Kolegice i kolege nastavljamo sa radom. Na dnevnom redu je- 8. Prijedlog zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja,prvo čitanje P.Z. br. 74 Predlgatelj zakona ja Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika kije se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo,obrazovanje, znanost I kulturu. Izvješće ste primili na sjednici. Molim Želimira Janjića, državnog tajnika u Ministsrstvu obrazovanja, znanosti I športa da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovane gospođe zastupnice, poštovana gospodo zastupnici. Ovo je prvi zakonski prijedlog iz Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa kao prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Ja vas moram na početku podsjetiti da smo u prošlome sazivu Hrvatskoga sabora na 26. sjednici kada se raspravljalo o Zakonu o zavodu za školstvo, a to je bilo u prosincu mjesecu 2002. godine, donijeli jedan zaključak kojim je Hrvatski sabor obvezao Vladu Republike Hrvatske da predloži zakon o osnivanju institucije koja bi u Republici Hrvatskoj obavljala vanjsko vrednovanje obrazovnog sustava uključujući organizaciju i provođenje državne mature. Time bi se stekli preduvjeti kao u brojnim zemljama u našem okruženju da se unaprijedi kvaliteta obrazovanja. Francuska, Engleska i Finska imaju stoljetnu tradiciju provođenja državnih ispita. Velika Britanija, Škotska i Sjeverna Irska imaju veći broj institucija koje organiziraju i provode različite vrste ispita unutar svojeg obrazovnog sustava. Španjolska, Italija, Njemačka, Irska, Finska i Danska imaju središnje nacionalne ispitne centre, a Nizozemska jedan od najjačih svjetskih centara koji se bave psihometrijom i edukacijskim mjerenjima. U Sjedinjenim Američkim Državama edukacijska testiranja vrlo su popularna pa takve institucije imaju sve savezne države. U europskim tranzicijskim zemljama takvi su centri osnovani u proteklih deset godina, pritom mislim na Češku, Slovačku, Poljsku, Rusiju, Litvu, Latviju, Estoniju i Sloveniju. Mi nemamo razvijenog modela vanjskog vrednovanja učenikovih postignuća niti vrednovanja uspješnosti odgojno-obrazovnih ustanova. Imamo samo unutarnje vrednovanje obrazovnih postignuća učenika koje provode nastavnici koji ujedno i poučavaju učenike. Postignuća škola u postojećem sustavu teško su mjerljiva i usporediva. To otežava uvođenje inovacija u nastavni proces, kreiranje obrazovne politike i u konačnici unapređenje kvalitete obrazovanja u našim školama. S obzirom da nam je cilj podići kvalitetu obrazovanja kako bi učenici bili spremni za nastavak obrazovanja sada znademo da ih tek 30% od svih koji upišu studij i završe taj studij, a prosjek studiranja je 7,7 godina i znademo da od svih njih tek 7% studenata završi studij u roku. Naravno moramo učenike pripremiti bolje i kvalitetnije za svijet rada stoga je nužno uvesti sustav vanjskog vrednovanja učenikovih postignuća i uspješnosti odgojno-obrazovnih ustanova. Time ćemo moći pouzdano pratiti učinkovitost rada nastavnika i škola, ostvariti bolji uvid u primjerenost školskih programa pa i u kvalitetu čitavog obrazovnog sustava. Nastavnicima, ravnateljima, kreatorima obrazovne politike, vanjsko vrednovanje će dati sve potrebne informacije na temelju kojih će moći planirati unapređenje svojega rada, ali i sustava u cjelini. Osnivanjem nacionalnog ispitnog centra obrazovanja stvorit ćemo institucionalne preduvjete za uspostavljanje vanjskog vrednovanja obrazovanja u Republici Hrvatskoj. Kriteriji toga vrednovanja bit će ujednačeni, omogućit će usporedivost postignuća svih škola u Republici Hrvatskoj. Nastavni će biti motivirani da unaprijede kvalitetu nastave, uspostavit će se veći stupanj suradničkog odnosa s učenicima s ciljem postizanja što boljeg rezultata. Neće naravno ravnodušno gledati na činjenicu da su postignuća učenika iz njegovoga predmeta npr. puno slabija nego u drugim školama u okruženju ili i šire. Učenici će biti više usmjereni na stjecanje znanja i razvoja potrebnih vještina, a manje podređivanju svega boljoj ocjeni. Dakle vanjsko vrednovanje omogućuje nam procjenu primjerenosti školskih programa, praćenje učinkovitosti rada nastavnika i škola, uvid u kvalitetu cijelog odgojno-obrazovnog sustava, dobivanje informacija od koristi svim kreatorima obrazovne politike, uspoređivanje postignuća škola međusobno i podizanje u konačnici kvalitete obrazovanja što je najvažniji cilj, dakle bolja priprema za nastavak obrazovanja, ali bolja priprema i za ulazak u svijet rada. Zamislili smo nacionalni ispitni centar u ovom dijelu koji se odnosi na ustroj kao javnu ustanovu kojem je osnivač Republika Hrvatska, a prava i dužnosti osnivača obavlja Vlada Republike Hrvatske. Osniva se upravno vijeće kojem je na čelu predsjednik i šest članova. Upravno vijeće će donijeti statut. Predviđena su četiri odjela: istraživačko-razvojni, informacijsko-računalni, odjel za tisak i distribuciju, služba osiguranja podataka. Na čelu je ravnatelj, mi smo predvidjeli da bi to bio doktor znanosti, da ima 10 godina iskustva i imali bismo jedno stručno tijelo, to je stručni savjet. Predviđena je naravno i dinamika osnivanja nacionalnog ispitnog centra. Nakon ovoga čitanja u sljedeće drugo čitanje mi se nadamo da bi to moglo biti do konca svibnja, ali to kažem oprezno. U roku od 60 dana od donošenja zakona treba ustrojiti upravno vijeće pa onda za 30 dana donijeti statut, slijedi naravno zapošljavanje 10 djelatnika kako je to predviđeno u ovom dijelu koji govori o sredstvima potrebnim za provođenje ovoga zakona i računamo da bismo s jeseni mogli računati s konačnim osnivanjem nacionalnog ispitnog centra obrazovanja. Dakle to bi bio rekao bih nekakav optimalan rok, da li ćemo to moći i postići zavist će velikim dijelom poštovani zastupnice i zastupnici od vas. Potrebna sredstva su osigurana u državnom proračunu, ali kako vidite da će tek na jesen biti osnovan nacionalni ispitni centar obrazovanja sva predviđena sredstva možda se i neće angažirati jer sredstva koja su predviđena za plaće vidjet ćete da su zapravo u većem iznosu nego koliko će trebati otprilike za tri mjeseca na koliko ćemo moći računati da će prvi djelatnici biti angažirani. Jedan dio sredstava naravno predviđen je i za vanjske suradnike i ovo je ustanova koja će uvelike računati na stručnjake svih profila, odnosno na vanjske suradnike. Jedan dio sredstava predviđen je za uređenje prostora. Ja vam odmah mogu reći da se radi o prostoru u Ilici 246 gdje će ujedno biti i Zavod za školstvo, dakle gdje će se preseliti Zavod za školstvo iz Badalićeve ulice. Moram vam također reći da je u prošlome sazivu Hrvatskoga sabora nakon donošenja zaključka koncem 2003. godine da je ovaj zakon bio daden u saborsku proceduru, međutim kako nije bilo vremena o tom zakonu se nije stiglo razgovarati. Mi smo ponovili svu tu proceduru u Vladi Republike Hrvatske, dakle i na stručnu radnu skupinu i na Koordinaciju društvenih djelatnosti i u konačnici na samu Vladu Republike Hrvatske koja je utvrdila konačan prijedlog. Ja vam to govorim stoga što smatram da se radi o jednome važnome iskoraku u našem sustavu obrazovanja. Mi smo svjesni činjenice da u čitavoj obrazovnoj vertikali imamo veliki broj polaznika od predškolskog odgoja do visokog obrazovanja, velik broj zaposlenika, roditelja i svih onih koji su na bilo kakav način upućeni na sustav školstva. Mi cijenimo da se radi gotovo o polovici građana Republike Hrvatske, stoga smatramo da ovaj projekt moramo realizirati odgovorno jer je od nacionalnog interesa i to je uostalom jedna važna novost u našem obrazovanju. Bilo bi dobro da se doista usuglasimo oko rješenja da se ovaj dokument donese ako je moguće konsenzusom. Ja osobno smatram da ovakva pitanja treba riješavati u suglasju svih parlamentarnih stranaka u Hrvatskom saboru. Zato smo otvoreni za sve prijedloge, za sve sugestije koje ćete poštovane zastupnice i poštovani zastupnici iznijeti za ovom govornicom. Zahvalni smo u prvom redu članovima, svim članovima saborskoga Odbora za zakonodavstvo, svim članovima Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu kao matičnog odbora. Ne samo zbog toga što su prijedlog ovog zakona podržali jednoglasno, nego i zato što su iznijeli vrlo korisne prijedloge koje ćemo sigurno ugraditi u drugo čitanje ovoga zakona. Ja vas poštovane zastupnice, poštovani zastupnici pozivam na raspravu, nadam se da će vas velik broj u njoj sudjelovati. Ne sumnjam da ćete izreći puno kvalitetnih prijedloga i riješenja. Nadam se da ćete nam pomoći, da razriješimo neke dvojbe u pojedinim riješenjima kojih ima, i sve što budete izrekli bit će sigurno dragocijeno u pripremi konačnog prijedloga zakona. Uvjeren sam da ćete ovaj projekt svako od vas ponaosob prihvatiti kao svoj projekt, a time i kao svoj doprinos unapređenju kvalitete obrazovanja u Republici Hrvatskoj. Hvala vam lijepa.
Žele li izvjestitelji odbora? Da. Predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu. Poštovani Petar Selem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskog sabora razmotrio je na svojoj sjednici 20. travnja prijedlog Zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja P.Z. br. 74. koji je podnijela Vlada Republike Hrvatske. Uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja. U raspravi u kojoj je jednodušno prihvaćena nužnost i korisnost osnivanja ovakvog centra, istaknuto je, da osim kataloga znanja moraju postojati katalozi kompetencija suprotno drugim programima, sukladno drugim programima u Europi. Predloženo je također da se nacionalni ispitni centar poveže sa Zavodom za unapređivanje školstva kao i sa sustavom za međunarodno priznanje kvalifikacija. Nadalje, da se u zakonu predvidi uloga Hrvatskog sabora, a ne samo Vlade, u potvrđivanju statuta, imenovanju upravno vijeće i slično, te da se Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa obveže da Odboru dostavi provedbene projekte u svezi državne mature. Ustvrdilo se također da centri u drugim zemljama koji postoje da su promijenili odnos prema obrazovanju, te da su izazvali pravu renesansu vrijednosti za kakvima težima odgojno-obrazovani sustav i kod nas. Nacionalni ispitni centar trebao bi biti motor za ostale promjene u školstvu, budući da promjene moraju početi egzaktnim koracima. Osim toga, ciljevi ovog zakona usklađeni su sa ciljevima studije, državne mature u Hrvatskoj, prijedlog nacionalnog pristupa. Zatraženo je također od predstavnika Ministarstva da predlagatelj odboru dostavi nacrt konačnog prijedloga zakona otprilike dva tjedna prije, nego što će ga službeno uputiti u drugo čitanje kako bi se još moglo utjecati na riješenja koja će se konačno predložiti, što je ministar i prihvatio. Članovi odbora jednoglasno su donijeli zaključak, kojim se predlaže Hrvatskom saboru da prihvati prijedlog Zakona o nacionalnom centru obrazovanja P.Z. br. 74. A svi prijedlozi, primjedbe uz prijedlog uputit će se predlagatelju koji će sačiniti konačni prijedlog zakona.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. U trenutku kada društva spozna da je ulaganje u obrazovanje i znanost nacionalni prioritet, tada možemo reći da ono ima budućnost. Ulaganje u ljudski kapital prioritet je sadašnje Vlade. Zbog važnosti obrazovanja za nacionalni razvoj, te razvoj znanosti, društvenih tehnoloških promjena, svi obrazovni sustavi nastoje se poboljšati i prilagoditi vremenu. Sve zemlje koje su članice Europske unije kao i one koje će postati pokušavaju ujednačiti obrazovne sustave, pa tako i Hrvatska. U Europi ne postoji jedinstven školski sustav. No, ono što ih ujednačuje su neki zajednički ciljevi i zajednička načela njihove izgradnje, te značajke funkcioniranja, što sve jamči podjednake obrazovne učinke. Osnovna odrednica strategije razvoja obrazovanja temelji se prije svega na strategiji cijeloživotnog učenja. Koncept cijeloživotnog učenja ne obuhvaća samo školsko obrazovanje, škola nije jedino mjesto organiziranog učenja, već se uspostavljaju različiti oblici učenja, a sve zbog brzih tehnoloških i društvenih promjena. U takvom konceptu obrazovanja i stav o učenju i vrednovanju znanja se mijenja. Nažalost, svjedoci smo da u današnjem sustavu školovanja postoje samo vrednovanja unutar škole od strane učitelja, stručnih suradnika, koji tamo rade i samih učenika, što je svakako dovelo do neujednačenih kriterija od ocijenjivanja, tj. vrednovanja znanja do vrednovanja i metoda i oblika izvođenja nastave, te organizacije i kvalitete rada u školi. Nažalost, učenici sve više uče za ocijenu, a ne da bi nešto saznali i naučili. Način upisa u srednje škole doveo je posljednjih godina do poplave odličnih ocijena, jer pri upisi i u srednju školu i na fakultet potrebno je ostvariti određeni broj bodova. Svjedoci smo neujednačenih kriterija ocijenjivanja i pored toga što postoji pravilnik o praćenju i ocijenjivanju učenika u osnovnoj i srednjoj školi. Osnivanje jedne ustanove poput Nacionalnog ispitnog centra obrazovanja, koji će se baviti analizom vrednovanjem obrazovanja, svakako će dovesti do kvalitetnijeg obrazovanja, jer će podaci koji se prikupe omogućiti školama međusobno uspoređivanje, a kod učitelja će izazvati motiviranost za rad i mogućnost usporedbe. Svakako je ovo značajan iskorak u reformi obrazovanja. Upravo zato što nema egzaktnih pokazatelja otežano je i uvođenje inovacija u nastavni proces. Upravljanje sustavom i kreiranje obrazovne politike. Nezavisni sustav vrednovanja nacionalnog sustava u Republici Hrvatskoj može pomoći svima, a prije svega učenicima i nastavnicima da se usredotoče na ciljeve obrazovanja i da nastoje ostvariti ujednačene kriterije različitih škola, a što je najvažnije zaustaviti inflaciju petica. Svakako da jedna ovakva institucija potiče i na odgovornost i sve koji se bave obrazovanjem. A državni ispit sa jedinstvenim testovima i zadacima za sve omogućit će učenicima i najrealniji rezultat vrednovanja njihovog znanja. Na taj način ispitni centar u središte svoje djelatnosti stavlja upravo znanje i vještine. Ovakve institucije osim toga postoji neovisne su u cijeloj Europi, a u okviru nacionalnog programa Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji i mi evo činimo taj korak. Treba svakako pohvaliti nastojanje Ministarstva što u ovom kratkom roku na samom početku mandata započinje konkretno s reformom obrazovanja. Nažalost, dugo smo sudionici rasprava o reformi obrazovanja o tome što se događa u obrazovanju, ali osim nekih kozmetičkih poteza do sada ništa konkretno nije učinjeno. Donošenje zakona znači i konkretizaciju početka reforme, i početka dugo očekivane državne mature. I na kraju da istaknem, Klub HDZ-a svakako će podržati prijedlog Zakona o uvođenju nacionalnog ispitnog centra obrazovanja, jer je sustav naobrazbe, ulaganje u znanje i to sve treba biti pokretač snage ukupnog razvitka našega društva. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba zastupnika Libre poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, poštovane kolegice i kolege. Dopustite mi dakle da se u ime Kluba Libre ukratko osvrnem na donošenje Prijedloga zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja. Klub Libre podržat će ovaj Zakon u prvom čitanju jer se njegovo donošenje temelji na zaključku Sabora iz prosinca 2002. godine kojim je obavezao Vladu Republike Hrvatske da predloži Zakon o osnivanju institucije koja bi u Republici Hrvatskoj obavljala vanjsko vrednovanje obrazovnog sustava uključujući i organizaciju i provođenje državne mature. Mislim da treba ovdje napomenuti da je ovaj Prijedlog zakona zapravo zakon koji je napisalo bivše Ministarstvo, oni su identični a koji zbog izbora nije došao na dnevni red Sabora što smo i čuli, a naše mišljenje da ga je trebalo u proceduru uputiti već u prvom ili drugom mjesecu ove godine. Klub Libre podržava ovaj Zakon jer on sadrži i neke dijelove našeg projekta “Nova škola” čiji ciljevi koincidiraju s nekim sekundarnim ciljevima ovog Zakona, a to su stvaranje jednakih uvjeta za sve učenike, kvalitetnije stjecanje znanja, poticanje kreativnosti djeteta, nastavne programe prilagođenim interesima i sklonostima djece, cjelodnevno učenje i tako dalje. Takojđer naš projekt “Nova škola” predviđa vrednovanje rada škola preko nezavisnih institucija na nacionalni, nacionalnoj razini. Jedan od uvjeta ostvarenja ovih ciljeva je sigurno i vanjsko objektivno praćenje, vrednovanje kvalitete škola i funkcioniranje našeg obrazovnog sustava što bi omogućilo i sustavno analiziranje uzroka uspjeha i neuspjeha obrazovanja. Mi trenutno nemamo nikakvu objektivnu sliku tog sustava i zato ne znamo kojim putem krenuti kako bi poboljšali kvalitetu našeg školstva, a svi se slažemo da treba nešto promijeniti. Lutamo od jedne najavljene reforme do druge, a stanje zapravo ostaje isto. Jedine sigurne podatke možemo dobiti iz statističkih istraživanja koja nisu nimalo povoljna pa nam tako brojke govore da je 1997. godine osnovnu školu završilo 52 tisuće učenika. A da je nakon 4 godine, 2001. godine dakle radi se o istoj generaciji, srednju školu završilo 48 tisuća učenika dakle tu vidimo manjak od 4 tisuće učenika. Dakle imamo veliki broj učenika koji ne završavaju i današnje vrijeme srednju školu. Podaci nam nadalje govore da je u 2001. godini bilo upisano oko 44 tisuće studenata, a da ih je diplomiralo samo ukupno samo 13 tisuća i 800. Sve to rezultira činjenicom da je Hrvatska na samom europskom dnu po broju stanovnika sa višom školom i fakultetom. Hrvatska naime ima samo 150 tisuća stanovnika sa višim i 267 tisuća sa visokim obrazovanjem. To nije temelj na kojem možemo graditi svoju budućnost pa je itekako važno da osposobimo naš obrazovni sustav. Svakako da je bitan elemenat ovog Zakona i uvođenja državne mature čime bi se znatno ubrzala unutrašnja transformacija školskog sustava i trajno unapređivala njegova kvaliteta pa bi jedan od rezultata uvođenja državne mature bio smanjen nesrazmjer između upisanih i diplomiranih studenata. Već sam prije napomenuo da Librin projekt “Naša nova škola” između ostalog predviđa osnivanje ovakvih institucija, ali bi one po našem mišljenju, a i po mišljenju samog Ministarstva u koje, kako je to dato obrazloženje ovog Zakona trebale biti nezavisne institucije, a ne institucije koje osniva država i koje će provoditi procjenu i nadzor državnih škola. Naime člankom 11. predviđeno je naime da predsjednika i članove upravnog vijeća imenuje i razriješava Vlada Republike Hrvatske na prijedlog ministra. Ukoliko dakle želimo dobiti zaista objektivnu informaciju mislimo da bi bilo dobro razmisliti i o nekim drugim rješenjima kako bi Nacionalni ispitni centar djelovao kao potpuno nezavisna institucija koja osigurava vrhunsku ekspertnost u pripremi i provedbi ispita. Također mišljenja smo da je potrebno osigurati i djelotvoran nadzor nad radom predloženog Centra i predlažemo da Centar o rezultatima svog rada izvješćuje nadležni saborski odbor. Imamo primjedbu i na dio članka 4. koji govori o izdavanju licenci za vanjsko vrednovanje. Nije jasno o kakvim se licencama radi i kome bi ih Centar trebao davati pa bi to trebalo razraditi. Poštovane kolegice i kolege Klub Libra podržat će ovaj Zakon u prvom čitanju jer podržava osnivanje ovakve institucije i poziva da se to ostvari i u što skorijem roku no ističemo da se njezinim osnivanjem radi samo prvi korak i rješava samo dio problema u školskom sustavu i da se istovremeno moraju početi rješavati i pitanja materijalna, materijalnih i prostornih uvjeta u kojima djeluju učenici i nastavnici. Samo da napomenem da sa više od 90% naše škole nastava odvija u dvije ili tri smjene i da ako hoćemo uvesti školu u jednoj smjeni što je kao cilj naveo i sam ministar moramo itekako povećati ulaganje u školstvo. Isto tako treba riješiti i pitanje statusa samih nastavnika koji primanjima i dalje zaostaju za svojim kolegama u državnim službama iako imaju istu stručnu spremu. Libra je pokušala prilikom donošenja ovogodišnjeg Proračuna preusmjeriti sredstvo upravu, projekt “Nove škole” tj. uvođenje jednosmjenske nastave i izjednačavanja plaća nastavnika, ali naši amandmani nažalost nisu bili prihvačeni. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče prema vlastitim školskim iskustvima 29% učenika iskazuje da često ili da vrlo često izbjegava dosadnu nastavu, a gotovo ¼ naših srednjoškolaca iskazuje tendenciju izbjegavanja nastave i škole kad god je to moguće. Taj veliki postotak naših srednjoškolaca koji markiraju i bježe iz škole je alarmantan podatak koji poziva na akciju jer škola ipak postoji zbog učenika iako se tako izbjegavajuće ponašanje može smatrati normalnom prilagodbom često frustrirajućim uvjetima kojima su učenici u školi podvrgnuti. Mi smo poštovane kolegice i kolege potrošili i previše vremena raspravljajući što i kako učiniti u prosvjeti, a da nismo učinili ništa. Stav je SDP-a bio i ostaje da oko promjene, da promjene u školstvu trebaju biti postupne, da ih treba koncipirati kao sklop konktretnih mjera i malih koraka oko kojih postoji nacionalni konsenzus. I u tom smislu Klub SDP-a podržat će donošenje ovog Zakona tim više što je SDP još u prošlom mandatu predložio, a Hrvatski sabor i prihvatio zaključak koji obvezuje Vladu da predloži upravo ovaj Zakon. To smo iz SDP-a predložili duboko svjesni potrebe uspostavljanja sustava vrednovanja jer je upravo sustav vrednovanje i kvaliteta evaluacije mjera za kvalitetu sustava. Smatrali smo tada, a smatramo to i danas da je uvođenje sustava vrednovanja u školstvo dobar korak koji može, a zasigurno i hoće potaknuti i na druge promjene u sustavu jer će nam upravo sustavno provođenje vrednovanja dati uvid u pravo stanje stvari, definirati probleme i ponuditi put njihova rješavanja. NO o tome nešto kasnije. Nekoliko konkretnih rečenica o samome Zakonu. Ovdje se radi o jednom više tehničkom zakonu kojim se osniva jedna institucija, određuju tijela te institucije i zadaće. Prijedlog zakona ima dosta tehničkih i nomotehničkih nedostataka koje su naše zastupnice i zastupnici već iznosili na sjednicama Odbora. O tome će govoriti i u svojim pojedinačnim raspravama pa ja oko toga ne bih dužila već samo istakla da je do drugog čitanja potrebno učiniti znatne intervencije u sam Zakon u tom tehničkom smislu. Vrlo je značajan opis djelatnosti budućeg Nacionalnog ispitnog centra. Mi u SDP-u smatramo važnim pripomenuti da je potrebno uspostaviti taj popis djelatnosti iz članka 4. i dovesti ga u funkcionalnu vezu s predviđenom strukturom Centra kako ne bi imali formu koja neće znati odgovoriti sadržaju i obrnuto. I u tom smislu je potrebno do drugog čitanja učiniti izmjene i članka 4. i članka 8. prijedloga zakona. Člankom 12. prijedloga zakona predviđeno je da za ravnatelja tog budućeg centra može biti imenovana osoba koja ima doktorat znanosti i najmanje 10 godina radnog iskustva. Smatramo takvu odredbu u zakonu nepotrebnom i predlažemo predlagateljima da se u konačnom tekstu radije založe za koncept kompetencija nasuprot udovoljavanja nekim više ili manje opravdanim formalnim kriterijima. Sasvim usputno. Upravo je ideja uvođenja kvalitetnog sustava vrednovanja ta koja treba promicati znanje i sposobnosti, odnosno kompetencije nasuprot udovoljavanja nekim formalnim zahtjevima. Prijedlogom zakona je predviđeno da centar o rezultatima svog rada izvješćuje Vladu i izvješćuje javnost. Obzirom da se radi o važnim temama i rezultatima za koje se nadamo da će imati velikoga utjecaja na cjelokupni školski sustav i njegov ustroj kao i prilagođavanje obrazovnog sustava tržištu rada, mi u SDP-u smatramo da bi bilo dobro ako ne i nužno, u cijeli taj proces uključiti Hrvatski sabor ili barem naš Odbor za obrazovanje kako bi širili bazu interesa za probleme obrazovanja i promicali važnost školstva i njegove kvalitete. Gospodine predsjedniče dozvolite mi nekoliko riječi o meritumu i budućim djelatnostima centra. Mi u SDP-u smatramo potrebnim i važnim vrlo jasno definirati pojam i važnost vanjskog vrednovanja u obrazovanju. Vanjsko vrednovanje predstavlja skup definiranih jasnih mjera i postupaka usmjerenih na procjenjivanje i ocjenjivanje efikasnosti odgojno-obrazovnog procesa te objektivno praćenje ishoda obrazovanja. Vanjsko vrednovanje provodi institucija koja je izvan neposredno odgojno-obrazovnog rada i to je razdjelnica od unutarnjeg vrednovanja kojeg primarno provode učitelji i učenici, tj. škole same za sebe i procjenjivanje vlastite uspješnosti. I upravo osnivanje nacionalnog ispitnog centra želimo uspostaviti takvu instituciju. Smatram potrebnim istaknuti da je najrazvikaniji i u javnosti najpopularniji segment vanjskog vrednovanja državna matura, važan element ali u cjelokupnosti sustava ipak samo jedan element te je stoga potrebno razvijati i ostale sastavnice sustava vanjskog vrednovanja. U tom smislu mi u SDP-u očekujemo da će Ministarstvo obrazovanja prilikom drugog čitanja ovog zakona zastupnicima, ali i javnosti predočiti i cjelokupni projekt razvoja i uvođenja ovog sustava vanjskog vrednovanja kako se ne bi zatekli za koji mjesec u situaciji da imamo formiranu instituciju koja nema jasnu viziju što treba učiniti tim više što vremena za odugovlačenje nemamo. Također bi bilo potrebno u zakonu utvrditi veze i odnose nacionalnog ispitnog centra sa Zavodom za unapređivanje školstva kako bi se podaci dobiveni kroz proces vrednovanja mogli upotrijebiti kao indikator potrebnih promjena u sadržaju škole, odnosno nastavnim planovima i programima. Potrebno je povezati ispitni centar i s nacionalnim "Enik Narik" uredom koji je dio europske mreže sustava priznavanja kvalifikacija i prepoznavanja diploma i svjedodžbi. Jer smo funkcionalnim povezivanjem sustava vanjskog vrednovanja s ostalim segmentima odgojno-obrazovnog sustava postići ćemo željeni cilj da provođenjem vanjskog vrednovanja utječemo i dajemo poticaj za uvođenje inovacija u upravljanje sustavom i kreiranje obrazovne politike. Bez tog povezanog i kompleksnog sustava temeljenog na visokoj profesionalnosti, na visokoj osposobljenosti, ali i etičnosti nećemo postići željeni cilj unapređenja kvalitete kao i usmjeravanje učenika na poželjne ciljeve obrazovanja koji se postižu radom i zalaganjem i mi toga moramo biti svjesni kod izglasavanja ovoga zakona jer je granica između dobre izvedbe ovoga projekta i jalova rada izuzetno tanka, a posljedica loše projektiranog izvedenog sustava vanjskog vrednovanja mogu imati pogubne utjecaje posebno stoga što se dovodi u pitanje svrha škole. Stoga treba biti vrlo oprezan u donošenju konačnih odluka, jer neke najave koje smo čitali u javnosti primjerice da će se za državnu maturu uvesti fondovi od po dvije tisuće pitanja po nastavnom predmetu su potencijalno vrlo opasne, jer se lako može dogoditi da svrha školovanja onda bude naučiti odgovore na dvije tisuće pitanja što je onda posve suprotno zamišljenoj ideji i toga treba biti svjestan kod donošenja ove odluke. Nekoliko riječi o državnoj maturi. O državnoj maturi se dosta piše u javnosti, o tome se dosta govori, a zbog bliskosti privida jednostavnosti teme svi se o tome osjećaju kompetentnima govoriti no nasuprot uvriježenom mišljenju da će državna matura kao nekakvim čarobnim štapićem riješiti sve naše probleme istina je posve suprotna. Uvođenje državne mature će uz očekivane pozitivne efekte generirati i brojne probleme i prouzročit će velike potrese u školstvu naravno to sve u pozitivnom kontekstu. Stoga je projekt državne mature potrebno dobro pripremiti, provoditi ga postupno uvažavajući aktualno stanje u školama, uvažavajući sve posebnosti u različitim dijelovima Hrvatske i uvažavajući relevantna znanstvena istraživanja. Jer ako će i samo ako će projekt uvođenja državne mature biti temeljen na relevantnim znanstvenim projektima uz uvažavanje iskustva zemalja koje su državnu maturu uvela te ukoliko ćemo proces uvođenja državne mature gledati i kao proces i kao rezultat državna će matura u konačnici biti dobar projekt na korist učenicima i školi, a ne još za učenike jedna trauma u cijelom sustavu. Mi u SDP-u želimo na taj problem upozoriti i pozvati aktualnu prosvjetnu vlast da o tome itekako vodi računa. U tom smislu posebno je važno način na koji će se formirati standardi cijelog sustava državne mature. Nekoliko riječi o najavi ministra o izradi kataloga znanja. Katalozi znanja mogu biti efikasan pomoćni alat mjerljivih indikatora, no oni ni na koji način ne mogu i ne smiju postati kriterij vrednovanja. Na stranu sada što naš pravni sustav u obrazovanju uopće ne poznaje katalog znanja već su obveza planovi i programi, katalozi znanja mogu biti loša poruka ukoliko želimo promovirati kompetencije i poželjne razine kognetivnih operacija i stečenih vještina. Upravo stoga državna matura mora biti koncipirana tako da tijekom cijelog školovanja, a ne samo u završnom ispitu, usmjerava učenje od faktografije k rješavanju problema i od reproduciranja ka kreiranju. Također nam predstoji velik posao prilagodbe sudionika i korisnika obrazovnog sustava, jer ako je samo jedna generacija učenika bude oštećena zbog uvođenja državne mature to će biti previše. Također je potrebno mnogo učiniti na razvoju ispitnog instrumentarija koji po mišljenju nas iz SDP-a ne smije biti nametnut odozgo od nekog vijeća sveznajućih mudraca već mora biti rezultat rada novog centra sa učenicima, sa učiteljima, sa školama. Takvih detalja oko državne mature i cijelog sustava ima još mnogo i o tome treba voditi računa i povesti stručnu raspravu. Samo jedan detalj. Cijeli sustav vrednovanja i uspostavljanja sustava upravljanja kvalitetom bit će nepotpun ukoliko se paralelno sa sustavom vanjskog vrednovanja ne uspostavi i sustav unutarnjeg vrednovanja. To nije ocjenjivanje, to se već i danas do sada čulo. Želim istaknuti da unutarnje vrednovanje nije ocjenjivanje i bilo bi dobro kada bi Ministarstvo obrazovanja pripremilo i taj projekt samo evaulacije. I zaključno. Klub SDP-a će podržati donošenje ovog zakona u prvom čitanju uz napomenu da je zakon do drugog čitanja potrebno tehnički i nomotehnički urediti kao i pripremiti cjelovite kvalitetne projekte uvođenja sustava vrednovanja, a posebno državne mature. Samo tako će se po donošenju zakona ostvariti i proklamirani ciljevi unapređenja kvalitete školstva i promicanja novog sustava vrijednosti temeljenog na radu i na kompetencijama. A obzirom da imam vremena ako mi gospodine predsjedniče dozvolite, jedna mala anegdota. Gledala sam prije desetak godina jedan film u kojem se radilo o jednom poslovnom čovjeku, jednom inženjeru koji se bavio građenjem mostova i velikih projekata i on je otišao na poslovno putovanje u nekakvu istočnu zemlju i onda se tamo desila nekakva politička pretumbacija i zatočili su ga u zatvor i on je bježao iz tog zatvora, zatekao se na aerodromu i na tom aerodromu je vidio priliku da pobjegne i da se vrati kući. U jednoj užasno kaotičnoj situaciji sa cijelom ikonografijom, taoci, mafija i tako, njegovo jedino rezoniranje je bilo ja sam inženjer i ja ću riješiti problem i to je ono što mi u SDP-u želimo, imati učenike, imati studente kad izađu iz osnovnog školstva, ne da znaju nabrojati faktografiju, nego da se osjete kompetentnima riješavati probleme u životno važnim situacijama. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa, zahvaljujem. U ime Kluba HSS-a poštovani zastupnik Luka Roić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. I mi u HSS-u odmah na početku moram reći da ćemo podržati prijedlog ovog zakona. i s jednim dijelom i zbog toga što smo upravo mi ovdje na 26. sjednici čini mi se Hrvatskog sabora u prošlom sazivu u prosincu donijeli odluku prilikom rasprave o Prijedlogu Zakona o Zavodu za školstvo i obvezali Vladu da uputi prijedlog zakona i osmisli prijedlog Zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja. Po nama u HSS-u vanjsko vrednovanje obrazovnih postignuća osigurava objektivnije praćenje ishoda obrazovanja od unutarnjeg internog ocijenjivanja i vrednovanja koje je uobičajeno u našim školama i koje provode isti nastavnici koji u jedno i poučavaju učenike. Već je bilo dosta govora o učenicima koji sve više uče za ocijenu, o poplavi odlikaša, a o upitnosti stvarnog znanja. I ne samo da je to stav koji podržavamo mi u HSS-u, pa će to i prijedlog koji je bivši ministar prosvjete i športa, gospodin Vladimir Strugar u ime bivšeg Ministarstva prosvjete i športa pripremio u srpnju 2003. godine. Taj je prijedlog usvojila i Hrvatska vlada. A prijedlog je i bio na onom širem prijedlogu dnevnog reda Hrvatskog sabora uoči samih parlamentarnih izbora. Nažalost, o njemu se nije dospjelo raspravljati i eto imamo ga sada na klupe. I ne smeta nas nimalo što je to današnje Ministarstvo znanosti i obrazovanja i športa uputilo gotovo isti prijedlog u neizmijenjenom obliku ovoj Vladi, a ona nama u Hrvatski sabor, već cijenimo da je dobro što se nastoji i želi usvojiti taj zakon, jer je on preduvjet za provođenje državne mature i međunarodnog vrednovanja postignuća. To ujedno govori da je bivše Ministarstvo imalo cijelovitu sliku promjena u odgoju i obrazovanju. U ocijeni stanja jasno je rečeno, da u Hrvatskoj nisu razvijeni modeli vanjskog vrednovanja. Da nema državne središnje stručno znanstvene ustanove koja bi bila odgovorna za provođenje vanjskog vrednovanja i usklađivanja Hrvatskih i europskih standarda. Osnivanjem Centra to se svakako može postići. Zakon će po nama imati pozitivno učinke barem na tri područja. Prije svega na aktivnost učenika, što znači stjecanje kvalitetnog znanja i razvoja sposobnosti. Na djelotvornost školstva, tj. preuzimanja odgovornosti za kvalitetu i konačno na funkcioniranje odgojno-obrazovnog sustava, prije svega u definiranju novog nastavnog plana i programa, koje je ishodište za sve druge aktivnosti. Centar će prije svega pridonijeti postupnim promjenama i harmonizaciji Hrvatskog i Europskog modela školstva. Institucije koje se bave vanjskim vrednovanjem integralni su dio obrazovnog sustava u mnogim državama, kao što u opisu, u prijedlogu zakona stoji u nekim državama državni ispit ima stoljetnu tradiciju kao što je Engleska, Finska i slične, a središnji nacionalni ispitni centri postoje i u mnogim drugim europskim zemljama. A treba napomenuti da su gotovo svim tranzicijskim zemljama takvi centri osnovani u posljednjem desetljeću. I mi u HSS-u možemo se složiti sa ocijenom da će uspostavljanje nacionalnog sustava u Republici Hrvatskoj kojim bi se osiguralo valjano, pouzdano i objektivno vrednovanje rezultata procesa obrazovanja biti nužno za unapređenje kvalitete, obrazovanja u Hrvatskim školama. Neovisan sustav vrednovanja temelje na visoko profesionalnosti i etičnosti može bez sumnje pomoći svim subjektima u odgojno obrazovnom procesu. Prije svega učenicima nastavnicima da se usredotoče na poželjne ciljeve obrazovanja, da ih nastoje ostvariti radom i zalaganjem. I na kraju nije se na odmet potsjetiti da je upravo kao što rekoh Hrvatski sabor obvezao Vladu Republike Hrvatske raspravljajući u prosincu 2002. godine o prijedlogu Zakona o Zavodu za školstvu Republike Hrvatske da predloži Zakon o osnivanju institucije koja bi u Hrvatskoj obavljala vanjsko vrednovanje obrazovnog sustava uključujući organizaciju i provođenje državne mature. A dobro je napomenuti da prava koja će se učenicima osigurati provođenjem državne mature kao i odnos državne mature spram ostalih oblika završnog ispita moraju se regulirati posebnim zakonom. Optimalna dinamika koja je predviđena u prijedlogu ovog zakona treba biti ispoštovana zbog toga što zato postoji i planirana sredstva. A Hrvatski sabor svakako slažemo se moramo uključiti u potvrđivanje statuta te institucije. Iz svih ovih razloga i Klub HSS-a naravno podržava ovaj prijedlog Zakona u prvom čitanju i očekuje što skorije donošenje zakona sa svim kvalitetnim primjedbama koje će proizaći iz ove rasprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a PGS-a poštovana zastupnica, potpredsjednica doma Vesna Pusić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prijedlog Zakona o Nacionalnom ispitnom centru obrazovanja je jedan u nizu koraka za uspostavljanje državne mature, neki su već učinjeni i mnogi su još pred nama, to je dobra ideja, kratak i u pravom smjeru usmjeren zakon i Klub HNS-a i PGS-a će ga podržati. To je projekt koji je otprilike nešto malo više od godinu dana naručen od jednog znanstvenog instituta za društvena istraživanja izrađen je u institutu i temelj je za ove korake od kojih je jedan upravo prijedlog zakona koji je pred nama. Po svom modelu čini se da je ovaj prijedlog koji je nama upućen u Parlamentarnu proceduru najsličniji Slovenskom modelu tog zakona, odnosno Slovenskom modelu ovog elementa u realizaciji projekta državne mature. Po svemu što je dostupno i što opisuje funkcioniranje tog Slovenskog modela, čini se da je i to dobar predložak, budući da je u Sloveniji uspješno implementiran, odnosno uspješno se provodi. Ono što je najznačajnije kod cijelog koncepta državne mature je uvođenje minimalnih standarda za sve škole. Svatko tko je radio bilo na sveučilištu bilo u školi bilo sam ima djecu tog uzrasta zna da činjenica ocijena vrlo malo govori o stupnju znanja i količini savladanog materijala u školi, da ljudi sa ili mladi ljudi sa istim ocijenama imaju vrlo različitu razinu znanja s kojom dolaze i da ovisno o tome gdje u koju školu idete i u koju školu dijete ide da izlazi iz te škole bez obzira na ocijene s vrlo različitim znanjem. Ovo, ovaj model državne mature omogućava da se uvedu ti minimalni standardi, da se definiraju ti minimalni standardi i da se prati primjena tih minimalnih standarda u svim školama, i zato ćemo predložiti i ministarstvu da razmotri mogućnost da se u članak 4. ili 6. unesu neki dodaci koji bi pomogli u tom smislu. ONo čemu doprinosi stemeljem iskustava drugih zemalja koje imaju ovaj model državne mature ono čemu doprinosi takav oblik vrednovanja znanja je i podizanje standarda objektivnosti u ocjenjivanju učenika. Nešto o čemu se na početku kada su se uvodile državne mature mnogo raspravljalo i postajale su sumnje u kojoj mjeri će državna matrua doprinjeti objektivnisti svi pokazatelji koji su vrednovali primjnu te državne mature pokazali su da se objektivnost u ocjenjivanju i zadovoljstvo sudionika u procesu objekstivnosti u ocjenjivanju povisila. KOristeći također već postojeća iskustva dsmatramo da bi bilo korisno uvesti jedno razdoblje pokusne mature, dakle pokusne državne mature u nekim školama i provjeriti način na koji taj model funkcionira. Smatramo također da bi bilo korisno uvesti razdoblje mogućnosti biranja između tradicionalne odnosno, ovogaoblika mature koji je poznat danas i koji smo godinama imali i ove nove mataure zato da taj prijelaz bude postepen, i zato da možemo uspoređivati i eventualno dorađivati ovaj model državne mature. Nekoliko pitanja. Ako se uvodi nacionalni ispitni centar to je posebna instituicja mi smatramo da je dobro da je posebna institucija. Ima dobru strukturu, pitanje slično koje postalvjeno ranije ali iz drugih razloga dali ravnatelj mora biti dr. Znanosti. Naime problem s time je svakako članovi savjeta moraju biti doktori znanosti. RAvnatelj u ovom slučaju postaviti uvjet da ravnetelj bude doktor znanosti vjerojatno je prva funkcija koj uravntelj mora imati je d abude dobar organizator da zna dobro voditi instituciju. Činjenicu da mi imamo tako malo doktora znanosti, da su svi ili na sveučilištima već rade ili u nekim velikim privrednim organizacijama. Dovodi nas u opsanost da ćemo imati jedan vrlo mali krug ljudi izkojih će se moći birati potencijali ravnatelji za ovakav centar. I to vrlo vjerojatno koji će biti rezultate sticajem očitih okolnosti negativne selekcije među doktorima znanosti. To je treba razmotriti to je iz ovih razloga mi se čini možda da sužava izbor potencijalno sposobnih ljudi koji mogu orgoanizacijski takav centar voditi. Članovi savjeta svakako moraju b iti naravno doktori znanosti. Međutim uvođenjem ovakvog centra pitamo se što je sa zavodom za školsvo. Kakva je funkcija zavoda za školstvo. dali treba zavod za školstvo u tim uvjetima. Dali u najmanju ruku treba redefinirati zadaće zavoda za školstvo. To su da se ne bi duplicirali institucije i gomilala birokracija u obrazovanju. Tu mislim da bi bilo potrebno razmotriti elemente preklapanja, i uopće funkciju toga zavoda za školstvo. ONo što sam rekla na početku ovoga izlaganja u ime kluba HNSa i PGSa kako doprinjeti pomkoći uvođenju mimalnih standarda jednakih za sve, dakle neku vrstu ujednačnih šansi za kvalitetno obrazovanje svih u cijeloj zemlji. U članku 4. ili 6. prelažemo da ministarstvo razmotri mogućnost da se i formlano unese stav, kojim bi se propisala obveza ovoga cnetra da pripremi povratu inforamciju temeljem rezultata držan emature. Drugim riječima ljudi koji će polagati u cijeloj zemlji tu državnu maturu, tom prilikom postati će podadak o školi iz koje doalze. Dakle mjestu i školi iz koje dolaze. Ako rezultatima ture pokažu sustavno da iz neke škole ili iz nekih škola sustavno ljudi slabije odnosno maturanti slabije rezultate postižu na državnoj maturi, to automatski ukazuje ministarstvu da nešto s tom školom nije u redu ili sa tim školama nije u redu. DRugim riječima mkože se temeljem rezultata na državnoj maturi ustanoviti onaj segment srednjoškolskih institucija koji susrtavno ili čiji maturanti sustavno postižu podprosječne rezultete. I to su institucije s kojima onda očito treba nešto dodatno raditi, osgiurati druge dodatne nastavnike, dodane programe dakle koji su pokazatelj potrebe interveniranja na ovom elementu podizanja kvaliatete obrazovanja. To smatramo u klubu HNSa i PGSa izrazito značajnim i važnim i potencijalnom prednosti državne mature, pa predlažemo da ministarstvo razmotri mogućnost da se to formalizira u članku 4. ili 6. ovakva obaveza nacionalnog ispitnog centra. MOdel državne mature direktno se uklapa i direktno je prethodnica sustava vrednovanja u visokom obrazovanju. I smatramo da bi ministarstvo moralo nastavljajučći se na ovu ideju razraditi ono št oje već propisao u zakonu o znanosti i visokom obrazovanju koji smo donjeli prošle godine u ovom saboru. A koji se odnosi na sustav sistematski sustav vrednovanja viosko škoslkog obrazovanja. Koji je naravno gotovo najbitniji institucionalni dio prilagođavanja hrvatskog visokog obrazovanja europskim standardima odnosno realizacije bolonjskoj procesa čiji je Hrvatska kao št oje poznato, potpisnica. I klub HNSa i PGSa potiče ministarstvo i podjeća ministarsvo da je to također njihova obaveza. Da je prema postojećem zakonu da je ovo sa državnom maturom sastavni dio jednog takvog drugačijem pristupa obrazovanju. A naročito pristupa vrednovanja obrazovanju i da zajedno sa ovim treba konačno priči i izraid sustavnog modela vrednovanja visokog obrazovanja koji se direktno nastavlja na ovu državnu maturu. Klub HNSa i PGSa dakle smatra da je ovaj zakon ide u dobro pravcu da nam državna matura treba, i preporučamo ministarstvu da razmotri ove naše primjedbe i ugradi ih u prijedlog zakona za drugo čitanje. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Predsjednik Odbora za zakonodavstvo Florijan Boras zakazao je nastavak sjednice Odbora za zakonodavstvo danas u 13,30 sati u dvorani 233. Sada u ime kluba HSP-a gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege. Ocjenjivanje je stručno zahtjevan i pedagoški i moralno izuzetno odgovoran posao, ni malo lagan. Ja ću vam kazati to na dva primjera koji izgledaju samo prividno banalnima, ali koji se ponavljaju svakodnevno u školama i u hrvatskoj javnosti. Neki dan je kolegica Milanka Opačić, uvažena naša saborska zastupnica bila upitana od strane "Slobodne Dalmacije" da ocijeni ocjenama od 1 do 5 mene i dr.Ivu Sanadera i ona nam je dala dvojke. Nakon toga sam ja bio priupitan kao iskusni profesor, ja imam profesorskog iskustva preko 30 godina, da ocijenim nju i ja sam joj dao +4 iz najdubljih profesionalnih i etičkih uvjerenja. Uzmete li danas anketu koja je provedena na Internetu o ocjenama Vlade Ive Sanadera, na vrlo velikom uzorku od čak 15300 ocjenjivača amatera i to u danu kad je došao pozitivni odgovor i pozitivno mišljenje Europske komisije, očekivali bi da bi prosjek ocjena bio barem recimo -4, 4 ili tako oko tih veličina. Ocjene su sljedeće: 39% je dalo ocjenjivača nedovoljan, 24% dovoljan, 16% dobar, 9% vrlo dobar, 12% odličan, prosjek je 1,83 tj. mršava dvojka. Kako vidite ocjenjivanje nije banalna stvar. Ovaj zakon ima samo dobru nakanu. Ono što njemu nedostaje ja ću vam sada kazati na razini jedne površne sociolingvističke analize koja određuje prirodu pisaca ovoga zakona i sve rizike koji se mogu javiti u njegovom provođenju. Naime ako pažljivo pročitate zakon onda ćete tamo vidjeti jednu ogromnu diskrepanciju između onoga što govore do sada saborske zastupnice i zastupnici u ime svojih klubova i što će govoriti drugi diskutanti i onoga što piše u zakonu. Naime riječi: učenik, učenica, učitelj, nastavnik, profesor ne postoje u prijedlogu zakona, niti jedna od tih riječi ne postoji u prijedlogu zakona. Prema tome to su pisali kao i obično državni činovnici koji imaju dvije bitne predrasude. Prva je klasična normativno optimistička predrasuda da stvaranjem institucija iz zakona može se promijeniti životna praksa. Ja sam profesor na Medicinskom fakultetu, predajem dva mala i za liječnike nevažna predmeta i tijekom godina postao sam ocjenjivač oportunist zato što su kriteriji ocjenjivanja u zadnjih 30 godina sve blaži i blaži pogotovo na postdiplomskim to će kolege koji su iskusni profesori se sa mnom lako složiti. Tako ako oni dobijaju iz anatomije, patafiziologije, fiziologije, interne, čega god hoćete, različitih malih i velikih kirurgija, ginekologija, sve više petica i četvorki bilo bi neozbiljno da im ja dajem što više trojki, dvojki. Ja dajem, najprije sam davao, imao sam prosjek tamo ranijih 80-tih godina, prosjek od oko 3,5 a danas mi je prosjek 5 na postdiplomskim studijima i rijetko dajem i to je opći trend. Ne očekujte da država i institucije mogu supstituirati ono dragocjeno, a to je profesionalna odgovornost učitelja, nastavnika koji obavljaju izuzetno težak posao i postoji ogromni pritisak roditelja, učeničkih zajednica, općih socijalnih nervoza na te teške i mukotrpne poslove koje obavljaju učitelji i nastavnici i u tom smislu ništa ne može supstituirati profesionalnu autonomiju i profesionalnu odgovornost ispitivača. Najbolji profesori, a u ovom Saboru i u hrvatskoj Vladi imate briljantne profesore i manje ili više dobre političare. Evo ja sam ocjenjivao jednog od njeg, mojeg kolegu Andriju Hebranga. Briljantni liječnik, fantastični profesor, izvrstan znanstveni. Kakav će biti političar ja ću procjenjivati možda tek nakon dvije godine. Znači što bih ja u vezi s ovim predložio? Nekoliko bi imao sasvim konkretnih prijedloga. Prvi je prokletstvo sa hrvatskim pridjevima. Sve velike nevolje u Hrvatskoj su vezane uz pridjeve zato što Hrvati mogu precizno biti razumljeni na stranim jezicima pogotovo recimo na engleskom jeziku koji radi razliku, bitnu razliku između pojmova Hrvat i Hrvaćanin pa će svaki Amerikanac lako razumjeti razliku između Croatia in Croat a u Hrvatskoj postoji samo hrvatski. U zadnje doba se previše upotrebljava i u nepreciznom značenju pojam nacionalno pa je sve nacionalno. Ja kad čujem riječ nacionalno odmah se plašim, nacionalne sigurnosti, nacionalne strategije itd. Nacionalno je potisnulo iz upotrebe dva pojma, jedan stari pojam koji je dominirao zemaljsko i koji se odnosio na cijeli prostor i bio je u političkom i ideološkom smislu vrijednosno neutralan kojeg bi trebalo oživjeti i drugi bi trebao biti hrvatski. Znači kad bi se mene pitalo u drugom čitanju ja bih predložio promjenu naziva toga zakona, da se u nazivu vidi o čemu se radi. Znači ako vi čitate taj zakon vi ne shvaćate o čemu se radi. Taj čovjek koji je pisao taj zakon, on je sigurno pisao i zakone o samoupravnim interesnim zajednicama, slobodnoj razmjeni rada. Imate pojmove o korisnicima usluga itd. To je sve normalno, to nije uopće kritički intonirano što ja govorim. Svi smo mi živjeli u tom dobu, svi smo se mi socijalizirali i obrazovali i u našoj podsvijesti je ta terminologija uobičajena i nevolja sa terminima je da se s njima morate svakodnevno boriti u tišini a ne u javnosti i morate ih kritički razmišljati. Ja bih to nazvao dakle, zakonom o hrvatskom, zakonom o hrvatskom zavodu za vrednovanje obrazovanja i državnoj maturi. To bi izrazilo što hoćemo eventualno regulirati tim zakonom. Postoji puno prostora za dogradnju tog zakona. ja ću spomenuti samo nekoliko. Prva opasnost koja se javlja je amerikanizacija hrvatskog obrazovnog procesa. Mi moramo uvijek biti svjesni jedne činjenice, da je hrvatsko zdravstvo u doba komunizma bio najbolji socijalni podsustav. Ja sam radio ekonomističku jednu analizu, na tome sam doktorirao, efikasnosti hrvatskoga zdravstva koja je pokazivala da je hrvatsko zdravstvo bilo svega 75% manje efikasno nego europsko prosječno zdravstvo. Druga dobra hrvatska stečevina je obrazovni sustav i ako se testiraju naši učenici osnovnih škola, srednjih škola, onih koji hoće upisati europska ili američka sveučilišta oni su u odnosu na svoje vršnjake u pravilu superiorno. Znači mi se moramo boriti da zadržimo tu veliku razinu dobrog općeg obrazovanja koju dugujemo svaki od nas pojedinačno učiteljima i nastavnicima, možda onim najstrožim i najopakijim među njima, koji bi danas vrlo često bili optuživani i za nasilništvo nad djecom od strane pravobraniteljice za djecu, jel su opaki … [[govornik se ne razumije]] Znači u tom smislu testomanija, moram time kazati da ja osobno imam najveće simpatije prema ministru tog velikog ministarstva, on je između ostalog i moj student i student moje supruge. Međutim, svaku promjenu treba testirati višestruko, provjeriti, mi moramo sačuvati sistem tradicionalnog ocijenjivanja od jedan do pet, moramo se izboriti za očuvanje školskog sata od 45 minuta, jer to je biološki nametnuti tempo, svaki iskusni predavač, evo tu je general Čosić ili bilo koji zna da mu je u mozgu 45 minuta, tko predaje ne treba uopće gledati na sat, tako će se to dogoditi. Veliki reformistički zahvati nikako nisu poželjni. Nekoliko konkretnih pitanja. O njima je već govoreno. Primjerice u članku 9., kad se govori o iskustvu, ja bih uvijek kazao najmanje 10 godina učiteljskog ili nastavničkog iskustva. Da se ne dogodi da tu nekakvi mlaci koji se bave nekim činovničkim poslovima dođu na takve položaje, neće razumijeti o čemu se to radi. Već je kolegica Pusić govorila malo o tim istaknutim znanstvenicima i stručnjacima koji će biti u oskudici, državna uprava ih ne može dovoljno dobro platiti. U članku 12. gdje se govori o rukovodnim sposobnostima, već smo prihvatili pojam vodstvenih sposobnosti, trebalo bi precizirati što to znači. U istom članku kad se govori o ravnatelju govori se također o 10 godina radnog iskustva, od kojih bi barem 5 ja rezervirao za učiteljska i nastavnička. Kad su u pitanju članak 13. već sam nešto govorio o članku 15. koji se govori o korisnicima usluga, a ne o institucijama, učenicima, nastavnicima itd. U članku 16. kad se govori o intelektualnim pravima, nedavno smo ratificirali sporazum sa Sjedinjenim Američkim Državama o pravima intelektualnog vlasništva, pa to tako treba zvati. i konačno u čemu ja vidim veliku kako bih kazao, opću dobrobit takve jedne institucije i opće nakane zakonodavstva. Svi oni koji su pročitali sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, ja se nadam da ga je većina u ovoj sabornici ne samo pročitala, nego dobro proučila. Znaju da će se područje tzv. zapadnog Balkana pretvoriti u područje slobodnog kretanja radne snage ljudi, ideja itd. To znači da se vrlo skoro Hrvatska pretvara u otvoreno tržište recimo liječništva, sestrinstva, nastavništva, čega god hoćete svečeništva, i ja u državnim maturama vidim jedan od oblika provjere znanja tih potencijalnih kandidata na Hrvatsko tržište rada. Sve u svemu Klub HSP-a će podržati intenciju i u ovom razdoblju do drugog čitanja će neke od ovih natuknica pretvoriti u nešto konkretniji prijedlog. Hvala vam lijepa na pažnji.
Zahvaljujem gospodinu zastupniku Letici. A sada u ime Kluba zastupnika HSLS-a i DC-a, gospodin zastupnik Ivan Čehok.
Gospodine predsjedavajući, državni tajniče, gospođe i gospodo, kolegice i kolege. Kada počnemo čitati ovaj neveliki zakon, obično se kao inače kada čitamo zakone usmjerimo na same članke, mislim da je ključna rečenica ovoga prijedloga zakona sadržana u ocijeni stanja, i to u četvrtom odlomku, gdje se kaže kako će sa ovakvim evaluacijskim postupcima pratiti koliko obrazovni sustav zadovoljava svoju temeljnu namjenu, tj. koliko se ostvaruju željeni ishodi procesa odgoja i obrazovanja. Temeljno pitanje, pa i temeljni nedostatak Hrvatskog obrazovnoga sustava od vrtića do posdiplomskih studija jest upravo u tome, što nažalost mi danas kao i prije u Hrvatskom obrazovnom sustavu i općenito u Hrvatskom društvu ne znamo i nismo jasno odredili što je temeljna namjena obrazovanja i odgoja. Za razliku od drugih država u kojima se takvi dokumenti donose upravo u parlamentarnom predstavničkom zakonodavnom tijelu i u kojim se dokumentima jasno istakne što se očekuje od obrazovnoga sustava nacionalnoga, mi danas imamo obrazovni sustav koji smo, što se tiče filozofije toga sustava naslijedili iz još socijalističkoga samoupravljanja, kozmetički sm o ga u ovih 14 godina mijenjali, nešto korikulume, nešto nazive samih predmeta, nešto metodologiju rada, međutim, u temeljnom smislu mi nismo preuredili svoj obrazovno odgojni sustav do dana današnjega. I kada biste pitali prosječnog nastavnika i kada biste pitali eto ovdje znanstvenike koje predlažemo u ispitni centar, što je temeljna zadaća Hrvatskoga obrazovnoga odgojnoga su stava, vjerujte da biste dobili različite odgovore, ili da biste dobili nemušte odgovore. Je li temeljna zadaća Hrvatskog odgojno obrazovnoga sustava, da dijete bude kompententno? Je li temeljna zadaća da ima što više znanja? Je li temeljna zadaća da ima što više opće kulture? Je li temeljna zadaća da se lakše uključi u svijet rada, da uspije na tržištu rada ili da po vertikali nastavi školovanje? Je li temeljna zadaća da dijete bude zadovoljno u školi? Je li temeljna zadaća obrazovnoga sustava da odgoji demokratskoga građanina? Mi, nažalost, ni u jednom dokumentu, ni u jednom dokumentu počevši od dokumenta Vlade koji je dokument izvršnoga tijela, pa do recimo dokumenta Hrvatskoga sabora nigdje i nikada nismo odredili što je temeljna namjena Hrvatsko odgojno obrazovnoga sustava. Američkom sustavu to ne treba, jer oni imaju tu temeljnu namjenu određenu još od Johna Dewex i njegove knjige "Odgoj demokracije" u kojoj vrlo jasno navedeno da je osdnovna funkcija cijeloga sustava, odnosno navedeno negativno da odgojno obrazovna funkcija cijeloga sustava nije ništa drugo, nego da učenik stekne kvalifikacije kojim će se moći zaposliti na tržištu rada. I to je jedna legitimna filozofsko-pedagoška kocepcija koja kao takva traje gotovo jedno stoljeće. Neki drugi sustavi primjerice Njemačka u skladu s europskom tradicijom obrazovanja više će isticati intrizičnu motivaciju, intrizično zadovoljstvo učenike i više će govoriti o tome da je funkcija odgojno obrazovnoga sustava u tome da učenik se izgradi kao emocionalno, volitivno, kongitivno, jedinstveno i koliko je to moguće bit će i da koliko je to moguće više da se njihovi, dakle učenika spoznani i drugi emotivni kapaciteti razviju. Ja doista ne znam kako ćemo mi to evaluacijskim postupcima odrediti, ispunjava li sustav namjenu, kada namjenu nismo odredili? I svi problemi koji proistječu donošenjem ovog zakona, i koji će te, proisteći u samoj praktičnoj provedbi ovoga zakona, jer ja još jednom ponavljam ... [[Govornik se ne razumije.]] zakonodavni optimizam, slažem se sa kolegom Leticom jedno, ali da se stvarnost najčešće opire našim zakonodavnim intencijama i da je teško zakonom, da to tako nazovem "silovati" stvarnost, temeljne poteškoće će zapravo nastati onoga trenutka kada ćemo mi morati vrednovati nešto što unaprijed nismo sigurni koja je namjena i koja je krajnja svrha. Još je Aristotel rekao da sve na svijetu određuje telos ili krajnja svrha. Koja je krajnja svrha odgojno obrazovnog sustava? Ako to ne znamo nećemo znati niti vrednovati taj sustav. I premda, da to odmah kažem da ne bi bilo ... [[Govornik se ne razumije.]] i sumnji, podržavamo donošenje ovoga Zakona. Smatramo da ovaj Zakon treba ili je trebalo predložiti u paketu sa temeljnom deklaracijom hrvatsko obrazovno odgojnog sustava kao što je to napravila Europska unija u dokumentu ... [[Govornik se ne razumije.]] prema društvu koje ući, koji je danas temeljni dokument, prema društvu koje ući, temeljni dokument Europske unije o budućnosti obrazovanja. Tako smo nešto i mi trebali učiniti. Upravo stoga što ne znamo krajnju namjeru i ja se bojim da će ova ekterna evoluacija zapravo se svesti na testo maniju i na pretjerano ispitivanje. Pa u skladu s time mislim da i naslov Zakona nije pogođen, jer ako želimo ekterno evoluirati obrazovni sustav onda zakon se ne bi trebao ili ne bi smio zvati Zakon o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja nego bi se trebao zvati Zakon o vrednovanju obrazovanja, ili Zakon o centru za vrednovanje obrazovanja. Jer ispit, ispitno vrednovanje je samo jedno od mogućih vrednovanja obrazovanja, ispit na kraju krajeva nije, ne iscrpljuje cijelo područje i sve tehnike i sve metode kojim je danas moguće vrednovati znanje. Prema tome, bilo bi bile da se, hoće li se zvati hrvatski, kao što je rekao Slaven ili se neće zvati to je već manje bitno, mislim da nije bitno da se zove hrvatski, ali mislim da bi se trebao zvati, da bi se trebao zvati centar za vrednovanje obrazovanja. Kako bismo upravo izbjegli ovu testomaniju i kako bismo izbjegli to da će sada testovi koji će biti baždareni i standardizirani s jednoga mjesta, iz jednoga centra zapravo iscrpsti ili supsumirati svu onu silu drugih tehnika i metoda koje se nažalost u hrvatskim školama ne koriste ne zato što to učitelji ne znaju, naši učitelji su po mom mišljenju zajedno sa djecom najbolji dio hrvatskog školstva nego zato što zapravo niti imaju vremena niti imaju dovoljno mjernih tehnika da primjene te metode. I doista mi se ovime, gospođe i gospodo, želim to reći ne kao zloguki prorok, izlažemo pogubelji da sve svedemo na testomaniju i na baždareno ispitivanje preko tekstova na kraju godine što mislim da je loše i što mislim da će i krajnju namjenu ovoga Zakona promašiti a to je da se ne vrednuje znanje nego da se upravo vrednuju sposobnosti i vještine učenika. Naročito se to da to tako nazovemo, ogledavaju u činjenici da moramo biti, koje moramo biti svjesni u napred, da niti jedno vrednovanje, niti jedno ocjenjivanje nije lišeno subjektivnih procjena. Nemojmo se zavaravati, nema takve tehnike koja će nas spastiti od naših subjektivnih prosudbi, pa i od naših subjektivnih predprosudbi ili ako hoćete baš predrasuda. Istraživanje koje je provedeno, čini mi se pred nekoliko godina kada su dječji literalni radovi dani najprije jednoj učiteljici pa su onda slani u drugi dio Hrvatske da druga učiteljica iste te literalne radove procjeni i tako su mjenjali međusobno dječje literalne uradke, to istraživanje gospođe i gospodo da vas podsjetim pokazalo da ono što je jedna učiteljica ocjenila ocjenom 2 ili dovoljan, druga učiteljica je smatrala vrlo dobrim ili čak izvrsnim. Reći će netko da, pa u pitanju su estetske prosudbe, nisu samo estetske prosudbe, ja vas uvjeravam da i drugi dječji uradci bi se bi različiti učitelji ocjenili na različite načine. Što pod dojmom možda poznanstva, što pod dojmom svojih subjektivnih prosudbi, što pod dojmom onoga što inače nastavnik od učenika očekuje. Posjetit ću vas da je prije godinu dana jedan naš književni kritičar uzeo radove, čini mi se bjelovarskih gimnazijalaca koji su ocjenjeni sa ocjenom 1 i rekao da su to radovi koje bi on ocjenio čistom peticom i da ti radovi bi mogli stajati u bilo kojem izboru suvremene hrvatske književnosti a učiteljica ih je ocjenila sa ocjenom 1. Prema tome, mi govorimo o području koje je teško normativno predvidjeti, koje je teško normativno odrediti u području gdje subjektivne prosudbe igraju odlučujuću ulogu. I bojim se da svesti sve na, samo na ispite na testomaniju znači unaprjed premašiti smisao cijeloga zakona. Ono što je svakako dobro i što treba pozdraviti jest prvi napor da se konačno priđe evaloaciji i vrednovanju rada cijele škole. Mi do sada nažalost nismo vrednovali školu kao obrazovnu obrazovnu ustavnovu, pojedinu školu. I mi smo do sada živjeli u jednoj lažnoj uramilovski, svi su bili jednaki, svi nastavnici i sve škole, bez obzira na to kakve su rezultate postizali učenici pojedine škole. Tome treba stati na kraj. Mi moramo shvatiti da pojedine škole bolje obrazuju i odgajaju djecu, da je to moguće mjeriti i da takvim školama onda treba i primjereno, treba ih primjereno vrednovati, pa onda ako treba i u materijalnim pravima ih posebno tretirati u odnosu na one koji ne postižu takve rezultate. Ono što također pozdravljamo je činjenica da bi donošenje ovoga Zakona konačno moglo u Hrvatskoj pobuditi nešto što do sada nismo poticali, prije svega kompetentnost i kompetitivnost, kompetentnost i kompetitivnost su danas ključne riječi u samome obrazovanju. Ako nemamo kompetentnog učenika i kompetentno dijete na kraju školovanja i ako djeca međusobno ne osjećaju školu kao mjesto kompetitivnosti, pa onda ako i nastavnici osjećaju svoj posao kao kompetitivan posao, dakle, kao natjecateljski posao, ne u tome smislu da sve svedemo na puko natjecanje između učenika, nastavnika i škola nego da potaknemo to da sami učenici shvate da je stjecanje znanja, zapravo prvo stvar kompetnecija a onda s druge stvar kompetitivnosti, odnosno natjecanja međusobnoga što je sasvim legitimno načelo danas u obrazovnim politikama, mislim da nije moguće očekivati i veću motivaciju učenika. Motivacija tek nastaje onda kada dijete shvati da se zapravo sa svojim vršnjakom natječe ne samo u stjecanju znanja, nego i u stjecanju vještina i umjeća koje će mu biti potrebne za život. Prema tome, pokušajmo koliko je to moguće više, državni tajniče, upravo donošenjem ovakvoga Zakona poticati kompetitivnost. Mi gospođe i gospodo nemamo kompetitivnosti na razini sveučilišta gdje se ona očekuje. Vi nemate danas, imate evo nekoliko pokušaja, evo tjednika Nacional da se možda najvrsnijim studentima dadu neke stipencije, vi danas nemate pokušaja da se međusobno kompetitivno odrede postignuća studenata. Zašto primjerice student koji studira, reći ću svoje područje filozofiju u Zagrebu, netko tko studira na Rijeci ili u Zadru, zašto se primjerice njihovo obrazovano postignuće ne bi mogle kompatitivno i komparativno pratiti. Toga nažalost danas nema. Kao što nema i tu je gospođa Pusić u pravu, još uvijek kompetitivnost i ... evaulacije na području visokog obrazovanja bez koje je po mojem mišljenju kvaliteta visokog obrazovanja, vrsnoća studija potpuno nezamisliva. Zašto netko ako procjeni da je primjerice gospodin Banac bolji profesor povjesti od nekoga drugoga u nekom drugom sveučilištu ne bi mogao izabrati njega, ili ako netko smatra da sam ja bolji profesor ili lošiji profesor filozofije ne bi mogao izabrati mene i slušati mene. Zbog čega nema te kompetitivnosti koja bi praktično omogućila temeljnu autonomiju akademske zajednice da svaki student može izabrati nastavnika u skladu s onim što od njega očekuje. Prema tome mi podupiremo donošenje ovoga Zakona. Smatramo da bi se trebao zvati Centar za vrednovanje obrazovanja i smatramo da bi trebalo dobro promisliti kako će se ta izvanjska, izvanjsko vrednovanje, eksterna evaluacija provoditi kako ne bi se sve svelo na puku testomaniju i kako bismo ova dva osnovna načela dakle kompetentnost i nastavnika i učenika i kompetitivnost ili međusobnoga natjecanja učenika i nastavnika mogli provesti.
Hvala lijepa. Obavještavam da je u 10 i 51 isteklo vrijeme za prijavu prema Poslovniku za raspravu od 10 minuta, a sada vas pozivam da pozdravimo polaznike i djelatnike zapovjedne stožerne škole “Blago Zadro”. [[Pljesak]] U ime Kluba HSS-a gospodin Ante Markov. Ali vi ste ovdje stavili Klub HSS-a. A za drugi dio? Dobro. OK. Ispričavam se gospodinu Markovu. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. U, gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću raspravu o tom Nacionalnom, ovom dakle Nacionalnom ispitnom centru obrazovanja početi svojom konstatacijom da nisam zadovoljna svim onim što je u proteklih godina učinjeno u reformi osnovnog i srednjeg obrazovanja zbog toga što mislim da smo previše vremena utrošili na priče o tome hoće li osnovna škola trajati 6, 8 ili 10 godina. Po meni je to potpuno nebitno. Ono što je bitno dakle nije forma nego je sadržaj, bitno je to što će nam djeca učiti, kako će učiti i kakvu obrazovanu djecu ćemo dobiti nakon izlaska iz srednje škole. I osnovne dakle i srednje. Ono što je po meni poražavajuća slika današnjeg obrazovnog stanja u Republici Hrvatskoj su podaci Državnog zavoda za statistiku koji govore da je 18% u Hrvatskoj onih koji nisu završili osnovnu školu, da je 40% onih koji su završili samo osnovnu školu i da ima 7% onih koji su završili visoko školsko obrazovanje. Po meni za ovako jednu malu zemlju kao što je Hrvatska sa malim brojem stanovništva obrazovanost, stupanj obrazovanosti stanovništva je nešto što je vrlo bitno i presudno. Da je tome tako govori i na primjer Nacionalno vijeće za konkurentnost koje je ovih 55 mjera ako ste ih vidjeli mislim gotovo 1/3 ili čak i više od toga svojih mjera posvetilo upravo sustavu obrazovanja i potrebi da se obrazovanje mijenja i prilagođava potrebama gospodarstva. Naime mi danas imamo problema da imamo vrlo veliki broj nezaposlenih na Zavodu ali s druge strane nemamo onih kadrova koji su potrebni hrvatskom gospodarstvu. Prema tome evo i u tom dijelu bi nešto trebalo mijenjati. Dakle ja mislim da naš cilj prvenstveno mora biti s jedne strane iskorijenjivanje ove nepismenosti, a s druge strane promjenu obrazovnog sustava tako da dobijemo obrazovanu djecu koja će znati koristiti svoja znanja. Mi danas imamo navalu odlikaša međutim prijemni ispit naprimjer promijenjen je na Filozofskom fakultetu je pokazao da te ocjene nemaju ustvari gotovo nikakvu vezu sa stvarnim znanjem koju naša djeca imaju kao dakle potencijalni studenti dakle to se pokazalo na takvom jednom prijemnom ispitu. Ja sam već ovdje rekla da mi se čini da je potrebno mijenjati način i sadržaj onoga što djeca uče, način na koji djeca uče i mislim da je potrebno poticati nešto što stručnjaci nazivaju odgoj za razvoj, a to znači da se treba sve manje voditi računa o tome da djeca uče dakle činjenice, neke informacije koje im možda neće više trebati u njihovom daljem sustavu obrazovanja niti im uopće neće trebati u svakodnevnom životu, a da puno više uče kako doći do potrebnih informacija i kako se tim informacijama koristiti. Doista danas uz napredak interneta i svih mogućih načina kako doprijeti do nekih informacija nije potrebno sve informacije trpati i činjenice u glavu. Djeca se time samo zamaraju i mislim da je upravo to razlog zbog čega, ono što je govorila moja kolegica Lugarić, vrlo veliki broj djece bježi od škole, bježi iz škole i oni koji idu u školu idu nevoljko u školu. Ja mislim da škole doista tu jesu prvenstveno zbog djece, a ne zbog toga da učitelji ex katedra dođu, svaki dan svojih 45 minuta u 4 ili 5 školskih satova odrade na taj način da kažu djeci određene činjenice i da za nekoliko tjedana ili za mjeseci traže da djeca puke te činjenice ponovno reproduciraju njima i to što je moguće, ovoga, točnije onako kako su to profesori njima prvi puta izrekli. To je poptuno pogrešan, naravno da na taj način stvaramo frustriranu i nezadovoljnu djecu. Mislim da su s tim nezadovoljni i jedan dio profesora koji bi mogli puno kreativnije djecu odgajati i učiti nego na ovaj način koji, koji imamo danas međutim zbog toga moramo neke stvari promijeniti. Mislim da, prema mojim informacijama u Institutu za društvena istraživanja stručnjaci su napravili novi “curriculum” dakle novi sadržaj onoga što bi djeca trebala učiti i ja se nadam da ćete vi evo to negdje pogledati i da ćete omogućiti da na taj način promijenimo i sadržaj i način svega onoga što nam djeca u školama uče. Na taj način mislim da ćete pomoći profesorima koji jesu kreativni da ih negdje programi ne sputavaju u njihovoj kreativnosti. Djecu apsolutno treba u školama učiti i za timski rad, za jedan suradnički odnos koji je vrlo bitan za gospodarstvo. Mislim da ih treba učiti o poštivanju različitosti i mislim da ih treba educirati o mirnom rješavanju sukoba. Mislim da je i to jedan od osnova koje trebaju biti u sustavu obrazovanja. Ja sam protekle godine ovdje dosta govorila o udžbenicima koji vrve spolnim stereotipima. Govorila sam o tome da je to bitno izbacivati iz školskih udžbenika zbog toga što na taj način šaljemo potpuno pogrešnu sliku djecu o, dakle podjeli poslova i o podjeli uloga dakle po spolovima. Ja ću danas ovdje reći i nešto o tome zbog čega mislim da je evo pogrešan pristup i kod obrazovanja djece kad je u pitanju naša domovina. Napravljene su i analize o tome. Naime u školskim udžbenicima u našoj zemlji naša domovina je prikazana uglavnom kao jadna, čemerna, krvava, porobljena, potlačena, nesretna. Vjerujte mi nakon takvog educiranja djece možemo očekivati da će djeca kad završe školu tražiti negdje drugdje dakle mjesto svoga života. U drugim europskim zemljama zemlje su vesele, sretne, nasmijane, obasjane suncem. Dakle potpuno jedan drugi prikaz vlastite zemlje od ovoga kojeg mi danas imamo u našim udžbenicima. Da, naravno da djeca moraju znati sve činjenice, sve povijesne aspekte kroz koje je naša zemlja prošla međutim mislim da bi pristup u jednom dijelu trebao biti potpuno drugačiji, da bi jedna kompletna slika dakle koja se u ovoj analizi pokazala ovako kako sam ja ovdje rekla, trebala biti potpuno drugačija slika jer doista nije valjda Hrvatska takva kao što je naši udžbenici prikazuju. Ona je potpuno drugačija. ... [[Upadica se ne razumije]]
Molim vas za malo mira u sabornici.
Gospođo Petričević, lijepo vas molim. Ja mislim da je ovaj današnji Zakon, ja ću ga dati poduprijeti kao i Klub SDP-a. Mislim da je on samo jedna i prva stepenica u svemu onome što trebamo napraviti. Ja apsolutno podupirem sve one koji su ovdje prije mene govorili o tome da je bitno da se uvedu mehanizmi samovrednovanja i vanjskog vrednovanja škola upravo zbog toga da se može dobiti prvo dobra slika toga što danas imamo u obazovnom sustavu, u kojoj su nam fazi pojedine škole, na koji se način radi i onda se može vidjeti dakle gdje su nam neke pogreške gdje je određena dakle manjkavost u radu određene škole i naravno da se na taj način mkožda onda idojelovati o popravljati funkcioniranje određenih škola. Državna matura ovdje su neki prije mene rekli ne trebaju smatrati da je ona glavno rješenje za sve, ona je samo jedan od mehanizama ja mislim dobrih jer u svim zemljama u našem okruženju se pokazalo da je uvođenje državne mature nešto što je dalo dobru procjenu stvarnog znanja učenika iako naravno nema ni jednoga alata te vrste koji može apsolutno dobro ocjeniti obrazovanje i znanje određenog pojedinca. Ja bih htjela ovdje reći da je napravljeno jedno istraživanje jer je jako bitno dakle privođenje državne mature da ju podupiru oni koji će ju i provoditi koji će dakle raditi sav posao do državne mature. I htjeli bih reći dakle da je provedeno istraživanje u 90 srednjih škola gdje je npr. to je od prilike 63% u 90% školskih kolektiva smatra državnu maturu poželjnom, a 87,8% nastavnih sklono je ideji državne mature. Skloni su državnoj maturi i zbog toga što znaju da državna matura može profunkcionirati samo utoliko ukoliko se izvrši curicularna reforma a to je nešto što sam malo prije govorila to je ono što mnoge nastavnike negdje muči, htjeli bi da tu dođe doi određenih promjena. UPravo zbog toga jedan dio procjenjuje da bi uvođenjem državne mature nužno za sobom povuklo dakle i takvu jednu curicuralnu reformu. Evo ja dakle mislim da je ovo samo prvi korak puno još toga treba učiniti. I ja se nadam gospodine državni tajniče da ćete vi koristiti sve ono dakle svu onu energiju koja je do sada uložena od strane stručnjaka, prvenstveno ljudi iz institita za društvena istraživanja. I još nekih koji su dakle radili na mnogim projektima mnogima analizama, istraživanjima koji su evo negdje gotovi. I nadam se da ćete evo nakon ovoga učiniti i neke druge korake kako bismo doista postepeno počeli se pripremati i evnentualno ne znam po nekim procjenama 2006 ili 2008. možda i uveli državnu maturu, ali prije toga i promjenili sve ovo što doista se odnosi na sadržaj i način obrazovanja naših učenika. Kako bismo u djecu u školu slali kao sretnu djecu i zadovoljni koja u školu vole ići a ne djecu koja od te škole bježe. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem gospođi Opačić. Za ispravak netočnog navoda javila se zastupnica Babić Petričević izvolite gospođo.
Gospođo dopredsjednice, dame i gospodo, pokušati ću citirati ali nisam zapamtila sve atribute kojim je opisala kolegica Opačić u udžbenicima kako je opisan Hrvatska. Ova je zemlja u udžbenicima opisna kao nesretnom siromašnom i tako dalje, udžbeicima hrvatske države koju je i osnovnom i srednjemu školstvu. Opisana je Hrvatska onakva kakva je onabila prvih 50 godina. Kakva je u prvih 10 godina stvaranja hrvatska države, a i u buduće kakva će biti pisati će hrvatski povjesničari, hrvatski ljudi, hrvataki prosvjetni radnici, o onakom stanju kakvo ono je. Onakvo kakvo ono je.
Gospođo Petričević, ispravak kojeg navoda.
Tako je.
Gospođo Petričević, to je nije bio ispravak netočnog navoda kao što i sami znate. Gospođa Opačić za povredu Poslovnika.
Pa povreda članka 109. zbog toga što g ospođa ne može ispraviti analizu stručnjaka, koju sam ja ovdje iznjela. Dakle to nije moje mišljenje to je analiza stručnjaka.
Gospođa Babić Petričević za povredu Poslovnika.
Gospođo predsjedavajuća vi ste povrijedili Poslovnik. Dama se pozivala na članak 109. Poslovnika Hrvatskog sabora ne 109. nego 209. članak stavak 2. Pa prema tome ako već govori i poziva se Poslovnik onda mora znati koji je to točno članak. A ja sam iznjela ono što.
Gospođo Petričević povrijedili ste Poslovnik jer niste ispravili netočan navod i nemojmo sada nastavljati. I na ovaj način zlorabiti institute parlamenta jer je to samo unosi nered i nije poslovnički dopustivo da se koristi. Sljedeća na redu je gospođa Nevenka Majdenić, izvolite gospođo Majdenić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegie i kolege zastupnici. Prijedlog zakona o nacionalnom iospitnom centru u svakom slučaju podržavam jer će on onemogućiti subjektivnost simpatije i naklonost koja se neminovno pristuna kod unutarnjeg internog ocjenjivanja znanja sposobnosti i vještina učenika. Neizbježno je da se tijekom školovanja između nastavnika i učenika stvaraju posebni ljudskijh odnosi koji mogu imati utjecaja na objektivnkost prilikom vrednovanja znanja odnosno ocjenjivanja učenika na ispitu. Ovakve sitaucije bi se izbjegle vanjskim vrednovanjem obrazovnih dostigunuća koje provodi nezavisna vanjska institucija jer se tada isptivač i ispitanik učenik formalno a pogotovo osobno ne bi niti poznavali. S druge strane mislim da bi takav način imao i znatan utjecaj an rad nastavnika. Na poticaj njihove invetivnosti i na unapređivanje načina poučavanja. Naime, nacionalni sustav eksterne evaluacije omogućio bi uspredbu kvalitete rada pojednih škola, u cijeloj zemlji, ali i nastavnika jer su rezulati učenika pri vanjskom vrednovanju i odraz učinkovitosti rada istih nastavnika. Egzaktni pokazatelji, rezultati učenika omogućili bi kreiranje obrazovne politike upravljanje sustavom i uvođenje kvalitetnih inovacija. U samom prijedlogu zakona određeno je da se neke važne odredbe propišu status centra koje donosi upravno vijeće uz suglasnost Vlade. Člankom 4. prijedloga zakona propisani su poslovi koje obavlja centar, te je određeno da će se djelatnostio centra pobliže odrediti statutom. Osobno bi voljela da centar uz navedene poslove člankom 4. ima i savjetodavnu ulogu odnosno, da se škole mogu javiti u centar za pomoć, za suradnju sa ciljem unapređivanja obrazovnog sustava. Također smatram da je posebno važno osigurati tajnosti isptnih materijala jer bez toga provedba eksternog vrednovanja ne bi imala ostvarila željeni cilj. zaposlenicima centra treba uvjetovati korektno obavaljnje posla, uz stroge sankcije za nepoštivanje osnovne zadaće provođenja eksternog nadzora. Ukoliko bi navedeni elementi bili institucionalno precizno regulirani u centru smatram da bi ovaj zakon polučio željene efkete unapređivanja kvalitete obrazovanja, i podržavam njegovo donošenje . Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospođi Majdanić. Sljedeća je na redu gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marivnović ivzolite gospođo Marinović.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice. Zaista je za pozdraviti ovaj prijedlog zakona o nacionalnom ispitnom centru. KOje evo Vlada predlaže nakon št oje to i obveza s obzirom da je upravo Vladu obvezao Sabor da sačini ovakav prijedlog zakona o nacionalno ispitnom centru obrazovanja kojim će se ustanoviti i državna matura. On je gotovo ja misli identičan onom tekstu koji je predložila prijašnja vlada ali to ne znači da se treba sustezati od brojnih kritika koje dolaze glede same normative i nomotehničkog uređenja ovoga zakona, možda općeniti treba reći da je on stvarno odmah treba na početku reći da je on podnormiran. DA ga u tom normativnom djelu treba dosta doraditi nadopuniti jer će u praksi zaista izazivati čitav niz problema, a nije potrebno. Dakle ono ustvari sve što sam mislila reći u tom smislu rečeno je i objedinjeno u raspravi koja je bila dosta opsežna na samom Odboru za zakonodavstvo. Ovdje ću možda samo napomenuti da je jako važno ovdje definirati i zaštititi službenu tajnu upravo radi etičnosti i na kraju krajeva radi objektivnosti provjere tog znanja čemu čitava ova institucija i služi. Dakle to nije dovoljno statutom, jer s obzirom da se takve stvari uređuju zakonom, a posebno zbog osjetljivosti materije to je upravo potrebno to učiniti ovim zakonom, ali i dalje … [[Ne razumije se.]] Mislim da je potpuno neodgovorno od nas saborskih zastupnika bez obzira da li dolazili iz reda oporbe ili vladajućih. Kada se donosi bilo koji zakon pa tome je slučaj i ovo i ovom prigodom kada se govori, a to je često jedna dogmatika koja ovako možda se misle da se sviđa građanima, kada se kaže zakon neće ništa riješiti. Kažem zaista da se radi o tome da se ne preuzme odgovornost da zakon bude što bolji, da se ne sagleda situacija da li uz taj zakon popraviti i neke druge ili neke podzakonske akte i u tom smjeru dakle preuzeti ovdje svoj dio odgovornosti kada se tako redovito preuzima i preuzimamo svi i mjesečno i plaću. Prema tome mislim da bi trebali za navijek jednom zastati da zakon neće riješiti. Može neki zakon biti nepotreban pa onda u tom smislu diskutirati, ali dužnost nam je svih da taj i bilo koji zakon bude bolji i što kvalitetniji. Ono što sam posebno htjela napomenuti jeste da će sigurno donošenje ovog zakona tog internog, tog eksterno vrednovanja znanja, a ukoliko bude dobro postavljen, pokrenuti konačno i taj mehanizam naobrazbe unutar samih škola. Zato je jako važno da i ovaj ispitni centar se ne koncentrira samo na, ali već ovdje čujemo počesto i već se barata i u medijima sa katalogom znanja. Katalog znanja to je jedan leksikon gdje učenici uče na pamet možda već prestrašeni od prvog razreda srednje škole znajući da ih čeka na kraju matura i da svoje cijelo vrijeme školovanja usredotoče se samo na tako faktografsko prikupljanje znanja bez da ustvari uče se ono za što i škola služi. Škola prije svega treba služiti demokratizaciji jer učimo za život, a želimo živjeti u demokratskom društvu sa što razvijenijom demokracijom. I upravo mislim da je tu problem već sada jedne diskrepance i još uvijek našeg ustroja, višestoljetnog ustroja škole koji unatoč nekim modernizmima, evo ovdje je bilo čak kritike da se naša škola previše amerikanizira, međutim ona je još uvijek u svojoj osnovi na onom autoritativnom sustavu postavljena. Prema tome teško da se na takav način mogu ostvariti onda i sve one zadaće koje su i zacrtane još 1999. godine u našem nacionalnom programu za obrazovanje koji govori upravo o odgoju za ljudska prava, o odgoju za demokraciju, za demokratičnu građansku državu. Zato bi bilo prijeko potrebno da bez obzira što se to smatra da se to uči i izučava kroz pojedine predmete, zaista ustanoviti kao poseban predmet učenje za ljudska prava počevši od najrazličitijih oblika i primjereno dječjem uzrastu još od dječjih vrtića da ne govorimo u osnovnoj i kasnije u srednjoj školi kada je već pomalo i kasno za takav odgoj, bolje već reći za preodgoj ukoliko se učenici s tim nisu susretali. Odgoj za mir i nenasilno rješavanje sukoba upravo bi taj predmet to trebao sadržavati i odgoj za održivi razvoj. Dakle to je nešto sve što bi se moglo izučavati kroz taj predmet, a ne obrazlažući to da se to uči kroz etiku, kroz gospodarstvo, kroz politiku, filozofiju, sociologiju i već koje predmete imaju učenici. Sjetimo se samo s čim i kakvim problemima su se susretali i nastavnici, ali jednako tako i učenici koji su se bili opredijelili za predmet etike. Taj predmet i nastavnici i učenici sve do nedavno bili su proskribirani, bili su sumnjivi, smatralo ih se jednostavno trojanskim konjem nacionalnih ili religioznih manjina, ateista, sve u svemu nekih loših Hrvata. Vjerujem da su ipak ta vremena iza nas. Dakle i oni pokušaji modernizacije škole koji idu za tim da jednostavno popuštaju tome jednom općem trendu smatrajući da se na takav način škola demokratizira, kada jednostavno se daju olako odlične ocjene što je također onda vrlo veliki problem i zato još jednom je nužnost ovakve institucije prijeko potrebna. Dakle upravo kada se pristupa učenicima na takav način podilazeći i općoj javnosti, kažem smatrajući da se u tom smislu radi o demokratizaciji, kada se kaže vi ste učenici svi talentirani onda jednostavno im kažemo nitko od vas nije talentiran. Kada i dalje u našem sustavu pa i u društvu da ne govorimo o samim školama jer su to najčešće pojmovi koji se tamo upotrebljavaju, kada je inteligencija jednostavno jedna sumnjiva ili neka … riječ, zatim marljivost to je u školi jednostavno štreberstvo, ambicioznost je bolest, istinoljubivost to su nekakve mutikaše, hrabrost je gotova ludost, a poštenje nije ništa drugo nego umišljenost. Dakle kada pravimo, jednostavno i kad učenici tako shvaćaju te osnovne vrijednosti onda je iluzorno očekivati, a počesto uvjereni i u školskom sustavu da je to tako onda kako odgajati jednog hrabrog učenika koji neće biti konformist, koji će jednostavno biti aktivni građanin zauzet za ljudska prava, jer ljudska prava pripadaju ne onda kada su zapisana u Ustavu nego onda kada pojedinac ima hrabrosti da ih ostvaruje i da se za njih bori. Jer iluzorno je očekivati da će institucije građanina same zaštititi. Prava pripadaju onima koji se za njih bore, to je još pravilo staroga Rima. Prema tome u tom smislu odgajati djecu treba, ali zato nam trebaju onda i takvi nastavnici, a njima treba dati takvu podršku. Takva podrška ostvaruje se u jednoj aktivnoj i ulozi i prosvjetnih vlasti i sa sindikatima i sa profesorima i sa samim učenicima. Mislim da takav jedan pristup mogao bit dakle sa te interne strane i sa ovakvom jednom institucijom koja onda neće imati taj, imati katalog. Može se on zvati i katalog znanja, ali gdje neće biti samo godine, imena nego gdje će biti problemsko rješavanje stvari vrlo također na objektivni način mjereno. Ali vezati donošenje ovog zakona sa nužnom izmjenom ne samo Zakona o udžbenicima nego jednostavno i o samim metodama i što se uči u udžbenicima. Vidite i dan danas u udžbeniku …
Vrijeme gospođo Antičević. Vrijeme.
Molim vas samo jednu rečenicu. Kaže, je li demokracija uopće za ljude i da li Hrvati kao malobrojni ljudi jesu li uopće sposobni za demokraciju. To stoji još dan danas u našim udžbenicima za učenike gimnazije.
Hvala lijepo gospođo Antičević. Sljedeća je na redu zastupnica Danira Bilić. Izvolite gospođo Bilić.
Hvala gospođo potpredsjednice. Gospodine državni tajniče, kolege i kolegice. Iako zakon od samo 18. članaka možemo smatrati relativno malim zakonom. Uvjerena sam da raspravljajući o Prijedlogu zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja mi u velikoj mjeri osiguravamo i omogućujemo unaprjeđenje hrvatskog odgojno-obrazovnog sustava u cjelini. I ne samo to. Ovim Prijedlogom zakona u djelo se provode na papiru pisane riječi koje su ostale iz 2002. godine. Naime, u jednom od strateških dokumenata Ureda za strategije iz 2002. zapisano je da prioritetne minimalne promjene u razvojnoj infrastrukturi hrvatskog obrazovanja koje trebaju osposobiti sustav za provođenje strukturnih promjena jesu između ostaloga: osnivanje institucije za eksternu valorizaciju obrazovnih i odgojnih postignuća učenika. Mislim da je neupitna potreba za osnivanjem ovog centra, a time više što su preambuli Prijedloga ovog zakona nabrojene mnoge europske zemlje u kojima ovakvi ili slični centri postoje, a negdje više od stotinu godina i pokazuje izvrsne rezultate. Možemo stoga reći da ovim Prijedlogom zakona idemo u susret pozitivnim svjetskim i europskim primjerima i iskustvima po pitanju vanjskog vrednovanja odgoja i obrazovanja. I po prvi put ćemo dobiti da jednakim kriterijima ispitivanja bude potpuno ujednačeno, čime će se postići jednakopravnost svih učenika i omogućiti neposredna usporedivost podataka. A prema iskustvima mnogih drugih zemalja provođenje vanjskog vrednovanja obrazovanja dovest će i do podizanja razine kvalitete znanja i motivirati učenike da ne uče samo za ocjenu već za stjecanje znanja, razvoja potrebnih vještina i ostalih kompetencija. Dakle, u vanjsko vrednovanje omogućit će dijagnostičke i formativne informacije koje će kreatorima obrazovne politike, ravnateljima škola, nastavnicima, javnosti omogućiti argumentirane rasprave i postaviti temelje za planiranje razvoja i unaprjeđivanja rada škola. U samom tekstu Prijedloga zakona nešto sam uočila kao nedorečenost, a primijetila sam da su to i neke uvažene kolege u prethodnim raspravama također uočili, a nalazi se naime u članku 4. gdje u jednom stavku koji kaže da centar osposobljava, usavršava i izdaje licence za vanjsko vrednovanje. Pa tu nije dovoljno jasno rečeno, znači da će to neke osobe izvan nacionalnog centra po licenci obavljati to vrednovanje i tako praviti konkurenciju ili će te osobe biti u funkciji vanjskih suradnika samog centra. Ako se radi o ovom prvom, pitam se, s obzirom da smo mi mala zemlja, da li je potrebno u ovom segmentu takva konkurencija. Također se pitam, također kao i ostali neki od prethodnih kolega, da li je uistinu potrebno za obavljanje funkcija ravnatelja, da li je potrebno da postoje uvjeti i doktorata i uvjeti 10 godina, najmanje 10 godina radnog iskustva jer smatram da time se možda ograničavaju neki ljudi koji bi bili sposobni i kompetentni za obavljanje te funkcije, a ne ispunjavaju jedan od navedenih uvjeta. Npr., poznato mi je da je ravnatelj takvog slovenskog centra magistar. Inače, u samom članku 12. za imenovanje ravnatelja dana su dva uvjeta, a kazano je također da pobliži uvjeti njegovog imenovanja i razrješenja će se utvrditi statutom. Meni je malo nelogično da taj dualizam, pa ovim putem sugeriram da se uvjeti za imenovanje ravnatelja ili da se donesu putem statuta ili zakonom kompletnim. Inače, ja iz ovog Prijedloga zakona isčitavam spremnost da se ovo Ministarstvo znanosti i obrazovanja i športa i ova Vlada uhvate u koštac s reformom ili provođenjem strukturnih promjena hrvatskog odgojno-obrazovnog sustava. Naprosto smatram da pokušavamo uhvatiti priključak i našoj djeci, učiteljima i profesorima, roditeljima, a posljedično i hrvatskom gospodarstvu, te društvu u cjelini ponuditi kvalitetu. U tome je sva istina i smisao ovog Prijedloga zakona. Slovenska reforma školstva trajala je 14 godina i izazvala je mnoge žustre rasprave. Neka i naša reforma, a ovo je nesumnjivo njen početak, izazove još burnije i žustrije rasprave, ali neka svi koji u njoj sudjeluju pokažu dovoljno odlučnosti i spremnosti da se reforma uspješno i završi. Vidim da se danas ne moramo međusobno uvjeravati da li je potrebno osnivanje ovog centra ili ne. Svima je jasno što želimo ili gdje želimo biti i nadam se da ćemo to i postići. Usvajanjem ovog Prijedloga zakona približili bi se najboljem mogućem odgovoru i na pitanje kako to ostvariti ili kako doći tamo gdje želimo. U tom smislu pozdravljam i podržavam Vladin prijedlog zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem gospođo Bilić. Sljedeći je na redu zastupnik Vladimir Pleško. Gospodin Pleško, izvolite.
Zahvaljujem poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Nacionalni centar, ispitni centar obrazovanja smatram da je ideja vrlo pohvalna i da će konačno u konačnosti utvrditi i osnovne kriterije, znači, za ispitivanje i za znanje djece u svim osnovnoškolskim i srednješkolskim ustanovama u Republici Hrvatskoj. Mnogi su kritizirali neke odredbe iz ovog Prijedloga zakona, ali upravo iz tog razloga smatram, ovo je prvo čitanje da se predlagač, znači, u konačnosti u završnom tekstu zakona može uzeti u obzir i sve ove činjenice i primjedbe koje će biti izrečene u ovoj današnjoj raspravi i nadam se da će predlagač to objediniti u zakon koji će biti po mjeri i ovog Hrvatskog sabora, ali ono što je najbitnije, da će biti po mjeri svih školskih ustanova u Republici Hrvatskoj. Mislim da je konačno sazrjelo vrijeme i u Republici Hrvatskoj da se priđe k jednom jedinstvenom načinu vrednovanja, znači, znanja u školama jer vidjeli smo, a svjedoci smo i mnogi od nas koji imaju djecu u osnovnim ili u srednjim školama, da dolazi do velikih razlika u vrednovanju, znači, u ocjenjivanju djece i da to stvara kasnije velike probleme u, znači, u školama, visokim školama i, konačnosti, u završetku visokoškolskih ustanova. U raspravi su se mnogi do sada dotaknuli više za državne mature. Ja mislim da je premalo razmišljanja usmjereno prema osnovnoj školi i onome što kad se završi osnovna škola, način upisivanja u srednjoškolske ustanove, odnosno gimnazije. Tu postoji dapače jako velika razlika u ocjenjivanju, u vrednovanju učenika jer se događa to da se upisuje i popravljaju ocjene u nekim školama samo da bi se njihova djeca mogla kasnije što bolje i jednostavnije upisati u neke elitnije škole kao što su gimnazije ili jednostavno u tom trenutku dolazi do toga da se skupljaju bodovi, ocjene koje nemaju svoje uporište u znanju te djece koja kasnije dolaze u te srednješkolske ustanove. Smatram da tu Hrvatski sabor, kroz Prijedlog ovog zakona, treba posvetiti maksimalnu brigu. Isto tako, na kraju, znači, i sa državnom maturom, slažem se, doći će se do toga da će uspješnost završavanja fakulteta i upisivanja, a onda završavanja fakulteta biti na daleko većoj razini jer će se upravo kroz takav način ocjenjivanja i, znači, na takav način ispitivanja djece na kraju srednješkolskog obrazovanja moći jednostavno i utvrditi koje su to njihove smjernice za upisivanje. Da li ne tehničke, društvene ili humanističke fakultete i visoke školske ustanove. U ovom Prijedlogu otvorit će se također, po mojem mišljenju, i konkurentski odnos među pojedinim školama što će kao posljedicu prouzročiti veću i bolju naobrazbu učenika, što za budućnost Republike Hrvatske može biti od presudnog značaja, jer kada se, to smo vidjeli u svom osobnom dijelu gospodarstva i privređivanja, kada postoji konkurencija da su onda proizvodi daleko bolji, daleko kvalitetniji, a isto tako je to i u osnovnom školstvu kada će biti jedinstveni način znači provjere znanja učenika, onda će se i među školama razviti taj konkurentski odnos i na taj način učenici će u svakom slučaju dobiti više, što u konačnosti onda i rezultira sa ljudima u Hrvatskoj puno bolje obrazovanim i za ono što nam predstoji ulazak u Europsku uniju, mislim da ćemo na taj način imat i daleko veće šanse u budućnosti za cijelu Republiku Hrvatsku. Nekoliko razmišljanja bih ipak htio reći o samom prijedlogu zakona i to po nekoliko članaka predloženih, i to u prvom redu o sukobu odredbi članka 8. i 9., gdje se govori o, znači zaposlenicima centra, gdje se u članku 9. govori da će biti i tehničkih poslova u školi, dok u članku 8. se govori samo zapošljavanju visoko stručne, osoba sa visokom stručnom spremom. Ja mislim da ne treba uvjetovati kroz članak 8. zapošljavanja samo osoba sa visokom stručnom spremom, jer za obavljanje tehničkih poslova, tiskanja i otpreme ispitnog gradiva da je ispitnog, ispita i toga, da ne treba biti visoka stručna sprema i da bi tu neke stvari trebalo promijeniti u samom prijedlogu zakona. Isto tako upitno je što se to podrazumijeva u članku 15. pod financiranja iz obavljanje djelatnosti, mislim da to statutom ustanove bi trebalo puno preciznije, znači objasniti, ali isto tako i kroz osnovne naznake u prijedlogu ovog zakona. Također u članku 17. stavku 2. rok za usklađenje, mislim da je možda malo prekratak i da bi tu trebalo u svakom slučaju malo produžiti taj rok, jer od 30 dana koliko je stavljen, mislim da je to vrlo uzak rok i predlažem da se stavi barem 60, ako ne i 90 dana. I četvrto, što smatram po ovom prijedlogu, a to su potrebna sredstva. Mislim da su premala, mislim da bi trebalo planirati veća sredstva. Jer kad gledamo strukturu zaposlenih koja se predviđa, najam prostora, opremanje prostora, mislim da ovih 4 milijuna i nešto, da neće biti dovoljno, mislim da će tu trebati posvetiti pogotovo ako se ima namjera izrađivati ispitno, znači liste zasebno u ustanovi, mislim da su ta sredstva puno premala. I ono što je isto tako u raspravi do sad rečeno, a to je službena tajna. Ovaj ispitni centar imat će svoju osnovnu ulogu za znači jedinstvenu provjeru znanja svih učenika u svim segmentima i u svim školama. Upravo kroz, znači službenu tajnu moći će se zapriječiti neke stvari. Jer ćemo na kraju ako se ne zapriječi mogućnost kroz službenu tajnu odavanja svega onoga što će biti u tom ispitnom gradivu, može doći do problema da imamo odlikaše u svim školama što ne odražava stvarno stanje. Isto tako, još je jedna dobra okolnost ovoga zakona, a to je po mojem mišljenju što će ovaj zakon otvoriti i mogućnost pravog ocijenjivanja rada nastavnika, učitelja u, znači osnovnim i srednjim školama. Jer do sada smo imali kao i u svim državnim službama da su ravnatelji ocijenjivali rad državnih službenika i to u nekim stvarima daje nekakve mogućnosti i kroz plaću itd. Nikada do sada, barem koliko sam ja upoznat nije se moglo sprovesti na razini cijele Republike Hrvatske jedno kvalitetno ispitivanje što su to učitelji, nastavnici stvarno kvalitetno radili i učinili u svojem poslu. Jer jedino kroz ovakav način ispitivanja, točno će se vidjeti koji je učitelj u kojoj mjeri dao i prenio svoje znanje koje je stekao svojom naobrazbom na učenike i na taj način osigurao sve ono što učenici trebali bi znati. I za sami kraj u potpunosti podržavamo ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju. Nadam se da će se do drugog čitanja i ove sitne nepravilnosti ili nedostaci da će se popraviti. I želio bih reći ono što je već nekoliko puta ovdje danas ponavljano, o predlaganju ovakvog znači ispitnog centra, a to je da nije dovoljno neke stvari htijeti i predlagati da se učine, potrebno ih je konkretizirati takve stvari, potrebno je izraditi prijedlog i dati u proceduru. I upravo sada bih htio dati zahvalu i ministru Primorcu i svim djelatnicima pomoćnicima u Ministarstvu koji su konačno konkretizirati prijedlog i uputili ga u saborsku proceduru. Hvala.
Zahvaljujem kolega Pleško. Sljedeća je na redu, a pardon, da istina, gospođa Lugarić se javila za repliku.
Poštovana gospođo potpredsjedniče, ne stoga što se ne slažem s ovime što je kolega rekao, nego mislim ipak jedno roditeljsko iskustvo je nešto drugo od stručnoga, mislim da vodimo dobru stručnu diskusiju, pa bih htjela samo jednu dilemu ovdje možda i pojasniti i istaknuti kao važnu. Naime, ocijenjivanje nije isto što i vrednovanje. i to je velika razlika između ocijenjivanja i vredovanja. Ocijenjivanje znači više ili manje subjektivnu procijenu onoga gdje se učeniku u određenom konkretnom momentu nalazi. Vrednovanje nasuprot ocijenjivanju, osim tog elementa reći ti u kraju školske godine znaš za 3, a to tri znači ovo, vrednovanje nasuprot tome ima i element uvođenja inovacije i poboljšanja kvalitete. Konkretno, da ti znaš za 3, to što znaš za tri, znači ovu razinu znanja, a da bi znao za četiri trebaš učiniti to, to i to, moraš poraditi na ovome ili onome. I mislim da je vrlo važno da ovdje razlikujemo to suhoparno ocijenjivanje od ovog vrednovanja. I svi mi onda koji govorimo da je ovaj zakon dobar i sam proces vrednovanja dobar upravo govorimo stoga što ukoliko se tako shvati, a po raspravama vidim da se uglavnom na taj način i od predlagatelja shvaća, može i vjerojatno hoće, ja se ispričavam na izrazu, ali ako se dobro provede prouzročiti jednu malu revoluciju u cijelom tom obrazovnom sustavu, jer je to poanta. Da izbjegnemo upravo ovo ocijenjivanje koje ste vi sami negativno kvalificirali. Hvala lijepa.
Izvolite. Žutu pločicu morate naći. Izvolite, odgovor na repliku gospodin Pleško.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Ja bih htio samo reći jednu stvar. Ovdje kroz prijedlog zakona vidljivo je da će se, znači provoditi vanjsko vrednovanje programa onoga što učenici znaju. Na koji način će se to izraziti? Da li ocijenama, opisno ili nešto drugo, tu je vrlo mala razlika. Vrlo mala razlika. Nije. Po mojem mišljenju je vrlo mala razlika da li mi nekoga opišemo nekakvu ocijenu ili ju ostvarujemo kroz, od 1 do 5. Mislim da je razlika mala.
Zahvaljujem. Sljedeća je na redu zastupnica Jelana Pavičić Vukičević. Gospođo Vukičević izvolite.
Hvala vam lijepa gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Osnivanjem ovog centra koji za jedan od ciljeva ili zadaća svog rada ima i provođenje državne mature kao unificirane evaluacije znanja, tj. postignuća učenika tijekom njegovog školovanja, sasvim sigurno nećemo postići i da učenici više vole školu i svoj boravak u školi, da više poštuju svoje nastavnike, da promjene model učenja od memoriranja činjenice ka interdisciplinarnoj sposobnosti riješavanja problema, neće preko noći kao sa čarobnim štapićem osigurati više znanja u đačkim glavama, više reda u školskim hodnicima, igralištima. Nadalje, neće niti motivirati nastavnika da izmjenom nastavnih metoda osigura suvremeniji pristup samoj nastavi i učenicima do onog uvriježenog iz katedra, neće ga motivirati da svoje slobodno vrijeme, a demotiviran svojom platežnom moći provede u stručnom usavršavanju ili pak sakupljanjem fakultativnog materijala kojiom će sukladno načelu zornog poučavanja otvoriti nove horizonte učenicima. Svi smo svjesni da nismo bogato društvo i da nemamo novca za velike reforme jer reforme koštaju. S tim problemom skupoće školstva susreli smo se i u prošlome mandatu kada je Vlada, odnosno nadležni ministar predlagao i uvođenje i obvezatnog školovanja u trajanju od 9 godina jer je to zapravo materijalno bilo posve neprovedivo i ne primjenjeno u skućenim školskim prostorima koji su ponekad opterećene i trosmjenskom nastavom. Kao što je to kolegica Lugrarić rekla, u raspravi u ime Kluba SDP-a hrvatski socijal demokrati svjesni su životnih okolnosti i iz tog razloga podržavaju uvođenje niza komplementarnih mjera koje će unaprijediti školstvo i sustav obrazovanja koji će zapravo pripremiti učenika za suvremene procese na tržištu rada. Upravo u toj potrebi postupnosti, prilagodbi obrazovnog sustava kojeg danas ocjenjujemo neadekvatnim, zastarjelim i nazadnim, ne temeljitim i ne prihvatljivim jer doista ne potiće kreativnost ili slobodu mišljenja i problemski pristup situaciji. Dakle, upravo u toj postupnosti prilagodbi i vidim središnju ulogu ovog nacionalnog ispitnog centra obrazovanja. Nacionalni ispitni centar nije tek ishodište provedbe državne mature, državna matura jedan je od segmenta rada ovog centra koji će također organizirati i provoditi vanjsko vrednovanje obrazovanja u osnovnim i srednjim školama te drugim ustanovama kao i provoditi međunarodno vrednovanje obrazovanja, utvrditi strategiju i metodologiju provođenja vanjskog vrednovanja obrazovanja, ispitne kataloge i standarde vrednovanja. Vjerujem da ovaj doista širok djelokrug rada centra može odgovoriti na najalarmantnije probleme u sustavu obrazovanja. Tko i na koji način poućava naše učenike, koja je materija prisutna u nastavi, koje su metode poućavanja poželjnije u obrazovanju za razvoj integrirane ličnosti i svih njezinih potencijala i koji je zapravo to minimum koji učenik mora znati. Možda će sve ovo nabrajanje zapravo zvučati kao ulazak u djelokrug rada Ministarstva ili zavoda za školstvo ali doista rad centra prvenstveno će odgovoritina pitanje kakvo je školstvo danas u Hrvatskoj kao jedna nezavisna institucija i to upravo ... komunikacijom jer se od škole očekuje da i sama ukaže na problemska mjesta u potrebi kreiranja nove obrazovane politike u Hrvatskoj. Također bih istaknula da je važno podizati kulturu ispitivanja. No, izgleda da polazimo od pretpostavke da se kultura i ocjenjivanje samo provodi uglavnom nepošteno i nepravedno. Kada smo postignuli konsenzus o potrebi osnivanja ovog centra i provođenju državne mature mislim da nema potrebe pa i nekim dodatnim obrazloženjima ocrnjivati rad osnovno školskih i srednjo školskih nastavnika i profesora koji su do sada provodili i ocjenjivanje i vrednovanje. Državna matura jedinstveno će pristupiti svakome učeniku ne zato da bi ga se spasilo iz šapa zlog nastavnika koji bez obzira na znanje daje loše ocjene već zato da bi se učilo radi znanja koji će u svakom dijelu Hrvatske vrijediti jednako. U tom smislu i u smislu motivacije nastavnika pozdravljam i najavljene pregovore sa sindikatima zaposlenih u osnovnim i srednjim školama o povećanju plaća koje nažalost u Hrvatskoj zaostaju i 305 za državnim prosjekom. Kako se ne bih ponavljala doista bih još ukazala samo na par elemenata koji su i ovdje istaknuti i u prijedlogu zakona i u samom obrazloženju. Kao prvo, predložila bih u članku 11. koji se tiče imenovanja članova upravnog vijeća samog centra da se uvede i institut javnog poziva prema institucijama. Nadalje, u članku 13. gdje se govori o tome da ravnatelj centra rukovodi radom stručnog vijeća to znači da je njegovim članom. I ako je pet članova iz reda stručnih djelatnika a dvoje iz redova vanjskih suradnika to bi činio paran broj članova vijeća što mislim a u donošenju odluka nije baš oportuno. Pa i u tom smislu mislim da bi se trebala napraviti neka izmjena. I još bih, još bih skrenula pozornost na financijska sredstva koja su potrebna za provođenje ovog Zakona pa i samog, svih zapravo poslova iz djelokruga novo konstituiranog centra. Naime, u obrazloženju stoji da će se dio sredstava djelomično alimentirati, zapravo iz prihoda ostvarenih djelatnošću nacionalnog ispitnog centra obrazovanja pa u tom smislu mislim da je potrebno dati jedno pojašnjenje. Znači li to da će škola snositi dio cjene provedbe državne mature i hoće li se u tom smislu iz poreza na dohodak alimentirati više sredstva jedinicama lokalne samouprave na temelju decentraliziranih funkcija u školstvu? Jer za sada ova sredstva koja su u toj namjeni preraspoređena u jedinice lokalne samouprave bojim se da nisu dostatna niti za poboljšanje materijalnih uvjeta rada u školama a kamoli za provođenje još, dakle jedne dodatne funkcije. I na posljetku doista ne sumnjajući u znanstveni potencijal hrvatskih zananstvenika koji se bave ovim pedagogoijskim materijama smatram da novo izabrani ravnatelj ovoga Nacionalnog ispitnog centra mora biti doista visoki poznavatelj načina funkcioniranja takvih evolutivnih centra u europskim zemljama, vrstan poznavatelj modela vanjskog vrednovanja učenikovih postignuća, dakle [[Upadica: Molim vas malo za mir, da čujemo kolegicu!.]] znanja, sposobnosti i vještina. A ukoliko se kroz institut javnog natječaja pokaže da takvi stručnjaci koje Hrvatska ima možda nisu zainteresirani da bi vodili ovakvu ustanovu mislim da je itekako važno omogućiti novo izabranome ravnatelju da stekne uvid u funkiconiranje, ciljeve i metode rada takvih centra pa i takvom ravnatelju omogućiti jednu edukaciju kako ne bi bio prisiljen sve učiti sam na vlastitoj koži. Hvala.
Zahvaljujem, sljedeći je na radu zastupnik Nenad Stazić. Izvolite gospoidne Stazić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, državni tajniče, kolegice i kolege. Puno je toga dobroga što se može reći u vezi ovoga zakonskoga prijedloga. Prva dobra stvar je ta da je nova Vlada preuzela projekt bivše Vlade, da je prepoznala ovaj zakonski prijedlog kao dobar i da ga je uputila sada u saborsku proceduru, dakle jedan zakonski prijedlog koji je već bio potkraj prošlog, mandata prošlog saziva Sabora u proceduri, čak je prošao i raspravu po odborima, da ga je dakle prepoznala i da ga je u istom obliku, gotovo do zareza sada poslala u Sabor. Koji je cilj koji se želi postići donošenjem ovoga Zakona? On dakako prestavlja samo prvi korak. Ali cilj mislim da nam je svima jasan. Moramo postati "društvo znanja". A što sada znači to "društvo znanja"? "Društvo znanja" nije samo društvo obrazovanja, "društvo znanja" je ono društvo koje ima obrazovane građane i koje cijeni to što su ti građani obrazovani. "Društvo znanja" je ono društvo koje je pravilno na ispravan način vrednuje obrazovanost i vrednuje znanje. To vrednovanje, to vrednovanje znanja mora početi od vrha institucija, od politike same. Politika upučujući ovakav zakonski prijedlog na jedan način pokazuje da joj je stalo do društva znanja u normativnom, zakonodavnom smislu. Ona to mora pokazati i u praktičnom smislu vrednujući to znanje u društvu. Trgovačka društva na neki način bolje vrednuju znanje kad promatramo segment cijelog društva jer skupština dioničara nekog trgovačkog društva kada angažira menagement nju ne zanima ni tko je taj kojeg angažira, ni koje je on nacionalnosti ni koje je on vjere ni kojoj političkoj opciji pripada. Nju zanima angažirati menagement koji je u stanju kvalitetno voditi firmu na način da dobit bude što je moguće veća i samim time da dividende budu što je moguće veće. Taj isti menagement kad zapošljava radnike također ne vodi računa u pravilu ni o čemu drugome nego o tome da li je onaj kojeg će zaposliti sposoban obaviti posao koji mu se povjerava. S druge pak strane imamo državnu instituciju. Tamo se također zapošljava ogroman broj ljudi, a možemo se pitati sada da li te državne institucije postupaju jednako kao trgovačka društva i da li one u dovoljnoj mjeri teže tome cilju da budemo društvo znanja? Ne radi se tu samo o birokraciji u užem smislu riječi s kojom su građani vjerojatno s pravom nezadovoljni jer tvrde da nam je birokracija neobrazovana, ne samo neljubazna nego da je i neobrazovana dovoljno. Tu se radi i o samom školstvu, zdravstvu, sudstvu. Sve su to ljudi koje država plaća, koje država angažira. Mislim da u tome vrednovanog znanja nema dovoljno. Pogotovo tamo u onim primjerima gdje politika odlučuje neposredno, najizravnije. Jer molim vas lijepo državni tajniče ma koje bi to društvo znanja smjenilo jednu Sanju Crnković-Pozaić, jednog Paladina, jednu Adindu Dulčić, doktoricu i kakva se poruka šalje mladim ljudima s takvim ponašanjem politike. Poruka je posve jasna. Nije važno što znate i da li znate nego kojoj političkoj opciji pripadate. Kako se to sada može složiti sa onim što, što u zakonskom prijedlogu piše? Da će se donošenjem zakona proizvesti niz pozitivnih efekata na primjer usvajanje stava da se zalaganje i učenje isplate jer se nagrađuje prema stvarnim zaslugama te se povećava motivacija i tako dalje. Kad ti mladi ljudi iz ovih životnih primjera kojima, koje sam naveo, a mogao sam navesti i stotine drugih jer im je ime legija, mogu zaključiti nešto posve suprotno od onoga što ovdje piše. Premijer Sanader na početku svoga mandata rekao je: “Neće biti revanšizma, bit će ispravljanja pogrešaka”. Ako je to točno, a ja sam Premijeru povjerovao i vjerujem mu i sada onda se zaključak može izvesti: Da, pogreška je biti obrazovan. Jer ako se ovim smjenama ispravljaju pogreške onda je pogrešno biti obrazovan, onda je pogrešno biti doktor znanosti, onda je pogrešno dobro raditi svoj posao. Te poruke koje politika šalje u društvo ne potiču ono što nam mora biti zbilja. Zakon ovaj je tek prvi korak, već smo rekli tehnički. Njime se ustanovljava jedna ustanova i to je nužno i potrebno. To je prvi korak kojemu čini mi se nedostaje nešto sadržaja. Bilo bi dobro da se do drugog čitanja taj sadržaj unese u zakon. Prije svega kada se radi o programu državne mature. Zakon sad predviđa, državna matura će se ... [[Govornik se ne razumije]] Ne bi bilo loše da se to malo detaljizira do drugog čitanja, da se vidi kako će se ona provoditi, na koji način, po kakvim programima i da bismo mogli vidjeti da li će ona polučiti one ciljeve koje želimo postići. Drugo što mislim da će se kvalitetno postići da se znanje vrednuje kao proizvod jer znate učenik i škola. Oni stupaju u jedan pravni odnos. Učenik se obvezuje da će pohađati nastavu i da će učiti po programu koji mu je, koji mu je dat, po kojem se izvodi ta nastava. Škola se s druge strane mora obavezati da će učeniku, da će taj učenik ovladati znanjima i vještinama. I kada se bude izvan, dakle kroz ovu ustanovu vrednovalo to znanje vrednovat će se posredno i škola jer će se vidjeti koje su škole sposobne obrazovati učenike i osposobiti ih, a koje ne? Potaknut ćemo konkurenciju među školama i dobit ćemo ono što želimo dobiti. Vrednovanje znanja kao proizvod. Ja bih vam gospodine državni tajniče od zamjerki kojih nemam puno upozorio samo na dvije. Što znači rečenica: “Dio sredstava djelomično će se alimentirati iz prihoda ostvarenih djelatnoću Nacionalnog ispitnog centra obrazovanja”. Ako to znači da će se državna matura plaćati protiv toga sam. Ako to znači nešto drugo onda bi bilo dobro da se to objasni i da se precizira. I vaš izračun za zaposlenike ali potpuno pogrešan. Tu je došlo do, do neke neshvatljive greške. Vjerujem da je ona posve slučajna jer vi za 2004. godinu predviđate 10 zaposlenih i 960 tisuća kuna. Za 2005. još 15 zaposlenih i sredstva koja su potrebna za tih 15 zaposlenih, ali zaboravljate pribrojiti i onih 10 koji su prethodne godine zaposleni. Znači nisu dovoljna sredstva samo za 15 nego za iduću godinu za 25 i sustavno tako dalje po svim godinama pa ćete onda doći do toga da vam ne treba ukupno za zaposlene 4 milijuna i 160 tisuća kuna nego 7 milijuna i 470 tisuća kuna. Ovo molim nije zamjerka. Nisu ta sredstva prevelika za ovaj cilj koji se hoće postiči. Samo korektnosti radi do drugog čitanja ispravite te izračune i, jer ćete jedino tako moći ispravno planirati sredstva u državnom proračunu za svaku godinu, za iduću i svaku narednu koja slijedi. Uza sve ovo što sam iznio podržavam ovaj zakonski prijedlog i mislim da će on u ovom Saboru jednoglasno biti pušten u drugo čitanje. Hvala.
Zahvaljujem kolega Stazić. Za ispravak netočnog navoda javio se zastupnik Matušić. Izvolite gospodine Matušić.
Prvo je povreda Poslovnika, ispričavam se.
Činilo mi se da ste ispravili, da ste promijenili, ovaj.
Prvo je bila povreda pa kasnije ... [[Govornik se ne razumije]]
I jedno i drugo, onda pardon izvolite prvo onda povredu poslovnika.
Prvo gospođo potpredsjednice mislim da ste dopustili doista vjerojatno široko smatrajući vaše ovlasti što nitko ne oduzima za pravo odnosno dajemo vam za pravo, ali očito ste dopustili da se tema prebaci u sasvim jedno drugo područje pa molim da se temeljem članka 209., da se oni koji doista govore da govore o temi o kojeg, o kojoj je riječ. Ovdje je riječ o Zakonu o Nacionalnom ispitnom centru za obrazovanje.
Kao što propisuje poslovnik pravo predsjedavatelja je da procjeni dali je Poslovnik povrijeđen ili ne. Moja procjena je bila da nije povrijeđen a vaše pravo je naravno da iznesete drukčiji stav ako ga imate. A sada zatupni, Matušić ispravak netočnog navoad izvolite gospodine.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, naime kolega Stazić je netočno naveo daje premijer Sanader poslao poruku hrvatskoj javnosti da je pogrešno biti obrazovan. Točno je da je primjer Sanader sa određenim smjenaam nekih ljudi koji su bili na čelnim funkcijama poslao sljedeću poruku javnosti. Poruka je da na tim mjesatima ne mogu biti lj udi koji se neodgovorno ponašaju koji nesavjesno obavljaju svoju funkciju ravnatelja koji rade radnje koje graniče sa kriminalnom, točno je da na tim mjedstima ne mog ubiti ljudi koji su recimo svojim prijateljima zahvaljujući svojim prijateljima dobili državne potpore jer im prijatelji sjede u Vladi. To su poruke koje su poslate i poslaga je poruka da je doista riječ o ispravkama pogrešaka i ispravljanju nepravdi koje su bile nanašene u prošle 4 godine. A ne to što ste vi rekli.
MOžda bi trebalo prepustiti poručitelju da kaže što je preporučio. Sl,jedeći za raspravu javio se zastupnik Vilim Herman, gospoine Herman izvolite.
Gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Osnivanjem nacionalnog centra kao što je to slučaj u brojnim eurposkim zemaljama omogućit će se ekcerna evaluacija obrazovanja u osnovnim i srednjim škoalma i drugim ustanovama. Čime će RH konačno dobiti priliku da se učinici njenoga obrazovanja prosuđuju od strane kompetetne nacionalne i nezavisne institucije odnosno, javne ustanove. Time će se dakako otvoirti mogućnost da za dokidanje dosadašnje često neobjektivne i time nesvrhovite evalouacije učinaka obrazovanja koja je po svojoj priprodi bila gotovo isljučivo internog karaktera. Odnosno u č ijem su postupku sudjelvoali isti oni nastavnici a puno rjeđe učenici i druge nezavisni stručnjaci koji su provodili obrazovne procese i programe. No s druge strane ne treba upasti u zamku potpune impresioniranosti suhom mehaničkom pa dakle i falš objektivnom procjenjivanju. Evalouacijskim analzama koji će budući centar provoditi moći će se utvrditi koliko su doista obrazovni programi prikladni, i ostvaruju li očekavne rezultate ali ono najvažnije takvim će pristupom biti moguće institucionalno uvjetovati talente među učeničkom populacijom omoguaćvati ih upravo. I tako se posvetiti njihovom sustavnom praćanju ne samo kroz obrazovni proces već i nakon dovršetka toga obrazovnog procesa. Navedeno nužno iziskuje proširivanje aktivnosti centra i to je moj prijedlog, ne samo u domeni osnovnog i srednjeg obrazovanja već poglavito profesionalnog usavršavanja i napredovanja u odnosu na edukaciju odraslih i u onomu što zovemo sustav long life learninig. Pored navedenog bilo bi poželjno pratiti i poticati neformalne oblike obrazovanja koji su značjano prisutni u zapadnoeuropskim zemljama, i njihovim obrazovnim sustavima posebice u Kraljevini Danskoj. U tom kontekstu pozornost e usmjerava i na iskustava cito grupe iz Kraljevine Nizozemske a ona je uostalom služila i kao referentna institucija predlagatelju predlagatelj je formalno ova Vlada ali je zapravo to učinila i prošla Vlada kao jednog od najjačih svjetskih centara za psinhometriju i eduakcijska mjerenja čije testove godišnje prođe oko 150 tisuća učenika. Ova institucija pored navedenog radi i na sustavnom praćenju obrazovanja odraslih. Profesionalnom usaršavanju i stjecanju dodatnih znanja, nakon završetka klasičnog obrazovanja procesa. Čime omogućuje gotoovo puno transapretnost u stjecanju pojedinih kvalifikacija i potiče ostvarivanje bliske veze i značajne suradnje vladinih instaitucija i poslovnog svijeta u ovom području. MOguće je također reći da je nedostatak zakona po našem mišljenju u odsutnosti odredaba koji bi na jasan način onemogućile mogući sukob interesa i to u pogledu vanjskih stručnjaka koje može angažirati centar. Pozitivni efkekti u obrazovanju ogledati će se dakako u većoj aktivnosti učenika u stjecanju znanja. Podizanju kvalitete pruženog znanja, djelotvonroits škola ostvarivanju dobirh pojedinačnih i skupnih rezultata kvalitetnoj radnoj komunikaciji učenika i profesora. Sustavnom praćenju napredovanja učenika, ostvarivanju poticajnog radnog okruženja, uz daljnje primjerneo opremanje škola didaktičkim pomagalima, Informiranju institucija visokog obrazovanja i tržišta rada o sadržajima obrazovnih programa i definiranju curiculuma što je nedostajalo. I postavljanju jasnih jednoznačnih i transprarentnih standarda za svaki nastavni predmet i obrazovno područje. I to je naravno dobro. Ali dali je dobro samo ono što je zamišljeno , ili će tek biti dobro onda kada se sudari sa životom. Utoliko ukoliko bude više politizacije a u životu toga ima koliko hoćete, događati će se manji učinici ili pak možda posve nedovoljni učinici zamišljenog projekta. I politizacija može biti na razl8čite načine pristuna. Može biti prisutna od neracionalnih ili bez kriterija smjena sve do toga da se u stvari voluntaristički pristupa samoj primjeni zakna. Dakle ono što je sljedeći prijedlog to je da se iznađu mehanizmio koji će biti djelotvorni i pogledu kontrole ostvarivanja zakona. Zakon trpi i brojne nomotehničke primjedbe slažemo se sa onim što je Odbor za zakonodavstvo predlagao. I zaključno želim reći da trajna zadaća ostaje mladu osobu u procesu obrazovanja naprosto naučiti misliti, koliko got zvuči to kao fraza ali to je doista pretpostavka hrvatskog znanja. I nasuprot tomu stoji naravno obrazac kojim se danas najčešće srećemo naprosto golom prikupljanje podataka ne kritički interpretirano. DAkle bez politizacije šansa za uspjeh ovoga pr ijedloga zakona sa politizacijom puno onoga što i ovih dana gledamo ono nas. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodine Herman. Sljedeći je na redu zastupnik Marin Jurjević. Izvolitle gospodine Jurjević.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče kolegice i kolege. Pa ovo je sigurno jedna od navjažnjih tema mislim kada govorimo o školstvu na ovaj ili onaj način i dok je i kolega Janjić bio s ove strane u klupama i on je često o tome znao govoriti. I mislim da kada govorimo o interesu hrvatske ,javnosti da je možda zdravstvo i školstvo ono št onajviše zanima hrvatsku javnost ajde možda i sudstvo još. Ali na ovo smo upućeni gotovo htjeli ne htjeli a što se tiče sudstva ipak i ne moramo. Dakle, zaista tema koja zanima svaku obitelj svaku porodicu pa i sve nas imali djecu nemali djecu. Pa uostalom kada bi na neki način gledali što je bit ljudskoga roda svakako bi došli do toga da je ovo jedan način sustavnog prenošenaj ljudskih znanja jedna od najbitnijih stvari koja pravi razliku između ljudi i drugih živih bića. Utoliko smatram da je svaki ovakav razgovor o ovoj temi i te kako bitan. A posebno o ovoj temi o kojoj danas govorimo mnogo je toga rečeno ja mogu kazati da ja osobno podržavam oavkav prijedlog, mislim da je on dober da je njegova intencija dobra, šta je najbitnije. Mislim da posebno ideja o državnoj maturi o kojoj smo znali često govoriti se treba podržati ali isto tako je očigledno pa iz onoga što su prije kolege rekli kako je pitanje standarda. Dakle jedno od osnovnih pitanja kada govorimo o državnoj maturi tj. na koji način će društvo osigurati da se u svim srednjim školama osigura takav standard koji će garantirati da će pod jednakim uvjetima i sa jednakom količinom znanja učenici moći dobivati približno iste ocjene recimo to tako. Jer zaista je najnepravednije bilo to se moglo gledati već kod upisa i u srednje škole. Najnepravednije je bilo kad sa istom količinom znanja učenici imaju različite ocjene ili čak i to se moglo desiti da netko tko ima veću količinu znanja ima manju ocjenu samo radi toga što jednostavno škole nisu bile standardizirane, šta smo imali sredina gdje je masu đaka prolazilo sa odličnim uspjehom i na osnovu toga je imalo prednost itd. Mislim da je to dakle, jedno od osnovnih pitanja kako ćemo riješiti, kako ćemo riješiti tu standardizaciju, a to dakle zahvaća i problem osnovnih i srednjih škola, ali i problem upisa na fakultete. Mislim da bi državna matura velikim dijelom riješila i ovaj problem oko upisa na fakultete, oko stavljanja potencijalnih kandidata za upis na fakultet u jednak položaj. Jedna od najbitnijih stvari u čemu nisu uspjele nikada do kraja ni prethodne vlade, da povećamo kad govorimo standardu i osobni standard nastavnog osoblja, to je jedan drugi tip standarda. Ukoliko ne budemo imali zadovoljne nastavnike, a sve velike civilizacije su pokazale da su se bazirale prije svega i na ljudskom znanju pa možemo kazati i kada gledamo danas neke primjere zemalja koje su napravile u desetak godina strahovite skokove, često se to navodi Portugal, Irska, ulazak u Europsku uniju itd., ali onda ćemo vidjeti da su to bile zemlje koje su najviše ulagale u zadnjih deset godina upravo u znanje. Ulaganje u školstvo na svaki način jest ulaganje u znanje. Školstvo je bitno i zbog još jedne stvari, a to je socijalizacija kao što svi znamo. Dakle u jednom periodu te škole, te grupe prijatelja pa i uloga nastavnog osoblja od učitelja, učiteljica do nastavnog osoblja u srednjim školama imaju izuzetno važnu ulogu. Čini mi se da jedna kategorija koja je često, na koju su ljudi najosjetljiviji u društvu itekako vezana za školstvo, a to je kategorija pravednosti. Ukoliko ne razvijemo u školama to da na pravedan način ocjenjujemo učenike, tj. da učenik ima osjećaj opet kažem da uz istu količinu znanja dobije jednaku ocjenu kao netko drugi u ma kojoj školi se bilo gdje na prostoru Hrvatske nalazio, onda smo u problemu. Onda smo u problemu, jer već dakle i u toj fazi na neki način onog dijela odgoja za koje je zaduženo društvo ćemo doći do toga da razvijemo osjećaj o nepravdi, nepravednosti, korumpiranosti i neznam čega sve tu ne može biti. To govorim upravo radi toga kako bi se kod polaganja kad se i preciziraju stvari, ovdje je bilo dosta ideja oko toga, državnih matura kako bi se upravo to postiglo da osiguramo to i da to bude normalna stvar onda ono što će određivati na neki način i položaj kandidata prilikom upisa na fakultete. Još bih nešto kada govorimo o školama spomenuo, a to je čini mi se da u našim školama pa i spominjalo se i to ovdje nekoliko puta ili više puta kad se govorilo o AIDS-u, o spolnim bolestima, ovome i onome, zaista čini mi se da u hrvatskom školstvu nismo uspjeli doći do toga da na adekvatan način bude zastupljen seksualni odgoj, spolni ili ne znam kako bi to nazvali. Bez obzira, s obzirom na sve naše ovakve i onakve frustracije, sve dileme koje postoje u našem društvu oko ovih i onih tema vezanih za to područje, čini mi se da bi jedna vrsta edukacije te vrste na adekvatniji način bila potrebna i u našim školama. Inače kad bi gledao globalno mislim da su i naše škole i naši nastavnici jedan od najvrednijih segmenata našeg društva i po svojim naporima koje ulažu i po svojim rezultatima bez obzira šta mi mislimo. Ovi podaci o broju završenih studenata itd. su takvi kakvi jesu. Mi smo podobrazovana zemlja, mi smo zemlja sa lošom obrazovnom strukturom. Često sami sebi tepamo tisućljetnoj hrvatskoj kulturi, ovome i onome pa se malo zavaravamo, jer kad pogledamo tu obrazovnu strukturu onda vidimo da nasuprot nama je socijalno biće drukčije, da je neki realitet malo drugačiji. Ali kažem još jedanput, niti malo nije ljudima lako koji rade u obrazovanju, u školstvu i čini mi se da bi, ne govorim ja to radi ove Vlade mislim da nitko u tome nije u sada našao pravu mjeru, da bi trebalo na svaki način uraditi sve kako bi se položaj i osobni standard tih ljudi poboljšao. Dakle podržavajući ovu ideju i misleći da je to dobro, podržavajući i ideju kod državne mature koja se ovdje spominjala mislim da će možda biti osnovni napor oko toga kako da se izvrši standardizacija na neki način kriterija u našem školstvu. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Jurjević. Sljedeća je na redu gospođa zastupnica Katarina Fuček. Izvolite gospođo Fuček.
Gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege zastupnici. Dajem apsolutnu podršku ovom prijedlogu zakona i ne samo zbog osnivanja ispitnog centra kao ustanove već prije svega što u tom zakonu vidim korak prema reformi školstva, odnosno operativni korak prema toj reformi školstva i sustava hrvatskog obrazovanja kao i podizanju standarda i dobivanju standarda u kvaliteti učenja, znanja, sposobnosti kao i procjene primjene te sposobnosti. Također želim dati podršku ministru koji nije čekao i nije čekao nekakav kompletan materijal u vidu strategije u pisanom obliku, jer je shvatio i dobro uočava stvari da vremena više za priključak u moderno i suvremeno društvo naprednih tehnologija nema nego da moramo krenuti odmah što je znači imao hrabrosti da krene i da u tom svom startu dobro uoči bit i probleme hrvatskoga školstva s kojima se mora suočiti. Samo osnivanje centra je jedan korak, a ono što bih ja htjela izreći ovom prilikom to je kvaliteta postojećeg sustava obrazovanja i problemi s kojima se hrvatsko školstvo u tom sklopu nosi. Što je sada hrvatska škola i da li su zadovoljni oni koji je trebaju, prije svega djeca koja je pohađaju, koja iz nje izlaze s nekakvim znanjem, s nekakvim sposobnostima i mogućnostima uključivanja u život, u nove obrazovne procese i primjenu već stečenog znanja. Da li su djeca zadovoljna? Mi smo stalno svjedoci i drugih situacija da naši učenici često bježe iz škole, da im neki predmeti baš i nisu najodgovarajući, da su određeni predmeti ti koji često pojavljuju kao problematični u vidu da djeca ne mogu savladati gradivo, da su potrebne česte instrukcije, da je gradivo neprimjereno. I pored svih informacija koje suvremeni čovjek u ovom vremenu mora znati kako bi mogao kvalitetno obavljati svoje zanimanje i svoj poziv, mi u svakom slučaju moramo se suočiti sa situacijom da nam nakon završenog obrazovanja djeca izlaze nepismena, doslovce nepismena. Evo primjer da se opterećenost gradiva jednostavno kao reprodukcija poslije ne primjenjuje u kvalitetnom smislu. Nije sad bitno u kojem, odnosno ne znam točno više u kojem programu, u kojem dijelu i u kojem razredu se uči u hrvatskom jeziku aorist imperfekt, ali doslovce puno ja nastavnika ostalo koji ga na reproduktivan način traže kao povratnu informaciju sa nastavcima "ah, aše, aše, asmo, aste, aho", itd., što mislim da je apsurd. Dijete takove stvari, ukoliko neće biti profesor hrvatskog jezika mora znati na razini informacije i u književnom dijelu stilske primjene. To je dovoljno. Upamti upamti, ne upamti ne upamti. Ako neće studirati neće mu više ni trebati. Mislim da isto tako informacije koje mogu biti interesantne ako te određeno područje zanima i ako se njime baviš i ako si sklon tome, ali ne trebaju, mogu biti prisutne u udžbenicima i mogu se provjeravati, ali nisu sigurno bitne za nekakvu provjeru znanja. Kao, evo isto tako, recimo primjer, koliko je ljudi bilo na sprovodu Stjepana Radića uz svu uvažavanost osobe i identiteta i hrvatske povijesti, ipak mislim da taj podatak za nekakvu provjeru znanja nije bitan. Znači, ako postignemo da ovaj centar sa dobrim kadrovima, sa kvalitetnim pristupom napravi standard provjere znanja pa i onog opće kulture, kao isto tako da napravi standard mogućnosti, sposobnosti i kreativnosti tog učenika i sposobnost procjene tih njegovih sposobnosti, mislim da smo učinili puno. Međutim, isto tako bitno je s kojim kadrovima i koji kadrovi će u tom smisli sudjelovati na izradi pojedinih projekata, na izradi pojedinih ili pojedinog kataloga znanja. Da li samo oni koji su i sa određenim znanstvenim postignućima priznati u svojoj struci ili oni koji su sudjelovali u nastavnom procesu i u tom smisli postigli neposredne rezultate ne u smisli najboljeg ocjenjivanja nego i prihvatljivosti i za učenike kao dobrih pedagoga koji znaju na koji način znanje najlakše ulazi u dječje glavice. Mislim da je sada društvo i da je velika razlika, odnosno da je nestala razlika između sela i grada i da u tom smislu naše škole, odnosno naše školstvo u materijalnom smislu mora sigurno tražiti i sigurno da mora imati veće mogućnosti jednakog pristupa u smislu opremanja, u smislu nekakvih tehničkih i kvalitativnih prostornih uvjeta, i da se moraju izbrisati te razlike. Jer informacije preko sredstava javnog priopćavanja od televizije nadalje jednako dopire do sela i do grada, a puno je još uvijek i sredina koje sigurno materijalno nisu zrele u tom smislu, odnosno nisu na taj način materijalno opremljene. Sigurno da nijedan napredni korak koji u nekakvoj dalekosežnoj budućnosti nosi višestruko ne može proći jeftino i da se mora u tom smislu odrediti određena suma novaca, al to je u svakom slučaju ulaganja u razvitak Hrvatske. Obrazovanje je temelj, temelj razvitka društva. Uvijek su oni koji su se posebno obrazovanjem bavili to govorili i svi su to prihvaćali, ali mislim da nikad, da uvijek nije bilo iskreno što se pokazalo iz postojećih. Znači, zaostajanja u razvitku školstva u određenim segmentima i ne može se sve svrstati i sve svesti na motivaciju učitelja. Učitelju nije dovoljno da dobije samo mjesečnu plaću nego on mora biti zadovoljan u svojim radom. Mora imati uvjete, kvalitetne uvjete za taj rad. Isto tako, edukacija učitelja i nastavnika je jako bitna stvar. Jedan seminar polugodišnje nije dovoljan, pogotovo što u proteklih 10 godina samo unazad vidimo kolika su, koliki je tehnološki napredak u informacijskoj tehnologiji jako prisutan i koliko je to otišlo, mislim da se u tom smislu mora posebno voditi računa o edukaciji učitelja, o njihovoj motivaciji jer u tom smislu, nastavni proces bez obzira na standarde neće imati tko provoditi i neće dobit onu kvalitetu. Ona će i dalje biti samo propis, a ona nama treba biti primjena. Mi moramo vratiti vjeru u hrvatsko školstvo, prije svega vjeru učenika da on želi ići u tu školu, da on u toj školi će nešto naučit ne zato da ga nastavnik provjeri nego zato da to svoje znanje primjeni u svojem životu i da ima i vidi cilj i da ima put prema tome cilju. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Ivo Josipović.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Gledajući na sat rekao bih kako malo zakon opsegom, a kako velika rasprava, što znači da se prepoznala važnost ove teme i ja mislim da je predlagatelj napravio dobar potez uputivši ovakav zakon u proceduru. Ono što me malo zbunjuje jest naravno možda žamor koji je pratio zaista kvalitetnu prezentaciju zakona od strane predlagatelja pa i mnoge od zaista dobrih diskusija, jer me to navodi na jedan mali strah da možda mi svi skupa ono što je važno, a to je potreba da prepoznamo da zakon ne mijenja baš samo tako stvarnost. Dakle, da li ćemo mi to prepoznati kad se iduće godine bude donosio državni proračun jer bez tog poteza sasvim sigurno svi zakoni i sve dobre namjere neće biti dovoljne. Što se konkretnog zakona tiče rekao bih da je on jedan od onih reformskih poteza koji bi trebali hrvatski sustav obrazovanja uključit u europski krug obrazovanja i gledajući mnoge od onih konstatacija koje se i statistički pokazuju da smo možda, već je netko to ovdje rekao, podobrazovan narod moram reći nešto što moje viđenje našeg obrazovnog sustava čini možda ambivalentnim. Bez obzira što brojke jesu takve kakve jesu, ja vam moram reći da se dnevno u svom poslu kao nastavnik susrećem sa brojnim sjajnim mladim i obrazovanim ljudima koji nakon što završe studij u Hrvatskoj naprave lijepe karijere u inozemstvu. To znači da naš obrazovni sustav ima dobrih strana i vrlina, ali da ima nešto u sustavu što prvo ne dozvoljava na ovaj ili onaj način da to elitno vrhunsko obrazovanje koji neki ističem zaista steknu na našim i školama i sveučilištima da se učini masovnijim. Drugo isto iz vlastitog iskustva što moram konstatirati jest to da su razlike s kojim na fakultete dolaze učenici iz srednjih škola dramatične. One su zaista dramatične i imate mladih ljudi koji su ne svojom krivicom oštećeni i zapravo uskraćeni kroz svojih 12 godina obrazovanja i u toj nekoj startnoj poziciji, ako upis na fakultet shvatimo kao neku startnu poziciju za buduću profesiju su bitno hendikepirani. Upravo zato zakon koji se predlaže ima jako dobru namjeru i dobru poruku, a pretpostavljam i to se vidi iz zakona da je cilj na neki način ujednačavanje kriterija i kontrola kvalitete, što je pretpostavka jednog suvisle piramide obrazovanja od osnovnog, pa i pred osnovnog obrazovanja do doktorskog studija. Vračajući se na konkretni zakon naravno ne bih ponavljao brojne točne konstatacije i u pogledu obrazovnog sustava i u pogledu zakona, nego bih se možda koncentrirao malo na neke konkretne stvari. Prvo, budući da je zakon u prvom čitanju, mislim da bi predlagatelj trebao vidjeti malo konceptualno on je centar definirao kao javnu ustanovu. Iako po nekim svojim funkcijama, mislim da je gospodin Letica profesor Letica spomenuo kod promjene prijedloga, promjene imena termin zavod, koji asocira na upravnu organizaciju. Moguć i jedan i drugi model, ali je nedvojbeno da ako je to ustanova, a i ako ostane ustanova da ima određene javne ovlasti. A javne ovlasti bi u načelu trebalo čini mi se preciznije i detaljnije urediti i istaći da takva javna ustanova ima određene javne ovlasti, jer sama činjenica da je javna ustanova nedaje takve javne ovlasti. Drugo, što mislim da bi predlagatelj trebao razmisliti jest odnos prema drugim institucijama, u prvom redu, Zavodu za školstvo, pa i inspekcijama, inspekcije mislim da postoje, inspekcija koja se bavi školskim sustavom i tu bi trebalo vidjeti, da li im se nadležnosti isprepliću i da li bi se taj cijeli sustav mogao racionalizirati da ne bi došlo do gomilinja tijela koja onda međusobno možda i nemaju pravu koordinaciju. Isto tako konceptualno kada je riječ o savjetu, savjet posebno ako je vezan uz jednu ovakvu službu kakva jest predviđena u, za ispitni centar, u načelu je zapravo skup vanjskih stručnjaka koji savjetuju, zato mi moram reći neobično riješenje u kojemu većinu čine domaći da tako kažem stručnjaci iz samog centra i još predsjeda ravnatelj, tako da tu je i onaj problem broja koji nije jasan iz takve formulacije, ali mislim da bi trebalo razmisliti da je zapravo taj savjet bi trebao biti zaista u funkciji savjetovanja iz vana i je li zaista bitno da većinu čine domaći ljudi u odnosu na tu instituciju i da li će se takvim jednim onda pristupom postići ta funkcija koja se želi. Kod te valuacije mislim da je dosta važno konstatirati da naš postojeći obrazovni sustav jest i to je činjenica koncentriran i tjeda mlade ljude na svim razinama da uče preveliki broj činjenica koje su neke čak i apsurdno idu u detalje, nepotrebne detalje, a da se s druge strane zanemaruje kreativnost s jedne strane. i drugo da se zanemaruje odgoj vrlo često. Kad kažem da se zanemaruje odgoj, onda ne mislim na možda uvijek ili ne mislim pretežito ovaj put na ono što se zove pristojnost u građanskoj komunikaciji, nego mislim odgoj u pogledu nekih vrijednosti koje bi trebale biti poticajne za razvoj ovog našeg društva. Ilustrirao bih to jednom anegdotom, imao sam prilike boraviti na jednom vrlo uglednom Američkom sveučilištu kraće vrijeme i ušao sam u jednu dvoranu i zatekao jedan veliki broj studenata kako nešto pišu. i pitam što radite? – kažu – pišemo test, ispit pišemo. A ja pitam, a tko vas čuva? Zašto? Zato jer je veliki dio mog posla na fakultetu da pazim da ne prepisuju na pismenom ispitu. Oni su me zapanjeno gledali, i rekli da nikome ne pada napamet uopće da prepisuje, ne samo zato što je to dio njihovog morala, poslovnog u buduće, a sada edukativnog morala, nego i zato što zbog kompeticije i činjenice da ako on nepošteno dođe do određenog rezultata može ili hoće uzeti nekome tko je radio posao u firmi x ili na onoj rang listi, dakle to je i dio nekakvog morala i društvenog morala koji se izgrađuju kome rad mora biti na prvom mjestu. Osobno mislim da jedan od naših važnih problema taj da nedovoljno valoriziramo rad i rezultate toga rada. Dakle, mislim da bi dakle odgoj trebao ići u tom smislu i da bi evaluacija i institucija i pojedinaca, dakle i nastavnika i đaka morala uzimati u obzir i motivaciju i psihološki i psihički odnos prema poslu i zadaćama koje svatko od nas u tom sustavu obrazovanja ima. Isto tako bi trebalo svakako potaknuti u pozitivnom smislu kompetetivnost pojedinih škola. Mislim da bi javno objavljivanje lista uspjeha na državnoj maturi, pa na upisima na sveučilištu bila jasna poruka i ambicioznim đacima i roditeljima kakva je koja škola, što vrijedi, a s druge strane onima koji su jedne godine niži na rang listi bila bi motiv da unaprijede svoj rad. Isto tako mislim da bi naša kritičnost prema možda olakom prihvaćanju nekih novih škola, posebice mislim na privatne koje apsolutno treba stimulirati, ali koje mislim da nisu dovoljno podvrgnute evaluaciji i kontroli, dovela do toga da se otkloni situacije koje se često javljaju da i javne, ali i mnoge privatne škole svojim standardom nisu na visini one zadaće koju imaju. Zato na kraju jako podržavam ovaj zakon. Nadam se da je to tek jedan u setu onih zakona koji će doći iz ministarstva. I naravno ističem da se od zakona ne može očekivati da će preko noći promijeniti sustav, nego svi skupa trebamo dugo, uporno i strpljivo raditi da bi se to dogodilo. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Slaven Letica.
Ispravak pogrešnog navoda se odnosi na fenomen prepisivanja. Naime, kolega Josipović ga interpretirao sa stajališta osobnog morala i prospektivne orijentacije studenata. Mi se svi nalazimo često u neugodnoj situaciji da je nama kao čuvarima, profesorima puno neugodnije čak na posdiplomskim studijima, nego našim studentima koji prepisuju, a mi se stidimo. Fenomen, odnosno moja interpretacija je u tom pogledu vezana..
Kolega, to su interpretacije. Vi ispravljate netočni navod, niste ništa ispravljali netočni navod. Kolega Josipović je rekao, bio je na tom Američkom sveučilištu, to je vidio. Vi možete ispraviti ako mislite da je on neispravno rekao da je to tamo vidio da kako studenti. A drugo nije ispravak netočnog navoda. Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Frano Matušić.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo dopustite mi da se i ja malo osvrnem na ovaj prijedlog zakona koji je pred nama, i odmah na početku želim istaći snažnu potporu ovom prijedlogu zakona, i zapravo pohvaliti ovaj iskorak Ministarstva na čelu sa vrlo odlučnim i hrabrim ministrom mladim koji je itekako zna što je potrebno u cjelokupnom sustavu obrazovanja da bismo postigli one standarde kojima svi težimo. Ne da im težimo od jučer i prekjućer, kojima se teži očito zadnjih desetljeća. I u tom pogledu svakako je ovo jedan od prvih snažnijih koraka i u tom pogledu sve pohvale upućujem i osobno ministru i njegovim suradnicima na onomu što su danas pripremili. Rasprava koje je bila dosta sveobuhvatna kako je to već ovdje rečeno doista me ohrabruje i zapravo mislim da ćemo imati snage da u ovom sazivu Sabora sa ovako uglednim kolegama koji imaju iskustva u obrazovnom procesu, zapravo da dođemo do određenih rješenja koji će poboljšati sustav koji ne trpi baš puno izmjena i promjena. Svi se sjećamo raznih promjena u vremenima koja nisu bila nimalo laka i koja su zapravo imala dugoročno loše posljedica za obrazovani sustav. Recimo samo, sjetimo se Šuvarove famozne reforme koja je izuzetno loše utjecala na razvoj obrazovanog sustava u Republici Hrvatskoj, odnosno danas Hrvatskoj državi. I moram reći da je značajno, da je danas saznanje i u SDP-u takvo da smo imali i jednu izvaju evo, od uvažene zastupnice kolegice Ingrid Antičević-Marinović, ... reinterpretirati da sustav obrazovanja najviše uči demokraciji i demokratizaciji. To je značajan napredak koji dolazi iz redova članova partije koja je direktno sljednik jedne partije koja je bila totalitarna. Dakle postavilo bi se onda automatski pitanje što je u tom vremenu totalitarizma, u vremenu komunizma kada je ta partija vladala ćemu je tada škola učila? Sigurno ne demokraciji i demokratizaciji. Dakle, ne bih, značajan napredak u razmišljanjima postoji ali ipak okrenulo se prema suštini. Suština ovog Zakona je bezdaljnje eksterna, dakle vanjska, vanjsko vrednovanje sustava obrazovanja, cijelog procesa i svih onih koji sudjeluju u tom procesu. Dakle, i od samih učenika preko nastavnog osoblja, pa do institucija. I to je nešto što je izuzetno važno jer, već je ovdje rečeno, postoje velike razlike i između institucija ali i unutar sustava između samih nastavnika koji se dovoljno pozitivno ne valoriziraju. Naime, slažem se također da je, da su rezultati dosta ambivalentni. I ja ću samo istaknuti jedan pozitivan primjer jer mi se čini da upravo pozitivni primjer nas mogu navesti kako bi se sustav trebao razvijati. Navesti ću primjer iz djela obrazovnog procesa koji, uz koji sam profesionalno usko i povezan a to je umjetničko obrazovanje koje nažalost nije toliko značajno prisutno u cjelokupnom školstvu niti je veliki broj populacije obuhvaćen umjetničkim obrazovanjem. Samo da biste stekli dojam o ćemu se radi, recimo u Hrvatskoj je taj obuhvat negdje izmđeu 2,5 do 3%. U jednoj Njemačkoj je recimo negdje obuhvat populacije od 20% još sada kada tome dodate brojke stanovnika onda će vam biti jasno o kojoj se populaciji radi. Dakle, u toj, u tom dijelu obrazovanja hrvatski učenici, oni koji sudjeluju u procesu obrazovanja u Hrvatskoj, jer imamo i stranih učenika u našem školstvu koji sudjeluju u tom, upravo u tom dijelu, dakle umjetničkog obrazovanja postižu izvrsne rezultate. Ne samo na nacionalnoj razini već i u europskim razmjerima, postižu izvrsne rezultate, dakle, najbolje rezultate i na, možemo slobodno reći na svjetskoj razini, jer njihovi rezultati na svjetskim natjecanjima su takvi da jednostavno govore u prilog tome da imamo zapravo izvrsno umjetničko školstvo. Dakle, iz tog dijela sustava bi mogli upravo primjeniti one najznačajnije karakteristike a to je kompetitivnost. Dakle, natjecateljski duh, jedan pozitivan natjecateljski duh, gdje se doista isključivo temeljem svojih sposobnosti, svoga znanja mogu steći ajmo reći određene i nagrade ali i određeni status unutar samog sustava i među samim učenicima. Dakle, to je jedan sustav koji je kažem prično zatvoren. A zatovoren je nažalost i za javnost, jer cjelokupna javnost nažalost vrlo malo pozornosti daje upravo ovim djelovima obrazovnog procesa i zapravo kada pogledate medije, kroz medije se nameću sasvim drugi uzori tim mladim učenicima. I to je nažalost, ide, seže dakle, do toga tako daleko da je, da uzor postaju oni koji niti imaju znanja, niti sposobnosti, niti vještina, zapravo sve suprotno od onog što bi trebalo biti. Dakle, cjelokupan sustav vrijednosti u Republici Hrvatskoj trebao bi biti usmjeren ka tome da se doista vrednuje osim ovog vrednovanja koje je potrebno kroz institucionalni oblik da se vrednuje i kroz sve ostale moguće vidove djelovanja. Tu prije svega mislim na medije, na one najodgovornije u medijima koji upravo su zaduženi da bi taj sustav vrijednosti promicali i da bi na taj način pomogli svim onima koji sudjeluju u sustavu obrazovanja mladih ljudi, ali i odgoja kao što je to ovdje prethodno i rečeno. Što se tiče samog zakona o njemu je najmanje ovdje bilo govora, zato što smo očito svi jednodušni i u ocjeni da je on izuzetno potreban, da ga se, kažem dugo očekivalo. I da, naravno da je potrebno još razjasniti pitanje broja članova stručnog vijeća, odnosno načina izbora. Ali mi dopustite da se osvrnem i na neke prijedloge što se tiče ravnatelja same institucije. Naime, kolegice i kolege zastupnici, mislim da bi bilo pogubno i sramotno kada bismo dopustili da se u ovaj Zakon unesu odredbe koje su se recimo unjele u Zakon ili Pravilnik o upravljanju javnim ustanovama u kulturi koji je donešen u prošlom sazivu. Mislim na prijedlog bivšeg ministra kulture, gospodina Vujića. Naime u taj sramotan Zakon, zovem ga sramotnim namjerno da bih dao jednu posebnu težinu tome, je unjeta odredba po kojoj ravnatelj, javnoj ustavnovi u kulturi, dakle, to su uglavnom kazališta, orkesti itd., može biti i osoba koja nema završenu visoku školu. To je sramotno za cjelokupnu hrvatsku kulturnu javnost. Da ne bismo došli u takvu situaciju apsolutno podržavam ovo stajalište Ministarstva da na čelu institucije, posebice zato što je predviđeno ovim Zakonom da ravnatelj je na čelu stručnog savjeta. Dakle u ovom sustavu, piramidi obrazovanja naravno da mora biti osoba koja je bila u sustavu obrazovanja, tu također podržavam prijedlog da mora imati 5 godina najmanje iskustva u obrazovnom procesu. Dakle, mora biti osoba koja ima najmanje, ajmo reći najmanje magisterij, a bilo bi dobro da bude sa doktoratom. Dakle, apsolutno podrška ovakvom jednom prijedlogu da ne bismo došli u ovako jednu sramotnu situaciju da na čelu jedne institucije koja podrazumjeva visoko obrazovanje u najmanjem slučaju da nam se dogodi kao u tom prijedlogu, kažem sramotnog zakona za hrvatsku kulturnu javnost da može biti osoba koja nema takvu stručnu spremu, dakle, može biti potpuno neobrazovana osoba, osoba koja nema pojma o materiji o kojoj se radi. U tom smislu, apsolutno podrška, posebice ovom članku zakona s moje strane. I još jednaput istićem vrijednost eksterne vanjske, vanjskog vrednovanja cjelokupnog sustava obrazovanja i svih njegovim sastavnica ali posebice imajući na umu konačne ciljeve, unapređenje i standardizacija, odnosno oni minimalni standardi koje je potrebno utvrditi sa državnom maturom. To mi se čini izuzetno važnom jer će tada ove razlike koje doista postoje između raznih srednjih škola a možda su još značajnije između raznih osnovnih škola, one će biti svedene, ja se nadam, na minimum. I još nešto o ćemu treba povesti posebno računa, to je edukacija nastavnog osoblja u ovom procesu, pripreme za državnu maturu. Mislim da je to jedan značajan korak i da će se trebati značajna sredstva odvojiti da bi se svi ti ljudi koji sudjeluju u procesu obrazovanja educirali zapravo i pripremili za sustav državne mature koji ovdje prilično jasno i naglašen u samom zakonu. Dakle još jedanput potpuna podrška i pohvale ministru i suradnicima na ovom Prijedlogu zakona.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Matušić je pohvalio, evo ja ću sicirati čime bi se ja i složila ali samo u jednom dijelu pa u ovom drugom ispravljam. Kaže on: “Pohvaljujem, pohvale ministru i Ministarstvu što su hrabro pripremili ovaj Prijedlog.” Ja također pohvaljujem ministra i Ministarstvo što su hrabro prepisali naš zakonski prijedlog. Međutim trebali su biti još hrabriji pa ga onda i dotjerati u ovom smislu u koji su išle i rasprave.
Kolegice, a što ste ispravili, oprostite?
Ispravila sam i što je rekao gospodin Matušić da je Vlada odnosno ministar i Ministarstvo pripremili, oni nisu pripremili nego su samo uputili i prepisali. Priprema je izrada.
Dobro.
Dobro. Dalje.
Izvolite. Sad imate repliku.
Ovako, nadalje repliciram kolegi Matušiću koji je meni kad sam se pozvala na to što smatram da je nešto najvažnije, demokratizacija ... [[Govornik se ne razumije]] kao buduće uopće temelj prave demokratizacije društva, on to meni spočitava kako ja o tome mogu govoriti kada je partija je li netotalitarna i pripadnost netotalitarnoj partiji. Ja ću vam, odnosno totalitarnoj partiji. Ja ću vam kazati da čovjek zaista može pripadati nekoj totalitarnoj partiji ali sa svojom demokratskom sviješću može je demokratizirati i ta partija može biti onda demokratizirana u tom smislu da može stvarati i uvjete i demokratizirati društvo. Ali čovjek sa totalitarnom sviješću pa čak kad bi pripadao najdemokratskijoj stranci ne može se izmijeniti. Ni nju ni sebe.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Frano Matušić.
Da. Vrlo je bitan ovaj napredak u svijesti pojedinih članova nasljednika jednog totalitarnog režima i totalitarne partije. To je vrlo bitan, vrlo bitno i značajno zapravo za naš demokratski sustav. To je, apsolutno se slažem, ali isto tako želim reći da je hrabro i odvažno doista od današnjeg ministra, a da je tomu tako je i činjenica da vi niste imali hrabrosti ako ste već i pripremili nešto slično ovom prijedlogu niste imali hrabrosti to dovesti do kraja. To je činjenica. Inače mi danas o ovome, ne bismo danas ponovno razgovarali. Dakle da ste imali hrabrosti donijeti ovaj Zakon mi danas ne bi imali ovaj zahtjev. Mi bismo već imali pripreme za državnu maturu. Prema tome, ali slažem se potpuno ovim nekim konstatacijama oko totalitarnosti. Tu ste apsolutno u pravu kažem, ali značajan napredak postignut u vašim redovima i to mi je jako drago.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Krešimir Čosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Evo dozvolite na kraju ove dugotrajne rasprave o znanju odnosno neznanju, sticanju znanja, o institucijama koje su važne za stvaranje znanja u Republici Hrvatskoj reći nekoliko riječi. Svakako treba nam i postoji razvijen sustav internih evaluacija znanja. Da je taj interni sustav evaluacija znanja dobar onda vrlo vjerojatno ne bi trebali eksterne evaluacije, ali činjenica je da svugdje u svijetu pored tog internog sustava evaluacije znanja koje rade učitelji ili profesori, ne znam kako se zovu u osnovnim i srednjim školama, treba određena eksterna nezavisna evaluacija institucija koje imaju za cilj ekvilizirati odnosno izjednačiti razinu znanja koju djeca stiču u osnovnom obrazovanju. I šta je sad tu posebno važno istaknuti? I zbog toga mislim i naglasit ću da je ovaj Prijedlog zakona izuzetno važan jer mi u sustav evaluacije znanja ne uključujemo samo djecu nego i uključujemo one koji djecu uče. Jer kad bi svi oni koji djecu uče radili to jednako dobro onda ne bi bilo tih razlika koje su zabrinjavajuće posebno na razini srednjih škola i onda ovaj Zakon ne bi imao toliku važnost koliku ima. No međutim ja bih se zadržao čini mi se na jednom važnom pitanju koje je ovdje samo malo dotaknuto. Mi zaista puno govorimo o znanju. Sad je jako popularno zadnjih desetak godina “knowlidge base economy” znači ekonomija uspostavljena na znanjima, društvo znanja i tako dalje jer to nažalost u mnogim razvijenijim državama je mehanizam koji osigurava ubrzani gospodarski rast, blagostanje, kvalitetu života, socijalnu sigurnost i mnogo toga drugoga. Nažalost u onim drugim državama taj sustav ne funkcionira. I bez obzira koliko mi budemo ovdje pričali o znanju teško ćemo promijeniti onu suštinu. I zbog toga naglasio bih, a netko je ovdje lijepo istaknuo jedno važno pitanje u ovim raspravama, raspravama možda ne samo da nije dobilo odgovor, ali nadamo se da će ga u raspravama koje će slijediti morati dobiti odgovor. Zašto mi zaista krajnje, u krajnjem koraku trebamo ta znanja u našem društvu? Krajnju namjenu tih znanja nismo konačno odredili i kad bi napravili možda nekakvu slučajnu statistiku, kad bi pitali djecu zašto im treba, trebaju znanja onda bi oni rekli da im treba bolja ocjena. Kad bi pitali nekog tko možda gleda jako puno televiziju onda bi rekao: “Treba mi znanje da bih pobijedio na Milijuna...”, toj seriji, ne, emisiji. Ne znam kako se zove. Prema tome ono što je bitno čini mi se da još uvijek postoji potpuno kriva koncepcija i slika o tome što znanje je u našem društvu, a što znanje nije i u čemu je snaga znanja. Ne samo znanja na razini pojedinca nego na razini institucija, a najvažnije od svega znanja na razini države. Zbog čega državi trebaju znanja? Svakako to nije apstraktna kategorija. Država ima znanja onda ako imaju građani koji su dio te države. Državi, evo bit ću slobodan i reći sljedeće kao čovjek koji je 30-tak godina radio u sustavu stvaranja znanja, produciranja znanja, objavio gotovo stotinjak radova sa međunarodnim recenzijama, radio na raznim međunarodnim institucijama, državi prije svega treba pod broj jedan znanje zbog konkurentnosti gospodarstva. U tom konkurentnom gospodarstvu mnogo toga treba puno više osim samih formalnih znanja i tu je bilo nešto rečeno trebaju nam visokokvalitetna znanja, trebaju nam dobro fluktuirana znanja. Trebaju nam specijalistička znanja, ali pored znanja trebaju nam ideje, kreativnost, inovativnost, menagement i sve ono što danas u svijetu stvara vrhunski proizvod. Toga nažalost u nerazvijenim ili tranzicijskim državama ima malo ili premalo i zbog toga jasno treba reći sljedeće: mi se moramo puno više brinuti ne samo o znanju nego o strukturi znanja koja trebaju Republici Hrvatskoj. Sjetimo se dobro pred 15-tak godina sam boravio kao gost istraživač na jednom uglednom američkom sveučilištu na Aero Space Department-u University of Michigan ... [[Govornik se ne razumije]] i tada sam imao prilike gledati sve one mlade istaknute istraživače koji su dolazili i iz Koreje, iz Indije, Kine i mnogih drugih država. I gledao sam što su oni radili, a što nisu radili? Što su publicirali, a što nisu publicirali? I rezultat sveg toga, neću ići u daljnju analizu, je vrlo jednostavan. Te su države one koje danas imaju visokestope gospodarskog rasta koje su kontinuirane. To su države koja imaju snažna razvijena i kompeditivna gospodarstva. to su države koje imaju snažna ne samo srednja i mala pdouzeća nego velike multrinacionalne kompanije, koje rasplažu sa najvećim dijelom svjetskih znanja. I zbog toga treba jasno reći državi trebaju te vrste znanje a da bi država imala te vrste znanja treba kvalitetno strukturirati znanja. Dalje zašto državi trebaju znanjja trebaju joj isto tako zbog konkuretne ja bih rekao puno više kompetetne državne administracije. I u cijelom toj priči svakako puna potpora inicijativi i prijedlotu zakona koji siguarn sam dobiti će potporu i ovom saboru ali isto tako treba krenuti sa daljnjim inicijatiavma koje nam trebaju dati jasne odogovore na ona pitanja koja ovdje možda nisu u dovoljnoj mjeri istaknuta. Koja nam znanja trebaju koja nam znanja manje t rebaju, koja su danas znanja izuzetvno važna za Republiku Hrvatsku a nema ih a trebala bi ih 8imati. DA bi ta znanja dobili i da bi ih imali moramo restruktirati naše institucije. Što trebamo učiti a što ne rtrebamo, jer u ograničenom državnom proračunu za sva ministarstvai sva djelatnosti, sasvim je jasno da će probleme sa ograničenim sredstvima imati i ministarstvo znanosti ministarstvo obrazovanja, iz toga razloga je važno odrediti prioritete. Što će djeca dobro djeca generalno trebaju učiti one osnovne stvari, ali idemo dalje. Što trebaju ljudi učiti an fakultutima, a što ne. Što je važno što je manje važno. Dalje što trebaju učiti institucije, pitanje je dali danas u RH institucije organizirano uče i napreduju. to je izuzetno važan segment jačanja i razvioja društav ne samo indidvidualno ići učenje, nego institucionalno učenje jre mi između ostaloga moramo biti zabrinuti sa razinom znanja brzinom rasta, koja su danas ugrađena u neke važne instititucije u RH a rekao bih ono što je još važnoje od svega neke važne institucije koje bi gotovo postoje u svim razvijenim državama, na žalost u RH ne postoje. I na kraju svakako ovu priču o znanjima stvaranju znanja korištenju z nanja bojim se da smo u ovoj raspravi u nedopustivoj mjeri pojednostavili. I da će one rasprave koje će sljediti u sljedećim prijedlozima zakona, pokaztai tu složenost svega onoga što je važno za stvaranje znanja usvsajanje znanja i više od svega korištenje znanja u ona osnovna dva segmenta koja sam prethodno naglasio konkuretno gospodarstvo konkuretna i kompetetna državna administracija. I na kraju vrlo jednostavan zaključak puna potpora, ovoj incijativi iz onih razloga koje sam rekao na početku ovim prijedlogom zakona ne ocjenjujemo samo djecu nego i ocjenjujemo one koji uče. Hvala lijepa.
Replika poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Poštovani kolega zastupnik s pravom ističe važnost znanja. Ali ističući da je znanje važno zbog jačanja konkretnosti gospodarstva i bolje administracije. Čini mi se promašuje onaj bitni cilj, društvo znanja je prije svega društv opravednosti. Društo kriterija, zašto. Zato što kriteriji jeste znanje, društvo znanja je ono društvo gdje nije bitno koje je nacije, rase, boje kože, političke pripadnosti, osoba uključena u društvo. Gdje je znanje jedini i osnovni kriterij njegova napretka. Mi možemo imati društvo obrazovanih pojedinaca, koji će međutim odlaziti iz zemlje. Dali ćemo tada biti društvo znanaj, nećemo. A zašto se odlaziti, pa zato što neće imati šansu uključiti se u sva društvena zbivanja, Penjati se na društvenoj ljestvici. Ukoliko društvo znanja ne shvatimo prije svega kao društvo objektivnih kriterija. Nećemo mi njih moći zaposliti niti u gospodarstvu, niti u državnoj upravi gospodine Čosić, zašto se zalažete. Ukoliko neki drugi kriteriji a ne kriteriji znanja budu na sceni. Zbog toga mislim da je važno ovo što ste istakli, ali niste promašili ste bit ovoga zakona bit cilja koji moramo postići. Hvala.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Krešimir Čosić.
Svakako temeljna stvar koja je vezana uz znanja su kriteriji i standardi na svim razinama. I to uopće nije sporno i ja to nisam eksplicitno naglašavao jer jer to se podrazumijeva kao sastavni dio jedna g lavna karakteristika toga sustava. Ovdje je bilo puno više riječi o onim znanjima koja su važna za ovu državu koja ova država atreba, a mi iz nemamo i ne znamo ih stvarati, i zbog toga sam rekao da je ova rasprava bila jednodimenzionalna. DA je bila svedena na čak stvari koje su preveliko i nedopustivo pojednostavljenje ove važne društvene kategorije.
Hvala. Molim dražvnog tajnika gospodina Želimira Janjića za završni osvrt izvolite.
Hvala lijepa poštovani predsjedniče, Hrvatskog sabora. Poštovane zastupnice i zastupnici, ja vam se svima koji ste sudjelovali u raspravi koji ste sudjelovali u pripremama raprava najiskrenije zahvaljujem. RAduje me da se o prijedlogu ovoga zakona koji u redovitoj proceduri raspravlja evo više od tri sata. To kazuje koliki je naš interes za segment obrazovanja koji je za nas u RH doista prevažan. Ali to jednako kazuje i koliko shavćate tu odgovornost koju imate na sebi skupa sa predalgateljem da se ovaj iskorak učini na najbolji mogući način odnosno najkvalitetnije. Ja se usuđujem reći da mi takve pretpostavke doista imamo, da se s ovim projektom zapravo započelo onoga trenutka kada je donesen zaključak u Hrvatskome saboru. I sada se s time nastavlja. Pa dakle jednako tako kao što su u prošlom sazivu neki bili pozicija drugi opozicija, sada je to drugačije, svi imaju doista motiva da zdušno prihvate ovaj projekt kao svoj projekt i ja se nadam da ćemo tako od prilike i završiti s konačnim prijedlogom zakona. MI ćemo sve ove dobre prijedloge a doista ih je bilo izuzetno puno, i od klubova zastupnika i od zastupnika koji su sudljelovali u pojedinačnoj raspravi. Mi ćemo sve te prijedloge razmotriti i vjerujem veliki broj ugraditi u konačni prijedlog zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja ili možda sa nekakvim drugačijim nazivom. Mi smo moram reći i dalje otvoreno za može biti još neke prijedloge. Ja vas sve pozivam a jednako tako i one koji se i kod vas bude eventualno interesirali i imali nekih prijedloga da nam u Ministarstvo svakako pošaljete. Prihvaćamo na sebe obvezu i da ćemo matičnom odboru koji nam je puno pomogao do sada, da ćemo uputiti nekakav nacrt konačnoga prijedloga zakona, dakle da i dalje budemo otvoreni za nove prijedloge i uvjeren sam obzirom da u Hrvatskome saboru u ovome sazivu ima 38 zastupnica i zastupnika koji su ili završili nastavničke fakultete ili su direktno uključeni u obrazovanje u čitavoj obrazovnoj vertikali u ovome trenutku. Mislim da su to doista dobre pretpostavke da napravimo ovaj važan iskorak kao jedan od bitnih koraka da bismo unaprijedili kvalitetu našega obrazovanja što nam je konačni cilj. Hoćemo li to ostvariti u jednoj, dvije ili tri godine možda je manje bitno koliko je bitno da tim putom idemo sigurno i da ne napravimo nekakve pogreške. Ja vam zahvaljujem što imate razumijevanja za takvu orijentaciju, zahvaljujem na svoj pomoći koju ste spremni dati da ovo što bolje napravimo. Hvala vam najljepša.
Zahvaljujem državnom tajniku Janjiću. Zaključujem raspravu. Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Prijedlog Zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se prijedlog Zakona o nacionalnom ispitnom centru obrazovanja. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je sa 101 glas jednoglasno usvojen ovaj zaključak.
Prema dnevnom redu idemo dalje. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z. br. 73 Predlagatelj zakona je Vlada. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Predstavnika predlagatelja nema. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, zastupnik gospodin Ivan Jarnjak. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Dame i gospodo Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 10. sjednici održanoj 21. travnja 2004. godine razmotrio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske kojeg je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 26. ožujka 2004. godine. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja upoznaju članove odbora o manjkavosti odredbi članka 197. Zakona o oružanim snagama i sukladno koje je moguće umiroviti djelatnu vojnu osobu bez razrađenih uvjeta prema kojima se mjeri zaslužnost za unapređenje Oružanih snaga. Stoga se u dosadašnjoj primjeni ukazala potreba dopunjavanja citirane zakonske odredbe članka 197. Zakona. Predložene izmjene i dopune utvrđuju se uvjeti prema kojima će ministar obrane predlagati umirovljenje djelatnih vojnih osoba po odluci vrhovnog zapovjednika. Odbor je zauzeo stanovište da će se predloženim zakonskim rješenjem stvoriti temelj za selekcijskim predlaganjem umirovljenih djelatnih vojnih osoba. Nakon provedene rasprave Odbor je podržao iznijeto stajalište predstavnika Vlade Republike Hrvatske te je većinom glasova, 8 glasova za prihvaćanje ovog zakonskog prijedloga, jedan glas protiv i jedan suzdržan glas odlučio Hrvatskom saboru predložiti zaključak: Prihvaća se prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Službi u Oružanim snagama. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime kluba HSP-a poštovani zastupnik Pero KOvačević.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Prvo moram reći u ime kluba HSP-a da je žalosna činjenica da danas kod rasprave vrlo bitnog zakona nema ministra obrane i ne znam kako uopće se može dogoditi da predstavnika Vlade nema kod rasprave o ovako važnoj točci, a znamo da on okolo u razno-raznim intervjuima ukida i grane Oružanih snaga i sve drugo, a očito da je zaboravio da je to u nadležnosti Hrvatskoga sabora. Prema tome na ovaj način još jedanput izražavam nezadovoljstvo u ime kluba, a također moram opet zahvaliti se na razumnosti predsjednika Vlade koji je shvatio jučer kad sam u ime kluba Hrvatske stranke prava rekao o kakvom je zakonu riječ da se regulira samo jedan dio u sklopu tzv. predsjedničkih mirovina, a to je samo onaj dio koga bi ministar obrane eventualno mogao predložiti dok ostaje i dalje problem da predsjednik države znači može samoinicijativno i dalje mimo bilo kakvih drugih kriterija umirovljavati i to govori da će se malo drukčije i razmatrati svi bitniji i važniji propisi u Hrvatskome saboru. Prema tome predsjednik Vlade je na našu intervenciju gospodine Jarnjak, jučer povukao hitnost postupka. Prvo što je bitno kazati kod ovoga zakona to je da je bilo za očekivati da ocjena stanja bude takva da se točno zna koliko je takvih mirovina do sada dodijeljeno kad se već u kriterijima pokušava govoriti o kriterijima vezano za odlikovanja onda je bar bio red da se kaže koliko je takvih odlikovanja dodijeljeno. To nije napravljeno, ali ekspertni tim kluba HSP-a normalno uvijek se pripremi pa se i ovaj puta pripremio. Prvo moramo reći da je predsjednička mirovina prvi puta utvrđena u Zakonu o Službi u Oružanim snagama koji je donesen u ožujku 1995. godine. U to doba za taj zakon je samo jedna osoba bila suzdržana, a svi ostali su bili za. Ta osoba koja je bila suzdržana je današnji predsjednik države gospodin Stjepan Mesić tko nije znao. E sada ćemo vidjeti točno prema godinama, znači 95. je utvrđeno i koliko je donešeno. 95. samo su dvije osobe umirovljene, to je bio nekad članak 95. Zakona o Službi u Oružanim snagama. 96. - 33, 97. - 43 osobe, 98. – 3 osobe, 99. – 24 osobe, ali to je radio i gospodin predsjednik Sabora Pavletić koji je mijenjao, jer je predsjednik već bio umro. Znači ovi prigovori na pokojnog predsjednika Tuđmana znači nije to zlorabio jer je tu riječ samo o 105 mirovina. Sada da vidimo sadašnji predsjednik koliko je on umirovio po ovoj tzv. predsjedničkoj mirovini. 2000. – 27 osoba, 2001. – 5 osoba, 2002. – 22 osobe i 2003. – 22 osobe. Znači 77 osoba među kojima je i Čačija koji više nije. Znači slučaj Čačija, jer on je umirovljen isto bio 2003. godine i tajnica generala Stipetića radi javnosti. E sada idemo na drugu varijantu vezano za Zakon o odlikovanjima što je normalno opet Vlada trebala predložiti, ali me čudilo da i kolege iz HDZ-a koji bi to trebali isto znati, na odboru su se pitali koliko je kojih odlikovanja dodijeljeno pa ću sada i generalu Ćosiću reći koliko je dodijeljeno. Velered kralja Krešimira, Petra Krešimira IV. Danas ima samo tri živuća koji imaju to odlikovanje, a to odlikovanje ima general Martin Špegelj, general Tus i general Stipetić, a sva trojica su umirovljeni, prema tome očito je kako se priprema i simulira zakon samo u ovome slučaju. Ajmo na daljnja odlikovanja, to je Red kneza Domagoja. Oko 301 je živući koji je dobio to odličje, od toga je 130 posmrtno dodijeljeno. Red Nikole Šubića Zrinskoga 890 živućih, 130 posmrtno. Red bana Jelačića 271 živući, 10 posmrtno. Red Ante Starčevića 50. Red Stjepana Radića 4, Red Danice Hrvatske 6 i sada idemo Red Hrvatskog križa to je za invalide ima 4500, Red trolista to je znači za stvaranje vojske, nema puno takvih odlikovanja – 5410. Red pletera 6900. Prema tome očito je da ni predsjednik Tuđman što je i sam predsjednik sadašnji govorio kako je on šakom i kapom dijelio odlikovanja. Nije dijelio šakom i kapom vidljivo je iz ovoga što vam ja danas govorim. Istina je i točno je da je najviše dodijeljeno tzv. Spomenica Domovinskoga rata. Njih je preko 420 tisuća, ali to trebamo raditi dvije razlike. Jedno je bila Spomenica Domovinskog rata prva ona 90., 92. gdje nije dobio veliki broj, a nakon toga u Zakonu o odlikovanjima je prošireno i za druge, znači, ne samo za pripadnike Oružanih snaga i to je brojka od 420 tisuća. I budući se u Zakonu spominje i spomenice za Domovinske zahvalnosti reći ću vam da je to ukupno 25 tisuća. Prema tome, to je bilo za očekivati od Vlade da nam stavi ocjenu stanja u ovaj Prijedlog zakona i da se naprave razno razne simulacije da bi se vidjelo što to znači. I sad, ajmo malo pročitati obrazloženje pa ćete vidjeti da ni samo obrazloženje ne prati ono što zakon govori u mjerilima. Kaže se tako na stranici obrazloženja, tako je, veli, na primjer, za više od 40 godina mirovinskoga staža kao dodatni uvjet dovoljno jedno odlikovanje iz grupe velereda. Netočno je jer se govori o 10 godina i odlikovanje iz grupe velereda. Prema tome, samo hoću dočarati kako je to loše o nakaradno pripremljeno i očekivalo se čak da mi to donesemo u hitnome postupku. A zaboravljamo jednu sasvim drugu stranu, a to je ta što su nam danas polaznici škole "Blago Zadro" i pitali kakva je situacija sa podzakonskim propisima na temelju i Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske i drugih propisa iz obrane. Znamo da su oba dva zakona doneseni 2002. godine i sad ću vam samo ukratko reći, a inače svi podzakonski propisi su trebali bit donešeni u roku 6 mjeseci. Znači, mi smo sad u 2004. godini, 3. mjesec i to je sigurno i predsjednik Vlade očekivao od ministra obrane da mu prvo da izvješće oko tih pitanja. Pa ću ja vama reći sljedeće. Vrhovni zapovjednik, znači, Predsjednik Mesić ima, nije donio 6 propisa iz svoje nadležnosti. Među njima je Pravilnik o službi u Oružanim snagama Službovnik, Pravilnik o vježbovnim postupcima Vježbovnik, Pravilnik o obredima, Pravilnik brodske službe, itd. Ministar obrane koji nam predlaže ovako loš zakon nije dobio 17 propisa i mahom su to propisi koji se odnose na prava pripadnika Oružanih snaga, pa ću vam kazati neke samo od njih. To je recimo Pravilnik o vojnim odredbama da se zna kad tko može dobiti odredbu pod kojima uvjetima, Pravilnik o stambenom zbrinjavanju, Pravilnik o postupku i ovlastima u postupku ostvarivanja prava na zdravstvenu zaštitu, Pravilnik o načinu postupka i ovlastima u postupku ostvarivanja prava na zaštitu ročnika, Odluka o osnivanju zdravstvenih komisija i, znači, tu vam je 17 da ih sve posebno ne pobrajam. I sada, vidimo daljnju situaciju kakva je prema Zakonu o obrani, isto situacija je takva da sama Vlada Republike Hrvatske nije donijela 5 važnih podzakonskih propisa što je moralo u roku 6 mjeseci na temelju Zakona o obrani. Ministar obrane također nije donio 9 takvih propisa, a Vlada nije predložila Hrvatskome saboru, recimo, dugoročni plan razvoja Oružanih snaga. Vlada nije, a sad će tek na naš zahtjev, Kluba HSP-a, godišnje izvješće o spremnosti i Vlada nije donijela plan obrane i još Vlada nije donijela ratno ustrojstvo, odluku o pravnim osobama od posebne važnosti za obranu Republike. Znači, 11. I ovo vam sve govori činjenicu o tome da nije ni čudo što je stanje u Oružanim snagama i sustavu obrane takovo kad imamo dva zakona, ali oni ne mogu biti ni do kraja ni primijenjeni zbog činjenice da oni koji su bili nadležni, znači od Predsjednika države, Vlade, ministra obrane nisu donijeli provedbene propise, što nam govori da imamo u biti neprovedive zakone. Prema tome, kratko i jasno ću kazati. Pazite, institut predsjedničke mirovine u svim država u svijetu je takve naravi da on u biti prati onaj dio da to mogu ostvarivati visoki časnici prilikom odlaska u mirovinu, primjerice, od brigadira pa na više zbog toga što se ... [[Govornik se ne razumije.]] i pre sumnjiva da je, ako je neko mogao postati visoki časnik, znači, brigadir i generalski, da on automatski je i ima zasluge za Oružane snage i tako je pokojni Predsjednik Tuđman to primjenjivao i to je bilo ispravo. I sad, što mi dolazimo, kako se u Hrvatskoj primjenjivao do sada ova predsjednička mirovina? Primjenjivala se na dva načina. Prvi način je bio ono za zasluge, znači, odlaziš sa pomilovanjem po glavi, kako bi se reklo, Predsjednika države, a drugi način je bio taj da ih se htjelo se riješiti pa među njima i general Ćosić danas ovdje, grupa od 12 generala koji su otišli u predsjedničku mirovinu, da se istjeraju iz Oružanih snaga Republike Hrvatske. Prema tome, za očekivati je da Vlada stvarno, a pogotovo ministar obrane shvati kakva je situacija u području obrane, koliko propisa nije donešeno i zato ne treba čuditi o svemu ovome što je riječ. A ja ću vam samo kazati par primjera što mi zastupnici Hrvatske stranke prava u okviru uredovnih dana primamo ljude pa ću vam reći, a nećete moći vjerovati, slučaj čovjeka koji je u vojsci i umirovljen je. Ima 38 godina mirovinskoga staža. I znate kolika mu je mirovina određena? 344 kune i 5 lipa. Očito je neka greška bila, on dan danas dobiva takvu mirovinu. I onda on mene pita, veli, otkud su mi ovih 5 lipa odredili? Onda imate varijantu dečki koji su od prvog dana stupili u Oružane snage, znači, 90., 91. godine. Normalno da su neperspektivni više za Oružane snage u ovome procesu smanjenja i svega ostaloga. Njima je iznos mirovine od tisuću 100 do tisuću 200 kuna. Također treba hrvatska javnost znati da ove predsjedniče mirovine ne znači neke visoke mirovine. Znamo slučaj generala koji su otišli u te mirovine, koji iznos mirovine je ispod, za generale govorim, ispod 4 tisuće kuna, a da ne govorim o drugim činovima. Prema tome, nisu to nekakve ogromne beneficije i sve ostalo. Sad bi se također morao osvrnuti na jednu pojavu koja se događa u Ministarstvu obrane, a to je ta da je riječ o tzv. prema Zakonu o upravnim sporovima o šutnji administracije. Većina ljudi koji se obraćaju u klubu Hrvatske stranke prava kažu da su tražili određena prava koja ih pripadaju, bilo po Zakonu o službi o Oružanim snagama, znači, otežani uvjeti rada i sve ostalo, bilo onaj dodatak vezano za magisterij, za doktorat što ostvaruju djelatnici u Ministarstvu obrane. Ali pazite, ne ostvaruju djelatnici u Oružanim snagama. I sad, podnesu zahtjev pripadnici Oružanih snaga i šutnja administracije, nitko ne odgovara. 2, 3 takva slučajeva imamo ovdje, nitko ne odgovara niti ima šanse da će dobiti odgovor. Prema tome, vidite kakva je to kompleksna situacija u svemu tome i onda se ne treba ni čuditi da očito da se ministar obrane ne snalazi u svemu ovome što je primio jer nema nikakvih bitnih pomaka. I prema tome, sad je svima jasno zašto je Klub HSP-a tražio da se održi rasprava cjelovita o stanju u obrambenome sustavu, o stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske jer je stvarno neozbiljno govoriti da će se ukinuti dvije grane Oružanih snaga Republike Hrvatske. Znači moramo mijenjati i Ustav ili ćemo na kraju doći do varijante da ćemo imati samo dvije brigade pa onda će nam biti dovoljan samo Pravilnik o Oružanim snagama. Onda ne trebamo imati niz tamo odredbi i svega ostaloga. Prije svega, nemojte shvatiti, jer ja stvarno sam vezan uz Oružane snage. Od prvog sam dana 90. godine, ja malo govorim možda više emotivno, ali je stvarno stanje u kojima se nalazi Hrvatska vojska u ovome trenutku boli me srce kad pogledam kakvo je stanje, a riječ je o pobjedničkoj vojsci. Prema tome, razmišljajmo razumno, mi kao zastupnici u Hrvatskome saboru moramo biti ti koji će poticati da se ova važno pitanje riješi i da se ne priča o nečemu što je napravljeno, a nije ništa napravljeno i ne raspravljajmo više o ovako lošim zakonskim prijedlozima. Još jedanput kažem, zahvaljujem se prije svega predsjedniku Vlade na razumnoj odluci jer je shvatio ukratko o čemu je riječ, a da je, smo išli dalje u postupak, da više nije bilo predsjednika Vlade, ne bi opće vjerovao da ne bi išlo u hitni postupak. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sad bi onda prekinuli pa nastavljamo u 15 sati. Prvi je na redu u ime Kluba SDP-a poštovani zastupnik Nenad Stazić. Kolegice i kolege nastavljamo sa radom. U ime Kluba zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite kolega. Završena je netom rasprava o ispitnom centru. A sad je zakon o izmjeni i dopuni Zakona o oružanim snagama, o službi u oružanim snagama.
Poštovani gospodine predsjedniče, ministra ne možemo pozdraviti, jer njega ne zanima što mi ovdje razgovaramo, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržava predloženu zakonsku izmjenu i glasovat će za to da ovaj zakonski prijedlog prođe prvo čitanje. i to kažem odmah na početku kako o tome ne bi bilo nikakvih sumnji. No, Klub SDP-a ima i nekih primjedbi na predloženi zakonski tekst, koji mi dopustite iznijeti u ovoj kratkoj raspravi. Na odlazak u mirovinu po posebnim propisima ima pravo nekoliko kategorija građana. Među njima su i djelatne vojne osobe. Naime, vrhovni zapovjednik ima zakonsku ovlast da samostalno ili na prijedlog ministra obrane odlučuje o umirovljenju djelatnih vojnih osoba, koje su osobito zaslužne za unapređenje oružanih snaga, ili ako postoji neki drugi važni razlozi za takvo umirovljenje. Do sada nisu postojali nikakvi, pa ni minimalni kriteriji koji bi ministra obrane ograničavali u tome koga uopće predložiti vrhovnom zapovjedniku za ovo izvanredno predsjedničko umirovljenje. Što se pak tiče samog vrhovnog zapovjednika, tih kriterija neće biti ni dalje. Jer se predložena novela ne odnosi na situaciju kada vrhovni zapovjednik samostalno bez prijedloga ministra donosi odluku o predsjedničkoj mirovini za neku djelatnu vojnu osobu. To možda nije dobra situacija. Kriteriji koji se nameću ministru obrane kod predlaganja umirovljenja, dakle kriteriji koji se nameću ministru obrane kod predlaganja umirovljenja trebali bi vrijediti i u slučajevima kada vrhovni zapovjednik samostalno, bez prijedloga ministra donosi odluku i to iz jednostavnog razloga da se ova dobra novina ne bi izigravala. A kako ju je moguće izigravati? Jednostavno. Ako se ministar i vrhovni zapovjednik dogovore da nekoga umirove bez poštivanja ovih kriterija, onda će to izvesti tako da ministar ne uputi prijedlog, nego da vrhovni zapovjednik iskoristi svoju ovlast koja se ovom novinom ne mijenja i odluku donese samostalno. Takvu bi mogućnost svakako trebalo izbjeći. Evo i zašto. Naime, razlog i povod izmjene ovoga zakonskog teksta je, to ne treba skrivati nedavni slučaj bojnika Čačija. Bojnik Čačija bio je dugo godina na bolovanju, ali to ga nije spriječilo da kao teško bolestan čovjek aktivno sudjeluje u predizbornoj kampanji HDZ-a. Time dakako prekršio i Zakon o službi u oružanim snagama. Jer mu taj zakon prijeći da kao djelatna vojna osoba sudjeluje na političkim skupovima. Svi su znali da Čačija krši zakon. A ako to slučajno i nisu znali, onda su to mogli saznati čitajući novine. Jer su upravo novinari bili ti koji su na vrijeme još za trajanja kampanje upozorili na tu činjenicu. Vjerujem da se novinari redovito prate i u uredu predsjednika, te da predsjednikov savjetnik za obranu i vojna pitanja zajedno sa svoja dva pomoćnika poznaje Zakon o službi u oružanim snagama. Da Čačija krši zakon znao je i sadašnji premijer Sanader, koji ga je u funkciji predsjednika HDZ-a i angažirao na poslovima osiguranja stranačke predizborne kampanje. Da Čačija krši zakon znala je i bivša ministrica obrane Željka Antunović, te je upravo iz tih razloga od načelnika Glavnog stožera zatražila da se nad Čačijom provede stegovni postupak. Temeljem tog njezinog zahtjeva s činjenicom da Čačija krši zakon, bio je upoznat i načelnik Stožera general Lucić..
Kolegice i kolege molim vas strpljenja, omogućimo kolegi zastupniku da iznese svoje gledište.
Dakle, s tom činjenicom da Čačija krši zakon bio je upoznat i načelnik Stožera Lucić, kao i novi ministar obrane gospodin Rončević. i što se dogodilo. Načelnik Glavnog stožera general Lucić zanemario je, ne samo zahtjev bivše ministrice, nego i njezinu kasniju požurnicu i javno izjavio kako je stegovnih postupaka previše, a da bi se on stigao baviti još i s nekim tko javno pred očima cijele javnosti krši Zakon o službi u oružanim snagama i sudjeluje u predizbornoj kampanji HDZ-a. Ni ministra Rončevića nije se nimalo dojmila činjenica da je njegova prethodnica zatražila provedbu stegovnog postupka, a on sam je potpuno zanemario svima očitu činjenicu da je Čačija prekršio zakon. i tako je Predsjedniku Republike uputio prijedlog za Čačijinom izvanredno umirovljenje. Predsjednikov savjetnik za obranu i vojna pitanja pukovnik Imragotić zajedno sa svoja dva pomoćnika isto tako nije bio impresioniran činjenicom što Čačija krši zakon, i tako i on Predsjedniku Republike predložio da se složi s ministrovim zahtjevom i svojom odlukom o mirovini Čačije. A premijer Sanader od kojega je sve i počelo i koji ne samo da je angažirao Čačiju u predizbornim aktivnostima i time ga potaknuo da krši zakon, nego je još k tome, iako već upozoren da je Čačija grubo prekršio zakon, donio odluku da se Čačiju nagradi za njegovo sudjelovanje u predizbornoj kampanji HDZ-a i da ga se imenuje pomoćnikom ministra obrane. Kako se stvar rasplela. Bizarno. To što je Čačija prekršio Zakon o službi u oružanim snagama ne bi bilo dovoljno za rasplet da se nije opet djelovanje medija otkrilo da čovjek ima i vanbračno dijete o kojem se godinama uopće ne brine i ne plaća sudskom odlukom utvrđenu alimentaciju. Tada i tek tada Čačija je smijenjen s mjesta pomoćnika ministra, a Predsjednik Republike povukao je odluku o njegovom umirovljenju. Šef osiguranja predizborne kampanje HDZ-a izazvao je dakle do sada izmjenu već nekoliko zakona, o pravima i obvezama državnih dužnosnika, o osnivanju državnog alimentacijskog fonda, i sada evo i Zakona o službi u oružanim snagama. Da ne bi bilo više ni Čačije ni Čačija, Zakon je, svi se u tome slažemo potrebno izmijeniti. Ali prvi i osnovni kriterij nije dobro postavljen. Naime, zakonski prijedlog predviđa da djelatna vojna osoba koju se predlaže za umirovljenje mora imati minimalni mirovinski staž u trajanju od 10 godina. To je apsolutno nedovoljno. Naime, nema ni jedne druge kategorije građana koja bi s tako malim mirovinskim stažom mogla u mirovinu. Svi drugi koji po bilo kakvim posebnim propisima odlaze u mirovinu moraju imati minimalno 15 godina mirovinskog staža, pa ne vidimo zašto se isti rok ne bi primjenio i na djelatne vojne osobe. Potrebu da se ispravi tekst vidimo i u posljednjem stavku predložene izmjene. Naime, tu se kaže kako se neovisno o propisanim uvjetima za umirovljenje ne mogu predložiti djelatne vojne osobe protiv kojih je pokrenut stegovni postupak ili izrečena konačna stegovna kazna. Upravo opisani slučaj Čačija pokazuje da odredba nije dovoljno stroga. Naime, baš se Čačiju kojega se evidentno htjelo nagraditi za usluge učinjene HDZ-u poštedjelo stegovnog postupka, iako je ministrica postavila zahtjev za njegovu provedbu i čak slala požurnice. Stegovni postupak jednostavno nije pokretan, i mi ne znamo da li je uopće do dana današnjeg pokrenut. Tj. ne znamo da li je general Lucić do sada pronašao dovoljno vremena da taj postupak inicira. Ono što želim reći jest to, da sama činjenica da stegovni postupak nije pokrenut jednostavno ne znači apsolutno ništa. Ako se nekoga želi zaštititi zato što je sudjelovao u predizbornoj kampanji HDZ-a onda se stegovni postupak jednostavno neće ni pokrenuti. A javnosti će se reći da za njega nema vremena. Formulacija se mora promijeniti na način da se kaže, da se prijedlog za umirovljenje neće moći uputiti predsjedniku ni onda ako je samo postavljen zahtjev za pokretanje stegovnog postupka. Pa ako je postavljen zahtjev, neka se stegovni postupak pokrene i provede i tek onda ako se u njemu utvrdi da nije bilo nikakvog stegovnog prijestupa, može slijediti i umirovljenje. Nadamo se da će Vlada uvažiti ove primjedbe i do drugog čitanja popraviti predloženi zakonski tekst. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo malo ispravaka netočnih navoda. Poštovani zasutpnik Kajo Bučan.
Poštovani gospodine predsjedniče. Ispravaljam po tko zna koji put netočan navod gospodina Stazića gdje on istiće svaki put bojnika Čačiju kao negativan primjer sadašnje vlasti u kadroviranju. Ja bih volio gospodine Staziću da ste se vi oglasili i 12. veljače 2003. kada je pukovnik na isti način imenovan [[Upadica: Kolega, kolega, molim vas, kolega Bučan.]]
Ispravite navod, molim vas.
Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Gospodine predsjedniče ja mislim da je jedan mali nesporazum. Naime ja nisam baš digao ovako čvrsto nego ovako sam držao tablicu i mislim da sam digao povreda Poslovanika. Pa mi dopustite da to učinim sada, da obrazložim gdje je bila povreda Poslovnika.
Kako da ja odavde vidim? Kako da ja odavde vidim.
Bilo je, bilo je ovako je bilo.
Što to tamo piše? To, povreda Poslovnika je to. Izvolite.
Evo, uvaženi zastupnik gospodin Stazić konstantno, ja bih rekao konstantno sa svim svojim raspravama povrjeđuje Poslovnik a ovaj je put to učinio temeljem članka 209. i članka 214. stavak 1. do 5. Naime, raspravljajući o točci dnevnog reda on iznosi pojedinosti o privatnom životu određene osobe koje uopće nisu niti provjerene, njemu nisu poznate, one su predmet žutog tiska itd. Mislim da to, te stvari na takav način govoriti o ljudima, bez obzira o kome se radi, ne mogu biti predmet u Hrvatskom saboru. Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Niko Rebić.
Gospodine predsjedniče, netočan je navod gospodina Stazića da je ministar Rončević kršio zakon dok je bojnik Stipe Čačija bio u službi kampanje Hrvatske demokratske zajednice ako je već želio prikriti kršenje zakona i odgovornost bivše ministrice Željke Antunović koja je u to vrijeme bila i opravdati imenovanje predsjednika, mislim da je to trebao naći neki bolji način i zgodniji, dakle, stvarni ako ima odgovornih onda bi to trebala biti Željka Antunović, njegova kolegica.
Eto ga na. Ajmo dalje na raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice će podržati Izmjenu i dopunu zakona u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Prije svega radi toga jer se tim Zakonom precizno propisuju uvjeti koje mora djelatna vojna osoba ispuniti da bi mogla biti predložena za mirovinu po odluci vrhovnog zapovjednika. Mi možemo danas govoriti ovdje koliko je to precizno na ovaj ili onaj način ali u svakom slučaju ne mogu a da se ne osvrnem na prethodne dvije diskusije upravo u tom kontekstu. Jedan prethodnik kaže mi nećemo podržati zakon a iza toga govori o podzakonskim aktima i to govori kao da ministar obrane HDZ-a nije donio te podzakonske akte pa se govori o 17 podzakonskih akata koji je točno da nisu donešeni ali je Zakon donešen 2000. godine i rok za donošenje tih podzakonskih akata je bio 6 mjeseci. Prema tome, ministar koji je tada bio ministar, da li gospođa Željka Antunović ili gospodin Jozo Radoš, ne znam koji je bio u tom vremenu je trebao te pozakonske akte donjet. Što ne znači da ih ministar sadašnji aktualni neće u određenom roku donjeti ali sigurno u ova 3 mjeseca ukoliko je na tom mjestu je to bilo sigurno vrlo teško. Drugo, kada je u pitanju prethodnik koji je govorio u ime Kluba SDP-a je podržao donošenje toga Zakona ali je iza toga govorio o gospodinu Čačiji. Pa, bi rekli ono: "koga di svrbi, tu se i češlja". Gospodin Čačija, pa ako i je povod za donošenja pozitivnog propisa i dobrog propisa, pa to je dobro, to je dobro. To što ministrica nije iskoristila sve svoje mogućnosti da zakonom poduzme, potrebne zakonom poduzete mjere, to je njezin problem, to je njezin problem. Vlada je snašla snage da gospodina Čačiju razrješi kao što ga je imenovala, molim, bilo bi loše da je inzistirala i ostala tvrdoglavo kod toga, kod te odluke koja je bila donešena. Nije to ništa nenormalno, to dapače, to je normalno. Mi smo imali pomoćnika ministra u jednom ministarstvu protiv kojeg je bila donešena pravomoćna presuda, na to se je upozoravalo ovdje u Saboru. Nije zbog toga taj čovjek bio smjenjen, nikakve konzekvence nisu podnešene, to je loše. To je loše! A imenovati čovjeka pa ga iza toga promjeniti ako to treba, to je dobro i tako treba delati. Ono što bih ja rekao sada malo oko zakona. Svakako da kada govorimo o prvim uvjetima, to je mirovinski staž 10 godina ali kada pogledamo koje sve ostale uvjete mora ispuniti onda možemo reći da je to u redu. Međutim, jedino ono što se postavlja pitanje da li je ekvivalent dodjeljeno jedno odlikovanje iz grupe velereda ili recimo dvije spomenice. Sigurno da to možemo diskutirati o tome, ali ukoliko želimo staviti sve pripadnike Oružanih snaga u nekakve mogućnosti da dođu do te mirovine pod određenim uvjetima koje ovaj Zakon propisuje, onda mislim da taj članak 1. ovako kako je napisan da on upravo to i omogućava. Vjerujem da će i Predsjednik Republike vidjevši da je Sabor donio Zakon po kojem ministar obrane treba predlagati i uvjete koje treba ispunjavati onaj koga predloži ne vjerujem da će Predsjednik Republike mimoići taj Zakon i odluke iz tog Zakona već da će i on prihvatiti da je to obveza da poštuje i on taj Zakon i na taj način ćemo mi ipak uvesti reda, ono što želimo i što smo htjeli predlaganjem tog zakona. Hvala lijepo.
Pa gospodin Jarnjak je izrekao više netočnih navoda. Prije, prvo Zakon o službi u oružanim snagama vrijedit će, Zakon o obrani nije donešen 2000. godine nego 2002. godine. I ja sam govorio da je prošli su rokovi i da bi bilo pametnije da ministar obrane upozorio predsjednika Vlade koliko nije donešeno podzakonskih propisa da se svi ti propisi donesu. Dalje što je rekao da je precizno utvrđeno. Uopće nije ništa precizno utvrđeno kad smo sami vidjeli na kakav je način, a kao predsjednik Odbora on bi trebao voditi računa o tome, a ne braniti nešto.
Pa ja imam dojam da ste vi ispravljali nešto što u ime Kluba HDZ-a gospodin Jarnjak nije uopće rekao. Kad je donijet zakon, [[Upadica: Kako nije rekao?]] koje godine.
Rekao je. Hoćete pročitati fonogram. Rekao je da je 2000. donesen zakon. Nije donesen 2000. nego 2002. godine i ja sam govorio da postoji 50 podzakonskih propisa koje treba donijeti. Razumijete? A u govoru sam ja govorio da bi bilo pametnije da je ministar obrane rekao predsjedniku Vlade jer predsjednik Vlade je razumno postupio.
To ste vi rekli u vašem govoru, a to nije spomenio.
Je, je spomenio. Pogledajte fonogram.
Poštovani zastupnik [[Upadica: Imam oči, imam uši, vidim]] Jozo Radoš. Ispravljajmo stvarno navode činjenične tvrdnje.
Gospodine predsjedniče, gospodin zastupnik Jarnjak je rekao da je aktualno, aktualno zakon donešen 2000. godine, a taj zakon je donešen u proljeće 2002. godine. Prema tome to je ispravak netočnog navoda. Ali on je time želio reći da je, nema odgovornosti aktualnog ministra. Ima jer za većinu tih propisa je rok oko 6 mjeseci. Prema tome aktualni ministar je već 4 mjeseca u funkciji i sam snosi dio odgovornosti zašto nisu donešeni ti podzakonski akti.
U ime Kluba IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Ovaj puta će izostati. U ime Kluba zastupnika HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Eto već nekoliko dana se ponavlja da uz tekstualni dio zakona bi se slobodno mogla postaviti i slikovni dio da znamo na što se pojedini zakon odnosi i u slici. Ja bih se složio sa kolegom Jarnjakom koji je kazao da bez obzira koji je povod za donošenje izmjena i dopuna ako oni pokušavaju kvalitetnije regulirati neku stvar da je dobro da se to dogodi pa ako Čačija jest povod dobro je da se ova materija pokuša regulirati na ispravniji način, normativniji pa i pravičniji jer se radi o jednoj, jednom zakonu u kome se mirovina utvrđuje pod posebnim uvjetima. Mi u Klubu HSS-a smatramo da je dobrodošla ova inicijativa i da odmah kažem podržat ćemo ove izmjene i dopune zakona. Ujedno napravio bih jednu malu distinkciju između rasprave koja se vodi po pitanju uloge i mjesta Vlade kod ocjene i kod pokretanja postupka mirovine pod posebnim uvjetima i one pozicije koju ima, ustavne pozicije koju ima institucija predsjednika države. Takvi, takve institucije postoje svugdje u svijetu i mi u Klubu HSS-a držimo da je sasvim razumljiva mjesto institucije predsjednika Republike koji mora imati i po naravi ovoga određenu diskrecijsku mogućnost dok Vlada kao što se i predlaže ovim izmjenama i dopunama želi izvršnu vlast svesti u normativne, legitimne i pravne uvjete temeljem kojih se apsolutno nadam da će se prilagoditi i predsjednik Republike u svojim mogućnostima da po Ustavu i zakonima predlaže časnike za mirovinu pod posebnim uvjetima. Prema tome dobra je ova inicijativa iz razloga što će one poremećaje koji su se događali i koji se mogu događati, a u kojima je predlagatelj ministar odnosno Vlada na ovaj način uz članak 1. kako je predloženo svesti kriterijski na onu razinu koja je prihvatljiva. Ona otvorena pitanja koja su se postavljala u smislu da li je minimalni mirovinski staž 10 godina kako se predviđa ovim zakonom ili onaj opće poznati zakonski od 15, također držimo da nije presudno jer se ovdje radi o specifičnoj materiji znači o materiji koja regulira vojne osobe i držimo, a i praksa je drugih zemalja da se može i na ovaj način regulirati odredbe kako precizira Zakon o izmjeni i dopunama zakona o službi u oružanim snagama. Prema tome da zaključim držimo da je dobrodošla ova novela ovog Zakona, a predsjedniku, instituciji predsjednika Republike treba ostaviti one mogućnosti koje on ima. Naravno da je institucija predsjednika Republike i sam predsjednik Republike uvijek podložni i izloženi moralu svojih odluka, ocjeni javnosti tih odluka, pravičnosti tih odluka, a u konačnici i da ovaj zakon na svojevrstan način će određivati i predsjednika Republike. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je u ime Kluba HSLS-Demokratskog centra poštovani kolega Brletić. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Klub Demokratskog centra i HSLS-a podržati će ovaj Zakon. Predloženom dopunom Zakona precizno se određuju opći i dodatni uvjeti koje djelatna vojna osoba mora ispuniti kako bi je ministar obrane predložio za umirovljenje. Prema dosadašnjoj zakonskoj odredbi ministar je vrhovnom zapovjedniku mogao podastrijeti prijedlog za umirovljenje, a da je ... [[Govornik se ne razumije]] svaki pojedinačni slučaj po osobitim zaslugama odnosno važnim razlozima za ponašanje, podnošenje prijedloga za tzv. predsjedničku mirovinu prepuštena ministru. Takvo rješenje ostavlja, ostavlja mogućnost različitih pristupa pri odlučivanju o podobnosti kandidata za predsjedničku mirovinu. Od slučaja do slučaja a postojala je mogućnost zlouporabe ovlasti. Dopunom članka 197., ... [[Govornik se ne razumije]] stavcima 2., 3. i 4. isključuje se mogućnost donošenja proizvoljnih ... [[Govornik se ne razumije]] Ujednačuju se kriteriji da se svi mogući korisnici mirovina stavljaju u isti položaj jer moraju zadovoljiti točno utvrđene kriterije. Jedina zamjerka ovoj dopuni zakona je što je ipak postojala mogućnost da predsjednik Republike i dalje sukladno članku 197. stav 1., podstav 5 samostalno odlučuje o umirovljenju djelatnih vojnih osoba bez preciznih kriterija. To može značiti da se na kategoriji djelatnih vojnih osoba koje umirovljenuje predsjednik mogu primjeniti blaži ili neki drukčiji kritetij. Stoga bi to izglasavanje zakona vlada treabla razmotriti mogućnost i opravdanost da se kriteriji izjednače za sve kandidate bez obzira dali o njihovom umirovljenju odlučje predsjednik samostlano ili na prijedlog ministra obrane. Te u tom smislu amandmanski dopuni prijedlog. U svjetlu ove dopune zakona trebalo bi možda razmotirti i odredbu članka 5. zakona o pravima iz mirovinskog osiguranja djelatnih vojnih osoba, i ovalštenih službenih osoba. Budući da se i u tom članku spominje umirovljenje na temelju odluke vrhovnog zapovjednika. Možda bi tu odredbu trebalo dopuniti na odgovarajući način ili je povezati sa ovim zakonom. Zaključno, predloženi zakon predstavlja poboljšanje i može se podržati uz eventualno obrazloženje Vlade u pogledu preciziranja kriterija za slučajeve kada predsjednik samostalno odlučuje o umirovljenju. Isto tako bilo bi interesantno dobiti podatke o broju predsjedničkih umirovljenja, te ukoliko od te koliko od toga otpada na samostalni prijedlog predsjednika a koliko na ministre. Moram napomenuti i mišljenje branitelja koji govore da je ovaj Zakon skrojen za vojnu elitu. Pitaju branitelji gdje se i oni nalaze jer mi Domovinskom ratu nismo znali ni za vojnu elitu jer smo svi bili branitelji. Imamo puno branitelja i pocajaca koji imaju mirovinu vrlo nisku a po ovome zakonu mogli bi doći u red da i oni dobiju predsjedničku mirovinu i da im ministar obrane predloži za takvu mirovinu. Taj slučaj u drugom čitanju trebalo razmotriti. Hvala.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Jozo Radoš u ime kluba zastupnika Libre. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Mislim da imamo pred sobom zakon koji je apsolutno nepotreban i koji nije nastao kao plod nekih političkih odnosa pa kada se onda ne mogu riješiti na odgovarajući način onda se traži opradanje u promjeni zakona. A zakon bi treabla biti stvar koja se ne mijenja samo tako prema nekakvim dnevnim političkim potrebama. I da se prikrivaju greške koje su učinjene promjenom zakona. Pogotovo onog zakona o obrani. Ovaj zakon je apsolutno nepotreabn zakon, jer postojeći zakon dovojno dobro regulira postojeću materiju i temeljem onoga št oje od strane Hrvatskog sabora i hrvatske Vlade odlučeno. I ovaj Zakon ako se ne bude koristio ekstenzivno on zapravo neće prouzročiti nikakove posljedice a to potvrđuje naravno da je taj zakon po sebi sam besmislen. Zakonom o mirovinskom i invalidskom osiguranju djelatnih vojniu osoba, policijskih službenika i ovlaštenih službenih osoba odlučeno je u kojoj mjeri djelatne vojne osobe imaju stanovite benificije povlastice prilikom odlaska u mirovinu. I taj zakon je po mom mišljenju dobro pogođen dobro izbalansiran zakon, a on je naravno u funkciji preustroja ministarstva obrane i moguće eventualno i smanjenja djelatniak ministarstva unutarnjih poslova. I taj zakon je po mom mišljenju maksimalno što država da bi provela tu tešku reforemu treba dati kao benificiju prilikom odlaska u mirovinu djelatnih vojnih osoba. Prema tome taj zakon predstavlja redoviti upravni postupak kojim se pripadnici oružanih snaga evenutano policijski službenici mogu poslati u mirovinu. Institucija koja je bila u nadležnosti predsjednika Republike, sa pravom predlaganja ministra ili bez toga prava odnosno mogučnosti, spada u sasvim drugu kategoriju. To je izvanredna mjera i ona se ne može pretvarati u redovitu mjeru. Što se ovim zakonom čini. To je mjera kada predsjedniik Republike odnosno vrhovni zapovjednik ili pak ministar obrane zbog nekih razloga koji se u oružanim sustavima ne moraju i ne trebaju obrazlagati šalje u mirovinu najčešće djelatne vojne osobe visokoga čina, zbog toga što nemaju više mogućnosti naći adekvatnu poziciju u oružanim snagama. I tada nema potrebe obrazlagati bilo što i nema potrebe poštivati bilo kakve kriterije. Ovim što je sada predloženo vi ste jednu izvanrednu mjeru koja postoji kao neka vrsta tradicijskkog nasljeđa u većini oružanih snaga, vi ste ju pretvoriti u redoviti administrativni postapak. I tim este samo proširili onaj zakon o pravima iz mirovinskog osiguranja djelatnih vojnih osoba. Što naravno apsolutno nije trebalo činiit jer mislim da je taj zakon dobro pogodio potrebe oružanih snaga i mogućnosti koju država u tom smislu može dati. Demokratska država nije u situaciji da daje previsoke privilegije pripadnicima bilo koje struke, pa tako ni djelatnim vojnim osobama, ali neke privilegije u nekim okolnostima neke pogodnosti što smo odlučili dati to mislim da je trebalo učiniti. Zbog toga što smo mi naravno demokratska zemlja ali još uvijek zemlja koja dio svoje svog stanja u oružanim snagama zapravo vuče iz ratnih razloga. I to je razlog zašto smo mi to ako Vlada kao SAbor kao država tako trebali postaviti. ali ovo izlazi izvan svih kategorija. Ponajprije zašto sam rekao da je taj članak odnosno taj zakon gotovo neprovediv ili nema gotovo nikakav učinak. Članak točka 1. dodatnih uvjeta za umirovljenje je takova da ju nitko neće moći ispuniti. Kako može biti netko tko ima deset godina mirovinskoga staža, a da ima dodjeljeno jedno odlikovanje iz grupe velereda, ili tri odlikovanja iz grupe reda. Nemate danas vjerojatno nemate u oružanim snagama ili sigurno nemate osobe koja može zadovoljiti taj uvjet, a osatle ovjete više manje sa istim kriterijima ispunjavaju ispunjava drugi zakon Zakon o mirovinskom i invalidskom osiguranju djealtnih vojnih osoba prma tom i taj je dodatni kriterij u točkama 2., 3. i 4. zapravo više manje besmislen. Jer već postoji u jednome zakonu dakle zakonu o službi o mirovinskom invalidskom osiguranju djelatnih vojni osoba. Prema tome to je jedan nepotreban zakon. Ali ono što je još gore od toga ja ću to naravno ponoviti, i da mi taj zakon donosimo da bi se prikrila greške koje su učinjene u postupku umirovljenja. Pa se naglo netko sjetio kao razlog grešaka koje su učinjene da ne postoji kriteriji. Postoje kriteirji u postojećem zakonu kriterij je osobite zasluge unapređenju oružanih snaga. Ili drugi osobito važan razlog. I to je to, samo što se taj kriterij koji postoji i kojega ne treba, ako ga s eneće maknuti iz zakona, možda bi ga trebalo maknuti jer smo ipak zemlja koja na krajnje demokratski način uređuje odnose i u tom segmentu vojnom odnonso policijskom. Ali ako će ostati ništa mu se ne treba dodati. samo ga treba pravilno primjeniti. Ali vi znate da se taj zakon nije pravilno primjenjivao, ne samo u slučaju bojnika Čačije, nego i slučaju umirovljenja nekih tajnica ali ne svih tajnica. Nekih stjuardesa zrakoplova, ali ne svih stjuardesa zrakoplova, nekih bivših obavještajaca, ali ne svih bivših obavještajaca ai tako dalje. Bez ikakovih kriterija a taj zakon ima smisao, odnosno ta odredba zakona ima smisao. Kao što sam rekao da u nekim posebnim okolnostima kada djelatna vojna osoba koja nema bilo kakve vrste negativnog znaka na svojoj karijeri treba otići u mirovinu jer više nema, nije više perspektivna u smislu razvoja Oružanih snaga, odnosno razvoja karijere. Prema tome ne može napredovati u činu ili ne može ići na odgovarajuće ustrojbeno mjesto pa se onda našla sjajna izlika da nema kriterija, a kriterija ima. Prema tome jedini nekakav korak naprijed u rješenju te problematike bilo bi potpuno ukidanje te odredbe tako da ni ministar obrane, ni vrhovni zapovjednik nemaju to pravo. Ako će se to pravo ostaviti u zakonu i ako će se koristiti na pravi način, dakle samo vrlo vrlo rijetko a ne po babi i stričevima kao što se to znalo činiti onda je ta odredba sasvim dovoljna. Osobite zasluge za unapređenje oružanih snaga ili iz drugog osobito važnoga razloga i ništa više od toga. Prema tome šteta je da diramo zakon kada hoćemo pokriti nešto što je loše učinjeno u svakodnevnome radu. To je apsolutno loša praksa. Mi zakone tako i tako prečesto mijenjamo i trebali bi se okaniti toga. Ali ako već hoćemo promijeniti zakon onda ja predlažem i to bi bio korak naprijed, doduše radikalan ali korak naprijed da u potpunosti ukinemo tu odredbu, a sve ono što se tiče umirovljenja djelatnih vojnih osoba kao pravnoga, upravnoga postupka to je sve regulirano Zakonom o mirovinskom i invalidskom osiguranju djelatnih vojnih osoba, policijskih službenika i ovlaštenih službenih osoba. Iz ovih razloga dame i gospodo Klub zastupnika LIBRA-e neće podržati ovaj zakon.
Hvala lijepa poštovani kolega. Ispravak netočnog navoda poštovani kolega Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, zastupnik Radoš je rekao da se ovaj zakon donosi samo zato da bi se prikrile neke stvari koje su po dosadašnjem zakonu donešene. To nije točno. Ovaj zakon se donosi upravo zato da precizno utvrdi kada se koga može predložiti. Jer ova odluka koja je sada u zakonu je toliko široka da svatko može tumačiti na svoj način, svaki ministar na svoj način. Na ovaj način donošenjem ovako preciznih mjera neće se moći učiniti upravo ono što kaže zastupnik Radoš da se do sada činilo. Hvala lijepo.
Povreda Poslovnika kolega Radoš. Izvolite.
Gospodin zastupnik Jarnjak je povrijedio Poslovnik u onom dijelu u kojem nije ispravio netočan navod nego je zapravo ispravio ono što sam ja obrazlagao kao namjeru, odnosno motivaciju predlagatelja. Prema tome to nije bio ispravak netočnog navoda i on je povrijedio Poslovnik.
Ali na žalost vi ste to rekli, a kolega Jarnjak ispravio. Prema tome bio je ispravak netočnog navoda. Nastavljamo s raspravom. U ime kluba HNS-a PGS-a poštovani kolega Srećko Ferenčak. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske … izmjenu, odnosno dopunu odredbe članka 197. Zakona o Oružanim snagama Republike Hrvatske kojim se propisuju uvjeti pod kojima će ministar obrane predlagati umirovljenje djelatnih vojnih osoba po odluci vrhovnog zapovjednika. Ovaj zakon donosi konkretne uvjete i kriterije koje mora ispuniti djelatna vojna osoba kako bi ministar obrane mogao predložiti umirovljenje čime bi djelatna vojna osoba stekla pravo na starosnu mirovinu i prije ispunjenja propisanih uvjeta. Zastupnici kluba HNS-a i PGS-a podržavaju Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske jer stvara zakonski temelj za selektivno predlaganje umirovljenja djelatnih vojnih osoba, tj. onih koji ispunjavanju propisane kriterije, a na temelju odluke vrhovnog zapovjednika. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva na redu je poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, ne može se pobijati činjenica koja je suviše jasna da predlagač predlaže ovu izmjenu Prijedloga zakona o Službi u Oružanim snagama. Ne bih rekla ipak da se prikrije konkretna situacija o kojoj je toliko bilo riječi, zaista više smo možda i dosadni oko toga, o tome javnost dosta zna nego jednostavno da se ponovo kroz zakon nađe opravdanje ja bih rekla za ono što se također ne može prikriti, o nekakvom znanju, odnosno neznanju u određenim okolnostima pa se tako u stavku 1. u zadnjem stavku točno preslikava situacija određenog slučaja. Dobro je kad predlagač, ali jednako tako i sam zakonodavac osluškuje što se zbiva u životu u stvarnosti kako javnost reagira. Naravno kažem da ni predlagač ni zakonodavac ne mogu ostati prilikom donošenja i predlaganja i donošenja nekog zakona ostati gluhi, nijemi, slijepi za ono kažem što se događa u stvarnosti. Međutim sa ovim prijedlogom zakona u biti mi tapkamo za konkretnim nekim slučajevima bez jedne sustavne vizije i bez daljnjih određenja preciznosti koje bi to još bile situacije ili pak onda jednom onom sveopćom normom moglo se ići i dalje da se, malo dalje od konkretnog slučaja razmišljalo. Mislim da je predlagač zaista opsjednut sa konkretnim slučajevima i kako izaći iz toga pa se moglo reći pa ni onda kada to priječe osobito neki važni razlozi ili naći jednu drugu normu koja se često u takvim konkretnim situacijama i nalazi. Prema tome onda ovaj prijedlog bez obzira jer on i jeste za podržati, ipak radi daljnje transparentnosti i jačanja sustava zakonitosti i određenosti, ali ne možemo se oteti dojmu da upravo zbog toga što predlagač nije išao i korak dalje, da on ovdje i u toj konkretnoj situaciji nije izraz jedne racionalne politike nego izraz ipak jednog poretka koji se uplašio javnosti, suda javnosti što je također dobro i kao izraz straha za vladajuće pozicije upravo zbog takvog raspoloženja javnosti. Međutim ne treba smetnuti s uma, dakle da su ovdje i iz kluba čini mi se HDZ-a odgovarajući na, odnosno koristeći institut replike rečeno je upravo ovdje da je predlagač imao u vidu upravo preciznost uređenja koliko god je to u postojećem zakonu već bilo na neki način i određeno, ali ipak transparentno da se što preciznije odrede uvjeti kada to ministar može predlagati takvu osobu za umirovljenje predsjedniku Republike, a još jučer smo raspravljali o dva zakona, o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnoj agenciji za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka i o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Financijskoj agenciji i to sve po hitnom postupku gdje sve precizno određene u postojećem zakonu kriterije poništavamo kao potpuno bespredmetne, jer eto i pod izlikom, odnosno objašnjenjem predlagača Vlade da nije moguće predvidjeti sve situacije. Dakle izvlačimo nešto obrazloženje kao iz samoposluge, kad nam tamo treba, tamo nam to ne treba, a ovdje eto zbog tog konkretnog slučaja treba nam što preciznije jer se opravdavamo, nije bilo dovoljno precizno u zakonu pa onda to činimo ovim prijedlogom. A odstraniti direktore, ravnatelje agencija, uprava, to nam ne trebaju nikakvi kriteriji, ali sve također pod izlikom, odnosno opravdanjem velike brige za preciznošću. Naravno da se nigdje ne može razvijati jedna pravna sigurnost građana jer ona ovisi o konzistentnosti jednog zakona, ali jednako tako konzistentnost, odnosno pravna sigurnost, osnovi preduvjet toga jeste konzistentnost i povezanost svih zakona. Tomu nažalost, eto, nije tako. Da bi se, da bi mi ipak preuzeli i dio odgovornosti i poboljšali ovaj tekst trebao bi zaista predlagač razmisliti, maknuti se od konkretnog ovog slučaja i dalje predložiti još jednu daljnju stavku. Dakle, moguće je da se pojave i neke druge situacije možda najaktualnije gdje se ne vode ni kazneni postupci ni stegovni postupci, ali nešto što se vrlo može brzo pretvoriti u to ili neke druge situacije koje sigurno bi javnost osudila i onda bi mi ponovo ovdje, ponovo bi zasigurno raspravljali o naknadnim izmjenama i dopunama i konkretne bi druge uvjete stipulirali. Zato mislim da bi predlagač trebao dodati i takvu stavku. Bilo je također govora da se time umanjuju i ovlasti i Predsjednika, međutim ničije ovlasti se ne umanjuju ukoliko je na jedan razvidan način su predviđene jedna pravila igre. A odgovornost je upravo i na onome koji konačno donosi odluke. Predsjednik Republike, njegove dužnosti su i ovlasti utvrđene Ustavom i imamo onu jednu još generalnu normu koja onda, ako tad i druge, dakle, dužnosti i ovlasti koje nisu određene, odnosno koje su propisane pojedinim zakonom. Prema tome, evo, možemo se samo sjetiti i Zakona o pomilovanju kao jedne Ustavne ovlasti Predsjednika, ali počesto su u javnosti bile kritizirane odluke o pomilovanju jer nije, nisu bili postavljeni neki transparentni uvjeti, a ti uvjeti i kriteriji su uvijek potrebni upravo radi kontrole javnosti. I mogu reći, kad god su oni bili ispoštovani da bez obzira jel se to nekom svidjela takva odluka ili ne, da u javnosti nije pretrpjela kritiku. I zato mislim da i kroz ovaj zakon mi u biti pomažemo i onome koji konačno donosi, i predlagaču ovih ovlasti koje su zakonom utvrđene, a i samom Predsjedniku Republike koji donosi konačnu odluku. Dakle, kada su ti kriteriji dobro označeni. Zato ja podržavam ovaj zakon i smatram da bi predlagač, kažem, još jednom ponavljam, morao razmisliti i maknuti se od konkretnog slučaja i razmisliti malo i o ovoj jednoj generalnoj formulaciji jer opet će onda upravo sada, kao što je rekao kolega Radoš, da se savjesno pristupilo i postojeći Zakon je bio dostatan, ali očito da nama ponekad je potrebno da nam zakoni izgledaju kao iz slikovnice, gdje je gotovo sve određeno. Ali onda prijeti daljnja opasnost da to bude opet tvrda norma gdje ponovo jedan slučaj će van svih ovih odskočiti i zato jedna generalna klauzula ne bi bila na odmet. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo, uvažena zastupnica tvrdi da za smjenjivanja ne trebaju kriteriji. Ja po ne znam koji put i u ime svojih kolega podsjećam da to nije 2000. i 2001. godina. Da ćemo mi ipak uvažavati bitne kriterije.
Poštovani zastupnik, potpredsjednik Doma, Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ne ulazeći u povod zbog kojeg je predložena ova izmjena i dopuna Zakona, da li je to skorašnja prošlost ili možda potreba budućnosti zbog racionalizacije Hrvatske vojske pa da se donese jedan zakon koji će ubrzati jedan dio pripadnika, djelatnih pripadnika Hrvatske vojske da odu u umirovljenje i na taj način da se racionalizacija obavi. Dobro je da smo jučer uz suglasnost predstavnika predlagatelja prihvatili umjesto hitnog postupka prvo čitanje. Naime, zašto? Da smo prihvatili hitni postupak vjerojatno bi bilo ozbiljnih razloga da se ovaj zakon ne donese, a ovako postoji prostor, mogućnost da se ovaj zakon do drugog čitanja u bitnome popravi i razradi, odnosno da postigne cilj i svrhu zbog kojeg se predlaže. Prvo, dopustite da zamijetim da naslov zakona ne odgovara njegovom sadržaju. Prijedlog, odnosno naslov zakona kao što vidite glasi: "zakon o izmjenama i dopunama Zakona o službi Oružanih snaga Republike Hrvatske", a samim zakonom se ništa ne mijenja nego se samo dopunjuje članak 197. iza stavka 1., odnosno 2. dodaju se novi stavci 2., 3. i 4. Ja moram reći da je to jedan manje važan formalni razlog, ali i njega treba spomenuti. Međutim, daleko je važnije da sam sadržaj Prijedloga zakona ne udovoljava cilju i svrsi koju želi postići. Naime, u članku 1. ovoga Prijedloga zakona kojim se iza kaže: "Ministar obrane za umirovljenje iz stavka 1. podstavka 5.", radi se o članku 197. važećeg Zakona, zapravo treba razraditi šta se treba učiniti. I zakonom treba razraditi kako se umirovljenje može obaviti na prijedlog ministra, odnosno vlastitom odlukom ili samostalnom odlukom Predsjednika države u dva slučaja. Jedan je slučaj kada se radi o osobitom zaslužnom za unaprjeđenje Oružanih snaga i drugi slučaj je, drugi važni razlog. Šta se sada pretpostavlja? Novim stavkom 2., 3. i 4. se zapravo dodaju novi uvjeti, a da se tim uvjetima ne razrađuje se nijedan, ni u jednoj mjeri uvjet koji se traži iz članka 197. stavak 1. podstavak 5. Dodaju se uvjeti o 6 mjeseci najmanje u Domovinskom ratu, 10 godina djelatne vojne službe i naravno, prijedlozi različitih odlikovanja. Dopustite da ipak podsjetimo na neke stvari. Jedno je doprinos osobito zaslužan bit, bit zaslužan za unaprjeđenje Oružanih snaga, a drugo je biti 10 godina radnog staža imati u vojsci. To može u tih 10 godina se dogodit da neko da osobiti doprinos unaprjeđenju Oružanih snaga, ali sasvim sigurno samim činom to što je 10 godina u vojsci nije tome dokaz. Drugo pitanje što je sasvim i sigurno važno primijetiti, važno je naravno kao činjenica domoljubne i samosvijesti i domoljubnih zasluga za sudjelovanje u Domovinskom ratu. Međutim, šta je sa osobama koje nisu mogle zbog vojnog rasporeda i rasporeda sudjelovati u Domovinskom ratu? Da li se na njih ovaj zakon neće odnositi? Osim toga, ispada da se ovaj zakon jednokratno primjenjuje samo na osobe koje su mogle sudjelovati u Domovinskom ratu, neće se ubuduće primjenjivati na djelatne vojne osobe. Prema tome, ovih 6 mjeseci sasvim sigurno treba pretvoriti u drugačiji kriterij koji razrađuje onaj osobiti doprinos unaprjeđenju Oružanih snaga, a ne ovo pitanje. E sad je posebni problem kad se govori o odlikovanjima. Tu je posebni Zakon o odlikovanjima koji za svako odlikovanju govori o čemu i zbog čega se dodjeljuje posebno odlikovanje nekoj od osoba. I ako bismo prihvatili ovo rješenje da su odlikovanja jedan od uvjeta da neko može ići u mirovinu, onda bi htjeli mi ili ne htjeli zapravo priznali da se za isto djelo, isti čin zaslužne osobe. Većina je dobila odlikovanje zato što je bila zaslužna za neko djelo, zapravo 2 puta nagrađuje. To bi bilo neprihvatljivo osim u jednom iznimnom slučaju, ako se radi o benifitu kada se dodjeljuju odlikovanja za osobito unaprjeđenje Oružanih snaga. Prema tome, o tome valja voditi računa i svi ovi kriteriji koji su ovdje navedeni, oni mogu biti dodatna mjerila, ali nikako ne mogu bit uvjeti. Oni se moraju razraditi, uvjeti se moraju postaviti drugačiji koji će omogućiti razradu kriterija osobitog unaprjeđenja Oružanih snaga ili drugog, drugih važnih slučajeva. Naravno, važno je ovdje naznačiti još nešto da bi se time devalvirao i Zakon o odlikovanjima, i samo odlikovanja, jer htjeli mi ili ne htjeli, veliki broj pripadnika oružanih snaga bi tražilo ili pokušalo tražiti da se dobe dodatna odlikovanja kad stupi na snagu ovaj zakon, što bi izazvalo samo inflaciju odlikovanja ili bolje rečeno jedan drugi val pokušaja da se zapravo jedno plemenito i društvo organizirano priznanje u svim društvenim zajednicama i državama zapravo pretvori u nešto drugo, čemu nije sama svrha. I zbog toga, ja osobno mislim da se ovo pitanje također mora drugačije postaviti, drugačije razraditi. E sad, ima još nešto što jej važno. Zakon o odlikovanju je lex specialis, posebni zakon u odnosu na sveopće zakone. Nigdje još nisam pročitao u zakonu ni u jednomu koji sam upoređivao niti našem zakonu to ne postoji, niti u bilo kojem drugom zakonu na svijetu da se odlikovanja daju radi toga da netko ode u penziju, u mirovinu. Toga nema. Odlikovanje nije i ne može biti mjerilo i kriterij da bi netko mogao otići u umirovljenje. Iz svih tih razloga očigledno je da treba sadržajno i formalno bitno popraviti ovaj prijedlog zakona do drugog čitanja i on će morati odstupit od svog sadržaja koji je ovdje postavljen. Na kraju krajeva, ima nešto što je još unio kao novum ovaj prijedlog zakona. On je unio novum uporedbe i traženje ekvivalenta između pojedinih grupa odlikovanja, iako to po zakonu nije moguće. Svatko je za sebe drugačije određen. Prema tome, sasvim je jasno da ovakav prijedlog zakona teško bi mogli prihvatiti. I još jednu stvar, u odnosu na građane, ostale građane Republike Hrvatske. Postavlja se pitanje, ako jednoj kategoriji građana, bez obzira na stručno zvanje i zanimanje kojim se bavi, odlikovanja jesu kriterij i uvjet za odlazak u umirovljenje, zašto bilo kojoj drugoj kategoriji građana to isto ne bi bilo? PO čemu, primjerice nastavnik koji je bio u Domovinskom ratu ili je zaslužen za razvoj kulture itd. dobio nekakvo odlikovanje, bilo Domovinske zahvalnosti ili recimo velered itd. ne bi imao isto tako beneficiran, tog odlikovanja kad odlazi u umirovljenje? Time se pokazuje da zapravo svi građani ne bi bili jednaki pred zakonom. Zašto sve navodim ove primjere? Zato što hoću predlagatelju pomoći, da shvati, da treba po mom sudu je bolje donijeti i zakon i razradit ova dva kriterija iz stavka 1. članka 197. podstavka 5., da bi se zakon onda primjenjivao, ako već pravilnici ili drugi provedbeni propisi nisu donešeni, pa onda se to zakonom nek se uredi, ali se ne može ovako urediti kako je sada predloženo, jer je ovo očigledno sama suprotnost samoj sebi, i osim toga izazvat će nezadovoljstvo nakon što se zakon provede u dijelo, pa ćemo onda poslije toga morati tražiti da se zapravo taj isti zakon mijenja, zbog toga što će izazvati nezadovoljstvo kod drugih. I drugo, on ovako kako bi bio predložen bi očigledno bio tzv. ciljani zakon koji se donosi samo zbog određene grupe građana, zbog određenog momenta, zbog racionalizacije Hrvatske vojske, a to bi bilo vjerujte mi pogrešno i zbog onih koji trebaju otići u umirovljenje i zbog same Hrvatske vojske, zbog toga ja smatram da do drugog čitanja treba uložiti truda, razraditi ova dva kriterija iz podstavka 5., to su osobiti doprinos, odnosno unapređenje oružanih snaga, nabrojati koji su to drugi važni razlozi, a njih ima i mogu se naći, pravno ih utvrditi u prijedlogu zakona, donijeti zakon i to razriješit, ali ne na ovaj način kako je ovdje predviđeno, jer ovo je vjerujte loše i za one koji bi odlazili u mirovinu, za one koji bi provodili zakon, za one koji bi bili na vlasti iza toga odgovarali, bez obzira tko je na vlasti, da li je to ova ili ona stranka. I na kraju krajeva bilo bi loše zbog toga što bi stvaralo nezadovoljstvo, pa ako hoćete i jal među ostalim građanima u odnosu na ovu kategoriju, odnosno ovu grupu građana na koje bi se ovaj zakon odnosio. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Molim kolegu Arlovića da preuzme.
Jel mogu ja početi prije smjene ili poslije? Poštovani predsjedniče i poštovani potpredsjedniče Sabora. Mislim da uvijek kad postoje neke nejasnoće oko provođenja nekog zakona i kada postoji opasnost da se neke odredbe zakona zloupotrijebe postoji potreba da se to precizira, dopuni ili da jasni način odredi njegova primjena. Da, ako polazimo od te pretpostavke, onda doista postoji potreba da se stavak 1. članka 197. Zakona o službi u oružanim snagama jasnije precizira. Međutim, moj stav je da uopće taj stavak, taj tekst, dakle u članku 197. ne bi trebao stajati u Zakonu o službi u oružanim snagama, i da ustvari ovaj prijedlog zakona koji imamo na klupama je možda dobra materija za raspravu, ali je promašeni zakon. To bi se trebalo sve regulirati Zakonom o pravima iz mirovinskog osiguranja djelatnih vojnih osoba i ovlaštenih službenih osoba, a ne Zakon o službi u oružanim snagama, budući da Zakon o službi u oružanim snagama regulira dakle samu službu način postavljanja i razriješenja, a nikako ne regulira ili ne bi trebao regulirati prava iz mirovinskog osnova samo jedne kategorije vojnih osoba i to kategorije vojnih osoba prema načinu umirovljenja i to vojnih osoba prema posebnom načinu umirovljenja. Stoga mislim da bi predlagatelj trebao povući ovaj zakon i u proceduru uputiti prijedlog izmjena i dopunama Zakona o pravima iz mirovinskog osiguranja djelatnih vojnih osoba i ovlaštenika službenih osoba gdje se reguliraju sva prava i obaveze, odnosno prava i obaveze iz mirovinskog odnosa vojnih osoba. Uostalom, u članku 5. tog zakona, dakle koji se ne mijenja piše, da na temelju odluke vrhovnog zapovjednika djelatnoj vojnoj osobi koja ima osobite zasluge za unapređenje oružanih snaga, odnosno ako postoji drugi osobito važni razlog, vojna služba može prestati sd pravom na starosnu mirovinu prije ispunjenja uvjeta za stjecanje prava utvrđenih ovim zakonom i Zakonom o mirovinskom osiguranju. Dakle, gotovo je prepisan jedna alineja članka 197. Člankom 6. istog tog zakona, citiranog zakona, kaže se da na temelju riješenja nadležnog ministra, odnosno predstojnika Ureda za nacionalnu sigurnost o prestanku službe zbog potreba službe osiguranika može, osiguranik može ostvariti pravo na starosnu mirovinu, bez obzira na godine života kad navrši mirovinski staž od najmanje 30 godina, od toga najmanje 15 godina mirovinskog staža na dužnostima, odnosno poslovima na kojima se staž računa s povećanim trajanjem prema odredbama ovog zakona. Dakle, mi imamo predsjedničku mirovinu i imamo ministarsku mirovinu. Pri čemu je predsjedniča mirovina dva puta regulirana, jedanput je člankom 197. samo taksativno navedena kao ovlast. A ovdje je ona ponovno prepisana u ovaj zakon dva puta, gdje se kaže da to može činit se na temelju odluke vrhovnog zapovjednika, ali se jednako tako može to činiti i na temelju odluke ministar, očito iz istih razloga pri čemu se ovdje kod predsjedničke mirovine to kaže da je to zbog zasluga ili drugih razloga, a na temelju riješenja nadležnog ministra to se može činiti zbog potreba službe, dakle može postojati taj osobito drugi važni razlog. Pri čemu ministar ima kriterij od 30 godina plus 15, a predsjednik do sada nije imao nikakve kriterije. Dakle, ako postoji takva potreba za preciziranjem kriterija, onda je to svakako mjesto u Zakonu o pravima iz mirovinskog osiguranja, a ne u Zakonu o službi u oružanim snagama, jer mislim da činimo grešku precizirajući ovako precizno u ovom zakonu način umirovljenja jedne kategorije, ne načinu umirovljenje jedne kategorije, nego mogućnost predsjedniku da umirovi dio pripadnika oružanih snaga. I zbog toga mislim da bi bilo mudro regulirati to u zakonu koji tako je. A sada nekoliko riječi o samim kriterijima. Svakako treba definirati kriterije, pri čemu treba prije svega usporediti kriterije po kojima to može činiti predsjednik u odnosu na kriterije po kojima to može činiti ministar, dakle, ministar sada to može činiti ako netko ima 30 godina staža, 30 godina mirovinskog staža i 15 godina mirovinskog staža na dužnostima. A ovdje imamo situaciju da se kaže da netko može imati minimalno 10 godina mirovinskog staža pri čemu se ne kaže da to mora biti na bilo kojoj dužnosti. Dakle, to može biti 9 godina staža u negdje u civilstvu da tako kažemo i godinu dana recimo u Oružanim snagama. Jednako kao što se ne definira koliko od 32 godine mirovinskog staža treba imati u Oružanim snagama i koliko to mora provesti na dužnosti. Pretpostavlja se budući da je kriterij da najmanje 4 godine mora imati ocjenu "ističe se" da bi od tih 10 godina, odnosno od 32 ili 35 godina 4 godine trebalo biti u službi Oružanih snagama pri čemu čak ne na nekim dužnostima koje su posebno, posebno važne. Dakle, trebalo bi precizirati da se ove godine staža vjerojatno onda odnose na službu u Oružanim snagama. Drugo. Nelogično je da se takva mogućnost daje da se umirove dakle, osobe koje su posebno važne, doprinjele posebno razvoju Oružanih snaga ali se istovremeno kaže da je u posljednje 4 godine trebao imati ocjenu "ističe se". Najviša ocjena u Oružanim snagama je "naročito se ističe". Prema tome ako je netko naročito doprinio razvoju Oružanih snaga onda se pretpostavlja da je jednako tako ne samo u posljednje 4 godine nego u svo vrijeme koje je provodio u službi Oružanih snagama imao najvišu moguću ocjenu. Jer ako je netko 10 godina imao, nisku ocjenu, "ističe se" ili nižu a onda samo 4 godine imao ne najvišu ocjenu, ocjenu dakle, "ističe se" a ne naročito se ističe, onda se postavlja pitanje kako je taj mogao "naročito" doprinjeti razvoju Oružanih snaga. Nadalje, postavlja se pitanje zašto je ovaj kriterij od 6 mjeseci sudjelovanja u Domovinskom ratu i da li se doista to odnosi samo na generaciju ljudi koji rade u Oružanim snagama a imali su priliku sudjelovati u Domovinskom ratu. Dakle, što je sa svima onima koji su ušli, pridružili se Oružanim snagama nakon završetke akcije Oluje kada recimo nakon ili 1. 1. 96. kada se više ne računa sudjelovanje u Domovinskom ratu. Ono što je nelogično i nema nikakvog obrazloženja je zašto se kaže da je minimalni staž 10 godina pa se onda odmah skoči na 32 godine, dakle nema 20 ili 22 ili 18 nego su 32 godine pa 35 godina. I nelogično je što je inverzija dakle, što imaš manje staža moraš imati više odlikovanja, a što imaš više staža moraš imati manje odlikovanja. Obično je logika da ako imaš više staža imaš i više odlikovanja a ako imaš manje staža imaš manje odlikovanja. I nelogično je da bi netko sa 10 godina staža mogao imati primjerice 3 odlikovanja iz grupe reda. Ako pogledamo Zakon o odlikovanjima, onda je gotovo nemoguće u 10 godina staža dobiti ta tri odlikovanja, zato jer oni imaju, jedino ako ih ne dijelimo, ne dijelimo šakom i kapom. Nadalje, postavlja se pitanje kakav je suodnos ovog Zakona sa Zakonom, sa mirovinskom reformom. Jer veliki dio zaposlenih Oružanim snagama pretpostavljam danas uplaćuju drugi i treći stup mirovinskog osiguranja. Što će biti sa njihovom kumuliranom štednjom u drugom mirovinskom stupu, odnosno što će biti sa onim što su šparali u trećem mirovinskom stupu. Dakle postoji cijeli niz pitanja koje treba razrješiti ne samo što se tiče pitanja predsjedničke mirovine, u ovom slučaju, nego ja mislim da je potrebno puno bitnije, puno jasnije definirati i članak 6. Zakona o pravima iz mirovinskog osiguranja djelatnih vojnih osoba i ovlaštenih službenih osoba jer i ovdje su na vrlo nejasnim kriterijima propisane mogućnosti dakle, ministru, odnosno predstojnih Ureda za nacionalnu sigurnost da regulira kada će nekome prestati staž u Oružanim snagama prema diskrecionom pravu ministra, odnosno predstojnika Ureda. I u konačnici, ja se osobno zalažem da predsjednik ne treba imati takve ovlast, mislim da predsjednik treba imati ovlasti da imenuje i razrješava časnike u Oružanim snagama a da sve ostalo treba biti regulirano Zakonom o mirovinskom osiguranju i da treba biti u nadležnosti ministra obrane. Hvala.
Hvala lijepa poštovani kolega. Na redu je poštovana kolegica Antunović. Izvolite. Kolegica Antunović, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Moja razmišljanja o ovom Zakonu u velikoj se mjeri razlikuju od većine rasprava koje sam čula i moja su razmišljanja o ovom Zakonu, odnosno o institutu koji se navnodno pokušava riješiti ovim Prijedlogom izmjene i dopune zakona, najbliži je ustvari Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Moja razmišljanja o ovom Zakonu u velikoj se mjeri razlikuju od većine rasprava koje sam čula i moja su razmišljanja o ovom Zakonu, odnosno o institutu koji se navnodno pokušava riješiti ovim Prijedlogom izmjene i dopune zakona, najbliži je ustvari onome što sam čula da je ovom zakonskom tekstu govorio kolega Jozo Radoš. I uopće mi to nije čudno jer mislim da dijelimo vrlo slična, bliska iskustva i da zato o svemu ovome, o čemu postoje doista različita mišljenja razmišljamo na najsličniji način. Mi u Hrvatskoj imamo jednu vrlo lošu naviku. Kada netko krši ili ne poštuje neke zakone, mi umjesto da sankcioniramo one koji zakone krše ili ne poštuju, mi se pravimo nevješti pa se odlučujemo za izmjene ili dopune zakona, za preciziranje zakonskih odredbi koje su i same po sebi bile jasne. I ustvari žmirimo pred onom lošom osobinom da se nismo u stanju suočiti sa zločestim dečkima koji ne poštuju zakon, kojima zakoni ne znače ništa, koji zakone tretiraju tako nekakvim izgovorom za neke druge ali ne za njih. I umjesto da sankcioniramo one koji se tako ponašaju, mi onda trošimo još jedanput vrijeme i novac da bi navodno popravili neku zakonsku odredbu. Ustvari ovaj tekst je potpuno nepotreban. Mi možemo ovdje raspravljati o tome da li je potrebna institucija po kojoj vrhovni zapovjednik može umiroviti neku djelatnu vojnu osobu bez ikakvih kriterijima pod uvjetima koji pišu u zakonu da je posebno zaslužan za nastanak ili razvoj Oružanih snaga ili zbog nekih drugih razloga koji mogu biti doista različiti. I možemo raspravljati o tome da li taj institut treba u potpunosti maknuti oko toga. Ali ako smo se odlučili a jesmo se odlučili ne u ovom ali u prethodnom sazivu Sabora da takav institut postoji i da vrhovni zapovjednik, ne predsjednik Republike nego vrhovni zapovjednik ima takvu ovlast onda mislim da je smješno, nepotrebno i potpuno demagoški utvrđivati nekakve dodatne kriterije, a pogotovo je smješno da se vezuju uz prava mirovinskog osiguranja koja vrijede za neke potpuno druge kategorije ljudi i u nekim potpuno drugim uvjetima. Ja sam se doista pitala i čitala i tražila po ovom zakonu i pokušala otkriti zbog čega se uopće i to na ovako jedan brzi način odlučilo ići sa prijedlogom dopuna ovih odredbi Zakona o službi u Oružanim snagama. Činjenica je da je vrhovni zapovjednik nedavno zbog jednog slučaja umirovljenja jednog bojnika po tom institutu doveden u vrlo nezgodnu situaciju. Najvjerojatnije pomalo obmanut i zaveden odnosno neinformiran jer je prijedlog koji je do njega došao bio vjerojatno lažno obrazložen. Taj slučaj je najvjerojatnije povod što se, što se netko odnosno Vlada u ovom slučaju kao predlagatelj odlučila za prijedlog izmjena ovog Zakona. Netko je radio vjerojatno na tom tekstu, a ja znajući ljude koji su profesionalci i koji u pravilu pripremaju ove tekstove mislim da oni iza ovog teksta uopće ne stoje i da iza toga stoji čista politika. Ja doista kao i kolega Radoš mislim da se ovim zakonskim tekstom treba pokriti nešto ružno što se dogodilo, nešto ružno što je obilježilo ja bih rekla, politički ružno obilježilo stranku na vlasti ali meni to nije bitno i mislim da slučaj umirovljenja pa povlačenja mirovine bojnika Čačije nije interesantan zbog toga što je on bio pa prestao biti pomoćnik ministra, što je dobio počasnu mirovinu pa je ona poslije povučena nego je karakterističan i bitan zbog nečeg drugog. Taj bojnik ne zaslužuje nikakvu mirovinu. Ni po Zakonu o mirovinskom osiguranju ni po Zakonu o službi o, o službi u oružanim snagama. On ne zaslužuje ne samo počasnu tzv. predsjedničku mirovinu nego zaslužuje nečastan otpust i to je ono što je taj bojnik jedino po hrvatskim zakonima mogao i trebao dobiti. I svi oni koji su propustili primjeniti zakon u članku 196. koji kaže da se djelatna vojna osoba bio on vojnik ili najviši general nakon što se 5 dana ne pojavi na poslu dobiva nečastan otpust. Svi oni zaslužuju da budu prozvani, da odgovaraju zbog čega jednom bojniku koji nije baš ni mali čin u oružanim snagama, zbog čega tom bojniku nisu odredili nečastan otpust nego su ga predložili i obmanuli vrhovnog zapovjednika za jednu ovakvu počasnu mirovinu. Počasnu mirovinu za koju ja mislim da treba ostati u Zakonu o službi u oružanim snagama i mislim da mogućnost zloupotrebe tog instituta je toliko mala, toliko mala da je doista gotovo bespredmetno raspravljati o tome. Mi smo zemlja koja je nedavno izašla iz rata. Mi smo zemlja u kojoj su mnogi silom postali vojnici. Mi smo zemlja u kojoj su mnogi stekli vojničke zasluge u tom ratu i mi smo zemlja koja će ovaj institut moći časno i pošteno primjenjivati sigurno još neko vrijeme ako budemo časni i pošteni ljudi. Ako budemo primjenjivali zakon. Ovakav kakav je potpuno dovoljno. Međutim ako ćemo se praviti nevješti, ako ćemo tražiti da se provode stegovni postupci koji traju mjesecima i dokazivati nepobitne činjenice kao što je bila činjenica da bojnik Čačija jednostavno mjesecima ne da je bio na bolovanju nego nije dolazio na posao. Pri tome se javno slikao. Pri tome su njegovi nadređeni vodili evidenciju o tome. Pri tome je gotovo sve čisto. Svaki drugi vojnik, svaki drugi časnik bi dobio nečastan otpust, ali ga nije dobio bojnik Čačija. Bojnik Čačija je bio od tog istog Ministarstva, od tih istih zapovjednika, od tog istog ministra predložen za počasnu mirovinu. I sad zbog svega toga bi trebalo uvoditi nekakve kvazi kriterije. Zbog svega toga bi trebalo onemogućiti nekome kom doista pripada i ima pravo na ovakvu počasnu mirovinu da ju dobije, da bi pokrili jednog lošeg vojnika, jednog lošeg čovjeka, jednog nečasnog časnika. Njegov slučaj treba biti riješen nečasnim otpustom. I meni je jako žao, ja ovdje imam pismo potpisano od premijera Sanadera u kojem se i on pravi nevješt, u kojem tog istog bojnika navodno eskulpira to što nije vođen stegovni postupak, za kršenje sudjelovanja u političkoj kampanji. Ma to je nebitna stvar. To je pitanje političkih ocjena i procjena hoćemo li mi u krajnjem slučaju sankcionirati i takve stvari. Ali smijemo li mi dozvoliti da netko ne dolazi mjesecima na posao, da o tome postoje evidencije, a da se svi na to oglušuju pa i premijer nakon što sam ga upoznala sa činjenicama o tome da je to nešto što ne treba istraživati, nešto što ne treba dokazivati nego nešto što je nepobitna činjenica. I zbog svega toga ja naprosto mislim da je ovaj, ovakav tekst Prijedloga zakona potpuno nepotreban, da treba ostati rješenje do daljnjega onakvo kakvo je. Da Zakon o službi u oružanim snagama ima potrebe korigirati i mijenjati zbog iskustva i prakse u primjeni kroz ovih nekoliko mjeseci koje su, koje su se pokazale, ali nipošto ne treba ići sa ovakvim nepotrebnim i lošim prijedlozima izmjena.
Hvala lijepa kolegice Antunović. Imamo prvo repliku, kolega Bitunjac izvolite.
Gospođa Antunović je u nekoliko navrata rekla i koristila je termin da je vrhovni zapovjednik oružanih snaga i predsjednik države bio obmanut. I to ne jedanput nego više puta. Budući da je ona bila ministrica u to vrijeme pa me interesira tko ga je obmanjivao? I što ste vi gospođo Antunović tada kad ste bili ministrica u to vrijeme radili i dopustili da predsjednik oružanih snaga bude u, i sustava obmanut i doveden u tu poziciju. A što se tiče gospodina Čačije da je se slikao on je čovjek naočit prema tome on se nije slikavao nego su ga slikali. Evo hvala lijepa.
Hvala vama. Odgovor na repliku kolegica Antunović.
Pa svakako da ću vam odgovoriti i to vrlo precizno. Malo ćete se iznenaditi možda. Vrhovni zapovjednik je bio obmanut nakon što sam ja prestala biti ministrica jer je prijedlog za počasno umirovljenje gospodina Čačije došao vrhovnom zapovjedniku 31.12. Dobro sam informirana. Na samu staru godinu to se moralo dogoditi kako gospodin Čačija ne bi izgubio neke privilegije dodatne koje je s tim trebao steči. A ja sam vam prestala biti ministrica 23.12. Prema tome ja s predsjednikom o tome nisam razgovarala niti sam imala potrebu razgovarati jer je ono na čemu sam ja inzistirala nakon što sam bila upoznata sa slučajem Čačija i nakon što sam vidjela da puna dva mjeseca ne dolazi na posao, tražila sam od načelnika Glavnog stožera, od načelnika personalne uprave i to pismeno, o tome vam postoje pismeni tragovi u tome da se provede postupak nečasnog otpusta. Međutim zato što je gospodin Čačija bio visokopozicioniran, imao jako zaleđe u samom predsjedniku Vlade nitko se to u vojsci nije usudio i to je slabost naših generala, a povrh svega toga novi ministar koji je imao sve papire jednako kao i ja pred sobom ipak je pod nečijim utjecajem ili na vlastitu inicijativu predložio predsjedniku počasno umirovljenje. Prema tome ja sam poduzela sve da nečasni časnik dobije nečasni otpust, ali nakon mene netko je poduzeo sve da nečasni časnik dobije počasnu mirovinu.
Lijepa ispravak netočnog navoda. Poštovani kolega Kovačević.
... [[Govornik se ne razumije]] puno ranije netočan ispravak krivog navoda kada je kolega Mršić govorio a to se odnosilo na situaciju gospodin Mršić nije shvatio kakva je intencija. To se odnosi na onu varijantu deset godina djelatne vojne službe to je prvi uvjet i onda ima kumulativni uvjet. Tako da vam dolazi ona daljnja rasprava. A kad smo već kod ovoga tko je predložio umirovljenje tajnice generala Stipetića.
Hvala lijepa na ispravku. Ispravak netočnog navoda poštovani kolega Luka Bebić potpredsjednik Doma izvolite kolega LUka.
Tvrdnja gospođe Antunović da gospodine Sanader nije poduzeo ili je poduzeto pogrešno da se nečasno otpusti bojnik Čačija. Pri tome je upotrijebila što sam ja mogao nabrojati, a došao sam u pola rasprave jedno 15 puta riječ nečasno. Što pokazjje da gospođa vrlo olako barata sa riječ nečasno. Ja joj postavljam pitanje ako dva mjeseca bojnik Čačija nije dolazio na posao, a vi ste ministrica obrane, pa ste tražili od načelnika glavnoga stožera ili ne znam koga da to riješi. Što ste poduzueli prema načelniku glavnog stožera ili časniku koji to nije htio riješiti, i ako niste bili u stanju ništa poduzeti kao ministar obrane pa ste bili nemoćni, što niste vi podnjeli ostavku kao ministrica obrane. Zbog toga što niste izvršavali svoju dućnost.
Sami ste rekli da niste ispravili poštovani kolega netočni navod jer ste rekli da sami da postavljate pitanja zastaupnici Antunović A ne da ispravljate netočni navod. Ja vasa molim da to više ne činite jer je to zloupotreba Poslovnika. Izvolite kolegice Antunović povreda Poslovnika.
Gospodin LUka Bebić je povrijedio Poslovnik članak 209. i dobio je prilično lijepu priliku da navodno prozove mene da ja nisma ništa učinila. Međutim ja protestiram protiv ovakvog istupanja, ja sada nemam mogućnost odgovoriti ali odgovorila sam. sve sam učinila ali na žalost strah od vaše politike jači je od časti i ugleda hrvatskih generala.
Na redu je poštovani kolega. Povreda Poslovnika izvolite.
... [[Govornik nije uključen]] koja sustavno vrijeđa i provocira u ovom SAboru, a to što govori vidjeli smo i na primjeru zdravstva sve su bili ćorci.
Ja moram reći kolega da niste rekli koji je član Poslovnika povrijeđen. MOram reći nadalje da tražite opomenu i dajete opomenu kolegici Antunović što ne možete ne predsjedavate. I treće moram reći dan ije uvreda to što je kolegica rekla jer ona je rekla da je strah od politike to je stvar konstatacije iznošenje mišljenja. Ali nije uvreda, da je uvreda ja bih već bio postupi. Na redu je poštovani kolega Krešimir. Povreda još jedanputa Poslovnika.
... [[Govornica nije uključena]] da je moja oštrina ovdje zbog 30 tisuća djelatnih vojnih osoba koje su obične krpe u odnosu na jednoga bojnika Čačiju. Ili vi bi htjeli da to tako bude. A ja to ne mogu dozvoliti.
Ja mislim da ste koristeći institut povrede Poslvonika zloupotrebili institut i jedno i drugo. I drugo što mislim o svemu tome da ste emotivno nastupajući zapravo u vođenju replika i polenika upotrebili riječi koje ne trebaju da se čuju u ovoj dvorani. Pa ni u takvom kontekstu pogotovo ova zadnja da se vojnici upoređuju sa krpama. To nema smisla. Molim da se ne vrši pritisak na predsjednički stol. Kolega Čosić izvolite imate riječ.
Štovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora dame i gospodo. nema sumnje da nakon ovakvih rasprava i nakon svega onoga što se dešavalo u proteklom razdoblju naročito proteklih godina da nam trebaju izmjene i dopune zaokna o službi u oružanim snagama RH koji će biti ajsne koje će bit idugotrajne koje će biti prihvatljive svima trajne da bi ljudi koji djeluju i rade u oružanim snagama Republike Hrvatske mogli nakon svega planirati svoju profesionalnu karijeru. SVe to što se tim ljudima dešavalo zadnjih godina oni zaista nisu zaslužil iu jednoj državi koja na žalsot kada je u pitanju ovaj segment ne može dokazati niti po kazati da je predstavljala uređenu pravnu državu. Treba nam dakle jasna kriterij kriterij koji će trajati, koji će ljudi uvažavati a ne ono što smo imali. I u tom smislu treba pozdraviti ovu inicijativu uz sve primjedbe kojima ću nešto više kasnije reći. Svakako ove izmjene i dopune zakona o službi oružanim snagama, moraju voditi prije svega računa o doprinosu svih onih koji su tijekom Domovinskog rata stvarali RH. Dalje treba voditi računa o ograničenim financijskim mogućnostima. Dalje isto tako treba voditi računa u ovom prelaznom razdoblju i određenim potrebama koje se odnose na restrukturiranje oružanih snaga RH. ali prije svega rekao sam trebaju nam postojani standardi i kriteriji na njih smo na žalosat dugo čekali i zbog toga su se dešavali svlučajevi. Različiti. Na žalost najmanje od svijh tih slučaja je slučaj bojnika Čačije. Bilo je daleko težih slučajeva o kojima se nije ni čulo o kojma e nije ni razgovaralo i zbog toga smatram da ovakve vrste rasprava u jednoj ozbiljnoj instituciji su nedopustive. Nedopustivo je kada se priča o deficitu državnog proračuna da jedna osoba kaže ne, a druga kaže da. Pa gospodo postoje institucija ako to nismo u stanju sami napraviti, uzmite određenu agenciju i platite je i ona će vam reći što je istina. Prema tome, bojnik Čačija je zaista jedan minorni beznačajan slučaj koji ovoga trentuka dobiva one razmjere neprihvatljive kako bi se mnogi drugi važni problemi težeg karaktera a ovaj zaboravili. I evo vodeći računa o ovom konkretnom prijedlogu izmjena i dopuna zakona o službi u oruažanih snagama, ja bih htio reći nekoliko riječi. Svakako prije toga želio bih naglasiti vrlo skoro imati ćemo i raspravu o stanju u oružanim snaagama koja je prihvaćena na zadnjoj sjednici Sabora, i tada treba dati ovom Saboru jasnu statistiku o broju umirovljenih osoba, umirovljenih generala po kojim osnovama po kojim kriterijama, i po kojim standardima. Držim da je važno da imamo jedinstvene standarde i kriterije za sve. Nema nikakvog razloga da predsjednik Republike ili vrhovni zapovjednik ima veća prava u odnosu na one zakone koji su usvojeni u Hrvatskom saboru kao najvišem zakonodavnom tijelu Republike Hrvatske. Ne mogu se po diskrecionom pravu umirovljivati sekretarice neke da, a neke ne. O tome se nije razgovaralo i to nije poprimilo ovakve političke razmjere kao što je poprimio slučaj Čačija. No krenimo na konkretan prijedlog zakona. Među općim uvjetima naglašava se potreba najmanje 10 godina djelatne vojne službe. To nije puno normalno, ali s obzirom na okolnosti da se nalazimo u jednom tranzicijskom periodu i željeli bi što je moguće prije doći do jedne stabilne strukture Oružanih snaga koja će imati na razini pojedinca svoj predvidivi životni ciklus, deset godina dakle djelatne vojne službe. Dodatni uvjeti o kojima se govori i mislim da je to ono što zaslužuje pažnju, odnose se na sljedeće. Minimalni mirovinski staž od 10 godina dodatno i onda ide jedan niz alternativnih kriterija koji mislim da nisu prihvatljivi i nisu opravdani. Ne može se izjednačavati sljedeća kategorija. Znači jedno odličje iz grupe velereda. Odličje iz grupe velereda koje pripada odličjima kralj Tomislav s lentom i Velikom Danicom, kraljica Jelena s lentom i Danicom, kralj Petra Krešimira itd. rekao je nedavno zastupnik HSP-a uvaženi gospodin Pero Kovačević da ta odličja imaju samo tri čovjeka i ta tri čovjeka su u mirovini. Prema tome zaista se postavlja pitanje koliko je opravdan i koliko ima smisla taj kriterij. On ima smisla, jer kad se govori o minimalnom trajanju i minimalnom mirovinskom stažu da trebamo imati oštre kriterije i uvjete u smislu doprinosa stvaranju Republike Hrvatske kroz tu vrstu odličja. No međutim, ta odličja tipa velereda se izjednačuju sa tri odličja iz grupe reda koja imaju desetak, nije važno koliko točno ljudi, ali dalje znači ti kriteriji se postavljaju na sljedeći način ili velered ili tri reda i na kraju dolazi se do onog najbitnijeg, ili dakle dodijeljene dvije Spomenice Domovinskog rata. Gospodo ta odličja Spomenice Domovinskog rata i Spomenicu domovinske zahvalnosti imaju tisuće ljudi. Konkretno kao što je rekao gospodin Kovačević Spomenicu Domovinskog rata ima 420 tisuća ljudi, a Spomenicu domovinske zahvalnosti 25 tisuća ljudi. Prema tome na taj način kroz te kriterije koji se postavljaju alternativno ili – ili – ili, jednostavno stvaramo uvjete da 25 tisuća ljudi minimalno može uz pohvalu vrhovnog zapovjednika steći pravo da ih ministar predloži za umirovljenje. Dalje opet sljedeći ili se odnosi na uvjet, dvije spomenice i jedno sudjelovanje u mirovnim misijama. To sve uspoređivati sa najvišim državnim odličjima nije prihvatljivo i nije jasno da li su ovi kriteriji restriktivni, kad bi bili restriktivni onda bi sve ostalo na veleredu i redu ili su ti kriteriji nerestriktivni pa se onda nakon restrikcije u prva dva uvjeta ili/ili oni proširuju na ili dvije spomenice i pohvala vrhovnog zapovjednika ili dvije spomenice i jedno sudjelovanje u mirovnim operacijama. Nije jasno što je bio cilj i stoga na kraju zaključio bih sljedeće. Jako je važno da se ovaj prijedlog zakona nalazi u prvom čitanju i mislim da je zato i jako važna odluka predsjednika Vlade da se ovaj prijedlog zakona do drugog čitanja doradi i da bude ono što treba ne samo hrvatskim braniteljima, ne samo hrvatskim časnicima i djelatnim vojnim osobama nego svima nama kao temelj uređene pravne države. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega. Završnih pet minuta u ime kluba HSP-a poštovani kolega … Ispričavam se bila je replika. Imate pravo kolega Matušić replika.
Gospodine potpredsjedniče potaknuo me kolega Ćosić kad je rekao da je slučaj Čačija minoran. Ne samo da je slučaj Čačija minoran on je i benigan, ali se on danas sa vrlo jasnim razlozima ovdje u ovom Visokom domu apostrofira. Naime, apostrofiranjem slučaja Čačije očito se želi zamagliti pogled javnosti u kriminalne radnje bivše vlasti pa se tako želi zamagliti ono što se danas recimo pojavljuje u jednoj dnevnoj novini u "Novom listu" gdje se poziva Državno odvjetništvo i USKOK i pita ih se što se napravilo da se utvrdi zašto su .porezni obveznici morali ispaštati na svojim leđima 700 milijuna kuna koje će propasti u brodogradilištu "Viktor Lenac". Dakle slučaj Čačija se danas koristi da bi se zamaglile oči javnosti oko ključnih problema ove države. Treba ispitati kriminal i u "Viktoru Lencu" koji ste provodili i u "Ini" i u drugim institucijama o kojima ste i sami govorili. Međutim, danas je bitno apostrofirati slučaj Čačija iz razloga koji je vama poznat samo zato da bi se kažem prikrilo od javnosti koji su stvarni problemi Hrvatske države i koji su problemi s kojima se susreće hrvatska Vlada koja je budimo iskreni vrlo uspješno riješila slučaj Čačija i epilog je vrlo jasan za razliku od vaše Vlade koja recimo osobu koja je bila pravomoćno osuđena držala za pomoćnika ili zamjenika ministra kao što smo to imali prilike čuti ovdje u Hrvatskom saboru.
Hvala lijepa poštovani kolega. Na temelju tzv. rapsravnog imuniteta koji zastupnik ima vi imate pravo i tako govoriti u Hrvatskom saboru, ali na temelju članka 214. Poslovnika nemate pravo vrijeđati druge zastupnike koji su do jučer bili članovi Vlade, a danas su zastupnici. Njima ste se obraćali i zbog toga vam sukladno članku 214. stavku 1. izričem opomenu. Molim kolegu Kovačevića. Izvolite. Šta je povrijeđeno kolega?
Poslovnik je povrijeđen u članku 213. i 214. i molim mišljenje Odbora za …
U kom pogledu je povrijeđen članak 213. i 214.
Povrijeđen je u smislu zato što nikoga nisam vrijeđao nego sam iznosio točne činjenice koje su …
Ne, ne. Vi ste rekli kolega što možete provjeriti u Poslovniku, u fonogramu saborske rasprave da se bivša Vlada bavila kriminalom i okrenuli ste se prema zastupnicima koji su u ovom Domu.
Ne, nije točno. Nije istina.
Pogledajte fonogram.
Tražim da se utvrdi točno što sam rekao i tražim mišljenje Odbora za Ustav i Poslovnik.
Nemam ja ništa protiv da Odbor za Ustav utvrdi što se, da se točno utvrdi što je rečeno.
Tražim da se točno utvrdi što je rečeno.
Nemam ja ništa protiv. Odbor za Ustav u roku od 24 sata ima pravo to utvrditi, a vi se prisjetite šta govorite i vodite računa o tome šta govorite, fonogram će pokazati sve.
Niste me točno reinterpretirali i molim da se …
Nemam ja vas šta reinterpretirati, piše u fonogramu, utvrdit će Odbor za Ustav.
Tražim u ime Kluba zastupnika HDZ-a stanku od 5 minuta.
Da li klub HDZ-a traži stanku [[Upadica: Da.]] Ja pitam predsjednika kluba. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim vas lijepo, ja pitam predsjednika kluba da li klub traži stanku.
Stanku od 5 minuta.
Hvala lijepo. Određujem stanku od 5 minuta. Izvolite. ... [[Početak nije snimljen.]] Da, izvolite. Kolega Matušić ima riječ, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Prije svega, u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice protestiramo zbog ponašanja potpredsjednika Hrvatskog sabora i tražimo naknadno opomenu zbog izjava gospođe Željke Antunović da se hrvatski vojnici i generali više plaše naše, HDZ-ove politike nego što drže do svog ugleda i časti. Isto tako, tražimo opomenu zbog izricanja da su hrvatski vojnici krpe. Također Klub Hrvatske demokratske zajednice smatra potpuno neopravdanim izricanje opomene od strane potpredsjednika Hrvatskog sabora, mene kao zastupniku jer u mom istupu nismo pronašli nikakav argument da se radilo o bilo kakvom vrijeđanju već suprotno. Namjera moga istupa je bila da ukaže na činjenicu da se danas apostrofiranjem i ponovnim isticanjem slučaja Čačija, zapravo pokušava, pokušavaju oči javnosti odvratiti od stvarnih problema koji stoje pred ovom Vladom i pred ovim Hrvatskim saborom, a tiču se među ostalim i kako je to, kao što sam već i spomenuo navedeno danas u jednom od dnevnih listova, konkretnije ću sad reći u "Novom Listu", gdje su određeni zainteresirani u slučaju oko brodogradilišta "Lenca" prozvali i pozvali i hrvatsku Vladu, ali i USKOK i državno odvjetništvo što rade po slučaju brodogradilišta "Viktor Lenac" gdje je sasvim jasno da će prema njihovim tvrdnjama danas javno iznesenim u medijima, 700 milijuna kuna, hrvatskih kuna opteretit državni proračun. U konačnici, odnosno porezne obveznike, odnosno hrvatske građane. Dakle, namjera mi je bila ukazati na ti da se isticanjem slučaja Čačija koji se zapravo eksploatira već posljednjih 4 mjeseca i na određen način se održava život oporbenih stranaka kroz taj slučaj koji je zapravo benigan i minoran, kao što sam rekao, jer se zapravo i u odlukama hrvatske Vlade taj slučaj i okončao. Za razliku od nekih drugih slučajeva gdje sam upoznao, odnosno podsjetio vas da ste na mjestima pomoćnika ministra države, ljude koji su bili pravomoćno osuđeni, dakle, sa pravomoćnim presudama i niste ništa postupali. Dakle, to je bila namjera i u tim namjerama, ako se neko kao predstavnik hrvatske Vlade koji danas zastupnik prepoznao u nekim djelima, doista nisam ni imao namjeru nikakvu radit paralelizam niti ih spajat, to dvoje. Ali i dan danas mislim i smatram da ono što je netko radio kao ministar u Vladi Republike Hrvatske i ako je povezano sa određenim radnjama koje trebaju bit sankcionirane, to treba biti i napravljeno. Dakle, to je bila namjera moga istupa, zato Klub Hrvatske demokratske zajednice traži stav i mišljenje Saborskog odbora za Ustav i Poslovnik o postupku predsjedavajućeg, trenutno predsjedavajućeg potpredsjednika Hrvatskog sabora jer smatramo potpuno neopravdanim izricanje opomene. A još jedanput kažem, tražimo naknadno izricanje opomene za izjave zastupnice gospođe Antunović.
Hvala, hvala lijepa, poštovani kolega. Ponovo podsjećam da u slučaju kolegice Antunović i polemike koja je bila oko replika i ispravaka netočnih navoda između kolegice Antunović, zastupnice ovoga Doma, kolege Luke Bebića, da je bilo s obje strane upotrebljavanja riječi i da sam skrenio pozornosti i jednima i drugim da to ne čine. Isto tako sam i druge upozorio da ubuduće ne čine i ne zloupotrebljavaju institut povrede Poslovnika ili institut replike, odnosno ispravka netočnog navoda. A sada dopustite da još jedan puta ponovim i citiram što ste vi, poštovani kolega, izgovorili. Citirat ću samo dvije rečenice. Citiram: "Naime, apostrofiranjem slučaja Čačija očito se želi zamagliti pogled javnosti u kriminalne radnje vaše vlasti", i okrenuli ste se prema kolegici Antunović. Drugi slučaj. "Treba ispitati", molim. To je citat. Citiram iz fonograma. ... [[Govornici govore u glas, upadica se ne razumije.]] Fonogram Hrvatskog sabora. Oprostite kolegice i kolege. Ja u ovom momentu predsjedavam, raspolažem fonogramom, raspolažem fonogramom i zato je bila stanka jer vi znate da kad se stanka odredi da predsjedavajući radi toga da bi se moglo pravovaljano postupat, traži fonogram. Drugi citat: "Treba ispitati kriminal i u "Viktoru Lencu" koji ste provodili i u INA-i i u drugim institucijama o kojoj ste i sami govorili", točka. Poštovani kolega, zbog svega takvih, takvih teških riječi kojim ste između ostaloga uvažene zastupnike uvrijedili ja sam na temelju članka 214. vam izrekao opomenu, a slažem se sa prijedlogom Kluba zastupnika HDZ-a da Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav ispita da li je moja opomena bila na mjestu prema vama, ali o tome može sada i svoj pravorijek reći i naša javnost, na temelju ovoga što sam citirao. Izvolite, kolega, povreda Poslovnika. Kolega Boras.
Pa ja sam se, gospodine predsjedavajući, javio za povredu Poslovnika jer ste objašnjavajući svoju odluku rekli, citiram, zapravo citirat ću samo dvije rečenice iz izlaganja predstavnika Kluba zastupnika HDZ-a. I rekli ste "citiram". Niste završili citat, a rekli ste, okrenio se prema lijepo, gospođi Antunović, kao. Prema tome, nije točno da ste točno citirali fonogram. U fonogramu ne piše, a vi citat niste završili, da se kolega okrenio tamo. To je vaša slobodna interpretacija i ja vas molim, dopustite da svoje mišljenje da Odbor za Ustav i Poslovnik ako je to Klub Hrvatske demokratske zajednice tražio.
Nisam ja uopće osporavao pravo da mišljenje o tome Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Osim toga, nijedan predsjedavajući to ni ne može jer takvo pravo da zatraži to mišljenje ima zastupnik protiv koga je izrečena mjera. Ja sam samo zbog toga da bude informiran Sabor, zbog toga da bude informirana javnost i još jedan puta, iz fonograma, onoga što je izgovorio zastupnik Frano Matušić, pročitao karakteristične rečenice na temelju kojih sam izrekao opomene. A bilo bi dobro, vjerujte mi, da svi mi ovdje u Saboru imamo više stupnja i razumijevanja i međusobne tolerancije da se međusobno ne vrijeđamo, ni u ovim ni u bilo kojim drugim sličnim ili još težim slučajevima. Hvala lijepa. Želi li u ime Kluba HSP-a se očitovati klub? Hvala lijepa. Onda molim Klub HSP-a da nastavljamo raspravu, da uzme svojih završnih 5 minuta u vezi sa zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Prije svega, moram kazati u ime kluba HSP-a da ni ova rasprava nije bila onakva kakva bi trebala biti i kakva bi bila uloga nas zastupnika u Hrvatskome saboru, da vodimo računa o stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske kako je, vidili smo i sami, da je jedino razuman u tome bio predsjednik Vlade koji je shvatio o kakvim problemima je riječ i odmah je odustao od hitnosti postupka. A očito da su mnogi već imali unaprijed pripremljene govore. Pa sam zbog toga, nisu ni slušali što smo mi drugi govorili. Prema tome, mene posebno danas pogodila i ta činjenica što su danas bio naraštaje pripadnika Hrvatske vojske, škole Blagozadro, koje su iste ili slične stvari koje sam ja istina već imao pripremljeno i točno sam rekao koji podzakonski, koliko podzakonskih propisa nije donešeno, i o tome da, pazite, kad se pripadnik djelatnog sastava pukovnik i brigadir ohrabri pitati, pa što to priča ministar obrane daukida dvije grane oružanih snaga? To već samo dokazuje to kolika je zemlja u samim oružanim snagama, šta se to radi, kako se radi. Mi smo odavno rekli da tu i danas čujemo u razgovorima, preustroj. Pa ljudi moji, znate li vi šta je preustroj? Ovo je čisto smanjenje. To je čisto smanjenje. Dajmo jedanput to visoki generali govore, koji su nekad bili zamjenici ministra. Nema tu riječi o preustroju. Pa tema je oružane snage Republike Hrvatske.
… [[govornik se naknadno uključio, ne čuje se]] dopuna Zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske.
A ovo služba ili šta je?
Ne. Kolega imate pravo govoriti, ali vas ja molim vratite se na temu. Izvolite.
Gospodin Mate Arlović nije bio u oružanim snagama, pa ne zna šta je služba, ali nema problema. Jedan dio što sam ja mislio reći u ime Kluba i nomotehničkih nedostataka rekao je gospodin Arlović vezano za to da bi ovo mogao biti samo Zakon o dopuni, zbog toga što se ništa ne mijenja. Ali ajmo sad na razno razne bisere, pa ću reći prvi biser, a to je da se znači, traži se kumulativni uvjeti u prvome kaže da ima najmanje 10 godina djelatne vojne službe. i sad se postavlja prvi kumulativni uvjeti, kaže, i minimalni mirovinski staž od 10 godina. Pa zanimljivo, kako će imati 10 godina djelatne vojne službe, neće imati 10 godina minimalnog mirovinskog staža. i onda gospodin Jarnjak kaže kako to precizno određeno. Svaka čast u preciznosti. i zamislite sad što mene pogađa u tome dijelu da se stavlja ekvivalent. Veli, jedno odlikovanje iz grupe velereda, a mi smo vam prvaši rekli koliko ima živućih, samo su trojica koji imaju to odlikovanje iz grupe velereda i stavlja se ekvivalent, to je najviše odlikovanje koje može dobiti pripadnik oružanih snaga u Hrvatskoj, i onda se stavlja ekvivalent da to je jednako dodjeljivanju dviju spomenica, jedno sudjelovanje u mirovnim misijama u trajanju od najmanje 3 mjeseca. Pa to vam je kao da kažete, da je isto tisuću eura i tisuću kuna. Evo to vam je, to bi vam bio isto ekvivalent na ovaj način. Prema tome, puno je takvih nedorečenosti. I apeliramo na Vladu, iako opet nema ni jednog od predstavnika, bio je gospodin Palarić pa napustio, jer sam mislio da će mi bar on uspjeti odgovoriti. Neka mi netko otvoreno kaže, kad će Vlada ispuniti obveze? Mi ne razlikujemo, mi ne govorimo Vlada Račanova, Vlada Sanaderova. Za nas je Vlada Republike Hrvatske i tražimo da se donesu podzakonski propisi, a ne da imamo situaciju da ni sam Predsjednik države nije donio 6 podzakonskih propisa bitnih, 17 ministar obrane, a samo u području oružanih snaga, a u području obrane ih ima 50 i nešto. Pa prema tome, dajmo radimo svoj posao i opravdajmo povjerenje hrvatskoga naroda, a nemojmo stalno trošiti prepucavanja između klubova, slučaj Čačija, slučaj ovaj, slučaj onaj, pa radimo ono za što smo plaćeni, za što nas je narod izabrao. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega. Ispravak netočnog navoda kolega Nenadić. Izvolite poštovani kolega.
Gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Kolega Kovačević je vjerojatno predvidio da 10 godina vojne službe ne znači i 10 godina mirovinskog staža, jer je tijekom rata bio beneficirani vojni staž i prema tome, kada se postupak je sasvim jasan, da je 10 godina mirovinskog nešto puno više u odnosu na ono što je govorio.
Hvala. Nema ispravka ispravka netočnog navoda. Povreda Poslovnika, recite koji članak i u kom dijelu?
Članak 209. stavak 1. Ista je situacija kao sa potpredsjednikom, vi ne razumijete djelatna vojna služba, pa mora biti 10 godina efektne djelatne vojne službe, je li vam jasno. Pa normalno, a posebni staž i efektivni mirovinski ide još više. Sramota.
Poštovani kolega Kovačević moram vam reći da nije povrijeđen članak 209. stavak 1. Jer članak 209. stavak 1. govori o pravu zastupnika da može zatražiti odmah dobiti riječ kad govornik završi govor, ako smatra da je povrijeđen Poslovnik, a mora uz to obrazložiti koji je članak, gdje je povrijeđen. Vi to niste, i opet ste zloupotrijebili pločicu. Molim vas nemojte to raditi. Stvarno molim.
Ja se ispričavam, ali ipak sam rekao da nije u pravu.
Kolegice i kolege time je završena rasprava po prijavljenim diskusijama. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti završnu riječ? Ne želi. Zaključujem raspravu o ovoj točci, glasovat ćemo kad se za to steknu uvjeti.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske, prvo čitanje. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Broj 73. Prvo, prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službi u oružanim snagama Republike Hrvatske. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 95 glasova za i 6 protiv usvojen prijedlog ovog zaključka.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda - Prijedlog Sporazuma o suradnji Republike Hrvatske i Republike Bugarske u okviru približavanja i pristupanja Europskoj uniji Predlagatelj Sporazuma je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili u pretince. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije. Njihova izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Ne. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Nemamo prijavljenih nikoga za raspravu. Želi li se netko prijaviti za raspravu ovoj točci dnevnog reda? Ne. Zaključujem raspravu. i poštovane kolegice i kolege molim brojače da utvrde kvorum, vas da pozovete zastupnike o ovoj točci moramo i glasovati zbog ažurnosti da se ova točka donese. Molim zastupnike ako ih ima vani da uđu u dvoranu. Imamo kvorum, prisutno je 84 zastupnika. Prema tome, možemo pravovaljano odlučivati. Dajem poštovane kolegice i kolege na glasovanje sljedeći zaključak. Prima se na znanje Izvješće o pregovorima o sporazumu o suradnji Republike Hrvatske i Republike Bugarske u okviru približavanja i pristupanja Europskoj uniji. Drugo, prihvaća se prijedlog Sporazuma o suradnji Republike Hrvatske i Republike Bugarske u okviru približavanja i pristupanja Europskoj uniji. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Nitko. Tko je suzdržan? Nitko. Utvrđujem da je zaključak donesen jednoglasno sa 86 glasova za. Hvala vam lijepa. Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda - Prijedlog Zakona o zabrani uporabe, stvaranja zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju, prvo čitanje P.Z. br. 75 Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Njihova izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Ne. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Da. U ime Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, gospodin Ivan Jarnjak, predsjednik odbora. Izvolite gospodine predsjedniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnosot na 10. sjednici održanoj 21. travnja 2004. godine razmotrio je prijedlog Zakona o zabrani i stvaranja zaliha proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju kojeg je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 29. ožujka 2004. godine. Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti sljedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog Zakona o zabrani uporabe, stvaranja zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju. Hvala lijepa.
Hvala vama gospodine predsjedniče. Želi li još netko govoriti u ime radnih tijela? Ne. Otvaram raspravu. Prvi na redu je u ime Kluba HSS-a poštovani kolega Josip Vresk. Izvolite kolega Vresk.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub HSS-a će podržati donošenje ovog zakona u prvom čitanju, i mislim da je dobro da Vlada Republike Hrvatske kad su u pitanju ovako važni tekstovi šalje zakon u redovnu proceduru, dakle, ne, da se ne ide po hitnom postupku, naravno kada to nije nužno. Mislimo da je ovo dosta važan zakon i da je dobro da Vlada ima vremena da pripremi tekst zakona u drugom čitanju kako to i dolikuje, naime ima niz nomotehničkih nedostataka i nadamo se da će Vlada a i po preporuci Odbora za zakonodavstvo preurediti tekst. I još ono što želimo reći, možda bi bilo dobro, iako su nadležna zapravo dva Ministarstva, Ministarstvo obrane i Ministarstvo unutarnjih poslova da je Vlada zajedno sa ovim tekstom uputila u saborsku proceduru i Zakon o humanitarnom razminiranju koji toliko željno očekujemo. Naime nije to napravila ni bivša Vlada, tu moram reći otvoreno ali bi bilo dobro da ova Vlada učini to čim prije jer je potrebno ovo područje čim prije urediti zbog stanja koje tamo vlada zbog same situacije u razminiranju a i zbog ne sređenosti tržišta itd., itd., tako da ne nabrajam ovdje i sivu ekonomiju koja se tamo javlja i o kojoj mi svi ponešto znamo. Tu nije sada ni mjesto ni vrijeme, ovo nije teme, ali mislimo da bi bilo dobro da Vlada uputi ovakav tekst u Sabor. I još samo nekoliko napomena. Nije dobro kada Vlada navodi u ocjeni potrebnih sredstava da za provedbu ovog zakona nisu potrebna sredstva, naime evidentno je da za provedbu ovoga Zakona Vlada nije predvidila sredstva u proračunu za ovu godinu. Naravno da će ovaj Zakon koštati i da oba ova Ministarstva nemaju sredstava u redovitom onom proračunskom izvoru i da nije sramotno napisati da za provedbu ovog Zakona trebaju srestva. Naravno da trebaju i da je to važniji cilj, da je ovo prevažna tema i to treba svakako napisati. I što još reći o propisu? Naime možda je tekst, sam tekst malo podnormiran. Kada ćete pažljivo analizirati članak 5., 6. i 7. spomenutog zakona vidjeti ćete da naprosto fali niz podzakonskih akata koji će morati donjeti da li ministar unutarnjih poslova, da li ministar obrane, ali ih je svakako trebalo spomenuti jer same odredbe članka 6. a pogotoov 7. su neprovodive bez podzakonskih propisa. Naime čini mi se da iz postojećih zakona koje određuju djelokrug rada, odnosno nadležnost Ministarstvo unutarnjih poslova i Ministarstvo obrane nisam siguran da se u okviru te nadležnosti mogu provoditi upravni inspekcijski i stručni nadzor za koje je nadležan Hrvatski centar za razminiranje i trebalo je svakako odrediti koji je od pojedinih ministara u okviru svog ministarstva mora donjeti podzakonske propise. Smatramo da to Vlada ima vremena i potrebno je to urediti kod pisanja Konačnog prijedloga zakona. Dobro što je Vlada konačni prihvatila ne samo stav Odbora za zakonodavstvo, nego nekoliko puta smo se izjašnjavali i u ovom Domu, odnosno Hrvatskom saboru da se odredi i stupanje na snagu zakona i sada vidimo da je Vlada počela konačno točno pravno određivati kada zakon stupa na snagu. I na kraju, mislim da je potrebno malo razmisliti o razgraničenju upravnog, inspekcijskog i stručnog nadzora jer mi se čini da dolazi često do sukoba između Ministarstvo obrane, Ministarstvo unutarnjih poslova i Hrvatskog centra za razminiranje ali dobro namjerno ovo ističem, naravno da se to rješava na način da se taj problem rješava podzakonskim aktima. Ali mislimo da je ovo sada prilika da se to pitanje konačno uredi zakonom i Vladu nitko naravno neće u tome sprječavati. Na kraju, nadam se da će do slanja teksta konačnog prijedloga zakona u Hrvatski sabor Vlada uputiti i Zakon o humanitarnom razminiranju, te da će ovaj Dom, odnosno Hrvatski sabor moći donjeti oba ova zakona, pa makar i Zakon o humanitarnom razminiranju bio u prvom čitanju. Ponavljam na kraju, Hrvatska seljačka stranka će podržati donošenje ovog Zakona u prvom čitanju. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega. Na redu je poštovani kolega Ivan Jarnjak, u ime Kluba zastpunika HDZ-a. Izvolite poštovani kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ako je neko oružje učinilo ogromno zlo ljudima na ovom svijetu onda su to sigurno protupješadijske mine. Pretpostavlja se da je preko milijardu mina ukupno, protupješadijskih na kugli zemaljskoj posijano i svakodnevno ljudi stradavaju, a posebno, što je najgore djeca stradavaju od tih mina. Stoga nije ni čudno da je do sada 131 zemlja država potpisala ovu Konvenciju i da ostale zemlje još pripremaju ili su već u pripremi da potpišu i pristupe toj Konvenciji. Mi u Hrvatskoj imamo posebnog razloga da smo već 98. godine 24 travnja prihvatili tu konvenciju i da je sada ovaj Zakon koji je pred nama praktički operacionalizacija te konvencije da se konačno stane na, točno uredi to pitanje zakonom a to je znači kada su u pitanju proizvodnja i prijenos, stvaranja zalihe proizvodnje i prijenos protupješadjskih mina a posebno i o njihovom uništenju. Sam Zakon mislim da nije podnormiran iz razloga što se on oslanja na zakone koji su već donešeni i koji propisuju tu materiju i u Ministarstvu obrane i u Ministarstvu unutarnjih poslova a jasno da Zakon o hrvatskom centru za razminiranje je poseban zakon kojim će se, sada je to regulirano, ali kojim će se to još preciznije regulirati. I na kraju da puno ne govorim više o tome, mi u Hrvatskoj posebno imamo razloga za donošenje i podržavanje toga Zakona jer ljudske žrtve i gospodarske štete, jer razminiranje košta, a s druge strane nepristupnost i zemljištu i objektima koji nisu korišteni, koji se još danas ne koriste zato što nije razminirano sigurno su razlog više da podržimo i Klub HDZ-a apsolutno podržava donošenje ovog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba IDS-a gospodin Damir Kajin.
Cijenjeni gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo zastupnici, svega nekoliko riječi, jasno da IDS pozdravlja ovaj Zakon kao što su rekli moji prethodnici. IDS pozdravlja i obrazloženje u ovome Zakonu gdje se između ostaloga kaže da u Republici Hrvatskoj još je pod minama povjest bivšeg razdvajanja snaga veličine 270 kilometara kvadratnih i 1700 kilometara kvadratnih državnog područja za koje se sumnja da je mininiran sa 1 milijun mina. Ovdje se navodi da je rok za razminiravanje prema članku 5 stavku 1. Konvencije 1. ožujka 2009. a prema članku 5. stavku 3. Konvencije može se tražiti njegova odgoda do 10 godina. Zatim se u tom obrazloženju isto tako navodi da što se tiče uništavanja uskladištenih protupješačkih mina Republika Hrvatska je od ukupno registriranih i prijavljenjih 205 tisuća 749 protupješačkih mina uništila njih 199 tisuća 3. Isto je tako odlučila zadržati njih 7 tisuća od kojih danas raspolaže sa 6 tisuća 747, znači tih protupješačkih mina. Kao što je rekao malo prije moj prethodnik gospodin Jarnjak Hrvatska je jedna od onih zemalja koja je na najneposredniji način osjetila i koja osjeća što znači rat ili što je značio rat, što znači kada se u tom ratu zaraćene strane razdvajaju pojasevima koje se, koji se zasipavaju ili nasipavaju minama. Hrvatski građani će zasigurno još godinama ginuti zbog protupješačkih mina, hrvatski pirotehničari će još godinama razminiravati minama, pod navodnicima posijana područja te s ovog mjesta isped IDS-a tim ljudima izražavam zahvalnost zbog poslova kojega obavljaju za ovu državu. Svi se isto tako slažemo da je zasigurno jedno od najnezahvalnijih zanimanja upravo ovo zanimanje naših pirotehničara i stoga bi ti ljudi trebali biti s jedne strane primjereno plaćeni te u slučaju ranjavanja ne daj Bože stradavanja trajnog i invaliditeta oni bi trebali u cijelosti dijeliti status kojega dijele ostali stradalnici Domovinskog rata. Mine, uklanjanja mina to je za mene rat nakon rata, vojska ili vojske bolje rečeno više ne ratuju. Svi ljudi se vraćaju svojim domovima. Oni si te domove obnavljaju. Obnavlja se gospodarstvo, ali ti naši pirotehničari pod navodnicima nastavljaju ratovati za državu Hrvatsku, čistiti je od mina. Ja to tako gledam. Za mene je to sigurno jedan od najrizičnijih poslova. Možda je ljudi, ljudima koji se bave razminiravanjem to posao kao i svaki drugi ali prema tim ljudima treba gajiti jedno duboko poštovanje prije svega zbog rizika kojemu se izlažu. I utoliko jasno podržavam ovaj Zakon. Mi želimo izraziti uvjerenje da će i one najviše sile počev od Sjedinjenih Američkih Država na dalje ratificirati ovakve i njima slične konvencije i sa jednim jedinim dijelom obrazloženja, a sa jednim jedinim dijelom obrazloženja se ne možemo složiti a to je da za sprovedbu ovog Zakona nisu potrebna odgovarajuća sredstva. Upravo suprotno. Za sprovedbu ovog Zakona potrebno je osigurati, ja ću reći na stotine milijuna kuna iz razloga što prema stavku 5., ovaj pardon članku 5. stavku 1. Konvencije do 1. ožujka 2009. Republiku Hrvatsku bi, pod navodnicima trebalo očistiti od protupješačkih mina. U protivnom u periodu od 10 godina nakon 2009., a to će zasigurno iziskivati enormna sredstva u Državnom proračunu Republike Hrvatske. Međutim jednostavno država to izavi tih krajeva gdje se te mine nalaze odnosno ljudi, treba pokušati pronaći.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSLS-a i DC-a gospodin zastupnik Mate Brletić.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Klub DC-a HSLS-a podržat će Prijedlog zakona o zabrani upotrebe stavljanja zalihe proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i njihovo uništenje. Prethodnica ovog zakonskog prijedloga temelji se na Zakonu o potvrđivanju Konvencije o zabrani upotrebe stvaranja zalihe, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i njihovu korištenju koji je donijet u svibnju 1998. godine, a sama je konvencija potpisana 1997. godine. Tako da ovaj Zakon predstavlja provedbeni propis sukladan članku 9. prihvaćene Konvencije. Hrvatska je kao jedna od 10 zemalja svijeta najzagađeniji minama, odlučna u borbi protiv mina. Tu svoju odlučnost pokazala je još u travnju 1996. godine proglašujući moratorij na uporabu, proizvodnju, uvoz i izvoz i skladištenje protupješačkih mina. Sukladno tom stajalištu podupirala je Otawski proces te je surađivala u izradi narečene Konvencije koju je ratificirala. Hrvatska je prema tome među 141 zemljom potpisnicom Otawske konvencije o zabrani upotrebe, skladištenja, proizvodnje, prometa protupješačkih mina od 1997. godine koja ujedno, koja ujedno obavezuje na uništenju uskladištenih mina. Do pred kraj 2001. godine, godine uništene su 3434 protupješačke mine i to pred sudionicima drugi, druge regionalne konferencije o razminiranju kao i 1272 protupješačke mine radi ispitivanja sredstava za razminiranje. 2001. godine se planiralo uništiti polovica od 194 032 uskladištene protupješačke mine. Od 1991. godine do kraja 2003. godine dogodilo se oko 1370 minskih incidenata sa oko 1869 žrtava. Civilne žrtve u većem broju pojavljuju se od 1995. godine kada je započeo proces povratka. Po uzoru na prošlogodišnju akciju hrvatski je Centar za razminiranje organizirao akciju pod naslovom “Travanj, mjesec zaštite od mina” s namjerom prevencije stradavanja u minskim incidentima. Jer nažalost 2004. godine bilo je 5 stradavanja od, od kojih 4 smrtna a jedno sa teškim tjelesnim oštećenjima. RAdi toga je važno kontinuirano i sustavno provođenje edukacije o opasnostima od mina na minski sumnjivom području Republike Hrvatske te obavijestiti javnost o problemima koje mine donose. Na prostoru Hrvatske još ima oko milijun mina. Svi znamo da svaka mina predstavlja potencijalnog ubojicu posebno za građane koji žive na prostorima na kojima su se zbivale ratne aktivnosti. Mine su izvor straha. One remete normalan život onih koji su se vratili na nekada ratom zahvaćena područja na kojima počinju graditi budućnost. Svi željno očekujemo 2010. godinu kada će barem prema procjenama hrvatske Vlade cjelokupni hrvatski teritorij biti očišćen od mina. Sukladno Otawskoj konvenciji znamo da je Sabor Republike Hrvatske izradio i prihvatio Nacionalni program protiv minskog djelovanja u Republici Hrvatskoj 2000, do 2010. godine u kojem će iznijeti svi potrebni dokumenti kao i financijske i zakonske i društvene pretpostavke za njegovo ostvarenje u 10 godina. Naravno da je jedan od velikih problema nedostatak financijskih sredstava kako za uništenje mina odnosno razminiravanje jer je to dugotrajan i skup proces sa kojim dijelovi Hrvatske su opustošeni ratom teško mogu sami izaći na kraj, a ovaj Zakon predstavlja i daljnju operacionalizaciju Otawske konvencije. Uživajući pri tome, uvažavajući pri tome zakonodavstvo i pravni sustav Republike Hrvatske Prijedlog zakona je prihvatljiv uz možda jednu primjedbu da bi nadzor nad njegovim provođenjem zbog značaja zakona trebao provoditi Hrvatski sabor ili barem Vlada odnosno da se predvidi godišnje izvještavanje Hrvatskog sabora. I na kraju treba napomenuti da je od stradavanja od mina stradali su branitelji ili su poginuli ili ostali teški trajni invalidi. Također mnogi civili, može se reći na stotine izgubili su svoje živote na minskim poljima gdje su bili natjerani od strane jugoslavenske vojske. Zato podržavamo ovaj Zakon. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Vlado Jukić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege obzirom da nema predlagatelja predstavnika Vlade Republike Hrvatske što je dosta neuobičajeno u Hrvatskom saboru ne znam, ne znam na koji ćemo način će inforamcijei naše rasprave u cilju poboljšanja prijedloga doći do Vlade nadam se da neće bit ipotrebno da pišemo svoj erasprave i govore. Nadam se da će fonogram ili nešto slično biti dostavljeno predstavnicima ministarstva. Iako izražavam čuđenje što pomoćnika što od zamjenika do ministra baš od tolikih ljudi koji ipak obnašaju visoke dužosti u Ministarstvu obrane nije nitko našao za shondo da kodovako ozbiljnih tema, i u prethodnom zakonu smo isti taj slučaj imali. Nije se našlo shodno da se netko pojavi u Hrvatskm saboru kako bi mogli dati minimalna objašenja na našu raspravu. Jer kakav je kontekst rasprave ako predlagatelju ne možemo postaviti pitanje niti očekivati bilo kakav odgovor. Jer je predlagatelja jednostavno nema. U kontekstu rasprave mojih prethodnika proizlazi to je čak i kolga prije mene rekao, kada se gleda ovaj prijedlog zakona moglo bi se zaključiti da je to provedbeni propis jedne međunarodne konvencije. Međutim on svojim sadržajme to nije. A nije jednostavno iz razloga što je RH u svoj pravni sustav ratifikacijom uzela i konvenciju koja je citirana u ovom prijedlogu zakona. Ne samo ratifikacijom nego je donjelazakon o potvrđivanju te konvencije koji je objavljen u Narodnim novinama 7 iz 98. godine. A ovaj prijedlog zakona koji je u kontekstu rasprave a i samoga obrazloženja proizlazi kao da je nešto posve novo. A nije iz jednostavnog razloga što je sadržaj ovoga zakona citat iz rečenoga zakona o potvrđivanju, objavljenog u narodnim novinama broj 7 iz 98. godine. Dakle članci 2. i 3. članak 2. je u potpunosti citat a članak 3. je prepričan članak 1. općih obaveza iz konvencije. U tom kontekstu postavlja se pitanje koji su razlozi ponukali predlagatelja to znači Vladu da bez obzira an činjenicu da postoji konvencija a to znači međunarodni ugovor koji ima koji živi u Hrvatskom pravnom sustavu, koji su razlozi bili da se ide na donošenje ovoga Zakona, koji predstavlja citat dva samo dva članka već ostojećeg zakona, i dva dodatka a reći ću kasnije koja su to dva dodatka. Valja reći i sljedeću činjenicu da u zakonu o potvrđivanju konvencije a koji predstavlja međunarodni ugovor ima već manje više mi zastupnici znamo koju razinu znači vrijedi u pravnom sustavu RH članak 3. konvencije govori o tome da je za provedbu Zakona o potvrđivanju a to znači cijele konvencije i toga zakona nadležno Ministarstvo obrane. Sada u ovom novom zakonu koji ponavljam nije provedbeni akt neg oje posebni zakon, na osnovu dva članka konvencije a to znači zakona koji već postoju i hrvatskom pravnom sustavu, imamo promjenu toga trećega članka zakona o potvrđivanju. Koji govori da je za provođenje nadležno Ministarstvo obrane a tu promjenu imamoa uvođenjem u nadležnots i Hrvatskog centra za razminiranje i Ministarstva unutarnjih poslova. Sama ta činjenica govori kako su postojali razlozi za predlaganje ovakvog zakona. A oni očito nisu postojali i to piše u obrazloženju, s kojim se ne možemo složiti nisu postojali u potrebi provedbe konvencije, jer je konvencija ratificirana i od 98. godine do danas bi se već netko sjetio da treab poseban provedbeni propis za provođenje konvencije. TA konvencija kod nsa živi i primjenjuje se. nego je očito da su razlozi bili sasvim neke ruge prirode, a oni su ja ni u HSPu pretpostavljamo, bili vezani za potrebu uključivanja u problematiku razminiranja ia Ministarstva unutarnjih poslova i Hrvatskog centra za razminiranje. pa ako je tome tako, a takovi su se problemi vjerojatno javljali u praksi onda nije bilo razloga da se to i ne stavi u obrazloženje, i ta da bi ovaj prijedlog zakona stvarno imao smisao. Moram naglasiti da se mi u Hrvatskoj stranci prava neprotivimo donošenju ovoga zakona, jer držimo da je dobro da ono što se pojavilo u praksi kao problem bude objedinjeno u jednom zakonu, kako bi se sukobi nadležnosti a koji su seočito pojavili u praksi lakše rješavali. Jer svakako ni u jednoj državni ne smije biti svjejedno a ni nama kao zakonodavcima, ako znamo da postoji mogućnost sukoba na primjeru Ministarstva obrane i Ministarstva unutarnjih poslova. Jere radi se o djelovima oružane sile i koliko got je moguće treba i te kako voditi računa o tome da se zakonskim rješenjima što je više moguće ti mogući sukobi nadležnosti izbjegnu. I mi u tom vidimko problem, i temeljni motiv za donošenje ovakvoga zakona A ne kao što pišeu obrazloženju provedba konvencija. KOnvencija je na snazi ona je hrvatski zakon čak ima i snagu međunarodnog ugovora, dakle čak se postavlja pravno pitanje koje za sada nema predlagatelja pa mu ga ne možemo postaviti jeli moguće ovakvim zakonom m ijenjati međunarodni ugovor u kojemu piše nešto sasvim drugo ili nešto slično. Očito mi u HSPu mislimo da to i nije tako moguće. MOguće je mijenjati zakon. Ali ako se željelo promjeniti članak 3. zakona o potvrđivanju iz Narodnih novina 7/98- onda je trebalo izmjene i dopune zakona a ne ići na novi zakon. Međutim očito da je predlagatelj zaključio da je b olje ići na novi zakon. Argumenti za ovu moju rapravu jesu tvrdnja kako je članak 2. skoro u potpunosti citat Zakona o potvrđivanju. A to znači konvencije. Osim što je jako zanimljivo što sam htio pitati predlagatelja a nema ga, osim u zadnjem stavku koji govori ne obuhvaća ustupanje državnog područja na kojem su postavl,jene protupješačke mine. U konvenciji u važećem zakonu, piše ustupanje teritorija. Postavlja se pitanje zašto je predlagatelj orginalni tekst konvencije međunarodnog ugovora koji važi u pravnom sustavu Republike Hrvatske. A objavljen je u Narodnim novinama 7/98. promjenio citat konvencije izraz ustupanje rdžavnog područja, stavio umjesto, ustupanja teritorija, kako to u orginalu piše u konvenciji. Držim da to nije samo nomotehnika, nego bi bilo potrebno dobiti objašnjenje predlagatelja koji su razlozi nagnali vladu da umjesto izraza ustupanje teritorija predloži u zakonu izraz ustupanju državnog područja. Inače je to izraz o kojemu bi i te kako trebali biti oprezni, i htio bih ukazati i predlagatelju za drugo čitanje svakkao dobro razmotri ako već imamo u međunarodnom ugovoru formulaciju ustupanje teritorija, neka ostane kako stoji u međunarodnom ugovru. Uz pitanje jeli uopće moguće mijenjati tekst ovim zakonom mijenjati tekst međunarondog uvogara. U članku 3. u nomotehničkom smislu predstavlja novinu, ali u svom sadržaju predstalja citat članka 1. općih obaveza od a, b, c i točke 2. Znači točke 1. i točke 2 a, b i c. Članka 1. općih obaveza. Isto tako teksta koji je već u hrvatskom pravnom sustavu u konvenciji u prijevodu u Narodnim novinama i naravno važeći propis u RH. Dakle i članak 3. predstavlja u svom prvom stavku citat konvencije. Ono što je novo je razrada članka 3., i to je ono što je učinjeno ovoim prijedlogom zakona, a govori se o zabrana iz stavka 1. ovoga članka na što se one sveodnose. Tu želimo upozoriti na stavak 2. koji govori zabranu ne uništavanja protupješačkih mina držim da je to nomotehnički potrebno ispraviti za drugo čitanje. A najzanimljiviji je stavak 4. koji gkovori o zabrani sudjelovanja u mirovnim operacijama koje se provode uz uporabu protupješačkih mina. Mi u klubu HSPa, držimo kako bi predlagatelj za drugo čitanje i te kako morao razmisliti o ovoj formulaciji kako je predložena u prijedlogu zakona. Iz kojih razloga. Kada se govori o mirovnim operacijama onda je se postavlja otvoreno pitanje koje su to i kakove su to mirovne operacije. pa npr. jeli sudjelovanje hrvatske vojske u Afganistanu mirovna opreracija. Ona to po svome nazivu nije, pa po svome sadržaju nekad je nekad nije. Zato bi ovo trebao definirati a po našem mišljenju najbolje bi bilo za RH razmisliti o tome da se ovaj stavak koji govorio o zabrani sudjelovanja u mirovnim opreracijama koje se provode uz uporabu protupješačkih mina izostavi iz ovoga prijedloga zakona. I to bi bilo najbolje rješenje. Jer ako bismo išli an tumačneje ovakve odredbe tada bismo pitali predlagatelja obzirom da ga nema ne možemo ga pitati iz Ministarstva obrane, je li to najava povlačenja hrvatskog vojnog kontingenta iz Afganistana. Naime, u Afganistanu djeluju vojne vojske država koje nisu potpisnice ove konvencije. Valja reći radi javnosti i radi nas kolega zastupnika, veliki broj država je potpisao Konvenciju o zabrani protupješačkih mina, međutim izvjestan broj država, a to su one najveće sa najvećim u načelu sa svjetskom velesilom SAD-om nisu potpisale ovakovu konvenciju. Logika stvari govori da neće hrvatski vojnici u Afganistanu utvrđivati je li netko koristi protupješačke mine ili ne. Logika stvari govori da vojska koja nije, države koja nije potpisnik konvencije i koja posjeduje u svom naoružanju protupješačke mine da te mine i koristi. Ne treba sumnjati da američki vojnici u Afganistanu u onakvim uvjetima za zaštitu svoga tzv. perimetra koriste protupješačke mine. Uostalom to im nikakvi međunarodni propisi ne zabranjuju i oni nisu država potpisnica ove konvencije. Postavlja se pitanje kako je onda moguće da mi sudjelujemo u toj operaciji Hrvatska vojska ako ostane odredba zakona koja govori o zabrani sudjelovanja u mirovnim operacijama koje se provode za uporabu protupješačkih mina. A to prevedeno znači gdje god bude mirovna operacija pod uvjetom da je to mirovna operacija, iako je naziv antiteroristička koalicija međutim mi moramo uvijek nastojati ustvrditi kako je to mirovna operacija. Gdje god bude sudjelovala Hrvatska vojska morat će se ako se ova odredba ostavi, voditi računa o tome da li sudjeluje i jedna vojska koja u svom naoružanju ima protupješačke mine i koja ih koristi i upotrebljava. U tim slučajevima Hrvatska vojska ne bi smjela sudjelovati. Stoga još jedanput naglašavam, za sljedeće čitanje bilo bi najpametnije i najbolje ovu odredbu ispustiti i na taj način izbjeći moguće konotacije i tumačenja, različita tumačenja ako to postane zakonski propis Republike Hrvatske. Ono što je još zanimljivo je uključivanje što pozdravljamo, je uključivanje Ministarstva unutarnjih poslova i Hrvatskog centra za mine u prijedlog ovoga zakona. Ponovo naglašavam, u zakonu koji je međunarodni ugovor, koji vrijedi u Republici Hrvatskoj rečeno je izričito u članku 3. za provedbu ove konvencije, a ovaj zakon jest citat konvencije, nadležno je Ministarstvo obrane Republike Hrvatske i o tome treba itekako voditi računa kako se ne bi dogodilo bez obzira što ovaj zakon objedinjuje nadležnosti i na jednom mjestu što je dobro, rješava probleme razminiranja koje mi imamo. Bilo bi dobro da se povede u drugom čitanju računa i o tome hoće li doći do kolizije sa odredbom članka 3. Zakona o potvrđivanju Konvencije iz kažem zakona objavljenog u "Narodnim novinama" 7/98 obzirom da taj članak 3. izričito govori o nadležnosti i jedino nadležnosti Ministarstva obrane za provedbu konvencije, a to znači problematiku mina u Republici Hrvatskoj. Kada se govori o Hrvatskom centru za mine on je ovdje očito u zakonu samo iz razloga jer ovaj članak 7. i članak 6. Članak 6. je citat iz hrvatskog zakona o razminiranju. To znači samo iz hrvatskog Zakona o razminiranju koji već vrijedi u Republici Hrvatskoj, koji važi kao propis, taj članak je citiran, prepisan u ovom zakonu neznamo iz kojih razloga, jer ako on piše u Zakonu o razminiranju čemu potreba da piše i ovdje, ali očito je netko procijenio da postoje razlozi da piše i u ovom prijedlogu zakona. Nasuprot tome, ovdje je to već rečeno, problematika razminiranja je došla do te granice i do tog stanja da je već krajnje vrijeme da se u Saboru pojavi novi zakon o razminiranju. Taj zakon očito postaji, razno-razni nacrti, postoje prepucavanja u medijima, postoji sila problema koje treba riješiti novim zakonom i krajnja i nužna potreba pojavljivanja i toga zakona u proceduri i nema razloga da se u drugom čitanju paralelno s ovim zakonom ne pojavi i Zakon o humanitarnom razminiranju o čemu već postoje nacrti i da se pomalo počne ta problematika rješavati sustavno i u kompletu kako se to kaže. Valja reći da postoji mnoštvo problema vezano za Hrvatski centar za razminiranje, valja reći i da se najavljuje preko medija dolazak ruske vojske koja će raditi za nekakve kompenzacije. Tu se otvara niz pitanja o tome je li moguće prihvatiti činjenicu ili je to uopće moguće, da strani vojnici u Hrvatskoj obavljaju poslove. Brojne su primjedbe tome da stranci koji nekoliko stranih firmi radi na razminiranju u Republici Hrvatskoj, a za te iste strane pravne osobe i fizičke koje rade na razminiranju ne vrijede hrvatski zakoni jer previše je informacija o tome kako Hrvatski centar za mine u natječajima ne traži od tih istih pravnih osoba i fizičkih osoba za razliku od hrvatskih pravnih i fizičkih osoba ne traži npr. potrebe o kažnjavanju, izjave kod bilježnika. Mnoštvo je tu problema, ne radi se samo o sivom tržištu, radi se o tome da se ne poštuju i ne provode hrvatski zakoni i da je hitno potrebno nešto poduzeti, a to znači za drugo čitanje ovoga zakona paralelno donijeti, a to vlada vjerojatno već ima spremno i mi je pozivamo da ona to stavi u proceduru i Zakon o humanitarnom razminiranju kako bismo mogli usporediti i Zakon o razminiranju koji jest provedbeni akt konvencije zajedno sa ovim zakonom i nakon toga procijeniti jesmo li, postoji li potreba i jesmo li zreli protiv donošenja ovoga zakona. Podržavamo prvo čitanje uz ove navedene primjedbe. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Prije nego dam riječ za povredu Poslovnika, upozoravam da je s pravom kolega Jukić upozorio da nema nazočnosti predstavnika Vlade na ovoj točki dnevnog reda, jer stavak 3. članka 109. kaže: "Ako na raspravi nije nazočan predstavnik Vlade, Sabor ili radno tijelo može smatra li da je nazočnost predstavnika Vlade nužna, raspravu prekinuti ili odgoditi. O tome će Sabor odlučiti bez rasprave." Moram kazati da je ministar gospodin Rončević molio da se ova točka dnevnog reda odgodi zbog toga što se on nalazi van zemlje, a nema zamjenika, odnosno državnog tajnika koji po Poslovniku može ovdje predstavljati Vladu u tom ili ministar ili državni tajnik, odnosno zamjenik ministra pa nam predstoji to ili da dalje nastavimo ovako šturo i kako bih rekao, ograničeno zbog toga što nema ministra pa ne može ni akceptirati raspravu kako treba izravno nego tek ako dobije i kad dobije zapisnik. Dakle mi trebamo o tome odlučiti. Kako nitko nije službeno postavio to pitanje pozivom na 109. članak, pretpostavio sam da unatoč ovim zamjerkama, a nismo odgodili a možda smo trebali raspravu kako je ministar tražio, onda nastaviti s ovom sjednicom ako se slažete ili prekinuti raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Za riječ se … Ovo je prvo čitanje pa, ne odlučuje se o amandmanima. Za povredu Poslovnika se prijavio gospodin Zlatko Kramarić.
Štovani gospodine potpredsjedniče. Zapravo oduzeli ste mi diskusiju jer ste se doista pokazali da ste rasni autentični demokrat i da ste shvatili doista da je povrijeđen Poslovnik 109., članak 109. stavak 3. jer doista kolega Jukić je postavio čitav niz doista vrlo delikatnih pitanja na koja bi itekako zastupnici koji ovdje sjede trebali dobiti odgovor i mislimo da je vaša obveza i dužnost kao predsjedavajućeg osigurati nazočnost predlagatelja i mislim da se tih dobrih običaja demokratskih trebamo držati, jer bojim se da na taj način rasprava gubi bilo kakav dignitet i doista ispada da ovdje pričamo sami sebi i da ćemo morati čekati zapravo drugo čitanje da dobijemo odgovore koje smo mogli dobiti već i sada. Ali još jedanputa pohvaljujem vas jer ste me preduhitrili, upravo sam htio upozoriti na članak 109. Hvala.
Hvala lijepa. Naime ja i nisam započeo ovu točku dnevnog reda pa, ali sve jedno da sam je započeo možda propust jedan jel'. … [[Upadica se ne čuje.]] Ne znam da li ću moći izdržati te komplimente na koje nisam navikao u ovom Saboru. U ime Kluba HNS-a i PGS-a poštovani zastupnik Srećko Ferenčak.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Prijedlogom zakona o zabrani uporabe, stvaranja zaliha proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske propisuje se zabrana uporabe stvaranja zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina, njihovih sastavnih dijelova i naprava protiv deminiranja. Obveza njihovog uništenja definirani su i temeljni pojmovi, navedena su zabranjena ponašanja, te obveze nadležnosti Ministarstva obrane, Ministarstva unutarnjih poslova i Hrvatskog centra za razminiranje u provedbi zakona, te ovlasti za provođenje nadzora nad provedbom istog. Sve navedeno usklađeno je s odredbama Konvencija o zabrani uporabe, stvaranja zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju čija je potpisnica i Republika Hrvatska od 1.3.99. godine. Ovim zakonom omogućuje se provedba međunarodnih obveza Republike Hrvatske utemeljenim na odredbama Konvencije. Zastupnici Kluba HNS-a i PGS-a podržavaju Prijedlog zakona o zabrani uporabe stvaranja zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i njihovom uništenju, tim više što su u zakonodavnoj sferi i pridonosi rješavanju golemog problema razminiranja s kojom je suočena Republika Hrvatska. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Za riječ se također javio, za 10 minuta, gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Kada bi bilo, kada bi parlament bilo koje europske zemlje, Austrije, Francuske, Njemačke, donosio ovakav jedan zakon, a da u taj parlament kod donošenja zakona, kod rasprave o tome zakonu ne dođe ministar obrane, onda bi to vjerojatno bilo nepristojno, ali ne bi bilo skandalozno. Ali kad se zna što je Hrvatska, što su građani Hrvatske sve doživjeli od tih nesretnih protupješačkih mina, kad se zna koliko je ljudi ne samo u ratu nego i poslije rata poginulo, bilo teško ranjeno od tih protupješačkih mina, kada se zna koliko je djece stradalo od mina, kada se zna koliko je pirotehničara stradalo, stradava i vjerojatno će nažalost još stradati u razminiranju Hrvatske onda je rasprava o ovakvom Zakonskom prijedlogu bez nazočnosti ministra obrane zapravo skandal. Bez obzira na to što ste vi ispričali ministra Rončevića, bez obzira što je on vjerojatno opravdano na putu, mi smo mogli ovu raspravu odgoditi, obaviti ju idući tjedan kada ministar bude tu. Ovako se stvara jedan nepotrebno ružan dojam da ministru i Vladi ovaj Zakonski prijedlog i sve ono što zastupnici o njemu kažu ne znači apsolutno ništa. Protupješačka mina nije samo opasnost zaostala iz rata. ona je nažalost u Hrvatskoj i sredstvo terorizma. Što je protupješačka mina kaže članak 2. ovoga zakona. Protupješačka mina znači mina konstruirana tako da eksplodira u nazočnosti, blizini ili pri dodiru s nekom osobom i koja će onesposobiti, raniti ili ubiti jednu ili više osoba. Upravo takvom napravom ubijen je Nino Levar. Ali ne samo on, ubijeno je mnoštvo građana ne u ratu, nakon rata. Takvom minom kao sredstvom terorizma. Zbog toga je svaka zabrana posjedovanja, čuvanja, skladištenja, prenošenja protupješačkih mina u našoj zemlji neobično važna materija. Zakon, nešto je čudno s ovim zakonom. To je zakon bez sankcija. Zakon u članku 3. kaže da se zabranjuje uporaba, razvijanje, proizvodnja ili na drugi način nabava stvaranja zaliha, prijenos na državnom području, čuvanje ili odstupanje bilo kome, izravno ili neizravno protupješačkih mina, njihovih sastavnih dijelova i naprava protiv deminiranja, kao i pomaganje i poticanje drugog da čini te radnje. A šta ako netko ipak čini te radnje? Zabranjeno je zakonom, a što će se dogodit s onim koji ne poštuje taj zakon? Ima Kazneni zakon, ima Kazneni zakon i to članak 163. Kaznenog zakona. Ali taj Kazneni zakon govori o zabrani prijevoza, prenošenja, itd., kemijskog ili biološkog oružja. Ne i protupješačkih mina. Bilo bi uputno, pazite mi na ovoj istoj sjednici smo dobili Kazneni zakon, prijedlog Vlade, pa bi bilo normalno da je taj članak 163. izmijenjen i usklađen s ovim zakonom koji nam je na tu istu sjednicu poslan na usvajanje, odnosno na raspravu. Mislite da jest? Nije. 163. članak Kaznenog zakona se ne mijenja. Ne mijenja se. To pak pokazuje o tome kako Vlada radi kao cjelina. Ona šalje ovakav zakon zastupnicima za koji nema sankcija i za koje bi bile nepotrebne sankcije jer se sankcije donose u Kaznenom zakonu, ali istovremeno šalje i Kazneni zakon gdje te sankcije ni taj članak ne mijenja i ne uvodi nikakve sankcije. Ne zna jedno ministarstvo što radi drugo ministarstvo, a sve skupa pokazuje odnos oba dva ministarstva i Vlade u cjelini prema ovom Saboru. Zato sam počeo svoju raspravu sa izostankom ministra Rončevića jer i to je samo jedan mali kamenčić koji pokazuje odnos prema Saboru. Ali više od toga pokazuje ova potpuna neusklađenost. I onda, molim vas, zakonom se zabranjuju i druge stvari. Zabranjuje se sudjelovanje u mirovnim operacijama, zabranjuje se zabrana sudjelovanja u zajedničkim vojnim vježbama. Sankcije za to nema u Kaznenom zakonu. Pa čemu nešto zabranjivati ako nema propisane kazne kad netko tu zabranu prekrši? Prema tome, ovaj zakon je prepun manjkavosti. On je, njega je potrebno donijeti, dakako, jer on predstavlja usklađivanje sa Konvencijom. U njemu ima ponešto i suvišnoga. To je lijepo klub HSP-a iznio. Prepisivanje iz drugih zakona. Pa ali kad se već prepisuje iz drugih zakona moglo se prepisati, npr., i iz Kaznenog zakona ili ako se znalo da u Kaznenom zakonu takve sankcije nema pa moglo se propisati ovim zakonom. Pa barem za one dijelove kojih u Kaznenom zakonu vjerojatno nikad neće ni biti. Jer zabrana sudjelovanja u mirovnim operacijama nije predmet Kaznenog zakona i sasvim sigurno tamo neće pisati tko sudjeluje u mirovnim operacijama, kaznit će se. Toga nema ni u jednom Kaznenom zakonu. Prema tome, to je do drugog čitanja potrebno na ova pitanja odgovoriti, zakon dopuniti u nekim dijelovima gdje su ih prepisano materija drugih zakona, skratiti i onda poslati na usvajanje s malo više poštovanja ovoga Doma koji o njemu raspravlja. Hvala.
Zahvaljujem. Time zaključujemo raspravu o točki dnevnog reda i predlažem zaključak koji će se donijeti kad budu za to uvjeti, ove zaključke. Prijedlog Zakona o zabrani uporabe stvaranja zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju, prvo čitanje, zakon br. 75. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prvo, prihvaća se prijedlog Zakona o zabrani uporabe stvaranja zaliha, proizvodnje i prijenosa protupješačkih mina i o njihovom uništenju. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je sa 101 glas jednoglasno prihvaćen ovaj zaključak.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. Klub Hrvatske demokratske zajednice uputio je prijedlog o prestanku važenja Zakona o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb", s Konačnim prijedlogom zakona, i s obzirom da je Zakon o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb" utvrdio priznanje Hrvatskog sabora koje i dodjeljuje Hrvatski sabor za poseban doprinos razvoju parlamentarizma, demokracije, tolerancije, snošljivosti i zaštite ljudskih prava u Republici Hrvatskoj, a ujedno taj prijedlog, zakon koji je na snazi je donešen kao zajednički prijedlog predsjedništva Hrvatskog sabora i klubova zastupnika u Hrvatskom saboru. Međutim, isti taj zakon koji je donešen u svibnju 2002. godine, prije nego je prvi put i primjenjen, doživio je dvije izmjene i dopune u svojoj proceduri, tako da smo imali 14. ožujka 2003. je došlo do prve izmjene i dopune zakona, a 22. svibnja 2003. također je došlo do druge dopune izmjene postojećeg zakona. Također zakon je prvi put dodjeljen u povodu dana Hrvatskog sabora 30. svibnja našim kolegama i to gospodinu Baltazaru Jalšovcu, gospodinu akademiku Vlatku Pavletiću i kao nestranačkoj udruzi građana GONG-u koji su dobili određeno priznanje Hrvatskog sabora, i to sa zlatnom plaketom i 100 tisuća u iznosu 100 tisuća kuna. Kako je zakon u svojoj proceduri naišao i na niz nedorečenosti nigdje nisu utvrđeni kriteriji koje mora posjedovati kandidat koji se predlaže, također tim je onemogućeno i donošenje objektivne ocijene, zbog toga nisu jasno ni utvrđeni kriteriji, nije propisano da se provodi javni natječaj, i sve to otežalo je provođenje postupka i izazvalo određene dvojbe i polemike u javnosti o samoj svrsi dodjele priznanje "Zlatni grb". Kako podnositelji poticaja za dodjelu "Zlatnog grba" mogu biti zastupnici, klubovi zastupnika, radna tijela u Hrvatskom saboru, Vlada Republike Hrvatske, ministarstva i druga tijela državne vlasti, političke stranke, udruge i vjerske zajednice, a poticaj mogu upućivati i građani pod sredstvom nekoga od navedenih predlagatelja, sve je to bez javnog natječaja prilično nejasno. i Klub Hrvatske demoratske zajednice zbog nedostataka koji se nalaze u samom zakonu, a koji nisu otklonjeni u proteklom periodu predlaže da se navedeni zakon i prestane važiti. S obzirom da smo utvrdili hitnu proceduru, jer rok do kog Hrvatski sabor najkasnije donosi odluku je 15., 25. svibnja, a odboru poticaji se donose najkasnije do 15. travnja, stoga smatramo da su i opravdani pokazatelji za hitnost postupka. i ujedno bih vas zamolila da prihvatite gospodin predsjednik našeg Kluba, gospodin Luka Bebić je 30. ožujka uputio vezano uz prijedlog Zakona o prestanku važenja Zakona o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb", jer je greškom došlo da u prvoj točci ustavna osnova za donošenje zakona naveden j prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravima i dužnostima zastupnika u Hrvatskom saboru, umjesto prijedloga zakona o prestanku važenja Zakona o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb". Stoga molimo da i tu ispriku i dopis uvažite. Klub Hrvatske demokratske zajednice predlaže da zastupnici u Hrvatskom saboru podupru donošenja ovoga zakona u hitnom postupku po kom će prestati važiti Zakon o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb". Hvala lijepa.
Hvala lijepa zastupnici. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HNS-a PGS-a gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Radi se o izuzetno kratkom zakonu, zato je samo tri rečenice. Ovo priznanje kao što je bilo zakonom nazvano zapravo je bila ne mala nagrada uz sva obrazloženja koja su bila, iako se ne varam, vrijednost je bila oko 100 tisuća, ili 100 tisuća kuna. Iz proceduralnih razloga i postupaka koji su bili prisutni prilikom prve takve dodjele, mi ćemo podržati da se ovaj zakon usvoji, odnosno da se "Zlatni grb" ukine. Ali uz najavu, da pitanje nagrađivanja organizacija civilnog društva koja zaista jesu doprinjele razvoju demokracije u Republici Hrvatskoj uz novčanu naknadu predložit ćemo najesen sa svojim prijedlogom zakona, jer smatramo da to zaista bi trebalo, s obzirom da kroz državna odličja takve organizacije ne mogu biti financijski nagrađane kao što je primjerice jedna od dobitnika prošle godine nagradu upotrijebio za daljnji razvoj demokratizacije i samog parlamentarizma u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa zastupniku. U ime Kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin.
Poštovana gospodo zastupnici, uvaženi gospodine potpredsjedniče. Kao i moj prethodnik samo nekoliko riječi, kad govorimo znači o ovome zakonu. Ja mislim da najveći problem ovoga zakona nije bio to što je Sabor uzeo si za pravo da dodjeljuje nagrade "Zlatni grb" zaslužnim građanima Republike Hrvatske za, to treba citirati "poseban doprinos razvoju parlamentarizma, demokracije, tolerancije, snošljivost i zaštite ljudskih prava u Republici Hrvatskoj", već to što je tu nagradu prema sudu javnosti pratila jedna neprilična novčana nagrada u iznosu od 100 tisuća kuna. Drugi problem ogleda se u tome što parlamentarna većina može, odnosno mogla je shodno znači vlatitom nahođenju bez nekih posebnih kriterija dodijeliti nagradu nekom od svojih istanutih prvaka, a da se s druge strane s tim odabirom nije složila javnost, odnosno veći dio, ja bih rekao, ili dobar dio zastupnika. Tako se dogodilo i recimo prošle godine, da se na primjer nije, da se na primjer dogodilo to da je nagradu dobio naš dobar prijatelj Bolta Jalšovec, i da je ta njegova pozicija u javnom životu bila "vrijednija" od lika i dijela Stjepana Mesića. Prošlogodišnja dodjela "Zlatnog grba" upravo ja bih rekao zbog te subjektivnosti što bi javnost na kraju nekako i progutala da nije bila praćena nagradom od 100 tisuća kuna dovela do toga da je nagrada na kraju postala ili bolje rečeno izgubila smisao. Nagrada je dodjeljena prvi puta 2003. i izgleda da nakon toga nikada više neće biti dodjeljena. S druge strane, siguro je da bi svima trebala biti čast kada bi, da dobe nagradu paramenta, bilo da je riječ o Hrvatskoj, bilo da dobije nagradu nekog parlamenta iznad Hrvatske. S druge strane, možda i bolje je sada da nagrade, citiram: "Poseban doprinos razvoju parlamentarizma i demokracije, tolerancije, snošljivosti, zaštite ljudskih prava" u Republici Hrvatskoj ne dodjeljuje parlament već ne vladine, već da te nagrade dodjeljuju ne vladine organizacije, poput uzmimo npr. HHO-a koji dodjeljuje nagradu ... [[Govornik se ne razumije.]] odnosno nagradu Aleksandre Zec, koju je prošle godine ako se ne varam dobio sin ubijenog Milana Levara. Ja sam namjerno spomenuo ovom prilikom nagradu Aleksandre Zec u kontekstu činjenice da državno odvjetništvo nije spremno na nagodbu sa živućim članovima te obitelji jer pod navodnicima "ne znaju" da li su oni ubijeni u vrijeme službe ili u slobodno vrijeme. Međutim, želim apelirati na Sabor da se svojim autoritetom uzdigne iznad za sve nas jedne mućne situacije koja ja bih rekao kompromitira demokraciju Republike Hrvatske. Tim više što prema mojim saznanjima tijekom današnjih dana došlo je do nagodbe između države Hrvatske i obitelji Levar. Ja s druge strane želim vjerovati da je ova nagrada, ova ideja o "Zlatnom grbu" kada je podnesena bila plemenita ali je ne umanjujući djelo dobitnika ta, te nagrade, ta nagrada još jedanput ću reći postala istrošena. Tvrdim da je gospodin Pavletić kao jedan od dobitnika te nagrade odigrao bitnu ulogu u prijenosu vlasti u Republici Hrvatskoj, korektno je vodio ovaj Visoki dom, i kao takav, ja ću reći između ostalog bio je nepoćudan nekim strukturama unutar bivšeg poretka, koji su čak provodili određene nadzorne mjere prisluškivanja itd., nad jednim od najviših dužnosnika Republike Hrvatske. O Bolti Jalšovcu mogu reći jasno sve. Najbolje jednu otegotnu okolnost sam mu pronašo vis a vi njegova govora na Blajburgu. Međutim, još jedanput ću reći, ova nagrada više doista nema nekog posebnog smisla i utoliko čini mi se ovaj prijedlog logičnim.
U ime Kluba zastupnika HSS-a poštovana zastupnica Ljubica Lalić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo, pred nama je Prijedlog zakona koji zapravo sadrži dva članka i sam zakon, Prijedlog zakona sam po sebi je jasan. Stupanje na snagu ovoga Zakona, odnosno donošenjem prestat će važiti Zakon o priznavanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb". Dakle donošenjem i stupanjem na snagu ovog vrlo kratkog Zakona biti će ukinut Zakon o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb", prema tom Zakonu dodjeljuje se priznanje, ne bilo zašto nego za poseban doprinos a razvoju parlamentarizma, demokracije, tolerancije, snošljivosti i zaštite ljudskih prava u Republici Hrvatskoj. Predlagatelj kaže da se zakon treba ukinuti zbog toga što nisu propisani kriteriji koje mora posjedovati kandidat koji se predlaže. Da je to istinski razlog tada se postojeći zakon ne bi trebao ukidati, on bi se trebao dopuniti pa i izmjeniti u pojedinim odredbama. Međutim, očito je da to nije pravi razlog i zbog toga se pitam da li u ovom Saboru zapravo postoji istinska volja da se daje poticaj na način priznavanja posebnog doprinosa razvoja parlamentarizma, demokracije, tolerancije, snošljivosti pa i zaštite ljudskih prava. A da je to tako i da li je ovo pitanje osnovano i na mjestu mogli smo se uvjeriti temeljem niza ekvatantnih i ... na zadnjih par mjeseci. Zastupnici koji imaju iskustvo u parlamentarnom životu kroz nekoliko mandata svjedoče o pokušaju marginalizacije parlamenta a ti pokušaji ponekad se i realiziraju. Dakako da su nastojanja marginalizacije parlamenta inkopatibilna poticanju parlamentarizma. Doživjeli smo da nam ministri čitaju bukvice ne čitajući ili blaže rečeno ignorirajući oporbene zastupnike pa i klubove ali to nije ignoriranje zastupnika pa i cijelih klubova, to je ignoriranje građana koji su za njih glasovali, a koji je to omjer govori i podatak 800 tisuća glasova naspram 934 tisuće glasova u korist oporbe. To je ignoriranje demografkog prava slobodnog izbora, ignoriranje demokracije inkopatibilno je poticanju razvoja demokracije. Svjedoci smo neprimjerenih riječi i tonova u razmjeni mišljenja pojedinih zastupnika ali isto tako i istupa i samog predsjednika Vlade kada je sa ove govornice jednom klubu zastupnika iz više navrata izrijekom rekao da lažu. U toleriranju takovih retorika zasigurno nema volje poticati i priznavati razvoj toleranciji i snošljivosti. I upravo zbog toga je ovaj prijedlog zakona koji građanima šalje poruku, ne treba nam tolerancija i ne treba nam snošljivost. Bez razvijanja tolerancije i snošljivosti nećemo se iščupati iz duhovne bijeda a ta bijeda je nepovratna karta u ... [[Govornik se ne razumije.]] Da se ovim Zakonom mijenja, pa i ukida novčani iznos riječ ne bismo rekli, dapače pozdravili bi prijedlog. Neka ostane samo plaketa, nemamo ništa protiv i to je priznanje. Ali sve ukinuti čini nam se nedopustivim upravo iz poruke koja iz toga proizlazi. Razlog za ukidanje Zakona nije niti sve ono što je pratilo prvu a vjerojatno i zadnju dodjelu priznanja. Dobitnik priznanja ili dobitnici nisu samo odraz onoga tko priznanje dodjeljuje, vjerojatno je više odraz onoga tko je izvršio kandidiranje. I na kraju Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke ne štiti ni visinu novčanog iznosa, ne štiti ni druge manjkavosti zakona ali štiti potrebu poticanja zalaganja za razvoj i parlamentarizma i demokracije i tolerancije i snošljivosti i zbog toga ćemo glasovati protiv ovoga Prijedloga zakona.
Zahvaljujem idemo na pojedinačnu raspravu. U ime predlagatelja gospođa zastupnica Marija Bajt. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, u ime predlagatelja sam osjetila potrebu da se vrlo kratko osvrnem na izlaganje kolegice iz Hrvatske seljačke stranke u ime Kluba gdje je rečeno da Hrvatskom saboru i hrvatskom društvu ne treba prema ovome, kako mi predlažemo tolerancija i snošljivost. To je netočno. I naš Klub je isto tako uz ostale klubove zalagao se da bude ova nagrada koju dodjeljuje Hrvatski sabor za poseban doprinos razvoju parlamentarizma, demokracije, tolerancije, snošljivosti i zaštite ljudskih prava kao što sam u uvodu rekla, međutim nažalost pokazalo se da je ova nagrada koju je Hrvatski sabor usvojio i jednoglasno donio bila na neki način sama sebi svrhom, da neprimjeren je možda bio i iznos koji je uz tu nagradu išao. Da su zastupnici na svojevrstan način, a mi smo oni koje je birala hrvatska javnost i hrvatski građani obezvrijedili na neki način i naš rad i da smo se doveli u situaciju uvažavajući časne ljude koji su dobili tu nagradu i koje smo jednoglasno poduprli, ali da mi smo za svoj rad u tom obliku plaćeni. Kao Klub Demokratske zajednice zalažem se i mislim da moramo o tome razmisliti da se ustroji neki primjereniji novi vid nagrade koju bi Hrvatski sabor davao, ali primjerenija jer na ovaj način obezvrijeđeno je puno toga. Doveli smo se u situaciju koja štitila je ugledu hrvatskog političara. Bilo je u javnosti usporedbi sa radom znanstvenika, umjetnika koji su cijeli svoj život posvećivali djelatnosti kojom su se bavili unaprijeđujući i znanost i hrvatsku kulturu i na dobrobit hrvatskog društva, a te nagrade su iznosile najviše do 40 tisuća kuna i stoga smatramo da u ovom trenutku upravo zato jer čitala sam da do 15. travnja trebalo bi dati prijedloge, a do 25. svibnja Hrvatski sabor donijeti ovu odluku. Zbog toga smatramo da je ovakav vid nagrade “Zlatni grb” neprimjeren i zbog toga tražimo povlačenje iz, iz ovoga Zakona ali stojimo na tom da u nekom drugom obliku Hrvatski sabor donese jednu primjereniju nagradu i smatramo da je potrebna hrvatskom društvu, Hrvatskoj državi, a i nama ovdje u Hrvatskom saboru itekako tolerancija i snošljivost. Hvala.
Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Draga kolegice Bajt ja nisam rekla da Hrvatskom saboru ne treba, ja sam samo rekla što nam se nameće kao pitanje iz poruke Zakona kojim se ukida. Upravo na tragu ovoga o čemu ste i vi govorili. Ostavimo nek bude plaketa. Plaketa je materijalno bezvrijedna, ali predstavlja moralni poticaj i moralnu satisfakciju, a ovako ukidanje uopće mogućnosti dodjeljivanja priznanja mi šaljemo vrlo lošu poruku i zbog te poruke može biti svakojaka. Moglo je biti još puno gora kao što sam si razmišljala dok sam išla u blažem obliku. Zbog toga izmjenimo zakon pa ne moramo ove godine ni donijeti neko priznanje, ali da ne šaljemo lošu poruku koja je štetna.
Poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Gospodine predsjedniče Sabora, kolegice i kolege. Ova nagrada imala je i ima očito jednu nesretnu sudbinu. Dodjeljena je samo jedanput i bit će ukinuta. Imala je nesretnu sudbinu i po tome što se na neki način kompromitirala. A kompromitirala se po tome što je dodijeljena dvojici aktivnih zastupnika. Ja ne mislim da gospodin Pavletić i gospodin Jalšovec ne bi zasluživali nagradu. Mislim da su to obadvojica vrlo časni ljudi koji su dugo radili u ovom Parlamentu, bili istaknuti parlamentarci, ali nagradu je kompromitiralo to što Sabor svojim aktivnim članovima dodjeljuje nagradu pa onda k tome još i novčanu. Pa onda kad je novčana još i u tako visokom iznosu. I to je naišlo uistinu na negativan odjek u javnosti i mislim da je s pravom naišlo na negativan odjek u javnosti. Bilo bi dobro da Sabor zadrži nagradu. Nagrade pa i novčane dodjeljuju kojekakve strukovne udruge; glazbenici, glumci, inovatori, dodjeljuju sebi, svojim istaknutim članovima, oni kojima se, onima koji se zalažu u svom području nagrade pa i novčane. A Hrvatski sabor, najviše predstavničko tijelo u zemlji ukida svoju nagradu. Taj nespretan i nesretan potez prošle godine možda ne bi trebao biti dovoljan razlog da odmah idemo ukidati nagradu jer zašto se nagrada dodjeljuje? Ona se dodjeljuje za poseban doprinos razvoju parlamentarizma, demokracije, tolerancije, snošljivosti i zaštite ljudskih prava u Republici Hrvatskoj. To su sve najviše vrednote i mislim da je Hrvatski sabor upravo institucija koja je najkvalificiranija da nekoga nagrađuje za promicanje ovih vrednota i šteta je da ćemo ostati bez nagrade za promicanje ovih vrednota. I tako sam shvatio i istup zastupnice Lalić. Prevažne su ove vrednote da bismo ukidanjem nagrade poslali zapravo jednu poruku da nam te vrednote nisu važne, a znam da svatko od nas drži do tih vrednota. I znam da svatko od nas misli da ih treba promicati i da treba nagrađivati ljude koji ih promiču. Kome bi se mogla dodijeljivati nagrada? Svakako sam protiv toga da se ponovi praksa prošlogodišnja. Ne možemo nagradu dodjeljivati sami sebi, ali nagradu mogu dobijati institucije civilnoga društva koje se zauzimaju za ove vrednote. MOgu dobijati novinari koji godinama prate rad Sabora. Opet ne oni novinari koji aktivno prate. Zašto? Zato da se to ne bi shvatilo kao na neki način potkupljivanje tih novinara od strane parlamentarne većine koja uvijek donosi, odlučuje zapravo o tome kome će se dodijeliti, ali oni koji su svoj radni vijek proveli kao saborski izvjestitelji pa ako su svoj posao radili korektno, a najveća većina upravo svi to tako rade. Znate prošle godine u, u konkurenciji je bila i gospođa Jasenka Dudić koja je novinarka Hrvatskoga radia, koja je baš te godine odlazila u mirovinu. Bila je idealna osoba da njoj dodijelimo tu nagradu i da pokažemo koliko cijenimo rad saborskih izvjestitelja koji ovdje s nama borave na svim sjednicama, ostaju i onda kad sjednica završi da naprave svoje izvještaje. Predsjedniku Republike koji je također bio u kandidaturi prošle godine, ali ne zbog toga što je predsjednik Republike nego zbog toga što j bio istaknuti parlamentarac i što se kao parlamentarac uistinu borio za parlamentarizam, za razvoj parlamentarizma, za sve ove vrednote koje su u nagradi opisane. Nažalost to dvoje kandidata nisu dobili prošlu, prošle godine nagradu. Nažalost donesena je pogrešna odluka, ali bio bih zato onda da se uvaži obrazloženje, rečenice iz obrazloženja da nema kriterija pa da uvedemo kriterije pa da u tim kriterijima kažemo: Ne mogu to dobivati aktivni zastupnici. Ne mogu. To je vrlo jednostavan kriterij da bismo onemogućili lošu praksu iz prošle godine. Ali će biti uistinu šteta, bit će uistinu šteta da Hrvatski sabor sebi oduzme pravo dodjeljivanja ovakve jedne nagrade. No kada je već u javnosti stvorena stvoren loš dojam, loša slika o tokj nagradi, na žalost. Onda moram reći da je će moj klub glasti za ovaj prijedlog. Da se nagrada ukine, ali mislim da bi bilo dobro da razmislimo da u najskrorije vrijeme uvedemo neku drugi nagradu. Ne mora ona biti novčana, ne mora biti novčana. Ali da se ne odreknemo toga da Sabor nagrađuje ističe pojedince, ohrabruje institucije civilnoga društva koji se zalažu za razvoj parlamentarizma, demokracije, i snošljivosti u društvu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I posljednji poštovani zastupni Zlatko Kramarić.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Moram priznati da mi je neobično drago što upravo o ovoj temi govorim kada vi predsjedavate u Saboru to je ipak riječ o doajenu hrvatskoga parlamentarizam I upravo zbog toga se mi se nemaću neka pitanja na koja ne mogu ovako dati jednoznačne odgovore koji su to zapravo motiovi zašto mi ukidamo ovu nagradu. Mogao bi ovako neki kroničar koji će možda proučavait ove naše materijale, dokumente našega Sabora pomisliti da je 2004. godine u Hrvatskoj glede parlamenatrizma glede snošljivosti glede ljudskih prava doista sve bilo o najsjajnijem stanju. I inače d aje naša tradiciija parlamentarizma demokracije, toleracije, odnosa prema slabijim subjetkima takova jednostavno takva nagrada se sama po sebi postaje izlišna. ali mislim da bismo ipak trebali malo kritičniji i ipak reći da niti naša tradicija nije baš tako sjajna kao što se možda nama čini. I ja bih doista jop jedan puta apelirao na predlagatelja da o tome razisle. Mi možemo zapravo g ovoriti da smo 2003. godine pogriješili i da je možda nagrade nisu bila najsretnije podjeljenje iako mislim da azpravo nije bio toliko problem u ljudima nego u činjenici jedne opće besparice, velikog broja nezaposlenih , malih plaća, neredovitih plaća, kada dva čelna čovjeka Hrvatskog parlamenta dobiju i novčane nagrade da je ond ato doista i javnosti ostavilo i moglo je ostavilo i ostavilo je gorki okus. ali mislim da zbog prakse a upravo iz ove či njenica da smo doista zemlja u tranziciji, zemlja koja se suočava sa koj je svakodnevno uči i pokazuje se hvala bodu da dobro uči, i da može doista da polaže i najteže zadaće i da ih zapravo dobivati pozitivne odgovore. DA bi trebali a posebice Hrvatski parlamenet inzistirati na promicanju upravo ovih vijednosti za koje smo ovako prilično olako odlučili da nema kriterija. Pa mislim da kriterije također konsenzusom možemo dogovoriti. Ako je 2002. godine možda nije bilo najspretnije rečeno, ali nemar azloga nakon dvije godine i određena negativnog uvjetno rečeno, isksutva, možemo te kriterije promjeniti. A doista mislim da u ovoj situaciju ne bi trebalo ukidati ovu nagradu. Odnosno, određeni elemeneti iz te nagrade bi se možda , ne možda nego svakako trebalo prefolmurirati. Odnos prema istitucijama je nešto što zapravo pokazuje i stupanj demokratičnosti svake zemlje. Zašto je tranzcija u Španjolskoj poslije Franca uspjela a recimo u Rusiji poslije Jeljcina nije. Upravo zbog toga što je post Franskovska Španjolska inzstirala na jačanju instutcije. I upravo jačanja instituicja ne kao što je Jeljcin naivno mislio da jedan gospodarski rast jedan onako vulgarno primjenjene neke spoznaje iz nekih pase ...teorija zapravo nisu doveli do promjen stanja duha u Rusiji. A recimo u Španjolskoj se to 75. godine bez nekih većih problema dogodilo. Upravo zbog togao što se inzisitralo na instituciji. Mi zapravo ne dopuštamo da ni jedan pa čak neki puta i negativan primjer, da neki da mu damo šansu da na najbolji mogući način preživi. I naš odnos prema instituciji pa i prema ovoga parlamenta d ase mi zapravo igramo da 2002. donesemo jedan zakon a da onda nakon dvije godine bez doista nekih velikog opravdanja prilazimo, njegovoj ne samo promjeni nego ukidanju upravo pokazuje tu jednu elementarnu nesigurnost i pokazuje zapravo da mi ne znamo što hoćemo. Budući da ja mislim da je kod nas još uvijek i te kako vlada insuficijentnost glede demokratičnosti, glede toleracije, poštivanja ljudskih, manjinskih, inih prava, da je to doista i te kako potrebno da ima i da upravo one ljude koji to marno rade a i sam predsjednik Sabora sadašnji je na tim projektima i prije 90. tih godina marno radio i ja ne vidim razlgoa da jedna točka na taj dugotrajni posao. SAda ovo govorim iskreno i nadam se da ćete to tako i shvatiit jer drugačije ne mogu ni govoriti, i ne bude jedna nagrada. Ali koja ne mora biti onome upravo u onom momentu kada jeste predsjednik parlamenta nego se to doista može dogodoiti kada gospodin Šeks bude išao u mirovinu ali to neće biti tako brzo i to nitko ne želi da bude tako brzo. Ali neam razloga da se neki način ne honorira njegov doprinos parlamentarizmu, toleranciji, borbi za ljudska prava zbog kojih je u nekim nevremenima i stradavao. I ja bih to iskreno doista podržao. Ja ne razumijem moram priznati ovaj žamor u dvorani, ali ja to doista iskreno govorim. Jer na kraju ovo i ostaje na neki način i za povijest zapisano. I upravo iz tih razloga kao zastupnik Hrvatskog parlamneta koji je skoro također doajen kao i gospodine Šeks i gospodine Bebić, skoro ali ne ipak toliko dugo, ja bih molio da ova da se razmisli da predlagatelj razmisli i da eventualno zapravo u amandmanima napravi napravi određene korekcije unutar ovoga zakona ali da se izbjegne ukidanje ovoga zakonskoga akta koji je ipak u funkciji promocije Hrvatskog parlamentarizma. Demokracije. A nikako zbog određenih ne znam, negativnih iskustava da je njegova smetnja. Evo toliko. Hvala vam.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja poštovani zastupnik potpredsjednik Doma gospodine Luka Bebić. Izvolite.
Lijepo je završiti ovaj dan parlamentarni dan veselim i optimističnim gledanjem u budućnost hrvatskog parlamentarizma. I prisejćati se na one koji su ajde kako reće moj predgovornik uvaženi zastupnik Kramarić, doajeni hrvatskog parlamentarizma. Gledajući to od 90. na ovamo. I nije nam bilo ni na kraj pameti da dovemo u pitanje potrebu da se Hrvatski sabor oduži ili na neki način oda priznanje ljudima koji su se borili za demokraciju, toleranciju, snošljivost i zaštitu ljudskih prava u Republici Hrvatskoj. Pa evo dogodine je 15 godišnjica rada ovoga novoga Hrvatsko gsabora pa je to primjeren jubilej kada mi možemo pripremiti jedan možda drugi zakon, kako ćemo i na koji način odati priznanje tim ljudima koji su se zalagali za ovo o čemu ovdje danas govorimo. I mislim da će u suradnji kod predlaganja toga zakona biti doprinos i Hrvatske demokratske zajednice. I mi unaprijed evo najavljujemo da ćemo se zalagati po mogučnosti da konsenzusom donesemo takav zakon i da zapravo nađemo jedan izraz kako to učiniti bez nekih velikih novaca. Jer novci ako što znamo nisu najvažniji. Važno je to priznanje kao što smo čuli ovdje od većine koji sudjeluju u ovoj raspravi. Dakle ostajemo pri tome i ako subjektivno o tome se govorimo evo čuli smo gospodina Stazića, čuli smo gospodina Kramarića koje oni ljude su preferirali da bi dobili takvo priznanje. To je subjektivan stav prem da sam ja smatrao i prošle godine da bi onaj koji bi trebao dobiti nagradu bio naš sadašnji predsjednik Sabora gospodin Vladimir Šeks. Pri tome se nisam smijao nego sam ozbiljno mislio. Za sve ono što je dao u hrvatskom parlamentarizmu, od Ustava pa dalje. Međutim drugi su mislili drugačije. To pokazuje da imamo različita stajališta o tom pitanju i to nije ništa sporno. Tako recimo je gospodin Stazić navodio neka imena, s nekima bi se mogao i složiti, s nekima možda i ne bi. Međutim evo ja recimo subjektivno mislim ,možda sam ja jedini koji tako misli ali to je moje mišljenje. Recimo kad bih ja određivao nekog zastupnika koji bi "Nedjeljom u 2" u onoj emisiji stalno bio u ime Sabora, ja bih predložio gospodina Stazića da on stalno bude tamo naš predstavnik u tim emisijama jer on jako dobro to tumači svoje stajališta, demokratičnost i sl. Prema tome i to je subjektivno moje stajalište, vjerojatno samo moje, ali imam pravo i na takvo jedno stajalište. Dakle kad bi išli u analizu što, koga, kada, teško bi se mogli složiti. To je vrlo teško znate. Ali možda u nekim vremenima kada nam ove strasti koje u parlamentarnoj borbi pokazujemo da dođemo konačno i do nekog konsenzusa. Ja se nadam da ćemo za 15-godišnjicu rada novog Hrvatskog sabora doći do takvih i zakonskih, takvog reguliranja zakonom ove nagrade, a i vjerojatno se složiti i oko tih koje ćemo predložiti i jednodušno podržati u ovom Saboru. Dakle HDZ ostaje otvoren za jedan drugačiji pristup ovom pitanju pri tome ustrajan u tome da treba priznati i demokratičnost i toleranciju i snošljivost i zaštitu ljudskih prava ljudima koji su to bez rezerve promicali pa se nadam da ćemo možda u sljedećim mjesecima i konsenzusom doći do nekog drugačijeg zakona koji ćemo nazvati isto tako hrvatski, zlatni grb Hrvatskog sabora ili nekako drugačije. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda gospodin Zlatko Kramarić poštovani.
Hvala. Ja se doista nadam da kolega Bebić nije mislio na mene. Ja se doista nisam ni na koji način … … [[Upadica se ne čuje.]] Pa mislim da nije zabranjeno imati vedar izgled lica, ali gospodin Šeks jako dobro zna da sam ga još negdje u lipnju 90. godine nazvao feniksom hrvatske demokracije i da sam to i onda mislio jako ozbiljno kao što i danas isto mislim ozbiljno i da sam bio prošli puta u prilici ja bih također glasao za gospodina Šeksa.
Kolegice i kolege budući da sam i ja na neki način tu apostrofiran, ja bih rekao jednu rečenicu i citirao članak 177. Poslovnika našeg Doma. On glasi: "Sabor može odlukom, poveljom, zahvalnicom ili drugim aktom domaćem ili stranom državljaninu ili organizaciji odati priznanje za njegov rad koji je od osobitog interesa za Republiku Hrvatsku. Osobit interes za Republiku Hrvatsku je zauzimanje i promicanje za parlamentarne vrijednosti, toleranciju, demokraciju. Prijedlog priznanja Sabora podnosi predsjednik Sabora." Dakle nema nikakvih razloga da se ne daju određeni poticaji koji bi onda predsjednik Sabora uputio prema Saboru i ja ne mogu s ovog mjesta raspravljati, ali to je bila i odluka onoga predsjedništva da se prvo donese odluka koja bi implementirala ovu odredbu Poslovnika i bio je zadužen Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav i predsjednik njegova odbora da pripreme tekst takve odluke pred Sabor, a onda je … došao prijedlog zakona. Isto se može odlukom, poveljom, zahvalnicom i drugim aktom nazvati ga i zlatni grb i bilo kako, dodijeliti priznanje za koga Sabor drži da mu treba dodijeliti priznanje za razvoj i promicanje demokracije, ljudskih prava, parlamentarizma. … [[Upadica se ne čuje.]] Kriterija nema. Evo ja bih sada ako dopustite zaključio raspravu o ovoj temi, a budući da je već kasno, relativno, mi bi sutra išli jer to je takva situacija prema većini stajališta klubova, da sutra idemo u 10,00 sati da uzmemo Izvješće o radu za 2003. godinu Komisije za vrijednosne papire Republike Hrvatske, Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2003. godinu, Izvješće o radu o pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2003. godinu, dakle ne Izvješće o radu pučkog pravobranitelja jer to ima puno prijavljenih i potvrđivanje ugovora između Hrvatske i Republike Bugarske o socijalnom osiguranju tako da u jednom primjerenom roku sutra i apsolviramo zasjedanje i nastavimo u srijedu. Hvala lijepa. Vidimo se onda u 10,00 sati u jutro.
Konačni prijedlog Zakona o prestanku važenja Zakona o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb", hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 69. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika HDZ-a. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Gospođo Bajt hoćete se izjasniti o predloženom amandmanu? A Odbor za zakonodavstvo? Prihvaća se. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je većinom glasova 95 za, 6 protiv donesen Zakon o prestanku važenja Zakona o priznanju Hrvatskog sabora "Zlatni grb" u tekstu kako je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanom.