Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti, konstatujem da sednici prisustvuje 76 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Hvala. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno u ovom momentu 106 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, uvažene kolege poslanici, građani Srbije, ja ću postaviti pitanje Vladi, konkretno, Ministarstvu i Kancelariji za upravljanje javnim ulaganjima. Pitanje je vezano za rešavanje vodosnabdevanja, pošto smo u okviru našeg programa koji je nagovestio još prošle godine predsednik Vučić, program rešavanja infrastrukturnih stvari, konkretno, vode, kanalizacije i putevi … u celoj Srbiji. Apropo toga, konkretno jeste pitanje vezano, pošto Kancelarija za ulaganje u okviru svog projekta ima i rekonstrukciju vodovodne mreže u opštini iz koje ja dolazim, iz opštine Svrljig, ali zbog nekih stvari sve je to stalo. Interesuje me kada će to krenuti? Kada će ti projekti biti aktivirani? Kada će se krenuti sa rešavanjem problema vodosnabdevanja opštine odakle ja dolazim tj. Svrljig, kompletne rekonstrukcije, vodovodne mreže i na tome projekat koji obuhvata rekonstrukciju i rešavanje tih izvorišta, magistralnih voda? To bi rešio veliki problem meštana i građana iz opštine koje ja dolazim, to je opština Svrljig. Druga stvar, to je rešavanje vodosnabdevanja, pošto je to projekat, brane „Selova“, to je tema o kojoj je govorio moj kolega Bratimir Vasiljević, na nekom od prethodnih zasedanja. Inače, pitanje je Vladi, „Srbijavodama“. Mogu da podsetim prisutne da je brana „Selova“ počela da se radi još u prošlom veku, 1986. godine, da je u Kuršumliji i da bi to pitanje, rešavanje te brane „Selova“ bilo rešen problem vodosnabdevanja Kuršumlije, Blaca, Žitorađa, Niša i to bi bilo stvarno velika stvar za sve građane koji tamo žive. To je započeto kroz projekte, kroz programe i direktnim investicijama, ali je za vreme bombardovanja sve to stalo, bilo je problema oko rešavanja iz nastavka izgradnje brane „Selova“, tako do dana današnjeg veći deo posla je urađen. Inače, mogu da podsetim i prisutne da je u periodu devedesetih godina kada je gradonačelnik Niša bio Zoran Živković, a u prethodnom rukovodstvu su svi potpisali da je potrebno da i Kuršumlija, Blace, Žitorađe i Prokuplje, dakle nisu potpisali da je potreban taj projekat koji je veoma bitan za južnu Srbiji, brana „Selova“ za rešavanje vodosnabdevanja. U međuvremenu, gradonačelnik Niša tada je bio Zoran Živković. On je dostavio pismo, faks, ne znam šta je bilo sad u tom vremenu tadašnjem premijeru, i rekao je da grad Niš nije zainteresovan za izgradnju brane „Selova“, pa je zbog toga to bilo i zaustavljeno. To samo govorimo o brizi nekih koji su bili ranije na nekim ključnim funkcijama u Niša. Inače, bitno je da se ovaj projekat što pre završi. Imam informacije i premijerka Ana Brnabić je bila u Kuršumliji, gde je pokrenut ponovo postupak izgradnje brane „Selova“. Moje pitanje je – dokle se stiglo sa tim projektom? To rade „Srbijavode“, javno preduzeće. Imam veliko poverenje u direktora „Srbijavode“, gospodina Puzovića koji je čovek stvarno stručan, koji zna svoj posao i njegov stručni tim. Obezbeđena su sredstva i ja očekujem da će to vrlo brzo krenuti sa radom. Brana „Selova“ ne bi bio rešen problem vodosnabdevanja svih ovih opština i Kuršumlije, Blaca, Prokuplja i Žitorađa. Grad Niš ima magistralni vodovod koji je pravljen u prethodnom veku, magistralni vodovod koji bi trebao da se rekonstruiše i tu bi sigurno bila potrebna veća investicija, siguran sam da to budžet grada Niša ne bi imao mogućnost sam da uradi bez pomoći države. Siguran sam da ćemo kroz program izgradnje brane „Selova“ fabrike vode i svega onoga što je potrebno, do tog magistralnog vodovoda koji bi bio od brane, pa sve do gradova, do ovih opština, bilo bi rešavanje vodosnabdevanja velika šansa za razvoj turizma u Kuršumliji, rešavanje problema poplava i sve bi to dalo šansu što se tiče razvoja ovog dela Srbije. Mislim da je to potrebno, mislim da treba uraditi što pre. Znam da je bilo problema sa koronom, konkretno vezano za razvoj, za privredu i svega ostalog, ali naša država se oko toga baš dobro izborila. Još jednom, moje pitanje je kada će se konačno rešiti problem brane „Selova“, jer je najveći deo građevinskih radova odrađen. Ostali su ti ostali radovi. Vrednost tih radova kompletno za priključivanje ovih mesta po nekim proračunima bilo bi i do sto miliona evra, ali bitno je da to bude rešeno, bitno je za sve. Osim toga, ukoliko bi grad Niš dobio vodu od brane „Selova“, odatle bi mogli i moji građani Svrljiga jednim delom, to je bio slobodan pad, grad Niš i Svrljig se graniče, mi bismo imali mogućnost da jedan deo iskoristimo za rešavanje vodosnabdevanja u opštini Svrljig. Još jednom, uvažene kolege, prijatelji, očekujem da ćemo uspeti da rešimo branu „Selova“, da rešimo vodosnabdevanje i da na taj način rešimo ostanak svih nas koji živimo u tom delu naše Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Molim da se prijavi ko još želi reč. Reč ima narodni poslanik Radovan Arežina. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine gospodine Dačiću, uvaženo predsedništvo, poštovane koleginice narodne poslanice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, meni je čast, kao što reče predsednik, da se obratim ovom domu u ime cele jedne regije, da kažem, Podunavlja, ali pre nego što se obratim po poslaničkom pitanju, želim da prenesem pozdrava građana koji su, bar se meni obratili i sa kojima sam ja kontaktirao, koji posebno pozdravljaju studiozno obraćanje i obrazlaganje na sednici koju smo imali o Kosovu predsednika Republike, gospodina Aleksandra Vučića i moram da naglasim posebno zadovoljstvo vašim državničkim govorom koji ste se na toj sednici obratili kako nama ovde prisutnima, tako i građanima širom Srbije. Moje današnje poslaničko pitanje odnosi se na više ministarstava u Vladi Republike Srbije - Ministarstvo građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija, Ministarstvo privrede i krovno Ministarstvo finansija. Svedoci smo i posebno smo zadovoljni što se u vremenu naše koalicije SNS i SPS i državnog rukovodstva koje predstavlja ovu koaliciju, realizuju mnogi infrastrukturni projekti od evropskog značaja, u korist i na dobrobit svih naših građanki i građana u svakom kraju naše zemlje, naše lepe Srbije. Koristim priliku da pozdravim dinamičan početak rekonstrukcije puta Kladovo-Donji Milanovac, da naglasim završetak rekonstrukcije puta Kladovo-Brza Palanka. Takođe, očekujemo nastavak rekonstrukcije puta kroz Donji Ključ kod Kladova, gde je završena deonica Kladovo-Kostol-Mala Vrbica i Velika Vrbica u dužini od devet kilometara i očekujemo ubrzo nastavak od petnaestak kilometara Velika Vrbica-Rtkovo-Korbovo-Vajuga i Milutinovac. Da bismo pospešili razvoj najlepšeg krajolika u ovom delu Evrope, Đerdapske klisure, nama je nasušno potrebno otvaranje i intenziviranje rečnog saobraćaja na evropskom Koridoru 7 ili reci Dunav koji će spojiti Roterdam - Konstancu i Severno more sa Crnim morem, dok Dunav kroz Srbiju teče u dužini od 588 kilometara, od toga 92 kilometra kroz opštinu Kladovo. Najlepši deo Dunava predstavlja Đerdapska klisura, od Golupca gde se prostire na širini od 6,5 kilometara, Golubačke tvrđave, pa kroz Kazane, gde je širina na jednom mestu samo 150 metara i dubina 90 metara, Lepenskog vira i Donjeg Milanovca, Trajanove table, Tekije, Hidroelektrane „Đerdap 1“, Karakaš i Kladova. Da bismo velikom delu Srbije, regionu, Evropi, pa i svetu predstavili lepote srpskog Podunavlja, preko nam je potrebna angažovanost pomenutih ministarstava i njihova međusobna koordinacija, kao i grada Beograda, Smedereva, opština Veliko Gradište, Golubca, Majdanpeka i Kladova radi uspostavljanja putničko-rečne brodske linije Beograd, Smederevo, Ram, Veliko Gradište, Golubac, Donji Milanovac, Tekija, po uzoru na onu koju smo imali nekada do sredine osamdesetih godina u bivšoj SFRJ. Ta plovila, odnosno hidrogliseri, koje smo zvali „rakete“, a koristila su kerozin kao pokretačko gorivo, stizala su od Beograda do Tekije za tri i po sata. Vlada SFRJ je subvencionisala ozbiljan deo troškova, ali se to isplatilo po više osnova. Stoga je moje pitanje, ujedno i apel da ministarstva koja sam pomenuo, zajedno sa Vladom Republike Srbije, a i pokretačkim imputom predsednika Republike Aleksandra Vučića, osmisle rešenje spram vremena i tehnološkog razvoja po pitanju najnovijih kud i kamo ekonomičnijih plovila i da tako uz rekonstrukciju tvrđava koje krase obalu Dunava sa naše srpske strane, upotpunimo i učinimo dostupnim mnogim turistima iz sveta naš impozantni turistički potencijal kao kolaž istorijskih vremena od Beograda do Kladova i time ubrzamo razvoj svih gradova i opština sa ove jedinstvene turističke destinacije. Da konkretizujem pitanje – da li Vlada Republike Srbije, odnosno ministarstva koje sam naveo kao nadležna razmišljaju o integrativnom pristupu razvoja u Podunavlju kao našeg ogromnog saobraćajnog privrednog i turističkog resursa i pokretanje putničke rečne linije Beograd – Tekija – Kladovo i da li se razmišlja o nekom jedinstvenom i razvojnom dokumentu za naše Podunavlje? Predsedniče Skupštine, samo da podsetim, predsednik Skupštine je upoznat sa ovim našim krajem jer je bio nekada davno na akciji na Đerdapu i u Bukovu početkom osamdesetih godina. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Kao što reče moj uvaženi kolega Režina, ako sam dobro zapamtio, prenosim i ja pozdrave iz jednog od regiona. Obično smo navikli da u nekom mom obraćanju tematika celokupnog obraćanja se tiče stanja naše zajednice u regionu. Međutim, ovaj put imam drugo pitanje i tražim drugo obaveštenje, odnosno objašnjenje. Tiče se, pre svega, severa Srbije, odnosno Subotice, iz koje i sam dolazim. Naime, da bi vam bilo jasnije, napraviću jedan mali uvod. Danas, kao što znate, u Subotici posluje Slobodna zona, mesto koje okuplja veliki broj stranih investitora, gde danas posluje devet priznatih svetskih kompanija, poput „Simensa“, „Svarovskog“, „Kontinentala“ itd. Ta Slobodna zona danas zapošljava 6.400 radnika, a ukupan promet je nešto oko 800 miliona evra. Znači, 6.400 radnika ili više hiljada porodica nalazi egzistenciju u Slobodnoj zoni. Da bi vam bilo jasnije, 2012. godine na istom mestu je funkcionisalo nekoliko kompanija, a u Slobodnoj zoni je zaposlenje u to doba nalazilo 1.180 ljudi, a ukupan promet je bio oko 305 miliona evra. Dobro je uporediti ove brojke. Dakle, 6.400 zaposlenih danas sa 800 miliona evra prometa i 1.180 zaposlenih te 2012. godine i 305 miliona prometa. Lepo je sve ovo i dobro ovo sve zvuči, ali nikada ne treba izgubiti iz vida jednu stvar – neko je u ovo morao uložiti ogroman trud. Neko je morao dovesti do ovoga da situacija u Subotici i u Srbiji izgleda tako kako izgleda danas. Taj trud je prvenstveno ulagao predsednik države, srpska Vlada, zatim i pokrajinske vlasti, naravno, i gradonačelnik Subotice sa svojim timom, ali ja mislim, pre svega, građani Subotice i Srbije koji su podneli zaista jednu veliku žrtvu da bismo bili danas tu gde smo, a pre svega penzioneri. Naravno, tim ljudima dugujemo veliku zahvalnost. To su činili i penzioneri iz Subotice. Međutim, ovde se postavlja još jednu veliko pitanje. Ja sam vam govorio o današnjem stanju, o stanju 2012. godine i kako je to izgledalo u Subotici i u Slobodnoj zoni, ali postavlja se realno pitanje – šta je bilo do 2012. godine i šta je dovelo do toga da Subotica od jednog industrijskog grada, za kakav je važila decenijama unazad, postane mesto nezaposlenih i mesto razrušenih fabrika. To pitanje upravo postavljaju oni koji su stvarali te fabrike i koji su podneli najveću žrtvu da bismo danas bili tu gde smo - penzioneri, ljudi koji su živeli i radili u tim fabrikama, ljudi koji su stvarali te fabrike i taj grad. Subotica je u tim godinama do 2012. godine, ostala bez najznačajnijih simbola, industrijskih naravno. Ostala je bez „29. novembra“, bez „Medoprodukta“, bez mnogih drugih firmi, ali kao paradigma pljačkaške privatizacije je „Sever“, firma koja je zapošljavala 2.000 ljudi i koja je u pljačkaškoj privatizaciji u potpunosti razorena. Penzioneri i građani Subotice su me ovih dana pitali da li će tužilaštvo i pravosuđe učiniti nešto da oni koji su doveli do tog stanja, koji su razrušili subotičku privredu, konačno odgovaraju za sve ono što su priredili Subotici i Srbiji. Kakvu poruku šaljemo ako ljudi koji su danas na čelu srpske opozicije, jer su bili direktno inkorporirani u tadašnje pljačkaške privatizacije, da li to znači da poručujemo da ukoliko ti ljudi ponovo dođu na vlast biće im dozvoljeno da urade isto? Jedina logična stvar iz nereagovanja tužilaštva prema onima koji su pljačkali ovu zemlju može biti to. Ako im je oprošteno tada, ne vidim razloga da im ne bude oprošteno ponovo. To je pitanje građana Subotice, pitanje penzionera, onih koji su te fabrike stvarali. Hvala vam.
Zahvaljujem kolega. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: prof. dr Žarko Obradović i Josip Broz. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. 5) i 6) dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Radomir Ratko Dmitrović, ministar za brigu o porodici i demografiji, i Siniša Mali, ministar finansija, sa saradnicima. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. 5) i 6) dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da ovo vreme raspoređujemo na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno čl. 157. stav 1. i 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Singapur o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja. Da li predstavnici predlagača žele reč? Ministre? Samo se prijavite. Izvolite.
Poštovana, hvala vam. Narodni poslanici pozdravljam vas, nadam se da ćete s obzirom na važnost ovog zakona sa pažnjom saslušati ono što imam da vam prenesem. Dakle, Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom zasnovan je na pravu i dužnosti roditelja da podižu i vaspitaju decu, pravu deteta na uslove živote koji mu omogućavaju pravilan razvoj i obavezu države da podrži dobrobit porodice, deteta i budućih generacija. Odredbe ovog zakona predstavljaju deo ukupne društvene brige o deci i doprinosi poboljšanja uslova za zadovoljavanje osnovnih potreba dece, daju poseban podsticaj za rađanje dece i pružaju podršku materijalno ugroženim porodicama, kao i porodicama sa decom sa smetnjama u razvoju i decom sa invaliditetom, kao i deci bez roditeljskog staranja. Zato ovaj zakon predstavlja opredeljenje države u oblasti socijalne politike, a uključujući i demografske potrebe istovremeno je i važan instrument populacione politike. Zakon o kojem je reč primenjuje se od 1. juna 2002. godine, a izmene i dopune Zakona izvršene su 2005. i 2009. godine. Dotadašnja primena zakona u praksi ukazala je da je neminovno da se pristupi novim izmenama i dopunama koje su zbog svoje obimnosti mogle da budu izvršene samo izradom novog zakona. Dakle, novi zakon usvojen je u decembru 2017. godine sa primenom od 1. jula 2018. godine. Novim zakonskim rešenjima olakšan je postupak ostvarivanja prava i proširen je obuhvat korisnika, omogućio je bolji obuhvat korisnika socijalne zaštite koji se nalaze u stanju ozbiljne socio-ekonomske ugroženosti, a koji nisu bili obuhvaćeni materijalnim davanjima. Takođe, ovim zakonom uspostavljena je i dodatna zaštita dece iz posebno ranjivih grupa, dece sa smetnjama u razvoju, invaliditetom, dece bez roditeljskog staranja i dece korisnika novčane socijalne pomoći. Ovim zakonom uvedeno je novi pravo na ostale naknade po osnovu rođenja, nege i posebne negde deteta koje je omogućilo velikom broju žena, većina, da po prvi put ostvare naknade u periodu po rođenju deteta. Reč je o ženama koje nisu u radnom odnosu, već samostalno obavljaju delatnost, vlasnice su poljoprivrednog gazdinstva ili su radno angažovane po osnovu privremenih i povremenih poslova, ugovora o delu, autorskih ugovora ili su u trenutku rođenja deteta nezaposlene i nisu ostvarile pravo na novčanu naknadu po osnovu nezaposlenosti, a radile su u periodu koji je od uticaja na ostvarivanje prava. Pored toga, ovo pravo mogu da ostvare i žene koje su poljoprivredni osiguranici. Na taj način pružena je posebna zaštita ženama koje su radno angažovane po osnovu fleksibilnih oblika rada i koje sada ne moraju da prekidaju svoje delatnosti, odnosno same odlučuju da li će ih i u kom obliku redukovati, a država im obezbeđuje naknadu na osnovu prethodnih izdvajanja po osnovu doprinosa za obavezno socijalno, odnosno penzijsko i invalidsko osiguranje. Posebna podrška pruža se i roditeljima za rođenje prvog deteta, imajući u vidu povećanje tzv. prvih troškova. Nova zakonska rešenja omogućila i smanjenje potrebne dokumentacije, direktnu isplatu prava, kao i bolju zaštićenost zaposlene porodilje čiji redovni prihodi u periodu korišćenja odsustva više nisu uslovljeni voljom i trenutnim finansijskim stanjem poslodavca. Po usvajanju Strategije podsticaja rađanja u martu 2018. godine, na predlog predsednik Srbije Aleksandra Vučića pristupilo se izmenama i dopunama Zakona koje su usvojene u junu 2018. godine s primenom od 1. jula te godine, a odnose se na visinu, način usklađivanja isplate roditeljskih dodataka i paušala za nabavku opreme za dete, čime je omogućeno da se pravo na roditeljski dodatak za treće i četvrto dete u mesečnim iznosima od 12.000, odnosno 18.000 dinara isplaćuje u trajanju od 10 godina. Neposredno po početku primene zakona jedan broj korisnika prava, kao i udruženja koja se bave porodicom i decom izrazilo je svoje nezadovoljstvo pojedinim odredbama, posebno onim koje se odnose na način obračuna naknada zarade. Radi se prevashodno o ženama koje su zatečene sa novim načinom obračuna naknade zarada, a pre otpočinjanja trudničkog bolovanja, odnosno porodiljskog odsustva i nisu bile u radnom odnosu, odnosno radile su na crno i po saznanju za trudnoću zasnovale su radni odnos. Pri tome se radi o ženama koje nisu bile angažovane ni po osnovu fleksibilnih oblika rada, ugovora o privremenim i povremenim poslovima, ugovora o delu, autorskim ugovorima i kako u periodu koji je od uticaja za utvrđivanja naknade zarade imaju evidentiran mali broj osnovica na koje su plaćeni doprinosi za obavezno socijalno osiguranje i naknada zarada utvrđena je u malom iznosu. Inače, novi način obračuna naknada zarada zasniva se na realnom i racionalnom principu da je naknada zarade odgovarajuća uloženim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje u zakonom utvrđenom dužem periodu koji prethodi njenom korišćenju. Pred Ustavnim sudom pokrenuto je više inicijativa za ocenu ustavnosti i saglasnosti sa opšte prihvaćenim pravilima međunarodnog prava i potvrđenim međunarodnim ugovorima pojedinih odredbi ovog zakona. Razlozi za donošenje zakona proizilaze iz analize njegove dosadašnje primene u praksi i potrebe izmena i dopuna na postojeća zakonska rešenja u cilju njegovog unapređenja, kao i uređenja odredbi zakona koje je Ustavni sud svojim odlukama proglasio neustavnim. Kako je zakon doneo dosta novina u ovoj oblasti, to je sa početkom njegove primene vršena i analiza njegovih efekata u praksi, a sve u cilju unapređenja donetih zakonskih odredbi. Pri analizi efekata zakona korišćeni su podaci informacionog sistema za jedinstvenu isplatu prava Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Po razmatranju svih predloženih rešenja i njihovih ekonomskih efekata pristupilo se izmenama i dopunama zakonskih odredbi u okviru raspoloživih budžetskih mogućnosti, kako bi se dodatno poboljšao materijalni položaj porodica sa decom. Predložene izmene i dopune zakona donose u okviru prava na naknadu zarada za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta, dakle, da svaka zaposlena žena za vreme porodiljskog odsustva koje traje od dana njegovog otpočinjanja obavezno 28 dana, izuzetno po nalazu lekara 45 dana pre termina za porođaj do tri meseca života deteta, u stvari, naknadu zarade za vreme porodiljskog koja ne može biti manja od minimalne zarade utvrđene na dan otpočinjanja odsustva ukoliko u posmatranom periodu ima evidentirane osnovice makar i jednu na koje su plaćeni doprinosi za primanja koja imaju karakter zarade. Prema odredbama zakona pre ovih izmenama za ostvarivanje ovog prava bilo je potrebno da je kod nadležnog organa evidentirano najmanje šest najnižih osnovica na koje su plaćeni doprinosi na primanja koja imaju karakter zarade. Zaposlena žena koja ima bolesno dete za koje je nadležna komisija odobrila korišćene odsustva sa rada radi posebne nege deteta može da koristi naknadu zarade za to vreme i dodatak za pomoć i negu drugog lica za dete. Pravo na posebnu negu deteta može da traje do pete godine života deteta. Ostale naknade po osnovu rođenja i nege deteta i posebne nege deteta. Žena koja je poljoprivredni osiguranik može da ostvari pravo na ostale naknade po osnovu rođenja i nege i posebne nege deteta, pri čemu će se za obračun naknade uzimati osnovica na koje su plaćeni doprinosi za penzijsko i invalidsko osiguranje u 18 meseci koji prethode rođenju deteta. Ova odredba imaće retroaktivno dejstvo od 8. maja 2021. godine imajući u vidu objavljenu odluku Ustavnog suda 7. maja tekuće godine. Žena koja samostalno obavlja delatnost ili je angažovana po osnovu fleksibilnih oblika rada, ugovora o privremenim i povremenim poslovima, ugovora o delu, autorskog ugovora ili je poljoprivredni osiguranik i ima bolesno dete za koje je nadležna komisija dala mišljenje može da koristi, pored prava na ostale naknade na osnovu posebne nege deteta, i dodatak za pomoć i negu drugog lica za dete. Pravo na posebnu negu deteta može da traje do pete godine života deteta. Od 1. januara 2022. godine zaposlene žene, žene koje samostalno obavljaju delatnost ili su angažovane po osnovu fleksibilnih oblika rada, a ostvaruju prihode koji su veći od tri prosečne zarade u Republici Srbiji moći će da ostvare naknadu zarade i ostale naknade u visini do pet prosečnih zarada u Republici Srbiji na dan otpočinjanja odsustva. U zakon je uvedena i odredba koja se odnosi na mogućnost podnošenja zahteva za preračun naknade zarade i ostale naknade ako u obračun naknade nisu ušle sve osnovice, jer nisu bili plaćeni doprinosi za obavezno socijalno osiguranje, odnosno penzijsko i invalidsko osiguranje, ukoliko su u međuvremenu doprinosi plate. Roditeljski dodatak. Kod prava na roditeljski dodatak omogućeno je ostvarivanje prava na roditeljski dodatak i za peto dete ukoliko je neko od živorođene dece prethodnog reda rođenja umrlo neposredno po rođenju i za njega nije ostvareno pravo na roditeljski dodatak, izvršena su preciziranja koja se odnose na imunizaciju dece i življenje porodice na teritoriji Republike Srbije. Dečiji dodatak. Omogućeno je ostvarivanje prava na dečiji dodatak i za dete višeg reda rođena od četvrtog ukoliko se zbog smrti deteta za neko od četvoro dece po redu rođenja više ne može ostvariti to pravo. Izvršena su i preciziranja koja se odnose na jednoroditeljsku porodicu i prihode koji su od uticaja na ostvarivanje prava i izvršena su i preciziranja koja se odnose na jednoroditeljsku porodicu i visinu uvećanja cenzusa za dečiji dodatak za jednoroditeljsku porodicu. Takođe, dat je pravni osnov Komisiji Republičkog fonda za PIO da veštači zdravstveno stanje deteta i u postupcima ostvarivanja prava na novčanu naknadu po osnovu nezaposlenosti za vreme posebne nege deteta. Regulisano je vraćanje pravno neosnovanih iznosa sredstava čija isplata nije u skladu sa zakonom. Predviđeno da primena ovog zakona otpočne 1. jula 2021. godine. Izmene i dopune zakona usloviće, pored dodatnih novčanih sredstava i izmene i dopune podzakonskih akata, odgovarajuće izmene i dopune u softveru za isplatu prava kao i obuku zaposlenih koji rade na poslovima ostvarivanja prava koja su propisana ovim zakonom. Poštovani narodni poslanici hvala vam na pažnji. To je bilo ono što smo smatrali za najosnovnije i najvažnije da vam saopštimo. Tu smo na raspolaganju za bilo šta drugo.
Zahvaljujem ministre. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Za reč se javila zamenik predsednika Odbora za rad i socijalna pitanja, narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, Odbor za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva na svojoj sednici razmatrao je izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i jednoglasno usvojio Predlog izmenama i dopuna zakona i naravno predlaže Narodnoj skupštini da navedene izmene i dopune zakona usvoji. Pitanje nataliteta i pitanje rađanja dece jeste za SNS, za Poslaničku grupu Aleksandar Vučić – Za našu decu pitanje od nacionalnog interesa i pitanje od državnog interesa i strateško pitanje Republike Srbije. Prvi koji je ispod tepiha izvukao problem negativnog priraštaja koji nije od juče, već se dešava od pedesetih godina prošlog veka, upravo jeste predsednik Republike Srbije, Aleksandar Vučić. U prilog tome ide i činjenica da je 2018. godine 1. jula stupio na snagu Zakon o finansijskoj podršci porodici i deci koji je doneo ogromne izmene pre svega u povećanju obuhvata žena koje mogu da koriste pravo po osnovu rođenja deteta, ali je naravno obuhvatio i znatno veća materijalna izdvajanja kao meru finansijske podrške za rođenje deteta pre svega prvo deteta koji u mesečnom iznosu iznosi 100 hiljada dinara plus pet hiljada dinara paušala, za drugo dete mesečno 10 hiljada dinara u vremenskom trajanju od dve godine, za treće dete 12 hiljada dinara mesečno 10 godina, za četvrto dete 18 hiljada dinara u mesečnom iznosu 10 godina. Prvi put u novijoj istoriji na ozbiljan način prilazi se merama podrške populacionoj politici upravo i kroz finansijsku podršku jer Zakon o finansijskoj podršci jeste važan mehanizam i važan alat populacione politike. Ono što želim da istaknem i što želim naravno da pohvalim što se tiče izmena i dopuna ovog zakona i odredaba na koje se one odnose to je da je nadležno ministarstvo 2018. godine pratilo efekte sprovođenja Zakona o finansijskoj podršci porodici i deci sarađivalo sa nevladinim organizacijama, sarađivalo sa drugim nadležnim ministarstvima jer finansijska podrška porodici sa decom, taj mehanizam zahteva multidisciplinarni pristup i iz toga su proistekle izmene i dopune koje idu u korist dobrobiti dece i budućih generacija. Pre svega, jedna od osnovnih izmena odnosi se da se ovim izmenama i dopunama utvrđuje donji limit porodiljskog odsustva za zaposlene majke i on prvi put sada ne može biti niži od minimalnog iznosa zarade u odnosu na dan početka ostvarivanja tog prava. Znači, i one majke porodilje koje nisu imale ovih 18 meseci plaćenih doprinosa i poreza do tri meseca starosti deteta ne mogu primati niže od minimalne zarade. Takođe, ispravljena je jedna nepravda, odnosno poboljšava se položaj roditelja koji koriste pravo odsustva sa rada radi posebne nege deteta, a to su roditelji koji imaju decu sa smetnjama u razvoju i sada mogu kumulativno da primaju i naknadu zarade za vreme odsustva sa rada radi posebne nege deteta i dodatak za tuđu negu i pomoć koje dete, u skladu sa nalazom i mišljenjem Republičkog fonda penzijskog i invalidskog osiguranja, koristi po osnovu svoje bolesti. Prvi put se obratila pažnja na jednu posebno osetljivu i ranjivu grupu, a to su nezaposlene žene koje na tržištu rada ostvaruju pravo na novčanu naknadu po osnovu nezaposlenosti. Ove žene mogu da produže pravo na novčanu naknadu ukoliko imaju dete sa poteškoćama u razvoju, odnosno dete za koje nadležna komisija Republičkog fonda penzijskog i invalidskog osiguranja ustanovi da mu je neopohodna posebna podrška. (Predsedavajuća: Koleginice, pet minuta je vaše vreme. Ali, pošto vidim da ste i ovlašćeni, možete da nastavite posle ispred poslaničke grupe.) U svakom slučaju, u cilju dobrobiti i budućih generacija, predlažemo da se zakon usvoji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, tema porodice danas u formi zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom je jedna od najznačajnijih tema koja se može naći pred poslanicima Narodne skupštine. Mi poslanici Stranke pravde i pomirenja smo tokom proteklog mandata permanentno fokusirali temu porodice i veoma radosno dočekali odluku da se osnuje Ministarstvo za brigu o porodici i demografiji, što je jedan od ključnih razloga naše podrške ovoj Vladi, jer ovo pitanje smatramo toliko bitnim da predstavlja jedan od strateških temelja budućnosti nacije, naroda i svih zajednica u ovoj zemlji. Zato sa radošću dočekujemo svaki iskorak u pogledu unapređenja odnosa i odgovornosti prema porodici u svim segmentima, koristeći sve mogućnosti koje su pred nama, a pitanje finansijske podrške je jedno od veoma važnih, odnosno predstavlja veoma važnu mogućnost da se porodici, posebno porodice sa decom, iskaže neophodna podrška. Istina, da li će se porodice odlučivati na rađanje većeg broja dece ili odustajati od rađanja, samo materijalni aspekat ili momenat neće biti presudan, ali je veoma važan. Direktna posledica ili direktni efekat ovih mera koje sada usvajamo i unapređenjem ovog zakona jeste olakšanje života porodicama sa decom i olakšanje podizanja te dece. Ali, ove mere imaju i svoje implicitne posledice i rezultate koje se ogledaju u tome da ovakvom brigom, ovim izdvajanjima i davanjem značaja porodici sa decom na ovaj način, kroz ovaj zakon, zapravo se šalje poruka koja je više od same finansijske podrške. Zapravo šaljemo poruku porodicama i uopšte javnosti koliko nam je stalo do porodice, koliko porodicu smatramo važnom i da zapravo porodicu i rađanje i podizanje dece stavljamo u strateške i nezaobilazne prioritete. Istina, a očekujem da će i ovo ministarstvo čiji je prioritet porodica i demografija zapravo u svoje strateške planove uvrstiti i druge mogućnosti afirmacije porodice i podrške porodici, zato što pitanje odluke roditelja da rađaju decu je pitanje koje je mnogo više od biološkog, a to znači mnogo više od materijalnog. Ono je prevashodno etičko kulturološko, jer oni roditelji koji se odluče da rode više dece, zapravo pokazuju svoju nesebičnost. Dakle, ključni faktor u analizama zašto se roditelji ustežu od rađanja dece jeste sebičnost. Sebičnost je etičko duhovni i kulturološki faktor. Nije to uvek pitanje materijalnog. Naprotiv, biologizacija kulture je ključni neprijatelj podizanja velikih porodica. Tamo gde zavlada materijalizam u kulturološkom, etičkom i duhovnom smislu, roditelj počinje posmatrati dete ili moguće rađanje deteta kao faktor koji će mu otežati život, bilo da se radi o tome da će mu otežati život tako što će opteretiti porodični budžet, bilo da se radi o tome da dete predstavlja limitirajući faktor za roditelja, za majku, da se prepusti raznim hedonističkim mogućnostima, jer se treba posvetiti tom detetu devet meseci u trudnoći, pa posle toga u pažnji, gajenju i podizanju u tom vremenu, pa onda dobijete na kilaži, pa izgubite liniju, pa više niste atraktivni za noćni život, pa za ovo, pa za ono, itd. To su sve faktori o kojima treba javno progovoriti. Oni nisu eksplicitno finansijske prirode, ali jesu materijalističke prirode i to u onom otežavajućem, odnosno negativnom smislu. Biti majka, biti dobra majka znači biti nesebična. Zašto su majke bolje od očeva? Pa baš zato što imaju toliko nesebičnosti da rode i da podižu dete i da 15 puta tokom noći se probudi na plač ili običnu reakciju deteta odnosno bebe i da kada je dete probudi u pola noći da ne vrisne od nervoze, nego da ga pomiluje, da ga pomazi, nahrani, itd, itd. To mi muškarci ne možemo. Zato su majke ispred. Zato su majke tri puta ispred. Zato su one jedine koje to mogu i to nije samo biološka dimenzija koja je bogom dana da žena rodi, ne, to je pitanje etičke, duhovne, mentalne, emocionalne strukture ličnosti koju samo ima žena u formi majke. Zato je potrebno pitanje promene kursa odnosa, kulturološkog obrasca prema rađanju dece, treba da obuhvati zapravo taj veoma širok front. Istina, u ovako biologiziranoj kulturi ili, hajde, kod nas da ne kažem potpuno biologiziranoj, mi smo u nekoj fazi ili nekoj atmosferi raspeća između istoka i zapada, između duha i materije, između raznih tendencija ljudskosti i onog animalnog što nas vuče, što jeste čovek u principu, stvoren, sazdan od duha i duše, od tela i materije, od neba i zemlje u stvari, jer čovek i jeste spoj neba i zemlje. Ono što bi trebalo biti idealni koncept u pogledu odnosa tih tendencija jeste ravnoteža između tih relacija. Ono u čemu je danas savremeni čovek, pogotovo tzv. zapadni čovek na čijem rubu se mi nalazimo i zapravo imamo, kao što vidite, ovo raspeće i raspetost ne samo u kulturološkom smislu naših pojedinačnih, porodičnih i društvenih izazova, već imamo mi i ovde u samoj Narodnoj skupštini, pa kad dobijemo temu rodne ravnopravnosti ili temu afirmacije LGBT kulture, s jedne strane, a sa druge strane imamo porodicu i demografiju, sada da vidimo kuda će da prevagne. Tamo gde prevagne biće naš put. To kuda prevagne, u pogledu prioriteta, sve je to naša realnost, i jedno i drugo i treće, i mi nećemo moći pobeći od svih realnosti, ali je pitanje šta će prevagnuti, pitanje je šta će biti gornje na listi prioriteta. Svi mi u životu imamo mnogo potreba, ali obično imamo listu prioriteta tih potreba i uvek nam je važnija potreba iznad one manje važne. Onda trošimo svoju energiju prevashodno dajući prioritet važnijim potrebama, pa za ono dole ili niže ako ostane, ostane. Tako je i u materijalnom smislu. Kada raspoređujete budžet porodice, prvo platite ono nužno, pa posle potrebno, pa posle poželjno. To je tako u prirodi odnosa. Prema tome, isto tako na nacionalnom držanom nivou. Ova raspetost, ona ne može trajati do veka. Mi ćemo morati poređati to. Moramo to harmonizovati i videti do koje mere ćemo, kojoj tendenciji ili intenciji dopustiti da se širi i da dominira i da li će to biti, da li će porodica zadržati ovo što joj sada deklarativno dajemo, istina ne samo deklarativno. Već samo formiranje Ministarstva za brigu o porodici nije sama deklarativnost, već je zapravo pokazatelj odlučnosti države da institucionalno, sistematizuje podršku porodici. Ali, dakle, uz svu podršku pozdrav, radost što, evro, zaokružujemo materijalni paket, paket porodici. Zapravo, očekujem da se ne stane na tome, već da taj front proširimo. Ministarstvo je tu barjaktar ove borbe, ali ne samo ono. Samo zapravo treba da predvodi ovu celokupnu borbu, a ova borba se mora voditi na svim nivoima i u svim segmentima društva. Zašto? Ako vi imate određene pakete mera, zakona, dobrih koraka koje naprav Ministarstvo, ali ako vi imate na primer kroz proces obrazovanja, kroz medije, kroz razne druge kulturne, kvazi kulturne ili nekulturne ponuda ono što urušava vrednosti porodice, pa nisam baš siguran da ćemo postići rezultate. Ukoliko se ovom temom ne pozabavimo suštinski, strateški, duhovno, etički, kulturološki, verujte, mere će izgledati kao krpljenje, onako, platna koje se raspada. Mogu da budu zakrpe kvalitetne, ali ako je osnovno platno već u fazi raspada zakrpe neće davati poželjne rezultate. Zato, Strategija zaštite porodice, Strategija afirmacije porodice mora zapravo biti pre svega široka, ona mora obuhvati sve ove segmente, a osim toga ona moramo imati određenu harmoniju, koordinaciju između raznih segmenata takvog fronta. Dakle, mi ovde, u ovoj temi imamo tri ključne reči, tri ključna pojma koji trebaju prosto da imaju, ako mogu tako uslovno kazati, stepen svetosti u političkom smislu. Dakle, porodica, majka i dete. Jako mi je drago da je zakon upravo dao na značaju ovim pojmovima i u samom zakonskom tekstu, ali i u obrazloženjima i onome što je usledilo, što znači da postoji potrebna svest upravo o strateškim kategorijama ne samo u ovom zakonu, već u ovoj celokupnoj borbi i u ovom našem opredeljenju. Najznačajniji deo tema će pokriti Ministarstvo za brigu o porodici, i pokriva već. Ono se razvija, prvi put je uspostavljene, potrebno mu je određeno vreme zapravo da raširi krila kako bi moglo leteti tamo dokle je sve to potrebno, ali određeni segmenti nadležnosti će ostati kod drugih ministarstava. Kao što rekoh, Ministarstvo za obrazovanje, odnosno Ministarstvo prosvete za sektor obrazovanja ostao je jedan deo kod Ministarstva za rad i socijalnu politiku, bez obzira što je značajan deo prebačen kod ovog ministarstva, ali znate, domen socijalnih odnosa, posebno vezano za porodicu u pogledu raznih tema i problema koji nastaju vezano za razvode, za status dece posle razvoda. Znate da na tom polju imamo jako mnogo problema, imamo jako mnogo zloupotreba, nezakonitosti. Fenomen samohrane majke, to je pojam kome se mora dati pažnja iako je on obuhvaćen ovim zakonom u meri finansijske podrške, ali tom fenomenu se mora prići mnogo značajnije, mnogo šire, jer broj samohranih majki u ovom gradu, u Beogradu, u zemlji Srbiji su tolike da mi prosto ne možemo ni da zamislimo kolike su to brojke. pored brojki, situacije, stanja, nezaštićenost, nasilje, nepravda koja se čini samohranim majkama, znači sama činjenica, sam pojam samohrana majka je nasilan. Majka, pored toga što rodi, što odgaja, što podiže, sad ona treba još i da zaradi, još treba da zaokruži celokupan proces. Dakle, to je sam pojam, sama činjenica da smo priznali pojam – samohrana majka. On predstavlja neku vrstu našeg poraza ili neku vrstu priznanja nemoći pred tom pojavom. Kada prosto eskalira ta pojava, a posebno, kao što vidite da mere formalne afirmacije žena kroz brojke, kroz procente i dalje ne daje rezultate u suštinskom smislu, ja sam tu veoma pesimista da će, iako sam podržao sve ono što smo mi radili ovde u pogledu podizanja broja narodnih poslanica, odnosno dama ili žena u parlamentu, i sve te mere su psihološki i simbolički bitne. Nažalost, na areni života i dalje će dominirati moć muškaraca zato što živimo u materijalizovanoj kulturi i civilizaciji u kojoj je moć osnovna odrednica vrednosti. Tamo gde je tako, tamo gde se nisu dovoljno izgradili duhovni i etički mehanizmi vrednovanja, suštinskih i pravih etičkih vrednosti, pravde i pravilnog odnosa prema nepravdi, odnosno nasilju, nisam siguran da će ovi koncepti dati rezultate, što se zapravo vidi i u političkom sektoru, u privrednom sektoru. Stavite vi koliki god hoćete procenat žena da bude negde, ali nećete moći da odredite ko će da odredi te žene, ko će njima reći – e, ti ćeš biti na listi, a ti nećeš biti na listi. Prema tome, opet ćemo mi dobiti odluku suštinsku, to je realnost, nije ovo nikakva kritika, ovo je realnost našeg stanja koje je ono što jeste i mi ćemo opet doći o tome da će neko odlučiti da popuni te brojke, neko ko je muškarac, a to znači neko ko je moćan, neko ko je vlasnik, neko ko je posednik itd. Zato u tom stanju kada vi imate permanentnu dominaciju muškaraca u političkom, u privrednom i u svim drugim sektorima moći, onda vam je jasno koliko je lako da izvršite uticaj na nekog tamo socijalnog radnika koga ćete potkupiti ili ga na neki drugi način animirati da uzme dete majki, a da da moćnom ocu ili nekom ko ima nekog moćnika uza sebe. To su realnosti koje uglavnom znamo. Dakle, dame i gospodo, ja ne govorim ovde novine, vi ovo sve znate. Dakle, nisam ja ovde otkrio ništa novo, ali prosto u prirodi čoveka je da kad nešto ne može da reši, da okreće glavu od njega, lakše mu je da ga preskoči, lakše mu je da prosto o njemu ne misli, da o njemu ne govori, ali to ne smemo prihvatiti. Mi o ovome moramo govoriti, naravno, uz ove obećavajuće aktivnosti, ponavljam, od formiranja ovog ministarstva do unapređenja zakonske regulative. Puna podrška ovim merama. Želim, na koncu, pohvaliti i Vladu i Ministarstvo što su imali sluha da u zadnjem trenutku ispravimo i ono pitanje vezano za dečji dodatak učenika verskih škola, tradicionalnih verskih zajednica i crkava, što je bila manjkavost, o čemu smo ovde više puta govorili, pa smo uspeli, hvala bogu, da nađemo načina da Vlada i to ispravi kroz svoj amandman. Dakle, to je pokazatelj da se ima osećaj za ove stvari i za sve one koje predstavljaju realnu potrebu. Imajući sve to u vidu, poslanici Stranke pravde i pomirenja će u danu za glasanje dati podršku ovom zakonu i dati podršku svakoj aktivnosti, svakom koraku i svakom stavu koji ima za cilj afirmaciju, unapređenje i zaštitu porodice, majke i dece. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik poslaničke grupe Jedinstvena Srbija Dragan Marković Palma. Izvolite.
Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Jedinstvena Srbija će glasati za ovaj predlog zakona. Za Jedinstvenu Srbiju porodica je zakon i smisao života. Mi poslednjih godina možemo slobodno da konstatujemo da se mnogo više vodi računa o porodici nego što je to bilo pre 10, 12 i 15 godina. Nije pomoć porodici samo ono što se zove borba protiv bele kuge, na dan rođenja ili sada jedna nova uredba koja je doneta da 10 godina primaju određenu finansijsku pomoć za decu novorođenu. Moramo da konstatujemo i činjenice koje je takođe ova država uradila i pomogla, jer pomoć porodici su i veće plate i veće penzije i pomoć porodici je i pomoć fabrikama za vreme kovida, pomoć porodici su i veće penzije koje u poslednje vreme jednom ili dva puta godišnje se povećavaju, a i jednokratna pomoć se daje penzionerima. Pomoć porodici su i ove tri hiljade dinara ko se vakciniše. To je nađen razlog i motiv da se svi vakcinišu, i naravno da treba da se vakcinišemo svi, kako bi zaštitili svoje porodice, ali i te pare idu u neku porodicu. Pomoć porodici je da lokalne samouprave urade rebalans budžeta svojih i da nešto što nije neophodno u godini koja je veoma teška, i biće teža do kraja 2021. i 2022. godine, bez obzira što BDP u Srbiji raste više od drugih zemalja, mi moramo da vidimo kako da na nivou lokalnih samouprava što više para odlazi za pomoć građana i porodicama. Živim u dvanaestočlanoj porodici, imam dvanaest članova porodice, četiri generacije, i mogu da napravim neki zaključak kako žive te generacije, šta je nešto što je za njih bitno, šta je to što za nas malo starije nije važno, a za njih je važno i bitno. Kako ih ubediti, mislim na decu, da život nije ono što su teme na društvenim mrežama, jer i to je isto nešto se zove deo porodice, gde moramo da obratimo pažnju šta to naša deca gledaju preko društvenih mreža, da li je to neka edukacija, šta su to skriveni profili, koje su to poruke iza skrivenih profila. Roditelji nemaju vremena time da se bave, ali moramo, da li preko škola ili posebna neka vrsta edukacije na nacionalnim frekvencijama, upravo da kažemo deci šta je to što je dobro za njih, a šta je to što je loše. Evo, sada kada šetamo bilo kojim gradom u Srbiji, mi ćemo videti da 80% mladih ljudi, onih do 40 godina, nekada je bilo do 30, imaju mobilni telefon u ruci i nikog ne vide i ne znaju da su prošli pored nekog rođaka i prijatelja, jer sve vreme kucaju poruke i prate ono što su događaji na društvenim mrežama, a ne prate ono što se zove vitalni život i ono što je od vitalnog značaja. Samohrane majke, nisu te samohrane majke krive što su očevi, ima i obrnuto, ima i samohranih očeva, ali u mnogo manjem broju, znači, moja poruka je, pre nego što se uđe u brak, morate dobro da razmislite i da li vama ta raba božja, kako se naziva u crkvi, kada se venčate, odgovara ili ne, kakav je on kada ima para, kada nema para, kakav je kada popije, kakav je kada neko pogleda u vas, njegovu lepu suprugu itd, kakav je kada vi opravdano morate da ostanete na poslu dva sata više. Sve su to neki aspekti za očuvanje porodice. Ljubav, da vam kažem, poštovani ministre i dame i gospodo narodni poslanici, ja u proseku mesečno u prolazu primim minimum 1.000 ljudi i svi kažu da ljubav poslednjih 15 godina, možda 10-15% ostaje ona prava ljubavna ljubav. A ljubav prema ženi i ocu, muškarcu, traje dok se ne rodi prvo dete i posle toga se javljaju problemi. I da bi to izbegli, danas mora da se vodi računa, da nisu bitne pare, da taj neko za koga se vi udajete ima mnogo para. Jel ima neko više para na svetu od Dragana Đilasa? Pa je tukao svoju suprugu zbog alimentacije koju nije plaćao i čak joj je rekao – odrubiću ti glavu. Tukao je i tasta. Znači, nisu pare važne i bitne, i nije procesuiran. Molim i vas, ministre, da i vi pokrenete to pitanje. Gospodin Đilas je rekao, nazivam ga gospodinom, kakav on gospodin, kada pozivaju na krvoproliće, kaže – pašće krv na beogradski asfalt ako ne dođe do određenih promena. Ne određuju oni promene, već birači na izborima. Zašto nije po službenoj dužnosti procesuirana prijava koja je potpisana od strane Ive Đilas, tadašnje supruge Dragana Đilasa? To je nasilje u porodici i on je ogledalo svih. Kažu – kako, vidite da Đilasu ništa ne fali? Tast njegov i otac Ive Đilas je imao teške telesne povrede – nikom ništa. Onaj ko pruži ruku na ženu, taj mora biti strogo kažnjen, a posebno povratnici, kao što se zovu povratnici za krivična dela koji odu u zatvor, pa počini isto krivično delo, njemu se više ne sudi ono „od-do“, nego „do“. I mi imamo takve slučajeve gde smatramo neozbiljnim pretnjama od strane muževa prema ženama, a koliko imamo ubistava, koliko u poslednjih mesec dana je nastradalo žena zbog tih nasilnika, čak i deca su bila žrtve pojedinih roditelja, da ih nazovemo roditeljima. Kakvi su to roditelji? To nisu roditelji, to su ludaci za mene. Tako da, porodica je simbol postojanja, smisao života. Ja ne mogu da funkcionišem ako najmanje pet puta dnevno se ne čujem sa mojom porodicom, da li su to unuke, unuci itd. Oni na neki način mi pune baterije, daju mi volju za rad. I tako hoću da u svakoj porodici se vodi računa i brine o deci, ženi, supruzi itd. Znači, niko nema pravo da primenjuje silu. Mi imamo ministarku koja je zadužena za populacionu politiku, imali smo jedan predlog zakona, ravnopravnost. U porodici ravnopravnost između muškaraca i žene, to je samo bilo deklarativno, nisu uzeti primeri negativni i da ti primeri budu nešto što će služiti onima drugima, koji su spremni ili podsvesno razmišljaju da se nešto desilo njegovoj porodici, ne znam preljuba, itd. Ako ti ne odgovara bračni drug, rastani se, mnogo je bolje srećni razvod, odnosno dobar razvod, nego loš život i sve se to odrazi na decu. Deca koja žive u takvim porodicama, ta deca imaju strah, ta deca sutra dan mogu i oni da se ponašaju tako kada postanu bračni drugovi, jer obično sve se nosi iz porodice. Ne nosi se iz škole, škola te edukuje, ali osnovno vaspitanje se nosi iz porodice. Zašto, mi imamo slučajeve da ako je otac ili majka lekar, deca su ili medicinsko osoblje, medicinski tehničari ili lekari, ili ako su prosvetni radnici i deca su isto, ili ako su vaspitači u vrtiću i deca su isto. Znači, iz porodice se nosi sve, a mi, kao institucije, kao društvo, ne smemo biti nemi posmatrači i naravno to je uzelo maha poslednjih godina, i ne poštuje se ono što se zovu kaznene odredbe za te siledžije, koje žele da demonstriraju silu i moć nad slabijem od sebe, na damu i na ženu. Mogu da pohvalim vaše ministarstvo, da vaše ministarstvo veoma dobro radi i da niste često u parlamentu, ali jednostavno ono što vi govorite ima određeni rezultat i da neko primi k znanju to što vi govorite. Šta je još, gospodine ministre i dame i gospodo narodni poslanici, borba protiv bele kuge? Borba protiv bele kuge je i stabilnost dinara, da mogu porodice da uzmu kredit. Nekada je bilo uzmete kredit, 30% od plate vam je rata, za godinu i po dana dođe da vam rata bude 70%. Danas, ne. Stabilnost dinara, odnosno kurs dinara miruje i to je pomoć porodici. Pomoć porodici je i cene komunalnih usluga, cene prevoza. Isto moja poruka za lokalne samouprave, hajte da skinemo sve ono što je neophodno, odnosno sve ono što nije važno i da se voze građani besplatno, kao što smo mi to uradili u Jagodini, ali ne mogu članovi gradskog veća da primaju plate, samo zato što je ti konstatuješ politički dnevni red, političkih partija, jednom u dva meseca, kada su sednice skupština lokalnih samouprava. Komunalna policija, to je isto teret za svaki budžet lokalnih samouprava, odnosno lokalne samouprave i da komunalna policija treba da postoji samo u velikim gradovima, u onim gradovima gde ima preko 120 hiljada stanovnika, da oni regulišu saobraćaj. Na primer, komunalna policija, Jagodina ima 83 hiljada stanovnika, koštala bi me na osnovu broja stanovnika, broj zaposlenih, četiri miliona dinara mesečno, puta 12 meseci, to je 48 miliona ili 400 hiljada evra. Znači, direktno sam uštedeo 400 hiljada evra i neću da mi kažnjavaju obične ljude komunalni policajci. Neće da kazne mene, neće Žiku Starčevića, neće da kazne neke druge političare i poznate ljude, ali će zato onog običnog malog čoveka da kazne. I kada mi tako uštedimo, onda pomognemo porodicama koje nemaju. Znate koliko porodica nema para da pošalje dete na more? Nemaju, imaju troje dece, četvoro, i tu isto lokalna samouprava može da odradi svoj posao, upravo štednjom. Ja već 15 godina šaljem, mislim ja, grad Jagodina, na more one koji završe četvrti i osmi razred u Crnu Goru, a one koji završe srednju školu idu u Grčku na more. Zašto? Da ta naša deca ne budu sutra dan glupa, da vide kako se živi u jednoj evropskoj državi. Zašto vodim studente, od donatora, a hoće ljudi koji imaju para da pomognu ministre, hoće, oni koji imaju mnogo. Zamolite ih i ja od donatora sve sam te ljude vodio, studente u Beč, da vide da Evropa nije ono što se govori, pa samo odeš u EU i ne radiš ništa. Nije tačno da su tamo neka drugačija pravila o radu, radnim odnosima, da kada su u pitanju fakulteti, univerziteti, ništa nije jeftinije nego što je u Srbiji. Mnogo su skupi stanovi, ima mnogo studenata iz Srbije u Beču, to vam pričam zato što sam se bavio tom temom i da mi možemo te mlade ljude sutradan, kada on ode na ekskurziju, tri, četiri dana i vidi svoju državu, u kojoj može da se zaposli svako, svako zanimanje. Pa, mi smo stvorili takve uslove, država Srbija, na čelu sa predsednikom Vučićem da su počeli iz celog sveta da dolaze. Naravno, i mi koji podržavamo ovu vlast, JS i moja koalicija SPS i vaša partija i sve ostale partije i stvorili smo uslove da dolaze strani investitori, počeli su da dolaze investitori koji imaju velike kompanije, moćni, da dislociraju svoje proizvodne pogone koji su stari po dvesta godina u jednu državu gde je do pre sedam, osam godina imala etiketu u velikim svetskim medijima da smo mi najgori na svetu, a nismo, ispalo je sada da smo najbolji. Kada je najteže, mi smo bili najbolji. A kad je najteže čoveku? Kad je bolestan, kad je ceo svet bio bolestan od opake bolesti koja se zove korona, prvi smo imali u ponudi četiri vakcine, nisu imale ni razvijenije države od nas. Zato nas i napadaju i neke bivše republike koje su činile Jugoslaviju, zato što oni ne da ne stoje na isto, kada je u pitanju BDP, zaduženost po glavi stanovnika, već su drastično pali prema dole, a mi u svim međunarodnim institucijama koje prate rejting u svakom smislu te reči, našoj državi, mi smo u samom vrhu i da su nas priznale najveće i najmoćnije države na svetu, odnosno što traže da priznamo nezavisno Kosovo, a mi to nikada nećemo da uradimo. Mi smo postali ekonomski stabilna država, politički sigurna, zdravstveno bezbedna i takvu državu traže vlasnici velikih kapitala. Ti vlasnici velikih kapitala se i pitaju u tim evropskim jakim i moćnim državama i oni su naši direktni ambasadori privredni i ekonomski. Meni kad neko dođe od novih, potencijalnih zainteresovanih investitora, ja više njemu ne pričam o Srbiji, ne pričam o uslovima šta Srbija nudi, ne pričam o Jagodini gde u ovom trenutku ima 12 staranih fabrika, otvoreno, dve nove se prave, jedna austrijska, jedna kineska i biće otvorene do kraja godine, već oni govore. Onda tom novom zainteresovanom dam brojeve telefona od ovih koji već postojeći investitori rade u Jagodini i oni su najbolji marketing. Ne, samo u Jagodini, nego u celoj Srbiji. Vidite, nekada, a to je sve zarad porodice, nekada mali gradovi, male opštine, a posebno na jugu Srbije su se koristile samo u izbornoj kampanji. Kada se završe izbori, zaboravi se šta se pričalo. Kaže se – oni su malo biračko telo. Malo biračko telo kada prođu izbori, a za vreme izborne kampanje imaju dovoljan broj birača i glasača da bi glasali za vas. Toga sada nema, ta diskriminacija više ne postoji u Srbiji i sve je to zbog porodice. Ja sam čovek koji živi u centralnoj Srbiji, što bi rekla ona pesma: „Ja sam čovek veseljak“, i volim da muzika svira, da svadbeni venac postoji na kapiji, da se deca rađaju i da nam se samo lepe stvari dešavaju. Nažalost mi prošle godine imamo mnogo više umrlih, nego rođenih kada uporedimo statistički sa 2017, 2016. i 2015. godinu, bilo je nekada 33.000 više umrlih ljudi, nego rođenih, a ova godina, da sada ja ne licitiram je to mnogo, mnogo veći broj umrlih, a broj rođenih je manji od broja koji je bio pre korone. Iako postoje ovakve stimulativne mere, ja vas molim kao resornog ministra, da kada govorite o porodici, da nije samo to što je država rekla - namenski iz budžeta, ne znam konto 517, on služi za to i to. Sve ove stavke koje sam ja nabrojao tiču se porodice i sve se radi zbog porodice. Samo da vidimo kako da se sačuva porodica i da poruke koje nam šalju, a to su militantne poruke, od nekih opozicionih lidera koji žele da prikažu Srbiju kao da u Srbiji ništa ne valja, nestala je demokratija i te poruke zaustavljaju Srbiju na evropskom putu. Siguran sam da neće dugo moći još da lažu o Srbiji. U redu da se sad mi borimo programom, pa da kažu - ovaj program ne valja, naš program je bolji i da njima treba 1,5% ankete, govore kako bi preuzeli vlast, a njima treba 1,5% još da pređu cenzus. Znači, 1,5% popularnosti imaju. Mislim na ovo ko je uzimao pare, Vuka Jeremića, bez otpremnice, bez profakture, bez ugovora. Šta je svrha nečega da vam neko uplati na žiro račun? Svrha je da odradite nešto za te pare i da to što odradite bude na štetu građana Srbije. Voleo bih da mi ministar odgovori na ove moje predloge, da nije samo pomoć porodici ono što ide preko vašeg resora, već i ovo drugo i kako da zaštitimo bračne parove u budućnosti, da se dobro razmisli kada se ulazi u brak, vi ste iskusan čovek. Ministre, izvinjavam se što tražim to od vas.
Reč ima ministar Dmitrović. Izvolite.
Nisam iskusan, Markoviću, nisam se razvodio, ako ste na to mislili. Vi ste otvorili jednu temu koja je vrlo i široka i duboka i ne može to ni u nekoliko minuta, kamoli kraće od toga. To je danas pitanje braka. Mislim da vi znate za podatak koji je zastrašujući da u nekoliko poslednjih godina u Srbiji razvod braka je na procentu između 35% i 40%. Mi imamo, to ću kasnije da kažem nešto šire, vrlo značajan problem kod ovoga što je, na neki način otvorio i gospodin Zukorlić, a to je pitanje žene, što i vi spominjete, pitanje majke, pitanje mlade majke. Žena je ta koja danas, ne samo danas već duže vreme odlučuje o tome kolika je stopa rodnosti i koliko je i kakav je natalitet. Zašto? Zato što je žena, Bogu hvala, slobodna, emancipovana, dobila je mogućnosti koje ranije nisu bile zamislive da sebi pribavi obrazovanje do najvišeg nivoa, akademika, naučnika, da se bavi naučnim radom i tu onda imamo ženu koja takva, kakva jeste odlučuje o sebi, nije vulgarno reći o svom telu i ona je ta koja kaže – ja hoću da imam jedno dete, hoću da imam dvoje dece. Ostvarile su se gotovo u svim ovim elementima i imaju četvoro dece. Ali, žena je ta koja odlučuje i to nema više onih okolnosti koje su bile da dovedu ženu, pa kažu porodici pre 80 godina – ti ćeš da rodiš petoro, šestoro dece. Ne. Žena danas rađa onoliko dece koliko ona smatra da treba i mi tu moramo da joj pomognemo, značajno. Sve što možemo da uradimo da pomognemo ženi da donese odluku da ima više dece. Pitanje broja dece, pitanje fertilnosti, fertiliteta, rodnosti, više nije novac. Ovo su vrlo značajne mere koje mi donosimo. Poboljšavamo, ali novac nije presudan. Da je presudan onda bi u Norveškoj stopa rodnosti bila 4,7%, a ona je 1,7%, maltene, kao i u Srbiji. Dakle, pogledajte oko sebe ljude koji su imućni, koji su bogati ljudi, oni nemaju po petoro ili šestoro dece. Ne. Maksimalno jedno, eventualno dvoje. Dakle to više nije presudno, to je pitanje svesti. Ovo je tema simpozijalnog karaktera, dakle, civilizacijski hod koji je doveo do toga na vertikali vrednosti - dete više nije najviša vrednost. Nažalost, to je činjenica. Šta mi tu možemo da uradimo, pokušaću zajedno sa svojim saradnicima, dakle i sa najvišim političkim vrhom da negde početkom sledeće godine ponudim jedan dokument gde bi eventualno mogli da izvučemo malo radikalnije mere da se to promeni. Dakle, pitanje svesti zašto mi nemamo više dece. Ja sam neki dan spomenuo i ponoviću ovde. Nema bez velikih porodica mogućnosti da popravimo demografsku sliku. To je tako normalno, kao dva i dva. Mi nemamo više velikih porodica. Mi smo uništili kult porodice. Nama više porodica nije ono što je nekada bila. Nema popravka demografske slike, upravo ona je srazmerno i u skladu s tim što govorim i padala i to decenijama, kako nam je padao ugled i kult porodice. Ovo - kult porodice, nema religijski ni verski značaj. Apsolutno ne, nego pozitivan. Nekada je bila najveća čast, bogatstvo, ugled, tako smo kvalifikovali velike porodice, tako što su imali četvoro ili petoro dece. Ta deca su ostvarivala ili na zanatskom polju, ili na društvenom, na naučnom, sportskom velike rezultate, govorilo se - to je iz te porodice, sada da ne spominjem prezimena, pa da ne poistovetim nekoga. Ne, mi danas toga nemamo. Nismo samo mi karakteristični po tome, daleko, svi su. Dakle, ušli smo davno u tu kolotečinu, kada je nama brend važniji od deteta, kada je važnije koliko smo platili kola, da li imamo stan od dva ara, da li imamo jahtu od pet miliona, da li imamo vilu od 400 kvadrata, nego da li imamo petoro dece. Polazimo od sebe, da ne bi bilo dileme da nekom držim lekciju. Ne. Samo opisujem stanje. U Evropi ne postoji ni jedna zemlja u kojoj je stopa rodnosti 2,1%, a to je prosta reprodukcija. Ni jedna. A, znate i sami koliko su gore na severu bogate zemlje. Sve ovo spominjem da bi podstakao na razmišljanje koliko je ovaj problem složen. To nije problem tipa ulaganja - neko mesto je nerazvijeno, pa ćemo da uložimo pet miliona evra, dovedemo neku firmu, da radimo, imamo neku proizvodnju, zaposlimo 200,300 ljudi, itd. Ne, ovo je izuzetno složen problem koji nije od jednog dela, nego je od najmanje šest, sedam elemenata i ne možete tu ni silom, niti ulaganjem novca, velikog novca, ne možete da napravite veliki preokret. Bavim se tim dugo vremena, amaterski, naravno, a sad sam dobio priliku da to radim i da mi je životna preokupacija. Ne znam da li ima išta, a da nisam izučavao na prostoru Evrope, pre svega, ne spominjemo ovo dalje, što je vrlo interesantno, ušlo bi u jednu drugu temu. Na primer, Rusija je uložila ogroman novac, ne bi li podigla stopu rodnosti. Ogroman novac. Te mere su dale rezultate i ta ulaganja, ali nakon nekoliko godina, maltene da se vratilo na sam početak. Zašto? Zato ponavljam ovo što sam rekao - novac nije presudan da bi neko imao dece. Pogledajte danas ko ima petoro, šestoro, sedmoro dece. To su vrlo skromne porodice, vrlo skromnih mogućnosti materijalnih, a oni koji imaj četiri, pet automobila imaju jedno dete, a ne četvoro ili petoro dece. Ne držim nikome lekciju, sačuvaj Bože, samo konstatujem i skrećem pažnju, a ovo je krucijalno pitanje. Ovo je osnovno pitanje. Ovo je pitanje svih pitanja. Evo, juče ste mogli ovde da čujete predsednika države koji je rekao - džaba nam sve što radimo ako ne budemo imali dece. Sve što radimo je džaba. Ja sam prvi put sad ovde u situaciji da govorim. Mi smo nacija koja, maltene, prisustvuje sopstvenoj sahrani. Mi nestajemo kao grudva snega na užarenoj plotni. Ne možemo optuživati nikoga, ni čoveka ni partiju, to traje nekoliko decenija. Počelo je sa vremenom nakon rata reindustrijalizacije, kada su sela počela da se prazne i prave se tzv. radnička naselja oko industrijskih centara, koja su bile neophodna, naravno, ali niko nije tada razmišljao da će to da isprazni naša sela. Srbija se obnavljala i preživljavala uvek isključivo i samo na selu do sada. Mi moramo da vidimo šta da uradimo i na koji način, pored ovih mera koje smo unapredili ovim zakonom, šta da uradimo još. Šta je moguće da zaustavimo trend koji je negativan? Dakle, samo da ga zaustavimo, to će biti ogroman uspeh. Ja to ne govorim da bi, ako bude kakvih pomaka u ovom mom ministarstvu i u ovim nastojanjima koje imam zajedno sa svojim saradnicima i sa političkim vrhovnim i sa Vladom, bilo nekakvih rezultata, pa sada da ih ja podižem tu, da im dajem dodatan značaj. Ne. Dakle, ako uspemo da smanjimo ovaj negativan trend, mi ćemo napraviti veliku stvar. Mi smo na merama koje su 2018. godine donete, dakle koje sada popravljamo, mi smo stopu rodnosti sa 1,48 podigli na 1,52 i to je rezultat koji nije spektakularan apsolutno, ali je značajan, jer svaki trend je značajan i on je nešto nagovestio da se dogodila korona, koja nas je satrla, dakle, sa rezultatima koji su neprekidno sve gori i gori ne u Srbiji samo, svuda. Videćemo kasnije da li će eventualno da bude pitanja, ali to je suština. Ja se zahvaljujem, pre svega, do sada vama koji ste govorili na razumevanju. Zahvaljujem se i u budućem stavu koji apsolutno očekujem da shvatite da je ovo problem svih problema. U drugim sferama mi možemo da utičemo i utiče se i vidi se po rezultatima koje Srbija postiže za relativno kratko vreme, ali ovde rezultati na planu demografije se vide nakon pet ili deset godina, kao što smo decenijama, kao što je taj plamen na toj sveći bio sve manji i manji, tako će nam trebati dugo vremena da se taj plamen proširi, da ga podignemo, da ga raširimo, da imamo više dece, da spasimo naciju. Mi smo u toj situaciji da moramo da spasavamo naciju. Sve možemo. Možemo da padamo ekonomski i da se dižemo. Imamo stalno primere, hvala Bogu, pozitivne zadnjih godina, ali ovde ako budemo padali, izuzetno je teško zato što više, i sa ovim ću završiti, da nastave predsednici poslaničkih klubova, zato što novac nije presudan, u pitanju je svest. Hvala vam. Rističeviću, završio sam ja.
Zahvaljujem se. (Marijan Rističević: Šta me prozivaš?) Molim ministra da ne diskutuje sa poslanicima. Možete meni da se obratite. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Potpredsednice Narodne skupštine, uvaženi ministre sa saradnicama, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani i građanke Srbije, pre samo dva dana na ovom mestu predsednik Republike ponovio je i još jednom istakao važnost demografske politike za budućnost opstanka naše zemlje. Značaj koji demografska politika i pronatalna politika imaju kada govorimo o dugoročnim planovima jeste pitanje koje nadilazi svakodnevna dnevno politička pitanja i dnevno političke podele. Svima onima koji na najozbiljniji način razmatraju i promišljaju o tom pitanju, jer to jeste pitanje budućnosti, i više je nego jasno da bez uspešne demografske politike stepen razvoja koji je dostignut i postignut neće mnogo značiti na duži rok ukoliko ne sprovedemo neophodne reforme u oblasti demografske politike koje će omogućiti i neophodnu stabilnost. Danas je pred nama Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Ovaj zakon predstavlja temelj. Predstavljao je temelj demografske politike i onda kada smo ga prvi put usvojili u ovom domu, ali isto tako za nas iz Socijaldemokratske partije Srbije nije manje važan onaj segment koji zakon predstavlja u oblasti socijalne politike, jer on je usmeren, pre svega, ka pomoći jednom od najugroženijih i najznačajnijih i najdelikatnijih trenutaka u životu svih mladih ljudi, budućih roditelja, novih naših sugrađana i sugrađanki. Izuzetno je bitno napomenuti taj aspekt primene ovog zakona, tim pre što često u medijima kada govorimo o demografskoj politici, o tome se govori kao o pitanju radne snage ili nacionalnog opstanka. Direktni uticaj koji postojeći sistem ima jeste pružanje i socijalne sigurnosti našim građanima koji se opredele na korak osnivanja, ali i proširivanja porodice. To je upravo sa onim, ministre, što ste u odgovoru maločas rekli, da na nama jeste dužnost, odgovornost i obaveza da stvorimo ambijent i na najbolji mogući način podržimo one porodice koje žele da se ostvare u ulozi roditelja, da podržimo sve one žene koje žele da imaju više od jednog samo jedno dete, jer to je najbolji primer brige države o porodici i o onome što nama za naš opstanak jeste ključna stvar, da na taj način odgovorno radimo i popravljamo populacionu politiku. Ja ovaj zakon čitam i razumem upravo tako. Dakle, svedoci smo i nema potrebe pričati i ponavljati, jer bude nekad i tužno. Izaziva tužne emocije kada govorimo o demografskoj slici Srbije i o tome koliko naše stanovništvo stari. Dakle, nema dileme da je to tema od intenzivnog značaja o kojoj se mnogo često diskutuje, međutim često moramo priznati i sagledati realnost ne na onaj način i sa onom ozbiljnošću sa kojom bi trebalo i koju to pitanje u krajnjoj liniji i zahteva. Ono što pitanje demografske i porodične politike, pre svega, zahteva jeste ozbiljan pristup problemima koji su pronađeni tokom primene postojećih rešenja i njihovo rešavanje i unapređivanje postojećih predloga kako bi zasnivanje i proširivanje porodice bio korak koji ni u jednom trenutku neće biti izvor zabrinutosti za finansijsku budućnost roditelja i njihove dece. Naš cilj mora biti sistem podrške porodiljama i porodicama koje će omogućiti da kada se roditelji odluče na taj korak budu sigurni da društvo i država u toj odluci maksimalno podržavaju i da ćemo biti tu za njih na celom tom putu, koliko god on da traje. Primena ovog zakona ne obuhvata samo društvenu brigu prema roditeljima, već je značajan segment društvene brige za decu, jer pomažući na materijalni način roditelje u ovom kritičnom trenutku, posebno roditelje iz materijalno ugroženih porodica i roditelje dece sa invaliditetom, omogućavamo im upravo materijalno sigurnije detinjstvo, ali i roditeljima da svoju pažnju usmere ka porodici bez oblaka nesigurnosti, pre svega materijalne, nad svojim glavama. Izmene koje su predviđene. Ove izmene i dopune daju nam razlog za optimizam u pogledu reformi i nadgradnje postojeće populacione politike i daju nam pravo da budemo optimisti da ćemo taj cilj i ispuniti. Proširivanje kruga žena koje imaju pravo na porodiljske naknade i njihovo povećanje, u skladu sa prostorom u budžetu, predstavljaju veoma značajne iskorake i formalizuju solidarnost koju smo svi dužni da pokažemo u ovom trenutku prema svim porodiljama. Ovom prilikom ja bih želela da istaknem nekoliko ključnih oblasti u kojima će se ove izmene ogledati i imati ogroman značaj i koje zapravo predstavljaju tu opipljivu pomoć porodiljama i koje će našim sugrađankama i sugrađanima skinuti deo tereta sa leđa kada se odluče da zasnuju ili prošire porodicu. Dakle, kao glavne izmene posebno bih istakla da se ovim zakonom ispravlja nepravda prema roditeljima dece sa invaliditetom koji nisu istovremeno mogli da ostvaruju naknadu na koje njihovo dete ima pravo i naknade koje su povezane sa zaradama majki. Ove izmene zakona takođe su prepoznale problem sa kojim su se susretale poljoprivredne osiguranice, što je takođe izuzetno važno. Kada usvojimo ovaj zakon one će konačno uživati sva ona prava kao i sve druge porodilje u Srbiji. Značajno je izdvojiti da se ovim izmenama predviđa i uvođenje minimalne zarade tokom porodiljskog odsustva sa posla, odnosno do navršena tri meseca od rođenja deteta, porodilje će primati naknadu u iznosu od tri minimalne zarade, odnosno pet za sve one žele koje su pre porodiljskog odsustva zarađivale mnogo više, nego što je to minimalac. Na taj način se ispravlja jedna velika nepravda prema tim ženama koje zarađuju mnogo više. Prvo, njih nema mnogo u Srbiji, ali rešavanje ovog problema možemo da sagledamo i iz ugla Zakona o zabrani diskriminacije i Zakona o rodnoj ravnopravnosti koje smo nedavno usvojili, budući da žene i muškarci još uvek, na žalost, nisu izjednačeni na tržištu rada. Ovim uvažavanjem pet minimalnih zarada za sve one žene koje imaju veća primanja mi stavljamo u istu ravan i tretiramo na isti način žene i muškarce na tržištu rada i mislim da je to jedna izuzetno važna izmena. Spomenute izmene su samo deo ovog zakona, ali one jasno ukazuju da ćemo usvajanjem ovog zakona značajno poboljšati uslove porodiljskog za širi broj majki i da ćemo obezbediti sasvim siguran početak i za njihovu decu. Ove izmene jesu potpuno u duhu solidarnosti i društvene brige kako za majke i roditelje, tako i za novorođenu decu i omogućiće lakši i sigurniji ulazak u materinstvo i sigurniji početak života za svu novorođenčad i u tom duhu i smislu SDPS svakako će dati puni doprinos u danu za glasanje kada budemo usvajali ovaj zakon. Ono na šta bih volela da vam skrenem pažnju jesu i neki od naših konstruktivnih predloga koji su na liniji onoga o čemu je govorila premijerka, ali i drugi ministri u Vladi i pre nego što ste vi preuzeli resor za brigu o porodici. Dakle, mi smo svesni da smo prihvaćene izmene uzele u obzir realnost budžeta, ali u duhu izmena ja se nadam da ćemo mi u budućnosti i nakon usvajanja ovog zakona nastaviti da iznalazimo mogućnosti u skladu sa budžetom da donesemo i omogućimo još celishodnija rešenja za sve one kategorije koje u ovom trenutku zakon, na žalost, još uvek ne prepoznaje. Kada to kažem mislim na preduzetnice. To je velika grupa u Srbiji njih ima oko 90.000 registrovanih u APR-u. One su u posebnom položaju i tokom trudnoće, ali i tokom porođaja, naravno i porodiljskog odsustva. One svoje porodiljsko odsustvo u ovom trenutku ne mogu da prenesu na partnere i često su suočene sa mnogim rizicima od kojih je najveći da moraju da prekinu svoj rad u tom periodu tako da mislim da bi bilo dobro da razmislimo da u nekom budućem periodu, naravno kada se stvore uslovi u budžetu, pre svega, jer svi smo mi realni i znamo da tako nešto u ovom trenutku nije realno ni obećavati, niko to i ne radi. Ono što možemo jeste da se potrudimo i da apelujemo da se nađu sredstva u narednom donošenju budžeta za sledeću godinu, da se na neki način, koliko god je to moguće, ta nepravda, da tako kažem, ispravi i da se promeni način obračuna osnovice za preduzetnice. Značajno je da se ovim zakonom preduzetnice prepoznaju kao kategorija, ali prostor da budu ravnopravne postoji i dalje, pre svega, kroz to što bi im se, kao što rekoh, omogućio prenos na partnera i kroz ukidanje formule, odnosno promenu za izračunavanje osnovice. U kraćem vremenskom periodu te promene dovele bi do povećanja izdataka za budžet sasvim sigurno, ali o tome bi trebalo razmišljati u nekom narednom periodu kada se steknu za to uslovi. Mi znamo da je pandemija u dobroj meri usporila proces donošenja ovog zakona, ali i onemogućila da u ovom trenutku celishodnije rešimo taj problem koji se tiče nedostatka novca u budžetu. Na svu sreću Srbija je sve jača i jača u ekonomskom smislu i ja verujem da ćemo mi vrlo brzo biti u prilici da obezbedimo neophodna sredstva da još dodatno unapredimo populacionu politiku. Važno je da samo zbog građana skrenemo pažnju na to da niko nije mogao da zna 2019. godine kada smo donosili budžet za 2020. godinu da ćemo imati pandemiju, globalnu, i niko nije mogao ni da pretpostavi u kojoj meri ćemo imati davanja, neplanirana, da kažem, iz budžeta, a opet je reč o davanjima koja su i te kako bila važna da opstanu i privreda, ali i finansijska podrška građanima je ogromna i nimalo nije zanemarljiva. Da ne pominjem vakcine, da ne pominjem respiratore i sve ono što nas je na tom putu, kada nas je zadesila pandemija, moralo da se donese kao brza odluka i da se sredstva usmere ka tome. To jeste nešto što je realno usporilo donošenje ovog zakona, ali smatram da je izuzetno važno da smo to na kraju i uradili. Kao što znamo, podrška preduzetnicama je takođe jedan od strateških prioriteta ove Vlade i mislim da u tom smislu treba razmišljati o ovome o čemu sam upravo govorila. Još jedna dimenzija može biti značajna za dalje unapređivanje populacione politike, a to je da se skrati izračunavanje osnovice sa 18 meseci na 12 meseci. To bi onda bilo u skladu sa primerima dobre prakse iz onih evropskih zemalja koje sasvim sigurno imaju izuzetno jaku socijalnu politiku. Bilo bi usklađeno i sa propisima Evropske unije kojoj težimo, budući da u većini zemalja Evropske unije upravo jeste 12 meseci onaj period na osnovu kog se izračunava osnovica i za porodiljsko i za trudničko odsustvo i za odsustvo radi nege deteta i sve druge naknade. Želim da skrenem pažnju na još jedan bitan segment ovog zakona o kome ne govorimo ni često, a ni mnogo, a mislim da bi trebalo. Ovaj zakon ne treba posmatrati, ni čitati kroz prizmu toga ko ga donosi, koga građani podržavaju ili ne podržavaju. Kao što sam na početku rekla, on ne sme da bude uključen ni u kakve dnevno-političke podele i razmirice, zato što ovakvi zakoni donose se zbog građana, oni pomažu direktno građanima i utiču na kvalitet njihovih života i zato je važno da podvučemo tu poruku koju ovaj zakon nosi , da je dijalog, razumevanje sposobnost da se čuje ono što jesu potrebe građana i građanki, takođe rezultat. Ovaj zakon koji danas imamo pred vama je rezultat i takve jedne brige i Vlade, pre svega premijerke, naravno sa svojim timom, da razume, prepozna i čuje, što je najvažnije, sve ono što jesu potrebe i gde postoji prostor da se populaciona politika unapredi i da se sve ono što su greške isprave. Mada, da kažemo, greške mi nikada kada donosimo zakon ne možemo unapred da sagledamo. Najbolji način je da kada zakon zaživi u praksi pratimo njegovu primenu zato što će to iskustvo direktne primene da nam da najbolji pokazatelj u kojoj meri je zakon dobar i u kojoj meri se otvara prostor da se on dodatno unapredi i u tome nema ničeg lošeg. Naprotiv, na taj način pokazujemo koliko nam je i ova tema važna ali i bilo koja druga, zato što kvalitet života građana Srbije nema cenu, koliko god puta treba da razgovaramo o dobrim rešenjima i dobrim idejama. U traganju za tim najboljim rešenjima na nama je da to jednostavno i uradimo i na taj način pošaljemo jasnu poruku građanima i građankama Srbije da smo tu za njih u svakom trenutku, da pošaljemo poruku i ženama koje su se ostvarile u ulozi majke, ali i onima koje tek žele da osnuju porodicu i da rađaju.
Zahvaljujem.
Nisam još završila. Dakle, nama u Socijaldemokratskoj partiji Srbije sigurnost je ostvarivanje prava građana i građanki je izuzetno značajno, poverenje u institucije takođe, adekvatno artikulisanje najvažnijih i najvećih problema čije rešavanje može da pokrene i rešavanje drugih onih manjih jeste jedini cilj, kao što je i cilj da odavde izlaze dobri zakoni, o tome svaki poslanik Poslaničke grupe SDPS vrlo vodi računa i posvećeno, konstruktivno i odgovorno radi i u prošlom, ali i u ovom sazivu, da iz ovog doma uz, naravno, podršku i pomoć zajedno sa našim koalicionim partnerima stvaramo u Srbiji jedno bolje mesto za život. Hvala.
Zahvaljujem. Još jedno izvinjenje ako sam vas prekinula u vašoj misli, ali sam čula da pružate podršku i mislila sam da je vreme. Još jedno obaveštenje pre nego što nastavimo sa daljim radom, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potreba da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Savez vojvođanskih Mađara, narodna poslanica Emeše Uri. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovani potpredsednici, poštovani ministre, poštovani saradnici iz ministarstva, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, Savez vojvođanskih Mađara je nakon analize Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom je stava da je Predlog zakona dobro osmišljen, da je iskorak napolje, da su ispravljene neke greške, naročito u pravcu nepravilnosti koje se odnosilo na diskriminaciju žene poljoprivrednice, na koje smo mi iz SVM nekoliko puta ukazali, te ćemo u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Ustav Republike Srbije kaže da pravo na slobodu odlučivanja o rađanju, prava deteta, prava i dužnosti roditelja, posebna zaštita porodice, majke, samohranog roditelja i deteta, kao i socijalna zaštita građana i porodice je stvar koja je vrlo bitna za Republiku Srbiju. Zatim, treba imati u vidu da postoje i prava i dužnosti roditelja i zbog toga je potrebna sva pomoć da bi se deca u jednoj porodici podigla na pravi način sa pravom podrškom i od strane same porodice i od samog društva. Razlozi zbog kojeg je potrebno naglasiti da je došlo do izmena nekih stavki iz prethodnog zakona su proizašle iz analize te primene zakona, odnosno prakse i nakon nekih odluka Ustavnog suda, sada prvenstveno mislim na diskriminaciju poljoprivrednica, porodilja koje su morale da ostvaruju duži vremenski period uplaćivanja poreza da bi imali pravo na iste uslove za vreme porodiljskog odsustva. Vrlo je bitno da su kod usaglašavanja ovih izmena i dopuna zakona razmatrani i predlozi i sugestije građana i udruženja. Mislim da je to vrlo bitno da se čuje glas udruženja gde se skupljaju roditelji sa nekim posebnim potrebama, sa nekim posebnim viđanjima nekih problema. Vrlo je bitno da je minimalna zarada merilo, odnosno ispod kojeg ne može da bude za vreme porodiljskog odsustva do navršenja trećeg meseca deteta dohodak koji ta žena ostvaruje. Ono što je bitno je da Vlada proaktivno i ministarstvo proaktivno pokušava da utiče na demografski trend kod nas kao što je i sam ministar malopre rekao. Znači, ovo nije novina, nismo izuzeci. Nažalost, cela Evropa se bori sa istim problemom. Samo je stvar negde i mogućnosti i razmišljanja, odnosno inicijative i kreativnosti koliko koja država uspeva ili se koliko trudi da negde sanira ovaj problem. Nije nebitno i treba da negde dođe svima nama u vidokrug koliko je potrebno sredstava za realizaciju ovih promena u zakonu. To je negde oko 65 milijardi dinara na godišnjem nivou za ovu godinu predviđeno, odnosno da pretvorimo u razumljivu cifru 55 miliona evra, to nije mala svota, možda sam zaokružila, možda nije tačno u dinar, ali bitno je da se shvati da to nisu mala sredstva koja su predviđena da se nešto pozitivno pokrene u pravcu nataliteta. Ono što je bitno što su moji prethodnici kolege govornici već istakli da su neke greške iz prethodno zakona ispravljene. Znači, ponovo naglašavam što je za nas iz SVM izuzetno bitno, to su žene poljoprivrednice, zatim žene koje imaju veće prihode i da one ne bi bile u nekoj nezavidnoj situaciji, da li će se odlučiti za dete ili za novac, kod njih zakon omogućava da pet prosečnih plata bude uzeto u obzir u ovakvim situacijama. Ono što je još dodatno bitno, to je dečiji dodatak koji isto pomaže roditeljima da neposredno brinu o detetu, odnosno da svakog meseca dobiju još neki podsticaj i pomoć u odgajanju dece. Jednoroditeljske porodice su isto prepoznate i negde su u povoljnijem položaju nego što su bili u nekom prethodnom periodu. Ono što je, na žalost, veliki problem, a to je da je rađanje dece daleko ispod prostog obnavljanja stanovništva, što je slučaj i kod drugih razvijenih zemalja u okruženju. Međutim, kao što je malopre ministar rekao, vrlo je alarmantno jer praktično to nije samo prosto smanjivanje broja stanovnika nego prvenstveno, odnosno najveći efekat se vidi u tome da se smanjuje broj žena, fertilni žena, mladih žena koje bi eventualno mogle da rađaju. Meni je jako žao da na današnjoj sednici nema mladih koleginica koje imamo u izuzetno velikom broju u ovom sazivu, koje bi trebalo, ja ih pozivam, evo nisu tu ali će nadam se kolege preneti. Možda bi trebalo napraviti inicijativu ispred Ženske parlamentarne mreže, da se naprave otvorena vrata, kako ćemo god da zovemo taj neki skup gde možemo svi otvoreno pričati o ovom problemu. Ja se ne osećam adekvatnom da pričam iz stava mladih žena. Ja sam ostvarena kao majka, koliko, toliko u karijeri, imala sam pomoć i svojih roditelja i roditelja od muževljeve strane, ali mislim da treba da poslušamo mlade žene, šta je po njima problem osnovni, da budemo otvoreni, da slušamo ono sa čime se oni suočavaju. Kada gledate sa muške strane, onda se vrlo lako pokrene etiketiranje mladih ambicioznih žena – eto one ganjaju karijeru, neće decu. Čak se nekada etiketiraju da su nemoralne, neetične, da nisu svesne svog nacionalnog identiteta. Verujte da nije to to i da je to pogrešno razmišljanje. Zbog toga smatram da o ovom problemu prvenstveno treba da pričaju mlade žene, čak ni ja, ni žene mojih godina, a naročito, ja se izvinjavam kolegama, ali ne muškarci. Znači, treba da slušamo žene. Koji su naši problemi, koji su njihovi problemi i zašto se one odlučuju da će sačekati sa rađanjem deteta. Trebalo bi možda napraviti strategiju o povećanju nataliteta. Grubo zvuči, ali bi bilo potrebno da se napravi neki plan ne za godinu dana, ne za dve godine, za deset godina i onda ćemo možda imati neke efekte. Ja dalje ne bi gledala, ne bi analizirala sam Predlog zakona, nego bi opet neke cifre. Rekli ste nisu pare motivacija, ali verovatno jesu. Za prvo dete se dobija novčana pomoć jednokratna. Trenutno je to nekih 102.000 dinara. Značajna je suma, verujte. Za drugo dete se dobija trenutno 246.754 dinara na dve godine. To je nekih 10.280 dinara mesečno u tih dve godine. Za treće dete se dobija 1.480.000 dinara, podeljeno na 121 mesečnih rata, znači mesečno 12.337 dinara. Za četvrto dete 2.220.000 dinara na 120 meseci. Na deset godina žena koja ima četvoro dece u jednom periodu može da dobije oko 30.000 dinara, možda čak i više. Ono što je bitno, znači, porodica sa četvoro dece od države dobija pomoć negde oko četiri miliona dinara. To je 35.000 evra za deset godina. To nisu male pare. Ja ne kažem da žene treba da prave biznis od toga, ali možda bi trebalo razmišljati o tome da postoji zanimanje, profesija majka i da ona bude nagrađena platom. Možda bi to bila motivacija. Ako analiziramo zašto žene ne rađaju, ja sam anketirala mlade devojke, žene, koleginice moje ćerke koja je pri kraju fakulteta – šta je to što je za, šta je to što ih sprečava da rađaju? Prvi i osnovni problem nedostatak partnera i tu dolaze muškarci. Gde su? Zašto se oni aktivnije ne bore da osnuju porodice? Nisu uvek žene krive. Zatim, veliki broj mladih devojaka, žena, ipak želi prvo da završi svoje studije, školovanja, usavršavanja, pa tek onda da budu roditelji. Razumljivo. Iz mog gledišta kao roditelj, apsolutno podržavam svoju ćerku u tome. Zatim, vrlo realno gledaju da barem jedan od njih ima stalni posao, a znate da dugo godina unazad stalni posao je misaona kategorija. Znači, možete dobiti posao, pa vas ucenjuju, pa vas proveravaju, pa ponovo proveravaju i vi nikada da dođete do toga da se osećate sigurnim i da zasnujete porodicu na pravi način i da se ostvarite kao majka. Mnogi čekaju svoje roditelje da budu blizu penzije, jer onda mogu da računaju na njih. Naročito je aktuelno u velikim gradovima. Znači, ako je nečiji roditelj iz malog mesta, ne mogu svaki čas doći da pričuvaju dete, da pomognu. Ta mlada porodica znači mora da sačeka da roditelji malo budu stariji, onda da li su sposobni da pomažu, ali nažalost veća je šansa tako. Ima i onih koji bez obzira na sve ove probleme ipak su se prihvatili da budu roditelji i bore se sa svim ti problemima, sa svim nedaćama, koliko toliko uspešno, manje-više. Šta je ono što razlikuje ženu i muškarca kada se razmišlja o deci? Za ženu je bitno da ima, čak ako je potrebno i manji broj dece, ali da im da punu sigurnost, puno pažnje, jer njeno ulaganje u rađanje je mnogo konkretnije, mnogo opasnije, ona čak može da izgubi svoj život za vreme trudnoće ili rađanja, dok muškarci imaju mnogo prostiji instinkt što se ove stvari tiče, a to je da prenesu svoj genetski kod. Znači, njima je u interesu da imaju više dece, samo gde su sada? Zatim, ako gledate sa strane samosvesti o trenutnoj situaciji sveta, prenaseljenost, ekološki momenti, nekad je i to blokada da li je dobro da imam petoro, šestoro, sedmoro dece, ako je zemlja prenaseljena, jeste da nije naša država i naša zemlja. Ono što je interesantno i što ste svi primetili, jeste da porodice sa nižim obrazovanjem ranije imaju decu i imaju više dece. Koja je bila logika ranije porodica, zašto su ranije rađali više dece, proste porodice, a zašto danas manje? Ranije se razmišljalo - rodiću, imaću više dece, jedno za vojsku, za otadžbinu, jedno za popa, ako je neko pametnije dete možda će biti nastavnik, lekar, što se tiče devojčica jedna će biti monahinja, druga će biti zanatlija, kuvarica, krojačica, a ona što je brižna, ta će biti blizu mene da me neguje kad ostarim. Nije bilo penzionog fonda. Porodice, društvo je tako razmišljalo, sebe je obezbeđivalo. Nemojte sve prebaciti uvek na ženu, ženu je kriva, a nije etično danas, ne razmišlja. Ranije se tako razmišljalo jer je sebe osigurala na taj način. Danas drugačije razmišljamo. Danas praktično sav taj teret koji sam malo pre nabrajala, da bude i vojnik i lekar i pop i nastavnik i monahinja i krojačica i da brine o nama padne na jedno ili dvoje dece. Teško breme za to dete. Znači, treba da napreduje, da ima svoju karijeru, a da neguje i svoje roditelje. Postoje, međutim, neki potencijali. Ako razmišljamo, a mnoge devojke su to i izrekle same, čekaju da njihovi roditelji dođu u penziju i da onda pričuvaju decu, možda bi država trebalo u tom pravcu da razmišlja, Vlada da razmišlja u tom pravcu, ministarstvo. Možda bi trebalo omogućiti roditeljima mladog bračnog para koji će imati decu da i oni učestvuju, da i oni mogu da biraju ili da majka može da bira ako želi da se vrati na posao koji njoj možda osigura veću platu za njenu porodicu, napredovanje, karijeru, a da njeni roditelji ili neko od njenih roditelja uzme porodiljsko odsustvo. Znači, bake i deke da budu priznati kao nosioci porodiljskog odsustva i na taj način smo rešili problem i ko će pričuvati dete i ko će ga odgajati i kako će ga odgajati, a istovremeno majke mogu da nastave neki svoj život koji im je takođe bitan. Mlade žene bi trebalo da imaju prednost pri zapošljavanju, a ne da poslodavac gleda, aha, ti si mlada, neudata ili tek udata, ti ćeš biti trudna za nekoliko meseci, bićeš na trudničkom bolovanju, pa ćeš biti na porodiljskom bolovanju, nisi poželjna radna snaga. Tu bi trebalo videti koji su potencijali, kako može da se negde zainteresuje neki od poslodavaca da ipak mlade žene imaju prednost. I na taj način smo opet njih stimulisali, znači, ima posao, ima mogućnosti da razmišlja o potomstvu. Druga bitna stvar je da se na kraju završetka porodiljskog odsustva mogu da vrate na svoj posao, makar sa delimičnim radnim vremenom. I to je nešto. Zatim, druge socijalne mere - produžen boravak u školama, veći broj obdaništa, zabavišta, sve je to što može država i društvo da osigura za ženu. Što se tiče boravka u školama, puno smo pričali o tome da imamo malo dece, da odjednom broj nastavnika je u višku. Možda bismo tu mogli da iskoristimo njih, znači da se u školama za vreme tog boravka završe domaći zadaci i manje se opterete majke. Školski obrok, jedna šolja mleka i jedno kuvano jelo za svako dete, verujte, i to je velika pomoć i vrlo praktična. Dalje, povoljne ekskurzije, letovanja, i to naročito za porodice sa više dece. Za kraj, ovaj predlog je pozitivan i Savez vojvođanskih Mađara će u danu za glasanje podržati ovaj zakon, s tim da opet želimo da iniciramo društveni dijalog o tome, da uvučemo što veći broj ljudi da kažu svoje mišljenje, da budu kreativni i da zajedno iznađemo bolje rešenje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Partije ujedinjenih penzionera "Tri P" Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas kad govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodica sa decom koji je podnela Vlada, treba da se podsetimo da je pre otprilike desetak godina, tačnije 2012. godine, kada smo usvajali Predlog izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti, posle dugog prethodnog perioda, ova Skupština je počela da vodi računa o porodici sa decom. Skupštinski sastav tadašnjeg saziva je bio sličan sastavu kao i danas. Tada je PUPS na Predlog izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti podneo amandman na član zakona koji reguliše dečiji dodatak, a koji je glasio da se svim porodiljama za vreme porodiljskog bolovanja isplaćuje pun iznos plata, što do tada nije bio slučaj. Velikom većinom je taj amandman prihvaćen, čime su porodilje tretirane na kudikamo bolji način. Kada danas govorimo o ovom zakonu, naglasio bih da će poslanička grupa PUPS "Tri P" u danu za glasanje dati svoju podršku za usvajanje ovog Predloga zakona, kao i drugog zakona koji je u ovoj raspravi. Kada je pre nekoliko godina bio donet Zakon o finansijskoj pomoći porodicama sa decom, označio je važan iskorak u ovom vidu pomoći društva roditeljima da se lakše izbore sa uobičajenim problemima sa kojim se većina nas susretala pri dolasku novog člana porodice na svet. Normalno, velika većina nas je imala i ima to iskustvo. Ne verujem da je neko osporio samu suštinu ovog zakona, odnosno dobru volju, ali i obavezu države da srazmerno svojim mogućnostima pomogne. Sa druge strane, činjenica da je sprovođenje pojedinih zakonskih odredbi pokazalo da oni u praksi stvaraju određene propuste i dovode do efekata koji su u suštoj suprotnosti sa duhom ovog zakona. Može se razumeti opravdano nezadovoljstvo pojedinih kategorija roditelja koji su primenom nekih odredbi ovog zakona faktički ostali nepravedno uskraćeni za određene prinadležnosti koje su realno trebale da im pripadaju. Sa druge strane, mora se znati i to da se jednim zakonom ne mogu unapred predvideti i regulisati apsolutno sve potencijalne situacije na koje se on primenjuje, kao i to da ne postoji ni jedno društvo na svetu u kome je ekonomski trošak roditeljstva i podizanja dece u potpunosti prevaljen na državni budžet i socijalna davanja, već da je to ipak pre svega ne isključujuća obaveza i pravo roditelja pre svakog drugog. S obzirom da je Ustavni sud prethodno reagovao i svojim odlukama stavio na snagu pojedine odredbe ovog zakona, mislim da je dobro što se ovo nalazi pred nama i što imamo priliku da ga doradimo kako se ovakvi propusti više ne bi dešavali. U tom smislu najvažnija je izmena u članu 14. postojećeg zakonskog teksta kojem je sprovedena odluka Ustavnog suda, pa je novo redakcijom teksta u ovom članu predviđeno da mesečni iznos naknade zarade više ni u kom slučaju, ni pod kakvim okolnostima neće biti manji od minimalne zarade koja je utvrđena na dan početka ostvarivanja prava. Pored toga, u članu 17. takođe je ispoštovana odluka ovog tela, pa je predviđeno da će prava iz ovog zakona moći da ostvaruju i žene koje su poljoprivredni osiguranici, a ukinuta su i ograničenja koja su postojala za pojedine kategorije potencijalnih korisnika koji su već ostvarivali neke druge vidove naknade iz oblasti socijalnih davanja, odnosno socijalnog osiguranja. Mi u poslednje vreme često govorimo o obnovi i oživljavanju sela Srbije, ali bez povoljnosti koje treba da usmerimo prema ženama sela, koje su osnovni nosioci tog procesa, teško da ćemo daleko stići. Zbog toga je i mnogo važno da se žene koje rade i žive na selu ravnopravno sagledavaju u odnosu na one koje žive i rade u gradovima. Nažalost, taj slučaj do sad nije bio, ali ako želimo stvarno da ženama damo punu pažnju, onda moraju biti sve žene isto tretirane, bez obzira na mesto življenja ili rada koji obavljaju. Drugu grupu izmena i dopuna ovog zakona čine ona poboljšanja kojima se dodatno poboljšava položaj potencijalnih korisnika. Počev od 1. januara 2022. godine biće povećan maksimalni gornji iznos naknade sa tri na pet prosečnih zarada u Srbiji. U članu 22. izvršene su određene korekcije koje treba da omoguće da se isplata prinadležnosti ostvari i za peto dete u pojedinim specifičnim situacijama smrti ranijih novorođenčadi. I ovde bi možda trebalo razmisliti da se u perspektivi daje neki vid pomoći za svako peto dete, koje ne mora biti u visokom iznosu kao za treće i četvrto, ali će značiti određeno priznanje države i za ove majke i očeve. Za ove potrebe biće potrebno izdvajati nešto veća sredstva u republičkom budžetu, ali mislim da takvi izdaci ni u kom slučaju nisu uzalud potrošeni. Malopre, na konstataciju prethodne koleginice o vršenju ankete u njenom okruženju, mi dobijamo slične odgovore i kod žena i kod muškaraca. Mlade žene, mlade devojke ne mogu da nađu odgovarajućeg partnera, ali to kažu isto i mladi momci i mladići. Jednostavno, mislim da nije to razlog i da su razlozi sasvim drugi. Ako smo mi u našim vremenima ili u nekom prethodnom periodu otprilike preko 90% uspevali da nađemo svoje partnere, mislim da sada ne postoji nikakav razlog da u sadašnjem savremenom društvu ne mogu da se nađu određeni partneri. Zato najčešće u kafićima, u restoranima vidimo grupu mladića ili vidimo grupu žena koji ne obraćaju pažnju jedni na druge, već se bave sobom. Drugi zakon u današnjoj raspravi je Ugovor o izbegavanju dvostrukog oporezivanja i sprečavanju poreske evazije sa Republikom Singapurom. Tu se nema puno toga reći. Svakako je dobro da se ovakvi sporazumi sklapaju sa što više država u svetu, jer se time stvaraju povoljniji poslovni ambijenti za investitore i ulaganja, a to je naročito bitno kada se radi o državi poput Singapura, koja je ekonomski prilično uticajna. Posebno bih istakao član 4. ovog sporazuma, koji veoma detaljno reguliše obaveze i prava rezidenta države ugovornice. Takođe bih istakao i član 18. koji se tiče penzija, a on glasi: „Zavisno od odredaba člana 19. stav 2. ovog ugovora, penzija i druga slična primanja koja se isplaćuju rezidentu države ugovornice po osnovu ranijeg radnog odnosa oporezuju se samo u toj državi“. Ovim je upravo regulisano da ne postoji duplo oporezivanje, što je svakako novina i što je svakako povoljno za ljude. Pošto smatramo da se radi o dobrim zakonskim predlozima, i po 1. i po 2. tački, poslanička grupa PUPS – „Tri P“ će u danu za glasanje dati svoju punu podršku za njihovo usvajanje. Takođe, poslanička grupa PUPS – „Tri P“ će u danu za glasanje podržati i ostale predloge i zakonska rešenja razmatrane na ovoj sednici i glasati za. Poštovani gospodine ministre, smatram da smo danas čuli dosta dobrih stvari, dosta novih predloga koji bi mogli u narednom periodu biti inovirani u neke nove predloge, izmene i dopune zakona. Svakako, i vama i vašem timu će biti od koristi što ste sve to čuli i da, kao što ste već najavili, u narednoj godini postoji mogućnost ponovnih izmena i dopuna, da sve to na neki način ugradite i da na jedan adekvatan način učinimo da žene, trudnice, porodilje, mlade devojke nemaju argument da kažu – nemamo partnera ili nemamo mogućnosti da nađemo partnera. Svakako bi trebalo razmišljati pre svega o ženama koje žive na selu, koje žele da ostanu u okviru svoje porodice na selu, da stvaraju porodicu na selu, da se posebni uslovi iznađu za žene, odnosno mlade devojke na selu, jer su u osnovi one nosioci nemigracije iz sela, odnosno neodlaska iz sela. Poštovani prijatelji, uvaženi građani Srbije, zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS Snežana Paunović.
Zahvaljujem, potpredsedniče Orliću. Uvaženi ministre sa saradnicima, uvažene kolege, građanke i građani Srbije, u stvari kategorijo majki, aktuelne i buduće, populaciono pitanje u Srbiji je otvoreno dugo, predmet je brojnih strateških dokumenata, naučnih istraživanja, analiza, pa i zakonodavne aktivnosti. Diskusije koje su prethodile mojoj su bile zaista više nego kvalitetne i ukazale su na sve ono što jesu problemi sa kojima se susrećemo kao društvo i važno ih je čuti. Šta hoću posebno da pohvalim? Kada govorite o ovom problemu sa pozicije žene, onda vam nekako bude lakše jer razumete problematiku. Zato smo jedna drugu podržavale i dok su diskusije trajale. Ja ne mogu da se ne osvrnem i na diskusiju koleginice Nataše i na diskusiju koleginice Emeše, zato što su i jedna i druga ukazale na ono što jesu suštinski problemi žene u Srbiji. Međutim, šta je takođe važno reći? Važno je reći da smo danas čuli i diskusije iz ugla muškaraca, koje nisu bile uskopartijske, nisu bile uskopolitičke i nisu bile u onom cilju koji obično ume da bude u parlamentu, a to je da profitiramo na ovako važnoj temi. Ovo jeste važna tema. Zašto je važna za profitere? Zato što, po statističkim podacima, 51% društva čine žene, i to jeste lep potencijal. Međutim, ima jedna definicija žene koja kaže da ona nije lakoverna, naročito ne kada je tema. Ima ovde prostora za različito sagledavanje i Predloga zakona i pada nataliteta, kao jedne velike opasnosti za Srbiju u ovom trenutku, međutim, da bismo o tome razgovarali, mi moramo napraviti jedan istorijskih osvrt pre svega i reći da se Srbija sa pitanjem smanjenja rađanja pre svega suočava decenijama. To nije ništa novo. Depopulacija Srbije posledica je raznih društvenih i istorijskih okolnosti i, hajte samo podsećanja radi, možda je ovo idealan momenat da kažemo da je Srbija u Prvom svetskom ratu izgubila preko milion i 200 hiljada stanovnika, da smo u Drugom svetskom ratu izgubili gotovo isto toliko i da je savršeno jasno da ovaj stravičan demografski gubitak nije lako nadoknaditi ni posle 70, ni posle 100 godina i verovatno ćemo još imati problema. Ginuli su naši ljudi i za svoju slobodu i za slobodu okruženja, ginuli smo i u odbrani Evrope, nije meni prvi put da to kažem, i duplo iritira. Ja ću samo nakratko skrenuti sa ove užasno važne teme i osvrnuti se na ono što je aktuelni pritisak na Srbiju, na ono što je nedopustivo u zdravorazumskom svetu, a to je da imate izjavu jednog ministra spoljnih poslova Hrvatske koji sugeriše Srbiji da usvoji deklaraciju o zločinu u Srebrenici, sa pozicije pripadnika hrvatskog naroda, koji genocid imaju u krvi. Snosim punu ličnu odgovornost za rečenicu - da genocid imaju u krvi. Nemaju da je knjiže nekom drugom, ali ne mogu da je ne kažem. Posledica genocida nad Srbima u svakom smislu te reči, pa čak i u onom da smo zaista dobrovoljno branili i sebe i Evropu. Neminovnost je i tragedija zbog koje smo danas u ovoj situaciji kada je demografija u pitanju, kada je natalitet u pitanju. Šta je važno? Prepoznali smo ovaj problem i krenuli u njegovo rešavanje. Imate težak zadatak ministre, uopšte ovo nije mali problem i uopšte ovo nije lako rešiti, ali vam je za nijansu lakše nego što je bilo prof. dr Slavici Đukić Dejanović u momentu kada je bila ministar bez portfelja zadužen za ovaj problem sa pozicije sa koje trebalo najpre osvestiti Srbiju, da taj problem postoji. Onda prepoznati sve one probleme koji postoje na temu. Onda ih dovesti do zakonskog okvira koji smo doneli… Predsedavajući, ja cenim da kolegama ima nešto što je interesantnije od ovog zakona, pa vas molim da obezbedite mir da bih ja mogla da govorim, jer ne mogu da se nadglašavam ni sa kim. Hvala. Dakle, prepoznali smo ga najpre sa formiranjem Vlade 2012. godine, pa smo doneli niz zakonskih akata koji su omogućili da prevaziđemo ovaj problem i ovo što danas radimo je poboljšanje zakonskog rešenja u cilju da uklonimo one nedostatke koje je pokazala praksa u primeni ovog zakona. Govorilo se o tome šta se dešava i u kom smeru se menja ovaj zakon i koliko će pomoći. Međutim, opet ću se vratiti na nešto što kaže da su uzroci bele kuge, odnosno kompletne depopulacije različiti. Oni su analizirani u Strategiji podsticaja rađanja koji je Vlada Republike Srbije usvojila 2018. godine, kao neki krovni dokument, rekla bih, za kloniranje mera u oblasti populacione politike i iste godine je donet i taj inovirani Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom koji je imao veće obime. Mere iz ovog zakona koja daje već pozitivan efekat jeste roditeljski dodatak koji predstavlja podršku porodici, koju ostvaruje majka po rođenju, prvog, drugog, trećeg i četvrtog deteta, a tome je govorila koleginica Emeše, nema potrebe ponavljati to, ali ako analiziramo statističke podatke o rađanju oni govore da su se roditelji najteže odlučivali za rođenje drugog deteta, odnosno da se smanjio broj drugorođene dece, što opet dovodi do one priče o kojoj je govorila koleginica Emeše, a to je da su roditelji odnosno majke pre svega izložene nekim društvenim pojavama koje su ih zaustavile kod rađanja prvog deteta i obeshrabrile da se opredele za drugo dete. Kako god da se problem zove, on se reflektuje kroz položaj žene, majke i zaposlene i nezaposlene, ali i one o kojima je govorio kolega Stošić, a to su žene na selu koje se bave poljoprivredom. Ne mislim ja ovde isključivo na ekonomski položaj žena, već i na ukupan društveni položaj žene koji treba da je dovede do faze da odluči da će biti majka i skrenula bih pažnju na ono što se veoma često zanemaruje a to je tzv. psihološka cena roditeljstva. Psihološka cena deteta je ekonomski nemerljiva i bilo bi grubo razgovarati o tome, prosto je takva kategorija. Ali, predstavlja subjektivni doživljaj ulaganja, odricanja ili na kom su frustracije pre svega žene jer se roditeljstvu u Srbiji pre svega i prvenstveno i uglavnom izjednačava sa materinstvom i to sa intenzivnim materinstvom, što podrazumeva neupitno i ogromno angažovanje i može se reći i iscrpljivanje žene za svoje bližnje pre svega, za decu, supruga, domaćinstvo, danas sve više i za svoje roditelje ili srodnike kojima je pomoć potrebna. Sav taj porodični rad, o kome je takođe neko govorio, žena ima najčešće za posledicu često odsustvovanje sa posla, odustajanje od zaposlenja, smanjenje radne aktivnosti i produktivnosti, umanjenje zarada, umor, slabiji kvalitet rada žena u odnosu na muškarce i mnogo i daleko manje šanse za napredovanje u odnosu na muškarce. Dakle, psihološka cena deteta i prateći stres koje roditeljstvo izaziva su one ekonomski nemerljive kategorije koje često stoje iza odluka da se ne rađa još jedno dete. To je negde, bojim se, odnosno to bi moglo da bude prepoznato kao jedan od elemenata, ali moramo reći da psihološku cenu roditeljstvo i porodice plaćaju i muškarci, odnosno očevi, jer trpe društveni pritisak da budu hranioci u društvenim okolnostima kada je to sve teže ostvariti. Podrazumeva se u patrijarhalnom sistemu da je muškarac onaj koji obezbeđuje materijalnu sigurnost porodici. Ovaj osvrt sam napravila potpuno svesno jer smo ovde čuli i te stavove mladih žena koji su nedvosmisleno tačni, u kojima negde i partneri, čak imam i neku reakciju od kolega koji je rekao – kako mislite da rađate decu bez muškaraca. Nije to tema, ovde zaista, otežane su okolnosti i za jedne i za druge. Ono što je, čini mi se, još važno, možda čak i najvažnije reći, jeste još jedan problem sa kojim se roditeljstvo suočava i ono se oslanja na onaj Zakon o zabrani diskriminacije, a to je da imamo izraženu diskriminatorno ponašanje koje ponekad postaje dominantno u opredeljivanju mladih za roditeljstvo. Na često nedopustivu diskriminaciju od strane poslodavca nailaze buduće majke, nailaze porodilje, nailaze mlade majke, pogotovo one koje su zaposlene na određeno vreme i onda ih posle porodiljskog kao nagrada za doprinos natalitetu sačekaju uglavnom otkazi. Ovo je nebrojan broj primera. Mislim da smo kao društvo prepoznali problem, ali da nismo došli do rešenja još uvek i evo, zadatka za sve nas. Obaveza je da se borimo protiv ovog oblika diskriminacije roditeljstva tim pre što je potpuno u suprotnosti sa našim nastojanjem da pomognemo i kao zakonodavna i kao izvršan vlast, da natalitet u Srbiji zaista bude veći. Sve ovo govorim zato što smo čuli i jednu ideju sa kojom se potpuno slažem, a to je da Ženska parlamentarna mreža i probaću da odgovorim kao jedna od koordinatorki pre svega u odsustvu koleginice Božić koja predsedava Odborom za kulturu, a to je da u samom sazivu imamo ne mali procenata mladih žena koje treba da postanu majke. Mislim da je najpraktičnije odatle čuti, ovo je zanimanje koje možda najteža okolnost, otežavajuća okolnost, da mi ne zamere mladi poslanici. Na ovu temu će posle mene govoriti moj uvaženi kolega Uglješa Marković koji je mlad čovek, otac dva sina blizanca. Znači, nemam nameru da ovde apostrofiram da je nečiji problem veći u odnosu na drugog, ali želim da pre svega ostavim tu mogućnost koja de fakto postoji, samo cenim da možda ne znaju da baš postoji Ženska parlamentarna mreža je mreža svih poslanica u parlamentu. Sve vaše ideje, sve vaše pretpostavke, svi problemi na kraju krajeva, dovoljno je da o njima bilo šta kažete samo na glas, a onda ćemo sesti da svi zajedno nađemo rešenje. Tako da mislim da Ženska parlamentarna mreža može imati ulogu pre svega u ovom delu društvenog dijaloga koji je istina tiče ministarstva koje je sada formirano i time se bavi. To je taj iskorak ove Vlade Republike Srbije, to je taj plan premijerke Ane Brnabić koji je zaista sva ključna pitanja prepoznao i dodelio resore tamo gde ih Srbija nikad nije imala. Tako imamo i zadovoljstvo da danas razgovaramo o ovom zakonu sa resornim ministrom, a ne više bez ministarstva ili sa ministarstvom bez portfelja zaduženim za ovu oblast. Dakle, ovaj zakon je deo ukupne društvene brige o deci i on ima za cilj podsticaj rađanja dece, da se obezbede što bolji uslovi za zadovoljenje potreba dece i doprinosi poboljšanju uslova za zadovoljavanje osnovnih potreba dece, da pruži podršku porodicama koje imaju decu sa smetnjama u razvoju, što je takođe važna kategorija, odnosno sa invaliditetom, kao i deci bez roditeljskog staranja. Zato ovaj zakon predstavlja opredeljenje države koja u oblasti socijalne politike, a uključujući demografske potrebe, istovremeno je i važan instrument populacione politike. Kada su u pitanju deca sa posebnim potrebama, odnosno sa invaliditetom, imali smo u prošlom sazivu, setiće te se uvažene koleginice, koja je bila poslanik, ako se ne varam SDPS-a koja je bila majka deteta sa posebnim potrebama i bezbroj puta smo čuli koliko je teško i koliko sistem nije prepoznavao te roditelje. Koliko oni nisu imali podsticaj u onom delu u kome im je trebalo više slobodnog vremena, jer njihovo dete zahteva, hajde, grubo je reći više pažnje, da i to, nažalost i to. Ove izmene zakona to u jednoj meri poboljšavaju. On u ovoj svojoj fazi jeste zakon za koji će poslanička grupa Socijalističke partije Srbije apsolutno glasati, ali sam sigurna da ćemo izmene imati vrlo brzo, jer će opet primena pokazati da treba još nešto dograditi. Zašto to kažem? Zato što mislim, ne da ima nedostataka, nego smo možda pogrešno procenili, određene kategorije koje će definisati same sebe. Ono što mi se naročito sviđa i što bi posebno pohvalila, jeste rešenje koje se odnosi na omogućavanje majkama koje su od 18 meseci, pre rođenja, bile poljoprivredni osiguranici, pravo na ostale naknade po osnovu rođenja, nege deteta i potrebne nege deteta. Zatim, ovim Predlogom zakona uvedena je mogućnost da korisnici naknade zarade za vreme odsustva sa posla radi posebne nege deteta i ostalih naknada po osnovu posebne nege deteta koristi pravo na dodatak za pomoć i negu drugog lica. Dosadašnje rešenje nije omogućavalo roditeljima koji imaju decu sa posebnim potrebama, odnosno sa smetnjama u razvoju uz pravo i na tuđu negu da ostvaruju i prava na ostale naknade po osnovu ovog zakona. Ovo je dobra izmena u zakonu, negde se naslanja na ovu priču o kojoj sam govorila. Još jedna dobra novina i to što se sada omogućava i korisnicima prava na novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti, dakle i nezaposlenom roditelju da dobije stručno mišljenje o zdravstvenom stanju deteta, u cilju produženja ostvarivanje prava po osnovu nezaposlenosti u periodu dok traje produžena nega deteta. Značajna novina u ovom zakonu jeste i uvođenje imunizacije dece kao neophodnog uslova za ostvarivanje prava na roditeljski dodatak i možda ovde sugestija jedna blaga. Ako sam dobro protumačila, a cenim da jesam, u koliko starije dete nije imunizovano gubi pravo prijavljeno dete i roditelj na naknadu. Možda bismo mogli da razmišljamo o jednoj ovakvoj odluci, uzimajući u obzir Zakon o imunizaciji koji defakto obavezuje. Nemam nikakvu dilemu da se iz moje diskusije ne bi zaključilo da sam protivnik imunizacije, samo molim da možda proverimo da li nam to, ministre, nije pod okolnostima da se radi o periodu koji je iza nas pre donošenja ovog zakona, da li se možda nismo ogrešili o neku kategoriju ili možda ovo treba nekako srećnije rešiti? Ne kažem da ne treba razmišljati o tome, ali možda naći neko srećnije rešenje. U suštini, kada se ovaj zakon posmatra, iz predloženog teksta, se vidi da su pojedina sporna pitanja iz važećeg zakona sagledana na način koji država omogućava bolju i značajniju podršku porodicama sa decom. To potvrđuje i ozbiljan pristup države u ostvarivanju strateških ciljeva podsticanja rađanju, odnosno u borbi protiv bele kuge, jer ako nas bude sve manje, ako nam sa druge strane stanovništvo jeste sve starije onda su svi drugi razvojni ciljevi nažalost uzaludni, osim ako ne dozvolimo da ih neko drugi, osim nas, sprovodi. Ima još jedan predlog koji, zaista smatram neophodnim i na koji treba obratiti pažnju. U periodu iza nas, vreme Kovida-19, pandemija koja je promenila, čini mi se sliku celog sveta i demografsku i ekonomsku, mi imamo obavezu više, ja smatram, prema majkama koje su postale majke, baš u tom periodu. Trebalo je biti hrabar, pa u vreme Kovida-19 odlučiti se za roditeljstvo. Ne bih da danas licitiram sa pozicije svesti od toga da nije sve uvek lako sprovesti, svaka ideja ume da bude humana, ali se teško uklapa u ono što je projektovani budžet, ali razmišljati na koji način se odužiti porodiljama u vreme Kovida-19. Cenim da te žene zaslužuju našu podršku, ja cenim da bi smo možda mogli odužiti se na način što ćemo im produžiti porodiljsko za 60 dana, kao jedna od mera, potpuno zanemariti moj predlog, ali obratite pažnju na kategoriju. Čini mi se da taj broj nije mali i čini mi se da je za svako poštovanje, pod okolnostima da smo svi živeli taj strah od Kovida-19 i da nam je zaista ta neizvesnost uticala na kvalitet života. U tom momentu se opredeliti za ovako hrabar potez i odluku jeste za respekt. Na kraju svih krajeva, to je obaveza kategoriji srpske majke, onoj kategoriji koja kaže, ako se ja ne varam, a ne bi trebalo da se varam, u vreme Prvog svetskog rata, u vreme kada je, maltene 90% i više muškaraca bilo van teritorije države Srbije natalitet je bio najniži, ali se posle završetka rata oporavio. Šta je važno? Važno je reći da je srpska majka u najtežem periodu kada je ostala sama na zemlji, odbranila i zemlju, narod, čast i dostojanstvo. Ta srpska majka ima naslednice i u ovim majkama koje su postale majke 2020. i 2021. godine i dobar je uzor za sve one majke od kojih očekujemo da poprave demografsku sliku 2030. i 2035. godine. Imamo zajednički cilj, čini mi se da niko u sali nije govorio kontra od ovoga što sam ja rekla. Ono što sam iz obrazloženja ovog predloga videla je da će se sprovođenjem ovog zakona povećava obuhvat korisnika, izdvajaće se dodatna sredstva iz budžeta. Ja sada ovde imam neku cifru, ali ne bi licitirala sa tim. Važno je reći da to na svoj način potvrđuje ono što zaista država u ovom trenutku smatra prioritetima. Sve navedeno je više nego jak razlog da SPS, kao autentična levica ne samo glasa za ovaj zakon, nego pomogne i u sprovođenju i u možda dopuni ili izmeni za bolje sutra, svih nas zajedno. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, poštovani građani Republike Srbije, svakako da će poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu podržati izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci porodice sa decom zato što je cilj izmena i dopuna Zakona upravo da država materijalno podrži roditelje u ekonomskoj ceni izdržavanja dece, ali ima za cilj dobrobit deteta, odnosno ima za cilj da se svako dete, bez obzira iz kakve porodice dolazi što se tiče materijalnog statusa ima najpovoljnije i najoptimalnije uslove za život i odrastanje, za pravilan psihofizički razvoj i tu je obaveza država i tu obavezu odgovorno i na savestan način ispunjava, upravo i kroz ove zakonske izmene. Moram da istaknem da je moto Srpske napredne stranke da život mora da pobedi smrt. Moto Srpske napredne stranke je i to da je neophodno da se popravi prirodni priraštaj, odnosno natalitet, da je neophodno da imamo decu da bi održali i sačuvali svoju državu koju smo stekli i nasledili od svojih predaka i naše je pravo i obaveza da državu koju smo nasledili i dobili od svojih predaka predamo u ruke našoj deci i našim unučićima. Ono što moram da istaknem, a već sam rekla da je demografsko pitanje pitanje koje zadire u sve sfere društvenog života. Naravno da demografsko pitanje zahteva i jedan multidisciplinarni pristup. Ali, ono što je istina, a to je da se Srbija još od pedesetih godina prošlog veka u kontinuitetu susreće sa negativnim prirodnim priraštajem i taj problem niko pre Aleksandra Vučića nije izneo na sto i pokušao da pronalazi i iznalazi rešenja upravo zato da bi našu državu ostavljali našoj deci, naša deca živela u ovoj državi, zarađivala, stvarala svoju porodicu i mladi ljudi, takođe ostavljali državu svojoj deci. To govorim iz razloga što je Srbija tokom Dvadesetog veka, naravno, gubila stanovništvo i u ratovima. U Prvom svetskom ratu, Velikom ratu, Srbija je izgubila 30% stanovništva. Preko milion i 200 ljudi je ubijeno. Šezdeset posto onih vojnika koji su otišli da učestvuju u borbama u Velikom ratu nije se kući vratilo ili se vratilo kao teški invalidi. Gotovo na svakoj kući u srpskim selima vio se crni barjak kao znak da je iz te kuće neko u Velikom ratu dao svoj život za slobodu. Ništa bolje nismo prošli ni u Drugom svetskom ratu, kada smo, takođe, izgubili veliki broj stanovnika, takođe preko milion. Ono što želim da napomenem to je da smo u Drugom svetskom ratu, nažalost, na području Nezavisne države Hrvatske izgubili i mnogo dece i to od one dece koja su se nalazila u majčinom stomaku, pa do dece starijeg uzrasta. Izgubili smo decu u koncentracionim logorima na području Nezavisne države Hrvatske i to su bili jedini koncentracioni logori za srpsku, jevrejsku i romsku decu na području fašističke Nemačke. O tome se, takođe, nikada do sada nije pričalo. Prvi koji je progovorio o stradanjima dece u Jasenovcu od 1941. do 1945. godine upravo je Aleksandar Vučić. On je hteo i smeo da o tome govori kao državnik, kao odgovoran državnik prema svom narodu, prema svojim precima, ali i pokazao je i odgovornost prema budućnosti. To je deo našeg identiteta. O tome mora da se uči u školama i to moramo da znamo. Nažalost, ni bombardovanje 1999. godine nije mimoišlo decu. Za 78 dana zločinačkog bombardovanja 19 zemalja sveta, predvođenih NATO paktom, svakog dana 78 dana stradalo je po jedno dete i ne samo po jedno i po više, kao na primer u Novom Pazaru dvoje u naručju i zagrljaju svojih roditelja. Ali, bez obzira na ratove, na velike gubitke stanovništva, ono što nije dobro i što niko do Aleksandra Vučića nije izneo kao pitanje od nacionalnog značaja, nacionalnog interesa, kao pitanje opstanka nas kao naroda, pitanje opstanka države, niko pre Aleksandra Vučića to pitanje nije pokrenuo. U prilog tome govori i činjenica da je dolaskom na vlast najpre formirano Ministarstvo bez portfelja koje se bavilo demografijom, a onda 2020. godine formirano je i posebno ministarstvo, a to je Ministarstvo za brigu o porodici i deci, na čijem čelu ste vi, gospodine ministre, čelu i koje treba da na i te kako sveobuhvatan način bavi se porodicom i decom. Naravno da demografsko pitanje nije samo pitanje za vaše ministarstvo. To je pitanje i za Ministarstvo obrazovanja, to je pitanje i za Ministarstvo zdravlja, to je pitanje i za Ministarstvo sporta, ali ja moram da istaknem šta smo mi nasledili do 2012. godine, kada se govori o onim oblastima koje i te kako imaju uticaj na pravilan rast i razvoj dece i na onim radnjama koje su se ticale materijalne isplate porodilja i trudnica. Moram da istaknem da je do 2012. godine u gradu Beogradu pljačkaš narodnih para Dragan Đilas oteo od trudnica 400 miliona dinara, oteo od porodilja 6,1 milijardu dinara, ostao dužan najugroženijim kategorijama stanovništva 124 miliona za isplatu jednokratnih novčanih davanja, a ta jednokratna novčana davanja daju se upravo onim stanovnicima za zadovoljenje egzistencijalnih, odnosno osnovnih životnih potreba. Znači, nisu isplaćivane te naknade koje su zakonom bile propisane. Ostao im je dužan, jer njega nisu interesovale ni trudnice, ni porodilje, a ni deca. Da je tako pokazuje i podatak da je u najelitnijem delu Beograda, na Košutnjaku u Pionirskom gradu, upravo uzurpirao prostor koji je bio namenjen za gradnju dečijeg igrališta i za dečiji boravak da bi izgradio kuću „Velikog brata“ i da bi, naravno, od izgradnje te kuće stekao prve milione, trgujući svojim sekundama. Da li su oni prvi, ne znam, ali znam da ih je zaradio 619 miliona evra, dok je vršio vlast u Beogradu. Takođe, moram da istaknem da je Dragan Đilas, na primer, kada su u pitanju vrtići, u njegovo vreme na listi čekanja bilo je 10 hiljada dece u Beogradu koja nisu mogla da se upišu u dečije vrtiće, jer nije bilo mesta. Nije bilo mesta zato što se dečiji vrtići nisu gradili ili su možda otvarani samo u vreme kampanje, kada je trebalo da se slika Dragan Đilas da ponovo manipuliše građanima, pa je tako otvorio jedan vrtić u opštini Zvezdara koji, naravno, nije uopšte bio priključen na gradsku pijaću vodu. Tako je radio Dragan Đilas, ostavljajući dug u budžetu grada Beograda od milijardu i 200 miliona evra i zadužujući svakog građanina Beograda za 700 evra. Šta smo radili od 2012. godine, kada smo došli na vlast? Znamo da je period od 2014. godine, s obzirom da su pljačkaši i tajkuni ostavili ekonomski potpuno razorenu i opustošenu i devastiranu zemlju morali da provodimo mere fiskalne konsolidacije. Tada je premijer bio Aleksandar Vučić. Te mere jesu bile teške i bolne, ali su bile jedino moguće. Upravo zahvaljujući tim merama došlo se do ekonomskog oporavka zemlje, došlo se do četiri godine za redom suficita u budžetu, došlo se do situacije da je Srbija i tokom pandemije kovida najbolja što se tiče ekonomskog rasta, odnosno da je tokom 2020. godine imala najmanji pad, da je imala, odnosno obezbedila za svoje građane četiri vrste potpuno besplatnih vakcina, kojima građani mogu da se vakcinišu protiv kovida. Takođe, moram da napomenem da je smrtnost u nekim zemljama kao što je, na primer, Španija, bila i do 30%, da je smrtnosti u SAD bila 22%, a da je smrtnost, prema podacima koje objavljuje Republički zavod u Srbiji, naravno, za nas velika, ali i znatno manja. Takođe, moram da istaknem da smo za ovo vreme vršenja vlasti i te kako radili na izgradnji dečijih vrtića i to ne samo u Beogradu, gde do 2023. godine treba da se izgradi 24 vrtića, tako da neće biti apsolutno više liste čekanja. Vrtiće smo radili i gradili i u unutrašnjosti Republike Srbije. Ja dolazim iz Priboja. U Priboju je predškolska ustanova Neven potpuno rekonstruisana, adaptirana, urađena fasada, urađena stolarija, urađena kotlarnica i svako dete koje pohađa dečiji vrtić ima optimalne, bezbedne i sigurne uslove za boravak u dečijem vrtiću. Takođe, moram da istaknem da su žuti pljačkaši i tajkuni u liku i delu Drgana Đilasa i Pajtića pljačkali i decu ometenu u razvoju, pa su, na primer, samo kroz dvorac „Heterlend“ od dece ometene u razvoju oteli 157 miliona. Naravno da taj dvorac nikada nije izgrađen, ali ni pare nikada nisu vraćene. Uzeli su ih oni koji svoje džepove pune narodnim parama, a račune raznose po raznim belosvetskim destinacijama i poreskim rajevima. Ono što moram da istaknem je da smo dolaskom na vlast, a posebno nakon 2016. godine, radili na podizanju, izgradnji, adaptaciji dnevnih boravaka za decu ometenu u razvoju upravo da bi dali podršku i roditeljima te dece. Dok su deca u dnevnim boravcima mogu da traže zaposlenje, a naravno to nismo radili samo u Beogradu. Takođe, navešću Priboj, mesto odakle ja odlazim, u Priboju postoje dva dnevna boravka za decu, i to jedan dnevni boravak za decu sa smetnjama u razvoju i jedan dnevni boravak za decu obolelu od cerebralne i dečje paralize. Takođe, moram da istaknem da je, sem dnevnih boravaka, u Beogradu razvijena i usluga koja i te kako znači roditeljima koji imaju decu sa poteškoćama. Ja više volim da kažem sa poteškoćama u razvoju, nego sa invaliditetom. Uvedena je jedna nova usluga koja se zove „predah usluga“. Ona je uvedena i u Nišu. Radi se o tome da roditelji tokom dana mnogu da ostavljaju tu svoju decu, ali i tokom vikenda i, naravno, mogu i više dana da borave kako bi roditelji prikupili novu snagu i kako bi im država pokazala da vode računa i pruža podršku i takvim roditeljima. Naravno da sve mere koje se preduzimaju prema deci, osobama sa invaliditetom i onda kada budu na najvišem stadijumu neće biti dovoljne, jer to je posebno osetljiva, posebno ranjiva grupa, a mi sve ovo vreme radimo na socijalizaciji ove dece, ali i na podršci roditeljima, da im olakšamo njihovo roditeljstvo. Takođe, želim da kažem, što se mladih tiče, da je u vreme Dragan Đilasa nezaposlenost mladih u Srbiji bila 50%. Opšta nezaposlenost stanovništva u Srbiji je bila 27%. Bili su samo poznati po podizanju javnog duga. Javni dug bio je 79%, a to znači da su oni na sve moguće načine zaduživali generacije koje dolaze. Ono što želim da istaknem, to je da je danas nezaposlenost mladih smanjena. Ona je i dalje velika i iznosi oko 22%, u evropskim zemljama ona je 15%, ali ukupna nezaposlenost stanovništva smanjena je. Ona je jednocifrena i prvi put, tokom 2020. godine, nezaposlenost stanovništva, baš u vreme pandemije kovida, bila je na istorijskom minimumu i ona je iznosila 7,5%. Na kraju godine nezaposlenost je bila 9,5%. Moram da istaknem da odgovorna Vlada i na čelu sa predsednikom Republike Aleksandrom Vučićem ulaže ogroman novac u infrastrukturne projekte. Svi ti infrastrukturni projekti poboljšavaju kvalitet života svakog građanina, a samim tim i kvalitet života svakog deteta. Moram da istaknem da je planom Srbija 2025 obezbeđeno 14 milijardi evra za novo lice Srbije. To je jedan kompletan budžet, ali predviđeno je i 700 miliona evra za mlade, 500 miliona evra za pomoć u rešavanju njihovog stambenog pitanja i još 200 miliona evra za otvaranje savetovališta za reproduktivno zdravlje za pomoć prilikom vantelesne oplodnje i za druge vidove podrške i pomoći kako bi mladi ljudi ostajali u našoj zemlji i ovde stvarali svoje potomstvo. Moram da istaknem da je princip dualnog obrazovanja uveden 2017. godine. Na taj način se postiže da mladi ljudi što pre dođu do svojih kvalifikacija, da steknu znanja, veštine, kompetencije. Oni jedan deo provode u školi, jedan deo na praksi kod poslodavca, 70% tih mladih ljudi se zapošljava u tim privatnim kompanijama. To je naravno mogućnost da što pre odu od svojih roditelja, da se što pre osamostale, da što pre stvore svoju porodicu, naravno, rađaju decu. Takođe, moram da istaknem, što se zdravstvenog sistema time, Univerzitetska dečja klinika u Tiršovoj izgrađena je 1924. godine. To je jedna od najstarijih klinika, najpoznatijih, tu ne dolaze deca samo iz Srbije, nego iz čitavog regiona. Klinika je bila u takvom stanju da je fasada otpadala, da su uslovi unutra bili potpuno neadekvatni, da je unutrašnjost prokišnjavala, da su oluci bili bušni, podlivali su pod temelje zgrade, tako da je pretila opasnost od totalnog urušavanja Tiršove. Naravno da smo uspeli da izvršimo rekonstrukciju Univerzitetske dečje klinike. Rekonstrukcija je završena na Vidovdan 2019. godine. Nabavljen je najsavremeniji ultrazvučni aparat, magnetna rezonanca za decu, potpuno nova angio sala, nova opremljena pedijatrijska odeljenja, hirurška odeljenja itd, a sve u cilju očuvanja zdravlja dece, u cilju pravilne dijagnostike i u cilju pravilnog lečenja. Poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu će podržati ovaj zakon koji jeste jedan od alata i mehanizama za poboljšanje materijalnog položaja porodica sa decom, ali će nastaviti da sledi politiku Aleksandra Vučića, politiku prosperiteta i napretka u svim oblastima Republike Srbije, kako bi svi građani u njoj bili zadovoljni, jer mir i stabilnost… Aleksandar Vučić, kao ozbiljan državnik, na tome radi. To je neupitno. Ekonomski napredak je neupitan. Ono što je upitno je rađanje dece. Na tome moramo da radimo i kroz podizanje svesti, jer ja ne znam tri plemenitije reči od reči – majka, dete i ljubav. Znam da ljubav kada se deli i umnožava ona se širi i jača, a posebno kada se deli zajedno sa svojom decom. U to ime živela Srbija.
Zahvaljujem. Prelazimo na listu prijavljenih za reč. Reč ima Misala Pramenković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog izmena i dopuna Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Jako važno pitanje. O važnosti ovog zakona su kolege pre mene svakako govorile. Ono što je dobro je što je ovo otprilike izmena i dopuna zakona u pogledu nekih nedostataka koji su se u praksi pokazali, a tragom onoga što je počelo da se primenjuje, odnosno implementira od 1. jula 2018. godine, i to je jako značajno. Dakle, kada vlast prepoznaje pitanje nedostataka vlastitih akata koja su donesena i u tom smeru je spremna da reaguje, to je nešto što je svakako za svaku pohvalu. Pitanje porodice, društvene podrške porodici se zapravo treba gledati još dublje i suštinski se ovim pitanjem baviti, jer je ekonomski segment, finansijska podrška porodici samo jedan od segmenata podrške porodici, ali mi kao društvo moramo raditi na promociji vrednosti same porodice, vrednosti majke i vrednosti dece unutar same porodice. U tom smislu, jako me raduje i činjenica da je, čini mi se, kroz ovu dopunu poseban akcenat stavljen na porodice koje imaju decu sa poteškoćama u razvoju, nekom vrstom invaliditeta, težih oboljenja ili kako god da to naslovimo. Dakle, složićemo se svi da rađati, odgajati decu u današnjem društvenom ambijentu nimalo nije lako. Uz sve podrške i države i beneficije i sve ostalo to je jako zahtevna i odgovorna uloga i samo oni koji su u potpunosti svesni zapravo toga odlučuju se na ovako odgovoran vid i društvene pozicije i roditeljstva i svega ostalog. Možemo pretpostaviti koliko su izazovi i poteškoće veće kod porodica koje imaju dete sa invaliditetom ili bilo kojom vrstom poteškoće, odnosno oboljenja. Još koliko je dodatno potrebno snage, finansijskih sredstava, volje, želje da se to dete izvede i dovede, da kažemo, do nekih normalnih tokova života koliko je to moguće. Ono što bih želela da upitam uvaženog ministra, vi ste u svom izlaganju spomenuli primanja po osnovu posebne nege deteta da će ići do pete godine deteta sa invaliditetom, u tom smislu mislim da bi se i dalje trebalo razmišljati o nekoj ozbiljnijoj pomoći takvoj deci i nakon pete godine - zbog čega? Pa, neki invaliditeti, bolesti su takvog tipa da bukvalno traju celi život. Pitanje je šta nakon te pete godine deteta, posebno ukoliko se radi o detetu koje je prvo ili drugo po rođenju, pa recimo ne potpada pod domen roditeljskog dodatka do 10 godina kako to danas imamo. To je jedna stvar. U tom smislu bi jako značajno bilo iskoračiti u nekim budućim izmenama i dopunama zakona, pošto u ovom segmentu se išlo dotle. Ono na šta bih ja još želela ukazati, dakle, podrška majkama, odnosno porodicama, posebno majkama koje su rodile više od četvoro dece. Mi imamo pitanje roditeljskog dodatka koje od 1. jula 2018. godine na treće i četvrto dete, i uvećano za svakako za prvo i drugo dete, ali posebno želim naglasiti primanja koje majke dobijaju za treće i četvrto dete - 12.000, odnosno 18.000 i ovo je nešto što je jako značajno za porodice i za sve one koji primaju ovu vrstu pomoću. Međutim, mislim da zakonskim rešenjima i da generalno kao društvo nismo ispromovirali majke koje su rodile više od četvoro dece. Ja sam negde pročitala argument da Svetska zdravstvena organizacija smatra da nije zdravo roditi više od četvoro dece i iz tih preporuka dalje se zakonskim aktima ne seže. Mislim da žena koja i pored toga što je svesna da roditi petoro i više dece preuzima toliki rizik na sebe, s druge strane vidimo da neke od koleginica su spominjale problem drugorođenog deteta, da se uglavnom bračni parovi ili majke odlučuju da rode jedno dete, već je problem kod drugog deteta, šta sa ženama koje su se odlučile da rode više od četvoro dece? Ja smatram da te žene prosto treba proglasiti herojima, satisfakciju finansijsku i svaku drugu im dati u pogledu nekog načina, modela, da li će to biti plata redovna, da li će biti neki status finansijski koje one ostvaruju. Mislim da ukoliko bismo neku statistiku ili istraživanje odradili po pitanju toga u kojim područjima zemlje su upravo te brojnije porodice. Mislim da ćemo naći da su to uglavnom seoske porodice i porodice koje upravo imaju i drugih izazova. Ceniti takvu odlučnost, hrabrost žene, koja pored toga što je rodila toliki broj dece, ima i drugih tereta u pogledu fizičkog rada i svega ostalog, smatram da bi kao društvo pokazali bismo visoki stepen svesti i odgovornosti ukoliko bismo u tom smeru išli. Tako da je to neka od preporuka za sve nas, za sve one koju budu učestvovali u procesu donošenja odluka da se aktivnije pozabavimo ovim pitanjem. Recimo, u zemljama Zapadne Evrope koje su jako razvijene, čini mi se ili bar iz konstatacija naše dijaspore koja tamo živi, da žena koja rodi, sad ne znam da li šestoro ili sedmoro dece, njima recimo država reši trajno stambeno pitanje, dodeli im kuću, dodeli im stan, to su jako značajni podsticaji, tako da nam i to donekle treba biti motiv u daljem delovanju. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima Vladan Glišić.
Poštovani gospodine ministre, dobar je pravac u kojem idete i vi i vaše ministarstvo. Dobra je izmena i dopuna ovog zakona. Imao sam priliku da razgovaram sa gospođom Tatjanom Macurom koja je u ime Udruženja „Majke su zakon“ ovde uticala da se neke stvari iznesu kao primedbe na ove izmene i dopune tj. da se radi u susret izmenama i dopunama sa još nekim stvarima kako bi se izbegla diskriminacija nekih drugih kategorija majki porodilja i žena koje podižu decu, i uopšte roditelja. Tako da u izlaganju mojih uvaženih prethodnika sam video da su i oni imali taj susret. Mislim da je to dobro. Nemam vremena da se sada bavim tim detaljima. Ona je dostavila to Skupštini pa mislim da će i vašem ministarstvu dostaviti. Jedino bih skrenuo pažnju još na to što je i uvažena prethodnica govorila da roditeljski dodatak davati samo do četvrtog deteta je diskriminatorno u odnosu na višededetne porodice koje imaju preko četvoro dece. Naravno, ima taj podatak da SZO smatra da to nije dobro za samo zdravlje žena. Međutim, SZO je pokazala neozbiljnost i u ovoj pandemiji i u svim drugim stvarima, tako da bih bio vrlo rezervisan prema njihovim stavovima. Želim da pričam o nečem drugom. Nije tajna da ja kao i vi delim sličan idejni sistem vrednosti i da sa mnogim ljudima u ovoj sali bez obzira što ne pripadam istoj političkoj organizaciji delim sličan sistem vrednosti i u tom smislu i ovaj zakon i slični zakoni su dobri u da je cela Vlada koncipirana kao i vaše ministarstvo i da su svi ministri u vašem idejnom fonu ja bih najverovatnije glasao za tu Vladu. Međutim, imam problem sa ovom Vladom, kao i sa SNS što ima ogromnu ambivalentnost u porukama koje šalje, a one su vrlo bitne po pitanju nataliteta iz razloga što kao što su istraživanja pokazala, finansijski razlog i finansijska podrška je bitna kod odlučivanja da se dobiju deca. Tada su ljudi najranjiviji i tada imaju problem da se upute u tu avanturu, još nemaju iskustva i kada to urade tada je potrebno dati finansijsku podršku. U svim drugim situacijama već postaje ona druga tema, a to je psihološka cena deteta. Znači, dolazimo do onoga što ste i vi govorili, a to je pitanje svesti o tome koji nam je sistem vrednosti, za kakve se mi to vrednosti kao društvo i kao narod opredeljujemo. Tu smo u problemu jer ista ova Vlada koja ima ovakve zakone koji se ne mogu osporiti, koji treba da budu podržani i da budu još intenzivniji i jači ima i Zakon o rodnoj ravnopravnosti i zabrani diskriminacije. Pričali smo o tome koliko to izvodi i u kakav haos je dovelo zapadna društva, koliko narušava ulogu i roditelja i muško-ženske uloge u društvu, koliko pravi haos i koliko dovodi do toga da se neko poigrava sa budućnošću naroda i ne samo našeg naroda, nego i evropskih naroda i mi već sada gledajući na zapad ka tim evropskim narodima možemo da vidimo u šta se pretvaraju ta društva i da ona ne liče ni na šta mnogo lepo. Jedna od stvari koja se ne zna, a zanimljiva je, a posledica je agresivne feminističke ideologije koja tamo preovlađuje jeste da sada u Francuskoj jača pokret tzv. samostalnih muškaraca, tj. samaca. To nisu homoseksualci. To su ljudi koji ne žele da imaju ulogu ni oca, ni roditelja, ni muža iz prostog razloga što više ne mogu da snađu u tim ulogama. Mi dolazimo u situaciju da kada Zakon o rodnoj ravnopravnosti usvojimo i otvorimo prostor za sve one haose koji će se dešavati doći ćemo na to da ćemo u jednom trenutku posle svih tih emancipacija koje su se navodno ženama podmetnule, a na kraju ih pretvorile u robove i rada i kapitala i porodice, dovele ih u nemoguću misiju da budu bolje od muškaraca u onoj ulozi gde su muškarci prirodno biološki spremni da odgovore, a u isto vreme od njih zahtevale da zadrže i žensku ulogu, dovodi ih u situaciju da učestvuju u ratu polova, što je na zapadu učinjeno. Ne postoji više ravnopravnost, već rat polova i onda shvatimo da ono što je cela istorija ljudske civilizacije bila je da prirodnu težnju muškarca da bude samac i da ne preuzme odgovornost za dete i ženu sada ruše i dovode u situaciju da će u takvom društvu porodice prestati da postoje kao zajednica, kao osnov bilo kakve društvene zajednice. Neće biti solidarnosti. Neće biti međusobnog povezivanja. Neće biti mogućnosti da se oslonite na jasne društvene uloge oca, majke, roditelja, učitelja i sve se to urušava. Onda se vraćamo na to da posledica ovakve ambivalentnosti koju mi imamo u ovom trenutku, a posledica je vlasti SNS i njenog ne raščišćenog idejnog korpusa jeste to što se nastavlja politika EU nema alternativu, jer taj put znači odlazak u to, a to tamo ne znači 30-40% rasturenih brakova, nego uništavanje braka i porodice kao osnovne ćelije društva. Dok se to ne razreši u našim glavama, u SNS, u našoj Vladi mi možemo raditi ovakve zakone, a oni će biti, da izvinite na teškom izrazu, samo šminkanje mrtvaca.
Hvala, gospodine Glišiću. Znači, ako sam dobro razumeo izjasnili ste kao da ste protiv zakona, zapravo niste, podržavate ovaj zakon, vi ste protiv nekog drugog zakona koji nema veze sa ovim, ali je kriva SNS. Dobro. Reč ima ovlašćeni predstavnik PG Aleksandar Vučić – Za našu decu. Izvolite.
Zahvaljujem. Hoću da istaknem da SNS ne šalje apsolutno nikakve protivrečne poruke građanima. Srpska napredna stranka i predsednik Aleksandar Vučić, ono što šalju građanima Srbije je istina i samo istina. Zahvaljujući istini koju predsednik Republike šalje svojim građanima, bez obzira kakva ona bila, a predsednik Republike Aleksandar Vučić izneo je upravo pre dva dana ovde u Narodnoj skupštini da su podaci koji se tiču prirodnog priraštaja poražavajući. To jeste istina, istinu ne treba kriti od građana. Građani upravo zahvaljujući tome što im Aleksandar Vučić stalno govori istinu, na poslednjim izborima za predsednika Republike dali su mu dvomilionsku podršku. Prema tome, nikakve kontradiktorne poruke prema građanima ne šaljemo, šaljemo jedino poruke istine. Sa istinom građani treba i moraju da se upoznaju i tu je Aleksandar Vučić kao državnik za koga je vrhovni sudija glas naroda i volja naroda, njima to uvek i govori. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Idemo dalje. (Vladan Glišić: Replika.) Ne znam šta radite gospodine Glišiću ali nemate osnov, niste pomenuti nijednom. Aleksandar Vučić je pomenut od strane predstavnika poslaničke grupe koja nosi ime Aleksandar Vučić, tako da nema veze sa vama. Gospodine Laketiću, izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici javio sam se danas za reč zato što smatram da je tema izuzetno značajna. Drugi razlog je i taj što kao predsednik Odbora za zdravlje i porodicu smatram da treba da dam sud koji je vezan za današnji zakon. Uvek je zadovoljstvo kada u ovom domu raspravljamo o zakonima koji se tiču regulisanja delatnosti koja je možda i najbitnija u našoj zemlji. Ono što je naročito bitno jeste da ovim zakonom država pokušava da pre svega reguliše oblast koja je izuzetno osetljiva. Ono što želim reći jeste da ovim zakonom se pre svega pokušava da taj ekonomski i finansijski status porodilja koje su zaposlene ili koje imaju radni odnos, bude popravljen. Naglasio bih, a o tome bih i rekao nešto više u kasnijem delu diskusije, da je posebno značajan taj efekat na porodilje koje su poljoprivredni osiguranici. Osim toga, čitajući ovaj predlog zakona moram da priznam da je zakon temeljno urađen i da predstavlja jedan, rekao bih, prototip kvalitetno urađenog zakona. Zašto ovo kažem? Zato što on nije plod samo rada, isključivo rada birokrata u ministarstvu, već je plod prihvatanja i implementiranja ideja onih organizacije koje brinu o deci i porodici i čiji rad se zasniva upravo na njima. Pomenuo bih nekoliko njih kao što su „Mame su zakon“, „Roditelj“, „Bebac“, „Bravo za mame“, „Srbija u pokretu“, dakle, sve one organizacije koje smo i u ranijim sazivima pominjali kao vrlo značajne vezano za ovu problematiku. Zato danas zaista moramo otvoreno da govorimo o ovom problemu koji tišti ne samo Srbiju, već tišti većinu savremenog svega. Nažalost, godišnje Republika Srbija izgubi grad veličine Kikinde, izgubi preko 40.000 stanovnika samo zato što je nivo rađanja značajno niži od potreba proste reprodukcije. Mi imamo veliki problem. Dakle, taj problem je, kao što i gospodin ministar izjavio započeo posle Drugog svetskog rata, nastavio se sedamdesetih godina prošlog veka, doživeo, rekao bih, kulminaciju dvehiljaditih godina kada smo imali u jednom trenutku, mislim da je podatak iz 2006. godine, da je nivo rađanja bio 30% niži od osnovne potrebe za osnovnu reprodukciju. Dakle, to je nešto što je zaista dramatično. Zato ovaj zakon sagledavam takvim očima da shvatam da je ovo samo jedan u nizu koraka da pokušamo da povećamo broj novorođene dece. Upravo zato naši koraci, govorim o koracima države, govorim o političkom odgovoru, mora da bude smislen, kontinuiran, intenzivan i plod jedne detaljno razrađene strategije. Ako govorimo o aspektu ekonomije, mislim da pre svega naša zemlja u ovim trenucima doživljava značajan ekonomski rast. Doživljavamo i tehnološki napredak, povećanje produktivnosti. To je samo jedan, ali ne mali i ne malo značajan parametar koji utiče na priraštaj, na rađanje dece. Pomenuću i to da naša država predstavlja lidera u privlačenju stranih direktnih investicija. To je nešto što zaista treba da imponuje svima nama zajedno, a sa druge strane, predstavljamo ne samo regionalnog lidera zbog ozbiljnosti države, zbog veličine, već rekao bih i u evropskih okvirima imamo zaista dobre rezultate. Ono što je veoma značajno i što bih posebno potencirao jeste da moramo kao država da podržimo majčinstvo i roditeljstvo. Nažalost, posmatrajući čitav ovaj problem kroz istoriju, kroz vreme, čini mi se da se majčinstvo negde izgubilo. Čini mi se da svaki mladi bračni par ima mnogo više tzv. bitnih tema, nego što je to roditeljstvo i čini mi se da se majčinstvo kao takvo gurnulo u neki drugi plan. Takođe, probleme koje percipiram kao značajne u ovom našem zajedničkom problemu jesu moderan život, brzina života. To su pre svega problemi koji dovode do neusklađenosti i nesrazmere sa jedne strane poslovnih obaveza i profesionalnih zadataka, a sa druge strane do roditeljstva i tada dolazi do odlaganja formiranja porodice. Nažalost, dolazi i do toga da se neke porodice apsolutno i ne formiraju do kraja života pojedinca, a zapamtite gospodo narodni poslanici, porodica je srž društva. Porodica je suština i porodica je mesto, osnovna ćelija društva u kojoj nastaje i buja novi život. Zato lično smatram da mi kao država i kao odgovorni pojedinci moramo da napravimo ambijent u kome će roditelji na sasvim drugačiji, na lakši način donositi odluke da imaju dete, bez obzira da li je reč o prvom, drugom, trećem ili više dece. Zato opet kažem da je država ta koja je odgovorna da nakon dobijanja dece, porodicama omogući da se dobijanjem dece ne uruši ekonomski i društveni status same porodice. To je ne sumnjivo najbitnija uloga države u ovom trenutku. Upravo je donošenje ovog zakona, opet se vraćam na sam početak a to je ishodište, upravo donošenje ovog zakona vidim kao jedan značajan pokušaj države da poveća broj novorođene dece, kao značajan pokušaj države da omogući i porodicama sa decom da imaju koliko, toliko održiv, da kažem taj ekonomski segment, da ne desi ekonomsko, odnosno finansijsko urušavanje porodice koji imaju decu. Ovo je posebno bitno za one porodice koje žive na selu, za poljoprivredne osiguranike, odnosno porodilje koje su poljoprivredni osiguranici. Ja, ne znam da li vi znate gospodo narodni poslanici, koliki je iznos poljoprivredne penzije? Kolika je osnovica poljoprivredne osiguranja, a kolika je bila naknada za porodilje koje su imale poljoprivredno osiguranje, a koliko će biti sada? Mislim da ovaj zakon donosi dobro. Zato ga apsolutno podržavam u ovom njegovom segmentu koji sam već naglasio. Dakle, uvođenje donje granice naknade porodiljskog odsustvo u visini minimalne zarade je sjajna stvar. I to ću reći ovde i svuda. Reći ću isto tako da ovaj zakon nosi nekoliko vrlo bitnih zakonskih rešenja koja će ne samo pomoći finansijski porodicama već će olakšati različite procedure za koje svi zajedno znamo da su nekada jako složene i kompleksne. Recimo, definisanje, brižljivo definisanje procedura koje se tiču dečije dodatka i olakšavanja dobijanja dečijeg dodatka za porodice koje imaju tzv. samoroditeljne porodice, gde postoji samo jedan roditelj. To je nešto što je zaista za pohvalu. Ovaj predlog, apsolutno podržavam. Da ne bih dužio zbog sledećih govornika koji treba da se obrate u ovom domu moram da kažem da kada sumiram sve utiske vezano za ovaj zakon, moram da kažem da smatram da on predstavlja jedan vrlo značajan korak u najbitnijoj borbi, a to je borba da Srbija i dalje rađa i Teslu i Pupina i Milankovića. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednica Skupštine Marija Jevđić.
Zahvaljujem poštovani potpredsedniče, poštovani ministre sa saradnicima. To što danas imamo novo ministarstvo koje se bavi brigom o porodici je jasan znak da Srbija želi da se bori za natalitet, da Srbija želi da se bori za očuvanje porodice. Iz današnjeg izlaganja predsednika JS Dragana Markovića Palme, vidi se spremnost Jedinstvene Srbije da podrži i uvek ćemo podržavati jačanje srpske porodice koju čine otac, majka i deca. Jedinstva Srbija je mnogo puta u ovom visokom domu govorila o potrebi da se ojača i pomognu porodice, jer bez zdrave porodice ne možemo govoriti ni o jednom segmentu društva, nema smisla. Evo, juče smo imali, u ovom visokom domu smo raspravljali o setu zakona o obrazovanju i predsednik Jedinstvene Srbije Dragan Marković Palma je u svom izlaganju istakao da Jedinstvena Srbija i koliko Jedinstvena Srbija vodi računa o mladima i da u organizaciji Jedinstvene Srbije svake godine najmanje 700 studenata poseti Beč. Tamo gde Jedinstvena Srbija ima mogućnost da odlučuje, mi se tu trudimo da se socijalni program Jedinstvene Srbije što više primenjuje. Mi uvek navodimo primer Jagodine, ali prosto moramo tako jer je to jedan dobar primer gde se vidi, mogu slobodno reći, jedinstvena politika, jedinstvo socijalne politike koje podrazumeva jednaku brigu o svim kategorijama stanovništva, a pogotovo je posvećena ta briga deci i mladima. Ja dolazim iz Kraljeva i moram reći da mnoge lokalne samouprave, možda i treba da se ugledaju i da se same tako organizuju, da ne čekaju pomoć ni ministarstva ni Vlade. Ja dolazim iz Kraljeva, ta se pomoć ogleda za porodice sa više dece kroz karticu koja se zove „Tri plus“, koja porodicama sa troje i više dece omogućava olakšice prilikom plaćanja komunalnih usluga, voda, grejanje itd. Toj akciji su se pridružila mnoga preduzeća privatna koja su prepoznala koliko je bitno da vodimo računa o porodicama. Oni su u skladu sa svojim delatnostima kojima se bave obezbedile razne popuste i mogućnosti da te porodice što manje košta život u Kraljevu. Ono što muči, ne samo Kraljevo, nego sam danas čula izlaganja mnogih kolega iz drugih gradova, je nedostatak vrtića. Ja ću vam reći samo jedan podatak, da je npr. u Kraljevu na snazi konkurs za upis dece u vrtić i da npr. za decu od dve do četiri godine za grad Kraljevu koji ima preko 120.000 stanovnika, ima samo 23 mesta. Kraljevo je odgovorilo tako što je krenulo da subvencijama privatnih vrtića, ali nažalost za sada samo jedan privatni vrtić ispunjava te uslove, i grad svakako želi da pomogne da se što više dece upiše i da se majkama koje žele da rade i da finansijski osnaže svoje porodice, izađu u susret. Takođe smo danas čuli koliko je bitna ta finansijska podrška, ali i finansije koje donose i otac i majka. Ne bih se složila ovde, ne znam ko je od kolega rekao, da ste za ovaj zakon trebali samo da pitate majke. Mislim da za ovaj zakon trebamo da pitamo i majke i očeve, jer to su roditelji, to je partnerstvo. Bez tog partnerstva nema ni porodice. Sve je ovo bitno, jer kada znamo da su na prostoru Srbije demografski problemi prisutni više decenija, oni su posledica raznih društvenih problema ekonomskih, političkih i znamo kroz kakve procese je naša zemlja prolazila zadnjih 50 godina, da ne idem mnogo godina unazad, i najveći demografski problemi su iseljavanje, pomeranje starosnih granica prilikom sklapanja prvog braka kod muškaraca i kod žena, pomeranje starosnih granica prilikom rađanja prvog deteta. Jer, mi imamo problem da roditelje ubedimo da rode drugo dete. Gledala sam neku statistiku, mnogo se lakše roditelji odlučuju da rode treće i četvrto dete, nego što naprave taj korak da rode drugo dete. Tako da, slažem se da je ovo jedan težak proces i da nam treba vreme da sve ono što smo usvojili, odnosno Strategiju populacione politike 2018. godine, da ćemo tek u narednih nekih deset godina videti sve te mere. Navela bih samo primer da prve godine posle usvajanja Strategije populacione politike 2018, odnosno 2019. godine, rođeno je 430 dece više. To je možda mali broj, ali značajan koji pokazuje da sve te mere, sve te podsticajne mere koje Republika Srbija daje imaju pozitivne rezultate, a da od 2019. godine jedino je Srbija od 10 zemalja u regionu zabeležila taj pozitivan porast prvorođene dece. Kao što sam rekla, vidi se da je Srbija posvećena borbi za natalitet i da ništa ne može postići preko noći. Tako da vaše ministarstvo i ova Vlada svakako imaju punu podršku JS u daljoj borbi da sačuvamo našu porodicu, da nam se deca rađaju, da Srbija što više ekonomski osnaži, jer nema bolje podrške našoj porodici. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Uglješa Marković.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, kao predstavnik ili pripadnik mlađe generacije zaista se osećam i privilegovano da danas imam priliku da govorim na ovu temu koja se direktno tiče moje generacije, mojih prijatelja, mojih drugova i da iz njihove perspektive i svoje lične perspektive nekome ko je i ostvaren u ulozi roditelja govorim upravo na ovu temu i to upravo pred resornim ministrom. U prethodnom periodu Republika Srbija je uložila veliki napor u pravcu promovisanja populacione politike i usvojen je Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom, Strategiji podsticaja rođenja iz 2018. godine, Akcioni plan strategije i Nacionalni program Srbije 2025. Veliku zahvalnost za sve ove normativne, ali i konkretne mere podrške dugujemo i bivšoj ministarki bez portfelja sa svojim timom, prof. dr Slavici Đukić Dejanović, ali i celokupnoj bivšoj Vladi na čelu sa premijerkom. Ono što danas imamo na dnevnom redu jeste upravo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom i to vidim kao nastavak upravo kontinuiteta o kome sam u samom uvodu govorio. Ono što jeste neka esencija ovih izmena i dopuna jeste upravo da su korak više da se izjednače porodilje koje žive na selu sa onima koje žive u gradu i da mogu da ostvare naknade po osnovu rođenja i nege deteta one žene koje su poljoprivredni osiguranici, takođe da porodilje neće moći da ostvaruju naknadu, odnosno porodiljsko, manje od iznosa koji u tom trenutku jeste minimalac, što i nije mali broj majki, koliko sam našao podatak, svaka treća majka je primala manji iznos od iznosa koji je predviđa minimalac. Takođe, unapređuje se i podrška roditeljima koji imaju bolesno dete, tako što će moći istovremeno da koristi naknadu za zarade za vreme odsustva sa rada radi potrebne nege deteta i dodatak za negu i pomoć koju dete ima po osnovu invaliditeta. Što se tiče samog značaja i ovog zakona i svih ovih izmena, iz nekog mog ličnog iskustva mogu da kažem da se mere pomoći koju mladi bračni parovi koji se ostvare u ulozi roditelja dobijaju mnogo znači i nisu samo finansijske prirode u pitanju. Ukupna podrška koju država, grad i lokalna samouprava obezbeđuju daju jednu dodatnu sigurnost bračnim parovima i pomažu im da, pogotovo u tim prvim danima i mesecima, donekle lakše savladavaju tu ulogu koju su ostvarili, a to jeste upravo uloga roditelja. Slušao sam i svoje prethodnike pažljivo i ono što jeste donekle bilo reči, bilo je reči o životnom standardu, ekonomiji. Međutim, ministre, moram da se složim sa onim što ste vi rekli i tu sam se iznenadio, u prilog tome da jedino rešenje visoke stope mortaliteta koju mi imamo, odnosno negativnog nataliteta nije samo ekonomija, a u prilog tome govori i podatak da u Evropi ne postoji država koja ima veću stopu nataliteta od 2,1, što je neka nulta tačka o kojoj govorimo kada pričamo o tome da je natalitet u nekoj pozitivnoj tendenciji, odnosno pozitivnom smeru. Takođe, u prilog tome, rekli ste rečenicu da je nekada porodica, velika i zdrava porodica, predstavljala čast i ugled u našem društvu i ja se pitam kako smo došli do toga da to više nije tako? Takođe ste rekli i ja se i sa time slažem, da nije presudan novac nego svest. Kako smo kao društvo došli do tog nivoa svesti da osnovna jedinica svakog društva, a to je porodica, nama u poslednjih godinu, godinu i po dana, u uslovima pandemije, možda grešim ako iznesem podatak, ali imamo jako velik, ako ne i rekordan broj razvoda. Kako je porodica na tako staklenim nogama, a mi mislim da imamo obavezu da i kao predstavnici naroda damo sve od sebe da to ne bude tako. Da li su donekle krivac za to i određene norme i vrednosti koje se predstavljaju mladim ljudima kao društveno prihvatljive? Vi ste govorili, citiraću vas, da mi ne zamerite, o avionima, kamionima i vilama. I jeste, to je istina, to jeste ono čemu mladi ljudi danas teže, ali što nam dolazi kao sadržaj takođe, kao oblici ponašanja koji se usvajaju, pa isto tako i u tim porodicama, kao načini komunikacije, a dolaze nam iz određenih televizijskih formata kojima su isto tako okupirani mladi ljudi, između ostalog, kao najosetljivija grupa. Mislim da sve to treba da izazove kod nas mnogo veću pažnju i mnogo odgovorniji pristup šta ćemo u narednom periodu promovisati, sa ciljem da utičemo na kolektivnu svet kroz prizmu, kako je to pokojni Vladeta Jerotić govorio, menjanja svesti svakog individualnog čoveka. Kada govorimo o svemu ovome, nije lak zadatak, pogotovo pred vama. Ja sam već govorio i iznosio ove podatke. Mladi, u principu, u svim anketama pokazuju da su im najvažnije stavke obrazovanje, pored obrazovanja jeste posao u struci, siguran krov nad glavom i ono što sve više dobija na značaju, to jeste upravo zdravstvo. Podaci govore da od izbijanja pandemije do danas, govorim podatke iz ankete koju je radio OEBS, u saradnji sa Krovnom organizacijom mladih Srbije, i već sam ih iznosio ovde, jeste da je 57,5% mladih iskazalo zabrinutost za porodicu i svoje prijatelje u ovom periodu, u periodu pandemije takođe, da se anksioznost pojavila kod 43%, zabrinutost za svoju ličnu budućnost kod 45% itd, da ne nabrajam sve podatke, ali su procenti takvi kakvi jesu, a pitanje je tek šta nas čeka kada izađemo iz pandemije u kojoj se nalazimo i na koji način ćemo prići i pristupiti tim mladim ljudima i na koji način ćemo ih ohrabriti. Ovde ne govorim samo o merama podsticaja koje su sjajne, koje su odlične i koje zaista želim da podržim, jer sam prvi bio korisnik tih mera i znam koliko su značajne i važne. Ovde upravo govorim o toj svesti na koji način prići tim mladim ljudima i na koji način im dati podršku i osloboditi ih straha koji se nalazi u njima. Takođe, moram da kažem, time ću i završiti, pošto želim da ostavim prostora i mojim kolegama, možda treba razmisliti i o jednoj strategiji, dugoročnoj strategiji, ako postoji ja nemam tu informaciju, koju kao država treba da donesemo, koje neće biti ekonomska, koja će se upravo ticati postizanja i ostvarivanja određenih normi i svesti. U izgradnju te strategije moj predlog bi bio da budu uključeni upravo pet osnovnih stubova svake države, da oni daju svoje mišljenje i način na koji oni vide rešenje ovog velikog problema sa kojim se mi suočavamo, a to jesu upravo crkva, akademija nauka, univerzitet, inteligencija i, naravno, političke partije, da svi zajedno sednu i donesu određene smernice koje će biti strategija dugoročne politike koja će se ticati našeg društva. Mislim da je to jedan od načina da 2050. godine ne budu isti podaci koji su, kako sam uspeo da vidim od 2007. do 2019, gde nas je manje za preko 450 hiljada, što znači da do 2050. godine, ako se taj trend nastavi, plašim se da će nas biti manje za više od milion i 200 hiljada ljudi. Država Srbija, koleginica Snežana Paunović je već govorila o nekim gubicima koje smo ostvarivali u nekim borbama za slobodu, sada mislim da treba da se borimo za opstanak našeg naroda i da to mora i treba da nam bude jedan od najvažnijih prioriteta, a to nećemo uspeti da ostvarimo i da uradimo ne budemo li osnažili i ojačali porodicu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Nebojša Bakarec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, hvala vam. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo poslanici, poštovani građani, ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom, koji je usvojen u ovoj Skupštini 2018. godine, je jasan znak da slušamo glas javnosti, da uvažavamo stvarnost, da ispravljamo greške i da poštujemo sudove. Ovim izmenama se dalje poboljšava, što je značajno, položaj zaposlenih žena za vreme porodiljskog odsustva, položaj zaposlenih žena koje imaju bolesno dete, položaj žena koje su poljoprivredni osiguranici, položaj zaposlenih žena, žena koje samostalno obavljaju privrednu delatnost ili su angažovane po osnovu fleksibilnih oblika rada i jednoroditeljskih porodica. Postoji još niz pozitivnih izmena ovog osnovnog zakona. Samo ću podsetiti da je predsednik Vučić u svom sjajnom izveštaju o Kosovu i Metohiji pomenuo jednu ključnu stvar koja se odnosi i na KiM, ali i na celu Srbiju i na sveukupne ogromne rezultate države Srbije u poslednjih devet godina i rekao je: "Naš problem više nije odliv, jer se Srbi vraćaju, već to što nemamo decu. Naše je da pronađemo sredinu, sačuvamo obraz, zemlju, naciju, koje mere da pronađemo da bi neko imao dete, jer to postaje najskuplja reč u Srbiji, važan je rast, važno je šta ćemo sa KiM, ali nećemo ništa ni sa čim ako ne budemo imali više dece". Da ne zaboravim, ova Skupština je 2018. godina, ista ova većina, usvojila ovaj osnovni zakon, dakle Zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom, o čemu ranije nisu vlasti vodile računa, do 2012. godine. Ovim osnovnim zakonom se podstiče rađanje, uvela su se nova prava, proširio se krug korisnika prava i omogućena direktna isplata prava korisnicima i utvrđene su novi uvećani iznosi roditeljskog dodatka, posebno za treće i četvrto dete, a produžena je i dužina isplate prava sa dve na 10 godina tada, 2018. godine, a tada je donete i Strategija podsticanja rađanja. Podsetiću na nešto što mi se čini da je pomalo zaboravljeno. Zbog plemenitog jezika koji tamo stoji, podsetiću na plemenite odredbe Porodičnog zakona koji ova država ima. Zbog toga se prosto čini ne samo da, pošto ja komuniciram sa velikim brojem ljudi, na to su zaboravili, čini mi smo zaboravili mi ovde u Skupštini, na to su zaboravili građani, na to su zaboravili posebno mladi ljudi, posebno supružnici ili ljudi koji uskoro treba da postanu roditelji ili supružnici. Dakle, i te odredbe Porodičnog zakona, čiste odredbe naravno, neću sve, ali zaista je jezik fantastičan, dakle te odredbe govore o suštini i humanosti porodičnih vrednosti. Dakle, jedan od članova je porodica. To je poglavlje porodica. Kaže – porodica uživa posebnu zaštitu države. Brak – brak je zakonom uređena zajednica života žene i muškarca. Rađanje – majka, dete. Žene slobodno odlučuju o rađanju. Majka i dete uživaju posebnu zaštitu države. Sledeći član – svako je dužan da se rukovodi najboljim interesom deteta u svim aktivnostima koje ga se tiču. Država ima obavezu da preduzima sve potrebne mere za zaštitu deteta od zanemarivanja, od fizičkog, seksualnog i emocionalnog zlostavljanja, te od svake vrste eksploatacije. Država ima obavezu da poštuje, štiti i unapređuje prava deteta, što mi upravo sada radimo. Roditelji, kaže – roditeljsko pravo pripada ocu i majci, tj. majci i ocu zajedno. Roditelju su ravnopravni u vršenju roditeljskog prava. Sad poglavlje i glava brak, sklapanje braka. Kaže – različitost polova, izjava volje i nadležnost: brak sklapaju dva lica različitog pola davanjem izjava volje pred matičarem. Kaže – dejstvo braka: zajednica života, poštovanje i pomaganje. Supružnici su dužni da vode zajednički život, te da se uzajamno poštuju i pomažu. Onda ide treći deo zakona – odnosi deteta i roditelja, porodični status deteta. Kaže – materinstvo i očinstvo. Materinstvo – majka deteta jeste žena koja ga je rodila. Očinstvo, kaže – ocem deteta koje je rođeno u braku smatra se muž majke deteta. Ima poglavlje – prava deteta: dete bez obzira na uzrast ima pravo da zna ko su mu roditelji. Dete ima pravo da živi sa roditeljima i pravo da se roditelji o njemu staraju pre svih drugih. Pa, razvoj deteta – dete ima pravo na obezbeđenje najboljih mogućih životnih i zdravstvenih uslova za svoj pravilan i potpun razvoj. Onda kaže – roditeljsko pravo, smisao roditeljskog prava: roditeljsko pravo je izvedeno iz dužnosti roditelja i postoji samo u meri koja je potrebna za zaštitu ličnosti, prava i interesa deteta. Onda, opet plemenite odredbe – sadržina roditeljskog prava: staranje o detetu. Kaže – roditelji imaju pravo i dužnost da se staraju o detetu. Staranje o detetu obuhvata čuvanje, podizanje, vaspitavanje, obrazovanje, zastupanje, izdržavanje, te upravljanje i raspolaganje imovinom deteta. Onda, plemenite odredbe – čuvanje i podizanje deteta: roditelji imaju pravo i dužnost da čuvaju i podižu dete tako što će se oni lično starati o njegovom životu i zdravlju. Na kraju, vaspitavanje deteta – roditelji imaju pravo i dužnost da sa detetom razvijaju odnos zasnovan na ljubavi, poverenju i uzajamnom poštovanju, te da dete usmeravaju ka usvajanju i poštovanju vrednosti emocionalnog, etičkog i nacionalnog identiteta svoje porodice i društva. Vidite da sam bio u pravu kada sam rekao pročitavši ovo, da je sve ovo po malo, pogotovo kada gledamo i medije, a mediji su velika vlast, da je sve to po malo zaboravljeno. Da bih istakao kontrast ovih plemenitih vrednosti i ovih odredbi ukazaću na jedan razoran slučaj, razoran zbog toga što je počinilac ostao neprocesuiran. Čak nije ni kažnjen uopšte, naravno kad nije ni procesuiran. Razoran je taj slučaj zbog toga što se radi o medijski najuticajnijem pojedincu opozicije, čak u celoj Srbiji. Radi se o čoveku koji je samozvani šef opozicije. Tajkun Dragan Đilas je dao ogroman doprinos narušavanju porodičnih odnosa i vrednosti. Đilas je, po svedočenju u policiji, njegova bivše supruge i njenih roditelja, maltretirao, i fizički i psihički, bivšu suprugu i njene roditelje. Izazvao je porodično nasilje kada je fizički napao bivšu suprugu i njene roditelje pred malom decom i kada je bivšem tastu, starcu od 70 godina, naneo telesne povrede. Đilas je izazvao to nasilje zbog toga što on u tom trenutku i te godine, verovatno, na žalbe njegove bivše supruge nije hteo da plaća alimentaciju. Ovakvi slučajevi razdorno deluju na društvo. Koliko je ovo potresan slučaj, svedoči samo deo iskaza bivše supruge Dragana Đilasa, Ive Đilas, dat u policiji Vračara, citiram Đilasovu bivšu suprugu: „ Psihički me je maltretirao, to jest vršio torturu nada mnom dok sam bila trudna, dete je rođeno prevremeno i sa srčanom manom, imao ozbiljnu aritmiju. Takođe, da naglasim da je za vreme moje trudnoće Dragan Đilas bio sa drugom ženom i za vreme dok sam bila trudna i dok me je maltretirao bila sam kod svojih roditelja i nijednom me nije pozvao da pita kako sam. Pre mesec dana mi je pretio, tako što mi je rekao – odrubiću ti glavu. Ja sve ovo nisam prijavljivala, ali sada sam nakon svega zabrinuta za svoju bezbednost, kao i za bezbednost svoje dece“. Kraj citata. Strašno, složićete se. Šta su uzroci i o tome je cenjeni ministar delimično govorio i sjajno je govorio, šta su uzroci depopulacije? Razlikuju se naravno od zemlje do zemlje, mislim od podneblja do podneblja, ali kada govorimo o Srbiji ne treba i dalje i danas 2021. godine voditi računa da i dalje na Srbiju utiču ogromne ljudske žrtve Srbije u dva svetska rata, to su dva miliona žrtava. Od tih demografskih gubitaka, Srbija se ni dan danas nije oporavila. Veliki negativan uticaj su ostavili ratovi 90-ih, što zbog žrtva, što zbog pojačanog iseljavanja. Kod nas je siromaštvo samo jedna od uzroka depopulacije. Međutim, broj prekida trudnoće jedan je od važnijih razloga. Procene o godišnjem broju abortusa se kreću između 130 i 200 hiljada godišnje u Srbiji. Na svako rođeno dete dođu dva ili tri abortusa. Iseljavanje je takođe bitan razlog, međutim, ovih godina mnogo manje nego ranije. Međutim, procena je da se iz Srbije tokom poslednjih pedeset godina, govorim o tom periodu, dakle, da je na svakih pet godina odlazilo 150 hiljada građana, a radi se uglavnom o mlađoj populaciji. Dakle, još jedan opšti razlog su bolesti koje nosi modreno društvo, a u Srbiji posebno povećan uzrok smrtnosti izazivaju posledice bombardovanja radio-aktivnim uranijumom 1999. godine. Pre pet godina je objavljeno da je Srbija prava zemlja u Evropi po smrtnosti od malignih tumora. I ne manje važno sada, ova pandemija koja traje već 16 meseci i trajaće još godinama, takođe višestruko negativno utiče i na mortalitet i na natalitet. Veliki uzrok pada nataliteta su i tzv. ja bih to nazvao socijalno-psihološke, pod znacima navoda, bolesti, koje nosi, pod znacima navoda, vrli novi svet, govorim o Hakslijevo knjizi. Ti uzroci su svuda u svetu i oni su i demotivisanost, demoralizovanost, narušavanje tradicionalnih porodičnih vrednosti, razgradnja porodice, a jedan od pokazatelja toga je prava epidemija razvoda o čemu je uvaženi ministar govori. Narastajući uzrok su i negativni, toksični uticaji pogrešnih modela ponašanja koje nameću svemoćni mediji i uticajni delovi društva pod kontrolom zapada. Ti toksični uticaji podrazumevaju nasilje, pornografiju i negativne uticaje na polni identitet dece i mladih. Konačno, veliki negativni uticaj na natalitet je uticaj potrošačkog, materijalističkog društva u kome je suština imati, a ne biti. Ovo poslednje što sam naveo, već decenijama ima veću promociju od zalaganja za humano, obrazovano i produhovljeno društvo. Zato i nije čudo da mladi naraštaji odbijaju ne samo brak, već mnogo važnije, odbijaju zasnivanje bilo kakve porodice, odbijaju roditeljstvo. Država Srbija unazad devet godina pruža značajnu i neodustajnu podršku plemenitim društvenim vrednostima, a to su između ostalog porodica, roditeljstvo i potomstvo. To je prava podrška poštovanju predačkog nasleđa koje omogućava zdravu i neometanu demografsku obnovu Srbije. Ako ne sprovedemo natalitetne mere, a to je inače u toku i još jače, ne samo da nećemo moći da povratimo Kosovo i Metohiju, nego ćemo do kraja ovog veka za 80 godina doći na prag biološkog opstanka. Naš Ustav ima plemenite odredbe. Kaže – pravo na zaključenje braka i ravnopravnost supružnika, to je jedna glava, član 62. svako ima pravo da slobodno odluči o zaključenju braka, brak se zaključuje na osnovu datog pristanka muškarca i žene pred državnim organom. U članu 64. kaže – deca su zaštićena od psihičkog, fizičkog, ekonomskog i svakog drugog iskorišćavanja i zloupotrebljavanja. U članu 66. naš Ustav kaže – porodica, majka, samohrani roditelj i dete u Republici Srbiji uživaju posebnu zaštitu u skladu sa zakonom. I o tome najviše brinu predsednik Vučić i SNS. Predsednik Vučić uzdiže Srbiju, uzdiže porodične vrednosti, gradi Srbiju, leči Srbiju, vakciniše Srbiju. Predsednik Vučić leči prošlost u sadašnjosti radi budućnosti. A porodica, roditeljstvo i potomstvo odnosno pojmovi deca, majka, otac, su tradicionalne neprevaziđene i plemenite vrednosti koje obezbeđuju zdravo društvo, demografsku vitalnost naroda koje pokazuju poštovanje prema predačkom nasleđu i omogućavaju zdravu i neometanu smenu generacija u Srbiji. Živela Srbija. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Filipović.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, danas je na dnevnom redu jedan izuzetno bitan zakon tj. njegove izmene i dopune koje ne bi trebale da budu inicijator bilo kakvih podela u društvu, jer se radi o zakonu koji postaje deo nacionalnog interesa i naravno da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije u danu za glasanje ovaj zakon podržati, jer je on temelj naše politike. Smatrajući važnost ovog zakona samo Ministarstvo je odmah po njegovom stupanju na snagu formiralo radnu grupu koja je pratila i procenjivala efekte primene zakona, vršila njegove analize u praksi, osluškivala glas javnosti tj. mnogih udruženja koja se u praksi susreću sa ovim zakonom. To je danas i rezultiralo ovim izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodice sa decom. Krajnji cilj ovog zakona koji je stupio na snagu 1. jula 2018. godine, a i današnjih predloga izmena i dopuna jeste povećanje nataliteta. Problem nataliteta ne postoji od 2018. godine već nekoliko decenija unazad. Novo vreme koje nosi 21. vek donosi i nove tendencije u društvu koje su, takođe faktori koji negativno utiču na populacionu politiku. Ako znamo da se brakovi sklapaju u proseku pet i više godina kasnije nego pre dvadesetak godina, ako znamo da imamo veliki broj abortusa, ako znamo da se odlaže rođenje prvog deteta i nekoliko godina više nego što je to bio slučaj na početku ovog veka, ako znamo da se danas u Srbiji gase mnoga sela ili su na pragu gašenja, ako znamo da imamo druge vidove depopulacije stanovništva, onda znamo da imamo čitav niz razloga koji negativno utiču na natalitet i govore nam da ovaj zakon i sa izmenama i dopunama nije jedini koji može pozitivno da utiče na populacionu politiku, već je on deo jednog opšteg sistema, jedne slagalice koja i da je najsavršenija ne bi je realizovao, ne bi se realizovala odmah, jer je sve ovo jedan kompleksan proces koji traje. Dakle, ovaj zakon je u direktnoj i indirektnoj vezi sa mnogim drugim zakonima, ali sa celokupnom društvenom situacijom. To nam samo govori koliko je teško naći sistem pravih mera, da taj proces bude vremenski što kraći, a njegovi rezultati što pozitivniji. Takođe, u postavljanju sistema mera koje treba da daju pozitivne rezultate možemo postaviti jedno interesantno pitanje, a to je da li podjednako ulaganje u svaki deo zemlje dobijamo iste rezultate ili ulaganjem u seoske sredine, ruralne sredine dobijamo bolje rezultate. Sve nam ovo govori da će ovaj zakon i u budućnosti doživljavati određene promene, sve dok se ne napravi balans između želja i mogućnosti ali i dok stopa nataliteta ne bude veća od stope mortaliteta. Naravno, pomenuo bi da pored Vlade Republike Srbije i lokalne samouprave odvajaju određena sredstva za podsticaj populacione politike i pomoć porodicama sa decom. Smatram da su lokalne samouprave one koje treba da budu vodilje za poboljšanje uslova koji će dovesti do većeg nataliteta, jer to nije samo finansijska pomoć prilikom rođenja deteta, to su i vrtići gde će ta deca ići, a da nema liste čekanja, to su i besplatni udžbenici, besplatne ekskurzije, to je i besplatan prevoz za decu i đake, to su asfaltni putevi od kuće do škole, to su uređeni sportski tereni gde će se ta deca igrati, to su i uređene škole. Dakle, to su uslovi u kojima žive i rade i deca i njihovi roditelji. Mnogi će prepoznati u ovom mom nabrajanju da su to sve mere i rezultati koje je postigla Jedinstvena Srbija na čelu sa Draganom Markovićem Palmom u Jagodini. Te mere su dale rezultate. Kada svake godine imate bar po jedno odeljenje više upisanih prvaka u osnovnu školu, onda znate da ste upisani. Na kraju bih citirao pokojnog patrijarha srpskog Irineja – ništa nam draga deco duhovno neće vredeti ni država, niti uređeni gradovi i sela, ni ekonomski napredak koliko toliko težimo, niti sva dobra ovog sveta ako kao narod postepeno ali sigurno nestajemo, tj. ako više umiremo nego što se rađamo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vesna Ivković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, porodica je najvažnija osnovna ćelija svakog društva koja ima ne samo reproduktivnu i privrednu ulogu, već i značajno vaspitnu, psihološku i socijalnu. U njoj se čovek formira kao ličnost. Nažalost, i sami ste rekli, uvaženi ministre, da je porodica izgubila svoj značaj i zato je trebamo osnažiti. Svaka država koja vodi računa o svojoj osnovnoj ćeliji može da napreduje, jer zdrava porodica može da doprinese i ekonomskom i bilo kom drugom aspektu društva, uostalom, svako od nas crpi energiju i zdrave porodice za svoje životne i profesionalne uspehe. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom predstavlja opredeljenje države u oblasti socijalne politike, a uključuje i demografske potrebe kao instrument populacione politike. Jedan od najvažnijih faktora demografskih kretanja je pad nataliteta i ovaj problem se može preduprediti i ublažiti pomoću dobre populacione politike. Kao što rekoh, ovaj Predlog zakona predstavlja opredeljenje države u oblasti socijalne politike i s obzirom da pripadam partiji koja u centru svoje politike neguje socijalnu pravdu poslanička grupa SPS će u danu za glasanje podržati ovaj Predlog zakona, Zakon o finansijskoj podršci porodice sa decom zasnovan je na pravu i na dužnosti roditelja, da podižu i vaspitavaju decu, pravo deteta na uslove života koje mu omogućavaju pravilan razvoj i obavezu i želju države da podrži dobrobit porodice deteta i budućih generacija. Ovim zakonom stupila je na snagu jedna od najvažnijih stimulativnih mera za populacionu politiku u Republici Srbiji. Odredbe ovog Predloga zakona predstavljaju deo ukupne društvene brige o deci i doprinose poboljšanju uslova za zadovoljenje osnovnih potreba dece, daju podsticaj za rađanje i pružaju podršku materijalno ugroženim porodicama, porodicama sa decom sa smetnjama u razvoju i deci sa invaliditetom, kao i deci bez roditeljskog staranja. Polazeći od činjenice da je Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom koji se primenjuje od 1. jula 2018. godine, … u ovoj oblasti, te sa početkom njegove primene vršena je i analiza njegovih efekata u praksi, a sve u cilju unapređenja do nekih zakonskih odredbi. Pored toga, razmatrani su i predlozi, sugestije građana i udruženja koja se bave porodicom i decom. Da bi se sve to postiglo, tj. da zakon bude bolji neophodno je ostvarivanje više posebnih ciljeva, ublažavanje ekonomske cene roditeljstva, usklađivanje rada i roditeljstva, promocija reproduktivnog zdravlja, adolescenata, borba protiv neplodnosti i podsticanju lokalnih samouprava na rešavanju ove vrste problema. Kada smo već kod lokalnih samouprava, podsetiću vas da je najpre kabinet ministra bez portfelja zadužen za demografiju, na čijem je čelu bila profesorka dr. Slavica Đukić Dejanović, započela projekat podrške lokalnim samoupravama za sprovođenje mera populacione politike i ta aktivnost je naišla na veliko odobravanje na terenu. Takođe bih istakla da je dobro što je, polazeći od prethodnog iskustva, Vlada Republike Srbije u januaru mesecu 2020. godine donela Uredbu o utvrđivanju programa podrške sprovođenja mera populacione politike u Republici Srbiji na osnovu koje je kabinet ministra bez portfelja zadužen za demografiju i populacionu politiku, raspisao javni poziv za dodelu bespovratnih sredstava lokalnim samoupravama za sufinansiranje tih mera. Takođe, podsećanja radi, Republički fond za zdravstvenog osiguranja je od 15.6.2020. godine omogućio šira prava osiguranim licima, tj. ženama u vezi sa postupcima lečenja neplodnosti, postupcima biološki potpomognute veštačke oplodnje, odnosno osiguranim licima, tj. ženama data je mogućnost na neograničen broj pokušaja vantelesne oplodnje na teret sredstva RFZO-a radi dobijanja prvog deteta, kao i pomeranje starosne granice sa 42 godine na 43 godine života starosti. Podsetiću i na usvojenu Strategiju podsticaja rađanja 2018. godine. Sve su to mere koje Vlada Republike Srbije preduzima kako bi se prevazišao ovaj problem koji je problem opstanka cele nacije. Najvažnije izmene Predloga zakona odnose se, pre svega, na odredbu u kojem mesečni iznos naknade zarade porodilja, odnosno plate za vreme porodiljskog odsustva ne može biti manji od minimalne zarade utvrđene na dan počeka ostvarivanja ovih prava. Zatim, stalne naknade po osnovu rođenja, nege deteta i posebne nege deteta, može ostvariti i majka koja je u periodu od 18 meseci pre rođenja deteta bila poljoprivredni osiguranik. Predlogom zakona unapređena je i podrška roditeljima koji imaju bolesno dete, pa je tako brisana odredba kojom nije bilo moguće istovremeno korišćenje prava na naknadu zarade za vreme odsustva sa rada radi posebne nege deteta i pomoćnog dodatka za pomoć i negu koju dete ima na osnovu invaliditeta. Na kraju da zaključim da svi zajedno moramo nastaviti da radimo na sprovođenju Nacionalnog programa za očuvanje i unapređenje reproduktivnog zdravlja, Strategije podsticanja rađanja i, naravno, Nacionalne strategije za mlade i mlade bračne parove kako na njihovom zapošljavanju, tako i rešavanju stambenih problema po povoljnim uslovima, da podstaknemo mlade da se školuju, da mogu da žive od svog rada i da šire svoje porodice. Tačnije rečeno, sve ono za šta se uvek zalagala i zalagaće se SPS i ponoviću, zato će poslanička grupa SPS i glasati za ovaj predlog zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima dr Dragana Barišić.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas je pravo zadovoljstvo govoriti o ovom zakonu i moram da priznam i da sam decembra 2017. godine sa zadovoljstvom glasala za ovaj novi zakon tada, jer je problem nataliteta zaista prisutan decenijama unazad. Ponosna sam na to što pripadam stranci koju predvodi i predsednik Republike gospodin Aleksandar Vučić, jer je jedino on imao sluha i video da ovaj problem postoji i da su potrebni ovakvi zakoni i ovakve mere podrške populacionoj politici. Kao neko, ko se i sam našao u prilici da rađa prvo dete u vreme tajkunskog žutog režima, tačnije 2004. godine, januara meseca rodila sam ćerku. Na nesreću, kao i u celoj Srbiji, tada je i u Kruševcu vladalo žuto dosmanlijsko preduzeće i oni nisu zaista imali sluha ni za podsticaje porodiljama, ni trudnicama, ni bilo kome. Tada nisam bila ni zaposlena jer sam bila jedini lekar na birou. Nisam bila politički podobna tadašnjoj direktorki koja je pripadala istoj stranci kojoj pripada i današnji lider SSP-a, gospodin Đilas, tako da je njoj bio izgovor da ja ne dobijem zaposlenje zato što je, navodno, beba mala, a nije se pitala da li to dete može i ima od čega da živi. Kao mere njihove politike u to vreme jedino što sam dobila od grada jeste vaučer od 5.000 dinara, koji sam mogla da utrošim u apoteci gde je direktor bio, takođe, partijski postavljen, njihov član i mogla sam da kupim dva, tri adaptirana mleka i toliko. Dok bih u drugim apotekama mogla nešto više, ali, eto, to je ta politika onih koji bi sada da dođu na vlast. Ono što isto mogu da kažem jeste da u tom periodu sam vrtić, to je 2006/007 godina, kada je dete krenulo u vrtić, plaćala 11.500 dinara, a plata lekara je bila manja od 30.000 dinara. Sada, poređenja radi, 2012. godine, na sreću, građani Kruševca, ali i cele Srbije prepoznaju kakvo je to preduzeće, žuto preduzeće, i jasno im kažu ne politici njihovoj i daju šansu SNS, da vlada kako u Kruševcu, tako i u Srbiji. Rodila sam mlađeg sina i vrtić 2014. godine plaćala, nećete verovati, 2.500 dinara, iako je tada plata lekara bila tri puta veća u odnosu na tu 2006. godinu. I, sada vidite, poređenja radi, gde su išli novci onih koji sada imaju nekakve planove i pričaju o tome da imaju plan i za decu i za penzionere, a tada znam, pošto su moji roditelji bili penzioneri, kakve su bile njihove penzije, a kakve su danas. Građani Srbije vide ko i kako rukovodi i smatram da su upravo sva ona rešenja koja smo donosili u periodu od 2012. godine do danas ispravna i da otuda imamo i ogromnu podršku građana. Kada je Kruševac u pitanju, ja ovom prilikom želela i moram i da se pohvalim na neki način, jer zaista mi smo radili u prethodnom periodu i ono što ste spomenuli… neko od kolega je rekao da nam je potrebno podizanje svesti za rađanje i za širenje porodice, mi već na tome radimo i to su neki novi planovi. Imamo Komisiju za sprovođenja mera i aktivnosti populacione politike i u ovoj godini je izdvojeno čak 45 miliona dinara za te mere, tako da uveliko traje akcija za svako rođeno treće, četvrto i peto dete. Zatim, imamo podsticaje za vantelesnu oplodnju. Čak smo mi u Kruševcu pomerili i tu granicu baš upravo zbog toga što se pojedine mlade žene ipak odlučuju kasnije na taj korak. Čak do 52. godine je moguće ići na vantelesnu oplodnju i za to se ostvaruju sredstva od milion i po dinara. Zatim, svake godine imamo poklon čestitke za prvo rođeno dete od 200.000 dinara, za decu učenike drugog, trećeg i četvrtog razreda prevoz učenika, jer su deca ostalih razreda obuhvaćena lokalnim akcionim planom za decu. Zatim, imamo poklon čestitke za trećeg i četvrtog đaka u porodici i to osam hiljada za osnovce, 14 hiljada za srednjoškolce. Za nezaposlene porodilje, takođe, nadoknada od 40.000 dinara. Poklon čestitke za svakog prvaka i mnogo, mnogo toga, što znači da i u Kruševcu, kao i u celoj Srbiji sprovodimo jednu odgovornu politiku, tako da one koji sada nude nekakve planove zaista ne treba da čudi to što građani Srbije veruju SNS i daju ogromno poverenje koje je sve veće i veće iz izbora u izbore. U danu za glasanje podržaću ovaj dobar predlog zakona. Smatram zaista da je porodica mesto gde život počinje, a gde se ljubav nikad ne završava. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Orliću. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, poštovani predstavnici ministarstva, moje uvažene kolege su rekle u uvodnom izlaganju, kao i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS koleginica Snežana Paunović i kolege koje su govorile nakon nje i koleginica Vesna Ivković, da nije sporna podrška SPS kada je reč o ovom zakonskom predlogu, ali dozvolite da u nastavku današnje rasprave kažemo još nekoliko stvari za koje smatramo da su važne kada je reč konkretno i ovom zakonskom predlogu i uopšte o ministarstvu, resoru, jednom ozbiljnom i odgovornom ministarstvu i resoru koji ste preuzeli i o onome što jesu ciljevi Vlade Republike Srbije, pre svega, kada je reč o vašem ministarstvu. Dakle, čuli smo mnogo puta do sada to da je porodica osnovna ćelija društva. Davno su rekli umni ljudi, sociolozi pre svega, jer u porodici počinje život, u porodici se vaspitava, u porodici se stvara jedan sistem vrednosti, ličnosti i ne koristi se slučajno izreka da upravo sve polazi i sve nosi iz porodice. Svako od nas nosi pečat svoje porodice, a društvo je, prosto rečeno, interaktivni skup porodica, organizovano u skladu sa sociološkim, socijalnim, ekonomskim i pravnim pravilima. Koliko je porodica zdravi temelj, toliko je i društvo zdravo, produktivno i, rekao bih, progresivno i toliko se temelji na pravim sistemima vrednosti koji su garant izgradnje i humanog i jednog progresivnog društva u celini. Dakle, porodica je cilj svakog društva, a za formiranje porodice i rađanje dece društvo je to koje mora da obezbedi pozitivnu društvenu klimu i stimulativne uslove. Ovde počinje posmatranje porodice i kao ćelije obnavljanja stanovništva jedne države. Dakle, vidim porodicu kao centralnu instituciju demografskih kretanja, jer odluke porodice su te koje doprinose boljoj ili lošijoj demografskoj slici jednog društva, ali porodice o stvaranju potomstva najčešće su vezane za postojanje stimulativnih uslova života, da se ima siguran posao, stan, da postoji državna podrška i naravno, podrška deci. Kada je u pitanju obnova stanovništva u Srbiji, danas se nalazimo, nažalost, na jednoj donjoj lestvici, rekao bih, opstanka. Podaci o natalitetu i mortalitetu nisu dobri. Podaci do kojih sam mogao doći, kada je reč o Zavodu za statistiku, recimo, u 2019. godini rođeno je 64.399, a umrlo 101.458 stanovnika Srbije. U prošloj 2020. godini rođeno je manje od 62.000 beba, a nažalost preminulo je oko 115.000 stanovnika. Povećana smrtnost u 2020. godini jeste i posledica Kovida-19. Sam po sebi podatak govori da smo sve starija nacija i ono što je najozbiljniji društveni problem jeste da već duži niz godina nemamo ni prostu reprodukciju. Starenje Srbije je jedan od najvećih problema naše zemlje. O tome smo… Izvinite, nisam shvatio, da li je nešto smešno? Jeste li se meni nasmejali? Mislim nije kulturno kada neko govori da… Starenje Srbije je jedan od najvećih problema naše zemlje. O tome smo i mi u parlamentu govorili mnogo puta, pre svega, sa željom da pronađemo najoptimalnija društvena rešenja kojima bi se negativan populacioni trend zaustavio. U protivnom, ne samo da nam kao narodu preti, neizlečiva bela kuga, već depopulacija znači opasnost po ukupan napredak zemlje. Istina je da pitanje depopulacije nije samo problem Srbije, ali za nas to nije uteha. Naprotiv, za nas je to pitanje opstanka društva u celini. Jednostavno, neće biti stanovništva koje će se za nekoliko generacija nositi razvojem Srbije i koje će se boriti za razvoj Srbije, a neće nažalost biti dovoljno radne snage, što može najozbiljnije ugroziti i ekonomski razvoj naše države. Zato za nas danas nema važnijeg posla od ozbiljne i organizovane brige za demografski razvoj. Sa smanjenjem stanovništva Srbija se sreće već početkom 20. veka, ali na ozbiljnost demografskih pitanja naša nauka ukazuje, koliko je nama poznato, još sedamdesetih godina prošlog veka. Različiti su uzroci depopulacije Srbije, ali sa jednim strateškim pristupom moraju se sagledati svi uzroci i posledice kako bi se mogao planirati i dugoročan i strateški plan, zapravo, napraviti dugoročan strateški plan, društveni odgovor na ovo izuzetno važno i rekao bih značajno pitanje. Polazna osnova je činjenica da je za prostu obnovu stanovništva, odnosno za smenu generacija neophodno da stopa nataliteta bude jedan. Ova vladajuća koalicija je još od 2012. godine pokazala ogromnu odgovornost prema demografskom pitanju u Srbiji. Dakle, demografija je našla zasluženo mesto u programima svih mandatara od 2012. godine, a ozbiljnost pristupa Vlade ovom pitanju potvrđena je formiranjem Kabineta za demografiju i populacionu politiku, a potom i osnivanjem posebnog resora. Iz ovakve odluke ne možemo da očekujemo, niti vidimo brze rezultate, jer da bi bilo koja populaciona mera dala pun efekat potrebno je da prođe deset do 15 godina. Zato populaciona politika i politika obnavljanja stanovništva ne mogu da se upoređuju, recimo, sa rezultatima nekog infrastrukturnog projekta, infrastrukturnog razvoja, sa gradnjom zemlje, neke zgrade za koju su unapred utvrđeni rokovi. Obnavljanje stanovništva je više društveno-socijalno i državno pitanje. Da je ovo državno rukovodstvo pokazalo ozbiljnost potvrđuje upravo i donošenje nove Strategije podsticanja rađanja 2018. godine. Prethodna je doneta još 2008. godine, ali i usvajanje i sprovođenje velikog broja pronatalitetnih mera uobličenih, pre svega, kroz Zakon o finansijskoj podršci porodici sa decom. O izmenama i dopunama ovog zakona danas govorimo o značajnim aspektima demografske politike. Pre mene su, kao što sam rekao, govorile kolege iz poslaničke grupe. Ja ću se samo kratko osvrnuti na neka zakonska rešenja, a uz napomenu da je jasan pravac zakonskih rešenja i da je jasan cilj koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga i koji je za nas u potpunosti prihvatljiv. Ona treba da doprinesu daljem unapređenju mera populacione politike, da idu u susret pozitivnom populacionom trendu, što je strateški cilj naše države. Naveo bih kao dobro rešenje to što minimalna naknada zarade za vreme porodiljskog odsustva više ne može biti manja od minimalne zarade u Republici utvrđene na dan početka korišćenja prava. Zatim, dobro je rešenje i to što majke koje su bile poljoprivrednice do 18 meseci pre rođenja deteta mogu da koriste zakonom predviđene ostale naknade po osnovu rođenja, nege ili posebne nege deteta. Verujemo da će ova mera, kojom se izjednačava majčinstvo svih majki, gde god da rade, biti još stimulativnija, a u to smo potpuno ubeđeni. Koliko je ovo važno za naše ruralne sredine koje su decenijama čuvale natalitet ne treba posebno naglašavati. Predlogom zakona se i preciznije definišu uslovi za definisanje pojma jednoroditeljske porodice, što je veoma važno sa aspekta ostvarivanja prava roditelja i dece iz jednoroditeljskih porodica. Nažalost, trend porasta jednoroditeljskih porodica je kod nas uočljiv i ovim roditeljima i deci o kojima se oni staraju mora se posvećivati dužna pažnja, kako sa aspekta finansijske podrške, tako i sa sociološkog i sa psihološkog aspekta, a posebno sa stanovišta društvenog položaja ovih porodica i antidiskriminatorskih mera. Pomenuo bih jedan od velikih problema samohranih roditelja, a to je problem koji nastaje kod poveravanja dece, konflikte situacije o kojima čitamo u sredstvima javnog informisanja, a zatim i ogroman problem naplate alimentacije gde često ni centri za socijalni rad o kojima smo vrlo često govorili u parlamentu, ni sudovi ne postupaju prioritetno, dovodeći na taj način jednoroditeljske porodice u stanje socijalne potrebe. Na ovaj problem ukazujem, jer nije nažalost redak, a naš zadatak je kako da donosimo zakone kojima ćemo svakoj porodici koja se odluči da ima potomstvo, a to su mladi ljudi, da obezbedimo afirmativne uslove, tako i da ukazujemo na propuste u sprovođenju propisa. Ovog puta propisa koji se odnose na društveno i finansijsku podršku svim porodicama sa decom. Dakle, rekao sam da ću veoma kratko. Još jednom, na samom kraju, naravno, poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržaće ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Milićeviću. Poslednja prijavljena po listi je Danijela Veljović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, koliko je važan ovaj zakon o kome danas raspravljamo vidi se iz samog naziva zakona koji govori o spremnosti države da se ozbiljno bavi pitanjima populacione politike. Zato bih se na samom početku obraćanja osvrnula na određene statističke podatke, a tiču se demografije i nisu baš ohrabrujući. Prema podacima koje je iznela SANU, od 1930. godine u Srbiji se rađa manje dece od onoga broja koji je potreban za prostu reprodukciju. Visoko obrazovane žene danas rađaju u proseku 1,37 dece, a za najprostiju reprodukciju je potrebno 2,1 dete. Po starosti stanovništva naša zemlja je na šestom mestu u Evropi. Negde oko 19% stanovništva je starije od 65 godina. Vrlo realna slika današnjice jeste da se materinstvo odlaže i tu se nikako ne sme kriviti žena, jer su u pitanju odluke na koje utiču ekonomski i socijalni faktori, ali sigurna sam i teški zahtevi društva. Veoma je važno da mi kao država zaštitimo majke jer one jesu stub društva, ne u smislu korišćenja ove krilatice zarad popularizacije, već zbog toga što bogatu i jaku državu čini upravo zdrava nacija, a žene su te koje donose nov život. Spremnost države da rešava ovakve egzistencijalne probleme mogla bi se videti i formiranje jedno potpuno novog Ministarstva za brigu o porodici i demografije na čijem ste čelu i vi gospodine Dmitroviću. Populaciona politika u Republici Srbiji je sigurno značajno poboljšana i aktivnim merama države za podsticanje rađanja, a tiču se finansiranja od strane države tri pokušaja vantelesne oplodnje i ovde bih želela da sa ponosom istaknem i grad Kragujevac, odakle i ja dolazim, koje kao lokalna samouprava finansira svojim sugrađanima i četvrti pokušaj vantelesne oplodnje. Tako prepoznaje značaj podsticanja rađanja i na ovaj način ulaže u budućnost grada. Što se tiče najvažnijih izmena Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom izdvojila bih sledeće izmene koje su donete prema odluci Ustavnog suda- prva važna izmena odnosi se na mame dece sa invaliditetom i dece sa smetnjama u razvoju. Prema odluci Ustavnog suda više neće biti uslovljeno korišćenje posebne nege i tuđe nege, već će ovi roditelji moći da ostvare oba prava i da naknade primaju paralelno. Majke koje su bile oštećene prethodnim odredbama zakona takođe prema odluci Ustavnog suda moći će da traže i obeštećenje. Druga važna izmena je promena minimalne naknade. Period porodiljskog odsustva računa se u vremenu od 28 dana pre porođaja do prva tri meseca života deteta. U tom periodu država je dužna da svakoj porodilji isplati naknadu koja ne može biti manja od minimalne zarade utvrđena je na dan početka ostvarivanja tog prava. To bi značilo da je dovoljno da je u 18 meseci koji se sada uzima za obračun porodilja imala samo jedan radni dan. Time se takođe ispravlja i velika greška, jer je bilo slučajeva da su žene tokom porodiljskog odsustva dobijale naknadu od 1.000 dinara. Takođe ovim izmenama zakona ispravljaju se mere koje su bile diskriminišuće za žene poljoprivrednice kojima je sada umesto 24 meseca potrebno takođe 18 meseci radnog staža. Ovim izmenama zakona, nažalost, neće se poboljšati položaj žena preduzetnica, jer će i dalje za njih važiti posebna formula po kojoj se obračunava naknada. Slikovito, žene frizerke, advokatice, knjigovođe i druge preduzetnice moraju da biraju između zatvaranja firme radi korišćenje porodiljskog odsustva i imenovanja poslovođa koji bi vodio biznis tokom njihovog odsustva. Ono što je ohrabrujuće za sve žene preduzetnice jeste vest da je ovo samo početak izmena zakona i da je Vlada zajedno sa premijerkom Anom Brnabić vrlo spremna da nastavi na unapređenju zakona, o čemu govori i izjava premijerke koja je istakla da je upravo cilj razvojne politike Republike Srbije i da ima što veći broj preduzetnica i da one više ne smeju biti diskriminisane ni na koji način. Veoma je važno kada govorimo o ulaganjima države da ekonomski snažimo nerazvijena područja Srbije. Time snažimo i porodice u siromašnim krajevima. Na kraju izlaganja osvrnula bih se na nauku i činjenice o kojima govori i prenatalna psihologija kojom se između ostalog bavio i prof. dr Vladeta Jerotić. Brojna istraživanja u ovoj oblasti su pokazala da upravo emotivna, psihička stabilnost majke, materijalna sigurnost i te kako mogu uticati kako na tok trudnoće, tako i na zdravstveno stanje deteta. Nesigurnost, nezadovoljstvo majke ostavljaju traga na bebi još dok je u stomaku. Svesna činjenice da je država jaka onoliko koliko ima zdravu naciju i koliko zaista vodi računa o porodicama. Nadam se da su ove izmene zakona samo početak koji obećava još ozbiljnija ulaganja u populacionu politiku i ozbiljnije bavljenje problemima sa kojima se suočavaju svi oni koji imaju porodice, ali i oni koji bi želeli da ostvare potomstvo. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) U tom slučaju reč ima ministar.
Pošto smo vrlo kratki sa vremenom, zahvaljujem se na učešću u sagledavaju ove teme i ovog problema koji je izuzetno veliki i svi ste se vi složili i bilo je tu nekoliko predloga o kojima može da se razmisli. Samo vas molim da shvatite da smo mi želeli mnogo mnogo više da izađemo u susret majkama, porodicama koje žele da imaju dece, bar u ovom delu. Međutim, ograničenja su budžetska, ograničenja su takva kakva proizilaze iz snage u ovom trenutku naše države i koja je u poređenju sa pređašnjim godinama neuporedivo veća i sigurno će da ide napred. Nema nijednog razloga da tako ne bude i naravno da ćemo i poboljšavati i ovaj zakon i praksu inače. Ima tu još stvari o kojima smo mogli da razgovaramo. Samo bih spomenuo, gledam gore na sat, poziciju žene koja je nezahvalna ne samo zbog onoga što je ovde rečeno, zahvalna kada rađa dete naravno, nego zbog situacija često u kojima se nalazi, nađe, a koje nisu povoljne, samo bih spomenuo jednu sa kojom sam se susreo na putovanjima po Srbiji i tim lokalnim zajednicama u opštinama zajedno sa mojim saradnicima koja je prosto nerešiva. To je odnos poslodavca, neko je ovde to spomenuo, odnos poslodavca prema ženi, mladoj ženi. Veliki je problem kada dođe na razgovor za prvi posao bez obzira da li se radi za poslove čistačice ili inženjera ili IT sektor, ako kaže ta mlada devojka da ima nameru da ima porodicu i da rađa decu, onda je njena mogućnost da dobije posao je minimalna. Poslodavce to uopšte ne interesuje. Demografija ih apsolutno ne interesuje. Interesuje ih samo profit. Kada rodi prvo dete, kada se vraća ima problem gde se vraća i na koje radno mesto. Ako slučajno nakon dve godine kaže da je ostala u drugom stanju, njoj počinje pakao u tom preduzeću. Naišao sam, neću reći u kojoj firmi je reč, vrlo ugledna, sa tradicijom koja ima potpuno različit, potpuno suprotan pristup. To je stvar ljudi, to je stvar onoga što ste spominjali ovde svest. Ta velika firma, brend veliki, stimuliše majke sa nekoliko hiljada evra da rode prvo dete i omogućuje im da i trudničko i porodiljsko ako treba da i duže budu i da imaju prvu platu. To su primeri koji bi mogli da utiču, značajno da utiču na problem o kojem mi danas ovde razgovaramo. Došli smo do toga, i vi ste rekli, da smo mi u sistemu vrednosti koji ne poznaje više dete kao najveću vrednost, nego poznaje nekakav brend ili hedonistički put ili vertikalu na koju se penje ili na koju želi da se penje, a ako se ne popne gore visoko smatra da nije uspeo u životu, kao što se nekada smatralo da smo uspeli u životu ako imamo velike porodice i mnogo dece, zdrave dece. Reći ću vam samo, i sa tim završavam jer nemamo mnogo vremena, jedan podatak koji ja nisam znao, saznao sam ga relativno skoro, da među onima koji su skloni kriminalu, koje evidentiramo kao kriminalce, kao mlade ljude koji krše zakon, gotovo da nema nijednog iz velikih mnogobrojnih porodica. Tamo gde ima mnogo dece odatle kriminalaca nema i to nešto govori o onome što sam rekao – kompleksnosti ovog problema i složenosti o kojem moramo da razgovaramo i da onda na kraju sednemo kao što ćemo da uradimo, da napravimo nekakvu strategiju koja je jako teška. Inače sam pesimističan u životu, ali kada za nešto mislim da je moguće onda to guram ako treba i glavom kroz zid. Mislim da možemo da uradimo nešto. Za početak da usporimo taj trend koji je zastrašujuće loš. Nikakva uteha nam nije što je i kod drugih tako. Hvala vam na pažnji. Da vam kažem za sve što imate ideja, a nema veze forma, vrata i telefonske linije mog ministarstva su vam otvorene. Kad god hoćete možete da dođete. Spomenuli ste lokal. Na lokalu gotovo svi poduzimaju nekakve mere mimo ovog zakona i pokušavaju jer su ljudi svesni koliko je ovo složeno i koliko je ovo teško.
Izvolite.
Molim vas, vrlo kratko, dva, tri minuta. Radi se o Predlogu zakona o potvrđivanja, vi ste dobili to, Ugovora između Vlade Republike Srbije i Republike Singapur otklanjanje dvostrukog oporezivanje u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanje poreske evazije izbegavanja. Ugovor prestavlja pravni okvir i preduslov za ulaganje singapurskih investitora u privredu Republike Srbije, odnosno stvaranje uslova za njihovo učešće u procesu privatizacije, ali za korišćenje odgovarajućih finansijskih instrumenata za podsticanje viših oblika bilateralne ekonomske saradnje. Ugovor obezbeđuje zajedničke kriterijume za određivanje prava oporezivanja pojedinih kategorija dohotka i s tim u vezi obezbeđivanje fiskalne i pravne sigurnosti kao uslov za unapređenje delatnosti rezidenta obe države ugovornice, zatim osiguranje pozitivnih dejstava poreskih olakšica radi stimulisanja ulaganja, generalna primena načela jednakog poreskog tretmana fizičkih i pravnih lica, unapređenje saradnje poreskih organa Republike Srbije i Republike Singapur u cilju razmene informacija i sprečavanja poreske evazije od strane njihovih rezidenata. Ugovor stimuliše ulaganja kapitala rezidenata Republike Srbije i Republike Singapur i rezidenata Republike Singapur u Republici Srbiji. Dakle, pred vama se nalazi sporazum koji nam omogućava sprovođenje velikih projekata u različitim sektorima koji svakako zaslužuju našu pažnju i siguran sam da ćete u danu za glasanje podržati ovakav sporazum, dakle ovakvo zakonsko rešenje.
Zahvaljujem. U pravu ste, i ovaj ugovor je sastavni deo ovog pretresa. Hvala ministru i hvala svima koji su uzeli učešće u raspravi danas. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 5. i 6. dnevnog reda. Mi sa radom nastavljamo u 16.00 časova.
Poštovani narodni poslanici, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova, saglasno članu 205. Poslovnika Narodne skupštine. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas još jednom podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja pitanja, da izlaganje narodnog poslanika ne može da traje duže od tri minuta, da posle datog odgovora narodni poslanik ima pravo da u trajanju od najviše tri minuta komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje i da po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje narodni poslanik ima prava da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. Tokom postavljanja pitanja i davanja odgovora nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika. U skladu sa tim, molim poslanike da podnesu prijave, a pošto su prijave po utvrđenoj praksi već na neki način i dostavljene, ja bih krenuo na postavljanje pitanja. Prvi se prijavio Vladan Glišić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Vlade gospođo Brnabić, moje pitanje je – zašto Srbija do dan danas nema platformu za pregovore sa prištinskim institucijama, jer kako stvari stoje, mi uglavnom reagujemo na njihove predloge, a nismo uradili ono što naš Ustav obavezuje, a to je da donesemo ustavni zakon o suštinskoj autonomiji Kosova i Metohije i da na toj platformi nastupimo. U našoj javnosti ja znam da Pokret za odbranu Kosova i Metohije ima jednu takvu platformu, znam da stranke gospođe Milice Đurđević takođe ima platformu i ne znam da SNS i da naša Vlada ima takvu platformu. Uglavnom se reaguje na predloge iz Prištine. U ponedeljak smo ovde imali, tj. utorak, imali priliku da predsednika Srbije čujemo kako reaguje na ono što Kurti od njega traži, a nikako da čujemo kao ovlašćeni predstavnici naroda koja je naša platforma koja bi morala da bude u skladu sa Ustavom. Vi ste nedavno bili u Briselu na pregovorima oko otvaranja poglavlja, neki opozicioni glasovi kažu da nismo otvorili ništa novo, nego da je ono što je već do sada urađeno je samo uobličeno u formu novog klastera, ali to nije bitno. Ja inače se ovde ponašam kao, da ne bude primenjeno, ali ajte, kao Katon koji je govorio, svaki govor završavao: „Ali, Kartaginu trebamo uništiti“. Ja postavljam pitanje EU i našeg puta u EU – šta će se desiti ako manevar koji se sada dešava, a to je da Brisel i Vašington uspeju da slome kičmu kod pet zemalja EU i četiri zemlje NATO-a i da ih nateraju da priznaju Kosovo, ako dođemo u tu poziciju da li ćemo i dalje da idemo u EU bez alternative ili ćemo najzad da prestanemo da budemo u licemernom položaju, da s jedne strane imamo vojne vežbe sa Belorusijom, a s druge strane joj uvodimo sankcije pod pritiskom Brisela? Znači, da li ćemo mi u jednom trenutku morati da se opredelimo da li smo riba ili devojka i da kažemo - ako EU u celini bude prihvatila da je Kosovo nezavisna država, ako to Kosovo uopšte ne interesuje mesto u UN, jer će tamo Kina i Rusija to da im zaustave, nego ih interesuje članstvo u NATO paktu i EU i ako dođemo u tu situaciju koja je vrlo neprijatna za nas kao državu, hoćemo li se jednom najzad opredeliti da se zahvalimo EU i da kažemo da mi sreću svog naroda moramo da tražimo na drugoj strani? Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima predsednica Vlade Ana Brnabić.
Hvala. Dakle, kao što vi znate, predsednik Srbije Aleksandar Vučić je održao i konsultacije sa političkim strankama u vezi pitanja Kosova i Metohije i Izveštaja o tome šta se sve dešava u pregovorima u Briselu. Koliko razumem, vi niste mogli da prisustvujete tim konsultacijama kao samostalni poslanik, tako da mi je žao zbog toga, ali pored toga predsednik je bio i ovde u Narodnoj skupštini i odgovarao na sva pitanja, podneo Izveštaj o pregovorima, odnosno dijalogu sa Prištinom, ali ja ću pokušati još jednom da vam na najjasniji mogući način kažem našu poziciju. Dakle, sve ono što se tiče razgovora i dijaloga sa privremenim institucijama u Prištini je sadržano pre svega kao prva premisa u našem Ustavu, Ustavu Republike Srbije i to je pozicija koju mi čuvamo i koju mi branimo, odnosno pre svega predsednik Aleksandar Vučić koji i vodi te pregovore. Dakle, ponašamo se naravno i u skladu sa istinom, a to je da je Kosovo i Metohija Autonomna pokrajina u sklopu Republike Srbije. Pored ovoga, dok sam ja u Vladi, od 2016. kao ministar, a od 2017. godine kao predsednica Vlade, Aleksandar Vučić je bio u ovom poštovanom domu dva puta da podnese izveštaj, da odgovara na sva pitanja i da jasno kaže koje su naše pozicije, koje su naše crvene linije, u kakvoj smo situaciji, šta pokušavamo da izvučemo iz toga i šta je ono što na jedan ili na drugi način možemo da očekujemo. Svaki put je potpuno jasno rekao, što je za mene lako razumljivo, ne znam koliko je za nekog drugog ko stalno i stalno postavlja isto pitanje, a to je - koja je tačno naša platforma je to da u ovakvim razgovorima ne otvarate sve vaše karte zato što bi to bilo nerazumno, neracionalno. Znate šta su vam crvene linije, znate šta su vam premise od kojih polazite, znate da vam je u interesu i na prvom mestu bezbednost Srba na KiM i onda ulazite u te pregovore. Meni je zaista narodni poslaniče nejasno da neko stalno i stalno insistira da mi kažemo šta su tačno naše pozicije i time da izgubimo bilo kakvu mogućnost da te pozicije uspemo da osvojimo, odnosno da u tom dijalogu nešto i praktično dobijemo, što je za veliki broj zemalja na čitavom svetu već stavljeno ad akta. Ne znam kako drugačije da vam odgovorim na ovo pitanje. Ja svakako neću ovde otkrivati naše karte. Znam koje su nam pozicije, ali mislim da je za sve građane Republike Srbije, pre svega za ovaj dom dovoljno da vam kažem da se ti pregovori, odnosno razgovori dešavaju u skladu sa Ustavom Republike Srbije, da pokušavamo da zaštitimo mir, da pokušavamo da obezbedimo dugoročnu stabilnost i da pokušamo da spasimo što se spasti može. Nažalost u situaciji koju smo nasledili, u kojoj je sve što je moglo da se izgubi se izgubilo i time što je pušteno da se proglasi ilegalna tzv. nezavisnost Kosova i time što nije urađeno dovoljno da se to, ako se već nije moglo sprečiti, onda da se to pripremi pa da ne usledi nakon toga talas priznanja, pa čak i od naših izuzetno bliskih i prijateljskih država, te nepostojeće države. Pa onda sa nepromišljenim pitanjima Međunarodnom sudu pravde. Pa onda sa izmeštanjem tog pitanja iz UN pod kapu i okrilje Evropske unije itd, postavljanjem granica između Srba i Srba, priznavanjem pečata njihovih, itd. Dakle, svim onim što je urađeno na taj način da u stvari to pitanje bude zatvoreno i da se time niko ne bavi do trenutka dolaska na vlast Aleksandra Vučića kao predsednika Vlade, prvo prvog potpredsednika Vlade, naravno, u saradnji sa našim koalicionim partnerima, pa i predsednik Narodne skupštine je na kraju krajeva učestvovao u razgovorima i Briselskom sporazumu pa zna to mnogo bolje od mene, i da se to pitanje oživi ponovo, da se vrati bukvalno iz mrtvih, stavi na sto i da danas svi razumeju širom sveta, uključujući i one koji su bili, pre svega, pobornici ne samo nezavisnosti, nego i otac i majka toj tzv. državi, da razumeju da to pitanje više nije zatvoreno, da je ono ponovo otvoreno i da to pitanje ne može da se reši bez saglasnosti Beograda. Tako da je mnogo učinjeno, ali pametnim potezima i pametnom politikom. Da otkrijemo sada sve naše pozicije svakako ne bi bila pametna politika. Ja se nadam da ćete vi to sada ovaj put razumeti i nadam se da ćete se složiti sa mnom. Ne znam ko ide u bilo kakve razgovore i pregovore tako što kaže - ovo je moja pozicija i to je sada to. Možda ste mogli da osvojite i nešto malo više od te vaše pozicije, a možda, u stvari sigurno je da ćete osvojiti mnogo manje ukoliko je kažete i pre početka razgovora. To je besmisleno. Konačno, samo da vam kažem još jednu stvar, opet sam je, ponavljala sam je, sigurno ja lično u ovom domu nekoliko puta ali deluje mi kao da neki jednostavno to ne žele da čuju, što mi opet nije jasno zašto, zato što je to u interesu Republike Srbije. Poštovani narodni poslaniče, EU ne prihvata nezavisnost Kosova. Evropska unija je statusno neutralna u odnosu na to, a posebno ne, kao što vi kažete, EU u celini prihvata da je tzv. Kosovo nezavisna država. Prvo, vi znate da to nije istina. Drugo, to što ste vi rekli je suprotno interesima Srbije. Dakle, niste vi preterali u skladu sa našim interesima, vi ste ga preterali suprotno našim interesima. Postoji pet država članica Evropske unije koje ne priznaju nezavisnost Kosova, a vi onda kažete ovde kao narodni poslanik, EU u celini prihvata da je Kosovo nezavisna država. Pa, kako možete to da kažete? Pa, vi znate bolje od toga, zašto govorite to? To je zaista nezamislivo da poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije kaže takvu stvar. Prvo, nije istina. Drugo, istina je koliko god može u tim nesrećnim okolnostima ipak u tom smislu na našoj strani. Dakle, EU u celini apsolutno ne prihvata nezavisnost Kosova, apsolutno ne prihvata. To jednostavno moram da vam kažem i da vas zamolim još jednom da ne pričate takve stvari zato što nisu istina i nisu u našem interesu. To bi rekao poslanik u Prištini, a ne narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. To je zaista stvar koju bi rekao poslanik u Prištini, da proba da tamo slaže i kaže evo EU je za nas, svi nas prihvataju, u celini nas prihvataju i to je to. Zašto radite to? Tako da, eto, to su moji odgovori na platformu. Ako zaista još uvek ne razumete da je suprotno našim interesima da otkrivamo sve naše pozicije, onda ja ne znam kako drugačije to da vam objasnim. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Glišić.
Pretpostavljam da ste bili u komunikacijama sa saradnicima pa niste razumeli šta sam rekao, ja nisam rekao da Evropska unija u celini određuje da je Kosovo nezavisna država, ali ono što svi mi znamo i ne možemo se praviti da to ne vidimo, jeste da to traži Nemačka, da u trenutku kada je Britanija izašla iz EU Nemačka je pretežni deo EU, da to traži Francuska koja je takođe pretežni deo EU i da zahvaljujući tome što se u EU još uvek konsenzusom donose glasovi imamo četiri države članice NATO-a i pet članica EU koje ne prihvataju KiM kao nezavisnu državu. Upravo u ovom trenutku se dešava akcija od strane Berlina, Pariza, Vašingtona, pa možda i Londona da se vrši pritisak na te države da se slomi njihov otpor, i da dođemo u poziciju, moje pitanje bi bilo – šta mi radimo kada se desi to, ako se desi, jer ozbiljna i odgovorna Vlada mora da ima i scenario za neprijatne razvoje? Šta se dešava ako se taj scenario koji se upravo odvija ostvari? Jer, Grčka je pod velikim pritiskom, sve te države su pod velikim pritiskom i ono što jedini interesuje Prištinu jeste da dobije podršku iz Brisela i NATO-a da bi mogla da… Tako da, u tom smislu ja ne pričam o tome šta je EU sad, mi zahvaljujući formalnom konsenzusu, koji se u EU još uvek poštuje, a Nemačka radi na tome da se to promeni, imamo mogućnost manevra i da još uvek kažemo kako sa EU možemo da pregovaramo. Ali, ako oni ostvare to što sada rade, da izvrše pritisak na te zemlje da one prihvate da je Kosovo nezavisna država, mi ćemo imati ozbiljan problem i onda ja se nadam, verujući u vaš patriotski potencijal, da ćete najzad reći ne EU. Mi ovde živimo ne samo zbog toga da mi imali veći BDP, već da bi nastavili misiju ovog naroda koja postoji već vekovima i za koju imamo odgovornost da ne ostavimo našim potomcima ono zemlje manje nego što su ostavili naši preci. Drugo, ako neko dođe u situaciju da na bilo koji način prihvati da je Kosovo nezavisno, ne kažem ni da ste to vi, ni da je predsednik Srbije, nemojte niko u Srbiji da bude siguran da se neće dalje razvijati raspračavanje Srbije, kao što se i planira, i da ćemo mi moći u bilo kojoj stranoj firmi da zaštitimo prava svojih građana u radnom odnosu ako smo dozvolili da nas gaze na pitanju našeg suvereniteta. U svakom slučaju, koristeći ovaj vremenski period malo više zato što ste me malo prekidali, hoću da kažem da ja, da budem iskren, slušajući predsednika Srbije u ovoj sali, bilo je delova na kojima sam hteo da aplaudiram, a nisam zato što sam opozicioni poslanik, ali bilo je mnogo delova na kojim me je zeblo srce jer je bilo toliko defetističkih tonova koji nisu prihvatljivi za čoveka koji je predsednik Srbije. S druge strane, mi u međuvremenu nismo doneli ustavni zakon o suštinskoj autonomiji KiM što je naša ustavna obaveza. Nije to otkrivanje crvenih linija i nismo nastavili proces od priznavanja na koji imamo potpuno moralno pravo posle Kurtijevog ponašanja u pregovorima. Znači, govor koji je gospodin Ivica Dačić izrekao u ovom parlamentu je bio mnogo hrabriji. Opet govorim ono što sam rekao svojevremeno, mnogo je bolje da bude ministar spoljnih poslova i da nastavi priznavanje, nego ovde da održava kongres SNS.
Predsednica Vlade.
Da vam kažem iskreno, ja razumem da vi kao samostalni poslanik nemate naročitu potrebu i ne osećate naročitu odgovornost da stvari ozbiljno promišljate i da imate valjda pravo da ovde izbacujete prazne floskule koje će se nekom svideti ili se neće svideti, ali koje će možda mnogo ljudi podržati. To sve što vi kažete, mislim sve, ne baš sve, ali ovo na kraju da je predsednik ovde bio, da smo čuli defetističke tonove koji njemu ne priliče itd, ja razumem da je to nekako politika koja je valjda do Aleksandra Vučića u ovoj zemlji bila jedina moguća i prihvatljiva, a to je, daj da kažemo šta god da kažemo, samo da dobro zvuči. Da li je istina ili nije istina, kakve će posledice toga biti, pa kakve veze to ima, ali to super zvuči. To je jedna odlika ovog vašeg izlaganja. Druga odlika vašeg izlaganja je – šta bi bilo kad bi bilo i šta će Vlada uraditi kada bi to možda se desilo. Evo, ako pet država članica EU koje ne priznaju nezavisnost Kosova, ako bi pod pritiskom priznale nezavisnost Kosova, šta će onda Vlada da uradi u tom slučaju? Mislim da Vlada treba da se bavi realnom situacijom, realpolitikom. Pritom, jesmo Vlada i vladajuća koalicija koja je pokazala kako se odgovara na takve pritiske, koje nesumnjivo neke države sveta čine nad nekim drugim državama da bi prihvatile njihovu spoljnu politiku i u tom smislu priznavanje nezavisnosti tzv. republike Kosovo. Mi smo uticali na to da 18 ili 19 zemalja povuče svoje prethodno priznanje Kosova. Mislim da to dovoljno govori o tome da mi imamo plan i da znamo tačno šta bi radili i da znamo tačno šta ćemo da radimo, ne ukoliko jedna država članica EU prizna jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova, već bilo koja zemlja, u bilo kojoj tački na zemaljskoj kugli, ukoliko prizna tu ilegalno proglašenu nezavisnost šta ćemo mi uraditi. I na svaki akt ćemo odgovoriti istom merom. Zbog čega po prvi put, po prvi put je neko suspendovao kampanju priznavanja lažne države Kosovo zato što se uplašio od kampanje otpriznavanja koju smo mi tako uspešno sproveli? Kamo sreće da su to radili Boris Tadić, Vuk Jeremić, Dragan Đilas, svi oni koji su tada bili na vlasti, mnogo bi drugačija situacija danas bila, nego je to tada bio talas priznanja lažne države, predsednik koji je brže-bolje odleteo iz zemlje, sakrio se iza neke zavesice u Rumuniji i odande iz Rumunije, iz Bukurešta, davao izjave za građane Srbije u takvom trenutku za zemlju. Mi smo uspeli da izdejstvujemo da kažu – dobro, dobro, hajde ovako, suspendujmo jedno i drugo dok ne završite pregovore. Da li vi razumete koja je to politička pobeda? Sada mi pričamo šta bi bilo kada bi bilo. Šta bi bilo ako bi neko naterao Španiju da prizna Kosovo, šta bi onda vi radili? Gde ste došli dotle? Sigurna sam da ima zemalja koje će oni pre izvući iz šešira, a videćete onda našu reakciju, kao što ste mogli da vidite u svim ovim prethodnim godinama. Naravno, imamo plan. Mislila sam da se to pitanje ni ne postavlja, s obzirom da imamo takve rezultate u poslednjih nekoliko godina. Još jednom ću ponoviti. Ljudi, poštovani narodni poslaniče, to pitanje je bilo zatvoreno, i da se ne pravimo ludi, bilo je zatvoreno pre nego što je Aleksandar Vučić počeo da se bavi tim pitanjem sa pozicije vlasti u Republici Srbiji. Time se Nemačka, Francuska, SAD više nisu bavile, apsolutno se time nisu bavile više, a bogami nažalost ni naše vlasti se nisu bavile. Bavile su se toliko ili u tom smislu da kažu, da podsetim – hajde molim vas da ode Borko Stefanović u Ambasadu SAD, tada i danas Đilasov Borko, samo je u međuvremenu promenio ime, da ode u Ambasadu SAD i moli i preklinje ambasadora da samo malo pomere proglašenje nezavisnosti naše autonomne pokrajine, da bi oni mogli da pobede na predsedničkim izborima u Republici Srbiji. Eto, toliko je to pitanje bilo važno. Kako da ga nekako pomerimo, da mi ne bi izgubili vlast oko toga. Ako izgubimo Kosovo, pa šta da radimo? Nije to moja briga. Moja briga je kako da ostanem na vlasti, kako da nastavim da kradem. Nije moja briga kako da sačuvam Kosovo ili šta ću uraditi kada i ukoliko oni proglase nezavisnost. Tako da, imamo plan. Još jednom da vam kažem, ja se apsolutno ne slažem sa vama da smo mi čuli defetističke tonove od strane predsednika Vučića. Mislim da smo čuli iskrenost, koja zahteva ogromnu političku hrabrost i ogromnu političku odgovornost, koju veliki broj političara u Republici Srbiji, očigledno uključujući i vas, poštovani narodni poslaniče, nisu navikli i nije im prirodno u politici. Ja mislim da je ta hrabrost, iskrenost, odgovornost, Srbiji i našem narodu donela toliko toga dobrog u poslednjih sedam ili osam godina, toliko toga dobrog. Zato što nije hteo da laže i vara narod, zato što nije hteo da bude neodgovoran i da kaže – ne, sve je odlično i sve je super i nema nikakvih problema i mi smo mnogo jaki i sve će biti dobro. Ne, govori stvari onakve kakve jesu, i u skladu sa tim i koliko je teška situacija, ali i u skladu sa tim uvek idemo i korak napred, uvek, uvek je rekao da je teško, uvek je rekao da ćemo nešto teško da dobijemo i uglavnom uvek smo uspevali da dobijemo makar nešto malo, da se pomerimo napred makar milimetar i u odnosima sa Prištinom i u postizanju toga da se to pitanje zaista vrati na sto, i za Vašington, i za Berlin, i za Pariz i za mnoge druge centre moći. Ja se tom politikom ponosim, iza nje stojim i ona je nama donela, na kraju krajeva, ne samo mnogo toga dobrog za narod u Srbiji, već nam je donela mnogo ugleda i kredibiliteta u svetu, koji je davno, davno, davno bio izgubljen, a koji je Aleksandar Vučić povratio. Hvala vam.
Hvala. Poslanik Glišić ima pravo na još dva minuta. Samo se ponovo prijavite.
Samo dve stvari. Našta ustavna obaveza je da donesemo ustavni zakon koji će definisati suštinsku autonomiju Kosova i Metohije u okviru Srbije. To nije urađeno. Ne da nije urađeno od vaše Vlade, ni od svih prethodnih vlada, ali vaša Vlada sada vlada. Znači, to nisu crvene linije i to nije otkrivanje pregovaračke strategije. To je obaveza prema Ustavu koja nije ispunjena. Druga stvar, u periodu kada smo prekinuli kampanju otpriznavanja Država Izrael je priznala Kosovo i Metohiju. Ja pretpostavljam da vi ne nipodaštavate Državu Izrael i da znate koji je njen značaj u međunarodnim odnosima i da je to veliki poraz za državu Srbiju što se to desilo. Znači, u trenutku kada smo mi prekinuli otpriznavanje oni su prekinuli, nego su nastavili i postigli su jedan poen koji je vrlo problematičan za naš dalji razvoj i odnose sa Državom Izrael i uopšte za našu poziciju u međunarodnom poretku. U tom smislu, mislim da mi nemamo nikakav razlog, pogotovo posle onoga što nam je predsednik rekao kako se Kurti, kao predstavnik albanske strane, u pregovorima ponaša, nemamo nikakav razlog da ne nastavimo kampanju otpriznavanja i u tom smislu ne vidim zašto bi mi dalje bili tako kooperativni u odnosu prema Prištini, ali još više u odnosu prema Vašingtonu i Briselu, Berlinu, Londonu, već ko je taj koji pritiska. Tako da, u tom smislu te dve stvari ne stoje u odnosu ovoga što ste rekli. Neću insistirati na drugim stvarima, samo hoću da se jasno zna da ova Vlada nije ispunila svoju ustavnu obavezu da donese ustavni zakon o suštinskoj autonomiji Kosova i Metohije u okviru Republike Srbije i da je Strategija odustajanja od odpriznavanja pogrešna i da nemamo moralno pravo na to, jer druga strana em što nije ispunila obaveze iz Briselskog sporazuma, em što se ponaša drsko i neodgovorno, a to radi zato što ima podršku Brisela i Vašingtona, em što je u svemu tome dobila državu Izrael na svojoj strani. Hvala vam.
Hvala. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana predsednice Vlade Republike Srbije, poštovani ministri, moje prvo pitanje upućujem predsednici Vlade, Ani Brnabić. U proteklih petnaestak dana imali ste jako živu diplomatsku aktivnost, proces saradnje jugoistočne Evrope u Antaliji, sastanak sa liderima regiona, sastanak sa predsednikom Republike Turske, onda Samit Austrija i zemlje zapadnog Balkana, sastanak sa Austrijskim kancelarom, sastanak sa drugim liderima regiona. Moje pitanje je – da li imate nekih novosti koje će biti interesantne za nas narodne poslanike, za građanke i građane Republike Srbije? Delimično, pitanje se odnosi i na ministarku za evropske integracije, a i na vas, predsednice Vlade – kakva je naša evropska perspektiva? Da li će biti otvaranja novih poglavlja? Kakvi nas izazovi očekuju u ovim post kovid vremenima, i kada je region u pitanju i kada je Evropa i EU u pitanju? Kakva je sudbina „Mini Šegena“? Da li na tim samitima među liderima regiona je došlo do nekog konsezusa? Da li je napravljen korak unapred po tom pitanju. Drugo moje pitanje upućeno je Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, ministarki Mariji Obradović. Ovih dana imali smo priliku da čitamo u medijima, dosta prostora je posvećeno izborima za savete mesnih zajednica. To su jako važne institucije. Na tim izborima izlaze građani u svojim naseljima, u svojim kvartovima, znači u svojim mesnim zajednicama i pobeđuje naravno onaj ko je bolji. Onaj ko gubi ima pravo da se ljudi. To je tako. Zaista, jako poštujem instituciju mesne zajednice, jer ono što je nevidljivo i za ovaj parlament i za Vladu i za opštinsko veće i za opštinu vidljivo je za instituciju mesne zajednice. Analizirajući prostor odakle ja dolazim, u Sandžaku, u sandžačkim opštinama, ni stariji od mene nisu uspeli da se sete kada su zadnji put bili izbori za savete mesnih zajednica u Novom Pazaru i u Sjenici. Što se tiče izbora u opštini Tutin, oni su toliko bili netransparentni da i dan danas su sudski postupci u toku. Znači, moje pitanje upućeno vama – šta ćete preduzeti? Da li vršite određenu kontrolu da bi se na neki način uticalo? Koje su zakonske mogućnosti da se održe izbori za savete mesnih zajednica, jer je to jedini način da ljudi iz naselja, iz kvartova utiču na sprovođenje te politike koja ja njima važna, a koja možda na tom gradskom nivou je nevidljiva? Hvala vam.
Hvala. Reč ima premijerka Brnabić. Izvolite.
Hvala. Da, u poslednje vreme su zaista bile intenzivne aktivnosti, kako u sklopu svih procesa u okviru regionalne saradnje, tako i, naravno, važni sastanci za naše dalje evropske integracije. Dodatni važni sastanci tek dolaze, tako da se ovaj tempo, ovakav, nastavlja. Kao što ste rekli, bio je jedan regionalni sastanak u Tirani, jedan u Antaliji u okviru procesa saradnje u jugoistočnoj Evropi. Onda, sastanak, regionalni sastanak u Beču sa kancelarom Sebastijanom Kurcom. Tokom svih ovih sastanaka, mnogo bilateralnih sastanaka uključujući i sastanak sa predsednikom Turske, Redžepom Tajipom Erdoganom, kancelarom Sebastijanom Kurcom, sa visokim predstavnikom Džozefom Borelom i na marginama još nekoliko sastanaka na kojima sa razgovarala i o regionalnoj saradnji i o našim evropskim integracijama. Pored ovoga je bila u utorak međuvladina konferencija u Luksemburgu, gde je konstatovano otvaranje prvog klastera u skladu sa novom metodologijom i konstatovano da je Srbija ispunila sve uslove, preduslove da se otvore još dva dodatna klastera, klaster tri i klaster četiri. Od mnogih zemalja članica EU smo čuli da ukoliko Srbija nastavi sa reformama na ovaj način, pre svega u oblasti vladavine prava, da ne postoji apsolutno niti jedan razlog da se do kraja godine, a u vreme slovenačkog predsedavanja EU, ne otvori ili jedan ili oba ova klastera. To je ono što je naš cilj u ovom trenutku. Jako kratko, jer sam dosta pričala o ovim stvarima. Što se tiče regionalne saradnje, ovo je godina koja bi trebala da bude jako dobra za regionalnu saradnju zato što nakon dugog niza godina mi zaista u ovoj godini imamo konkretne rezultate. Evo, na primer, najkonkretniji rezultat je ovaj regionalni roming sporazum koji je u implementaciji sada od 1. jula i po prvi put naši građani, svi građani regiona, svi oni koji žive u ovom regionu neće morati više da plaćaju roming tarife kada putuju po regionu, već će to biti pozivi po ceni kao kod kuće ili surfovanje internetom kao kod kuće. Zaista jedan veliki regionalni uspeh i čini me se konkretan benefit za sve one koji žive na ovim prostorima. Druga stvar, mi nastavljamo sa velikim brojem konkretnih regionalnih projekata. Tu su naravno, auto-put Beograd – Sarajevo i to iz oba pravca i od Sremske Rače i dole, od Užica preko Kotromana, ali tu je i železnički Koridor 10, dakle, kompletna modernizacija pruge, do granice sa Severnom Makedonijom. Onda idemo, u septembru krećemo sa auto-putem mira, sa auto-putem između Niša-Prištine-Tirana-luka Drač. Imamo gasni interkornektor do Bugarske i razne neke druge inicijative, ali je zaista ovo godina u kojoj se vidi da se ono što smo planirali prethodnih godina, ove godine ili već daje rezultate, kao što je slučaj sa regionalnim roming sporazumom ili ti projekti zaista građani mogu da vide da se na njima radi, da se oni konkretno grade. Umesto toga da nekako svi slavimo ove godine uspeh te regionalne saradnje i svih naših napora u svim proteklim godinama, nažalost, sa dolaskom novih privremenih institucija u Prištini, pre svega Aljbina Kurtija, ta čitava regionalna saradnja dobija potpuno drugačiji prizvuk, a to je da više nema nikakvih deklaracija, ne postoje nikakvi sporazumi, on ne prihvata ništa osim ako se u tim sporazumima ne pojavljuje republika Kosovo, što je naravno nama potpuno neprihvatljivo, ali ne samo nama. Opet da ponovim, dakle, nismo mi tu sami, tu je i Bosna i Hercegovina koja ne priznaje ilegalno proglašenu nezavisnost Kosova u okviru CEFTA sporazuma, tu je i Moldavija koja takođe ne priznaje tzv. republiku Kosovo. Tako da te stvari su zaista nemoguće, a onda pošto nisu čak ni za debatu, nisu čak ni za diskusiju, onda praktično se ti, sporazumi samo sklanjaju sa stola i više nemamo nijedan ni regionalni sporazum, ni regionalnu deklaraciju, ni zaključak. Ne postoji, dakle, više ništa. Imali smo u Antaliji, rekla bih jedan dobar signal ali tamo Prištinu je predstavljala Vljoso Osmani koja je pustila da se važni dokumenti usvoje kao što je Strategija održivog razvoja Jugoistočne Evrope do 2030. godine. U toj Strategiji se ne pojavljuje Kosovo sa zvezdicom, već tamo gde god stoji Kosovo, Kosovo je sa čitavom fus notom. Ona je ostala rezervisana, nije čak ni bila u tom smislu zvanično uzdržana i ti dokumenti su se usvojili. Tako da je tu, rekla bih i dalje nestabilnost oko toga šta može, šta ne može, šta je tačno i tamo njihova politika, ali nažalost, ja očekujem da na prvom sledećem važnom sastanku, a to je 5. jula sastanak Berlinskog procesa putem video linka, četiri sporazuma na kojima se jako dugo radilo, pa i više godina možda ne budu usvojena što je veliki udarac za regionalnu saradnju. Opet ću tu podvući jednu izuzetno važnu stvar, a to je da ne smatramo samo mi da je to loše, već svi u regionu i oni koji su priznali tzv. Kosovo i oni koji nisu. Svi smatraju da je to loše za region i regionalnu saradnju. Da se vratim na onu prethodnu raspravu. Srbija je to sve izvojevala teškom mukom, odgovornom i hrabrom politikom i vi znate koliko smo se trudili da prekinemo taj narativ obe strane, kao da smo mi jednaki, kao da smo jednako neozbiljni, jednako neodgovorni, pa hajde smirite se jedni i drugi. Nema više tog narativa. Kada bi radili kao što smo čuli ranije ili kao što savetuju ovde izvesni i neodgovorni političari onda bi mi za tili čas, bukvalno u dva minuta bi se vratili na taj narativ, izgubili bi time sve ono što smo izvojevali teškom mukom prethodnih godina i zato je važno da mi pokazujemo stalno tu odgovornu konstruktivnu politiku. Sve je manje, čini mi se i ljudi u EU koji ne vide tu razliku između politike koju vodi Beograd koja je odgovorna, hrabra, konstruktivna politika koja je zagledana u budućnost i politike koju u ovom trenutku vode privremene institucije u Prištini koja je, pre svega fokusirana na prošlost i kojoj kvalitet života svih ljudi koji žive na ovim prostorima nije naročito važan, jer šta ima veze što mi ne možemo da implementiramo regionalne projekte koji nemaju veze sa politikom ako ja kažem da moj je politički stav eto toliko snažan i ja ću time da ubiram neke jeftine poene kod kuće. Dakle, zaista besmisleno. Ali, zbog toga je opet jako važno da smo mi svaki put za tim stolom, i ako treba i da letimo od jedne zemlje do druge zemlje i da smo non-stop na sastancima i do dva ujutru samo da smo tamo i da pokazujemo koja je to naša politika. Tako da se ja nadam da će ipak ta regionalna saradnja svakako među nama, dakle, ostalima, ali na kraju krajeva i zapadni Balkan je pet država, pa mi taj format zovemo pet plus jedan, da će ta saradnja da se nastavlja. Čuli ste danas i predsednika Vučića tokom pres konferencije. On je pričao o izuzetno dobrim razgovorima sa predsednikom Vlade Severne Makedonije Zoranom Zajevim i sa predsednikom Vlade Republike Albanije Edijem Ramom i o tome koliko smo mi do sada uspeli da postignemo u toj regionalnoj saradnji i koliko će Srbija još dodatno resursa i vremena, strpljenja i pažnje uložiti u taj odnos. Tako da ja očekujem da ćemo mi ulaganjem dodatnih napora uspeti da izguramo i dalje jaku regionalnu saradnju. Oni koji žele sami da se isključe, nažalost, verovatno će izabrati da se isključe sami, ja to ne bih volela, ali hajde da vidimo. Mi ćemo se boriti za našu poziciju, ali i za poziciju čitavog regiona, zato što još jednom nema uspešne stabilne prosperitetne Srbije ukoliko region je miran, bezbedan, siguran, stabilan i isto tako, ekonomski prosperitetan. Konačno, što se tiče evropskih integracija tu postoji mnogo razočaranja, mnogo frustracija, bez daljnjeg, koje mi jasno komuniciramo i našim evropskim partnerima, ali opet ono što je meni važno to je da mi nastavimo reforme i važno mi je ovo da kažem zbog građana Srbije, apsolutno nijednu reformu koju smo proveli na našem evropskom putu nismo proveli zato što je to bio zahtev ili ultimatum EU, već zato što je svaka od tih reformi dobra za naše građane, za našu zemlju i za naše društvo. Ona nas svakako neophodno vodi ka EU, ali su te reforme dobre za nas i tu mi nikada nećemo imati kompromis. Dakle, mi nikada nećemo tu prihvati politiku ili-ili, iako se nama nikad ni ne servira politika ili-ili zato što je ponovo Aleksandar Vučić promenio poziciju Srbije i nama se ne serviraju ni zahtevi, a ne daj Bože, ultimatumi više. Tako da, nastavljamo na našem evropskom putu i ja se zaista nadam da ću raditi na tome sa čitavim mojim timom da imamo još dva klastera do kraja ove godine. Ali, ako ne bude bilo tako, što je sve moguće, neće mi biti žao što smo toliko radili, zato što znam da će zahvaljujući tome naša javna uprava, državna administracija biti efikasnija, da ćemo pružati još bolje i brže usluge građanima da ćemo u oblasti vladavine prava imati efikasnije sudstvo, da će građani Republike Srbije doći brže do pravde, da će privreda biti sigurnija, samim tim investicije veće. Mi imamo naš put i to je ono za nas najvažnije. Hvala.
Hvala, predsednice. Reč ima ministarka Jadranka Joksimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsednica Vlade je već dosta rekla, ja bih nekoliko stvari samo dodala. Imajući u vidu da sam u poslednje vreme sa predsednicom Vlade bila na važnim skupovima, i u Beču, onda smo bili u Luksenburgu, ono što želim da znaju i naši građani, naravno i narodni poslanici, to je da postoje mnoge stvari koje se ne vide u javnosti i mi ne pričamo i njima, jer se ponašamo kao ozbiljna i odgovorna država, ozbiljna i odgovorna diplomatija, naše kongresne diplomatije su vrlo žive, vrlo uspešne, delo su timskog rada i dogovora i sa predsednikom i sa premijerkom, ja kao resorni ministar, svi drugi ministri, dakle, mi vrlo uspešno, timski radimo, međusobno koordiniramo i sve to rezultira nekim koracima koji možda nisu veliki, nisu od sedam milja, ali su i te kako važni i izdvajaju uspehe Srbije čije se reforme i reformski rezultati ne mogu ignorisati. Posledica toga jeste i održavanje političke međuvladine konferencije po novoj metodologiji, na kojoj smo potvrdili primenu nove metodologije, na kojoj smo uspeli, odmah da vam kažem, uz naše ozbiljne pripremne aktivnosti i traženje da potvrdimo defakto činjenicu da je klaster 1 otvoren, imajući u vidu da je to ključni klaster vladavine prava koji sadrži pet poglavlja koja su već otvorena, dakle kriterijumi za otvaranje su ispunjeni. Vrlo je bilo važno sa naše strane taj jedan razuman zahtev koji smo uputili, koji je deo jedne ozbiljne pregovaračke i pozicije sa naše strane, da se konstatuje da je primena nove metodologije zapravo znači i otvaranje klastera 1, jer kad je otvoren klaster 1 to znači da su jasniji kriterijumi i politički kriterijumi, instrumenti za merenje ukupnog napretka u odnosu na koje će države članica odlučivati o onome što je premijerka govorila, klasteru 3 - konkurentnosti uključivom rastu i klasteru 4 – zelenoj agendi i digitalizaciji. Mi smo ta dva klastera, tri i četiri, koji ukupno imaju 12 poglavlja, klaster tri ima osam i klaster četiri ima četiri, za dva meseca, možda nešto malo više ili malo manje, sada već ne mogu da vremenski preciziram, ali mi smo paralelno radili na pripremi nekoliko pregovaračkih pozicija. Neka su poglavlja već bila u okviru tih klastera otvorena, neka smo pripremali, što nije ni malo jednostavan zadatak, to traži jasnu koordinaciju, političko vođenje procesa, jasne vremenske odrednice, uključenost svih. Mi smo izmenili naše pregovaračke strukture, uveli koordinatore za svih šest klastera, dakle, državne sekretare, pomoćnike ministara iz resornih ministarstava, koji će podići nivo odgovornosti za političku implementaciju. Predsednik Vučić i premijerka Brnabić su na nedeljnom nivou sazivali sastanke svih aktera, posebno vezane za vladavine prava, prolazili tačku po tačku, videli gde su kašnjenja, gde su objektivna, gde su zaista potrebe nešto vremenski duže i hoću da vam kažem da su to rezultati koji se nisu mogli ignorisati, tako da nije to nikakva tehnikalija što smo otvorili klaster jedan, već je to deo delimičnog priznanja svih država članica koje su imale reči hvale za nas na ovoj međuvladinoj konferenciji. Dakle, najveći broj članica je imao reči hvale za Srbiju i moram da vam kažem da je premijerka na jedan vrlo argumentovan način, faktografski precizan, predstavila sve naše aktivnosti, a kada odete na nivou delegacije, na nivou premijera i da razgovarate sa ministrima, time pokazujete spremnost da ste otvoreni, transparentni, da hoćete da čujete i kritiku, da ste spermini da odgovorite, da ste spremni da kao ravnopravni partner učestvujete u tom dijalogu. Jesmo mi zemlja kandidat, ali nijednog trenutka se ne osećamo ni inferiorno, niti na bilo koji način manje važno i manje vredno. Mi smo važan partner EU. Postoje zahtevi koji se moraju ispuniti, takav je proces, ali niko sa nama ne razgovara bez uvažavanja, što mislim da je posledica jedne ozbiljne i odgovorne politike, koju godinama vodimo. Što se tiče regionalnih skupova, evo u Beču konkretno, to su takođe bile gotovo anegdotska dešavanja na ovim kongresima i konferencijama i skupovima, ali moram da vam kažem da, za razliku, ja sam bila na panelu ministara za evropske integracije zapadanog Balkana i ja sam to već rekla u javnosti, tako je provejavao neki duh bez entuzijazma prema evropskim integracijama. Niko nije pohvalio novu metodologiju, svi se osećaju zakočeno, posebno Severna Makedonija i Albanija, za koje smo mi iskazali više puta, a evo videla sam danas i predsednik Vučić javno da nam je zaista žao što nisu počeli pregovore, da ih potpuno podržavamo i da želimo da uđu u taj proces, jer je to dobro za sve. Znate, kada se uđe u taj proces, svi moraju da ispunjavaju određene obaveze i kriterijume, a to donosi i bolju saradnju. Moram da vam kažem da je samo Srbija bila i ja sam predstavila našu spremnost za novu metodologiju, da smo je pohvalili, jer nema smisla kuditi ono što ste prihvatili, nego videti kako možete na najbolji mogući način, pojačavajući dinamiku, ulažući što više energije da izvučete najbolje za zemlju i najbolje za građane i mislim da smo u tome pokazali odgovornost. Nismo se durili, nismo se bunili, nismo se ni hvalisali, ni busali u grudi, nego radimo svoj posao. To je evidentirano i ja verujem da ćemo uz ovakvu dinamiku reformi i uz političko vođstvo i predsednika i premijerke i svih nas koji radimo to zaista moći da ostvarimo dobre rezultate. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Marija Obradović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažene kolege poslanici, predstavnici Vlade, daću vam verovatno odgovor koji vas neće posebno zadovoljiti, ali to je istina. Samo nisam čula detaljno o kom gradu ste rekli da nisu održavani saveti. Pazar? Dobro. Ali, ima još mesta, poput ova dva o kojima ste govorili. U pravu ste. Zašto kažem daću vam odgovor koji vas neće zadovoljiti? Verovatno ste očekivali da možemo određenim aktom ministra da sankcionišemo takvo ponašanje. Nažalost, iako je ovo sve definisano Zakonom o lokalnoj samoupravi, taj sam akt o osnivanju mesne zajednice zapravo tačno propisuje kako teče proces izbora za savete mesnih zajednica i ceo taj proces izbora saveta se sprovodi u jedinici lokalne samouprave i njega pokreće predsednik skupštine opštine ili predsednik skupštine grada. Dakle, potpuno se dešava van Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave, tako je propisano i definisano zakonom i to je taj administrativni odgovor normativni koji sam vam sad izložila. Sa druge strane, kao neko čija stranka, dakle SNS, jer ja sam potpredsednica GO Srpske napredne stranke, izuzetno su važni za nas i ozbiljno pratimo i postižemo rezultate na kojima nas niko ne može dostići do sada u Srbiji. Dakle, sada ne govorim kao ministar, nego kao potpredsednica SNS, čime možda i kršim neko pravilo u parlamentu, ali zaista želim da se zahvalim svim ljudima koji učestvuju u izborima za savete mesnih zajednica, svim ljudima koji pobeđuju i koji dobijaju te glasove, jer je to ono što ste vi rekli, suština, da se život odvija na lokalu i da su mesne zajednice zapravo prava lokacija na kojoj mi možemo da vidimo šta je to što boli građane na toj maloj teritorijalnoj organizaciji, koji su to problemi, ona svakodnevica. Svakako da ozbiljne teme, poput evropskih integracija, poput Kosova i Metohije, poput ozbiljnih ekonomskih tema se vode na drugim mestima, ali ono što je svakodnevni život i što nas iritira svakodnevno, ako nije u standardu na koji smo navikli je zapravo život u mesnim zajednicama i te komunalne teme kojima možemo da se bavimo su nešto na čemu gradovi i opštine moraju malo više da porade. Ja ću se truditi da jednom vrstom dopisa koji izlazi iz moje nadležnosti, ali to će biti jedna dobronamerna sugestija gradovima i opštinama da budu ozbiljniji u samom postupku organizacije izbora za savete mesnih zajednica. Hvala vam na ovom pitanju. Mislim da parlament i služi ovome, da podsetite na različite probleme koji se dešavaju na teritoriji cele Srbije i na tome možemo da radimo zajedno. S druge strane, sada opet po malo izlazim iz cipela ministarke ili potpredsednice stranke, volela bih da i stranački sarađujemo na terenu, jer stranački imate ozbiljne resurse u gradovima koje ste spomenuli a koji imaju probleme sa organizacijom izbora za savete mesnih zajednica i svakako da će i vama i nama biti interes građana na prvom mestu, bolje uređenje života i funkcionisanje tih gradova i opština, tako da tu jesmo na zajedničkom zadatku. Tako sam i shvatila vaše pitanje, da treba obavestiti građane, da čuju da razmišljamo o svakom gradu i opštini u Srbiji, a sa strane Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave svakako ćemo poslati tu sugestiju i uraditi jednu malu reviziju. Hvala još jednom na pitanju.
Hvala. Reč ima Samir Tandir. Izvolite.
Hvala predsednici Vlade, hvala ministrici Joksimović i ministrici Obradović na iscrpnim odgovorima. Šta je inspiracija bila ovog pitanja kod mesnih zajednica? Znači, tema je kada se održe izbori i neko pobedi. Pobediće onaj ko ima jaču stranku, ima podršku naroda, bolju organizaciju, a nije tema kada nema izbora. Hvala vam na tom dopisu. Mislim da je jako važno da tu demokratsku dinamiku probudimo na lokalu tamo gde je nema. Što se tiče sledećeg seta pitanja, znači pitanje ministru prosvete – da li ministarstvo ima mehanizme da deci koja su imala otežane uvjete za pohađanje onlajn nastave izađu u susret pri upisu željenih srednjih škola i fakulteta? Zašto? Znači, ne govorimo samo ovde o zakonskom rešenju, nego o pravednom rešenju. Kao i većina drugih narodnih poslanika, dolazim iz jednog od rubnih krajeva naše zemlje gde su objektivni problemi da nemate internet, da nemate dovoljno tablet uređaja, dobrih mobilnih aparata i sada ćemo doći na testove gde neće svi biti u istoj ravnopravnoj poziciji. Sada mene zanima da li možemo nekom akcijom, nekom uredbom da možda tretiramo tu decu i da im se izađe u susret, jer je ovo evidentan problem vama, vašem ministarstvu. Prosvetnim radnicima želim da čestitam. Način na koji ste menadžerisali ovu krizu usled pandemije je za svako poštovanje. Parlament je dao podršku, ali je ovo je jedan od izazova. Obratili su mi se roditelji i ja to pitanje delegiram Vladi i delegiram vama. Pitanje upućujem ministru zdravlja. Hvala Bogu da imamo konstantno popuštanje mera. Želim da svim zdravstvenim radnicima, predsedniku Republike Srbije, predsednici Vlade odam priznanje na način na koji su se borili protiv pandemije. Pokazali smo da smo jedna ozbiljna država koja je primer i mnogim zemljama u EU kako smo se izborili sa ovom pandemijom. Moje pitanje je upućeno vama, ministre. Znači, imamo popuštanje mera, međutim još uvek nemamo dozvolu posete bolesnicima u bolnicama. Znači, da li se razmišlja o stepenastom možda popuštanju, a da ne ugrozimo sistem? Da li bi možda vakcinisani sa negativnim testom ljudi, članovi porodice mogli da obiđu svoje najmilije? Treće pitanje upućujem Ministarstvu unutrašnjih poslova, ministru policije. On tu nije, možda predsednica ili neko može da odgovori. Znači, ulazimo u sezonu, prošle godine smo imali pandemiju i naša dijaspora nije mogla da dođe da poseti našu zemlju, naše krajeve. Imaćemo veliki val dolaska naših ljudi iz dijaspore. To je jako važno za našu privredu, dijasporu i treba odati priznanje. Bila je uz svoje građana, uz svoju matičnu zemlju u trenucima borbe protiv pandemije, uplaćivali su sredstva, pomagali porodice, donirali zdravstvenim ustanovama. Da li postoji mogućnost da se olakša ulazak u našu zemlju? Imaćemo kilometarske gužve koje mogu u stvari da budu rizično tlo za pandemiju, za prenos virusa. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Branko Ružić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Poštovani poslaniče, mislim da je pitanje zaista, kao što ste rekli, ne samo vezano za institucionalni okvir ili za normu koju svakako primenjujemo. Drago mi je da ste pohvalili sve nastavnike, nastavno, vannastavno osoblje, naravno, i decu koja su pokazala veoma visok stepen odgovornosti u ovih praktično godinu i po dana vanrednih okolnosti. Sa aspekta analize koju smo radili, dakle ne govorim sada o normama i naravno da postoje ta rubna područja, ne samo u kraju odakle vi dolazite, nego širom Republike Srbije, analize su pokazale, a referentni zavod je ta istraživanja radio, da 1,3% učenika u osnovnim školama nisu imali adekvatne alate ili uređaje za praćenje onlajn nastave. U srednjim školama je to malo manje, dakle 0,9%. Činjenica da je juče, na primer, u 1.247 osnovnih škola širom naše Republike pristupilo od 68.000 učenika 98,55% đaka ispitu za srpski ili maternji jezik i književnost govori u prilog tezi da su te cifre zaista pokazatelj da je Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Vlada Republike Srbije, interresorna saradnja sa Ministarstvom trgovine, telekomunikacija, na primer u nekom prethodnom periodu, dakle u nekom ranijem vremenu, u prethodnoj godini, izuzetno pomogla da dođemo upravo i do uređaja koje će omogućiti da deca prate nastavu u vanrednim okolnostima, ali na način koji će korespondirati i sa tim procesom sticanja znanja i savladavanja tih obrazovnih sadržaja, kako bi mogli da budu referentni, pripremljeni da izađu na te ispite U tom smislu, zaista ne vidim načina da bilo kakvom uredbom ili pravilnikom, nešto što je sada u toku, a u toku imamo i završne testove, juče, danas i sutra za male maturante, takođe upise na visokoškolske ustanove, odnosno prijemne za visokoškolske ustanove koji počinju na Vidovdan i traju negde do 3. jula, na neki način stavljamo u nepravičan ili nepravedan položaj onu ogromnu i dominantnu većinu u odnosu na one koji su eventualno imali tih problema. Podsetiću vas da smo imali, takođe, i RTS planetu i sve ostale platforme koje su služile kao alat upravo za one u početku korona virusa, a koji nisu imali te digitalne uređaje, a takođe ću dodati da je Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja pre izbijanja korona virusa osposobilo i opremilo 10.000 digitalnih učionica. Ove godine će to biti još 10.000 i, nadam se, do kraja kalendarske ili početkom iduće godine još 11.500 digitalnih učionica na čitavoj teritoriji Republike Srbije. Pomenuo sam Ministarstvo telekomunikacija koje je zaista pomoglo sa operaterima da imamo besplatan internet i da vaj-faj dođe praktično do nekih 85% škola širom naše Republike i u tom smislu razumem vaše pitanje i ukoliko je bilo nekih problema, svako onaj ko je imao problema sa našim stručnim uputstvima je imao mogućnost, bilo da se radi o deci ili o nastavnicima, da se preko školske uprave obrate na vreme i da ukažu na tu problematiku i da taj problem saniramo. Mnogo tih problema smo i sanirali u nekom prethodnom periodu. Ono što mogu zaista krajnje iskreno da vam kažem - promene pravila igre u vreme kada je igra već otpočela zaista nisu moguće. Hvala.
Hvala. Reč ima Zlatibor Lončar.
Uvaženi poslaniče, prvo, mislim da treba da kažem vezano za ukupnu situaciju, vezano za koronu, za Srbiju. Mi se nalazimo u jednoj fazi situacije pod kontrolom, ali ta situacija ne može da podrazumeva da možemo da dođemo do potpunog opuštanja, jer stvarno nemamo valjane razloge za to. Obrazložiću i zašto. Krenuću od toga što ste pitali vezano za posete bolesnicima u bolnicama. Za sada to nije bezbedno. Nije bezbedno iz više razloga. Mi i dalje imamo, svaki dan registrujemo korona pozitivne. I dalje imamo pacijente koji leže trenutno u bolnicama koje su predviđene za to, korona bolnicama, ali imajte na umu da se pojavljuju pacijenti koji završe u nekoj drugoj bolnici i posle nekog vremena postanu korona pozitivni, odnosno dođu u bolnicu, a simptomi se ispolje posle dan, dva ili tri, onda se urade testovi i te pacijente moramo da premestimo u kovid bolnice. Znači, krajnje jednostavno, nije bezbedno ni za pacijente koji leže u bolnici, nije bezbedno ni za one koji bi došli u posetu. To je jedini razlog. To je bezbednost i jednih i drugih. Čim se bude stvorila pozicija, mi možemo da dođemo u tu fazu da dozvolimo posete. Ne postoji ni jedan drugi razlog. Da bi došli u tu poziciju, ja apelujem još jednom na sve, svi treba da shvate jednu činjenicu, a to je da mi nismo završili sa koronom, da svaki dan imamo manji ili veći broj pacijenata koje otkrijemo da su pozitivni. Imamo broj pacijenata koji odlazi na bolničko lečenje. Imamo pacijente koji su na respiratoru, koji su u teškom stanju i nažalost imamo pacijente koji umru. Prema tome, ako to nije dovoljna opomena da nije vreme za potpuno opuštanje, razmislite o sledećoj stvari. Preko 99% pacijenata koji se sada razboli od korone ili leži u bolnici nije vakcinisano, nisu vakcinisani i pored toga što je država Srbija obezbedila dovoljan broj vakcina i obezbedila različite vakcine da možete da birate. Znači, imamo jednu ozbiljnu ne odgovornost. Zamislite samo da smo u situaciji, kao što su neke druge zemlje da nemaju dovoljno vakcina i da ne mogu da biraju vakcine. Možete da zamislite kakav bi bio pritisak – kakva je to država koja nije obezbedila, koja ništa nije uradila, a mi bi se svi vakcinisali. Sada kada je država sve to obezbedila imate jednu neozbiljnost da jednostavno zbog neke priče - rekla kazala bez ijednog dokaza, bez ijedne činjenice ili jednostavno - što ja da se vakcinišem, vakcinisaće se neko drugi, pa će to biti dovoljno da se zaštitim i ja i da zaštiti sve. Dragi građani, to apsolutno neće biti dovoljno i ako mislite da će to da prođe, a da se ne vakcinišemo, da se ne vakcinišu mladi, računajte na sledeći talas, ali onda nemojte molim vas da izađete i da kažete – e, ovo je kriva država, ne znam popustila je mere, uradila je ovo, uradila je ono. Država svakog dana prati situaciju, prati te brojeve i gleda šta može, iako mi ne izlazimo sad zvanično sa sednicama Kriznog štaba i da vi vidite koliko se radi, šta se radi, a svakog dana se radi procena i po kovid bolnicama i po ostalim bolnicama, da vidimo šta možemo da uradimo, jer tu situaciju ako ispustite iz kontrole u 24 časa, 48 sati teško ćete posle staviti pod kontrolom. Mi nismo neozbiljni ljudi. Ako ne pričamo o tome, ako ne izveštavaju novinari u koliko se sastavimo, šta radimo i analiziramo, nemojte da mislite da to ne radimo. Druga stvar, ljudi, setite se samo vaših prijatelja, rodbine, komšija koji su sve ovo vreme trpeli čekajući da idu na preventivne preglede, čekajući da idu na redovne preglede, čekajući da idu na procedure koje su mogle, koje nisu bile hitne. Ljudi, dajete da izađemo njima u susret. Mi moramo da se posvetimo njima. Morali smo da odmorimo zdravstvene radnike koji su radili u kovidu, da ih vratimo u ovaj sistem da pomažemo ljudima, jer ćemo imati ogroman broj oni koji će zbog neodlaska na preventivne preglede, na neke druge preglede, na dijagnostičke procedure, koji će zapustiti svoje zdravstveno stanje i doći će u stadijum kada ne možemo da im pomognemo, a osnova medicine je preventiva i da omogućimo što više kapaciteta od primene zdravstvene zaštite, domova zdravlja, ambulanti, sekundarnih bolnica da prime te pacijente, da ih na vreme dijagnostikujemo, da bi mogli da ih izlečimo i da reše svoj problem. Nije samo korona centar sveta. Prema tome, apel na sve. Naravno i kada budemo pustili posete, pa pustićemo prve zone koji su vakcinisani, koji imaju dokaz da su vakcinisani, da mogu da uđu, koji su zaštićeni i one koje imaju dokaz ili da su preležali skoro, da ima antitela ili sl. Ne možemo, svaka čast demokratiji, svaka čast sudskim pravima, svaka čast, ljudi, shvatite, mi bez dovoljno vakcinisanih ne možemo da izađemo iz ovog problema. Rade se analize da li će biti treća doza, da li ćemo ići u kompletnu revakcinaciju. Početkom jula imaćemo prve rezultate oko te treće doze. Da ne ulazim ja sada preterano, mislim da će to ići. Sada ova istraživanja što su rađena, rađena su sa trećom dozom između sedmog i devetog meseca. Gledao sam te rezultate 100% zaštićenost. Ali, ljudi ako se ne vakcinišete nula posto je zaštićenost. Između 100% i nula, razmislite šta je. Mladi, okej, imamo ovu trenutnu situaciju, svi smo se uželeli života, ali ljudi šta je problem da se vakcinišemo kada je dokazano bezbedna je vakcina, nema nikakvih posledica, nema ničega, a daje rezultat da se ne razbolite ili ako se slučajno razbolite da su to minimalne posledice. Da li je moguće da nama odgovara ova situacija i ova agonija da traje što duže, sa neizvesnošću da čekamo sledeće mesece? Moje mišljenje da vam ja kažem, znate vi gde je jesen, ako nastavimo ovako da se ponašamo da se ne vakcinišemo i da je ponašanje na nivou, kao da korona ne postoji, nemojte u nedeljama da nam dođe do pogoršanja stanja i da bude nekog iznenađenja – znate, pa što nam niste rekli. Pogledajte šta se dešava u Rusiji. Pogledajte šta se dešava u drugim zemljama. I tamo je leto. Pogledajte šta se dešava u zemljama koje su više od nas vakcinisali. Mi smo na 17% vakcinisanih do 30 godina. U Americi, možemo da mislimo šta god hoćemo, do 30 godina preko 30% je vakcinisanih. Krajnje je jednostavno. Upotrebite svoj uticaj, predstavnici ste naroda, razgovarajte sa ljudima. Tu smo da razjasnimo sve dileme koje postoje, ali nemojte samo da bude lenji, da nam je teško da objasnimo da iz problema ne može da se izađe dok se ne vakcinišemo i da nam stoje vakcine a da mi čekamo kada će nam se vratiti problem jer nas jednostavno mrzi ili nam prija priča rekla kazala i teorija zavere. Još jednom apelujem na sve. Trenutno se nalazi u toj situaciju. Učinite ono što je do vas da nam situacija bude bolje da posle žalimo što nismo uradili ranije. Zahvaljujem svima.
Hvala. Premijerka Brnabić.
Hvala vam. Pošto ministar unutrašnjih poslova nije tu, ja ću se obratiti povodom pitanja dolaska naših ljudi iz dijaspore, ali bih želela da se nadovežem na sve ovo što je govorio ministar zdravlja Zlatibor Lončar. Zaista je ministar Lončar u potpunosti u pravu i ja ne znam više na koji način da utičemo, da apelujemo, da molimo pre svega mlađu populaciju da se vakciniše. Zaista se danas u Republici Srbiji ponašamo kao da korona više ne postoji, ali to nije tako i ako nastavimo ovako da se ponašamo, a da se više niko ne vakciniše zato što se manje više zaista danima već više niko ne vakciniše, vakcinišu se stranci u Republici Srbiji, onda je neizbežno da ćemo mi videti uskoro, plašim se, nadam se nešto kasnije nego što mislim, ponovo porast brojeva zato što mi u ovom trenutku i dalje imamo 48% punoletne populacije vakcinisane. Mi ne možemo da pređemo tih 48% i vi znate da ja o tome pričam već, mislim, preko nedelju dana. Tu smo se zaglavili na 48%. Mi ne možemo da stignemo do dva miliona i 600 hiljada ljudi vakcinisanih i to je neverovatno i to je zaista neverovatno. Znači, 48% populacije vakcinisane ne može da štiti 100% populacije. Ne postoji način, ne postoji matematika. Ne može 48% ljudi da zaštiti čitavu populaciju. To je frustrirajuće i katastrofalno je i zaista molba svima nama još jednom ako možemo da pričamo sa ljudima koje znamo, sa rodbinom, sa komšijama da apelujemo, da kažemo – ljudi ako ponovo krene, onda je to propast za sve nas i za mentalno zdravlje nacije, za našu ekonomiju koja u ovom trenutku odlično raste i koja je zaista žilava i odlično se privreda bori. Da ne pominjem zdravstveni sistem, da ne pominjem zdravstveni sistem i kako i šta da kažemo tim ljudima ako ponovo treba da se vrate u kovid sistem. Mi u ovom trenutku imamo samo 37 lokalnih samouprava koje su prešle 50% vakcinisanih od ukupne punoletne populacije u tim lokalnim samoupravama. Tu recimo imamo nekoliko gradskih opština u okviru Beograda, tako da i njih brojimo. Bez toga bi bilo dosta manje i imamo 7 lokalnih samouprava koje su blizu i koje očekujem da, nadam se, možemo za nekih 48 ili 72 sata da kažemo da su i one ušle u tu grupu od preko 50% vakcinisane punoletne populacije. To je ukupno 44%. Mi u ovom trenutku imamo 17 lokalnih samouprava u Srbiji koje su i dalje ispod ili oko 30% vakcinisanih. To je katastrofa. U tim lokalnim samoupravama je pitanje dana kada će početi da rastu ponovo brojevi. Ali, velika pohvala narodni poslaniče i za vaše Prijepolje. Prijepolje je u toj grupi preko 50% vakcinisanih. U prvih 10 po brojevima, odnosno procentima vakcinisanih, pored centralnih gradskih opština u Beogradu, tu je i Priboj, Niš, Bosilegrad. Fenomenalni premeri, zaista fenomenalni primeri. Užice je 11, pa je 12 Mali Zvornik. U Tutinu nismo dobacili ni do 14% vakcinisanih punoletne populacije, ni 14% u Tutinu. Novi Pazar stoji na nekih 22%, ali to vidite i po brojevima i ne samo hospitalizovanih, nego od ukupno zaraženih. Novi Pazar je i dalje lokalna samouprava sa uvek među najvećim brojem novozaraženih i po apsolutnim brojevima. Tako da ovde moramo nešto da uradimo i molim sve nas da pričamo, jer to više nije politička odgovornost, to je i građanska odgovornost za sve nas da pričamo, da apelujemo na ljude da pokušamo zaista da podignemo ovaj procenat i da imamo više ljudi koji će razumeti da njihova građanska dužnost ne samo da štite sami sebe, već da štite sve ostale i ovu zemlju i da ovde popravimo. S tim u vezi, nekako je i dolazak naših ljudi iz dijaspore. Znate, uskoro će biti situacija da će većina zemalja, svakako Evrope, imati više vakcinisanih nego Srbija, pa tako da će i kod njih, iako mi imamo mnogo više vakcina, imali smo ih mnogo pre, možemo i strance da vakcinišemo, mogli smo i da doniramo regionu, što je sve super, zato što na kraju krajeva i dok svi nisu bezbedni niko nije bezbedan, tako da je velika verovatnoća da će naša dijaspora dolaziti iz zemalja koje bolje stoje od nas u tom smislu, i u tom smislu neće postojati opasnost kakva je nekada postojala. U ovom trenutku na snazi su takve mere da iz naše dijaspore, iz zemalja regiona, Severne Makedonije, Crne Gore, Bosne i Hercegovine, ali i susedne Bugarske i Albanije može slobodno da uđe, da imamo potpisan ugovor sa velikim brojem zemalja odakle mogu takođe da uđu ili sa potvrdom o vakcini. Ukoliko nemaju potvrdu o vakcini, bilo da su tamo primili ili su došli ovde, pošto smo posebne programe vakcinacije za dijasporu organizovali da vide da nismo zaboravili na njih i da im i nekako matica na taj način pruža podršku posebno u vreme kada je Srbija imala vakcine, a skoro niko drugi nije. Dakle, dosta je njih došlo i vakcinisano, ali i oni koji su vakcinisani u inostranstvu mogu bez problema da uđu u Republiku Srbiju. Ostalima je potreban PCR test ili odnosno ukoliko dolazi iz SAD antigenski test pošto u Americi slabo rade PCR testove. Ja verujem da ćemo u zavisnosti od toga kako će to ići mi to takođe dodatno relaksirati zato što ponovo kažem u nekim od tih zemalja će biti nažalost verovatno ako se mi malo ne uozbiljimo stabilnija situacija nego kod nas, ali videćemo. Mislim da ovo leto neće biti ni približno problem kakav je bio tokom korona virusa i čak i u ovom trenutku da se ništa ne promeni veliki deo njih može normalno da uđe u svoju zemlju. Hvala vam mnogo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Tandir imate dva minuta.
Hvala. Hvala predsednici Vlade na odgovoru, hvala ministrima. Hoću da istaknem da je pre određenog vremena predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić i veći broj ministara poseti opštinu Prijepolje i da im se zahvalim. Hoću da istaknem predsednice Vlade, da su vaši ministri jako aktivni, da posećuju opštine. Ne mogu da se setim da je u tako kratkom vremenskom periodu toliko ministara dolazilo i posetilo razne opštine u tom regionu. Hoću da im odam priznanje, ali i da dam podršku da se tako nastavi. Ne samo kada je taj deo naše zemlje u pitanju, već kada su druge opštine naše zemlje u pitanju, jer samo taj direktni kontakt sa građanima može da nam pomogne da imamo jednu dobru politiku, da se ne otuđimo od građana, da vidimo šta su konkretni problemi. Nije kod nas na Balkanu vest da nešto ne funkcioniše, vest je da stvarno stvari počinju da funkcionišu, da se dogovori poštuju, da imamo realizaciju velikih infrastrukturnih projekata, kao što ste i rekli, auto-put prema Crnoj Gori, prema Sarajevu, gasovod stiže do Tutina. To su neke velike stvari koje su deo naših političkih dogovora na koji smo mi ponosni. To je razlog zašto zaista u potpunosti podržavamo politiku i predsednika države i vaše Vlade. Dobio sam dosta poziva iz Bih od pripadnika mog bošnjačkog naroda, da se zahvalim predsedniku države, vama na donaciji vakcina i na mogućnosti da se ti ljudi vakcinišu u našoj zemlji. Mislim da je to najbolji dokaz politike pomirenja u regionu, politike koja se između ostalog nalazi u nazivu naše stranke i koju promoviše i lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić. Hvala.
Hvala. Pre nego što dam reč sledećoj poslanici, ja bih se izvinio svima i premijerki i članovima Vlade i vama narodnim poslanicima, zajedno sa Vesnom Marković idemo na put u Berlin zbog sastanka sutra sa predsednikom Bundestaga, tako da će potpredsednici nastaviti dalje da privedu ovu sednicu kraju. Reč ima Nataša Mihajlović Vacić.
Hvala predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije. Uvažena predsednice Vlade sa ministrima i ministarkama, imam pitanje za vas i za ministarku Joksimović, iako je ona donekle i odgovorila na ono što želim da pitam. Možda će dobiti ideju da dopuni, ukoliko je nešto propustila da kaže. Naime, učestvovali ste na Međuvladinoj konferenciji Srbija-EU u Luksemburgu i doneli više nego dobre vesti o pristupnim pregovorima u procesu pridruživanja EU. Na toj konferenciji kao što znamo potvrđeno je da je praktično otvoren klaster 1 u okviru nove metodologije, mediji prenose da je reč o klasteru o osnovnim vrednostima koje obuhvata poglavlja koja se tiču vladavine prava, ekonomskih kriterijuma, funkcionisanja demokratskih institucija, reforme javne uprave, javnih nabavki, statistike, kao i finansijske kontrole. Reč je o poglavljima koje je Srbija otvorila još ranije, a koja u novoj metodologiji pripadaju istom klasteru. Mislim da je važno zbog građana i građanki Srbije da napomenem da je evropski komesar za proširenje na kraju konferencije rekao da postoji značajan napredak Srbije i da to stvara novi momentum i najavio ubrzanje procesa pristupa Srbije EU tokom slovenačkog predsedavanja. Slažem se i sa onim što ste maločas rekli da mi reforme treba da sprovodimo i da ih sprovodimo pre svega zbog nas, a ne po nečijem nalogu, pa vas molim da nam pojasnite i date dodatne informacije o tome šta nova metodologija tačno znači i šta je ono što smo mi sebi zacrtali kao prioritete i ciljeve u narednom periodu i šta će biti naš fokus na putu daljih integracija Srbije u EU? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima predsednica Vlade.
Hvala vam. Dakle, to objašnjenje šta nova metodologija tačno znači ću prepustiti ministarki Joksimović, zaista, verujte, izuzetno kompleksno, ali znam da je Srbija ne samo prva zemlja koja je prihvatila novu metodologiju jasno i glasno, što su svi pozdravili na Međuvladinoj konferenciji već i pored toga Srbija je prva i u ovom trenutku jedina zemlja koja je uskladila svoju administraciju toj metodologiji, u smislu da smo mi na Vladi 15. aprila usvojili potpuno drugačiji koordinacioni tim, odnosno drugačiji mehanizam rada koordinacionog tima, gde imamo po jednu osobu zaduženu za svaki od šest klastera, gde je ministarka za evropske integracije takođe i glavni pregovarač. Ono što je, čini mi se, iznenadilo, naši partneri iz Evropske unije i države članice Evropske unije na toj međuvladinoj konferenciji, je da smo mi na tu konferenciju, da su u našoj delegaciji bili i ljudi koji vode te klastere, dakle, vode pregovore u okviru tih klastera. Pokazali smo da je Srbija ne samo deklarativno prihvatila, nego da smo je razumeli i da smo spremni u potpunosti za njenu implementaciju. Pored toga, mi smo, to sam danas rekla i vidim da se mnogi sa tim šale i sprdaju, što mi je zanimljivo, kada kažem da smo uradili mnogo više nego što je EU očekivala od nas i da smo u tom smislu iznenadili EU. Neverovano mi je koliko neki ljudi i neki tajkunski mediji jednostavno ne mogu da prihvate da je Srbija danas drugačija zemlja i da i kada vam neko postavi neku lestvicu da vi preskočite tri puta više. Zaista, tako je izgledala ta vladina konferencija. Mi smo u roku od nepunih dva meseca završili čitave pregovaračke pozicije za izuzetno izazovno poglavlje 16 – Poreska politika i to je završilo Ministarstvo finansija. Poglavlje 15 – Energetika to je završilo Ministarstvo rudarstva i energetike. Završili konsultacije ponovo uz ogromnu podršku vas narodnih poslanika i ovog parlamenta. Konsultacije sa Nacionalnim konventom, predali te pregovaračke pozicije i završili neke stvari koje su bile, u stvari, preduslovi za otvaranje tih klastera, kao što su izmene i dopune Zakona o akcizama, usvajanje Akcionog plana za razdvajanje ne samo „Srbijagasa“, nego čitavog gasnog sektora, Akcioni plan za obavezne rezerve nafte i naftne derivate. Dakle, zaista smo se kolokvijalno ubili od posla. Sve to završili i mislim da to niko iz Evropske unije, Evropske komisije, njihove administracije nije verovao. Tako da smo mi nekako završili taj deo posla i mi sada možemo da čekamo da praktično do kraja godine oni odluče ili ne da otvore ta dva klastera, ali mi smo naš deo posla kompletno završili za čitava dva klastera. To je neverovatan uspeh i pokazatelj koliko možemo i brzo i kvalitetno da radimo i u tom smislu nisam sigurna, nego sam videla svojim očima koliko smo ih iznenadili. Što se tiče naših daljih prioriteta, apsolutni prioritet ostaje vladavina prava. Apsolutni prioritet. Dakle, sve ono što radimo i u oblasti pravosuđa, ustavnih amandmana, saradnje sa GREKO-m, Grupe zemalja u okviru Saveta Evrope za borbu protiv korupcije, slobode medija, borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, saradnje sa nezavisnim institucijama, dijaloga sa organizacijama civilnog društva i pre svega kroz Nacionalni konvent, ne znam da li sam rekla sloboda medija, ako vam kažem dva puta reći ću i tri puta, privođenje kraju rada na Nacionalnoj strategiji za procesuiranje ratnih zločina. Dakle, sve te stvari je ono, naravno izuzetno važni zakoni ponovo i u oblasti osnovnih prava kojima se pre svega na kraju krajeva bavi i Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog i na zaista odličan način ministarka Gordana Čomić, ali izuzetno važni zakoni da donesemo i zakon o, odnosno izmene i dopune Zakona i o Ombudsmanu, Povereniku za zaštitu informacija od javnog značaja. Zakon koji moramo da donesemo do kraja godine je Zakon o elektronskim komunikacijama koji mnogo kasni. To su sve neke stvari koje su nama, ali to ostaje naš apsolutni prioritet i nešto čime ćemo nastaviti da se bavimo, ne samo mi u Vladi, već znam da je zato izuzetno zainteresovan, kao što je ministarka Joksimović rekla, i predsednik Aleksandar Vučić, i da nas svako malo poziva na sastanke da ga izvestimo o tome šta smo kao Vlada uradili, šta je još ostalo da se radi. Tako da ja očekujem isti tempo ili nešto čak malo jači tempo do kraja godine. Hvala vam mnogo na pitanju.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Joksimović.
Zahvaljujem na pitanju. Više puta sam govorila o novoj metodologiji, ali razumem da to nije tako, hajde da kažem, možda ni zanimljiva za širu javnost tema, ali je vrlo važna. Zato što ona zaista uokviruje proceduralno i politički jedan proces koji je zapravo vodeći proces, dakle, strateški prioritet Vlade Republike Srbije, ne samo spoljnopolitički, već i u onom delu reformi koje su zaista deo naših najvažnijih unutrašnjih reformi. Pokušaću ukratko da pojasnim. Nova metodologija je inicirana zbog toga što, odmah da se razumemo, ne zbog Srbije, ona je pre svega bila usmerena na one zemlje koje je trebalo da otpočnu pregovore, a evo još ih nisu otpočeli, a to su Severna Makedonija i Albanija. Onda se postavilo pitanje, kako će biti primenjena na zemlje koje su već u procesu? Dakle, Srbija je u tom trenutku otvorila više od polovine poglavlja ukupnih, jer je tada postojao sistem 35 pojedinačnih poglavlja. Onda se postavilo pitanje, a pošto smo mi rekli i predsednik i premijerka, odmah prihvatili inicijativu, time pokazavši potpunu samouverenost i želju u smislu naše opredeljenosti za evropski put, pritom još uvek neznajući kako će ta metodologija da izgleda, jer smo hteli da pokažemo dobru volju i poverenje i rešenost da idemo u tom pravcu. Onda je izbila pandemija i sve prolongiralo, ništa se nije dešavalo cele prošle godine. Zemlje članice su morale zajedno sa komisijom da definišu kako će ta metodologija da se primeni na proces Srbije i donekle naravno i Crne Gore koja je takođe odmakla u pristupnom procesu. Sve smo mi to definisali, ja neću da vas zamaram detaljima, ja sam samo za dva meseca, recimo novembar, decembar, imala preko pa možda i 100 sastanaka na temu nove metodologije sa svim predstavnicima i institucija evropskih, i zemalja članica, itd. Dobila sam odrešene ruke i puno poverenje predsednika i premijerke da uđem u taj proces da se odmah pripremimo za taj proces ovako kako je premijerka objasnila, administrativno, strukturno, da prilagodimo sve ono da bismo iz toga što je prilično zahtevna promena i zahtevna metodologija izvukli najbolje za našu zemlju i naše građane. Pokazali smo čvrstu odlučnost. Mi smo to uradili i to uopšte nije lak posao odmah da vam kažem. Vi znate, vi ste ipak svi poslanici, menjati neke strukture, menjati neke ustaljene obrasce, to nije jednostavan posao. Imala sam punu političku podršku i zajedno smo se dogovarali i došli do najboljih rešenja. U tom smislu je Srbija jedina zemlja koja je to potpuno u svoj sistem unela, dakle u pregovaračke strukture. Jedna, takođe važna novina, jeste da se traži političko vođenje procesa. Šta to znači? To znači da svi najviši zvaničnici, uključujući i predsednika i premijerku, a sreća je da mi radimo u sinergiji, sreća je da su naša Vlada i predsednik na istim linijama kada su u pitanju ključne reforme i ono što je važno za naš evropski put, da se zaista, posebno u domenu vladavine prava, u domenu koja je ključna i na osnovu koje se meri ukupan napredak zemlje i koja daje mogućnost ili ne daje da se ide u dalje pristupne korake. Mi smo sve to uradili, već sam to pojasnila, da su se i predsednik i premijerka zaista aktivno i čak i do detalja u nekim oblastima vladavine prava uključili što je i dalo rezultate i što je dalo jedan novi zamajac, jednu dinamiku u celom procesu. Sam proces proširenja, vi vrlo dobro znate, nije popularan, posebno među nekim zemljama članicama. Mislim da je premijerka o tome više puta govorila. To nije popularno ni reći javno i oni ne žele to javno da kažu, ali zaista pokazuju neku vrstu otpora za neke dalje korake. Znate šta, ja se ne bih posebno žalila što se tiče našeg puta jer mi smo mnogo uradili i svi znaju da smo uradili i to ne može da se ignoriše. Možda nas frustrira po neki korak koji se ne učini, ali znate, Severna Makedonija koja je promenila ime zemlje, koja je promenila puno stvari politički teških, nažalost, još uvek nije otpočela pregovore, jer zaista postoje otpori ne samo nekih bilateralnih uslovljavanja, nego i otpori prema proširenju. Što se tiče nas, kao što sam rekla, nismo napravili sada neki korak od sedam milja, ali važan korak koji pokazuje da se ne mogu ignorisati napori i uspesi i ono što je pre svega važno za naše građane, znači konkretne reforme koje smo sproveli. Premijerka je govorila oko klastera tri i četiri. Ako želite još detalja, uvek mogu da dođem i na Odbor za evropske integracije da predstavim detaljnije sve ovo, ali u svakom slučaju, ogroman posao je iza nas, ogroman posao je i pred nama, ali rešenost postoji i mislim da su to svi prepoznali. Mogu da vas uverim da na jednom dnevnom nivou timski radimo i volela bih da se i parlament još više uključi, a dosta je već uključen, zaista, dosta je i uključen, tako da mislim da u toj sinergiji mi radimo najbolje za našu zemlju. Da li je uvek sve idealno, da li je onako kako želimo, daleko od toga, to je težak proces. Znate, potpuno je različit pregovarački proces danas od onoga kako su pregovarale Bugarska, Rumunija, pa i Hrvatska, hajde da kažem ove članice koje su relativno skoro. To je potpuno drugačiji proces. To nam svaki put kažu i predstavnici, da kažem, starih zemalja članica institucija, to je neuporedivo. Ali nije na nama da se žalimo nego da radimo i da odgovorno branimo naše interese i da znamo šta nam je put i naravno da ponekad pokažemo i strpljenje, ali i da jasno predočimo šta su i naša očekivanja od EU i od samog procesa. Hvala.
Hvala. Gospođo Mihailović Vacić, izvolite.
Hvala. Hvala na odgovorima. Dobro je čuti eksplicitno sve što ste naveli da ćemo uraditi u narednom periodu. Mislim da je to važno i zbog toga što na taj način šaljemo upravo onu poruku o kojoj je govorila sada i ministarka Joksimović. Najvažnije je šta smo mi uradili, najvažnije je da mi znamo u kojoj meri smo u procesu, u kojoj meri još ima posla i izazova sa kojima treba da se suočimo pred nama, a šta će Evropa da uradi, kao što reče ministarka Joksimović, to svakako nije na nama. Naše je da zbog sebe uradimo sve što je do nas i da počnemo da primenjujemo i živimo prema tim standardima, a šta će druga strana da uradi… Mi smo svedoci da je EU suočena i sa mnogobrojnim svojim unutrašnjim problemima, ali sve to na stranu, mnogo je važno da mi idemo napred i vodimo proces ka potpunom članstvu Srbije u EU, zato što to jeste šansa, zato što to otvara niz novih mogućnosti da građani kroz svoj svakodnevni život osete ono što jesu benefiti jedne velike evropske porodice. Izuzetno je važno što ste naveli i zakone u okviru slobode medija. Mi imamo medijsku strategiju. Ja ne propuštam priliku da kada god o tome govorim ponovim da, prema oceni evropskih zvaničnika i medijskih eksperata iz Evrope, mi smo doneli više nego dobru medijsku strategiju. Ono što je pred nama, a vi ste svakako pomenuli, jeste sprovođenje Akcionog plana za realizaciju medijske strategije i u okviru nje izmena medijskih zakona nekih, kao što je Zakon o javnom informisanju već na kraju ove godine. Pre mesec dana ili nešto manje postavila sam i pitanje u danu za poslanička pitanja Ministarstvu kulture i ministarki Gojković i dobila iscrpan odgovor i raduje me da su formirane radne grupe koje će početi da se čim pre bave izradom novih izmena i dopuna zakona, jer to je ono što takođe šalje poruku da radimo, i to radimo upravo na onome što je Evropska komisija u nekim prethodnim svojim izveštajima navodila kao mesta za poboljšanje i unapređenje. Sada bih volela da vas pitam nešto, i vas i ministra Lončara. Mislim da je mnogo važno što iz dana u dan imamo sve manji broj zaraženih. Mislim da je važno da iz dana u dan imamo sve veći broj vakcinisanih. Verujem da ćemo što je pre moguće dostići taj broj od 50% vakcinisanih. Vi znate da Socijaldemokratska partija Srbije već jedno tri meseca, ako ne i više, sprovodi svakodnevnu i kontinuiranu kampanju u gradovima i opštinama širom Srbije „Vakcinu primi i ne brini“, u okviru koje razgovaramo sa građanima o značaju zaštite i o značaju imunizacije. Mi smo pokrenuli i započeli kampanju i sa mladima, zato što mislimo da je, bar prema onome što stručnjaci najavljuju, vrlo važno u narednom periodu, bar do jeseni, osigurati i apelovati na što je moguće veći broj mladih da se vakcinišu, jer na jesen stručnjaci upozoravaju da može doći do novog soja virusa, od koga će u opasnosti biti mlađi od 40 godina. Pitam, da li ima ideja, da li neka postoji, o široj kampanji u okviru Vlade ili u okviru Ministarstva zdravlja da se pokrene jedna šira akcija, da se što je moguće više apeluje i na mlade ljude? Ja ću vam samo reći da tokom naše kampanje „Vakcinu primi i ne brini“ mladi nisu imali ništa protiv vakcine, oni samo jednostavno čekaju taj poslednji trenutak i dok ne budu morali da se vakcinišu ne bi to ni uradili, ali generalno nemaju ništa protiv, pa me zanima da li je u planu neka šira kampanja. Hvala.
Hvala. Reč ima predsednica Vlade.
Hvala. Što se tiče šire kampanje, vi znate da smo mi u saradnji sa najvećim festivalima u Republici Srbiji pokrenuli kampanju za vakcinaciju mladih. Ne deluje da ta kampanja u ovom trenutku iskreno daje rezultate koje smo mi očekivali, ali opet sa druge strane moram da pohvalim sve te festivale, i „Egzit“ i „Arsenal fest“ i „Lav fest“ u Vrnjačkoj Banji i mnoge druge festivale, zato što su oni sami preuzeli inicijativu da naprave jedan plan epidemioloških mera, kako bi bili odgovorni festivali prema zdravlju nacije i u skladu sa tim, jer će ti festivali zahtevati da za ulazak na festival ili budete vakcinisani ili morate da imate antigenski fest. Mi ćemo videti sada dalje šta ćemo uraditi sa tom kampanjom, tako da očekujem da kako se približavamo tim festivalima da će ipak da raste broj vakcinisanih. Ono što takođe razmišljamo i razmatramo je da čak pokrenemo lutriju, nešto nalik na „Uzmi račun i pobedi“, gde se borimo protiv sive ekonomije i koristimo to da edukujemo građane o važnosti borbe protiv sive ekonomije. Videćemo sad svakako da li tako nešto da uradimo i za vakcinaciju. Hvala mnogo.
Zahvaljujem. Gospođo Mihailović Vacić, želite li komentar?
Želim samo da se zahvalim na iscrpnim odgovorima i sigurna sam da su i građani zadovoljni onim što su čuli od vas danas. Sada bih prepustila vreme i ostalim kolegama pošto znam da za poslednji četvrtak u mesecu je uvek veliko interesovanje i nismo nikada sigurni da li ćemo svi doći na red da postavimo pitanje. Hvala vam još jednom.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan D. Marković. Izvolite.
Poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanja će biti vezana za sadašnje probleme. Pitanje koje je vama poznato, a to je da se javio problem kod proizvođača mleka. Da država ne određuje cenu mleka to veliki broj poljoprivrednih proizvođača ne zna, da najveću korist od toga imaju nakupci i prerađivači mleka i da je šest poslednjih godina ista cena mleka kakva je bila i pre šest godina, a da su imputi porasli nekoliko puta. Sa druge strane, ti koji govore kako država nije ništa uradila, zaboravljaju da nikada većih subvencija nije bilo za poljoprivredne proizvođače nego što je poslednjih godina. Isto tako, problem cene žita. Cenu žita određuje berza, a ne Vlada i država. Šta je savet poljoprivrednim proizvođačima, pošto je žetva počela šta da rade sa žitaricama koje trenutno treba da uberu sa svojih njiva, a nemaju skladišne kapacitete i svoje silose da mogu da smeste svu to količinu? Pitanje za ministra zdravlja. Poznato je da vakcine koje su primili građani pre šest meseci, rečeno je da šest meseci deluju te vakcine, posle šest meseci treba ponovo građani da se vakcinišu. Od kada će to početi i da li će zavisiti od antitela tih građana koji su već primili vakcinu ili šta će biti kriterijum? To je veoma važno iz razloga ako bi se desilo da oni koji su primili vakcinu se ponovo zaraze, onda nisu ugrozili samo sebe, već i svoje porodice, kolege na radnim mestima, itd. Pitanje za ministarku kulture - da mi organizujemo i posvetimo malo veću pažnju srpskom kolu. Samo se govori o „Egzitu“. I ja volim „Egzit“, ali šta je sa srpskim kolom koje je priznato kod UNESKO-a kao međunarodna nematerijalna baština? Pa, da se organizuju takmičenja po okruzima, pa republičko takmičenje, pa da mi kao država čuvamo tu tradiciju, da tu učestvuju i Bošnjaci i Mađari sa svojim koreografijama, itd. Mislim da je to neophodno u ovom trenutku da Srbija ono što je njen identitet čuva i nikada ne sme da ga izgubi, ne da nam se nameću samo neke nove vrednosti, a ono od čega smo mi nastali i na čemu počivamo da se zaboravi. Pitanje imam i za ministarku za rad i socijalna pitanja. Sve veći broj maloletnih lica čini krivična dela. Zakon ne prepoznaje sankcije za maloletna lica koja čine krivična dela. Borite se, i cela Vlada i predsednica Vlade da mi vratimo nekada popravno-vaspitne domove, jer ta maloletna lica, možda 5%, 10% sama čine ta krivična dela. Imaju svoje gazde za koje rade i znaju da ako ih sutra neko uhvate da oni neće biti procesuirani, odnosno ta deca ili ta maloletna lica.
Hvala. Reč ima prvo ministar Zlatibor Lončar. Izvolite.
Da podsetim sve vezano za vakcine. Po proizvođačima i uputstvima koja smo mi dobili od njih, znate i sami kako je to sve brzo išlo, oni su se ograničili da će vakcine davati zaštitu, imunitet za šest meseci. Međutim, kako je vreme prolazilo i kako oni ljude rade te analize i studije, pokazalo se da imunitet traje duže od šest meseci, ali još uvek oni ne mogu da izađu i da kažu koliko je to. Da li je to devet meseci, da li je to 12 meseci. Šta su sledeće oni uradili? Uradili su da su između sedmog i devetog meseca od druge doze vakcine davali treću dozu vakcine, i upravo se završava jedna od najvećih studija koja je tako urađena. Očekuje se da oni krajem ovog meseca, juna, podnesu zahtev regulatornim telima, agencijama koje se bave time, da prikažu svoje rezultate, šta se i kako se desilo, i da se početkom jula meseca donese odluka vezano kada će se primenjivati treća doza ili šta već budu rekli. Nije realno da očekujemo da će se tražiti od svih građana koji su vakcinisani da rade antitela, jer je naravno to i skupo i iziskuje još mnogo drugih stvari, da rade antitela, pa tek onda da se proceni da li će ići na sledeću dozu vakcine. To je jedan razlog. Drugi razlog je da nisu samo antitela ta koja daju tačan rezultat da li ste vi zaštićeni ili niste zaštićeni, postoje i neki drugi parametri. Oni se rade manje nego antitela, ali su izuzetno složeni i izuzetno su skupi. Tako da nije realno da to uđe u takvu proceduru da svi mogu da urade. Ono što za sada postoje podaci, što je realno očekivati, a to je da se između devetog i dvanaestog meseca ide na na treću dozu vakcine ili će se posle dvanaestog meseca ići na nove dve doze vakcine. Kažem, ali to je sve pretpostavka na osnovu onih podataka koje imamo za sada. Moramo da budemo strpljivi, da sačekamo. To ne može da se radi napamet, to mora da bude potkovano činjenicama da ne uđemo u bilo kakav problem. Tako da, kako bude za celu Evropu, za ceo svet, kad se stane iza toga to ćemo isto i mi primeniti. Ono što želim još jednom da pomenem, a vezano je za mlade, vezano je za njihova pitanja i za sve ono što se dešava. Ljudi, ne postoji ni jedan jedini dokaz da bilo koja vakcina utiče na sterilitet, utiče na trudnoću, utiče na bilo šta. Ni jedan jedini dokaz. Evo, koliko je miliona, stotina miliona vakcina dato, ne postoji, niti vakcine u svom sastavu imaju nešto što bi moglo da utiče na to. Znači, bukvalno se radi o praznoj priči, priči rekla-kazala i tih ljudi koji se iz nekog razloga bore da ne dođe do vakcinacije. I, ako je to pitanje za mlade, da se kod njih javlja neka dilema, ljudi, ne postoji ni jedan jedini dokaz, kao što su i alergije na neke ili lekove, na polen, prašinu ili bilo šta, da je to nešto što utiče, toga nema u vakcini da može. Ko god ima neku dilemu može da se obrati svom lekaru, može da se obrati svim onim ljudima koji su stručni, koji se bave time i da dobije objašnjenja i dobiju dokaze i da dobiju sve činjenice koje su urađene o tome. Još jednom apelujem na sve, ljudi, mi ne možemo da izađemo iz ovoga dok se nas dovoljno ne vakciniše, posebno mladi. To je jedino rešenje. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Hvala na pitanju, samo mislim da ste pobrkali malo resore zato što se „Egzitom“, pre svega bavi poslednjih nekoliko godina Ministarstvo turizma, a ne toliko Ministarstvo kulture, jer Ministarstvo turizma izdvaja velika sredstva iz budžeta ne bi li pomogla održavanju manifestacija, festivala kao što je „Egzit“, koji mnogo znači, ne samo Novom Sadu, gradu iz koga dolazim i ja, nego izuzetno znači i za Republiku Srbiju, ne možemo to da ni najmanje potcenjujemo, jer „Egzit“ je nešto pozitivno što stvara dobru, modernu sliku o modernoj Srbiji. S druge strane, ne treba da zaboravimo, mi i treba da budemo ponosni što smo država koja u isto vreme ima i „Egzit“ i „Guču“ i kako se određeni deo našeg društva ponosi „Egzitom“, koji je eto traje od 2000. godine, kada je bio nulti festival pa do dana današnjeg, tako smo mi ponosni i na „Guču“. Jednako su turističke manifestacije postale nego što je, recimo, „Guča“, koju treba malo da vratimo korenima. „Guča“ predstavlja nešto što čuva kulturnu baštinu Srbije, zbog čega je festival i počeo. Ja sam zagovornik da „Guču“ malo više vratimo nekim vrednostima iz kojih je i nastao, a to je podsticanje našeg muzičkog stvaralaštva, onako izvornog, ali opet ne možemo ako hoćemo da pridobijemo neku i novu publiku za ovaj tradicionalni festival u „Guči“. Moramo, dakle, da nađemo pravi balans, pa da imamo i jedne i druge sadržaje. Ministarstvo kulture i informisanja podržava obe manifestacije, koje su svakako dobre i za naš imidž prema svetu, znamo koliko stranaca dolazi i posećuje festival i „Egzit“ i „Guču“, tako sigurno i za razvoj turizma, a ne treba da zaboravimo koliko to lokalnim samoupravama znači što se tiče finansijske strane, a ubeđena sam da ste svi svesni toga koliko to znači i za budžet Srbije i da oni davno više samo muzički festivali ili neka puka zabava. Ministarstvo kulture i informisanja se bavi zaštitom kulturnog nasleđa u našoj državi. Evo, sada se nalazimo i završili smo javnu raspravu o Nacrtu zakona o zaštiti kulturnog nasleđa. Verovali ili ne, mi mnogo svi pričamo o tome, ali naša zaštita kulturnog nasleđa se bazira na zakonu iz 1984. godine kao Zakon o kulturnim dobrima. Znači, mi čak ni zakon u našoj državi nemamo. Srećom, imaćemo ga uskoro. Mnogo mi pomažemo razvoj kulturnog nasleđa, kako vi kažete, i igranje kola, ako ćemo da pričamo običnim našim jezikom, što ponekad i zaboravljamo, da nas razume ovaj običan svet koji nas gleda. Imamo godišnje nekoliko desetina konkursa. Jedan od najbitnijih je svakako „Gradovi u fokusu“. Ove godine imamo istorijski iznos novca koji smo izdvojili u budžetu kulture za to. To je 350 miliona dinara. Izuzetno mnogo gradova je konkurisalo, a u okviru toga mnoga udruženja koja se bave očuvanjem kulturnog nasleđa naše države, kakve su svakako naše tradicionalne igre. Ne znam koliko, vi ste naveli tu nekoliko nacionalnih manjina, da li se uklapaju u igranje kola, ali što se mene tiče dobro došli su svi da učestvuju na ovim konkursima, pa možda jedni druge da naučimo da igramo različite narodne igre. Ja sam dosta dobra u tom kolu, tako da obratili ste se pravoj osobi koja kako-tako voli da ustane i da zaigra povremeno kolo, iako me viđaju i na „Egzitu“. Znači, ja sam taman na pravom mestu da spojim i „Egzit“ i „Guču“, jer imamo oba. Kažem, ne brinite ništa, nisu tu ništa favorizovani Beograd i Novi Sad, Naprotiv, isključeni su iz ovog važnog konkursa. Hoću da kažem, evo da dam ideju svima da razmisle o tome i da se od 1. avgusta jave na konkurs predstavnice kulture Srbije i time ćemo mnogo pomoći razvoj manjih gradova i opština. Znači, opet Beograd i Novi Sad ne mogu da konkurišu i u okviru toga ćemo pomoći jednoj lokalnoj opštini ili gradu u Srbiji da dobije svoje pravo mesto na kulturnoj mapi Republike Srbije. Time ćemo pomoći privredni i turistički razvoj. Evo, toliko od mene za sada, da ne bih suviše dužila, jer imamo još nešto malo vremena, da stignu i ostali da postave pitanje.
Hvala. Reč ima predsednica Vlade.
Poštovani narodni poslaniče, samo da ne ostane da nismo adresirali ni malo vaše pitanje o poljoprivredi. Ministar Nedimović je na terenu, obilazi sela, tako da ću ga ja zamoliti da vam napismeno odgovori na sva vaša pitanja. Znam za problem sa mlekom i ja sam tu, gledam sa ministrom. Ako bude potrebno da primim mlekare, svakako tu sam. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Darija Kisić Tepavčević.
Gospodine Markoviću, mislim da nisam ni ja prava adresa za postavljeno pitanje. Način procesuiranja i mogućnosti procesuiranja maloletnih lica koje počine krivična dela, tu ministarka pravde nam može pomoći. Ono što je u nadležnosti Ministarstva za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja jesu zavodi za vaspitanje dece i omladine i oni funkcionišu po principu zbrinjavanja, smeštaja, edukacije i profesionalnog osposobljavanja maloletnih lica koja su u sukobu sa zakonom, kojima su izrečene vaspitne mere i koja imaju poremećaj ponašanja. Ovaj smeštaj u vaspitnu ustanovu može da traje od šest meseci do dve godine i mi imamo jako dobra iskustva u radu ovih zavoda. Kada je u pitanju Zavod za smeštaj dece i omladine u Beogradu, početkom ove godine on je najvećim delom i renoviran. Značajna finansijska sredstva smo uložili. Moram da pohvalim i ove mlade ljude koji se trenutno nalaze u ovom zavodu, da su svi stariji korisnici ovog zavoda stariji od 16 godina vakcinisani tokom prošle nedelje. Dobili su i drugu dozu vakcine i pokazali su se, bez obzira što imaju čak i kao maloletna lica određene prekršajne mere, da izrastaju u jedne mlade, odgovorne osobe, tako da ova mesta su se pokazala kao zaista dobra prilika, gde se njima daje šansa za zdravo odrastanje.
Zahvaljujem. Gospodine Markoviću, izvolite.
Poštovana ministarko Majo, mi se nismo razumeli. Ja poštujem i „Egzit“ i „Guču“, ali samo da znate da kada nam dođu strane delegacije mi nemamo koreografiju brejkdens, nego „Igrale se delije na sred zemlje Srbije“. Razumete? I, ne trebaju pare za to, već samo da ih neko uvaži, da se napravi neki kalendar takmičenja i da kažu – evo, prvo ste vi imali takmičenje u vašem okrugu, pet najboljih folklornih društava, takmičiće se u Beogradu itd. Znate šta? Na selu uveče u 22.00, kada se smrkne, u 21.00 staje život do ujutru, dok ne svane. Ja sam napravio 42 doma kulture i imam 40 kulturno-umetničkih društava. Ima i u drugim gradovima, ne samo u Jagodini. Mi treba da uvažimo te momke, devojke, da se pojave na nekoj televiziji da se takmiče itd. Kada sam rekao za mađarsku koreografiju i koreografiju Bošnjaka itd, da ne bude da se mi tu sada nešto šalimo, ozbiljno mislio. Dakle, da poštujemo sve, ali i ono što se zove srpsko kolo, srpski opanak, srpsku narodnu nošnju i da mlade ljude preusmerimo. Ako smo stvorili uslove da se nešto radi, zašto da ih ne promovišemo, da kažemo – evo, vi idete tri puta nedeljno na probu itd? To je vezano za to. Imam još jedno pitanje, odnosno predlog za ministarku pravde i premijerku. Da li vi vidite pretnju jedne političke ludačke organizacije, koja se zove Sloboda i pravda, da će da padne krv na ulice Beograda, da će oni da seku glave? To je izrekla ona Marinika Tepić. Da će da odrubi glavu je termin Dragana Đilasa koji je pretio svojoj supruzi kada je upao u stan gde je ona živela sa decom, majkom i ocem. Znate šta, postoji krivično delo koje se zove podstrekivanje u pravu. Sada treba da ćutimo? Svakog dana oni neka govore, da počnemo da se ubijamo zbog laži i politike koja samo šteti građanima Srbije, a ništa ne doprinosi. Ko je prvi rekao da srpski parlament i Srbi treba da kažu da je bio genocid u Srebrenici? Upravo ta politička grupacija, onaj koji je primao pare, Vuk Jeremić, sa nekih adresa bez otpremnice, bez profakture, bez fakture. Vi to znate, pravnik ste i predsednica Vlade i ostali ministri. Kako može neko da ti prebaci tolike pare i ništa? Šta si ti odradio za njega? Mi ne smemo da dozvolimo, neka taj ima imunitet, ako poziva na krvoproliće, da seku glave i da ćutimo, da kažemo to je u žaru političke borbe, jer šta će da nam kaže EU. Koja bre EU? Zapamtite, mi nećemo da dočekamo da uđemo u EU zato što izmišljaju svakoga dana nešto, da Srbija nije odradila, ono obećanje koje je dala nije ispoštovala. Sve je to laž. Sve što je Srbija trebala da uradi prema EU, mi smo uradili - doneli evropske zakone, isporučili su oni pre nas sve one koji su bili optuženi na listi Haškog tribunala. Šta to više treba da odradimo? Mogu slobodno da kažem da se u politici javio politički terorizam u Srbiji. Nije to samo ratni terorizam, nego politički terorizam mora da se kazni, a ne hajde pustite ih, oni lupaju. Tako puštamo isto muževe koji prete ženama i u poslednjih 20 dana četiri žene su ubijene od strane muževa i deca. Imamo isto jednog muža koji je tukao tasta i ženu. Ko je? Dragan Đilas. Iva Đilas je to potpisala, nije to napisao ministar Lončar, Dragan Marković Palma ili Života Starčević, i dala prijavu i po službenoj dužnosti mora da se procesuira neko ko vrši nasilje u porodici.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Popović.
Mogu da vam potvrdim da će biti procesuirani svi oni koji vrše krivična dela, za sva ona dela za koja se gone po službenoj dužnosti. Tačno ste rekli da postoji podstrekavanje na krivično delo. Takođe je i ono kažnjivo po zakonu i u tom smislu tužilaštvo će odraditi svoj posao. U to budite sigurni i neće biti krvoprolića i ova država će zaustaviti svaki takav trend i u ponašanju, a na kraju krajeva biće sankcionisani na određeni način i ljudi koji stupaju sa tim rečnikom, u smislu naknade materijalne štete i nematerijalne štete koju trpe svi oni zbog njihovih takvih istupanja, zbog laži koje izgovaraju, zbog neistina koje izgovaraju. Na kraju krajeva, širenjem tih lažnih vesti stvara se panika, u određenim slučajevima je ugrožena sigurnost određenim ljudima. Mi smo već više puta govorili na temu Marinike Tepić. Budite sigurni da će tužilaštvo odraditi na adekvatan način svoj posao. Hvala.
Hvala. Reč ima predsednica Vlade.
Hvala. Ja ću samo kratko. Svašta smo do sada već čuli i svašta doživeli. U poslednjih nedelju dana su nešto malo više osioni u tim pretnjama da će padati glave, da će da nas hapse, da će da nas zabranjuju. Pre toga je bilo od strane novinara koji govore da su ugledni, objektivni, profesionalni da će da nas stavljaju u logore. Svašta čujete. Šta ćete kada ljudi nemaju ni jednu drugu ideju, kada nemaju nikakav plan, nikakav program, kada nemaju šta da ponude građanima, osim pretnji, uvreda, ali najbrutalnijih uvreda i na račun nas političara, bilo da su muškarci ili žene? U tome su rodno ravnopravni. Isto nas vređaju. Nekada žene u stvari malo više i malo gore, ali takva je politika i Dragana Đilasa, Marinike Tepić, Vuka Jeremića, svih njihovih. Vi na to morate da odgovorite radom, upravo onako kao što mi to radimo poslednjih 7-8 godina, samo radom, i radom, i radom, i rezultatima. Oni mogu da nastave da prete. Ovo je slobodna država. U jednom trenutku ja mislim da će nadležni organi morati da reaguju. Ja u to ne mogu da se mešam, ne mogu više ni da ih pozivam, kako god oni misle da treba, a valjda na kraju ako krenu da nas ubijaju, valjda će onda da reaguju, ali i tada će ostati još mnogo ljudi koji će se boriti i koji će u tom trenutku verovati u to da Srbija ponovo može da bude pobednička, kao što je danas, i ne samo u sportu, nego i u ekonomiji, kulturi i u nekim političkim obračunima, da je Srbija ponovo pobednik. Oni će sigurno izgubiti, pa i ako krenu da nas fizički likvidiraju. Ima tu ljudi koji će raditi dalje, a oni samo nek prete, nek mrze. To pokazuje njihovu jačinu i to kakvi su, tako da se mi bavimo nekim stvarima koje su važne za građane. Njima na čast sve što pričaju i sve na šta pozivaju i sve uvrede na naše račune, račune naših porodica, mi radimo dalje. To im je najveća kazna. Nažalost, svaki naš rezultat, svaki rezultat Srbije je njima kao da ste im opalili šamar. Šta god da kažu, motivacija je još veća. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministarka Gojković.
Hvala vam puno. Nadovezaću se na prethodno pitanje ili vašu konstataciju. Nisam se uopšte šalila ni oko kola, ni oko drugog narodnog stvaralaštva, ni što se tiče srpskog naroda, ni nacionalnih manjina. Mogu da konstatujem da su veoma aktivni bili svi na konkursima, pogotovo nacionalni saveti, naročito u oblasti kulture. Našli smo zajednički jezik uz pomoć komisije i pomogli mnoge dobre projekte koji čuvaju onu našu tradiciju, bez obzira kom narodu pripadamo. Što se tiče malih sredina i našeg pokušaja da sadržimo mlade ljude u seoskim sredinama, u malim opštinama, hoću da navedem jedan odličan primer, a to je mesto Ćićevac, opština Ćićevac koja pokriva 33 sela. Zato sam na početku mog mandata odmah podržala završetak izgradnje jednog prelepog kulturnog centra u tako maloj sredini, jer kada su mi rekli 33 sela, zamislite koliko je to porodica i ljudi koji dolaze jesen i zimu upravo u taj kulturni centar da se ne bi zatvorili uveče u svoje kuće. Oni imaju biblioteku. Oni imaju pozorište, bioskop. To se sve sada završava i nadam se da će nas sve zajedno pozvati uskoro na otvaranje. To je jedan dobar primer kako razvijati manje sredine, a ne samo naše velike gradove. Želim da vam kažem da, na primer, Jagodinu, kako sada trenutno pomažemo, to je sigurno završetak radova na Muzeju marginalne i naivne umetnosti. To je muzej koji čuva jedno blago koje je više cenjeno u inostranstvu, na primer u Francuskoj, nego kod nas i nama je cilj da sa marginalnom i naivnom umetnošću upravo izađemo pred francusku publiku u Kulturnom centru u Parizu. Nadam se da ćemo zajednički otvoriti taj novi deo Muzeja marginalne i naivne umetnosti kada se radovi završe i ja da završim. Na otvaranju Interparlamentarne unije, pre dve godine, 2019. godine, na moju inicijativu ansambl „Una Saga Serbika“ je predstavila srpsko kolo, a publika su bili poslanici, političari i predsednici parlamenata iz bezmalo 150 zemalja sveta. Zar ima bolje promocije za kolo i za Srbiju? Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Markoviću, dva minuta.
Poštovana Majo, vi i ja se dugo znamo, ja sam se radovao kada ste vi dobili tu funkciju. Moja diskusija nije bila usmerena prema vama, kao primedba, nego kao predlog šta bi još novo mogli da uradite, a da stimulišemo te mlade ljude koji su u tim folklornim sekcijama, kulturnim itd. Tako da na kraju smo se razumeli i vi i ja i pozvaću vas da dođete na žurku, prvi put kada je budem organizovao, a predsednik žirija da bude predsednica Vlade da proceni ko bolje igra - vi li ja. Dali se slažete? Znam da ste veseljak. Mi bez muzike ne možemo da funkcionišemo. Poštovani ministri i poštovana predsednice Vlade, ja sam čovek koji živu u unutrašnjosti i mogu da vam kažem da ljudi nisu prezadovoljni, ali su zadovoljni onim što se radi. Još jednom da vas vratim na ovu poljoprivredu. Molim vas da samo se obratite poljoprivrednim proizvođačima i da kažete ko određuje cenu žita, zašto je cena mleka šest godina ista, a da stočna hrana je poskupela nekoliko puta? Kako to da od litra mleka kada se preradi 400 puta se više zaradi nego što taj gospodin poljoprivredni proizvođač se bori da proizvede svaki litar mleka na selu i da na taj način mi direktno sačuvamo i selo i poljoprivredne proizvođače i tako dalje. Vi znate da u Evropskoj uniji postoje kvote za proizvodnju, ne samo poljoprivrednih proizvoda. Na primer, mi smo došli bili do potpisivanja ugovora sa fabrikom koja se zove „Inalpi“, a proizvodi mleko u prahu iz Italije, jer su oni njima ukinuli, ne znam od koliko hiljada krava su imali, prepolovili im, jer je to dogovor u Evropskoj uniji svako ko koliko može da proizvodi. Znam vrlo dobro koliko je teško živeti na selu, koliko je teško čekati jednom godišnje da dođeš do para ako si posejao žito, kukuruz ili već nešto drugo, ali isto tako mora stalno da se govori i šta su to sve naši poljoprivredni proizvođači dobili kao subvenciju i da slobodno možemo da kažemo da se poredimo sa nekim jakim zemljama Evropske unije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Zoltan Pek.
Hvala. Poštovana predsednice Vlade, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, postavio bih pitanje za ministra zaštite životne sredine. Zagađenje vode utiče na život i na zdravlje ljudi i usudio bih se da kažem da svako zagađenje reka ili voda se kao bumerang vraća ljudima. Glavni izvor zagađenja reka i ostalih vodnih resursa u Srbiji su industrijska postrojenja, komunalne otpadne vode iz naselja i poljoprivreda, znači, korišćenje i upotreba veštačkih đubriva i pesticida. Jedna od najzagađenijih voda u Srbiji je nažalost Kanal Dunav-Tisa-Dunav u Vojvodini, posebno deo ovog kanala koji se zove Veliki bački kanal je najzagađeniji. Veliki bački kanal teče centralnim delom Bačke i predstavlja jedan deo hidrosistema DTD kanala i povezuje reku Tisu sa rekom Dunav kod Bezdana i kod Bečeja. Zbog prevelikog zagađenja koji je u većoj meri počelo šezdesetih godina prošlog veka zovu ga i otvoreni kolektor za otpadne vode sa okolnih farmi svinja iz prehrambene industrije i samih naselja poput Crvenke, Kule i Vrbasa. Zagađujuće materije iz ovog Velikog bačkog kanala prenose se u Tisu, a naučno je nažalost dokazano da azot i fosfor iz njegove vode preko Dunava iskazan je i Crnom moru. Ipak u Srbiji prevagnu odnosi Borske reke. Ona je jedna od najzagađenijih reka u Srbiji i nažalost u Evropi. Mnogi je prozivaju i nazivaju mrtvom rekom. Kao što sam rekao, glavni uzroci zagađenja naših reka su komunalne i industrijske otpadne vode. Komunalne vode, otpadne vode su iz domaćinstava i dospevaju preko kanalizacije u naše reke, a industrijske otpadne vode nažalost direktno iz fabrika. Svaka zagađenost reke utiče na njen hemijski režim i menja ga. Znači, nanose se dugoročne posledice ekosistema naših voda, naših reka. Nažalost, svedoci smo da dolazi do nekih izumiranja ribljih vrsta kao što je kečiga, koja voli čistu vodu. Takođe, zagađenje reka za posledicu ima i zagađenje podvodnih voda jer ovi sistemi su direktno povezani. Podzemne vode učestvuju u hranjenju reka od 30 do 40%. Oni su jako sporo obnovljivi resursi i te su posledice njihovog zagađenja dugoročne. U Srbiji u sektoru industrije mali procenat fabrika ima prečišćavanje vode. Situacija je kod malih fabrika da nažalost one nemaju dovoljno sredstava, a kod velikih fabrika je došlo do povećanja ili poboljšanja pošto imaju para da ulože u izgradnju prečistača vode. Dolazim iz Sente, grada pored reke Tisa pa mogu da kažem da vi već više od 30 godina imamo prečistač otpadnih komunalnih voda i svaka nam fabrika koja je locirana pored reke ima svoje prečistače. Krajem prošle godine ratifikovan je Sporazum sa Razvojnom bankom Saveta Evrope kojim su odobrena sredstva za izgradnju postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda. Moje pitanje je kako stojimo sa ovim programom i koliko prečistača će se izgraditi u narednih godinu, dve, tri? Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Vujović.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, pre svega hvala vam na ovom pitanju pošto je ovo pitanje izuzetno važno za ministarstvo na čijem sam čelu. Naravno da je kompleksna tema kada govorimo o zagađenosti reka, ali se trudimo da se borimo sa tim na više frontova, da se tako izrazim. Pre svega jedan od najvećih projekata, kapitalnih projekata i jesu projekti za prečišćavanje, postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda. Ono na čemu se intenzivno radi prethodnih meseci jeste pre svega procena kanalizacione mreže u jedinicama lokalne samouprave koje su kandidati da dobiju jedno postrojenje koje će biti i po najvišim evropskim standardima. Sredstva iz kredita Razvojne banke Saveta Evrope su obezbeđena u visini od 200 miliona evra i planirano je 26 prečistača. Ono što je svako jedno od glavnih pitanja jeste prateća kanalizaciona mreža jer vi ste pomenuli i vaš prečistač u Senti koji radi već 30 godina, ali u Senti je pokrivenost kanalizacione mreže 90%. To je ono što je jedan od glavnih preduslova da prečistač radi u punom kapacitetu, ali svakako da mi upravo prethodnih meseci zajedno sa Kancelarijom za javna ulaganja sagledavamo stanje na terenu i spremnost jedinica lokalne samouprave. Ono što je važno je da će u mnogim opštinama raditi i izgradnja postrojenja plus izgradnja prateće infrastrukture, odnosno kanalizacione mreže. To je ono što mora da bude urađeno baš onako kako treba i po procentu koji se zahteva od nas, a to je svakako preko 70% pokrivenost mreže u jedinici lokalne samouprave i svi idemo ka tome i težimo. Mi smo svakako sve te jedinice lokalne samouprave baš spram spremnosti i podelili u nekoliko faza i mogu sada da vam kažem da ću u prvoj fazi biti i Bačka Palanka, Priboj, Apatin, Nova Varoš, Bač, Boljevac, a zatim i ostale opštine i Petrovac na Mlavi, Ruma, Ražanj, Knjaževac, Raška, odnosno Kopaonik. Sve su to kandidati za opštine, za prečistače, ali pre toga, moramo dobro sagledati svu dokumentaciju i krećemo vrlo brzo sa izradom i tenderske dokumentacije. Ja se nadam da ćemo u prvim opštinama i početi ova postrojenja do kraja ove godine. Svakako da će to značajno poboljšati kvalitet života građana i da će očistiti reke, a u međuvremenu, pošto govorimo o zagađenosti reka, ja mogu da kažem da inspekcija Ministarstva životne sredine je stalno na terenu. Izlazimo po prijavi građana. Imamo izveštaje o tome i koliko smo neodgovornih pojedinaca i kaznili i koliko je napisano i krivičnih prijava i privrednih prestupa. To je ono što moramo da radimo. Ja svakako i nisam srećna kada se ljudi kažnjavaju, ali to je jedini način da podignemo svest o tome koliki je značaj upravo da očuvamo životnu sredinu. Ono što je takođe važno kada govorimo o zaštiti voda, jeste da radimo zajedno sa inspekcijom vodnom, koja se nalazi u Ministarstvu poljoprivrede, da smo svi zajedno na terenu, ali isto tako u Ministarstvu za zaštite životne sredine u prethodnim danima se upravo i okončao konkurs za uklanjanje divljih deponija i nadam se da su jedinice lokalne samouprave upravo i te manje deponije kandidovale koje se nalaze na obalama reka kako bi upravo taj otpad za koji postoji velika mogućnost da prosto i završi u rekama kako bi otklonili. Ono što uvek apelujem jesu inspekcije jedinica lokalne samouprave da što budu više na terenu i moram da kažem da ministarstvo takođe odvaja značajna sredstva za barijere na rekama kako bi ambalažni otpad svakako mogao da se lakše prikupi u ovom trenutku se kreće, odnosno završava se i nabavka za lančanice na reci i lim, dakle, u toj opštini Priboj i Prijepolje i Nova Varoš, a svakako da ćemo i nastaviti istim tempom i da će i druge jedinice lokalne samouprave imati mogućnost da konkurišu na ovakvim i sličnim projektima. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodine Pek, izvolite.
Hvala vam na odgovoru. Moje pitanje drugo je u vezi teme uništavanja prirodnih plavnih šuma, zarad drvne industrije. Plavne šume su one šume koje se nalaze na plavnom području pored reka i u Evropi je ostalo jako malih ovih šuma. Čak 90% njihove celokupne površine je nestalo, a ono što je preostalo često je u kritičnom stanju. Smatra se da su plavne šume najugroženiji prirodni eko sistemi u Evropi, stoga se u Evropskoj direktivi u staništima označen kao prioritetan tip šumskog staništa. U izveštaju Evropske agencije za životnu sredinu iz 2019. godine se navodi da neke evropske reke, među kojima je nažalost i naša Tisa su izgubile skoro 100% nekadašnjeg plavnog područja. Reka Tisa sa pojasom plavnih šuma i sa odbrambenim branama čini ekološki koridor međunarodnog značaja. U Evropi ove plavne šume na mnogim mestima su zamenjene sa plantažama drveća koje se koriste za drvno prerađivačku industriju. Tu su hibridne topole. Na ovaj način nestaju celi eko sistemi. Retko koja reka u Srbiji je toliko izmenjena kao Tisa, ljudi su oteli plavnu zonu i pretvorili u oranice i u plantaže hibridnih topola. Neke retke vrste ptica su nestale zbog toga, kao što je orao beloperan, crna roda, šumska sova. Oni ne mogu da prave gnezda na topoli, jer nema razgranato granje, kao ove stare vrste drveća. Pčelari isto mogu da nam potvrde da je nekada cvetni prah vrba je bio prva paša pčelama i na vrbi je jačalo pčelarsko društvo pre odlaska na bagrem. Topolaštvo u Srbiji je počelo intenzivno da se razvija sredinom prošlog veka, zbog potrebe industrije. U Vojvodini hibridne plantaže činile su 40% od šuma. Na području Vojvodine značajan deo plavne šume od prirodnih topola, vrba, hrasta, lužnjaka su u velikoj meri zamenjeni sa hibridnim topolama. Prema podacima Pokrajinskog zavoda za zaštitu prirode, prirodne šume vrba i topola pokrivaju samo 7% područja ovog koridora oko reke Tise, dok šuma hrasta, lužnjaka čini samo 0,14%. Pitanje moje je – ko vodi brigu o održavanju i čuvanju ovih plavnih šuma? Da li Srbija ima neki plan za očuvanje ovog međunarodnog ekološkog koridora?
Hvala. Reč ima ministarka Vujović.
Hvala, takođe je isto izuzetno važno pitanje. Mislim da govorite svakako o stvarima koje su se dogodile 2007. i 2008. godine, kada su „Vojvodinašume“ ušle u proces seratifikata o održivom gazdovanju šumama. Dakle, Zavod za zaštitu prirode je tada bio jedinstven i u dogovoru sa resornim ministarstvom se sprovela seratifikacija, a svakako se napravio i ugovor o poslovnoj i tehničkoj saradnji. Dakle, jedna provera stanja za program konverzija plantaža u šume, kako bi se izvršila kompenzacija. Ono što je važno je da mi imamo dva programa kompenzacije i svakako prvi je donet za period od 2010. do 2019. godine i on je u potpunosti implementiran, a drugi program je trenutno na snazi, 2020. do 2029. godina i svakako da su oni svi u konsultaciji sa Zavodom za zaštitu prirode, ali u ovom slučaju je to Pokrajinski zavod za zaštitu prirode. Ranije je bio jedinstven, a sada imamo i Pokrajinski. Svakako da su šume sastavni deo prirode, ali u ovom slučaju bih takođe volela da razgovaramo, odnosno da je ovde i ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pošto su „Srbijašume“ i „Vojvodinašume“ direktno u njegovom resoru i Uprava za šuma, a i resorni sekretarijat u AP Vojvodini. Ono što je važno, a svakako da se slažem sa vama i da sam i ja to odmah prepoznala i tim koji se nalazi u Ministarstvu, naravno slab procenat pošumljenosti, naročito na teritoriji AP Vojvodine. Stoga je ministarstvo odmah početkom godine raspisalo konkurs za pošumljavanje i dodelu sredstava. Mogu da vam kažem da se u tom konkursu obratilo puno jedinica lokalne samouprave, ali 38 jedinica su ispunile sve uslove i kroz tu akciju za koju je ostavljeno 100 miliona dinara će biti zasađeno 164.000 autohtonih vrsta. Uslov konkursa je bio da završimo do kraja godine to pošumljavanje sa tog konkursa i nadam se da ćemo u oktobru i novembru moći da obiđemo tu sadnju svi zajedno i da ćemo podržati jedinice lokalne samouprave i naravno da ćemo se truditi da opet takve konkurse sprovedemo. Izuzetno znači što je u ministarstvu formirano odeljenje za saradnju sa jedinicama lokalne samouprave. Mogu da kažem da na sve konkurse imamo i veliki broj projekata i opština koje se javljaju i nadam se da ćemo svi zajedno uspešno realizovati sve te projekte. Naravno da ministarstvo to prati, ali svakako pošto je sezona za sadnju oktobar, novembar, dakle, do kraja godine, to je bio uslov i tada ćemo da kažemo da smo 164.000 sadnica posadili i nastavićemo naravno tako. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Pek, dva minuta.
Hvala vam na odgovorima. Možemo da zaključimo da imamo zadatak da očuvamo naše šume, reke i vode za nas, za našu decu i za našu unučad. Srbija kao zemlja nije baš bogata sa vodnim resursima posebno ako uporedimo sa zemljama u okruženju zato moramo da vodimo brigu o vodama, naročito o vodi za piće i o vodi koju koristimo za život. Nažalost, to je samo 20% od vode koju koristimo je kvalitetna voda koju koristimo za piće, za pravljenje hrane i ostalo. Ostalih 80% koristimo nažalost za zalivanje bašti, za pranje kola i ne znam, mogu još navesti puno toga. Znači, moramo još puno štošta da naučimo kako da koristimo ovu kvalitetnu vodu i ja se nadam da ćemo sve više i više šuma posaditi, to je naš cilj za našu decu i našu unučad. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći prijavljeni je Hadži Milorad Stošić. Samo povedite računa o tome da nam je ostalo još manje od 10 minuta, tako da odberite pitanje u skladu sa predviđenim vremenom. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Neću biti ništa duži nego prethodne moje kolege. Poštovani predsedavajući, uvažena predsednice Vlade sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, imam poslaničko pitanje za ministra za brigu o selu, gospodina Milana Krkobabića. Poštovani gospodine ministre, Narodna skupština Republike Srbije u prethodnom zasedanju je razmatrala više predloga zakona za šire slojeve našeg građanstva. Jedan od tih predloga zakona je bio Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o posebnim uslovima za realizaciju projekta izgradnje stanova za pripadnike snaga bezbednosti. Poslanička grupa PUPS „Tri P“ je podržala izmene i dopune ovog zakona u celini. Ono što je još važnije, a želim da istaknem, a to je da vi kao ministar za brigu o selu u svojim nastupima stalno ističite i govorite - potrebni su nam stambeni objekti za mlade bračne parove i na selu ako hoćemo da ono oživi, a pre svega kako bi na jedan adekvatan način podigli bezbednost države, a pre svega u pograničnim delovima Srbije. Ovo govorim upravo u kontekstu bezbednosti države, jer stanovnici upravo tih pograničnih područja su velika garancija bezbednosti države. Naveo bih primer oblasti Poljanica koja se prostire između Vranja i Leskovca, koja je svojevremeno imala više stanovnika nego grad Vranje, a sada ima samo nekoliko hiljada. Upravo se ta oblast prostire uz Kosovsko Metohijske opštine, Kamenicu, Novo Brdo. Takođe, ceo pogranični prostor opštine Kuršumlija je ispražnjen i pitanje moje će ići u tom pravcu. Gospodine ministre imam saznanje da je danas na sednici Vlade usvojena Uredba o utvrđivanju programa dodele besplatnih sredstava za kupovinu seoske kuće sa okućnicom na teritoriji cele Srbije. Moje pitanje – može li država Srbija i šta treba da preduzme kako bi se kroz ostanak ili povratak mladih u tim područjima obezbedila veća bezbednost države i neke pojedinosti od danas donetoj Uredbi. To je moje prvo pitanje. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Stošiću. Videćemo da li će biti prostora za naredno pitanje ili je to to. Imamo pet minuta do kraja. Ministar Krkobabić ima reč.
Gospodine predsedavajući, gospođo Brnabić, uvaženi narodni poslanici, gospodine Stošiću vaše pitanje je direktno i konkretno manje je deskriptivno i zaslužuje i konkretan odgovor. Zaista, danas je Vlada Srbije donela uredbu kojom se definiše program za dodelu bespovratnih sredstava za kupovinu seoskih kuća sa okućnicom. To je kapitalna stvar. U ponedeljak, biću krajne konkretan, ide konkurs na Vidovdan, ne da bismo bili patetični nego da bismo bili konkretni da damo neku vrstu simbolike. Želimo lagano, ali sigurno da onaj pravac jug-sever ostane, ali da mu promenimo smer. Želimo da u tim kućama nađu svoj krov nad glavom neki mladi ljudi koji se bave poljoprivredom i žive u zajedničkim domaćinstvima, ali i neki mladi ljudi i žene, koji žele da svoj podstanarski ili otežani životni problem u prigradskim ili gradskim naseljima zamene sopstvenom okućnicom. To je, ja bih rekao, danas istorijski bitan datum. Srbija konačno kreće u odlučnu bitku da naselimo te kuće. To je prva stvar i to je ključna stvar. Ono što bih vam ja sada rekao, pošto nema mnogo vremena, poslanik Marković nije ovde, uskoro možemo da očekujemo i novi program koji će tretirati kulturne manifestacije, pre svega u seoskim sredinama. Pripremamo jednu manifestaciju koja će se zvati – susret sela. Istovremeno ovde je pomenuto pitanje i kulture. Ja bih to sveo na jedan uži oblik, na oblik tzv. zavičajne kulture gde ćemo pokušati da negujemo taj zavičajni, kulturni identitet. To će biti poseban program koji će tretirati manifestacije, ali i nastojaćemo da objekte, zadružne objekte, domove zadružne ili objekte domova kulture vratimo njihovim namenama. To će biti konkretni programi koji će u narednom periodu Ministarstvo za brigu o selu preduzimati u skladu sa raspoloživim budžetom. Ovaj program podele sredstava za otkup napuštenih ili praznih kuća u Srbiji treba da podržimo svi. Ovo je jedan moj apel za poslanike, za članove Vlade, za sve političke partije bile one u opoziciji ili bile na vlasti, ovo je naš zajednički patriotski čin. Moramo ga shvatiti ozbiljno. To je misija koja će da traje, a nadam se na Vidovdan, u ponedeljak, da će to biti pravi početak. Mislim da je vreme isteklo. Zahvaljujem vam.
Zahvaljujem ministru. Gospodine Stošiću, imamo još tačno dva minuta. Hoćete da iskoristite pravo na komentar?
Mogućnost da dajete drugima po šest minuta od tri, onda realno je da i ja dobijem neko vreme. Hvala vam gospodine ministre. Moje drugo pitanje tiče se Kosova i Metohije…
Nemamo vremena za nova pitanja, samo za komentar ako želite.
Mi smo svojevremeno imali isti slučaj pražnjenja sela u gradovima i selima na KiM. Desilo nam se to što nam se desilo, što ukazuje da se nešto tako može desiti i u drugim područjima, pre svega u tim pograničnim područjima. Mi smo juče, odnosno prekjuče imali posebnu sednicu na kojoj je predsednik države podneo dva izveštaja, pre svega izveštaj o pregovorima sa privremenim institucijama, ali je bilo i izveštaja o radu Kancelarije za KiM. Izneo je detaljne probleme oko pregovora, ali je izneo i detaljna ulaganja koja smo obavili preko Kancelarije za KiM. Interesuje me da li su planirana sredstva za KiM kroz programe Ministarstva za brigu o selu?
Reč ima Milan Krkobabić.
Mislim uvaženi narodni poslanici da ljudi sa Kosova i Metohije zaslužuju malo pažnje i bar dva tri minuta, toliko im dugujemo. Da li se slažemo oko toga? Gospodine Stošiću, program koji podrazumeva razvoj zadrugarstva uzeće u obzir i nekoliko zadruga sa Kosova i Metohije i očekujem da ćemo uspeti u saradnji sa Kancelarijom za Kosovo i Metohiju da ih realizujemo. Istovremeno, evo jedno moje obećanje ovde. Postoji mesto koje se zove Kosovska Kamenica, nalazi se u Kosovskom pomoravlju, oko njega gravitira oko dvadesetak sela. Tu ćemo obnoviti dom kulture. Evo pozivam sve prisutne, naravno, ako stvorimo uslove da tamo možemo da odemo, a ovo će biti način da te uslove polako stvaramo. Hvala vam.
Hvala i vama. Dame i gospodo pošto je sada 19,00 časova završavamo rad u delu sednici koji se odnosi na poslanička pitanja. Zahvaljujem svima na učešću. Hvala predsednici Vlade, članovima Vlade, hvala narodnim poslanicima. Nastavljamo sa radom u utorak u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti, konstatujem da sednici prisustvuje 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim sve da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Hvala. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 108 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika, te postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Samir Tandir.