias que den una solución a los trabajadores interinos que viven esta situación injusta e incompatible con el derecho de la Unión Europea, que se garantice su permanencia en el puesto de trabajo y que se ponga fin a una larga trayectoria de inestabilidad laboral. Hemos identificado quienes son las víctimas y toca, en este caso también, señalar a los culpables. Los culpables son los gobiernos que han tenido competencias sobre gestión pública, y en concreto y en lo que se refiere a esta Administración, el Govern de la Generalitat de Catalunya. En esta legislatura se ha aumentado casi en cuatro puntos el índice de temporalidad, rozan ya niveles inaceptables de cerca del 40 por ciento y, como decimos, la situación no ha mejorado en los últimos años, sino que se ha agravado. Es verdad que afecta cualquier Administración, pero la Generalitat lidera este índice si hacemos una comparativa de las comunidades autónomas del Estado español. Entre las soluciones que se pueden plantear, nosotros tenemos una muy clara, que es el cambio de liderazgo, y lo hemos dicho abiertamente: retirar las competencias de Función Pública al señor Puigneró, porque no ha sido capaz de tener una interlocución adecuada y necesaria, no solo con estos trabajadores, sino también, como hemos visto también, con los representantes sindicales. Y nos sorprende que ustedes, que siempre hablan de la justicia europea, «cuando se pronuncie la justicia europea..., ahora tienen sobre la mesa una sentencia de la justicia europea y no se han pronunciado, y no han actuado, y no han liderado. En cambio, contrasta con, como vemos, cuando ustedes quieren colocar a alguien, que fácilmente decretan, cambian de departamento, crean chiringuitos, ¿no?, y nos hubiese gustado esta agilidad para afrontar la problemática. Insisto en que deben ser ustedes los que lideren una solución, y hoy, pues yo creo que su maniobra de no obstaculizar este debate tiene más que ver con el calendario electoral, con los tiempos, que con una voluntad real de que prospere esta proposición de ley que tenemos y podamos ir a los foros de ponencia a debatirla. Considero que como gobierno siguen haciendo la táctica de la patada hacia adelante, y sino el tiempo nos acabará dando la razón. Finalmente, centrándonos en concreto en la propuesta de ley que se debate, en honor a la verdad, tenemos que decir que en la literalidad del texto tenemos bastantes diferencias. Pero creo que el espíritu..., y creo que también el grupo que lo impulsa lo hace con esta intención, ¿no?, que pase a una ponencia y que podamos debatir. Pero en honor a la verdad, también hay que reconocer que el grupo proponente lo ha traído al debate parlamentario, y que es nuestra obligación como servidores públicos, y desde luego el espíritu de este grupo, que cuando se trae una problemática real como es esta sobre la mesa, pronunciarnos e ir a la fase de ponencias. Por eso, ya le anuncio –y lo saben todos los trabajadores públicos, y creo que lo saben todos los grupos de la cámara– que Ciudadanos no bloqueará el trámite, y de hecho no ha presentado una enmienda. No quería entrar a debatir en exceso la ley, porque creo que debe ser en el foro siguiente, pero sí que hay algo que nosotros creemos que es incluso contradictorio. Nosotros podemos entender todos los argumentos, incluso compartimos varios de estabilización si miramos al tiempo pasado, ¿no? Todas estas personas llevan años demostrando también un mérito y una capacidad en el ejercicio de su labor. Pero, en el artículo 3 de esta ley, lo que observamos es que se quiere hacer de la excepción norma, y puedo entender la intencionalidad, que esto no se vuelva a repetir, pero, claro, si lo que hacemos es que cuando se repita esta situación, automáticamente se garantice la estabilidad del puesto, al final lo que estaremos incentivando es que no se convoquen las plazas como deberían convocarse. Yo creo que es una contradicción en sí mismo, y manifiesto, desde el primer momento, nuestra oposición clara a este punto y nuestra voluntad de debate sobre el conjunto del texto. Finalmente, yo quería acabar como había empezado mi intervención, dirigiéndome a los trabajadores públicos, dirigiéndome a todas esas personas, a todos esos colectivos que nos han explicado cuál es su situación real, que nos han explicado cuál es su posición, que nos han hecho ver con su experiencia cuál es la magnitud de la situación, y yo creo que ciñéndonos, como he dicho, al mérito y a la capacidad, pero teniendo en cuenta también las historias personales que hay detrás, creo que debemos ser flexibles en esta interpretación del mérito y la capacidad para, precisamente, llegar a una solución que al final redunde en el interés general. Porque al final, tener una función pública estable y con certidumbre sobre su futuro laboral creo que redundará también en el servicio que se presta, en última instancia, a los ciudadanos de Cataluña. Como anécdota, le confieso que en una de estas reuniones me dirigí a una persona y honestamente le dije: «La solución es complicada, no se nos escapa a nadie. Y la persona me contestó: «Sí, la solución es complicada, pero precisamente vosotros ejercéis un cargo público para buscar soluciones a las problemáticas que os planteamos desde los colectivos. Y me dijo en un tono, yo creo que jocoso, de broma, dice: «Deben meterse en una sala, deben encerrarse con llave y allí tienen que sentarse hasta que sean capaces, entre todos, de aportar una solución. Yo creo que la ley que hoy nos trae el grupo proponente no es en sí misma una solución, pero yo creo que sí que es la habitación y es la llave con la que nos tenemos que encerrar, son los siguientes pasos parlamentarios para ser capaces de buscar un consenso, porque creo que el tema ocupa a muchos trabajadores públicos y es suficientemente importante para que le demos prioridad en nuestros debates. Y una paradoja y reflexión final: ha sido tan mala la gestión del Govern, es tanta la necesidad de reforzar las plantillas, que incluso podría ser compatible la regularización con convocar oposiciones, y no entrarían en conflicto estos dos derechos, que creo que todos reconocemos como víctimas a estos dos colectivos. Ya le digo, el partido de Ciudadanos no bloqueará el trámite y esperamos que hoy, que nadie bloquea esto, realmente no sea por el calendario electoral y sea por una convicción como la que manifestamos desde nuestro grupo. Gracias a todos.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula ara el diputat senyor Pol Gibert.
Gràcies, president. Bé, és indispensable començar avui aquesta intervenció dirigint-nos als interins que ens escolten avui, perquè porten anys patint aquesta situació a la seva pell, i perquè aquest Parlament porta anys parlant d'aquest tema, però no hem aconseguit tampoc posar solucions fiables, contundents sobre això. I perquè abans s'ha dit, però crec que s'ha de recalcar, que tenim una administració que en comptes de ser una palanca de drets laborals, actualment és un motor de precarització. Això no ho podem tolerar com a país i com a administració pública que som, perquè almenys, què menys que demanar que l'Administració, doncs, actuï com un referent en l'àmbit de drets laborals. I aquest és un tema que, com els deia, ha estat tractat per aquest Parlament en moltes ocasions, moltíssimes, amb mocions, resolucions, manifestacions, trobades, compareixences…, crec que no hi ha cap format parlamentari que aquest Parlament no hagi vist sobre el tema dels interins. I aquests dies, fent memòria i recordant també iniciatives per preparar aquesta intervenció, vèiem com fa molts anys que aquest tema està en aquest Parlament, no és un tema recent, sinó que porta anys en què es va acumulant la pols sobre aquest tema. Però abans d'abordar la proposta que ens fa avui el Grup de la CUP, sí que volia fer un breu recorregut sobre l'Administració pública i com s'està en aquest àmbit, perquè siguin conscients també la gent que ens escolta de la magnitud de la tragèdia del que parlem avui en dia. Si parlem de l'àmbit de l'educació, un dels pilars que avui tenim en joc, que avui està defensant que l'educació segueixi vigent en un moment de pandèmia molt complicat, parlem de 33.000 treballadors interins a l'àmbit educatiu –33.000–, el 40 per cent de la plantilla a l'àmbit educatiu. L'altre dia llegint també a la premsa sobre aquest tema, llegia el testimoni d'una senyora, que es deia Neus, de cinquanta-vuit anys, que en portava vint-i-vuit esperant la seva plaça, que treballa en un centre d'acollida social i esperava, com els deia, vint-i-vuit anys per tenir la seva plaça en unes condicions dignes –vint-i-vuit. En té cinquanta-vuit, què li diem, abans que es jubili, a aquesta dona? Evidentment, l'educació és un sector on es concentra molta part d'aquesta plantilla. Jo els ho deia, un 40 per cent del personal educatiu està en situació de ser interí. Això fomenta, evidentment, la precarietat. I també tenim alguns col·lectius especialment afectats per aquesta situació, com són les TEI, les tècniques especialistes en educació infantil, que estan greument afectades per aquesta situació, com els hi comentava. Doncs anem a altres àmbits, també aquests dies sobrecarregats de feina arran de la pandèmia, com poden ser Treball i Afers Socials, que veiem que tenen el 28 per cent dels treballadors afectats també per interinatge. Però avancem, si anem cap a Justícia, un 37 per cent, 4.900 treballadors interins. Però si anem a un sector especialment..., jo crec que en aquests moments, doncs, que ens afecta a tots, que és sensible, com la salut, tenim el 42 per cent de la plantilla de Salut amb interinatge –42 per cent–, 15.300 treballadors interins al món de la salut. En un moment en què demanem al personal que no marxi, que no se'n vagi del país, que tenim un problema per captar talent en aquest país, perquè es quedin aquí, perquè les condicions laborals no són les millors, els estem oferint un interinatge del 42 per cent a aquesta gent. Evidentment, aquí tenim un problema greu, en un context d'epidèmia com el que tenim actualment, veiem com falta personal, com ens fuig el talent i com no tornen ni es queden en el nostre país a treballar. I podem saber avui una mica més per què pot ser. Si anem al Departament d'Empresa i Coneixement, un 34 per cent del seu personal és interí. I, per últim –en aquest recorregut que els faré, que no seran tots els departaments de la Generalitat–, si anem al Departament de Vicepresidència, Economia i Hisenda, tenim un 40 per cent d'interins. Si sumem la quantitat d'interins que hi ha a la Generalitat, i aquí vull esmenar el diputat Vidal Aragonés, perquè ha dit «55.000 i, segons les dades que tinc de la Generalitat, en són 59.000. En són quatre mil més dels que feia referència el diputat ponent, són 59.000 treballadors interins a la Generalitat. Déu-n'hi-do. I si anem a mirar quin perfil té aquesta gent, que és interessant també saber quin perfil ocupen, com s'ha dit també, són la majoria d'entre trenta i quaranta anys i aclaparadorament són dones, amb la qual cosa la precarització torna a tenir, una vegada més també, la cara d'una dona. Si ens centrem..., pel que fa a la proposta que ens presenta avui el Grup de la CUP, nosaltres tenim matisos importants sobre la proposta que la CUP ens presenta avui. Nosaltres creiem que la sentència no diu allò ben bé que la CUP recull en aquesta proposta. Nosaltres creiem que hi han també alternatives que s'han de poder explorar i també el ponent, en la seva exposició, doncs, les posava sobre la taula, no? I creiem també que hi han temes importants, com la consideració d'una relació personal temporal successiva, que té un marge d'interpretació important i que també se n'ha de poder parlar, perquè la sentència no ho defineix de manera clara, ni de la manera que hem entès que ho recollia el Grup de la CUP. I, per tant, s'ha de poder també estudiar. El tribunal també convida a estudiar cas per cas la situació dels interins, amb la qual cosa també, com els comentava, és un àmbit molt complex. Ho hem dit sempre, ho hem dit també a l'àmbit de la comissió. La solució a aquest problema no serà fàcil. Crec que la proposta que avui tenim sobre la taula és una possible solució, però no crec que ni molt menys sigui la solució final. Tenim aquí un àmbit molt complex de solució on cal abordar molts temes, on hi ha moltes arestes, i evidentment, doncs, serà en la fase de ponència on podem abordar-les com toca i amb el rigor que toca, perquè d'això depèn, com us deia, el futur d'unes 59.000 persones a l'Administració pública. Jo els volia dir que això, sincerament, no crec que sigui la proposta que pugui donar solució, però que el nostre grup treballarà durant la tramitació perquè ho sigui, que és l'objectiu que tenim tots plegats. I també esperem que els treballadors de diferents administracions puguin aportar llum en aquest àmbit. Sabem que actualment hi han treballs conjunts entre el món local, la Generalitat, les autonomies i també l'Estat, per trobar una solució conjunta a aquesta problemàtica que afecta a molts àmbits de l'administració, com bé s'ha dit i en diferents estaments, amb lo qual també tenim confiança que aquest grup pugui aportar una mica de llum, a part de la ponència que evidentment farà aquest Parlament. En resum, creiem que cal posar solució a la situació per tres motius molt bàsics: un, per elles, per les interines, que evidentment es mereixen tenir drets laborals reconeguts com a tal. En segon lloc, per l'Administració, perquè no li convé a l'Administració tenir un personal precaritzat, temporal, sense saber quin és el seu horitzó de certesa i li cal tenir un personal que estigui en condicions de consolidació per poder tirar endavant. I tercera, per justícia –i mai millor dit, avui en dia, segurament arran de la sentència judicial. Però perquè no podem tenir una administració que sigui, com us deia, motor de precarització; no ens ho podem permetre i no volem des del nostre grup que sigui així. Com els deia, i per anar acabant, el nostre grup treballarà en aquesta línia que els comentava. Creiem que ha arribat el moment de passar dels agraïments fets a Twitter a paraules i fets concrets, que volem que es treballin en aquesta ponència i que esperem que, abans que acabi aquest mandat legislatiu, puguem tenir una solució per a aquests 59.000 interins que avui ens miren amb molta cara d'esperança. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid. Endavant.
Gràcies, president. No voldria deixar de començar aquesta intervenció sobre la necessitat de l'estabilització dels treballadors i treballadores del sector públic català, que ens presenta el grup de la CUP, sense reconèixer i enviar tot l'escalf als diferents col·lectius de treballadors i treballadores de la Generalitat en situació precària i, se n'ha fet referència ara, en situació d'interinatge, que, jo crec que durant aquests pràcticament tres anys, han vingut de manera constant des de diferents sectors de la Generalitat a reunir-se amb nosaltres –des de gent de l'àmbit social; es parlava també de les treballadores vinculades a l'educació, des de molt sectors molt diversos–, que han anat alertant, de manera reiterada, que hi havia una realitat que els angoixava, que, a més a més, tenien la possibilitat de perdre la feina i que, en definitiva, també crec que amb la situació del Covid-19 encara s'ha agreujat més, perquè –i després m'hi referiré– s'han anat produint fins i tot convocatòries, que no s'han aturat, en aquest cas, d'oposicions, i que posaven en risc el seu lloc de feina. Sí que també crec que valdria la pena fer un recorregut i un balanç sobre com ha estat la legislatura en el sector públic. Jo crec que ha estat una legislatura perduda, i és una legislatura en què no s'ha produït un avenç real sobre la situació del sector públic català, i especialment de la realitat dels treballadors i treballadores. Deia que ha sigut una legislatura perduda i que ha sigut una legislatura que va començar amb conflicte: jo vull recordar que vam estar a punt d'arribar a una vaga general del sector públic, van estar a punt de convocar una vaga, perquè es negava el Govern català a retornar les pagues extres, i si no va ser per l'amenaça pràcticament del dia abans de la convocatòria de la vaga general del sector públic no hi hagués hagut una solució, en aquest cas, que feia referència al retorn de les pagues dobles de l'any 2013 i 2014. I també és una legislatura que acaba amb conflicte –també l'hi vaig dir a la darrera comissió. És a dir, no és menor que els dos principals sindicats, en aquest cas, Comissions Obreres i UGT, hagin denunciat la Generalitat, però també bàsicament per la manera en què vostè s'ha relacionat amb el representants dels treballadors i treballadores públics..., amb la denúncia per part d'aquests dos sindicats a la Generalitat per vulneració de les llibertats sindicals. I, per tant, crec que és de rebut, com a mínim, afrontar-ho, no? I, sobretot, també ser conscients que estem, com deia jo, en aquesta situació de pandèmia, en aquesta situació de crisi econòmica i sanitària, en aquest context de manca d'estabilització dels treballadors i treballadores públiques, amb un grau molt més elevat d'angoixa, pel que explicava ara, perquè..., amb un, jo diria, sobreesforç i sobreimplicació dels treballadors i treballadores públiques, en la situació d'emergència de la crisi sanitària, però que, a la vegada, malgrat que han reclamat de manera reiterada que determinats, per exemple, processos de convocatòria de concursos públics, doncs, que s'aturessin. També, perquè –s'hi feia referència ara–, es vulgui o no es vulgui, es poden produir situacions de competència en la qual gent que està donant-ho tot i treballant fins i tot moltes més hores de les que teòricament han de fer en la seva jornada laboral entrés..., no diria «contra, però en competència o versus gent que pot dedicar més hores a preparar-se una oposició pública. Jo, com a resum, també li vaig dir a la comissió: jo tinc la sensació que amb vostè, com a conseller de Polítiques Digitals, doncs, jo crec que hi ha moltes coses que podríem compartir, de fet, per exemple, jo crec que amb el desplegament de la fibra òptica..., de fet, quan vam negociar els pressupostos, era una prioritat per al Govern de la Generalitat i per a nosaltres també, però jo crec que en molts altres temes, ja l'hi vaig dir: crec que el tema de la funció pública li ha fet mandra durant aquesta legislatura, i que vostè està per a altres coses; bé, probablement per formació, per devoció fins i tot, li agraden més. De fet, l'última l'hem tinguda amb la «NASA catalana. De fet, avui llegia un article..., m'ha fet, jo diria, gràcia llegir-lo, que es titula «L'astronauta Puigneró. És un article de Sergi Sol, eh?, no és una idea meva. De fet, jo també..., deia –llegeixo literalment–: «Deberíamos sonrojarnos sobre el fanfarrón anuncio de Puigneró de calificar esta apuesta mísera de “NASA catalana”. (Veu de fons.) Sí, no, no..., això ho va dir... (Veu de fons.) Això, en tot cas, l'hi diu el senyor Sergi Sol. També l'hi vaig dir un dia: amb socis com els d'Esquerra Republicana no li cal oposició, que jo crec que també és una altra de les coses que passen en aquesta legislatura, que és aquesta bronca constant entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, també perquè no comparteixen segurament com vostè ha gestionat la funció pública. El problema és que, clar, al final governen junts i volen tornar a governar junts, però ja l'hi dic jo, perquè segurament no li ho poden dir els seus socis d'Esquerra Republicana. Però jo li deia: ha estat una legislatura perduda. Jo crec també que, en el fons, el que hi ha –i, de fet, sempre ha estat així– és una certa visió, per part del seu món –també li vaig dir un dia que vostè era un convergent pata negra–, que ja els va bé que el sector públic de la Generalitat sigui el més reduït possible. De fet, fins i tot, moltes vegades s'ha dit, com un element de crítica a la resta de l'Estat o fins i tot a altres països europeus que hi ha molts més treballadors i treballadores públiques, i que, en tot cas, Catalunya, com un element de dinamisme, ja està bé que tingui només el 4 per cent de treballadors i treballadores públiques. Mentre que jo crec, i hauria de ser també una de les conclusions de la crisi en què potser ens podríem o ens hauríem de posar tots d'acord –tots i totes–, que realment en una situació d'emergència com la que hem tingut, de crisi sanitària i també de crisi econòmica, qui realment ens ha cuidat i qui ens ha protegit és el sector públic. I que si haguéssim tingut probablement, per exemple, un sector públic més potent, més robust en el sector sanitari, doncs, això probablement ens hagués pogut permetre afrontar la crisi sanitària, d'una manera, jo diria, amb més seguretat per als ciutadans i ciutadanes. Penso, per exemple, en l'atenció primària, que té moltes dificultats, i on, per exemple, també tenim un sector sanitari amb alts graus de precarietat i de temporalitat, per exemple, que presta, jo diria, un servei essencial i fonamental en el cas de l'Administració. I, per tant, entrant en el que planteja la llei, jo crec que hem d'intentar trobar solucions, i no entraré en les xifres. Crec que s'ha destacat ara, no?, però crec que és rellevant que es parli d'una temporalitat del 25... entre el 25 i el 33 per cent dels treballadors i treballadores públics, quan teòricament tenim el compromís d'arribar al 8 per cent. És a dir, també jo li vull preguntar si creu que ha fracassat en aquest objectiu, perquè vostè va repetir de manera reiterada que hi volia arribar i que el seu objectiu era acostar-se al 8 per cent. Jo crec que seguim lluny, però, en tot cas, és com trobem el camí perquè aquesta realitat l'anem afrontant. I, sobretot –i torno al que deia al principi–, quan ens trobem amb casos de treballadors i treballadores públiques que t'expliquen les seves situacions..., que jo crec que aquí ha fallat tothom, i jo no tinc cap problema en reconèixer que han fallat diferents governs, de diferents colors, però quan algú t'explica que porta vint o vint-i-cinc anys treballant a la Generalitat i que té por, després d'haver donat, jo diria, el millor de la seva vida com a servidor públic, de perdre la seva feina, la resposta que li hem de donar, des del Parlament de Catalunya o des de l'Administració, no pot ser «bé, és que hem de convocar un concurs o hem de convocar una plaça pública, i, en tot cas, doncs, ja veurem si la pots mantenir o no. Jo també li vaig dir, en el seu dia, que si tingués un diàleg més fluid amb els treballadors i treballadores públiques, hi havia maneres perquè realment la trajectòria laboral i, en aquest cas, els mèrits, pesessin més que fins i tot el que era el cos teòric d'una oposició, i que era possible fer-ho des del diàleg social. Li vaig dir que tenia el diàleg social trencat amb els agents socials, vostè sempre m'ha dit que no. També..., no deixa de ser curiós, com a mínim deixem-ho en que no hi té una bona relació, perquè si al final t'acaben denunciant per vulnerar la llibertat sindical, diguéssim que no se'n van a sopar junts, per dir-ho d'alguna manera –ara no podrien–, però, en tot cas, diguéssim que no tenen una relació fluida; no diria trencada, potser, si no li agrada tant, però, en tot cas, no estan ben avinguts, eh? Deixem-ho així. Però, en tot cas, crec que cal trobar una solució. Aquesta pot ser una via. També vostè ha dit que la via és a través d'una modificació d'una llei estatal, que és la de l'Estatut dels treballadors públics. Jo hi estic d'acord. La que sigui més efectiva i més ràpida per donar garanties d'estabilitat. Crec que han de trobar solucions per als casos que afecten, evidentment, persones concretes. També l'hi vaig dir a la comissió: celebro que vostè ara demani lleialtat, respecte institucional al compliment de l'estat de dret. No deixa de ser, com a mínim, divertit. Suposo que en aquest cas té a veure amb el que també expressava –que tampoc és el camí que hem de seguir, no?, en funció del nostre grup–, que té a veure amb les possibles indemnitzacions massives i, per tant, del volum de recursos públics que se'n deriven si realment no s'aplica aquesta legislació europea i s'opta per, entre cometes i no entre cometes, «acomiadar aquests treballadors i treballadores públics després de pràcticament vint o vint-i-cinc anys de servei a tots els catalans i catalanes. Per tant, crec que la llei –i cal agrair-la al grup proposant– és un bon punt de partida. Crec també –i això també l'hi vaig dir– que té el nostre compromís per treballar-ho també a nivell del Congrés de Diputats i, en aquest cas, també des del Govern de l'Estat. I celebro que entengui que és millor la col·laboració que no la confrontació. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula ara el diputat senyor Manuel Reyes.
Gracias, presidente. Conseller, diputados, diputadas, son muchos los trabajadores de la Administración pública que sufren la temporalidad. Cada día hay noventa mil personas en Cataluña que no saben si ese día será el último como trabajador en la Administración catalana. Un gobierno que, gobierno tras gobierno, ha cronificado una situación inaceptable, que se ha convertido en una constante en la Administración catalana. Detrás de esos trabajadores hay familias que sufren las consecuencias de esa inestabilidad laboral, una inestabilidad que choca frontalmente con el derecho de los trabajadores, y también con nuestro ordenamiento jurídico y con las sentencias de la Unión Europea. Las administraciones públicas abusan de manera fraudulenta de los nombramientos temporales, una temporalidad crónica que es mala para las personas que lo sufren. Pero también es mala para los ciudadanos que reciben los servicios. Es por ello que debemos trabajar todos en la búsqueda de soluciones que acaben con esta situación, y ahora más que nunca, cuando muchos de esos trabajadores están demostrando una conducta ejemplar. Ahora más que nunca, en esta pandemia. En el año 2017 el Govern de la Generalitat pactó con los sindicatos un acuerdo en el que se comprometía, en tres años, a alcanzar una temporalidad del 8 por ciento. Transcurrido un año, en el año 2018, esa temporalidad había crecido, habíamos pasado del 20 por ciento en el año 2017, cuando se llega a ese acuerdo con los sindicatos, al 25 por ciento, según la EPA –había crecido cinco puntos en tan solo un año, totalmente en contra de lo que se había alcanzado o acordado con las principales fuerzas sindicales. Una temporalidad, además, que se ceba en sectores especialmente que han trabajado muchísimo en esta grave pandemia: sectores como el sanitario, como el educativo. ¿Qué les decimos a esas doctoras, a esas enfermeras, a esos auxiliares que están cada día en nuestros hospitales, en nuestros ambulatorios cuidando a todos los catalanes, cuando hay un govern que no cuida a sus trabajadores? ¿Ha hecho bien los deberes el Govern de la Generalitat de Catalunya? Nosotros consideramos que no, todo lo contrario. De hecho, todavía a día de hoy se le adeuda a los trabajadores públicos la paga extra del año 2014, seis años después de realizar el trabajo todavía no han cobrado. No nos parece que sea de recibo la actitud que tiene el Govern con sus trabajadores. Compartimos una parte importante de la diagnosis del grupo que propone este cambio legislativo. Hay que buscar soluciones para no perpetuar el problema que actualmente tenemos. Sin embargo, se pueden enfocar las soluciones de diferentes perspectivas. En todo caso, es importante que no se menoscabe el derecho de cualquier ciudadano a acceder a la función pública en igualdad de oportunidades y con criterios de igualdad, de mérito y de capacidad. Es por ello que el grupo Popular proponemos que, además de lo que propone el grupo de la CUP, se trabaje para dar una solución definitiva al problema, que no sea una tirita. Hay que buscar una solución para no cronificar esta situación. No se trata de resolver el problema de los que están a día de hoy de manera temporal, sino que eso no se repita en el tiempo. Por eso hay que trabajar de manera más exhaustiva en ese desarrollo normativo que cierre la puerta a la temporalidad abusiva. Nosotros creemos que es importante poner en el foco del debate también otros temas; abordar, por ejemplo, la supresión de la tasa de reposición, la adaptación de la Directiva europea 1990/70 o el acuerdo marco al EBEP. ¿Cómo tipificamos el abuso y el fraude de los nombramientos y las contrataciones? ¿Cómo vinculamos la oferta pública a las necesidades reales que tenemos? La inclusión de las plazas interinas vacantes en la oferta pública correspondiente al ejercicio que se genera la vacante o en el inmediatamente posterior. O establecer con mayor claridad los supuestos de interinidad y contratación temporal, incluyendo penalizaciones para la Administración pública que haga ese abuso. Por tanto, creemos que no es momento para seguir de brazos cruzados, como ha hecho el Govern en estos últimos años. Es el momento para que todos podamos trabajar. Tenemos una gran oportunidad ahora, y por parte del Partido Popular vamos a poner todas las fuerzas y todas las energías para encontrar una solución, no solo a los temporales que a día de hoy hay en la Administración catalana, sino para evitar que esa situación se repita en el futuro. Gracias, presidente.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Jordi Albert. Endavant.
Gràcies, president. Conseller, diputats i diputades, aquest és un debat que no és la primera vegada que tenim en aquesta legislatura en aquest Parlament; aquest és un debat que hem tingut en forma de mocions i que també hem tingut, també, en forma de propostes de resolució en les diferents comissions; és un debat que reiteradament hem mantingut entre els diferents grups polítics. I, per tant, jo vull també tirar enrere, tirar enrere i fer una anàlisi de com a data d'avui estem ara mateix aquí. El primer punt, treballadores socials; treballadores socials que a inici de la legislatura, davant d'una convocatòria d'un procés d'estabilització, i, per tant, d'una convocatòria d'oposicions –precisament, aquí també rau aquesta paradoxa–, veuen com, després d'estar treballant per l'Administració durant més de vint o vint-i-cinc anys en molts casos, moltes d'elles amb una edat que supera els cinquanta anys..., doncs, veuen perillar o en risc el seu lloc de treball. Les treballadores socials es reuneixen amb nosaltres. Segur que es van reunir amb tots els grups parlamentaris. Amb nosaltres, lògicament, amb el Grup Republicà, també s'hi van reunir. De fet, amb el company Vidal Aragonés, ens hi hem reunit diverses vegades conjuntament. I arran d'aquí vam acabar treballant, precisament, en això que deia també el diputat Dimas Gragera, de Ciudadanos: «Enciérrense en una habitación, cierren con llave y lleguen a un acuerdo. Doncs bé, en aquell moment no era con el señor Dimas Gragera, en aquell moment hi havia un altre diputat de Ciutadans, el senyor Martí Pachamé, però tots els grups parlamentaris ens vam asseure en una sala d'aquest Parlament, vam seure amb tots, també, els sindicats representats a la mesa general de la funció pública i també qui no estava representat a la mesa general de la funció pública; ens vam asseure també amb les representants de la plataforma de treballadores socials, i vam arribar també a un acord. Finalment –finalment–, aquest acord va acabar amb una aturada d'un procés que estava en marxa, d'un procés d'estabilització, d'un procés d'oposicions. Més tard van venir els educadors i educadores socials, que també ens vam reunir en sales d'aquest Parlament per tal de també trobar una posició comuna respecte a la seva problemàtica. I finalment, també han vingut les tècniques especialistes d'educació infantil, les TEIs. Amb elles també ens hem reunit i amb elles també ens hem reunit de forma telemàtica nombroses ocasions. De fet, cada un de vostès ha fet referència a les reunions que han tingut amb elles. I també gràcies a la seva persistència, a la seva voluntat de trobar una solució, doncs, vam anar evolucionant fins que finalment avui estem aquí amb una proposta, amb una proposició de llei que presenta un grup parlamentari, en aquest cas que presenta el Grup Parlamentari de la CUP, Subgrup Parlamentari de la CUP, Unitat Popular. Sobre aquesta proposició de llei, en podem debatre, i jo crec que hem de debatre, i és bo que ho fem, però sobretot avui hem d'enviar un missatge, un missatge que ha de ser molt clar, i el missatge és que estem en aquesta situació, i tots els grups ho han reconegut així, no per l'acció o inacció d'un govern determinat o d'uns governs determinats, sinó també per una qüestió de caràcter sistèmic i legislatiu. La convocatòria d'oposicions ha d'anar acompanyada, lògicament, d'aquella legislació que l'ha d'acompanyar. I, per tant, les modificacions a la LEBEP, que s'hi feia referència..., per cert, ara el diputat del PP hi feia referència, però s'han abstingut en una votació que hi ha hagut respecte a una esmena precisament del Grup Socialista en el Congreso de los Diputados on precisament s'apuntava a la modificació de la LEBEP com a proposta, com a solució per tal de donar resposta a la sentència del 19 de març del TJUE. Taxa de reposició, eliminació de la taxa de reposició. Un altre dels elements que és clau i que no podem ometre al debat. La taxa de reposició, que ve determinada i marcada pel Govern de l'Estat, ha estat un impediment per a la convocatòria successiva de processos d'estabilització. De fet, l'LRSAL va ser en això el gran paradigma de la no convocatòria d'aquests processos d'estabilització en el món local. Perquè avui no només parlem de la legislació referida a l'àmbit de la Generalitat, sinó que també el que avui estem debatent té repercussions directes sobre l'àmbit local, sobre el món local, i sobre també l'àmbit supramunicipal. Per tant, crec que hem d'aprofundir-hi i hem d'aprofundir-hi molt. I ho hem de fer també perquè són treballadores i treballadors públics que durant molts anys han estat treballant per a la nostra Administració, perquè han estat treballant per a la nostra Administració i que en molts casos són propulsors dels serveis socials del nostre país, en molts casos són propulsores dels serveis públics del nostre país, amb un grau de coneixement elevadíssim i amb una capacitació fora de qualsevol dubte. De fet, molts de vostès hi han fet referència en la seva intervenció i jo també ho faré: durant tots aquests mesos han estat el pal de paller de la nostra societat. Per tant, davant d'aquesta situació i davant d'aquest context generalitzat, finalment hem de trobar-hi una solució. La proposta, la proposta que tenim damunt la taula ara mateix i formalitzada –i jo l'hi agraeixo al diputat Vidal Aragonés, i ho sap i sap que parlo sincerament–, ens la porta la CUP; no hi ha cap esmena a la totalitat. Bé, n'hi havia una que s'ha retirat, una esmena a la totalitat que inicialment va presentar el Partit Socialista, la qual cosa era paradoxal, perquè paral·lelament presentava una proposta de resolució a la Comissió d'Educació que deia que s'apliqués la sentència del TJUE del 19 de març i paral·lelament presentava una esmena a la totalitat a aquesta «propo de llei que el que fa també és demanar l'aplicació d'aquesta mateixa sentència, i, per cert, una sentència que fa referència a aquesta directiva, que no és del 1990, és del 1999/70, del Consell Europeu. Per tant, amb aquest document que tenim sobre la taula hi ha un consens amplíssim, jo diria que majoritari, jo diria que total. Arribar a un acord. I arribar a un acord que no necessàriament implica només l'Administració de la Generalitat de Catalunya. És un acord que també hem de traslladar a les cambres estatals. És un acord que hem de traslladar també al Govern a Madrid. Perquè és molt important i molt necessari que des de tots els àmbits de l'Administració pública es camini en la mateixa direcció. La diagnosi és clara, i tots la compartim, però alhora també hem de tenir molt clar que les expectatives que avui hem de generar no poden veure's truncades amb el finiment d'aquesta legislatura. I, de fet, com tots vostès han parlat amb els diferents col·lectius d'interins, una de les preguntes que ens feien i una de les peticions que ens feien és: «I què passarà quan arribi el 21 de desembre? Què passarà quan no es puguin finalitzar els treballs perquè finalitza la legislatura? Què passarà amb aquesta “propo” de llei? O què passarà amb el nostre problema? Continuarà? Doncs el nostre compromís és que no. Si hi ha un acord total d'aquesta cambra d'aportar solucions a la seva problemàtica, hi ha d'haver un acord total d'aquesta cambra perquè encara que fineixi aquesta legislatura continuem treballant-hi. Per què els ho devem. Però alhora també hem de tenir molt clar que aquest gran acord que podem formalitzar en l'àmbit parlamentari, també ha de ser un gran acord que ha d'anar acompanyat de la necessària negociació col·lectiva, i de la mesa general de funció pública, i de totes les parts socials que hi ha representades en aquesta mesa general. De fet, el darrer 30 d'abril es va fer una anàlisi en profunditat, o no tant en profunditat, perquè no hi era pas en aquesta reunió, però, sobre la sentència del TJUE, però jo crec que també hem d'interpel·lar tots els agents implicats. I, per tant, la mesa general de funció pública, en tant que àmbit de negociació col·lectiva dels treballadors i treballadores públiques de l'Administració de la Generalitat, també hi tenen un paper molt rellevant. Per tant, davant de tota aquesta situació, diputats i diputades, se'ns està girant molt la feina. Però també és cert..., i això també és un cant a animar moltes de les mirades i veus que ara mateix ens estan observant, que jo crec que fa dos o tres anys –oi, diputat Aragonés?– veien bastant difícil que avui estiguéssim tenint aquest debat en aquest Ple del Parlament. Per tant, això també ho hem de posar en relleu i a això també hi hem de donar tot el valor. Per tant, a continuar treballant, que avanci aquesta «propo de llei, que la debatem en profunditat, que la treballem a fons i que, encara que fineixi aquesta legislatura, la feina continua perquè no s'acaba tot el 21 de desembre; si més no, tot continua. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Gemma Geis.
Bé, bona tarda, diputats, diputades, conseller Puigneró. També volia començar, doncs, saludant tots els col·lectius que, com bé han indicat els meus companys diputats i diputades, hi hem estat en contacte durant tots aquests tres anys. Segurament avui aquesta intervenció de deu minuts no pot ser la totalitat de completa de les discussions i dels matisos d'un tema tan complex –negar que és un tema complex crec que no és real ni transparent. I, especialment, volia dedicar la intervenció i tenir un pensament per a les Olgues, que són les TEIs en aquest cas que recordo molt bé quan, amb la pandèmia, doncs, m'explicaven la feina que feien a les escoles del Raval, d'aquí a Barcelona: atenien nens i nenes que estaven vivint el confinament amb cinquanta metres quadrats. Perquè moltes vegades quan parlem de dades i xifres i estadístiques en el sector públic no hi aboquem el que hi ha darrere, que és molta vocació de servei públic, i molta vocació i compromís amb les institucions. Per tant... Ho dic perquè a vegades les dades són importants, però també la realitat, que és la que hem conegut aquests tres anys. Jo també li agraeixo la proposta al diputat Vidal Aragonés. Sap que..., i el conseller sap que si hem debatut moltes vegades, més enllà del que pensi algun altre diputat, ha estat molt sobre el tema dels funcionaris interins i com donar-hi una sortida. I per tant jo em sento igual d'interpel·lada i compromesa, com ha fet la CUP amb aquesta proposta de llei, amb el treball que hem fet nosaltres. És veritat, com deia el diputat Aragonés, que moltes vegades dèiem: «No fem discussions jurídiques; intentem fer debats polítics, no? I nosaltres el que hem intentat fer és fer una proposta política. Però és veritat que hi va haver aquella sentència, que aquesta sentència obre una escletxa i s'ha d'executar, i nosaltres no serem els qui no direm que s'han d'executar les sentències del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, perquè ahir mateix explicàvem que ens n'anàvem al Tribunal d'Estrasburg, doncs, per defensar els nostres drets de diputats i diputades, però també sap vostè que aquesta sentència havia generat moltes expectatives..., hi ha molts estudis al respecte, i, precisament, no de professors, acadèmics que puguin ser poc progressistes, que aquesta sentència no va acabar de complir amb les expectatives que demanàvem. Però sí que hi ha un mandat, i hi ha un reconeixement, que és la pràctica abusiva de les administracions públiques en determinats àmbits. I això s'ha de reconèixer, sense complex. Quan les coses es fan bé es reconeix, i quan hi ha àmbits en què es fan malament, també. I aquí estem parlant d'un àmbit de personal de les administracions públiques, i aquí podem parlar d'educació o de salut, que nosaltres no tenim competències, perquè és personal sanitari, però sí que hi ha una col·lectivitat d'interinatge de llarga durada; de fet, el cas de la sentència feia referència a interines de més de dos anys i de dos-cents contractes concatenats seguits. Per tant, hi ha aquesta realitat i aquesta realitat l'hem d'afrontar. Vostès quan parlen de temporalitat..., i és veritat que el conseller Puigneró s'havia compromès a arribar al 8 per cent; també és veritat que el Govern ha fet processos de selecció, ha fet l'oferta pública d'ocupació més gran, i que, per tant, fins que aquests procediments de selecció no finalitzin, òbviament, la temporalitat no es pot reduir, i, per tant, s'haurà de fer un retiment de comptes quan aquests processos de selecció hagin finalitzat. Però en qualsevol cas aquesta sentència del TJUE..., que el que plantegem nosaltres és que –vostè ho sap també, perquè també és un jurista– la competència per a l'execució de la sentència competeix l'Estat, eh?, competeix l'Estat. Nosaltres ens podem fer responsables també d'executar la sentència, però és veritat que aquesta sentència no concreta com fer-ho. I vostès plantegen un mecanisme, i em sembla interessant. Nosaltres no acabem d'estar-hi d'acord, i també, doncs, hem parlat amb diferents sindicats, perquè tampoc som sectaris, i, per tant, si bé és un problema que compartim, aquesta cirurgia jurídica que vostè acaba de proposar no la veiem en la seva totalitat. Però, com que no hem presentat esmena a la totalitat, perquè entenem que hi ha aquest problema i volem respondre-hi, doncs entenem que aquest és el nostre posicionament. I, sobretot, l'efecte, no? Quan vostè feia referència a la proposta del Congrés és perquè... –i ho deia també el diputat Dimas Gragera, no? Quan treballes amb les..., quan et reuneixes amb els col·lectius, diuen: «Jo el que vull és que em doneu una solució, sense populisme, amb seguretat jurídica, atenent que hi ha persones que fa vint anys que són funcionàries interines, i vull una solució. I què ha fet Junts per Catalunya? Doncs un cop hi ha hagut la sentència, i perquè hi ha determinades forces polítiques que tenen pes al Congrés... Perquè està molt bé que diguem «el Parlament de Catalunya..., però vostès saben que també l'article 149.18 de la Constitució estableix la competència exclusiva del règim jurídic de les bases de les administracions públiques i del personal estatutari. I, per tant, el que no farem serà –amb la precarització i el patiment que hem conegut tots i que compartim tots de moltes persones, funcionaris interins de llarga durada que han patit un abús o precarització– prometre normatives que llavors no els hi puguem assegurar la seva viabilitat. Seria molt fàcil aquí prometre una cosa diferent, no?, una política diferent, però crec que, quan coneixen les circumstàncies amb les que t'explicava la problemàtica, hem intentat obrir totes les vies. I les dues vies, quines són? Diputat Vidal, vostès han presentat aquesta proposta i vostès saben que ens la vam presentar i nosaltres no vam poder tenir marge de fer esmenes, no?, era: la presentem..., però ens hi havíem d'adherir –ens hi havíem d'adherir–, no vam poder fer esmenes. A mi ja m'agradaria a vegades, també la CUP..., que si jo li presento una llei em digués: «M'adhereixo a la llei que presenta Junts per Catalunya, encara que no puguem fer esmenes. Això és el que ens vam trobar. Per tant, jo li agafo el costat positiu, que és que tenim aquesta llei. Nosaltres hem fet aquesta proposta al Congrés, que crec que és una proposta de centralitat, que és una proposta que, a més a més, quan parles amb sindicalistes no la veuen malament. Que tenen dubtes, eh? –i jo crec que no som els únics– respecte a la proposta que fa vostè al Parlament; que per això no hem presentat una esmena a la totalitat, no l'hem presentada, i perquè reconeixem el problema. Però sí que és veritat que quan vostès parlen de temporalitat jo el que no accepto és –el diputat del PP– les taxes de reposició del Govern Rajoy, i durant anys continuats. Doncs, home, intentem ser curosos. O sigui, jo admeto les crítiques d'una formació que ha nascut fa dos anys i mig, que és Junts per Catalunya, i podem admetre les dificultats i el context polític del Govern de la Generalitat –ho assumeixo. Però que el diputat del PP ens doni lliçons, quan van ser els primers a estar anys, anys, anys, anys amb la taxa de reposició a zero, doncs, fins aquí podíem arribar. I respecte als partits, no?, com ara el susodicho Govern més progressista de la història, doncs escolti, tenen una proposta al Congrés. Si vostès tenen la valentia, surtin un divendres amb un consell de ministres i aprovin la proposta de Junts per Catalunya per solucionar aquest tema. Saben que és una proposta que és jurídicament comprensible des de molts punts de vista, i tècnicament crec que és assumible. I quan parles amb les treballadores socials i els hi passes la proposta, doncs la veuen amb bons ulls –la veuen amb bons ulls. Per tant, des d'aquest punt de vista, doncs, els encoratjo. I per mi això és confrontació intel·ligent. Estem obrint les dues vies –les dues vies–, la via del Parlament de Catalunya amb la proposta a Madrid que nosaltres podem defensar i debatre i la via al Parlament de Catalunya. Aquí ens trobaran les dues. El que no pot ser és debats i posicions diferents en funció del costat on estem. Nosaltres estem intentant mantenir el mateix. Per tant, agafem la proposta de la CUP, del diputat Vidal Aragonés; compartim la diagnosi –quan l'estava escoltant...–, compartim gran part de la diagnosi. És una llei que afecta tot el sector públic, per tant, quan parlem del sector públic de la Generalitat és en la seva totalitat i amb el concepte més ampli. Jo també crec que aquí hem de definir, no? –perquè hi hem pensat i el tema aquest ens ha ocupat–, l'impacte pressupostari que pugui tenir –l'impacte pressupostari que pugui tenir. Les conseqüències de presentar-se en un procés i no guanyar, a tot això..., nosaltres aquí tenim més dubtes. I, per tant, jo crec que era important, doncs, plantejar-ho avui, sobretot, doncs, amb molt respecte a les persones que amb tanta vocació de servei públic porten quinze, vint anys en una situació d'interinatge, quan hi ha hagut frau, frau evident, per part de l'Administració. Per tant, nosaltres estem interpel·lats. Creiem que tenim les dues vies obertes; que aquells que demanen que es finalitzi amb la precarització en aquests contractes i en aquestes situacions de funcionaris que hi han hagut, absolutament fraudulentes, doncs, tenen l'oportunitat un divendres al Consell de Ministres –jo també ho esperava en el tema dels desnonaments, no?, doncs que al final hagi hagut d'estar, ha hagut de ser el Govern de la Generalitat... Doncs un divendres poden solucionar-ho amb un consell de ministres, amb reial decret llei, això. És modificar l'EBEP. Tenen capacitat per fer-ho, el govern més progressista té capacitat per fer-ho. Per tant, jo els emplaço a aquesta solució. I, finalment –perquè ja els dic que tenia molts apunts, perquè aquest ha estat un dels temes..., diguem-ne que, quan coneixes la problemàtica i els casos, doncs, més t'interpel·la intentar aconseguir que el Parlament de Catalunya hi doni una solució–, nosaltres continuem treballant-hi. S'acaba la legislatura, diuen, el 21 de desembre –estic segura d'això–, però que crec que els treballs que es puguin fer no desapareixeran, i els diputats que ens segueixin, i siguem o no aquí en el Parlament de Catalunya, estic segura que el camí que ha obert la CUP, en aquest sentit, i nosaltres, les nostres propostes que hem fet al Congrés, i que seran les que mantindrem aquí, amb negociació col·lectiva, com deia el diputat Jordi Albert, i fixeu-vos que també recullo el guant, no?, una mica de tot, d'en Pol, però també del diputat de col·laboració, jo crec que això és el que intentarem fer. I que si no ho aconseguim en aquesta legislatura, doncs, que siguin els diputats i diputades que hi siguin a la propera. Així que moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat el debat, i els debats, cridarem a votació. [[Pausa llarga.]] Disculpin, respecte a aquest debat passat, m'he oblidat de dir que atès que no s'havia presentat esmena a la totalitat segueix la seva tramitació, eh? Era evident, però faltava dir-ho. Gràcies. [[Pausa llarga.]] Estem acabant de comprovar tècnicament... [[Pausa llarga.]] Molt bé. Som-hi, els hi explico. En tot cas, amb el vot delegat i els canvis respecte a aquest matí dels vots delegats, quan hi han aquests canvis, s'ha de reiniciar tot el sistema. Podríem haver fet dos coses, o fer un recés perquè l'haguéssim pogut fer, o aprofitar aquests minuts per fer aquestes comprovacions. Ara ja està. Per tant, passem a la votació dels punts que hem tractat durant aquesta tarda, que són els vots respecte al punt número 3 i al punt número 4 de l'ordre del dia. Abans de passar a la votació els faig avinent que noranta-dos diputats i diputades han delegat el seu vot, dinou diputats i diputades s'han acollit al vot telemàtic i vint-i-dos ho faran de manera presencial. [[Decret llei 34/2020, del 20 d'octubre, de mesures urgents de suport a l'activitat econòmica desenvolupada en locals de negoci arrendats (continuació)]] [[203-00059/12]] Passem a votar, doncs, el primer punt, que és el número 3; votació sobre la validació del Decret llei 34/2020, de 20 d'octubre, de mesures urgents de suport a l'activitat econòmica desenvolupada en els locals de negoci arrendats. Comença la votació. Ha estat convalidat, aquest decret llei, per 68 vots a favor –corresponents a 49 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, cap vot en contra i 65 abstencions. Ara haig de preguntar a la cambra si algú, algun grup el vol tramitar com a proposició de llei. Sí? [[Pausa.]] Doncs passem a la votació. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi ha hagut 61 vots a favor, 72 en contra –corresponents a 53 de delegats i presencials i 9 de telemàtics–, cap abstenció. [[Decret llei 35/2020, del 20 d'octubre, de modificació del Decret llei 19/2020, del 19 de maig, i del Decret llei 29/2020, de 28 de juliol, en matèria d'adopció de mesures socials i sanitàries per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 (continuació)]] [[203-00060/12]] Passem ara a votar el punt número 4, que correspon a la votació sobre la validació del Decret llei 35/2020, de 20 d'octubre, de modificació del Decret llei 19/2020, de 19 de maig, i del Decret llei 29/2020, de 28 de juliol, en matèria d'adopció de mesures socials i sanitàries per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19. Passem a la votació. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 64 vots a favor, cap en contra i 69 abstencions. Correspon preguntar a la cambra si algun grup vol que es voti –sí?– la tramitació com a proposició de llei. [[Pausa.]] Per tant, passem a la votació. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a proposició de llei, atès que s'han produït 61 vots favorables, 64 en contra –corresponents a 45 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, 8 abstencions. No hi han més punts a votar. Per tant, se suspèn la sessió fins demà a les nou del matí. Moltíssimes gràcies.