Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika, a da bismoutvrdili broj prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem, primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali 152 narodna poslanika, što znači da ima uslova za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Srđan Spasojević i Mladen Grujić. Kao i da sam saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine pozvala da današnjoj sednici, pored članova Vlade, prisustvuju i Boris Tadić, predsednik Republike, Borislav Stefanović, šef pregovaračkog tima za razgovore sa predstavnicima privremenih institucija u Prištini i Jovan Ratković, savetnik predsednika Republike, Damjan Krnjević-Mišković, savetnik ministra spoljnih poslova. Takođe, na galeriji Velike sale na izraženu želju da prisustvuju delu sednice, pozvala sam i predstavnike ambasada Ruske Federacije, SAD, Kine, Indije, Alžira i Slovačke. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 97. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog članom 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i izuzetno za subotu, dakle mimo dana utvrđenih članom 87. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština, što pre razmotri predlog akta iz dnevnog reda koji je određen u zahtevu Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 248. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Desetog vanrednog zasedanja sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Deseto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini određen je sledeći D n e v n ir e d: 1. Predlog deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na Kosovu i Metohiji nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini, koji je podnela Vlada (broj 02-2763/11 od 29. jula 2011. godine). Prelazimo na rad po dnevnom redu. Primili ste Predlog deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na Kosovu i Metohiji nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini, koje je podnela Vlada. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 191, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. Dozvolite, pre nego što vas obavestim o vremenu koje nam stoji na raspolaganju poštovani Narodni poslanici, stigao je i predlog predsednika poslaničke grupe SRS, narodnog poslanika Dragana Todorovića, saglasno članu 97. stav 3. Poslovnika, gde je predloženo da radimo u dužem vremenu u raspravi, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi deset, a ne pet časova. O ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa, pod uslovom da postoji kvorum za odlučivanje, a kvorum imamo, pa stavljam dna glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da se izjasnimo o ovom predlogu. Od ukupno 190 narodnih poslanika, za je glasalo 62, pa konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog, što znači da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas da će, po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici i to: narodni poslanik Konstantin Arsenović – PUPS, a Zoran Ostojić – LDP. Saglasno članu 190. i 191. Poslovnika Narodne skupštine otvaram jedinstveni pretres o Predlogu deklaracije. Da li predstavnici predlagača žele reč, odnosno gospodin premijer želi reč? (Da.) Molim vas da se prijavite. Izvolite. Reč ima premijer Vlade, gospodin Mirko Cvetković.
Poštovani narodni poslanici i poslanice, Vlada Republike Srbije zatražila je hitnu sednicu Narodne skupštine Srbije zbog dramatičnog pogoršanja situacija na Kosovu i Metohiji. Krizu na Kosovu i Metohiji izazvale su privremene vlasti u Prištini, neodgovornim, jednostranim i politički motivisanim akcijama zabrane promena robe i pokušajem nasilnog zauzimanja administrativnih prelaza. Njihov cilj je bio da se izmeni realno stanje na terenu, da se unese nemir među srpsko stanovništvo, da se institucije tzv. nezavisnog Kosova instaliraju na severnom delu pokrajine. Taj cilj su nameravali da postignu izazivajući incidente, pokušavajući da isprovociraju reakcije srpskog stanovništva i da otežaju međunarodnu poziciju Srbije. Suštinski namera prištinskih vlasti je bila da se nasilnim aktima isprovocira Srbija da prekine dijalog koji je počeo da daje prve rezultate. Sadašnja pozicija Vlade Srbije na osnovu Rezolucije 1244 je da smo obavezni da sve probleme rešavamo mirno i diplomatski i isključimo upotrebu bilo kojih drugih sredstava. U izuzetno teškim uslovima i sa izrazito ograničenim manevarskim prostorom odvijale su se aktivnosti Vlade Republike Srbije tokom ovih događaja. Vlada Srbije, odnosno ministar Goran Bogdanović i šef tima za dijalog sa Prištinom Borislav Stefanović su od samog početka aktuelne krize na terenu. Prvi zadatak je bio da se obezbedi povlačenje specijalnih policijskih snaga, privremenih vlasti u Prištini sa administrativnih prelaza. Tokom teških pregovora i u izuzetno zapaljivoj atmosferi ovaj zadatak je obavljen. Drugi zadatak naših ljudi na terenu je bio da spreče incidente i obezbede zaštitu lokalnog stanovništva i osiguraju funkcionisanje institucija Republike Srbije i lokalne samouprave u opštinama na Kosovu i Metohiji u kriznoj situaciji, kao i redovno snabdevanja stanovništva. Osim angažovanja na terenu drugi pravac aktivnosti Vlade Srbije je bio usmeren ka mobilizaciji međunarodne zajednice i ukazivanju na uzroke i suštinu pogoršavanja stanja u našoj južnoj pokrajini. Diplomatskom i pregovaračkom aktivnošću zaustavljen je ovaj brutalni pokušaj Prištini da nametne neprihvatljiva rešenja. Mobilisana je međunarodna zajednica, zatražena je vanredna sednica, odnosno rasprava u Savetu bezbednosti UN radi razmatranja na Kosovu i Metohiji. Uprkos privremenom i delimičnom otklanjanju opasnosti ostaju otvorena pitanja sa kojim ćemo morati da se suočimo i da definišemo dodatne pravce akcija, posebno u ovim okolnostima kada postoji očigledna spremnost dela međunarodne zajednice da postupa suprotno okvirima Rezolucije 1244 UN. Naše glavno sredstvo u borbi za Kosovo i Metohiju je dijalog. Naše opredeljenje je da ne povučemo ni jedan potez koji bi ugrozio opstanak Srba u južnoj pokrajini i koji bi uticao na destabilizaciju regiona. Dijalog, koji je počeo da daje prve rezultate očigledno je pomutio ambicije ekstremnog dela privremenih institucija u Prištini koji žele silom da izmene staje u pokrajini. I međunarodnoj zajednici pod čijim protektoratom je Kosovo i Metohija i albanske privremene institucije u Prištini treba da bude jasno da Vlada Srbije nikada neće priznati nezavisno Kosovo, i da ne postoje ucene pod kojima bi tako nešto učinili. Zbog toga, Vlada Srbije poziva međunarodnu zajednicu, UN, EU da se čvrsto pridržavaju Rezolucije 1244 i postignutih dogovora, kao i da postupaju u skladu sa svojim mandatom. Njihov mandat je obezbeđivanje mira i stabilnosti, a ne izgradnja nelegalne nezavisnosti Kosova i Metohije. Zahtevom od međunarodnih mirovnih misija i vojne misije KFOR da ne podržavaju jednostrane akte, provokacije i nasilje privremenih vlasti u Prištini i da svojim aktivnostima ne izazivaju strah, i nesigurnost Srba i drugih građana Kosova i Metohije. Pozivamo UN i EU da povratkom na pređašnje stanje, reafirmišu dijalog kao način za rešenje problema i da ne dozvole da se silom i jednostranim aktima čini pokušaj nametanja rešenja. Srbija nikada neće dozvoliti takvo ucenjivanje. Pozivam građane na Kosovu i Metohiji, pre svega Albance da se uzdrže od svakog nasilja i da ne napadaju i maltretiraju svoje sugrađane. Apelujem na kosovske Srbe da budu jedinstveni i da ne povlače ni jedan potez kojim bi učinili uslugu ekstremistima koji žele da otmu Kosovo i Metohiju. Svoje proteste izražavajte mirnim putem i sprečite provokacije huligana koji su direktno u službi albanskog ekstremizma. Pozivam poslanike da budemo dostojanstveni i jedinstveni i pružimo podršku aktivnostima Vlade u rešavaju krize i obezbeđivanju opstanka i trajnog mira, odnosno u odbrani interesa države Srbije na Kosovu i Metohiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Da li još neko od predstavnika predlagača, odnosno ministara želi reč? Prijavite se gospodine ministre. Reč dajem ministru spoljnih poslova, gospodinu Vuku Jeremiću.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, dozvolite mi da predstavim međunarodni aspekt krize sa kojom se trenutno suočava na teritoriji AP Kosovo i Metohija. Ova kriza se odvija u složenom međunarodnom kontekstu koji je prouzrokovan snažnom i otvorenom podrškom nekih od najuticajnijih zemalja sveta, ilegalnim i paralelnim institucijama u Prišti, pre svega u pravcu toga da jednostranim aktima pokušaju da uspostave svoju državnost. Diplomatske aktivnosti Ministarstva spoljnih poslova i ostalih državnih organa u međunarodnoj areni usmereni su, pre svega na sprečavanje defakto uspostavljanja državnosti. Ona nije uspostavljena na legalan način jednostranim proglašenjem nezavisnosti, jer Savet bezbednosti nije doneo o tome odluku. Ono čemu se sada u međunarodnom kontekstu pribegava je, pre svega, pritisak na države članice UN da priznaju jednostrane proglašenje nezavisnosti, kao i da se izbore za članstvo u međunarodnim organizacijama, gde je članstvo privilegija isključivo suverenih nezavisnih država. S tim u vezi, Ministarstvo spoljnih poslova i drugi državni organi deluju stalno aktivno i agilno prema međunarodnim činiocima, prema zemljama članicama UN i prema međunarodnim institucijama, da bi se ta dva puta uspostavljene defakto državnosti sprečila. To je pod jedan, priznavanje nezavisnosti Kosova. U tom smislu mogu da kažem da nakon političkog zaključka mišljenja Međunarodnog suda pravde i Generalne skupštine UN u septembru, kao rezultat diplomatske aktivnosti državnih organa Srbije, gotovo je zaustavljen proces priznanja. Svega nekoliko zemalja je u poslednjih godinu dana od kad smo poslednji put imali ovakvu situaciju i razgovarali u Narodnoj skupštini, priznalo Kosovo. Mogu da kažem da se to dogodilo uprkos velikim pritiscima nekih od najuticajnijih zemalja sveta koji se vrše gotovo dnevnog i na vrlo visokom nivou pritisaka na zemlje članice UN, da promene svoj stav o poštovanju suvereniteta i teritorijalne celovitosti ove zemlje. Takođe, pokušano je sa jednostranim aktima, dakle sa aplikacijama koje nisu prošle adekvatnu proceduru, da se omogući članstvo u političkim međunarodnim organizacijama privremenim organima samouprave na KiM. Mogu da kažem da su sve te aplikacije odbijene. Paralelni organi u Prištini nisu uspeli da obezbede članstvo ni u jednoj međunarodnoj političkoj organizaciji. Kao posledica njihove nemogućnosti da se međunarodno afirmišu, došloje do duboke frustracije u redovima Prištine i mislim da je jedan od razloga zbog čega se prišlo jednostranoj upotrebi sile usmerenoj ka pokušaju da se promeni realno stanje na terenu da je ono dobrim delom prouzrokovano zbog nemogućnosti da se diplomatskim sredstvima izbori za elemente državnosti. Ponavljam još jednom, osnovni elementi državnosti u međunarodnoj javnosti se mere brojem priznanja i članstvom u međunarodnim organizacijama. Ovo nije prvi put da Priština pribegava jednostranoj upotrebi sile, u pokušaju da ostvari političku prednost na terenu. Bili smo svedoci toga 2004. godine, 17. marta, kada su napadnuti crkve i manastiri SPC na Kosovu. Scenario je i ovde sličan, jedan neisprovocirani napad usmeren na to da se stvori okolnosti u međunarodnoj areni, da bi dovele do napretka za ostvarenje ciljeva paralelnih vlasti u Prištini. Od početka ove aktuelne krize, dakle, od ponedeljka 25. jula, Vlada Srbije i drugi državni organi su reagovali promptno, diplomatska aktivnost je bila živa, a već 26. jula u jutarnjim časovima po severno-američkom vremenu, dakle, po radnom vremenu UN u Njujorku, Vlada Srbije zatražila je održavanje hitne sednice Saveta bezbednosti. Po Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti UN upravo je to telo, dakle, Savet bezbednosti, zaduženo za održavanje mira i stabilnosti na teritoriji pokrajine, pozivajući se na Rezoluciju 1244, zatražili smo hitno održavanje sednice. U toku 26. jula, 27. i 28. jula, pokrenute su konsultacije u okviru Saveta bezbednosti kako da se odgovori na ovaj zahtev Srbije. Na početku, postojali su žestoki otpori u održavanju ove sednice. Nakon 48 sati konsultacija, ovaj otpor je prevaziđen, s obzirom na to da se velika većina zemalja članica Saveta bezbednosti založila da se postupi po zahtevu Srbije. U tih 48 sati, bili smo u stalnim konsultacijama sa svim zemljama članicama Saveta bezbednosti, u kojima smo im prenosili naše stavove, davali argumente zbog čega je neophodno održati ovu sednicu. Na kraju oni koji su se odupirali održavanju ove sednice su ostali u značajnoj manjini i sednica je zakazana u formi konsultacija za 28. jul. Od tog trenutka suočili smo se sa otporima tehničke prirode da toj sednici prisustvuju predstavnici Srbije. Na kraju, posle mnogo pomeranja početka sednice taj sastanak je počeo u formi zatvorenih konsultacija. Ona je zatvorena i za javnost na zahtev nekoliko zemalja članica Saveta bezbednosti. Ovaj sastanak je otpočeo raspravom o učešću Srbije na sastanku koji je iniciran na zahtev Srbije. Tri stalne članice Saveta bezbednosti su se čvrsto oduprle mogućnosti da se Srbija obrati ovom sastanku. Dve stalne članice su se založile da se Srbija obrati i bile su deo grupe koju su činile 11 zemalja koji su se založili za to da se Srbiji omogući nastup. O toku sednice smo obaveštavani, u manje-više realnom vremenu od strane nama naklonjenih zemalja u toj raspravi. Razlog zbog čega ne mogu da imenujem zemlje koje su zauzimale ovaj ili onaj stav je taj da je Savet bezbednosti vršio zatvorene konsultacije. Tako da ne bi bilo korektno i ne bi bilo shodno u diplomatskoj praksi da imenujem zemlje. Međutim, činjenica je da se ta rasprava o formatu sednice završila na taj način što su tri stalne članice Saveta bezbednosti zapretile upotrebom veta. Naravno, preko toga ne može da se pređe, tako je ustrojen Savet bezbednosti, to predstavlja zid koji je nemoguće preskočiti ukoliko neko ko ima takav institucionalni kapacitet odluči da ga iskoristi. Međutim, ono što su učinili u toku trajanja sednice je da nama naklonjenim zemljama dostavimo naše ključne stavove koji su oni u raspravi koristili iza zatvorenih vrata, iza tih vrata gde nam nije bio omogućen pristup. Izuzetno dobru saradnju imali smo sa desetak zemalja, uključujući dve stalne članice Saveta bezbednosti. Pitanja koja su postavljena na toj sednici, a to su bila pitanja na koja, mislim da svi treba da dobijemo odgovor, pre svega Srbija očekuje odgovor, na ta pitanja, jer pre svega ko je naredio jednostrani akt ulaska preko reke Ibar specijalnih jedinica tzv. rosu. Da li je neko iz međunarodne zajednice znao za te planove, ako nije znao, zašto nije znao, zbog čega je Euleks napustio teritoriju severnog Kosova i time praktično ostavio Srbe i druge nealbance bez ikakve međunarodne policijske zaštite u tom kriznom trenutku. Kako je došlo do toga da određene međunarodne organizacije na KiM koji deluju na KiM u skladu i po rezoluciji 1244 istupe iz svoje statusne neutralnosti. I na kraju krajeva, osnovno političko pitanje da li je upotreba fizičke sile način da se prevaziđe bilo kakva prepreka koja nastane u miroljubivom pregovaračkom procesu. Zatražili smo preko onih koji su na toj sednici učestvovali, a koji su sa nama blisko po tome sarađivali i osudu jednostranih akata, kao i puno poštovanje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti. U toku trajanja sednice delegacija Srbije imala je i sastanak sa generalnim sekretarom UN kojima smo preneli naše stavove i izlaganje Srbije predviđenoj izlaganje Srbije u Savetu bezbednosti zatražili da generalni sekretar cirkuliše taj dokument svim državama članicama UN, kao zvaničan dokument UN. Tako da mi iako nismo imali priliku da se obratimo članovima Saveta bezbednosti iza zatvorenih vrata, svi ti članovi uključujući i sve druge države članice UN dobile su našu političku poruku, dobili su naše izlaganje. Pored Saveta bezbednosti koje je naravno prva i osnovna adresa gde treba da se raspravlja o miru i stabilnosti o KiM, Srbija je pokrenula i sve ostale njoj dostupne diplomatske mehanizme. Održana je sednica stalnog Saveta OEBS, u sredu 28. jula, gde su naši stavovi predstavljeni, a naša diplomatska konzularna mreža u svetu, kao i naše diplomate u Beogradu stupili su u kontakt sa svim zemljama članicama na bilateralni način, zemljama EU, zemljama članicama UN, dakle, i drugim. Imali smo diplomatsku komunikaciju sa Briselom, tj. sa Evropskom komisijom, kao i sa NATO. U Ministarstvu spoljnih poslova pozvani su ambasadori tzv. "Kvinte", dakle, SAD, Velike Britanije, Francuske, Nemačke, Italije, gde im je na formalan način predstavljeno naše gledanje situacije, kao i naš zahtev da se njihovim diplomatskim angažovanjem na teritoriji AP KiM, a pre svega prema paralelnim organima vlasti u Prištini predstavi neophodnost povrataka na pređašnje stanje. To je učinjeno i u prestonicama, dakle, preko naših ambasada u zemljama "Kvinte". Ono što nameravamo da činimo u periodu koji je pred nama u realnom vremenu, govorim i o aktuelnom trenutku, je da ostanemo maksimalno diplomatski angažovani. Mi smo u dnevnom kontaktu sa svim zemljama sveta, sa velikom većinom zemalja sveta, a pogotovo za zemljama koje su uticajne i koje imaju priliku da budu deo dijaloga. Tu pre svega mislim na zemlje članice Saveta bezbednosti, ali i na zemlje koje imaju svoje međunarodno predstavljanje, da li kroz mirovne misije ili na drugi način na teritoriji AP KiM. Zatražili smo od generalnog sekretara da se svi događaji u poslednjih nekoliko dana detaljno dokumentuju i da budu integralni deo izveštaja UNMIK na sledećoj sednici Saveta bezbednosti, koja će se dogoditi krajem avgusta u Njujorku. To je sednica na kojoj će se razmatrati prethodna tri meseca, dakle, i ovi događaji. To će biti sednica otvorena za javnost i to je sednica koju niko ne može da spreči. Ukoliko ne bude potrebe za ranijim sazivanjima Saveta bezbednosti, onda ćemo krajem avgusta raspravljati u otvorenom punom formatu o tome ko stoji iza ovih događaja, ko je odgovoran za njih, šta se zapravo desilo i kako nastaviti dalje na način koji obezbeđuje mir, stabilnost i nastavak jednog političkog procesa koji je jedini put za iznalaženje rešenja na KiM. Sve naše ambasade, sve naše diplomate su dobile kao apsolutni prioritet izveštavanje svojih kontakata o aktuelnim događajima. Ministarstvo spoljnih poslova praktično radi 24 sata u bliskoj koordinaciji sa ostalim državnim organima. To ćemo nastaviti da činimo u satima, danima i nedeljama koji su pred nama. Glavni cilj je da međunarodna javnost ne izgubi iz svog vidokruga situaciju na KiM. Mi imamo, pre svega, diplomatska sredstva na raspolaganju. Ono što mogu da kažem je da su sva diplomatska sredstva u ovom trenutku koja su nam na raspolaganju stavljena u puni pogon. Od jednostranog proglašenja nezavisnosti ovo predstavlja prioritet Ministarstva spoljnih poslova, kao i drugih državnih organa, koji sprovode politiku u skladu sa Ustavom i na osnovu obavezujućih odluka ovog tela, Narodne skupštine Republike Srbije. Ovo je izuzetno težak trenutak, naša pozicija je prilično oslabljena činjenicom da izuzetno uticajne države sveta vrlo aktivno rade na sprovođenju politike koja je u suprotnosti sa našim interesima. Međutim, ono što na kraju želim da kažem je da ovu sednicu, i to je poslednja stvar sa međunarodnog aspekta koja mislim da treba da bude predstavljena ovde, da ovu sednicu posmatra svetska javnost. Što budemo odlučniji i, što je još važnije, jedinstveniji, mislim da ćemo biti u snažnijoj poziciji i da koristeći diplomatska sredstva koja su nam na raspolaganju ostvarimo naše interese na način na koji su oni definisani ranijim odlukama. Još jednom bih apelovao na narodne poslanike da imaju to i vidu i da u ovom trenutku pomognu i Vladi i svim ostalim državnim institucijama, da izađu na kraj sa posledicama ove teške krize koja je prouzrokovana jednostranim aktima vlasti u Prištini. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Za reč se javio ministar Dragan Šutanovac. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, od prvog momenta kada je došlo do neplaniranog incidenta koji se desio 25. jula uveče, praktično pod okriljem mraka, Ministarstvo odbrane i Vojska Srbije je u skladu sa svojim zakonskim ovlašćenjima i u skladu sa međunarodnim sporazumom, koji je za nas obavezujući, postupala u želji da spreči mogućnost eskalacije sukoba i da spreči mogućnost gubitka života i na jednoj i na drugoj strani. Podsećam da je samo spletom srećnih okolnosti te noći izbegnuta veća tragedija od ove tragedije koja je bila, da smo imali više ranjenih i jednog poginulog, a da smo imali priliku da vidimo i na medijima veliki broj vozila koja su praktično pretrpela vatrenu paljbu. Kažem, samo srećom nije došlo do tragičnijih sleda stvari. Od tog momenta, 25. jula, u konstantnom smo kontaktu sa KFOR-om, bilo sa gospodinom Bilerom preko naših izaslanika koji su bili na Kosovu, bilo sa njegovim zamenikom preko našeg Generalštaba, bilo sa komandantom južnog krila NATO, admiralom Okvirom, koji komanduje iz Napulja. Zbog čega sa KFOR-om? Zato što je KFOR jedini autorizovan sporazumom iz 1999. godine, koji je tadašnja SRJ potpisala, na osnovu koga je završeno, kao što znate, bombardovanje i na osnovu toga su ušle međunarodne vojne snage na KiM, među kojima je upravo KFOR. Kao što znate, tada je i definisana kopnena zona bezbednosti i tada je definisana mogućnost, način i obim saradnje vojske tadašnje Jugoslavije i snaga KFOR. Imajući u vidu da svakako KFOR predstavlja jedinice NATO, mi smo 27. jula na proširenom vojnom komitetu, na kome prisustvuju predstavnici NATO zemalja, kao i zemalja Partnerstva za mir, putem izlaganja generala Đukanovića informisali sve zemlje šta se po našem viđenju dešavalo na prostorima KiM i insistirali da dobijemo potpunu podršku za sprečavanje dalje eskalacije nasilja, insistirali na vraćanju stvari u normalu, resetovanje odnosa i pokušaja stvaranja uslova za nastavak dijaloga i za nastavak razgovora u želji da konačno nađemo rešenje koje će sprečiti ekstremiste da dođemo u situaciju dalje eskalacije. Istog dana zamenik načelnika Generalštaba, general Bjelica imao je sastanak u Nišu sa zamenikom komandanta KFOR, na kome smo dobili određene informacije i na insistiranje nam se reklo zbog čega mi nismo bili obavešteni o tim mogućnostima. Rečeno je da ni komanda KFOR nije imala saznanje šta može da se desi pod okriljem noći 25. jula. Očigledno je da postoji jedna unilateralna želja vlasti u Prištini da na jedan totalan neprihvatljiv način, pod okriljem mraka, ide u pravcu rešavanja problema koji ne mogu da se rešavaju na taj način, odnosno putem sile. Ono što je trenutno stanje na terenu nas vraća na Kumanovski sporazum, Vojska Srbije zajedno sa predstavnicima Ministarstva unutrašnjih poslova, odnosno žandarmerije, koja se nalazi u kopnenoj zoni bezbednosti, a na osnovu Kumanovskog sporazuma, odnosno aneksa Kumanovskog sporazuma, po kojem imamo moguće prisustvo uz samu administrativnu liniju, je povećala svoje patrole u želji da spreči eventualne prelaske sa jedne i sa druge strane i stvaranje ambijenta konflikata širih razmera, u kojim bojim se da bi mi kao žrtva događaja 25. jula ispali upravo krivci. Nažalost, u nekim segmentima nismo uspeli da iskontrolišemo događaje, tako da se desilo paljenje prelaza Jarinje, što je upravo, verujem, i bila želja onih elemenata u Prištini koji su želeli da prikažu albansku stranu kao žrtvu, a srpsku stranu kao nasilnu i to je jedna slika koje je negde u javnosti svetskoj promenila odnose i od tog momenta svakako imamo mnogo više tenzija i mnogo više problema u želji da objasnimo da je srpski narod na KiM, žrtva a ne krivac za događaje koji su se desili. U danima koji su pred nama dajemo sav kapacitet našim diplomatskim mogućnostima da nađemo rešenje i svakako nastavljamo da komuniciramo u skladu sa Međunarodnim sporazumom koji je potpisan 1999. godine i sa ovlašćenjima u želji da ovo trenutno stanjekoje postoji na KiM ne preraste u nešto što, verujem, da niko danas ovde ne bi želeo i niko danas ovde nema čak ni skrivenu nameru da se tako nešto desi našim građanima na KiM. Verujemo da postoji volja sa obe strane, verujemo da KFOR i pored toga što je u određenim momentima izašao iz svog mandata nema interes da dođe do sukoba sa građanima na KiM. Verujemo da će oni učiti svoj maksimum da do tog sukoba i ne dođe. Sa druge strane, činimo napore putem diplomatskih kanala, vojno-diplomatskih kanala da utičemo upravo na one zemlje koje su ključne i uticajne u sastavu KFOR, da im objasnimo da je neophodno resetovanje odnosa i vraćanje na početne pozicije, jer svaka druga pozicija nam stvara problem i stvara veliku tenziju, jer naprosto tim pokušajem zauzimanja graničnog prelaza od strane onih jedinice koje ni u jednoj zemlji u svetu ne drže granične prelaze u stvari je destabilizovano poverenje u međunarodnu zajednicu, a samim tim destabilizovano poverenje i u akte koje imamo i verujemo da to poverenje mora da se vrati, jer danas ako sagledamo situaciju na KiM, ukoliko bi zamislili da tamo ne postoji prisustvo međunarodnih vojnih snaga, bojim se da bi danas Srbija bila uvučena u nešto u čemu je 90-ih godina bila po pravilu gubitnik. Želimo da se ova stvar reši na miran način. Potpuno smo posvećeni miru, u ubeđenju da građani Srbije imaju poverenje u ono što radi vrh države i da ćemo i iz ovog problema izaći mnogo bolje nego što smo izlazili iz problema u nekom prošlom vremenu, kako 90-ih godina, tako i početkom 2000. godine. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Dajem reč ministru Ćirić Nebojši.
Poštovana predsednice, uvaženi poslanici, dame i gospodo, samo kratko ću izvestiti ovaj dom o situaciji vezanoj za tzv. carinske pečate, za situaciju u okviru CEFTA sporazuma. Podsetiću vas da je cela ova situacija započeta blokadom od strane administracije na Kosovu vezano za plasman srpskih proizvoda na teritoriju KiM. Vlada je zauzela jednoglasan stav da se radi o kršenju CEFTA sporazuma. Konkretno, mi smo 25. jula na Vladi doneli odluku i uputili zvanično pismo CEFTA-i, u skladu sa članom 42. stava 2. CEFTA sporazuma. Jasno smo ukazali da su odluke administracije u Prištini flagrantno kršenje članova 1, 3, 4. i 5. CEFTA sporazuma. Pismo koje smo uputili, uputili smo UMNIK Kosovu. Od 2011. godine predsedavajući CEFTA sporazuma jeste UMNIK Kosovo. Procedura podrazumeva od momenta slanja pisma rok od 90 dana u kome će ili doći do rešenja problema putem bilateralne konsultacije ili uključivanje medijatora, a ukoliko se to ne desi Republika Srbija ima pravo da pokrene međunarodnu arbitražu i da u sklopu međunarodne arbitraže zatraži čak i nadoknadu štete koja je prouzrokovana nezakonitim postupcima administracije u Prištini. Moram da kažem da naše konsultacije sa UNMIK-om nisu prekidane, predstavnici ministarstva ekonomije su juče imali neformalni sastanak zajedno sa predstavnicima Ministarstva finansija, inostranih poslova i Ministarstva za KiM sa predstavnicima UMNIK-a. Na njihovu inicijativu, moram da kažem, njihov predlog je bio da se situacija sa nepriznavanjem, kako oni kažu, pečata rešava unutar CEFTA sporazuma, a ne bilateralnim razgovorima. Naravno, po tom pitanju ćemo se izjasniti, ali moram da napomenem, CEFTA je zamišljena kao organizacija ili sporazum koji treba da podstiče slobodnu trgovinu. Procedura je takva kakva je. Mi smo je apsolutno ispoštovali, odreagovali odmah nakon nezakonitih postupaka, tako da ćemo videti. U svakom slučaju, rešavanje ovog problema oko pečata mislim da je trenutno i definitivno u senci trenutne situacije koja se dešava na severu Kosova, ali sa strane Vlade Republike Srbije svi mehanizmi u okviru CEFTA sporazuma su pokrenuti. Takođe, želim da kažem da mi plasiramo oko 350 miliona evra proizvoda na teritoriju KiM i da zajedno sa predstavnicima privrede naših preduzeća traži,o načine da ova roba i dalje stiže na Kosovo. Samo toliko. Takođe ćemo vas izveštavati u narednom periodu o tome kakva je situacija unutar CEFTA-e. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predstavnika predlagača želi reč? Reč ima ministar Goran Bogdanović, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, poštovati gospodine predsedniče Srbije, dozvolite mi da vas hronološki izvestim i ovim nemilim događajima koji su se u poslednjih pet dana dešavali na prostoru severa KiM. Pokušaj preuzimanja administrativnih prelaza Jarinje i Brnjak u noći između 25. i 26. jula i kriza koja je tom prilikom otpočeta predstavlja do sada najveći izazov miru i stabilnosti, ali i najozbiljniji pokušaj Prištine da posle jednostrano proglašene nezavisnosti prodre sa svojim institucijama na sever KiM. Pripadnici specijalnih jedinica kosovske policijske službe su 25. jula posle 21,00 časa krenuli u koordiniranu akciju zauzimanja administrativnih prelaza Jarinje i Brnjak. Tom prilikom koristili su gotovo sve efektive svojih specijalnih jedinica koje su imali na raspolaganju. Građani ovog dela Pokrajine su se samoorganizovali i blokirali magistralne puteve Kosovska Mitrovica – Ribariće i Kosovska Mitrovica – Raška radi sprečavanja daljih pokreta i pokušaja nasilnog preuzimanja administrativnih prelaza. Oko 23,00 časa 25. jula administrativni prelaz Brnjak, poznat kao kapija 31, je nasilno preuzet od strane specijalne policije privremenih vlasti u Prištini. Ubrzo posle toga Srbi iz ovog dela KiM blokirali su administrativni prelaz Brnjak, dok je na potezu ka Leposaviću blokada u potpunosti uspela. Nešto kasnije, oko jedan čas posle ponoći dolazi do okupljanja građana u Kosovskoj Mitrovici, a pripadnici KFORA i Euleksa radi sprečavanja eventualnih sukoba blokiraju glavni ibarski most. Tek oko tri časa posle ponoći građani severnog dela Mitrovice su se razišli, čime je i otklonjena opasnost od eventualno međuetničkih sukoba, te su se pripadnici KFORA i Euleksa povukli sa ibarskog mosta. Odmah po dobijanju informacije o pokušaju nasilnog preuzimanja prelaza, zajedno sa šefom za dijalog sa Prištinom, Borislavom Stefanovićem, sam se po nalogu Vlade Republike Srbije uputio na sever Pokrajine. Naš cilj je bio da na samom terenu smanjimo tenzije, sprečimo dalju eskalaciju, ali i da ostvarimo direktnu komunikaciju sa svim relevantnim statusno neutralnim akterima na teritoriji Pokrajine. Time smo želeli da jasno ohrabrimo srpsko stanovništvo u ovom delu Pokrajine, ali i da demonstriramo spremnost Vlade Republike Srbije da sva, pa i najsloženija pitanja i situacije rešava mirnim i diplomatskim sredstvima. Tokom noći 25-og, kao i tokom jutra 26. jula, građani su uspeli da barikadama spreče ubacivanje pojačanja specijalnih jedinica prištinske policije. Od samog pristizanja na lice mesta, oko tri sata ujutru, bili smo u stalnom kontaktu sa komandantom KFOR-a generalom Milerom, ali nažalost, predstavnici ostalih misija, naročito UNMIK i Euleks su u početku pokazali znatno manju spremnost da se uključe u rešavanje ovog problema. Istovremeno, trudili smo se da o svemu na licu mesta obaveštavamo građane, potpuno transparentno, bez ikakvog ulepšavanja i samo istinito. Upozoravali smo, pri tom, na činjenicu da se grubo krše odredbe Rezolucije 1244 i da ovakvo stanje preti da eskalira u nasilje sa teškim posledicama. Uprkos svemu ovome, suočili smo se sa nizom otežavajućih faktora. Tokom čitave prve noći krize, predstavnici dobrog dela međunarodne zajednice su, uz retke izuzetke, bili nedostupni i pasivni. Tek kada je postalo jasno da je akcija Prištine bila neuspešna, jednostrana i avanturistička i pod maskom sprovođenja punog trgovinskog embarga i uspostavljanja kontrole na glavnim tačkama na severu KiM, počeli su da se oglašavaju i predstavnici međunarodne zajednice. Ovako ponašanje pothranjuje naše sumnje da Priština nije povukla ovaj potez bez bar prećutne saglasnosti dela međunarodne zajednice. Bilateralne članice međunarodne zajednice, koje su priznale jednostrano proglašenu nezavisnost KiM, iznosile su dvosmislene stavove koji su implicitno podržavali Prištinu. Uglavnom se sve svodilo na to da ne odobravaju akciju Prištine, uglavnom, ali se potpuno razumeju u ovo što je uradila i što je povukla Priština kao jednostran akt. Bivši specijalni predstavnik EU, a sada aktuelni međunarodni civilni predstavnik Piter Fejt je ovu avanturu eksplicitno podržao. Što se tiče samih međunarodnih misija na KiM, njihovo ponašanje je tokom najvećeg dela krize bilo prilično konfuzno i nekonzistentno. Inicijalne informacije sa terena su ukazivale da je nekoliko džipova Misije EU bilo u koloni u kojoj je tzv. "Rosa" krenula na sever KiM, da bi se posle inicijalnih reakcija Euleks u potpunosti povukao i tokom nastavka krize imao vrlo uzdržanu i slabo primetnu ulogu. Jedini međunarodni činilac koji je u prvim satima krize uzeo aktivnu ulogu i uključio se u dijalog sa srpskim predstavnicima bio je KFOR. Upravo ovako nedovoljno jasno postavljanje međunarodne zajednice prema Prištini dovelo je do toga da Priština ovakav odnos shvati kao implicitno ohrabrenje za nastavak svojih akcija, pa je tokom popodneva 26. jula, odmah nakon povlačenja albanskih specijalaca sa administrativnih prelaza Brnjak, došlo do njihovog pregrupisavanja i ponovnog pokušaja da preuzmu ovaj prelaz. Tom prilikom su pregrupisani sa pojačanjem pripadnici tzv. "Rose" pucali na Srbe, koji su sa svojim vozilima učestvovali u blokadi i koji su tom prilikom odgovorili na vatru. Nažalost, taj epilog je krunisao da smo imali pogibiju jednog policajca kosovskih policijskih službi. Pripadnici ove jedinice su se zatim povukli posle okršaja u pravcu južnog dela Kosovske Mitrovice, a građani su nastavili sa blokadama magistralnog puta. Posle ovog incidenta, tokom popodneva 26. jula, na administrativnom prelazu Jarinje, postignut je dogovor sa komandantom KFOR-a da se do srede, 27. jula, do 08,00 sati, sa svih administrativnih prelaza u svoje baze u južnom delu Kosovske Mitrovice i Prištini povuku svi pripadnici specijalne jedinice "Rosa" i da se izvrši potpuni povraćaj na pređašnje stanje. Nažalost, situacija se potom ponovo zakomplikovala, obzirom da je KFOR posle, u početku principijelne uloge, počeo ponašati se prvo nejasno, a zatim u potpunosti prekoračio okvire Rezolucije 1244 i zauzeo pozicije na liniji Prištine. Naime, uz pomoć svojih helikopterskih jedinica iz sastava KEJFOR-a, oni su prebacivali pripadnike KPS policije i carinika na administrativne prelaze Brnjak i Jarinje. Uprkos tome što dogovor od prethodnog dana o povlačenju specijalnih jedinica i vraćanju na pređašnje stanje nije u potpunosti ispoštovan, ponovo je ostvaren susret sa komandantom KFOR-a tokom popodneva 27. jula. Nakon sastanka omogućen je prolaz koloni američkog kontingenta KFOR-a. Odmah po sastanku na administrativnom prelazu Jarinje, komandant KFOR-a, zajedno sa predsednikom opštine, obratio se prisutnim učesnicima blokade, apelujući da se sačuva mir i da ne ulaze u prostor administrativnog prelaza. Obzirom na složeno stanje, predsednici opština na severu KiM proglasili su vanredno stanje i obavestili građane o svemu ovome. Srbi na severu KiM su ovakvo ponašanje KFOR-a protumačili kao podršku ciljevima Prištine. Moram, poštovani poslanici, to da vam kažem jer to je percepcija koju smo mi dole primetili kod građana. Ovakvim postupanjem, umesto spuštanja tenzija, KFOR je praktično dopustio da se stvori utisak da je vojna misija instrumentalizovana od strane Prištine i da se na vrlo grub način krši Rezolucija 1244. Srbi na severu KiM susve vreme strahovali od mogućnosti da Priština preko KFOR-a ostvari ono što nije uspela nasilnim akcijama. To je dovelo do toga da ekstremisti na srpskoj strani organizuju paljenje objekta na administrativnom prelazu Jarinje, koje se dogodilo oko 19,00 sati 27. jula. Tom prilikom je grupa od 50 maskiranih lica zapalila privremene objekte kosovske policijske službe i tzv. carine Kosova. U napadu su korišćeni molotovljevi kokteli, a nakon izazivanja požara objekti su srušeni. Prilikom napada čula se i rafalna paljba iz pravca gde su bile stacionirane snage KFOR-a. Obzirom da Vlada Republike Srbije, po Rezoluciji 1244, nema ingerencije na tom području i da tamo nema pripadnika naših bezbednosnih snaga, na sprečavanje tog incidenta nismo mogli da utičemo. Desetak pripadnika kosovske policijske službe i Euleksa, koji su se zatekli u objektima administrativnog prelaza, evakuisano je na našu stranu administrativne linije i MUP Republike Srbije je ponudio Euleksu svu neophodnu pomoć. U toku noći, 27. na 28. jul, na blokadama magistralnog puta Raška-Priština dozvoljen je prolaz meštanima i pripadnicima KFOR-a i Euleksa. Oko 01,00 sat posle ponoći na administrativnom prelazu Jarinje okupljenim građanima samo preneli da je sa KFOR-om dogovoreno da njihovi pripadnici preuzmu kontrolu na administrativnom prelazu. Nakon toga, pripadnici američkog kontingenta KFOR-a raspoređeni su sa obe strane lokacije prelaza da bi nakon što je prelaz raščišćen, u čemu smo im pomogli, tj. pomoglo lokalno stanovništvo oko podneva, sem putničkih vozila, omogućen je saobraćaj autobusa i kamiona. Istovremeno, između 14,00 i 14,30 časova, pripadnici KEJFOR-a uspostavili su totalnu blokadu na administrativnom prelazu Brnjak, tako da je saobraćaj na magistralnom putu Kosovska Mitrovica-Ribarić u tom vremenskom periodu bio u prekidu. Od 14,30 časova, omogućen je prolaz vozilima preko administrativnog prelaza, i to selektivno, uz pojačanu kontrolu. Blokada je i dalje važila za autobuse i za teretna vozila sa robom iz Srbije. Tom prilikom je uočeno prisustvo pripadnika KPS, tzv. granične policije i carinske službe Kosova albanske nacionalnosti, koji su za sada na prelazu samo posmatrači, bez aktivnog učešća u kontroli vozila i putnika. Istovremeno, u delu pokrajine južno od Ibra došlo je do eskalacije nasilja i incidenata prema Srbima na KiM. Dana 27. jula, oko 12,30 časova kod sela Sušice, okolina Štrpca, tri naoružana lica albanske nacionalnosti fizički su napali Radišu Milenkovića koji se vraćao kući posle branja pečuraka. Dana 28. jula, oko sedam časova ujutru, pripadnici specijalne jedinice KPS Rose fizički su zlostavljali Marković Duška i Svilanović Zorana iz sela Klokot na putu Uroševac – Skoplje. Njih je presrela patrola pripadnika Rose, sprečila im put i sa uperenim automatskim oružjem nasilno ih izvukla iz vozila. Istog dana maltretiranje od strane KPS u Lipljanu sveštenik SPC Igor Đokić je fizički napadnut i poručeno mu je da se vrati u Srbiju, pošto je sveštenik rođen u centralnoj Srbiji. Situacija je dodatno iskomplikovana i otežana postupcima, izjavama predstavnika međunarodnih zajednica koji su izrazili spremnost da potpuno sprovode akte Prištine o trgovinskom embargu i raspoređivanju albanskih policajaca i carinika na administrativne prelaze. Takođe, pretvaranje prelaza Brnjak i Jarinje u tzv. zabranjenu vojnu zonu u kojima je dozvoljena primena bojeve municije, pojačala je tenzije. Malo je reći da su ovakve izjave i postupci koji su dolazili iz Prištine i dela međunarodne zajednice bili u potpunoj suprotnosti sa svim garancijama o vraćanju u pređašnje stanje koje je naša strana dobijala u prethodna tri dana. Usled ovoga je narod sa severa KiM tokom noći, 28. i 29, blokirao na više mesta magistralne pravce Haraško i ka Ribariću, sprečavajući mirnim blokadama prolazak vozila KFOR-a, Euleksa, svaki pokušaj pomeranja KPS. Tokom jutra 29. jula na administrativnom prelazu Brvnjak pokušalo se sprovođenje odluka vlasti u Prištini, ali s obzirom na mirne blokade i stanje na terenu oba prelaza ubrzo su bila zatvorena. Istovremeno, tokom popodneva 29. jula se pokušalo sa još jednom rundom razgovora sa komandantom KFOR i predstavnicima EU ne bi li se ponovo privoleli na poštovanje inicijalno datih garancija u potpunom povraćaju na pređašnje stanje. Ovi pokušaji nisu doveli do pomaka. KFOR je insistirao na uklanjanju blokada, dok mi sa naše strane ne nameravamo da odustanemo od mirnih protesta i blokada. Jučerašnja i noćašnja situacija je relativno mirno rešena tako što se KFOR povukao. Tokom noćinije bilo daljih tenzija. Međutim, jasno nam je poručeno da će KFOR pribeći upotrebi sile svaki sledeći put. Zbog toga mi nastavljamo budno da pratimo razvoj događaja, jer ne možemo isključiti ni da u momentu dok ova sednica teče neće biti pokušaja upotrebe sile od strane KFOR. Jasno je da se Priština umirila pošto očekuje da vojna misija odradi njen posao. Može se zaključiti, poštovani poslanici, da smo dosadašnjim razgovorima uspeli da izdejstvujemo da pripadnici specijalnih jedinica tzv. kosovske policije budu povučeni sa severa KiM. Međutim, potpuno je jasno da nisu ispoštovane garancije da će stanje biti normalizovano i vraćeno na situaciju pre incidenata. KFOR je evidentno počeo da postupa na linijama koje ne poštuje Rezolucija 1244. Usled toga, još uvek su prisutne tenzije među srpskim stanovništvom i ne mogu se isključiti pokušaji ekstremista sa obe strane da manipulišu građanima i da izazovu još teže incidente. Moramo priznati da su naše aktivnosti bile izrazito limitirane i sa izrazito ograničenim manevarskim prostorom. Naše glavno oružje je bio dijalog i opredeljenje da ne povučemo ni jedan potez koji bi ugrozio opstanak Srba u našoj južnoj srpskoj pokrajini. Diplomatskom i pregovaračkom aktivnosti se samo privremeno i delimično otklanja opasnost od pokušaja da se nametnu neprihvatljiva rešenja. Uprkos tome, ostaju otvorena pitanja sa kojima ćemo morati da se suočimo i da definišemo nove odgovore kako bi što uspešnije odgovorili na spremnost međunarodne zajednice, prištinskih vlasti da postupaju suprotno okvirima Rezolucije 1244 UN kojima su ustanovljene. Obzirom na složenost trenutka, smatram da Narodna skupština Republike Srbije treba da podrži aktivnosti Vlade Republike Srbije na odbrani interesa države Srbije na prostoru KiM. Sada na kraju, poštovani poslanici, želim da vam prenesem poruku građana, ne samo sa severa KiM nego i južno od reke Ibar, znači čitave teritorije naše srpske južne pokrajine, da danas pokažemo jedinstvo, ne jednoumlje, i da pokažemo svima da nam je istinski stalo da odbranimo KiM, da ovu tešku situaciju na KiM ne koristimo u strančarenja, u prikupljanju jeftinih političkih poena. Ovo je molba svih ljudi dole koji žive na KiM, ovo je molba ljudi koji sad u ovom trenutku stoje na barikadama. Molim vas, želim i ovog trenutka da svi poslanici, pogotovo ovi sa KiM, bez obzira na partijske stavove i partijske razlike, podrže posebno ovu rezoluciju koju je Vlada Republike Srbije danas predložila. To je poruka svih građana KiM bez obzira kojoj stranci pripadaju, jer i ovih 4-5 dana smo bili u situaciji da se uverimo kakvo jedinstvo postoji i zašto se u stvari građani dole zalažu i na koji način svoje istinske, legitimne interese brane. Hvala vam još jedanput.
Reč je o deklaraciji, a samo dozvolite najpre da reklamira Poslovnik narodni poslanik, Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je ukupno pet amandmana na Predlog deklaracije Vlade Srbije koji se odnosi na aktuelnu situaciju na Kosovu i Metohiji i iz izveštaja Zakonodavnog odbora se vidi da su na sednici Zakonodavnog odbora razmatrati samo amandmani Dragana Todorovića, Aleksandra Martinovića i Borisa Aleksića, ali iz ovog izveštaja ne vidimo da su uzeti u razmatranje amandmani generala Božidara Delića i Dejana Mirovića. Vrlo važni amandmani koji suštinski popravljaju tekst Predloga deklaracije jer za razliku od Vlade Srbije koja eufemistički kaže "deo međunarodne zajednice", mi jasno ukazujemo koji je deo međunarodni zajednice prekršio Rezoluciju 1244, da je to NATO pakt i da je to većina država članica EU, pa molim gospođo predsednice vas ili predsednika Zakonodavnog odbora da nam u skladu sa članom 163. Poslovnika Narodne skupštine obrazloži zašto amandmani Božidara Delića i Dejana Mirovića nisu razmatrani na sednici Zakonodavnog odbora.
Zahvaljujem. Reč ima predsednik Zakonodavnog odbora, gospodin Vlatko Ratković.
Zahvaljujem gospođo predsednice, dakle, Zakonodavni odbor je na današnjoj sednici razmatrao Predlog deklaracije kao i podnete amandmane. Podsetiću uvaženog kolegu da se vodi jedinstven pretres na današnjoj sednici , s obzirom da se radi o predlogu akta koji nije zakon nego deklaracija. Na sednici odbora razmatrani su amandmani, dostavljeno je mišljenje Narodnoj skupštini, ova dva amandmana o kojima govori kolega Martinović nisu odbačeni, o njima nije iznet stav, nisu u izveštaju, ali o njima se dakle, raspravljamo i može se raspravljati na današnjoj sednici. Prema tome, kao u odnosu na ostale amandmane ukoliko predstavnik predlagača nađe da su oni celishodni, može da ih prihvati, matični odbor takođe i naravno narodni poslanici u plenumu. Zahvaljujem.
Očigledno je da su amandmani u proceduri, ravnopravni sa svim ostalim amandmanima. Ponovo se javljate po poslovniku, ne možete isti član dva puta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez želje da usijavam atmosferu na ovoj sednici, ali dozvolite, član 163. stav 2. Poslovnika: "nadležni odbor će nepotpune i amandmane sa uvredljivom sadržinom odbaciti, o čemu će Narodnoj skupštini podneti izveštaj". Ako predsednik Zakonodavnog odbora smatra da je uvredljivo pominjati NATO pakt i većinu država članica EU kao agresore na srpski narod na Kosovu i Metohiji o tome je morala da podnese izveštaj, a ne da nam daje ovakvo jedno prilično nepotpuno i netačno tumačenje.
Mislim da je bilo jasno da amandmani nisu odbačeni, već da se o njima nije raspravljalo. Dajem reč gospodinu Borislavu Stefanoviću, šefu pregovaračkog tima. Izvolite.
Hvala lepo. Predsednice, poštovani narodni poslanici, ja ću biti vrlo kratak, o ovom što želim da vam iznesem danas, posle povratka sa KiM i pred naš ponovni odlazak tamo. Situacija je zaista dramatična. Ona poprima razmere elemenata vanrednog stanja i maltene ratnog sukoba. Tako da u tom smislu, ja moram između ostalog, osim toga o čemu smo pregovarali s generalom Bilerom, da kažem i o tome kakvo je trenutno stanje dok mi pričamo ovde i dok se bavimo članovi da li je ovaj član ili onaj član prekršen, da čujete šta se ovog momenta dešava na KiM, na onim barikadama gde ljudi čekaju neki signal iz ove Skupštine. U svakom slučaju, mi kao što ste čuli od ministra Bogdanovića, smo otišli odmah na Kim, tu noć kad je počela kriza. Zatekli smo narod, koji je potpuno uznemiren, izbezumljen, bez bilo kakvog odgovora, bez bilo kakve direktive, bez direkcije u kakvom pravcu će se kretati, osim da blokiraju put. Prelaz Brnjak je zauzet odmah. Prelaz Jarinje nije zauzet samo zato što su građani Leposavića, dovoljno brzo reagovali u tom smislu. Bilo je na ivici eskalacije oružanog sukoba. U tom momentu smo stigli pred građane, odmah im se obratili i odmah zatražili da ostanu mirni. Odmah sam stupio i ministar Bogdanović sa mnom, direktno u razgovor s generalom Bilerom, koji je na naš poziv došao na lice mesta. U tom trenutku zapovednik KFOR-a ulazi u ulogu pregovarača sa našom stranom, ne želeći tu ulogu. Mi ulazimo u pregovore sa nekim ko može da razgovara, s obzirom da komandant rosu policije na moje insistiranje nije bio spreman o bilo čemu da priča, sem eventualno o tomu da se mi pomerimo, što mi nismo mogli da prihvatimo. Ovaj razgovor, kao i svaki drugi s generalom Bilerom se ticao sledeći tačaka. Prvo, da se odstrani apsolutno i u potpunosti rosu policije sa severa Kosova i Metohije. Drugo, da odblokiraju putni pravci. Treće, da se dogovorimo oko statusa i funkcionisanja dva administrativna prelaza, barem u privremenom smislu. Prva tačka je u potpunosti rešena kroz naš dogovor. Druga tačka je bila u potpunosti rešena kroz naš dogovor i treća tačka nije rešena zbog toga što KFOR na žalost nije mogao da da garancije da više neće prevoziti tzv. carinike Kosova na administrativne prelaze. To su stvari o kojima smo razgovarali. U međuvremenu se juče desila velika kriza, kada je veliki konvoj KFOR došao do blokade, gde je bio veliki broj naših građana koji su mirno protestvovali i sedeli na putu. Mi smo ponovo ušli u razgovor sa generalom Bilerom i posle tro i po časovnog razgovora, pri građani sve vreme sede na suncu, na putu zajedno sa sveštenicima SPC i zaposleni u institucijama, uspeli smo da se dogovorimo da se sačuva mir i ljudski životi, i da se KFOR vrati u svoju bazu, za sada. Istovremeno, kao što ste čuli da je rečeno da je to samo za sada. Ono što mi imamo akutni problem i na čemu radi ceo državni vrh i predsednik Republike i ovog momenta, je da pokušamo da sprečimo, dame i gospodo, da probiju blokadu. Ako dođe do nasilnog proboja blokade, što smo juče teškom mukom sprečili, uvek je moguća dalja eskalacija i ulazak u neki sukob koji niko ne želi. Republika Srbija i Vlada Republike Srbije i građani koji su sa nama tamo stajali su potpuno jedinstveni u sledećim stvarima. Prvo, mi ne želimo nikakav sukob i niko ne želi nikakvo nasilje, nasilje se osuđuje u potpunosti. Druga stvar, situacija na administrativni prelazima treba da se vrati u stanje u kom je bila da bi dali šansu dogovoru oko njihovog funkcionisanja. Kao kontra mera na blokadu građana, KFOR je uveo potpunu blokadu dva administrativnaprelaza, potpunu blokadu. Dakle, bolesnici, majke sa decom, namirnice, lekovi, ništa ne može u ovom trenutku da prođe. To je uslov da se odblokiraju administrativni prelazi, da građani severa KiM dignu blokadu puteva. Oni to ne žele, dok se ne ispuni zahtev da se stvari na administrativnim prelazima vrate u pređašnje stanje. To je situacija na terenu. Ono što je istina je da su svi jedinstveni u tome. Nema podela na partije. Moram da vam pročitam imena ljudi koji tamo stoje sa narodnom, dok mi ovo govorimo i koji nas sad slušaju i koji su sve vreme potpuno zajedno sa predstavnicima Vlade naporno radili na rešavanju ove krize, koji su dali punu podršku svim našim naporima da dođemo do rešenja mirnim putem, a što je jedini način da se ova kriza reši. Moram da kažem, to su gospodin Dragiša Milović, predsednik opštine Zvečan iz DSS, to je gospodin Slaviša Ristić, predsednik opštine Zubin Potok iz DSS, to je gospodin Ninić Branko, predsednik opštine Leposavić iz DS i to je gospodin Krstimir Pantović, predsednik opštine Kosovska Mitrovica iz SNS. Tu je, naravno, Radenko Nedeljković, načelnik Kosovsko-mitrovačkog okruga. Molim vas aplauz za ove ljude. [[aplauz]] To su ljudi, gospodo, koji tamo stoje sa narodom i čekaju, da pokušamo da rešimo ovu krizu. Ako ćemo mi danas ovde još jednom da konstatujemo da je nebo plavo. Ako ćemo da konstatujemo da jedinstvo je ime za novine koje Srbi čitaju na Kosovu i Metohiji i ništa više od toga, onda je najbolje da sad odmah se svi pozdravimo sa Kosovom i Metohijom. Hoću da vam kažem još jednu stvar. Nas očekuje težak dan i teških nekoliko dana pred nama. Mi ćemo dalje nastaviti da se dogovaramo oko dve stvari. Pravo, da nađemo rešenje za blokadu puteva. Drugo, da nađemo rešenje za administrativne prelaze. Građani su jedinstveni u svojim zahtevima. Čuli ste ih. Oni žele isto što i država Srbija, ali su isto tako jedinstveni da ne sme biti bilo kakvog nasilja i da se svaki ekstremizam i ono što se desilo na Jarinju, mora osuditi najoštrije. To je nanelo ogromnu štetu našim nacionalnim interesima. Svaki takav akt će se, verujte, da se lupa o leđa Srbima južno od Ibra, kao što su počeli da rade. Dajte da budemo svesni šta se ovde dešava. Ono što će biti užasna poruka iz ovog uglednog, visokog Doma građanima koji sad ovo gledaju, je da neko pokuša da ovo stranački iskorišćava dok gori požar. Da mi ne damo podršku ovoj deklaraciji. U vrtlogu ove krize, dame i gospodo, iz koje smo došli da vam se obratimo, izražavajući puno poštovanje za vas, bilo je, nažalost, ljudi na lokalnom nivou, bilo ih je, koji su hteli da ovo stranački iskorišćavaju. Znate šta kažu ti ljudi? Oni kažu, nema šta da se priča, dajte jednostavna rešenja, nemamo mi šta da razgovaramo. Naravno da niko ne da nijedan predlog, nego nema šta da pričamo, nego braćo, hajde da se mi borimo fizički sa ovim problemom. Reći ću jednu stvar za kraj. Naravno, spreman sam da odgovaram i na pitanja i komentare kasnije. Ako nemamo priliku za dijalog, ako nemamo priliku za normalan demokratski proces i dogovor, ako nemamo priliku da pričamo sa bilo kim na ovom svetu, sa bilo kim, niko vama ovde ne sme da pogleda u oči. Verujte, neće, od sramote, ako ne podržite taj jedini put. Sve ostalo je katastrofa. To vam odgovorno tvrdim. Nije bitno da li sam ja ili Goran Bogdanović, uopšte nije bitno. Ono što je bitno da se to nađe kroz dogovor, a laka rešenja koji su neki, nažalost, ljudi na severu Kosova propagirali zadnjih dana, pogoršavajući, nažalost, da sabotiraju ovo što država pokušava da uradi, su rešenja, nema razgovora, a kako ćemo dalje, videćemo, što gore to bolje. Nijedna majka ne sme da zaplače. Nijedan život ne sme da bude izgubljen. Nikom dlaka sa glave ne sme da fali. Kažem vam, svi su građani jedinstveni u tome. Zašto ovo govorim? Zato što postoje neki koji misle da to nije toliko bitno, da nije važno, da neće oni smeti, neće oni na nas, neka kažu ovde ljudi koji su spremni da preuzmu taj rizik. Neka kažu građanima šta je alternativa dogovoru, šta je alternativa ovom dijalogu? U međuvremenu pokušaćemo da rešimo akutnu situaciju i time završavam da se spreči proboj i pokušaj proboja blokade koje imamo danas, građani su jedinstveni i u međuvremenu želim da uputim jedan apel. Prenosim vam pozdrave od tih ljudi tamo kojima trebamo svi zajedno da se vratimo i oni vas mole da budete jedinstveni i da date jedinstvenu poruku iz ovog doma. Hoću da vas zamolim da se što pre razmisli i nađe način za upućivanje pomoći u hrani, medicinskom materijalu, zato što ako kriza nastavi verujte da možemo doći u zaista tešku situaciju. Vlada će naravno, siguran sam, apsolutno učiniti sve. Zahvaljujem vam se.
Zahvaljujem, gospodinu Stefanoviću. Dozvolite da vas obavestim, da ćemo u skladu sa članom 87. i 90. našeg Poslovnika, raditi i nakon 18,00 časova do završetka tačke dnevnog reda, kao i da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica predstavljati Slobodan Samardžić, narodni poslanik. Gospodin Aleksandar Martinović, ponovo reklamira povredu Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 107. Poslovnika, pa kako je krenulo, gospodin Stefanović, ja sam mislio da će krenuti u fizički obračun sa narodnim poslanicima. Gospodin Stefanović je, dakle, ako možete malo da umirite ove koji su za EU i NATO pakt.
Gospodine Martinoviću, molim da uložimo zajednički napor, da atmosfera u sali bude adekvatna, molim, pre svega vas.
Dakle, gospodin Stefanović je činovnik Vlade Republike Srbije, a nije glasnogovornik srpskog naroda na KiM. SRS ne prihvata licemerje izneto od strane predstavnika Vlade, da ne treba ovu sednicu da koristimo za dnevno-političke svrhe, a onda gospodin Borko Stefanović izvređa imena ljudi koji pripadaju DSS, DS, SNS. Drugo, gospodine Stefanoviću, nemojte vi da branite srpski narod na KiM od poslanika, pogotovo ne od poslanika SRS, na delu je NATO agresija. Vi objasnite građanima Srbije, zašto ste za EU. Zašto ste i dalje za EU i zašto ste i dalje za NATO pakt u situaciji kada NATO pakt nastavlja agresiju iz 1999. godine, i da vas pitam gospodine Stefanoviću, da li je tačno da je predsednik Republike, koji jako brine o KiM, otišao da gleda prenos vaterpolo utakmice Srbija-Italija?
Gospodine Martinoviću, nema povrede dostojanstva Skupštine. Gospodin Stefanović je upravo faktografski govorio i svaka rečenica je bila sa tendencijom da se vodi računa, ne samo o dostojanstvu Skupštine, već naravno, pre svega, o potrebi svih građana koji žive na KiM. Da li još neko od predstavnika Vlade želi reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Da.) Gospodin Ljubomir Kragović, ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre početka ove sednice Odbor za KiM je održao svoju sednicu bez prisustva predstavnika Vlade Republike Srbije i svi članovi odbora koji su bili prisutni jednoglasno su podržali da ovaj predlog rezolucije uđe u skupštinsku proceduru, a pošto do tog vremena nismo dostigli, dobili, neophodne materijale, tj. amandmane iz predloga rezolucije koji su uputile druge poslaničke grupe odlučili smo se da ćemo nakon dobijanja tih materijala, odnosno amandmana predloga rezolucije koje su uputile druge poslaničke grupe, odlučili smo se da ćemo nakon dobijanja tih materijala ponovo zakazati sednicu odbora i razmatrati amandmane i o predlozima rezolucije. Ovo je jedan jasan stav jedinstva Odbora za KiM i svih poslanika da se ipak najzad raspravlja o problemu KiM u ovom visokom domu, da se donesu neke smernice, neke preporuke koje bi bile obavezujuće i koje se, nadam, u budućnosti da se poštuju, a ne da se izvrgavaju ruglu kao što su i prethodne rezolucije bile bacane pod tepih, a onda se radilo po jednoj politici koja je dovela do ovoga da ovo što se dešavalo u zadnja tri dana na prostoru KiM. Nema ništa od toga ako se stalno dodvoravamo, i ako samo govorimo, Evropa nema alternativu. Ako Evropa nema alternativu, onda nema ni KiM. Moramo da stavimo do znanja da postoje i drugi prijatelji, postoje na ovoj planeti sa kojima možemo da razgovaramo. Slušao sam sve vas, gospodo, ni jedan od vas, osim ministra Bogdanovića nije pomenuo reč "Euleks", a šta ste nam govorili pre tri godine, da je to misija koja treba da zavede red, rad i disciplinu i blagostanje na prostoru KiM, a sada vas je stid da pomenete misiju Euleksa i čak ono što govorite, govorite u negativnoj konotaciji. Zašto ste uputili dopis SB za hitnu sednicu, zašto niste postali savet u Evropu, jer tamo su ti vaši prijatelji koji vam garantuju da će Srbija sa KiM ući u EU. Ne, to nije tačno, to je pogubna politika ove vlade Republike Srbije, i samo put povratka na teren UN, vraćanje problema KiM može nešto da pomogne srpskom narodu i državi Srbiji u rešavanju problema KiM. Želim ovde da istaknem i reči koje je izgovorio gospodin Borko Stefanović, hajde da se odmah svi pozdravimo sa KiM, vi ste bili, pozdravili ste se, a ja se moram vratiti, koliko sutra ili prekosutra, ne mogu da se pozdravim, gospodine Borko, jer meni su dole porodica, žena i deca, prijatelji i rođaci, moja kompletna familija živi dole na KiM i ja ne mogu sa njima da se pozdravim u vaše ime i u ime vaših zapadnih prijatelja koji nam sve ovo rade. Niko neće ovde da kaže ko je organizovao stvarno tu noć, kako kaže ministar odbrane, neplanirani incident u noći 25. jula, ovo je organizovala privremena institucija, ali uz saglasnost Kristifora Dela i Pitera Fejta, to treba da naglasite i da kažete, uz saglasnost NATO snaga. Niste postavili pitanje zašto su pripadnici američkog KFOR sada na Brnjaku i Jarinju, jel ima podela zona odgovornosti tih snaga na prostoru KiM, jer mi znamo da je zona severnog Kosova pod odgovornošću Francuske, a da Amerika kontroliše drugu teritoriju KiM. Ne, oni su došli sada da nas nauče pameti. Zašto? Zato što ste im vi dali snagu, vi dali prećutno mogućnost da oni dođu i da upadnu na teritoriju KiM, na severni deo i da maltretiraju preostali srpski živalj. Zato što nećete da sagledate realnost, nego želite realnost ostatka Srbije, a ne realnost Srba na prostoru KiM. Zašto želite da poništite dvanaestogodišnju borbu na prostoru KiM, da bi ušli u Evropu, a tamo nikada nećete ući. Da bi dobili status kandidata, da bi dobili sledeće izbore, da bi bili na tim funkcijama i u tim foteljama? Nama se obratio...
Prošlo je pet minuta, a inače niste ni govorili u funkciji izvestioca Odbora, nemate više reč. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani građani Srbije, uvaženi članovi Vlade, dozvolite da u ime partije PUPS sa zadovoljstvom pozdravim ambasadore prijateljskih zemalja, a ujedno da pozdravim i predstavnike ambasada i ambasadore zemalja koje nisu naklonjene Srbiji, i dobro je što prisustvuju današnjoj skupštini da na licu mesta sagledaju šta o situaciji na Kosovu misli parlament Srbije. U ime partije PUPS izneću stav u vezi deklaracije Narodne skupštine Srbije o aktuelnom stanju na KiM nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini. Nakon ispunjavanja svih uslova od strane Srbije, isporukom haških optuženika, koje je od nje tražila Međunarodna zajednica, da bi dobili kandidaturu za ulazak u EU, Srbiji je od strane svetskih moćnika jasno dato do znanja da će priznavanje nezavisnosti Kosova biti novi uslov za dobijanje kandidature za ulazak u EU. To su učinili preko separatista Kosova, koji su nasilno pokušali da promene realno stanje na terenu. Ovim aktom izvršen je dodatni pritisak na Srbiju i učinjen je pokušaj da se suštinski poništi rezolucija 1244 UN. Pri tome, Priština je pokušala da za novonastalu situaciju optuži Srbiju. Znači, na sceni je poznat scenarijo, da se žrtva proglasi krivim. Pitam se kakva bi bila reakcija svetske zajednice da je to Srbija stvarno učinila, iako bi po rezoluciji 1244 na to imala pravo, odnosno da na granici prema Albaniji stacionira oko 1000 vojnika i carinika? Siguran sam da bi usledile sankcije, samo je pitanje u kom obliku. Moramo konstatovati da je stanje u AP KiM veoma složeno, a Srbi i nealbansko stanovništvo se nalazi u izuzetno teškoj situaciji. Oni se naročito posle najnovijih događaja nalaze u izolaciji i izloženi su svim oblicima maltretiranja i ponižavanja. Da je to tako, radi podsećanja navešću samo nekoliko činjenica koje ukazuju na dvostruke standarde kada je u pitanju položaj Srba na KiM. Početkom 90-tih godina sve akcije albanskih pripadnika na KiM od celokupne svetske javnosti proglašene su terorističkim aktom. Međutim, vremenom odnos prema teroristima Međunarodna zajednica menja, a potpomognuti stranim faktorom osniva se tzv. OVK, a terorizam se kao instrument koristi za oduzimanje KiM, a po unapred utvrđenom scenariju. Montirani slučaj Račak NATO je uzeo kao povod za bombardovanje Srbije. Nakon donošenja rezolucije 1244, a radi uspostavljanja mira na KiM, uspostavljena je institucija mirovnih snaga koje su imale zadatak da uspostave mir i funkcionisanje svih institucija do konačnog rešenja statusa KiM. Međutim, od dolaska mirovnih snaga UN i KFOR na KiM se i dalje vode dvostruki standardi. Srbi i nealbansko stanovništvo su i dalje izloženi razno-raznim pritiscima, progonima i maltretiranju. Da je to tačno, ovih samo nekoliko podataka sam preuzeo iz informacija Ministarstva za Kosovo i Metohiju koje su dostavljene Odboru za KiM Narodne skupštine Republike Srbije. Naime, u ovoj informaciji je izneto da je od dolaska mirovnih snaga KFOR-a na KiM iz svojih prebivališta na AP KiM proterano i privremeno raseljeno više od 220 hiljada Srba i drugih nealbanaca. Na prostoru KiM bilo je više od sedam hiljada etnički motivisanih napada, ubijeno je preko 1000 Srba i 14 pripadnika drugih etničkih diskriminisanih zajednica. Kidnapovano je 841 Srbin i 960 ljudi je teško ranjeno. Ovi podaci ukazuju da je u ovom periodu nastradalo više Srba nego za vreme bombardovanja. U navedenoj informaciji se dalje navodi da je od 437 mesta u kojima su živeli Srbi, izuzimajući Leposavić, Zvečane i Zubin Potok, etnički potpuno očišćeno 312 naselja. Albansko stanovništvo je uništilo preko 5.250 nadgrobnih spomenika na 254 grobalja, dok na više od 50 grobalja ne postoji nijedan čitav spomenik. Gotovo deset godina od završetka sukoba u pokrajini najveći broj raseljenih lica i dalje živi daleko od svojih ranijih prebivališta. Konstantan je napad na povratnika i dalje je ograničena sloboda kretanja, a bezbednost Srba i drugih nealbanskih naroda koji su opstali na prostoru Kosova je i dalje neizvesna, njihovi životi su stalno ugroženi, što svedoče i događaji koji su se desili ovih dana. Povratak se opstruira od strane privremenih institucija Kosova i Metohije, a zapošljavanje Srba i drugih nealbanskih pripadnika je skoro nemoguće. Najnoviji izveštaj Dika Martija ukazuje na svu brutalnost i neljudsko ponašanje prema Srbima i nealbanskom stanovništvu. Izveštaj Dika Martija je usvojila Parlamentarna skupština Saveta Evrope, kao i rezoluciju o nehumanom postupanju prema ljudima i nelegalnog trgovini ljudskih organima na KiM. Međutim, sve je to još uvek mrtvo slovo na papiru, a pokušaj da se ovo grozno i suludo delo istraži pre svega opstruiraju oni koji se najviše zalažu za tzv. ljudska prava i tzv. demokratiju, a iz razloga što bi nezavisnom istragom došlo do saznanja da su ta monstruozna dela učinjena pod njihovim okriljem ili najblaže rečeno uz njihov blagoslov. Najnoviji film koji je snimljen u Francuskoj je pokušaj, monstruozni pokušaj da se za ovo delo okrive Srbi. Možemo samo pretpostaviti kakvim pritiscima je bila izložena Srbija da su to, ne daj Bože, Srbi počinili. Kakva nam je sada situacija na Kosovu i Metohiji? Sa našeg aspekta ona je katastrofalna, nestabilna, rizična, sa brojnim izazovima, a moguća je i dalja eskalacija događaja, što potvrđuju današnja izlaganja predstavnika Vlade. Prekraja se istorija KiM, piše nova. Ide se i dotle da manastire nisu gradili Srbi. Ništa što je srpsko nije pošteđeno, ni crkve, ni groblja, ni imovina, a ni životi. Znači, na sceni je poništavanje svih duhovnih, moralnih i kulturnih vrednosti koje Srbiju i Srbe vezuju za KiM. Sve se to nažalost odvija pod okriljem mirovnih snaga i uz blagoslov pojedinih svetskih moćnika. Objektivno rečeno, Srbija se nalazi u nezavidnoj situaciji. Imamo dva suprotstavljena i oprečna stava. Sa jedne strane šiptarski, separatistički, koji vidi samo nezavisno Kosovo, etnički očišćeno, a uz to podržani od onih koji su priznali nezavisnost Kosova. Sa druge strane imamo nastojanje Srbije da očuva teritorijalnu celovitost i suverenost na KiM, uz jasno izraženo opredeljenje za poštovanje ljudskih prava i sloboda svih građana na KiM. Na našoj su strani Ustav, Povelja UN, Helsinški akt i druga međunarodna dokumenta, u kojima su državni suverenitet i teritorijalni integritet temelji savremenog međunarodnog poretka, koja je opet suprotna volji pojedinih država koje su priznale nezavisnost Kosova. Imajući sve ovo u vidu, kao i mnoge druge činjenice o kojima će biti danas rasprave, postavlja se jednostavno pitanje – šta nam je činiti? Kada postavljam ovo pitanje, onda do dogovora moramo doći hladne glave. Emocije nas neće dovesti na dobar put, pri čemu je naše osnovno opredeljenje da se Srbija ne može odreći KiM, a razlozi su nam svima dobro poznati. Mi u rešavanju ovog za nas izuzetno teškog problema, po meni, imamo samo dve opcije. Prva je da uzmemo puške u ruke i počnemo novi rat, što je po mom mišljenju i po mišljenju PUPS suludo i unapred osuđeno na propast, iz razloga što nam je dosta rata, a i posle rata opet se mora pregovarati. Mi za ovu opciju objektivno nemamo nikakvih potencijala, a i da imamo stvarno mislim da je Srbima rata preko glave i vreme je da prekinemo zavijati srpske majke u crno. Ne isključujem ovu opciju, za nju nikada nije kasno, možda ćemo biti primorani na to, i zato nadležni organi o ovom problemu moraju dobro da razmišljaju, ali Srbi ne treba da budu ti koji će to otpočeti. Druga opcija su pregovori, pregovori i samo pregovori. Makar oni trajali veoma dugo, sve dok ne ostvarimo, da tako kažem, približno željen cilj, osnovno uporište mora nam biti rezolucija 1244, insistirajući da se ona dosledno poštuje, iako ona nikada nije u celosti zaživela. Optuživanje, zašto je došlo do toga je po meni suludo, kao što je i suludo sada optuživati i tražiti krivca zbog čega su Srbi na KiM postali manjinski narod. Optuživati Lazara, kralja, Tita, Miloševića je sada beznačajno. Mi smo tu gde jesmo. Nalazimo se u situaciji kakva jeste i to moramo pokušati rešiti na najbolji mogući način po srpski narod. Sve napred izrečeno je svima nama dobro poznato, ali sam osećao potrebu da to kažem iz prostog razloga što smatram da o tome i o mnogim drugim problemima moramo pričati na svakom mestu i u svakoj situaciji. Svakako da to mogu činiti mnogo bolje kompetentni ljudi, koji se bave istraživanjem i istoriju KiM. Moramo na taj način upoznati svetsku javnost o realnom stanju na KiM, naročito umne ljude i one koji su nam naklonjeni. Znam da to mnogi znaju, ali ne smemo zanemariti da su neobjektivna sredstva informisanja anatemisali Srbe i Srbiju, a ta se slika u svetu mora promeniti. Ubeđen sam da će istina kad-tada o KiM izbiti na površinu, jer verujem u onu narodnu izreku – ničija nije gorela do zore. Kada je reč o sadržaju Deklaracija, koju danas ova Skupština treba da usvoji, PUPS smatra da je ona realno oslikala stanje, ne štedeći ni određene međunarodne faktore, a tekst Deklaracije u sadašnjoj situaciji nudi, po nama, jedino moguće rešenje. Mi ne tvrdimo da možda ima i boljih predloga, ali ih mi ne vidimo ili nismo u stanju da te bolje predloge sada uočimo i predložimo. To ne znači da ako neko ima bolji predlog i bolje rešenje da ih nećemo podržati. Naprotiv, svaka dobra ideja je dobro došla i što se nas tiče oberučke ćemo je prihvatiti, samo ako to vodi mirnom rešenju. Želim na kraju da iz Deklaracije prokomentarišem dva ili tri stava. Prvo, u tački 2. i 3. Deklaracije decidno je navedeno da Međunarodna misija na KiM krši statusno neutralne okvire poverene Rezolucije 1244 i time ugrožava ostanak srpskog stanovništva i interese Republike Srbije na prostoru KiM. Sa ovakvom konstatacijom se potpuno slažemo. Ovome bih dodao komentar, kojem jasno nije mesto u Deklaraciji, da je to učinjeno uz naloge i najblaže rečeno blagoslov pojedinih zemalja, pa i članica EU. To jasno ukazuje da će EU, bar one zemlje koje su priznale nezavisnost Kosova, ulazak Srbije u EU usloviti priznavanje nezavisnosti Kosova od strane Srbije. Izrečeno navodi na razmišljanje - da li Srbija po svaku cenu mora ići ka EU? Mi želimo, ali ako nas oni neće ili stalno postavljaju nove uslove, gde će nas to dovesti? Bićemo ni tamo ni amo. Neće Evropa usrećiti srpski narod. Ulaskom u EU mnogi će zažaliti, ali ni sami ne možemo opstati. Prema tome, možda je vreme za izbor alternativnog oglašenja, a to rešenje je poznato. U tačci 5. Deklaracije pod a), b), g), d), đ) i e) Skupština jasno definiše obaveze državnih organa i drugih javnih činilaca u odbrani suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Tu su otvorene sve opcije, samo je bitno da nadležni organi iznađu najbolje moguće rešenje i utvrde obavezu Vlade u redovnom obaveštavanju Skupštine Republike Srbije o razvoju događaja iz pojedinih aktivnosti. Na nama je da ih podržimo. Na kraju da naglasim da će PUPS podržati Deklaraciju, kao i eventualne nove dobre predloge. PUPS apeluje na sve poslanike, kao i na Srbe u celini da ostvarim što veće jedinstvo kod daljih naših mera za rešavanje problema na KiM, da podržimo ovu i dorađenu deklaraciju. To bi sigurno ojačalo naše pozicije u daljim pregovorima. Ujedno apelujemo na međunarodnu zajednica da ispoštuje Rezoluciju o KiM i obezbedi mir na KiM. Hvala lepo.
Narodni poslanik Dragan Marković ima reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, poslanički klub SPS – JS podržaće Predlog deklaracije koji je ponudila Vlada Republike Srbije. Prateći ovih dana šta se desilo na KiM, nisam mogao da čujem od prethodnih govornika malo jaču kritiku sa malo težim terminima kada je u pitanju najveći ratni zločinac, to je predsednik tzv. kosovske vlade Hašim Tači. Zašto je Hašim Tači dao nalog da specijalna jedinica dođe na granični prelaz? Zato što pre par dane je podignuta optužnica protiv njegovog zamenika Ljimaja, zato što sam siguran da postoji mnogo materijalnih dokaza i za Hašima Tačija kada je u pitanju ratni zločin, zato što dvoje međunarodnih predstavnika, Karla del Ponte u svojoj knjizi i još jedan međunarodni predstavnika, rekli su kako je on organizator trgovine ljudskim organima, kako je on slao Srbe u Albaniju u žutu kuću. Kao pokriće pre par dana u Francuskoj je prikazan film gde je potpuno obrnuto stanje, gde su Srbi prikazani kao neko ko je trgovao ljudskim organima, da su lekari Srbi, itd. Očigledno misle da će ponovo medijski da prevare svet kao što su to radili prethodnih godina. Naravno da Beograd nije za to da se Srbi bore i da pale punktove, ali moramo da konstatujemo jednu činjenicu koja ne može da se zaboravi, da Srbi poslednjih 20 godina na KiM su u strahu, ne spavaju. Kada te specijalne jedinice dovedu na granični prelaz Hrvatski vojnici, pripadnici KFORA, šta su ti Srbiji koji su u strahu 20 godina trebali da rade, da aplaudiraju toj jedinici koja je došla na granični prelaz, a da ne piše ni u jednom međunarodnom aktu niti u Rezoluciji 1244 niti u Kumanovskom sporazumu? Pitamo se mi iz poslaničkog kluba SPS – JS šta bi radili Albanci kada bi KFOR prevezao srpske vojnike u Đakovicu i da budu na granici Albanije? Očigledno, siguran sam, da odgovornosti iz Beograda nema niti iko može iz Međunarodne zajednice da okviri Vladu Republike Srbije ili predsednika Republike Srbije, jer takva situacija pod kontrolom ne može da se drži. Mi nismo za to i molimo građana Srbije na KiM da to više ne rade. Ali, šta je razlog pre toga – pečat. Da li zbog jedne takve stvari, a da već započet dijalog između Prištine i Beograda, gde se razgovara o problemu pečata, jednostrani teroristički akt od strane Hašima Tačija se desi i pošalje specijalnu jedinicu na granicu? Dame i gospodo, imao sam nekoliko sastanaka sa veoma važnim ambasadorima poslednjih dana i mogu da vam kažem da veći broj tih ambasadora realno sagledava stanje koje se dešava na KiM. Neću reći, jedan ambasador koji ima najveći staž trenutno u Srbiji, iz jedne važne, razvijene države, članice EU, rekao je da Albanci nisu u pravu, a da neko u ovom trenutku iz međunarodne zajednice podržava ono što radi Tači. Takođe želimo da pitamo Savet bezbednosti i EU ko je napravio tekst Rezolucije 1244? Nisu Srbi, Srbi su naterani da potpišu taj tekst, iako pojedini članovi tog teksta Srbima tada nisu odgovarali, a ni danas nam ne odgovaraju. Rezolucija 1244 se ne poštuje. Molimo međunarodnu zajednicu, mi iz poslaničkog kluba SPS – JS, da se poštuje Rezolucija 1244 i da se ne primenjuju dvostruki aršini na KiM, da Albanci budu uvek zaštićeni. Dame i gospodo, NATO pakt je bombardovao Srbiju zbog genocida i etničkog čišćenja, a u stvari Srbi su doživeli i jedno i drugo i to upravo u narednom vremenskom periodu će se dokazati pojedinim činjenicama. Siguran sam da naši predstavnici i predstavnici Vlade i Vlade Republike Srbije nikada neće prihvatiti nešto što će biti na štetu građana Srbije, ali veoma je teško pregovarati sa nekim ko ima međunarodnu podršku. Šta to više svet traži od Srbije? Sve što ste tražili od nas, dame i gospodo, mi smo ispoštovali. Tražili ste gej paradu, iako 97% građana Srbije to ne voli. Hajde, to su neke evropske vrednosti, u redu. Dame i gospodo, poštovani prijatelji iz Evrope, tražili ste da u Srbiji bude Samit NATO pakta i mi smo rekli – o kej, hoćemo da sarađujemo. Članice NATO pakta su i pripadnici nekih zemalja koji imaju veoma dobre odnose sa Srbijom. Da sam se tada pitao, otvorio bih im kancelariju u Ulici kneza Miloša, u onoj zgradi koja nema stolariju, ne zbog nemarnosti Srbije, već zato što ničim nismo izazvali NATO pakt da bombarduje te objekte, gde preko puta tih objekata ima civilnih zgrada. Samo da podsetimo NATO pakt da sve ono što su njihovi predstavnici tražili od Srbije, mi smo prihvatili. U Srbiju je dolazio i potpredsednik Amerike gospodin Bajden i mi iz poslaničkog kluba SPS-JS drago smo prihvatili njegov dolazak u Srbiju, nadajući se da će ono što je bilo protivpravno nametnuto Srbiji, da će biti ispravljeno. Dolazili su još neki visoki međunarodni predstavnici. Došli smo do zaključka, iz poslaničkog kluba SPS-JS, da nikada neće reći Međunarodni sud pravde da je prekršeno međunarodno pravo pri proglašenju nezavisnosti KiM, ali očekujemo, na osnovu činjenica i materijalnih dokaza koji su na strani Srbije i srpskog naroda, da će da proradi moral kod predstavnika tih država i da kažu – evo, država Republika Srbija je ispoštovala sve ono što smo tražili od nje, da krajem ove godine dobijemo status kandidata za ulazak u EU, da sledeće godine započnu pregovori i da se Srbija nađe tamo gde joj je mesto. Takođe, međunarodna zajednica je tražila da se ispoštuje i da se isporuče svi haški optuženici i to smo uradili. Ne znam šta to može u narednom periodu još da se traži od Srbije, ali ako budete tražili da Srbi na KiM čuče u svojim kupatilima, podrumima, da se kriju, a da Albanci do zuba naoružani svakoga dana šetaju i da se boje da će njihova deca biti ubijena, siguran sam da to Beograd ne može da garantuje međunarodnoj zajednici. Ne mogu deset Borisa Tadića, deset Mirka Cvetkovića da kažu Srbinu na Kosovu čiji je brat, otac ili sin nestao, do dana današnjeg se ne zna gde je, da kaže – e, imali su pravo Albanci da pucaju na decu koja su ubijena u Goraždevcu, a bila su u kupaćim gaćama. To je najveći terorizam svih vremena koji su Albanci učinili na KiM. Mi, kao parlament, moramo da stišavamo stvari, ali mnogo je teže njima nego nama iz Beograda da sagledamo i da ih ubeđujemo u nešto što znamo da su 99% u pravu, osim da nisu u pravu da pale punktove i tamo gde je KFOR. Očekujemo da KFOR pomogne Srbima, da primenjuje iste aršine. Samo još nešto da kažem KFOR-u i međunarodnoj zajednici. Srbi nisu palili punktove zbog KFOR-a, nego zbog straha od bivših članova OVK koji su sada specijalci, Albanci, i zbog njih su to radili, a ne zbog KFOR-a i zbog predstavnika međunarodne zajednice. Molim vas da, kao parlament, danas budemo jedinstveni iako možda u našim političkim programima stoji nešto drugo, ali da pokažemo da je ovo trenutak, stvarno, kada oko nacionalnog pitanja treba da budemo jedinstveni. Jeste ovo izborna godina i jeste da veliki broj ljudi živi na Kosovu, veliki broj predsednika partija je obećavao da će braniti KiM, ali mi ne možemo da branimo KiM ratom. Moramo pregovorima, dijalogom, kao što je to uradila ova Vlada Republike Srbije. Mogu da čestitam, ne na govoru danas, gospodinu Stefanoviću, ne na govoru koji je govorio, malo je bio oštriji, ali ga razumem, jer je došao sa žarišta, nego da mu čestitam na onome tamo što je radio u pregovorima sa KFOR-om i sa međunarodnim predstavnicima. To je stvarno bio težak zadatak. U pojedinim trenucima je morao i sam da odluči da li će nešto da prihvati ili neće. Zato ovaj parlament treba da da podršku i Vladi Republike Srbije i predsedniku Republike Srbije, da se poštuje Ustav ove države i Rezolucija 1244 da se poštuje od strane onih koji su naterali Srbiju da potpiše tu rezoluciju. Pozivam Srbe na KiM da slušaju uputstva Vlade Republike Srbije i predstavnika za dijalog gospodina Stefanovića, da ne uzvraćaju i da ne budu isprovocirani da nasiljem uzvraćaju, a da međunarodna zajednica ne žmuri, a da se dešavaju stvari koje su se desile 17. marta 2004. godine i Goraždevac. Siguran sam da ova vlada nikada neće priznati nezavisnost KiM i da partije koje čine ovu vlast, a siguran sam i 99% opozicije da neće priznati nezavisnost KiM, da pošaljemo poruku svetu i Americi i američkom ambasadoru na KiM, koji je blago dao podršku Albancima, ali isto tako da se zahvalimo ambasadoru Amerike u Srbiji, koja je rekla da Albanci nisu u pravu za to što rade na KiM i da mi danas ne napadamo svet, Ameriku i Evropu, nego da im se zahvalimo na onome što su radili do sada i od sada pa u narednom periodu da sagledaju pravo stanje kada je u pitanju Srbija. Hvala lepo.
Dvanaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno je od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Da li narodni poslanik Velimir Ilić, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija želi reč? (Da.) Izvolite, samo se prijavite, molim vas.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, meni je jako žao što do ove rasprave nije došlo znatno ranije, kada je imalo i mogućnosti da se upozori i EU i UN i mnoge države koje su podržale nezavisno Kosovo, ali bolje ikad nego nikad. Meni je jako žao što je ova rasprava odlagana i što su neki čelnici vladajuće koalicije govorili da ona nije potrebna i da ne treba da se održi. Jako mi je žao danas što mi iz opozicije smo dobili reč da govorimo u momentu kada se igra utakmica i kada veliki deo Srbije gleda vaterpolo. Ali, nema veze, vi ste to lepo organizovali i mi ćemo reći ono svoje što mislimo. Mislimo da je došlo do jedne situacije koja je sada izuzetno teška za Srbe na severu Kosova, uopšte za Srbe na Kosovu, a i do jedne velike razočaranosti samih Srba u Srbiji. Ova vlada u mogućnosti je bila da ove probleme rešava znatno ranije, znatno efikasnije, znatno bolje, ali sada kada je dogorelo do nokata, ona se obraća parlamentu i traži da parlament donese ovu deklaraciju i traži od nas da je podržimo, što nije sporno. Kada su u pitanju bilo kakve deklaracije o Kosovu, Srbije treba da bude jedinstvena, sve partije treba da je podrže i da stanu iza nje, bez obzira što ima grešaka, što ima problema od ove vlade. Samo bih postavio nekoliko pitanja za Vladu. Mi smo imali jednu poziciju odličnu, mi smo imali jedan kapital izuzetno veliki, a to je Deklaracija 1244 Saveta bezbednosti, koja je bila na strani Srba i koja štiti interes Srba i Srbije. Vi gospodo iz današnje Vlade vaš proizvod je Euleks na Kosovu. Otkud Euleks na Kosovu? To ovaj parlament nikada nije razmatrao, ovaj parlament nikada nije dao zeleno svetlo da Euleks uđe i da zameni međunarodne snage koje su bile formirane na Kosovu da daju bezbednost Srbima i ostalim nealbancima koji žive na Kosovu. Vi ste na mala vrata uveli Euleks i vi ste uz pritiske koje je vršila EU prihvatili da se mandat poveri Euleksu da sredi stanje na Kosovu. Danas slušamo ovde ljude koji su to na mala vrata uradili i obišli ovaj parlament i nisu poslušali apel koji je radila srpska opozicija i borila se da do toga ne dođe i da će to pitanje biti kad tad veliki problem Srbije kao što se danas i pokazalo. Vi ste verovali Euleksu, jer ste dobili političku podršku za izbore. Vi ste verovali Solani koji je se pojavio u vašoj kampanji. Vi ste verovali mnogim ljudima iz EU koji su vam rekli – mi ćemo vas uvesti samo prećutite, da ovo prođe. Danas, gospodo iz Vlade, nije u redu da posle premijera koji je govorio tri minuta govore ministri po 20 minuta. To pokazuje da ova vlada ima neki problem. Ova vlada ima izuzetno veliki problem i neslaganje. Sada kada u raspravi slušamo pojedine vaše koalicione partnere vi ne možete da pogodite da li je to ona priča koju vi pričate, koju pričate u Briselu, koju pričate ovde, koju sad pričate i na Kosovu ili je to neka druga priča. Naravno, vi se sad hvatate za slamku i tražite rešenje i mi ćemo pomoći da do njega dođe, koliko god može. Ponavljam vi ste napravili velike greške u početku. Verujući pojedinim zemljama iz EU koje su davale vama raznorazna obećanja. Vi danas spominjete, jedan od ministara non-stop je govorio ovde, deset puta u govoru je pomenuo administrativna granica. Kakva administrativna granica? Vi hoćete da izbegnete ono carina. Albanci, odnosno šiptari hoće carinu, hoće osnovne atribute države, hoće carinu između Srbije i Kosova. Nema administrativne granice, oni hoće carinu. Ono hoće granični prelaz i to mora svima da bude jasno. I Srbija to neće i Rezolucija to neće i Savet bezbednosti to neće i mi nećemo nikad dozvoliti da bude carina. Nemojte taj izraz administrativno razgraničenje, administrativna granica. Savet bezbednosti je jasno i glasno usvojio Rezoluciju dokle je Srbija i da tu ne može da bude carina i ne može nikad biti carina. Gospodo iz Vlade nemojte dozvoliti da ruska vlada, da kineska vlada budu više Srbi nego srpska Vlada. Oni su podržali do kraja u Savetu bezbednosti Srbiju da ne može da se donese ta odluka koja bi bila štetna za Srbiju i koja bi dala nezavisnost Kosovu. Nemojmo sad mi da budemo manje Srbi nego neki drugi. Mi se moramo boriti. Tačno je da je nama to nametnuto. Nemojte bežati od one činjenice da je neko okupirao Kosovo i dole radi šta hoće i podržava Prištinu danas. Ne može niko. Video sam vašu borbu gospodine ministre, gospodine Stefanoviću i podržavam, ali mora da vas podrže i međunarodne snage. Mora da vas podrže svi, jer vi poštujete Rezoluciju, vi poštujete ono što je doneo Savet bezbednosti. Vi ne tražite ništa van toga i zato ste u pravu i zato ćemo vas podržavati uvek. Ali svi mora da shvate da je toizuzetno važno i da to mora da se podrži. Mi možda nećemo naše pravo na Kosovu ostvariti sada, možda neće ni naša generacija, možda neće u mandatu naših političara, ali ostvarićemo ga, neka bude i za petsto godina, ali kada tada ćemo ga ostvariti jer mi imamo odluku Saveta bezbednosti koja je izuzetno važna i značajna i mi pravno imamo u rukama dokumente koje govore da je Kosovo deo Srbije. Tu ne može da bude nikakva carina, da ne može da bude nikakva granica. Prema tome, u tome ćemo vas podržati i sigurno na tome ćemo zajedno i raditi. Ne može Euleks, povremeno da se izmakne pa da poturi KFOR pa da se onda povuče, pa se vrati itd. Mi moramo da znamo ko garantuje bezbednost Srbima na Kosovu, po Rezoluciji 1244 jasno ko garantuje bezbednost Srbima na severu Kosova i taj ko garantuje mora da pokaže da je stvarno garant mira. I onda neće doći do problema koji su evidentni i koji se sada javljaju. Srbi na Kosovu ako dobiju carinu, ako se odvoje od Srbije, oni mora da napuste Kosovo. I svima je to jasno. Mi moramo njih podržati maksimalno da dole ostanu i ne možemo prihvatiti nikakve ucene u ovom momentu i moramo biti jedinstveni, da odradimo stvarno,onako kako treba da odradimo dostojanstveno i uz podršku naših prijatelja koji u Savetu bezbednosti to čine da mi to jednostavno odradimo do kraja, a nikako da popuštamo. Biće pritiska i bilo je pritisaka na Srbiju, ali te pritiske moramo izdržati. Moramo izdržati i ne smemo dozvoliti nikakve ucene, da dajemo nešto što neko traži da bi dobili neke trenutne olakšice, povlastice, obećanja itd. Prema tome, Srbija mora da zna šta hoće. Nadam se da u tome ćemo biti svi jedinstveni i da ćemo svi to odraditi zajednički. Prema tome, gospodo ministri, vi u Vladi morate biti jedinstveni, morate znati šta hoćete, morate uvek doći o ovaj parlament i da podnesete izveštaj, da podnesete platformu o pregovorima, da tražite od ovog parlamenta da se ona odobri, da znamo šta vi pregovarate, da nas obaveštavate, da mi možemo to da pratimo. Niste ovlašćeni da bez ovog parlamenta radite bilo kakve pregovore, a da to poslanici nisu upoznati i da poslanici za to nisu dali svoj glas. A glas ćete uvek dobiti, ponavljam kada je u pitanju Kosovo. Mi se razmimoilazimo, ne slažemo u mnogim problemima koji se javljaju u Srbiji, naročito problemima ekonomske prirode, meni je jako žao, što ministar ekonomije i razvoja nije ovde, regionalnog razvoja, ali njegovo ministarstvo mora malo da razmisli i pomogne Srbima na Kosovu mnogo više što je do sada radilo. Mora da se to uradi da bi oni dole ostali i opstali. Za njih mora da stane Srbija čvrsto i da im bude uzdanica, da oni mogu da žive, da rade, da mogu da prežive dole i da istrpe jedan ovaj period koji je izuzetno težak. Videli ste i sami dok ste bili ovde, predstavnici Vlade, da su Srbi dole složni, jedinstveni, da su svi stali iza jednog projekta, neće da dozvole da ih iza jednog projekta, da ih niko pogazi, da ih niko ponizi, da ih niko odvoji od matice. Oni ne traže ništa na silu, ko zna ko je zapalio granični prelaz. Neka utvrde nadležni. Garantujem da ga Srbin nije ubio. Srbi jednostavno su dole da zaštite sebe, da zaštite svoje porodice, da opstanu na tim prostorima i da gledaju kako ustanu u ovu maticu, svoju Srbiju, kao u svoje božanstvo koje im garantuje opstanak i bezbednost. Mi to moramo i učiniti. Prema tome, ja vas molim da svi, od predsednika Srbije, premijera, ministara se borite za sve ovo što se može učiniti trenutno na Kosovu. Ta borba će biti duga i teška, ali da mi bar u ovoj generaciji ne pokvarimo nešto. Možda će neko, u nekim narednim generacijama uspeti da taj status Srba reši u interesu Srbije, ali mnogi su se borili vekovima za slobodu i uspeli su u tome. I mi ćemo uspeti, uz božju pomoć, ja garantujem da će Srbija uspeti. Možda neće u našem mandatu, u nekom drugom mandatu, ali u nečijem mandatu sigurno hoće, jer to je deo naše teritorije. Mi na to imamo pravo i ja mislim da to ne smemo pokvariti i otežati poziciju Srba na Kosovu. Zato vas molim nikakva carina, nikakvi razgovori na to pitanje i pregovori, nikakva granica između Srbije i Kosova ne može biti, jer to je odluka Saveta bezbednosti i iza nje čvrsto, moramo svi stati i podržati je. Ako naši prijatelji u svetu to podržavaju. Ako Ruska vlada podržava, ako Kina podržava, nemojmo mi da popustimo. Nemojmo dozvoliti da taj problem prođe mimo nas, kao što je problem Euleksa se javio ulaskom dole na Kosovo. Vi znate kako ste ga pustili. Vi znate da je pala Vlada, zato što neki nisu hteli to da prihvate, a vi ste to prihvatili na mala vrata, onako ispod žita, a evo vidite danas koliki je to problem. Još jednom, ja vam dajem podršku ispred Nove Srbije i svi ćemo jednoglasno stati iza vaše deklaracije koju ste predloži, bez obzira što nismo učestvovali u njenom pisanju, bez obzira što nismo učestvovali u donošenju amandmana koji su dati, ali imate našu podršku, ali održite reč i ono što ste rekli Srbima na Kosovu mora da bude svetinja. Ne može, ponavljam biti nikakva carina između Srbije i Kosova. Ne može biti nikakva granica između Srbije i Kosova, jer to je odluka Saveta bezbednosti. Ostanite na tome i krećite se u tim okvirima. Ponavljam, imate našu podršku, ali nemojte nas izdati i nešto ispod žita progurati, kao što je bila ova priča sa Euleksom. Hvala vam puno.
Petnaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno od vremena predsednika poslaničke grupe. Da li narodni poslanik Zoran Ostojić želi reč? (Da.) Izvolite. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP.
Hvala gospodine predsedniče, gospodine predsedniče Vlade, potpredsednice, gospodo ministri, koleginice i kolege. Nadam se da je svima jasno da oni apeli da se ova današnja rasprava ne koristi za sticanje jeftinih političkih poena se odnosi na sve vas, a ne na LDP. Do sada smo hrabro i otvoreno govorili o kosovskom problemu i složićete se da to što smo govori svakako nije bilo sticanje političkih poena, čak naprotiv. Mi tako smatramo odgovornost prema građanima Srbije, ne samo prema onima koji su za nas glasali, nego i prema onima koji za nisu glasali i prema svim građanima Kosova. Zato ne želimo da odstupimo od te politike istine, ni danas. Neću u ime LDP skupljati jeftine političke poene. To ostavljam vama koji ste tako zdušno apelovali da se to ne radi, a vidim da će to biti takmičenje u patriotizmu. Mi nismo danas ovde došli da merimo stepen patriotizma ni predsednika Republike Tadića, ni predsednika Vlade Cvetkovića, ni vas, da brojimo krvna zrnca patriotska, nego da kažemo istinu. Nismo je od vas čuli, na žalost. Podržali smo bezrezervno dijalog koji ste vi gospodine Stefanoviću započeli. Znate zašto? Zato što verujemo da je dijalog u interesu ljudi koji žive na Kosovo, pre svega Srba i rešenje tih problema koje oni imaju. Znate zašto smo još podržali? Zato što taj dijalog je za nas znak da se napušta dosadašnja pogrešna politika o Kosovu. Na žalost dijalog je stao i evo šta se desilo, i uvek će tako biti kad dijalog stane. Gospodin Tadić je pre neki dan rekao da se stekao utisak da smo mi odgovorni za prekinut dijalog. U redu, možda je to utisak, ali zašto se stekao takav utisak. I dalje danas, ovde će biti merenje patriotizma po tome ko je veći Srbin iako tamo na Kosovu i severno i južno od Ibra od našeg patriotizma samo neko može da strada. Već je neko stradao, nadam se da niko neće još stradati. Nije patriotizam nastavak sejanja iluzija, obmanjivanja i pumpanja emocija. Ovde smo čuli već 50 puta 1244. Što ne kažete, šta je 1244? Kakva je to garancija? Šta KFOR ima kao mandat od 1244? Što ne kažete šta je Međunarodni sud pravde rekao o jednostrano proglašenoj nezavisnosti Kosova u kontekstu 1244. Da nije prekršena Rezolucija. Podsećam vas da Kosovo ima nadgledanu nezavisnost i da nije nezavisno. Ovde se raspravljamo, da li je Tači naredio specijalcima sam ili uz konsultaciju sa nekim. Pa, verujem uz konsultaciju sa nekim, zato što Kosovo ima nadgledanu nezavisnost. Nije nezavisno. Neko bi izgleda voleo da je nezavisno. Mi danas, ponavljam, pružamo ruku i podršku preokretu i zaokretu u kosovskoj politici, ali u ovoj rezoluciji koja je pred nama tog zaokreta nema. Na žalost, mnogo ima onoga što smatramo pogrešnim, što smatramo pogrešnom politikom koja je dovela do ovog stanja. Zato, nažalost, iako bi želeli ne možemo da je podržimo. Niste vi gospodine Jeremiću morali da idete u Njujork da bi čuli ono što vam je govoreno. Taj problem se ne rešava u Njujorku. On je nastao na relaciji Beograd – Priština i tako će se rešiti, da čeka tamo ispred vrata, da čujete to što vam godinama već pričamo, a da čak ni vaš ambasador, vaše omiljene zemlje ne traži zvanično da prisustvujete tim konsultacijama. Zato danas moramo možda i da razgovaramo o toj politici četiri stuba. Izgleda da se neki stubovi klate ili je problem, na kraju krajeva, očigledno klate se, jer je naš ministar morao da čeka u čekaonici, odnosno u hodniku. Da li mi imamo problem sa spoljnom politikom ili sa ministrom, to, na kraju krajeva, neka odluče oni koji su sastavljali Vladu. Mi stalno sebe opisujemo kao lidera u regionu, ali lider u regionu u principu ide u susret problemima i rešava ih. U jednom trenutku, septembra prošle godine, mi smo krenuli tim putem i mogli smo možda u nekom dužem vremenu da pokažemo da smo sposobni, da pošaljemo drugačiju sliku o sebi. Iznad svega i pre svega, ono što unazad 20 godina nismo uspeli, a to je da onima koji odlučuju, naše srpske interese, predstavimo ka njihove. Drugi su u tome uspeli, pa su zato i ostvarili. Mi smo nasuprot išli, nasuprot tim interesima onih koji odlučuju i zato se naši nisu ostvarili. Zato svi koji predlažu konflikt, izolaciju, sankcije nove, proglašene ili neproglašene, moram da kažem šta je alternativa. Mi, na primer, za razliku od drugih ne kažemo da EU nema alternativu. Mi kažemo – da, politika punopravnog članstva u EU ima alternativu. To je ono što je bilo i što imamo od 90-tih godina do odlaska prošle Vlade koja je pokušala da zapali Jarinje, nije uspela, bila je uspešnija upaljenju ambasada po Beogradu. Mi moramo učiniti tu promenu politike da bi poslali o sebi drugačiju sliku onima koji odlučuju, drugačiju sliku o svetu. To smo, ponavljam,u jednom trenutku bili sposobni, ali onda se sve vraća na staro i sada vidimo da i ovde pitanja odnosno elementi revitalizacije onoga što se desilo na Jarinju. Ko zna ko je zapalio, nemojmo optuživati, itd, sve me strašno podseća na relativizaciju nasilja koji smo gledali ovde u Beogradu. Neću da ulazim sada u to da li su ti došli autobusima iz Srbije, pa onda iz Mitrovice na sever ili su došli iz Mitrovice, a u svakom slučaju insinuirati da su uprkos jasnom stavu i objavi zvaničnih nadležnih organa da su u pitanju Srbi insinuirati da su se u srpskoj enklavi nekakvi Albanci zaista je odbrana nasilja. Mislim da to svakako ne doprinosi ugledu zemlje. Mi mislimo da svi dalji potezi u kosovskoj politici treba da budu instrument za realizaciju glavnog političkog cilja, a to je brzi ulazak u EU, punopravno članstvo. I mi mislimo da jednostavno ceo prostor bivše Jugoslavije ima tu perspektivu i bilo bi suludo da se Srbija toga odrekne. Ne sumnjamo da mnogima, koji ne žele Evropsku Srbiju, Srbiju u NATO paktu i u EU, ne sumnjamo da odgovara nasilja, ne sumnjamo da politika nasilja zatvara kandidaturu Srbije. Nadamo se da će i Vlada i predsednik Srbije biti na nivou zadataka koji nas čekaju do kraja godine i da ćemo, kako da kažem, refleks i trzaj stare politike koju vidimo u ovoj rezoluciji biti samo refleks i trzaj. Za LDP je nedopustivo da se kroz pojačane emocije i nesmotrene poteze a oni, ponavljam, znače kontinuitet pogrešne kosovske politike na bilo koji način ugrozi napredak Srbije ka EU. U nekim današnjim diskusijama članova Vlade, posebno gospodina Stefanovića to vidimo. Bolje bi bilo, gospodine Stefanoviću, umesto što ste nam ovde održali patriotsku lekciju iako ste nekada bili član Građanskog saveza, ali ljudi se menjaju, bolje bi bilo da nam objasnite što niste otišli u Brisel da razgovarate o carinskom pečatu, pa makar se ne dogovorili ili da nam objasnite da li ste se skoro dogovorili, da pečat nema ni sadržaj Kosovo UNMIK, ali ni da na pečatu ne piše Republika Kosovo, nego da piše carina Kosova. I da bude na srpskom, albanskom i engleskom jeziku. Bilo bi bolje da ste to iskoristili negoono što ste pričali. Na kraju krajeva, da nam kažete zbog čega svet misli da smo mi prekinuli pregovore. Nadam se da ovaj trzaj, ovaj nagoveštaj povratka na staru politiku ne znači ulazak u predizbornu kampanju u kojoj će se žrtvovati kandidatura Srbije, da je to procena da se sa patriotskom retorikom mora ući u kampanju a da ćemo za kandidaturu videti kasnije, jer to kasnije će dugo potrajati, a za vas, gospodine Stefanoviću, nadam se da ovaj patriotski, kako da kažem, izliv, nije hajde da kažem takmičenje sa gospodinom Jeremićem, tu ste ga i po aplauzu koji ste dobili svakako pobedili. Sad se najbolje vidi, ako se sećate, da smo bili u pravu kad smo rekli da jednostrano proglašene nezavisnost Kosova ne rešava problem. Rekli smo da ne rešava problem, jer ti ljudi koji na Kosovu žive, oni imaju i dalje problem. Ali, smo rekli da će Srbija uništiti sebe ukoliko nastavi da istrajava na staroj politici, na vrednostima koje su doživele poraz, i na kraju krajeva, na politici koja je do ovoga dovela, jerda je ona bila uspešna ne bi bili ovde ili vi mislite da smo zadovoljni, svi mi treba da budemo zadovoljni situacijom u kojoj se nalazimo. Ne. Sukob sa Evropom i svetom i okretanje glave od činjenice realnosti na Kosovu u principu samo ide na štetu i životu građana i evropskim perspektivama. Ne možemo biti lider, a imamo najniže plate, najveću stopu nezaposlenosti, najstarije smo društvo i najviše mladih želi da ode iz ove zemlje. Zato nam je i u narednim mesecima potrebna zaista jaka legitimizacija i povratak na onu politiku kada je gospodin predsednik Boris Tadić pocepao onu rezoluciju gospodina Jeremića i napisao drugu i jednostavno, mi bi verovatno bili spremni da podržimo ovu rezoluciju kada bi u njoj bilo ono što je bilo u jednoj rezoluciji, čini mi se decembra 2007. godine, a ovde u vašem predlogu, u ovom preambuli, nju ne pominjete, iz nekog razloga, a isto je rezolucija o Kosovu. Podsećam vas, tada je u toj rezoluciji umetnuta rečenica, biće, greška, ali, kada bi u ovoj rezoluciji bilo nešto slično što je bilo u toj, a tada je stavljeno da je Srbija vojno neutralna. Kada bi u ovoj rezoluciji bilo jasno rečeno da Srbija želi da bude članica NATO pakta, to bi bilo za nas težak izazov, a priznajte, nema nikoga ovde koji neće iskreno bar sebi priznati, izvinite, da je Srbija u NATO paktu, da li bi Srbi sa Kosova, sigurnije se osećali, nego što se sada osećaju? Smejte se vi, ali to je jedini način i mi smo vam to odavno govorili da Srbi ili ako vi braćo srpski radikali, volite tu floskulu – srpska čizma ponovo gazi svetom srpskom zemljom Kosovom, tako jedino je moguće, a ovako nije. Kao što vidite, vi ćete verovatno podržati ovu rezoluciju, zato što sam ja u pravu, jer u ovoj rezoluciji ima strašno mnogo stare politike i blata te Šešeljeve i Koštuničine vlade. Zar zaista verujete da Srbima ne bi bilo bolje da je Srbija u NATO paktu, Srbima sa Kosova? Ne skupljam političke poene, pričam ono što većina građana ne želi da čuje, ali znate kako je, većina građana kada ode kod doktora, ne voli da ga lažu, nego voli da čuje istinu. Ako je stvarno bolestan, da mu daju odgovarajuću terapiju. Tako mora da postoji jedna stranka koja govori istinu. Ove druge koje vole da igraju na emocije, njih će biti i vi ćete verovatno sa dosadašnjim jedinstvom izglasati i ovu rezoluciju. Pošto LDP nikada do sada za tu pogrešnu kosovsku politiku nije glasao, LDP neće ništa naškoditi jedinstvo zemlje ili vi hoćete da kažete da je nekada ranije ili kada bi LDP glasao, onda bi se sve promenilo. Ne bi. I vi i mi znamo da ne bi. Mnogo je ovde bilo dušebrižništva za Srbe sa Kosova, ali sa severnog Kosova. Podsećam vas, gospodo, da više Srba živi južno od reke Ibar i probajte da zamislite kako se oni sada osećaju. Lako je srbovati ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, u Beogradu, nije teško ni na severu Kosova, ali pre neki dan je bila skupština Kosova i tamo sede poslanici Srbi, tamo je teško osuditi slanje specijalaca na administrativne prelaze 30. i 31. pa su ti Srbi ipak to uradili. Tamo je teško osuditi uvođenje embarga, pa su Srbi koji sede u kosovskom parlamentu i u Tačijevoj vladi to ipak uradili, jer ta odluka je doneta mimo njih. To što nije pisalo u novinama, u štampi u Beogradu, to ne znači da ti ljudi to nisu uradili. U svakom slučaju, shvatite, njihova bezbednost, tih Srba južno od Ibra, u enklavama, Gračanici i Štrpcu, zavisi od kosovskih institucija, ne može im ni Srbija, pa ni Euleks garantovati. Pumpanje i jačanje emocija može da dovede do onog procesa koji je počeo posle ovog paljenja Jarinja, izolovanih incidenata prema Srbima koji žive južno od Ibra. Mislite malo kad govorite o Srbima sa Kosova i o njima i njihovoj poziciji. Lako je ovde udariti pesnicom o sto, ali tamo neko onda strada, razbijene glave ili još gore. Zato apelujem da pričamo o svim Srbima na Kosovu. Svakako da tim Srbima južno od Ibra ne odgovara embargo, jer on faktički ide njima na štetu. Ovima severno od Ibra, pravo da vam kažem, tu postoji biznis, vi dobro znate da je od uvođenje tog embarga, dan i po po uvođenju embarga 62 kamiona su ušla na sever Kosova. Čiji su kamioni, to verujem da bolje znate nego ja. Zato, kažem, ne možemo nažalost da podržimo ovu deklaraciju, jer mnogo toga ima starog o dijalogu koji je za nas ključan. Imaju samo jedna ili dve rečenice, a to bi moralo, po nama, da bude suština ovakve rezolucije, da se nastavi dijalog, jer kad se razgovara onda, sem onih koji namerno žele da izazovu, da kažem, nerede, jer nije to da oni brinu za Srbe ili za Kosovo, puca im prsluk, nego oni hoće da zaustave evropski put Srbije. Došli smo do toga da se napada KFOR. Ljudi, pa KFOR je garant bezbednosti po rezoluciji 1244 na celoj teritoriji Kosova. Što onda ne kažete šta Srbi na Kosovu južno od Ibra misle o KFOR? Setimo se 17. marta 2004. godine. Što ne kažemo ljudima koliko je tada ukupno ljudi stradalo? Dvadeset troje ili dvadeset četvoro. Koji je nacionalni sastav tih ljudi koji su stradali? Dvadeset je Albanaca. A od koga su stradali? Dve trećine od američkog KFOR-a, u Čaglavici i Lapljem selu. Tada kada su takođe izašli iz svoje zone odgovornosti i došli u tuđu zonu, da bi dejstvovali i da bi sprečili čišćenje enklava. Možda su tada nekome pokvarili posao. Možda je za podelu Kosova bilo potrebno da Srba južno od Ibra nema. Možda je to bio nekakav, ne znam, neću da špekulišem. U svakom slučaju, Srbi južno od Ibra imaju poverenje u KFOR, a KFOR ima mandat na celoj teritoriji Kosova da održava mir, stabilnost, bezbednosti i prohodnost puteva. Nadam se da se ništa danas neće desiti ili sutra i da će razumno vladati. Zato apelujem da se vratimo onome što je počelo u septembru prošle godine, da se vratimo dijalogu, da postignemo nekakav dogovor. Ako je sada taj carinski pečat problem, onda se ide na neka pitanja koja mogu da se reše. Ako je neko nekog prevario, obećao, ako je došlo do kompromisa, pa se odustalo, onda ćete vi, gospodine Stefanoviću, morati da preuzmete tu odgovornost, žao mi je. Ali, u svakom slučaju apelujemo na dijalog, da ima ovde poništenja vojne neutralnosti, mogli bi da glasamo. Suština, dok se razgovara, da se razgovaralo i da ste došli u Brisel, ovo se ne bi desilo. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Dakle, ne bih ja nikada replicirao zbog različitog političkog viđenja stvari, to je predmet diskusije, kako je već propisano, nego zbog vređanja i omalovažavanja. Dakle, prosto je neverovatno da i predsedavajući nije reagovao u tom trenutku, jer ova diskusija danas je vrlo ozbiljna diskusija i ima za cilj da se postigne dogovor oko važne stvari. Doprinos tom dogovoru mi iz DSS dajemo tako što smo predložili jedan tekst deklaracije, potpuno nezavisno od tekst koji je danas pred nama, sa ciljem da on posluži kao osnova da u nekom dijalogu tokom dana na sednici Odbora za KiM na neki način dođemo do nekog rešenja koje bi bilo korisno za sve nas. Treba voditi računa o tome da se ovde daju neki predlozi, mogu i političke kvalifikacije, ali nemojte vređanja. Kakav je to način da se kaže da je prethodna Vlada pokušala da zapali Jarinje, to možete iz stenograma videti, i da se kaže da je ta prethodna Vlada palila ambasade? U toj prethodnoj Vladi su sedeli: DSS, DS i G17 plus. Ona vlada pre te vlade, nju je podržavala i SPS kao politička stranka van te vlade. Dakle, vi ste optužili te političke stranke, mada znam da ste pre svega mislili na DSS i njenog predsednika Vojislava Koštunicu, a to je i osnov za repliku, da smo ove stvari činili, bez i jednoj jedinog dokaza za tako nešto. To je prosto neverovatno. Da to bude vaš argument u diskusiji, ta vrsta političke diskvalifikacije? To je zaista nešto neverovatno. Da koristite ovu sednicu u današnjem danu da tako nešto izgovarate? Znate, ako vama nije dobro, nama ostalima jeste.
Narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, predsedniče Republike i članovi Vlade, dozvolite mi da na početku mog izlaganja izložim ciljeve i svrhu ove sednice parlamenta danas, kako ih vidi DSS i poslanički klub DSS. Kao prvo, treba opisati i oceniti ove događaje na KiM u poslednjih devet dana. Kao drugo, potrebno je tražiti i izložiti uzroke ovih događaja. Treće, trebalo bi da ova skupština izloži smernice za formulaciju politike koja bi izašla u susret ovim izazovima pred kojima se država nalazi. Četvrto, konačno treba napraviti dokument koji će na jasan način izložiti kompromisni stav, što jeste cilj DSS, o svim ovim pitanjima. Kada je o prvoj stvari reč, dakle, o opisu i oceni situacije, mislim da, bar po ovome što je bilo izloženo od strane Vlade, predsednika Vlade i ministara, nemamo nekih razlika, suštinskih razlika, o tome se radi. Sigurno je da je povod svih ovih događanja jednostrano i nasilno delovanje Albanaca na KiM i njihovih institucija. To je, dakle, jedan razlog i o tome ne bih dalje pričao, slažem se sa onim što je rečeno. Drugi razlog je protivrečno i zaista čudno delovanje misija Međunarodne zajednice na KiM. Mislim da se i tu slažemo, slušajući šta su prethodnici iz Vlade rekli, pa i čitajući ovaj predlog deklaracije koju je Vlada izložila. Oko druge stvari problem je sledeći. Dakle, mi moramo da proniknemo uzroke svih ovih događanja, da bismo došli do jedne politike koja bi konačno izražavala neku vrstu bar minimalnog kompromisa u ovoj skupštini. Naime, to jeste težak poduhvat, a ja ću reći nekoliko rečenica u prilog razumevanju tog problema. Kao prvo, osnovni uzrok toga jeste ekspanzionistička politika Albanaca na KiM i regionu, koja traje više decenija i u poslednje vreme naročito intenzivno. Odmah da kažem da njima ni Kosovo nije dovoljno kao poruka onima koji se zalažu da podelu Kosova. To je stari problem sa kojim su se suočavali naši prethodnici, ne samo poslednjih decenija, nego i više od jednog veka. Dakle, jedan veliki uzrok i jedan veliki problem. Drugi uzrok ovog stanja jeste činjenica da velike zapadne sile, SAD, NATO savez i velike države članice EU i najveći broj država članica EU podržavaju ovu politiku Albanaca na KiM i šire. To je, dakle, jedan problem sa kojim se stalno suočavamo, a koji nismo jedinstveno prihvatili i reflektovali kao uzrok ovih događanja. Ta podrška je poslednjih godina, najmanje 12 godina, od 1998. godine na ovamo, sasvim evidentna. Treći uzrok se nalazi u pogrešnoj politici ove Vlade, koja je za svoje saveznike u borbi za teritorijalni integritet i suverenitet Srbije odabrala upravo ove svetske sile koje najviše pomažu ekspezionističkoj politici Albanaca u ovom regionu. Tu dakle postoje neki problemi i stavovi Vlade sa kojima se mi duboko ne slažemo i danas ne moramo mnogo o tome da pričamo, ali moramo neke naznake toga da stavimo zbog javnog mnjenja i zbog ove Skupštine. Naime, taj problem datira od pre tri godine, ali čini mi se u najzaoštrenijem vidu u poslednjih godini, praktično od prihvatanja Rezolucije Generalne skupštine koja je zamenila u stvarnosti delovanje Rezolucije 1244 i dijaloga koji se vodi između Beograda i Prištine. Taj dijalog moramo oceniti. Tu se nalazi jedan deo problema sa kojima se danas suočavamo i zato ga moramo oceniti. Dakle, ako uzmemo u obzir samo dosadašnje rezultate tog dijaloga, a imamo tri tačke gde je postignut sporazum, dakle, to je sloboda kretanja, priznavanje diploma i priznavanje matičnih knjiga međusobnih, mi ćemo videti i diplome su, nisu dovršene ali imate osnovu za, ali nije bitno. Izvinjavam se, reagovao sam na gestikulaciju gospodina Borka Stefanovića, nije trebalo. Dakle, ako prihvatimo ono što je prihvaćeno kao sporazum, mi ćemo videti da je upravo u tom dijalogu situacija promenjena na štetu Srbije i na štetu Srba, ona je gora nego što je bila pre nego što se dijalog poveo i pre nego što su zaključci o ovoj stvari utvrđeni. Ukratko govoreći, zaključak je sledeći. Rezultat slobode kretanja glasi ovako – svi Albanci sa KiM koji ne priznaju Srbiju kao državu i koji imaju dokumenta ove nelegalne države moći će slobodno da se kreću širom Srbije. Sa druge strane, svi Srbi na KiM koji priznaju Srbiju kao svoju zemlju i koji imaju dokumenta Srbije neće moći da se kreću sa tim dokumentima širom KiM. U najmanju ruku jedan strašan nereciprocitet. Vidite, Albanci su zaveli režim na granici ili pokušali to da učine uzimajući reciprocitet kao argument, jer Srbija ne priznaje carinski pečat Kosova kao nezavisne države, pa onda oni prave embargo na toj granici. Kada pogledamo matične knjige, Srbija prihvata da matične knjige nezavisnog Kosova uzima kao relevantan dokument za određene operacije i najzad sa diplomama je možda, na prvi pogled i najgore, mi ćemo priznavati diplome koje je izdao Univerzitet u Prištini sa zaglavljem koje kaže da je Kosovo republika itd. Dakle, imamo tu jedan loš rezultat. Međutim, problem koji je iskrsao zadnjih devet dana i koji čini povod cele ove naše rasprave nisu ovi zaključci, jer Vlada ih je prihvatila, ma koliko ih je opozicija kritikovala. Imali smo priliku i na Odboru za Kosovo i javno o tome da govorimo i vama je to sve poznato. Detonator ovih svih događaja bio je carinski pečat. Naša strana nije prihvatila carinski pečat ili razgovore 21. jula zato što je bila stavljena pred ultimatum Roberta Kupera da prihvati to. Ona je uspela da odloži to rešenje za početak septembra, na šta je albanska strana reagovala jednostranim i nasilnim aktivnostima i stvar se zaoštrila na način koji nam je poznat i o kome govorimo, koji jeste povod svega ovoga. Tu je veliki problem. Iz koraka u korak u okviru tog dijaloga Srbija priznaje KiM. Fazno, polagano, ali faktički i veoma temeljito. Nakraju tog dijaloga nezavisno Kosovo sa stanovišta Srbije pašće kao zrela kruška početkom septembra ove godine i mi ćemo steći one uslove za kandidaturu. Ovo što se dogodilo zadnjih nekoliko dana pokazalo je svu dramatičnost ovakvog scenarija. O toj dramatičnosti ne moramo da govorimo, jer se oko toga slažemo, tu reč su upotrebili i predsednik Vlade u svom izveštaju i gospodin Stefanović u svom usmenom izlaganju. Mi se oko toga slažemo, ali da li možemo da izvučemo pouke i konsekvence, to je pitanje ove skupštine i to je pitanje mogućeg kompromisa koji ćemo izvesti. Šta nam je činiti? Kako iz ocene ovih uzroka izvući nekakve zajedničke elemente politike koju država treba nadalje da vodi? Ne možemo da utičemo na Albance, to je sasvim jasno, oni će i dalje raditi to što rade i to je prosto jedna konstanta u toj njihovoj politici i u našem suočavanju sa njihovom strategijom. Ne možemo da menjamo stav zapadnih zemalja, on je isto tako jaka konstanta kao i albanski stav. Oni su odlučili da će Kosovo biti nezavisno, odlučili su da će Srbija morati da prizna Kosovo ako bude igrala benevolentnu igru i sada se radi o tome da Srbija stvarno to i uradi. Ne možemo menjati taj pritisak, to je sasvim jasno. Ono što možemo menjati jeste naša politika. To je u dispoziciji našeg manevarskog prostora, to možemo da uradimo ako hoćemo. Sada dolazimo na glavno pitanje, tako da kažem, ove naše sednice. Glavno pitanje jeste da li je moguće da ova skupština napravi jedan kompromisni dokument, dokument koji će uvažiti jedne, druge, treće stavove, ali pre svega činjenicu da je čitav ovaj proces u kome je Vlada Srbije učestvovala na jedan benevolentan način, zapao u ćorsokak. Teško ćete vi vratiti stanje na pre 21. jula ove godine. KFOR je pokazao svoje pravo lice. Mogli smo to da naslutimo, ali to se nažalost dogodilo. On je dakle formacija po Rezoluciji 1244, ali to njemu nije smetalo da podrži akcije Albanaca na jedan možda ne toliko vidljiv način za našu publiku, ali sasvim sam siguran za ljude koji su tamo bili u ime države je sasvim jasno. KFOR je tri puta posle dogovora sa našim predstavnicima razgovarao i poništavao taj dogovor i onda helikopterima dovodio albanske granične policajce i carinike na administrativnu liniju. Da li je moguće poverenja u KFOR, da li je moguće graditi poverenje, što je jedan sasvim pozitivan stav načelno gledano, ako imamo takvo iskustvo? Euleks se povukao, dakle nije reagovao u prava dva dana. Najzad, danas čitamo izjavu šefa Euleksa da Euleks smatra da on poštuje Ustav i zakone Kosova i da će Euleks raditi ono što treba da bi se uspostavila celovita carinska teritorija ili celoviti carinski režim na teritoriji KiM. Kakva crna statusna neutralnost KFOR. Molim vas, ne znam o čemu pričamo. Siguran sam da vi ovo znate onako dobro kao i ja. Samo se ne slažemo kako reagovati na te činjenice. Vaš stav je gurati ovako kako smo započeli, pa makar priznali Kosovo, možda ne verbalno, ali u svakom slučaju faktički. Zbog kandidature, ne zbog pristupanja EU, nego zbog relativno niske cene. Naš stav je da se politika mora menjati i da je ovo poslednji čas da se to učini. Zato nudimo tu ruku kompromisa. Sada ću sasvim konkretno govoriti o samom dokumentu. Imamo osnovni dokument, to je Predlog deklaracije Vlade, i imamo veći broj amandmana opozicionih stranaka u ovom parlamentu i stranaka u Vladinoj većini. Ne mogu govoriti u ime amandmana koje su dale druge stranke, mogu govoriti samo o ponuđenoj Deklaraciji i o onom tekstu koji je predložila DSS. Vidite, ako uzimamo ovaj prvi tekst Deklaracije, tu postoje mnogi problemi, oni najmanji i možda tehnički kojih ima jako puno, ona je vrlo amaterski sročena. Tu ima grešaka, propusta, prepisivanja nekih deklaracija od pre nezavisnosti Kosova. Uzmite drugi i treći stav preambule. Pročitajte pažljivo Svega i svačega tu ima, ali to nije bitno. To se da lako ispeglati. Imali ste brzu brzinu, morali ste ovu skupštinu da organizujete za kratko vreme. Neka ste organizovali, zato imamo priliku da o tome govorimo. Ono što je problem u ovoj deklaraciji jeste njen politički status kvo. Ona zapravo ne menja ništa u politici Vlade, a trenutak, opisao sam situaciju da bi prosto obrazložio da se mora nešto uraditi, da se mora nešto promeniti. Ona ne menja ništa. To se vrlo lako može obrazložiti, samo ako čitate dva stava u okviru tačke 5. b) i v). Stav b) kaže – Najbolji način za iznalaženje kompromisnog rešenja, u skladu sa principom međunarodnog prava, je dijalog između Beograda i Prištine, uz posredovanje statusno neutralnih medijatora, kojima su mandat poverile UN. Vidite, to je priča koja je izgubila igru, tako da kažem. O tome smo govorili mnogo ranije, ali to nije sada bitno. Bitno je da učinimo šta možemo sada zajedno. Ako se složimo da je sada problem samog dijaloga, da on više ne može dati rezultat, zato što su se stvari na terenu strašno promenile, i to uz podršku i Euleksa i KEJFOR-a, onda mislim da ili kapituliramo, moramo ili kapitulirati, kao država, ili promeniti nešto u politici. Zato, jednostavno, apelujem da se ta deklaracija dopuni, da se izmeni, da se amendira u meri u kojoj bi ona pokazala taj korak napred. Kada je reč o našem amandmanu, on ima nekih pet tačaka. Ako ste čitali, to ste mogli da vidite. Te tačke su, zapravo, oni momenti koji bi trebalo da budu utkani u Deklaraciju, koji bi na jedan dovoljan način, nužan i dovoljan način, inovirali taj tekst i učinili ga operativnim, sa stanovišta potrebe da se politika promeni. Dakle, u tom tekstu se traži otvaranje pregovora oko svih otvorenih pitanja. Vidite, dijalog i pregovori su nešto drugo. Sami ste govorili – pregovori u ovim stvarima dijaloga, a zapravo i sad koristite dobar izraz – dijalog, kako nalaže Rezolucija Generalne skupštine. Pregovori oko osnovnih pitanja pod okriljem UN i u Organizaciji UN Saveta bezbednosti su sasvim jasni. Drugi stav je da se poštuju sve rezolucije donesene između 2005. i2007. godine. On je sadržan u prvoj alineji vaše preambule i ako ima dopune da se doda i ona Rezolucija iz decembra 2007. godine, onda je to potpuno ispunjeno. Treći stav je da se država okrene, dakako, postepeno, nije moguće ništa uraditi preko noći, onim činiocima u međunarodnoj zajednici kod kojih može očekivati realnu podršku za svoju politiku održanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Potom ide jedan stav o jačem angažovanju međunarodnih organizacija, što Vlada već čini i, najzad, generalni stav o kompromisu. Vidite, tu su stvari dovoljno, kako da kažem, različite, da bi bile identifikovane kao različite, ali možda ne toliko da se ne bi mogao napraviti kompromisni predlog. Naime, da li je kompromis moguć? To je sada glavno i osnovno pitanje? Pazite, on je moguć ako kompromisom pomičemo stvari napred, ako menjamo ono što ne valja i dodajemo ono što bi bila aktivna politika Vlade u ovoj stvari. Naš problem sa ovom deklaracijom je što ona zadržava status kvo i što je, dakle, reaktivna. Vlada reaguje na ono što se stalno događa, nema inicijativu. To je, dakle, osnovni predlog. Onda je moguć kompromis. Razume se, da budemo realni, ima puno političkih interesa u ovoj zemlji, u vladajućoj većini naročito, koji su protiv ovakvog pristupa. Ostavimo za sada njih po strani. Čini mi se da postoji još jedan načelniji problem. U ovoj zemlji je posejan strah od reagovanja zapadnih sila ako Srbija makar malo mrdne levo ili desno od onoga što je do sada radila. Taj strah je nezasnovan. Naime, zašto bi zapadne sile uvodile sankcije i kažnjavale Srbiju za ono što ona sada čini u korist svog suvereniteta i teritorijalnog integriteta, demokratskim metodama, u jednom režimu, u jednom poretku koji ima sva obeležja demokratije? Ne treba se toga bojati. Ako bi, pak, zapadne sile prionule nekom iracionalnom činu, moramo imati u vidu da svet nije onakav kakav je bio 90-ih godina. On je sasvim drugačiji. Prema tome, u najmanju ruku bi se ustanovilo neko, kako da kažem, zamrzavanje postojećih stanja, kako bi se krenulo jednog dana napred u ono što je nama najvažnije, a to su pregovori oko osnovnih pitanja, kao što sam rekao. Najzad, mi bi morali da pokažemo da po ovoj stvari drugačije reagujemo nego što je to bio slučaj tokom 90-ih godina. Kada Srbija, kao država, nije uspela da uspostavi kompromis i konsenzus unutar Skupštine ili unutar svog političkog tela u vezi sa KiM, mi to moramo danas pokazati jer je danas takva prilika i takvo iskušenje. Poslednja rečenica, pošto se vreme primiče kraju, zamolio bih predsednicu parlamenta da odvoji jedno vreme za konsultacije u vezi sa ovim predlozima koje smo dali, dakle, ne samo DSS, ima amandmana i drugih, da se izdvojimo, da vidimo da li možemo napraviti taj kompromis o kome sam govorio, da eventualno, ako se posreći, to ode na Odbor za KiM i da onda nastavimo posle toga ovu raspravu. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Vi ste učestvovali u dogovorima gde su bili šefovi poslaničkih grupa i dogovorili smo metod dogovaranja, svakako sa idejom da to bude konstruktivno, na način kako pretpostavljam da i vi želite. Narodni poslanik Tomislav Nikolić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo ovde čuli opis stanja, novinarsku hronologiju događaja, apele Albancima, pozive Srbima. Dok sam slušao predsednika Vlade, mislio sam da slušam Ban Kimuna. Danas smo ovde, kao predstavnici, nosioci ustavotvorne i zakonodavne vlasti kojima se do sada niste obraćali u vršenju poslova koji su po Ustavu u nadležnosti Vlade Republike Srbije, u utvrđivanju i vođenju politike. Danas nam ovde niste podneli neki izveštaj o kome bismo glasali, pa ga potvrdili ili odbili. Danas ovde od nas tražite, čak je jedan govornik vaš vatreno rekao – narod očekuje šta će Skupština danas da odluči. Izvinite, nemojte na nas da prebacujete ako ta odluka nije dobra. Vi ste odlučivali. Vi ste vodili politiku. Vi ste uvek razmišljali o tome šta EU misli o nekom vašem potezu, što je dobro, ali nikada niste naveli EU da razmišlja o tome šta bismo to mi nekad želeli. Ne može Narodna skupština da bude talac vladine politike. Ne mogu danas oči Srba sa severa KiM da budu uprte u Skupštinu. Mogli smo da se sastanemo u 14,00 časova i da glasamo bez rasprave. Šta bi to promenilo, šta, u ovoj deklaraciji?To je najniži mogući akt koji Narodna skupština donosi. Šta u njoj vama govori da će nešto da se promeni? Gde ste našli uporište za to da je to danas biti ili ne biti? Nemojte da se mi, narodni poslanici, osećamo kao oni koji su učestvovali u pobunama robova, npr. one Spartakove, 73. godine pre nove ere. Mislite, pobedismo imperiju, savladasmo ih sve, a na kraju sve se razveje kao mehur od sapunice. Nije vreme za velike govore i nije vreme za stranačke poene, vreme je da Srbija konačno razmisli gde, šta, kako dalje. Radi se o dva prelaza, ima ih više. Pa, na beloj zemlji Albanci već kontrolišu prelaz i vrše carinu. To ne pominjete. Izazivate sukobe između Srba koji žive na severu KiM i onih koji tamo ne žive, koji bi voleli da ovima na severu bude sve isto kao i njima, jer ko su oni da njima bude bolje? Kad se za nas niste izborili, što se borite za ove na severu KiM? Optužujete Srbe da su vandali koji su zapalili prelaz. Nekoliko dana ste proveli dole, ministar se izgleda više oseća kao čovek iz Beograda, a ne kao čovek sa KiM. Razumem te ljude. Hladne glave se dole ne razmišlja. Možda su hladne glave ljudi u Kninu razmišljali kada je krenula Hrvatska, pa pogubili glave. Ostali bez igde ičega i dan danas nemaju ni kuću ni imanje. Onaj ko tamo živi on nema hladnu glavu. Trebalo bi država da ima hladnu glavu za njega. Gde je bila država tada? Šta je to država uradila? Tri dana nam ulivate poverenje u KFOR, samo se čeka KFOR. Samo se čeka general koji će da odluči da Srbi žive mirno, a onda od četvrtog dana samo se čeka Euleks. KFOR više nije onaj u koga verujemo. Nije bio nijednog časa, jer kada Albanci nisu uspeli sami da zauzmu prelaze poslali su KFOR da im obezbedi prelaze, Albanci će da stignu i vi to dobro znate. Ne može izjavom Srbija neće ratovati da se obezbedi mir na severu Kosova. Može izjavom – Srbija ne želi rat, kao što ga ne želi, a ko želi da Bog da mu se ratovalo u glavi, ali ako vrhovni komandant kaže – Srbija neće ratovati, ako direktor policije kaže – Srbija ne može da pređe ono što vi nazivate – administrativni prelaz, ko će da zaštiti tamo narod? Ako nam ovde u ovoj deklaraciji otvoreno kažete da je delovanje svih međunarodnih institucija na KiM upereno protiv Srba, šta tamo narod treba da radi? Da čeka da ga pljujete što je upalio prelaz. Ako je to uopšte uradio narod spontano, ako nisu mnogi učestvovali u organizaciji toga, da bi imao za šta srpski narod da bude optužen. Niste me dosad uverili da ste baš uradili sve što je moglo. Radili ste sve što ste mislili da smete. Albanci idu dalje nego što vi mislite da će smeti da idu i uvek će da idu dalje i pobediće nas u toj vašoj diplomatskoj borbi, jer ste vi posvađani između sebe. Vi čak gledate ko će na koju funkciju ako bi se desilo svetsko čudo da posle novih izbora ostanete na vlasti. Vi podređujete oktobru i mišljenju Evropske komisije Srbiju. Život Srbije u velikoj meri danas i zavisi od toga šta će reći i Evropska komisija i Savet EU. Gde vam je tu običan čovek? Imali ste nekoliko zadataka od EU, teške i lakše. Lakši su bili oni koje niste ispunili, da uredite zemlju, da se izborite protiv mita, korupcije i kriminala, da izvršite reformu pravosuđa, da obezbedite sigurnost stranim ulagačima, da razvijate polako državu, njene institucije, da usvajate evropsko zakonodavstvo, da ga implementiratei budete spremni da kad Srbija uđe u EU da to sve funkcioniše. Teži zadaci bili su hapšenje haških optuženika. Teži za svaku vlast u Srbiji. Veoma rizični, a vi ste ih ispunili. Teži zadatak bio je brinuti o KiM. Evo dokle smo stigli. Stigli smo do toga da će EU da kaže – pa jeste, ali niste izvršili reformu pravosuđa. Ne znam sa čim vi izlazite pred građane Srbije i pred EU. Ono što može da se vidi u sredstvima informisanja to smo prevazišli 90-ih godina kada je neka druga vlast držala medije pod svojom kontrolom. To samo iritira građane i samo nas plaši na šta ste sve spremni da biste očuvali imidž, ugled. Uopšte se ne postavlja pitanje da li ćemo da podržimo mere koje predlažete za KiM, ali samo mi recite mere. Deklaracija, pa sami vaši poslanici su dali amandmane na tu deklaraciju. Otkad to da, deklaracija o KiM, poslanička većina daje amandmane svojoj Vladi. I što dajete amandmane na deklaraciju koju predlaže Vlada Republike Srbije koja utvrđuje i vodi politiku. Hoćete da Skupština utvrđuje i vodi politiku, pa valjda smo to Ustavom podelili. Nema tu mesta ni za predsednika Republike, on samo predstavlja zemlju u inostranstvu, ali ovde je sve pomešano. Nama premijer Cvetković podnosi izveštaj o Kosovu i Metohiji, pitanje je da li zna koliko ima kilometra do Raške. Predsednik Vlade Srbije četiri minuta održao govor. Izvinite, posle predsednika Vlade, ministri nemaju o čemu da govore. Posle predsednika Vlade se ne diskutuje, članovi Vlade ne diskutuju, jer on treba da kaže sve, prikupi izveštaje od svih, sredi i ispriča nam i šta se dešava i šta će da se desi. Jer ne umem da razumem, pa bih voleo da mi pisci deklaracije objasne šta su mislili kad su rekli: "da imajući u vidu realnu opasnost po suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije, koja proističe iz pretnji jednostranim proglašenjem nezavisnosti Kosova". Ovo je bilo "kopi pejst" iz neke deklaracije od pre pet, šest godina, draga moja Vlado. Kao i izjava nekih država da će priznati jednostranu nezavisnost Kosova. Koliko je država priznalo nezavisnost Kosova i Metohije? Pa onda kažete, Narodna skupština Republika Srbije utvrđuje da ovakvo delovanje međunarodnih misija predstavlja grubo kršenje međunarodnog prava takvim aktima i aktivnostima bili bi neposredni ugroženi suverenitet". Valjda su ugroženi suverenitet i opstanak Srbije, a ne bili bi. Pa da bar kažete, biće ugroženi, nego kažete bili bi. Pa bili bi, ako bi se loše ponašali, ali ako se loše ponašaju ili su ugrozili ili će da ugroze. Sad me zaista interesuje, da li vi svirate u ratne trube ili ne? Molim vas da mi objasnite šta znači, da bih znao da i ja prenesem nešto kad odem među građane Srbije, ova dva stava D i Đ, u kojima kažete:" posebno se obavezuje Vlada Republike Srbije, da u svim okolnostima koje bi mogle nastupiti efikasno deluje na zaštiti života i imovine, prava i sloboda građana pokrajine". Zaista tražim objašnjenje od predsednika Vlade, kako se efikasno deluje na zaštitu života i imovine,prava i slobode građana pokrajine i šta će vam ovo " a posebno srpskog i ne albanskog stanovništva"? U Kosovskoj Mitrovici žive i Albanci. Šta sad njih nećemo da štitimo? Oni neka budu ugroženi. "Obavezuje se Vlada Republike Srbije da donese konkretan i sveobuhvatan plan mera koji će biti preduzete u svim oblastima njenih nadležnosti za slučaj pogoršanja stanja na Kosovu i Metohiji". To Vlada radi po Ustavu. Ko smo mi da obavežemo Vladu da donese plan mera, a što niste napisali da taj plan mera dostave Skupštini na usvajanje. Vlada da donese plan mera obavezuje se, a šta ako ne donese. Hoćete da glasate da smenim Vladu. Ne danas se peru usta, i sutra idete na godišnji odmor. Završili ste posao, usvojite Deklaraciju i idete na godišnji odmor. Ostaje Vlada da pravi plan mera. Nikada nije bio problem Narodne skupštine da odobri plan mera deklaracije, rezolucije, sve što se ticalo Kosova i Metohije. Postoji oni koji su protiv toga, ali njih je i sramota, ali šta će biti sutra, prekosutra, naksutra. Šta će biti kad Albanci dođu na te prelaze, administrativne, kažem na granicu, za njih je to granica. Čini mi se da je Euleks već da izjavu da mora da izvrši nalog civilne privremenih institucija na Kosovu i Metohiji. Proverite to? Šta će da bude? Hoćemo li ovde da se posipamo pepelom? Imamo li saveznika? Šta će sa srpskim narodom da bude i sa tim nealbancima, kako ih vi nazivate? Gde će da se smeste? Jeste li spremili domove? Ljudi, situacija je veoma ozbiljna. Uopšte ne mislim da treba da se svađamo oko toga. Gledam samo, da vidimo ono što vi nećete da vidite. Da pročitam ono što vi niste hteli da napišete. Na vama je to. Ostaje taj greh za KiM. To se nosi. Ne znam da li su vas možda analitičari prevarili kad vrše to istraživanje javnog mnjenja, pa kažu – Kosovo je na desetom mestu svakog građanina Srbije. Važnija mu je nezaposlenost, borba protiv kriminala, a EU jeste, ali svakom čoveku je pojedinačno Kosovo na prvom mestu. Kad vam neko kaže tu ništa ne može da se uradi, neka kaže to kao zvanično lice. Ne kao komšija, ne kao kum, prijatelj na slavi. Neka kaže kao čovek koji ima potpunu odgovornost. Ja sve vas jako dobro razumem, ali nije lepo, nije u redu da nas 250 preuzimamo odgovornost za ono što radi Vlada i predsednik Republike. Nije to naš posao. Građani Srbije cele očekuje koliki će porezi da budu, očekuju kakve ćemo zakone da donosimo. Ne očekuju od ove Skupštine izuzev ako u skladu sa Ustavom neko predlaže da proglasimo vanredno ili ratno stanje. Onda Skupština ima pravo i dužnost i obavezu da odlučuje o tome. U ovakvim slučajevima, godinama traje prebacivanje loptice na Skupštinu. Izglasaće nas 200 ovu deklaraciju. Šta će sutra da bude? Šta će policija da radi? Šta će vojska da radi? Šta će šatl diplomatija da radi? Da trči pred zatvorena vrata. Trošite benzin. U stvari to je nafta. Kerozin je nafta. Hajde da ozbiljno razgovaramo kao ljudi. Jesmo li spremni mi da gledamo kako se sve urušava i samo da vičemo kako smo patriote? Lagodno je živeti u Beogradu. Teško je živeti na KiM. To uvek imajte na umu. Ne treba Srbija da bude rob teškog života na KiM. Ali, ako u Ustavu piše da treba da bude rob, onda će da bude. I robovi su se podizali na ustanak, svesni da idu na imperiju, ali kad prekipi onda se više o tome ne razmišlja. Svi imate i decu i unučiće. Razmislite o tuđoj deci i tuđim unucima. Onima koji noćas ne spavaju. Jel, ako već danas brinemo o njima hajde da ta briga bude iskrena i poštena, ne uz čitanje novina za vreme sednice gospodo socijalisti. Nema smisla. Tamo nisu ni stigle srpske novine. Albanci iz Švajcarske prelaze na dva prelaza na jugu Srbije, idu na KiM. Vraćaju se. Oni se leče, oni trguju, oni jedu, spavaju, piju. Srbi koji su osuđeni na dva prelaza na severu, niti se leče, niti jedu, niti spavaju niti piju. Nemojte nama to da pričate. Obezbedite da se leče. Obezbedite da jedu i da piju. Obezbedite da prelaze granicu, administrativni prelaz. Nek nas pobiju.Ajmo u Brnjak da zasedamo, da zaseda Narodna skupština na prelazu. Nek pobije nas KFOR. Ajmo da mi budemo ti vandali koji su zauzeli prelaz. Imate na raspolaganju poslaničku grupu Srpske napredne stranke. Samo nam recite šta ćete da uradite? Ako ste uopšte o tome bilo kada odlučivali, iako vas je iko ikada pitao šta treba da se radi. Nemojte da jedni govore da je sve izgubljeno, drugi da je sve naše, treći da treba podeliti Kosovo između Albanije i Srbije. Hajde da vas čujemo šta želite da uradite, šta da zastupamo ili šta da napadnemo? Kao ljude ne možemo da vas u ovoj Skupštini napadnemo. Niko od vas pojedinačno nije kriv za ovo što se dešava, a kao političare želeo bih da znam šta treba da vam podržimo. Kakvu odgovornost želite da preuzmete izglasavanjem ove deklaracije? Što ne napišete u roku od mesec dana uradićemo to i to, u roku od dva meseca to i to. Glasamo, završimo, ako ste uradili dobićete izbore, a ako niste nećete… [[isključen mikrofon]]
Hoćete li ponovo? Imate minut još. Izvinite, greška je. Imam utisak da ste priveli kraju. Gospodin Stefanović ima reč. Izvolite.
Prvo, ovde je rečeno nekoliko stvari na koje moram da reagujem. Čini mi se, bilo je dosta i neistina i paušalnih ocena i zaključaka koji su apsolutno neutemeljeni, a sad smo čuli i jednu izrazitu dozu demagogije ponovo. Da kažemo, pre svega, da ako ste svi poslanici ovde slušali ono što je Vlada iznela, mogli ste da čujete da, pošto je bilo kritike zašto se ne pregovara, pa je bilo kritike zašto se pregovara. Dakle, neophodno je održati dijalog sa Prištinom, ali dijalog ne može da se vodi u uslovima kad nas je na jednostran način promeni stanje na terenu. Prema tome, nije naša strana ni na koji način izbegla dijalog, niti ćemo mi pokušavati sa naše strane da izbegavamo dijalog, niti smo mi bežali od rešavanja problema carinskog pečata. Carinski pečat i problem carinskog pečata nije problem kontrole na administrativnoj liniji. To su dve odvojene stvari, gospodo. Sad mi je žao što poštovani narodni poslanik koji je to, naravno, rekao po svom običaju, izašao je odavde. Ovo je uradio i prošli put kad smo bili ovde. Jednostavno, ne stoji teza i žao mi je što prof. Samardžić ponovo to ističe da mi kroz ovaj proces priznajemo Kosovo kroz fazni pristup. To je jedna vrlo, rekao bih, smela konstatacija koja nema nikakvu argumentaciju. Voleo bih da čujem na osnovu čega mi priznajemo Kosovo. Kad kažete, kritike rešenja koje su donete, mi ne čujemo šta ne valja u tim rešenjima, sem ono što vi mislite da ne valja. To su gole tvrdnje, profesore, vi vrlo dobro znate kako se argument gradi. Ne treba ja to da vas podučavam. Ono što je činjenica je da niko se ovde nije takmičio u patriotizmu, ovde nije bilo nikakvog prebacivanja niti busanja u prsa, ali jeste bilo realno predstavljanje situacije kakva jeste. Dakle, gospodine Ostojiću, dijalog je odložen na inicijativu poslanika gospodina Kupera, a ne na naše insistiranje. Ponoviću vam ono što sam rekao, mi ne bežimo od dijaloga, mi ga želimo. On je jedini način da rešimo sve ove probleme. Kao što je jedini način da rešimo problem, koji akutno sad postoji i gori, a to je da izbegnemo nasilje, na svaki mogući način. Ono što je činjenica, da mi ne treba sad, čini mi se, zaplićemo se u situaciju da li je neko posle ovog ispao statusno neutralan ili nije, već da pokušamo da rešimo ovaj gorući problem. Kako da ga rešimo? Vrlo jasno i decidno su predstavnici Vlade ovde predstavili narodnim poslanicima. Tako da ne vidim, uopšte ne vidim nikakvu tajnovitost u tome šta ćete da radite. Čuli ste šta ćemo da radimo. Ako ne valja u onom šta ćemo da radimo, recite šta treba da radimo. Evo recite šta je vaš predlog, osim da odemo na Brnjak svi zajedno, kako ste rekli. Nismo mi radili samo što smo smeli. Bolje je raditi i ono što ste smeli, nego ne raditi ništa. Znači, raditi ono što ste smeli, isto je vrlo hrabra konstatacija sa vaše strane. Treba da vidite te okolnosti i da vidite. Znate šta, možda mi smemo više od vas, a možda vi smete više od nas. To neće rešiti ovaj problem.Ne treba da ocenjujete koliko govore ministri posle predsednika Vlade. Znam da vi vežbate za tu funkciju, ali vam neće uspeti to. Znate, treba sad da uvežbate. (Predsednik: Replika.) Još jednu stvar, završavam. (Predsednik: Izvinite.) Mislim da je vrlo štetna situacija ako kažete, i ako sam vas ja razumeo, ali zbog građana. Jako je štetno kad kažete da je to granica. Znate, ne govorimo mi – administrativna linija, zato što volimo tu terminološku situaciju, već zato što to jeste administrativna linija. Ako ovo dozvolimo da se desi, postaće ono što ste vi rekli da jeste, a to je granica. Nadam se da ste pogrešili i da je to bio lapsus i da ne mislite da je to granica. Hvala.
Gospodin Samardžić, replika. Izvinite gospodine Samardžiću, pre nego što vam dam reč, samo obaveštenje da je nastavak 33. sednice Odbora za Kosovo i Metohiju u 17,30 časova u sali II.
Hvala. Gospodine Stefanoviću, reći ću vam nešto što verovatno ne znate, jedan primer, iz 1992. godine, kada je jedna delegacija koju je obrazovala Vlada Milana Panića, dakle, ona vlada koja je pokušala drugačije da deluje nego Miloševićeva, to je bila savezna vlada, imala pregovore sa predstavnicima kosovskih Albanaca godinu dana oko problemu obrazovanja. Posle godinu dana kada im je dat svaki ustupak, ambasador Rajf je posredovao nemački, kada im je dat svaki ustupak u pogledu programa nastave finansiranja, potpuna autonomija obrazovanja kao da je reč o drugoj državi. Stvar je zapala na pečatu diplome. Ako imate strpljenja da me saslušate. Albanci su tražili da pečat te diplome bude Republika Kosovo, vlada gospodina Panića, tj. radna grupa koja je bila veoma kompetentna prof. Ivan Ilić je vodio tu grupu, to nije prihvatila. Naime, mogla je da prihvati i da reši problem obrazovanja, ali nije zato što Kosovo Republika znači priznavanje druge države. Hoću da vam kažem, ne susrećete se vi prvi put sa takvim pitanjem, to je davno, vi to možda i ne znate. Ali, prosto, tako je bilo i tako su delovale razne vlade. Panić i Milošević su nebo i zemlja. Koštunica i Milošević, Koštunica i Panić, Đinđić, to su sve različiti ljudi, ali to su stvari kod kojih su svi isto radili. Jedino vaša vlada drugačije reaguje, prihvata, dakle, dokumenta nelegalno odcepljene države, to je otcepljenje to je prekršaj međunarodnog prava, bez obzira šta je rekao ovaj međunarodni sud pravde. On je rekao nije u nesaglasnosti, nije rekao jeste u saglasnosti državnim pravima, pogledajte malo tu razliku. Znači, vi to prvi radite u istoriji ove zemlje. Prihvatate ta dokumenta, kao dokumenta i to ne možete da radite. To je, dakle, razlika i problem o kome mi govorimo. Hvala vam.
Vreme. Narodni poslanik Zoran Ostojić ima reč.
Hvala predsednice, gospodine Stefanoviću, ja znam da je gospodin Kuper odložio, ali predsednik Republike Tadić je rekao da se stekao utisak u međunarodnim krugovima da smo mi krivci, znači, zašto je gospodin Kuper odložio, da li je prethodno bilo nekog dogovora oko pečata, pa je onda ta saglasnost povučena, to sam vas pitao, a da je formalno odložio gospodin Kuper, to znam i ja. Što se tiče mira, ja znam da se čini sve da se smiri ova situacija, da ne pogine još neko i to bi bila katastrofa. Ali, znate šta, Srbi su loše prolazili kad su koristili balvane po putevima. Kad sve saberemo, balvan na putu ide kao SAO, a SAO ide ka švercu, šverc ide sa zločinima, zločini dođu do nekog Hadžića, itd. A šta posle bude, da ne pominjem sad neka iskustva, iz krajeva drugih država, gde su balvanima, kako se zvala akcija ohrabrivati ljude da istraju biti svestan da KFOR ima ovlašćenja da sprovede, da kažem, za normalizaciju saobraćaja, da ne zvučim cinično, i to je objektivno pumpati ljude, pumpati im emocije da će time postići nešto, a na kraju sam siguran da se teško može vratiti ono stanje od pre 25. jula, ali ima tu i jedna negativna posledica. Ako se to prenese na jug Srbije, odnosno južno od Ibra, u enklave, ti ljudi će biti ugroženi, ti koji tamo žive, u tom smislu sam ja govorio i zato treba smiriti situaciju. Nisam stekao utisak, kako da kažem, ohrabrivanje ljudi da izdrže pominjanje imena itd i to nije u funkciji smirivanja, tako meni izgleda. U redu, ja bih voleo da vi uspete.
Pravo na repliku narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Najpre, mislim da gospodin gost na ovoj sednici ne bi trebalo da se upušta u raspravu sa narodnim poslanicima i da mu to ne treba omogućiti, a pošto za njega važe pravila kao za sve učesnike, a ne kao za članove Vlade, pa vas molim da o tome vodite računa da čuvate naše dostojanstvo. Kada govorite o granici, ja sam to na svom primeru video da je to za vas administrativni prelaz. Mene ste vi, gospodo iz Vlade Srbije, sprečili da prisustvujem ustoličenju njegove svetosti patrijarha srpskog gospodina Irineja, pošto nisam bio na spisku građana Srbije koji tog dana mogu da pređu granični prelaz Jarinje, po odobrenju Vlade Republike Srbije. Jedna Poljakinja je rekla, gospodine Nikoliću, Vlada RS nije odobrila danas da vi uđete na teritoriju KiM, na taj administrativni prelaz. Dalje, po članu 124. Ustava, Vlada je odgovorna Skupštini za ono što radi, a ne Skupština Vladi, pa zato kada tražite da vam mi kažemo šta bismo mi uradili, da vas podsetim na jednu narodnu izreku – kad pravite dete, Jeftu ne zovete, a posle ljuljaj Jefto dete. Ovo ste sve vi zakuvali i zamesili, ovo ćete vi morati sve da sprovedete i ja bih zaista voleo da ste aplauz od poslanika zaslužili tako što se uspešno obavili pregovore, a ne tako što se bavite predizbornom kampanjom na dan kada raspravljamo o KiM. Vi znate ko će da pobedi i ko će da bude predsednik Vlade. Za mesec dana postadoste najveći srpski političar koji određuje šta će u Srbiji da se desi. Pazite, uzleteli ste visoko, ja čak mislim da je to, kao i za gospodina Jeremića, veoma opasno i u vašoj stranci.
Gospodine Nikoliću, vi ste bili na sastanku sa šefovima poslaničkih grupa i sa šefovima poslaničkih grupa sam se dogovorila da gospodin Stefanović može imati apsolutno pravo na reč, a to proističe iz činjenice da onaj ko je sa Srbima na KiM, ima pravo ovde da govori o problemima ovog tipa. Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić.
Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, predsedniče Republike, tačno godinu dana je prošlo od poslednje skupštinske rasprave o KiM i tada je na dnevnom redu bilo mišljenje Međunarodnog suda pravde koje je, bez obzira na jezičke i pravne akrobacije bilo nepovoljno za Srbiju, jer se većina sudija izjasnila da deklaracija o jednostranom proglašenju nezavisnosti Kosova nije u suprotnosti sa međunarodnim pravom. Tom prilikom smo dali i ovlašćenje i podršku Vladi da podnese rezoluciju pred Generalnom skupštinom UN, da učini sve političke diplomatske napore da ta rezolucija bude usvojena. Rezolucija jeste usvojena, ali ne u obliku u kom je podneta, i dobra stvar je što je za nju glasalo svih 27 zemalja članica EU. Na osnovu te rezolucije, obavezali su se i Beograd i Priština da će pokrenuti dijalog o tehničkim pitanjima. Danas je dijalog prekinut i danas mi treba da usvojimo jednu novu skupštinsku deklaraciju i to s punim nazivom o aktuelnom stanju na KiM i nakon jednostranih nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini. Šta se dešavalo na KiM i šta se i dalje dešava, čuli smo od predstavnika Vlade i nemam pravo da osporim ni jednu reč iz tog izveštaja, jer nisam bila ni učesnik, ni posmatrač na licu mesta, već sam sve vreme bila u Beogradu, obaveštavala se preko medija, preko društvene mreže, preko kontakata koje imam sa ljudima koji žive na čitavom Kosovu o tome šta se dole dešava. Zašto ovo pominjem, reći ću vam. Iz dva razloga. Prvo, zato što verujem da je retko ko od danas ovde prisutnih otišao na sever Kosova i obišao narod na barikadama. Drugo, zaista želim da se zahvalim i Borku Stefanoviću i ministru Goranu Bogdanoviću na tome što su ne časeći časa na prvi znak krize se spakovali i otišli na sever Kosova. Tako se radi i zato imaju pravo da danas i podnose izveštaj i da nam kažu šta se dole zaista dešava, šta će se dešavati i čim se ova sednica završi oni krenu nazad. Tim potezom, slanjem svoja dva visoka funkcionera, Vlada Srbije je jasno iskazala spremnost da sva, pa i ona najsloženija i najosetljivija pitanja i situacije rešava mirnim i diplomatskim sredstvima. Kad smo kod toga, takođe, želim da se zahvalim i ministru Vuku Jeremiću na njegovom nesebičnom trudu da stigne do Saveta bezbednosti UN i da pokuša da izloži problem u kome se našla ne samo Srbija i KiM, već i čitav region, i da pred tim telom zastupa stavove Srbije, bez obzira na protivljenja nekih stalnih članica Saveta bezbednosti. Kako je i zašto došlo do toga da Priština najpre uvede blokadu na robu iz Srbije, a da po tom ohrabrena jednom mlakom reakcijom Međunarodne zajednice na ovakav potez, koji je suprotan ne samo Sporazumu CEFTA, već i logici slobodnog kretanja robe, ljudi i kapitala, ode i korak dalje i slanjem specijalaca pokuša da preuzme administrativne prelaze i time praktično zaposedne čitav sever Kosova? Odgovor na ovo pitanje, kao i mnoga druga koja iz njega proizilaze, sigurno ćemo dobiti u nekoliko narednih dana, jer svi znamo da vlasti u Prištini nikad nisu preduzimale neke radikalne poteze bez makar prećutne saglasnosti njihovih sponzora i mentora. Evropska unija, to treba reći, nije sa odobravanjem gledala na ovakav potez, naglasivši da to nije urađeno uz konsultacije sa Briselom. Iz Vašingtona nam kažu isto. S druge strane, meni je zapala za oko izjava francuskog ambasadora na Kosovu, Žan Fransoa Fitoa, koji je izjavio da je kosovska vlada time preuzela kontrolu nad severom Kosova, na šta ima pravo. Sličnu izjavu dao je Endi Megafi, šef Međunarodne i civilne kancelarije. Jedino logično objašnjenje ovako suprotstavljenih izjava leži u činjenici da ne postoji jedinstveni stav unutar EU prema Kosovu, i to će ostati sve dok postoje zemlje članice koje nisu priznale samoproglašenu državu Kosovo, a to su, treba da se podsetimo svaki put kad pričamo o EU, Grčka, Kipar, Slovačka, Rumunija i Španija. Drugo objašnjenje može biti da je zvanična pozicija EU da podržava dijalog između Beograda i Prištine i da specijalni izaslanik Ketrin Ešton, Robert Kuper, koji je posrednik u dijalogu, stiže u Beograd za par dana. Prošlo je 12 godina od kada su NATO i UN stavili KiM pod svoju kontrolu. Za to vreme nisu uspeli da od Kosova stvore multietničko društvo, niti da uspostave vladavinu prava. Dole živi većinsko stanovništvo koje je naraštajima naučilo da u srpskim vlastima vidi krvnog neprijatelja, a da na Srbe gleda kao na strani element koji treba da bude iseljen čim se ukaže mogućnost. Slično je i sa odnosom Srba na KiM prema Albancima. Jasno je da modeli kohabitacije ovde nisu primenljivi u neposrednoj budućnosti. Jasno je da, osim zahteva za simboličkom suverenošću, moramo da otvorimo i put za traženje novih rešenja. Nema dobrih rešenja za KiM, ona su potrošena, ostala su samo loša, a mi treba da pokušamo da nađemo najmanje loše. Ovo nisam rekla ja, ovo sam citirala Zorana Đinđića iz 2001. godine. Ali, od tada do danas ništa se nije promenilo. Najbolja rešenja su bila ona do 1999. godine, od tada do danas svi se, svako na svoj način, trudimo da nađemo najmanje loše rešenje. Nisam danas stekla utisak, slušajući debatu, a nadam se da će me dalji tok debate demantovati, da smo mi spremni da pokrenemo jednu odgovornu političku raspravu, da osim likovanja, pravdanja, traženja krivca i pametovanja, mi u stvari danas i nemamo bog zna šta da saopštimo. Teško možemo da izađemo iz svojih stranačkih rovova i teško možemo bilo šta da ponudimo Srbima na Kosovu, osim parola i raznovrsnih političkih stavova. Pitam se da li možemo nešto da naučimo i od kosovske skupštine, koja je pre par dana jednoglasno, osim Srba koji su bojkotovali sednicu i glasanje, ali svi drugi su dali podršku vladi Kosova da uspostavi kontrolu na severu jer to smatraju pitanjem od najvišeg nacionalnog interesa, pa da li je za sve nas ovde to isto odbrana severa Kosova? Nisam sigurna, iskreno govoreći. Za neke u Srbiji su Srbi sa severa Kosova ili teret ili breme ili večiti izvor manipulacija, pa se tako i oni vrte u začaranom krugu političkih igara skoro svih političkih stranaka iz Beograda. Stav URS je da dijalog između Beograda i Prištine mora da se nastavi, ma koliko to u ovom trenutku, dok danas govorimo ovde, izgledalo daleko. Mi za prekid dijaloga nismo krivi, jer dijalog jeste u našem interesu i u interesu i Srba i Albanaca sa Kosova. Da, tačno je, ima mnogo protivnika dijaloga i u Prištini i u Beogradu, ali i među Srbima na severu Kosova. To je normalno, jer u tom dijalogu će neki izgubiti stečene privilegije, a neke politička zaslepljenost i egoizam sprečavaju da sagledaju širu sliku i da pogledaju celu Srbiju, a ne samo jedan delić njene teritorije. Pošto čak ni najekstremniji pripadnici srpskog i albanskog naroda više niti veruju, niti pozivaju na rat, a oni koji to ipak čine gledaju da budu što dalje od Kosova, jasno je da jedino dijalog otvara vrata nekim rešenjima, ne najboljim, kao što sam rekla, ali sigurno ne i najgorim. Još nešto želim da kažem za kraj. Koliko je danas bilo teško podržavati, a kamoli voleti EU, jasno je da, kao što nemamo prava da dignemo ruke i odustanemo od diplomatske borbe za KiM, tako isto nemamo prava da se odričemo od partnerstva i saradnje sa EU. Samo usaglašavanjem i partnerstvom sa EU mi možemo da dođemo do rezultata u korist interesa i Srba na KiM i Srbije kao države i njene evropske perspektive.
Zahvaljujem. Povredu Poslovnika reklamirao je narodni poslanik Riza Halimi, koji ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Povreda člana 104. Maločas je profesor Samardžić spomenuo 1993. godinu, Milana Panića i pokušaj rešavanja tadašnje situacije na Kosovu sa predstavnicima Albanaca. Uz to je dodao da su tada glavni problem bili pečati diploma i svedočanstva. Podsetio bih ga, radi preciznosti, da Skupština bude informisana, da je ta problematika verovatno u ovim detaljima raspravljena, a ne samo raspravljena, nego i sporazum je postignut 1996. godine, uz posredovanje italijanske katoličke organizacije. Međutim, taj sporazum nije ispoštovan. Dobro znate da i nakon tog potpisanog sporazuma i dalje su Albanci bili primorani da ostanu u podrumima, u privatnim kućama, nisu mogli da koriste školske i fakultetske objekte i čak je uzurpirana i zgrada albanološkog instituta. Dobro znamo, ali profesionalni analitičari to dobro prate, da od tog perioda vi imate pad uticaja na Kosovu, te mirnodopske linije i jačanja drugih pozicija, drugih orijentacija koje su posle prevagnule sve do poznatih tragičnih događa 1999. godine. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Nemate reč, gospodine Samardžiću, ovo je samo bio komentar, ničeg nejasnog, ničeg uvredljivog nije bilo. Da li još neko od šefova poslaničkih grupa ili predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, današnja sednica Narodne skupštine najbolje odslikava ono narodno – ko ne plati na mostu plati na ćupriji, a na ćupriji se saberu svi troškovi i mnogo su veći nego da se platilo na mostu. Podsetio bih vas na 2008. godinu kada je takođe jedan broj poslanika, 108 poslanika tražilo od Vlade Republike Srbije izveštaj o toku razgovora koji se vode o političkom rešenju za budući status KiM. Vi ste ovo, brutalno gazeći Poslovnik, odbili. Našli ste neke začkoljice navodno da nije u skladu sa Poslovnikom i da o tome ne može da se raspravlja. Takođe smo mi i pre neki dan skoro identičan zahtev uputili, izveštaj Vlade Republike Srbije o aktuelnoj situaciji vezano za ova poslednja dešavanja. Sada niste tražili razloge u Poslovniku. Tačno je, nismo imali ni dovoljan broj potpisa. Tačno je, ali sada ste zatražili od Vlade izveštaj vezano za ova poslednja dešavanja. Da ste gospodo to uradili 2008. godine možda danas, možda, ne bi razgovarali na ovu temu. Ali vi ste 2008. godine svesno preuzeli odgovornost da vodite politiku vezanu za KiM. Danas ste predložili Deklaraciju. Zašto ne rezoluciju? To je mnogo snažniji dokument. Deklaraciju, ne bi baš da se puno zamerite i opet stari maniri. Ponudili ste nam i rekli – uzmi ili ostavi. Vi tražite jedinstvo. Valjda je lakše postići jedinstvo pre nego što donesete neki dokument, pa razmenimo mišljenje, damo svoje predloge i onda jedinstveni izađemo na Skupštinu, a ne da dođete u situaciju da poslanici vladajuće većine podnose amandmane. To je prosto neverovatno. Za ovih 20 godina to nisam doživeo. Vi ovde apsolutno sprovodite teror većine. Ako vam se sviđa, sviđa, ako vam se ne sviđami ćemo većinom doneti odluku. Da se razumemo, SRS će podržati ovu deklaraciju, kao što je uvek radila kada su u pitanju interesi građana Srbije i države Srbije. Nećemo dozvoliti da neprijatelji Srbije na bilo koji način seire zbog podele unutar srpskog naroda. Ali, sva odgovornost za sve ovo što se dešavalo pada na vas. Da se vratimo na onaj zahtev iz 2008. godine. Mi smo vas tada upozorili jer je tadašnji direktor britanskog ministarstva inostranih poslova Džon Sojers jasno rekao da je kontakt grupa odlučila da Kosovo postane nezavisno. Šta ste vi očekivali za ovo vreme? Da će se oni povući zato što su vaši prijatelji, zato što je to jedan od vaših osnovnih stubova u politici? Ne samo da se nisu povukli, nego su oni krenuli dalje, polako, korak po korak, a vi niste tada zakazali sednicu zato što ste spremali najgori mogući korak – prihvatanje misije Euleks. To je nešto najgore i najstrašnije za Srbiju. Izašli ste iz okvira UN i probleme Srbije stavili u ruke EU. Po kojoj logici? Da li smo mi članica EU? Po kojoj logici EU treba da šalje misiju u Srbiju, odnosno na KiM? Zbog čega je došao Euleks? Zbog plana Martija Ahtisarija. Taj plan je potpuno jasan, plan koji precizno definiše stvaranje nezavisne države Kosovo. Misija treba da pomogne da se uspostave sve institucije buduće države Kosovo. Taj plan nikada nije usvojen, a evo i dan danas ga pominju i KFOR i ostali međunarodni činioci. Kažu – na osnovu plana Ahtisarija. Pa, ko ga je prihvatio, gde je on prihvaćen? Možda prećutno od vas, ali on apsolutno nema nikakvu važnost. Rekli ste da je Euleks statusno neutralan. Gde ste vi do sada našli jedan jedini dokaz da je to tačno? Ni jednog jedinog dokaza nema. Naprotiv, apsolutno je jasno, posebno iz ovih zadnjih događaja, da su oni opredeljeni za nezavisno Kosovo i da čine sve da se to što pre ostvari. Sledeći korak koji ste učinili bila je odluka da navodno problem nezavisnosti Kosova, odnosno posle samoproglašenja rešite na Međunarodnom sudu pravde u Hagu. Znate dobro da vas je SRS na vreme upozoravala, odluka Međunarodnog suda pravde može nam se obiti o glavu zato što može biti doneta vrlo negativna ili nepovoljna odluka po Srbiju. Morali ste da znate da je većina sudija u Međunarodnom sudu pravde iz država koje su priznale nezavisnost Kosova. Kako ste onda mogli da očekujete da će taj sud doneti bilo kakvu presudu koja bi išla na račun Srbije? To je samo diletant ili neko ko namerno želi da pređe preko činjenica koje govore sasvim drugačije. Sledeći korak koji je katastrofalan po Srbiju je bio problem Rezolucije koju smo trebali da podnesemo UN. Drago mi je da i pojedini poslanici vladajuće većine ukazuju na to da su postojale dve verzije te rezolucije, jedna rezolucija Vlade Republike Srbije i druga rezolucija EU. Sećate se te rezolucije, da vas podsetim. Rezolucija Srbije koja je trebala da uđe u proceduru bila je vrlo jasna. Zahtevali smo da se pokrenu dalje aktivnosti posle donošenja savetodavnog mišljenja Međunarodnog suda pravde o tome da li je jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosova u skladu sa međunarodnim pravom. Da je ova rezolucija ušla u UN većina bi glasala za našu rezoluciju i vi to svi dobro znate. To zna i ministar inostranih poslova. Zato je izvršen pritisak Amerikanaca i EU, jer im je potpuno jasno šta bi značila rezolucija ujedinjenim nacijama gde bi većina država rekla da jednostrano proglašenje Kosova nije u skladu sa Poveljom UN i nije u skladu sa međunarodnim pravom. Priznajte ovde na koliko ste sati promenili tu rezoluciju i poslali ovaj sraman tekst gde ste rekli da pozdravljate spremnost EU da olakša proces dijaloga između strana, itd, itd, i da će EU poboljšati život ljudi na KiM. Pa, šta se sada bunite? Šta se Borko iznenađuje, ministri, predsednik Vlade itd? Pa evo, vi ste im ovo dali u ruke, vi ste im dali da oni rešavaju. Sada ste zaboga iznenađeni šta se to dešava. Vi sve vreme činite da se ove stvari odvijaju ovako na KiM kako se odvijaju. Vi ste vaš put definisali vrlo jednostavno - Evropa nema alternativu. Ako nema alternativu, onda morate da pristanete na sve ono što Evropa od vas traži. Vi ste pristali skoro na sve, skoro na sve. Sve što je od vas tražio Haški tribunal, uradili ste. Šest predsednika srpskih država ste vi izručili Haškom tribunalu, šest. Nešo, znam da si zbunjen, ali napiši, pa ćeš izbrojati, vrlo jednostavno. Od Slobodana Miloševića, koga ste kidnapovali, Biljane Plavšić, Milana Martića, Milana Milutinovića, Gorana Hadžića i Radovana Karadžića. Šest. Vidiš, Nešo, da si zbunjen, dobro je što ti ja otvaram vidike, ali dobro, da se vratimo. (Predsednik: Molim vas, nemojte se obraćati poslanicima, nego Domu Narodne skupštine.) Ovo je samo u okviru edukacije. Ništa više. Izručili ste kompletan vojni i policijski vrh, verujući da će pritisci na Srbiju oslabiti i da ćemo zato dobiti neke ustupke. Istoga dana kada ste izručili Gorana Hadžića, jasno vam je stavljeno do znanja da od toga nema ništa, apsolutno da nema ništa, čak se pominju neki novi ljudi koje treba da izručite Haškom tribunalu. Upozoravali smo vas na to da će pritisci za nezavisnost KiM da se pojačaju. Tu nema nikakve dileme. Valjda vidite i sami, ne treba ja u to da vas ubeđujem. Evo, današnje novine donose vest da "Korijere dela sera" prikazuje mapu Srbije bez Vojvodine. Valjda su precrtali one Čankove mape. To je činjenica. Srbija bez Vojvodine, a polako se priprema i ono što je sledeće, a to je autonomija Raške oblasti. Samo se vi smejte, ali polako dolazite na sve ono na šta smo vas upozoravali i što je sada na sceni. Šta za to vreme radi predsednik Republike Boris Tadić? Sećate se, na onoj sednici posle odluke Međunarodnog suda pravde u Hagu? Rekao je, i mislim da je to korektno, da on stoji iza te politike i da on snosi svoju odgovornost. Ta politika je vrlo jednostavna. Boris Tadić je krenuo redom i svima se izvinjava. Apsolutno se svima izvinjava. Šta je sa Srbima, gospodine predsedniče? Šta ste uradili za Srbe u Hrvatskoj, pošto ste vrlo čest gost tamo? Šta je sa izbeglicama iz Hrvatske? Šta je sa imovinomSrba u Hrvatskoj? Gospodine predsedniče, dajte nam informaciju kako će se rešiti problem Hrvatske i Srbije kada je u pitanju granica? Vi to vrlo dobro znate. Dajte da čujemo po kom principu će se rešitiproblem Šarengradske ade? Hoće li po principu katastra ili onako kako se uobičajeno rešava u međunarodnom pravu, a to je sredina plovnog puta? Vi znate da Hrvatska ne može da uđe u EU ukoliko nema rešene probleme, bilo koje probleme sa susednim državama. Vi, na ovom zadnjem susretu, kažete da ćete pomoći da Hrvatska uđe u EU. Recite nam da li je taj problem rešen i kako Srbija da bude sigurna da vi već niste pristali na neke ustupke? Šta ste uradili kada su u pitanju zločinci nad srpskim narodom? Juče se Jovan Divjak vratio u Sarajevo. Ejup Ganić oslobođen, Naser Orić oslobođen, Hašim Tači nije ni pozvan. Predsednik Vlade, vi sa njim razgovarate. Vi sa njim razgovarate, a on u objektivnom izveštaju Dika Martija, koji je prihvatio Savet Evrope, stavlja se kao jedan od glavnih organizatora trgovine ljudskim organima. A vi sa njim pregovarate. Sledeći korak je postupak u koji ste ušli, a to su, navodno, pregovori o tehničkim pitanjima. Nije nego! Kako o tehničkim pitanjima? Vi krenete od repa da rešavate probleme. Da se razumemo, mi jesmo za pregovore, hoćemo da pregovaramo, ali postoji jedna stvar kojuprvo moramo da definišemo – status Srbije, odnosno KiM i to nije problem. U okviru statusa koji treba nedvosmisleno da bude potvrđen, da je KiM deo Srbije, da razgovaramo o stepenu autonomije vezane za KiM. Šta vi radite? Virešavate tehničke probleme, tehnička pitanja i to opravdavate boljim životom građana i vi ćete rešiti sva pitanja do statusa. Onda će status da padne kao zrela kruška, neće ni biti potrebe da se o njemu razgovara. Vi danas govorite o tehničkim pitanja. Jel vi znate kako ide roba na KiM iz Srbije? Sa jedinstvenom carinskom izjavom, kao da ide u drugu državu. Jel vam poznato da onaj ko natovari robu u Srbiji mora da izađe u roku od 72 sata, kao da ide za bilo koju drugu državu, u protivnom plaća carinski prekršaj ili čini carinski prekršaj u Srbiji? Ljudi moji, je li to normalno? Što to ne uvedete i za Užice i za Vranje i redom? Kakve razlike ima između Prištine… Dobro, znam da neki vrlo rado to očekuju da to bude i za Novi Sad, ali to su nesporne činjenice. Vi sami stvarate nezavisnu državu KiM i pomažete da se to ostvari. Ovde se postavljalo pitanje – koji su predlozi da se stvar popravi? Prvo, predlažemo vam da istog momenta zatražite da se povuče Euleks i da UNMIK preuzme nadležnosti koje ima na osnovu Rezolucije 1244 od strane Saveta bezbednosti. Tražimo od vas da isključivo zahtevate da se stvari odvijaju u skladu sa Rezolucijom 1244. Da vas podsetim, kaže – Rezolucija 1244, ponovo potvrđujući privrženost svih država članica suverenitetu i teritorijalnom integritetu Savezne Republike Jugoslavije i drugih država regiona, kako je to navedeno u helsinškom dokumentu i Aneksu 2. Da vas podsetim, u Rezoluciji 1244 kaže – potvrđuje da će posle povlačenja dogovorenom broju jugoslovenskog i srpskog vojnog i policijskog osoblja biti dozvoljen povratak na KiM, radi obavljanja dužnosti, u skladu sa Aneksom 2. Da vas podsetim, Aneks 1 kaže – bezbedan i slobodan povratak svih izbeglica i raseljenih lica i neometan pristup humanitarnih organizacija na Kosovu. Koliko se izbeglica vratilo, gospodine predsedniče, na KiM? Koliko? Kakva im je sigurnost? Kakva im je bezbednost? Što to ne rešite? Aneks 2 – uspostavljene privremene administracije za Kosovo, kao dela međunarodnog civilnog prisustva, pod kojim će narod Kosova moći da uživa suštinsku autonomiju u okviru Savezne Republike Jugoslavije, o čemu će odluku doneti Savet bezbednosti. Nakon povlačenja dogovorenog broja jugoslovenskog i srpskog osoblja će biti dozvoljeno da se vrati i obavlja sledeće funkcije: vezu sa međunarodnom civilnom misijom i međunarodnim bezbednosnim prisustvom… (Predsednik: Vreme. Završite rečenicu.) …obeležavanjem i čišćenjem minskih polja, održavanje prisustva na mestima srpske kulturne baštine, održavanje prisustva na glavnim graničnim prelazima. Pa, vi vratite na jedan granični prelaz jednog carinika. Ni to niste u stanju.
Pravo na repliku ima gospodin Nenad Čanak.
Pažljivo sam slušao izlaganje gospodina Todorovića gde me je poučio da je izručeno šest predsednika srpskih država kazamatu u Hagu. Jesam li vas dobro razumeo, gospodine Todoroviću? Gospodine Todoroviću kao i obično ne govorite istinu. Izručeno je sedam. Zaboravili ste Milana Babića. Tako da, još jednom govorimda vi tu strašno grešite kada krećete u diskusiju na tu temu. Od genijalnih postignuća tih šest predsednika srpskih država postoji samo jedna srpska država koja se zove – Republika Srbija. Republika Srpska je za vašu informaciju autonomija u okvirima BiH i to je tako. Druga stvar, od svih tih genijalnih državničkih poteza izručenih predsednika nije usvojen, recimo, plan Z4 koji je trebao da Republiku Srpsku Krajinu pretvori u nešto što bi imalo punu monetarnu nezavisnost, koja bi imala slobodnu trgovinu bez carina, da bi imala grb, zastavu, himnu i policiju, koja bi imala demilitarizovanu zonu, a Hrvatska vojska bi mogla ući samo na poziv predsednika Krajine, jednog od izručenih. Pošto to nisu pristali onda smo imali izbeglice. Vaša politika koja se svodi na vaša programska opredeljenja, šiptare preko Prokletija je davala ovakve rezultate. Zbog toga neće proći. Pregovori nemaju alternativu. Hvala lepo.
Nemate pravo na repliku gospodine Todoroviću. Ovo je bio odgovor na vaše neke komentare. Narodni poslanik Balint Pastor ima reč.
Uvaženi predsedniče Republike, poštovana predsednice, gospodo iz Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, moram da vam priznam da meni nije jasno šta je cilj ove današnje sednice i koje su namere. Naravno, ne mislim da Narodna skupština ovim danima i povodom ove teme ne treba da zaseda, ali mislim da ovaj način nije dobar. Ovaj način nije dobar zbog toga što će ovo dovesti samo do politikanstva. Dovešće do još jedne deklaracije o Kosovo i Metohija. Ubeđen sam da ljudi na Kosovu i Metohiji neće imati nikakve praktične koristi iz ove današnje sednice Narodne skupštine i iz ove deklaracije. Mene čudi da niko od prethodnih govornika nije rekao da bi bolji način ovoga bila sednica Narodne skupštine zatvorena za javnost. Ubeđen sam da bi trebalo održati sednicu Narodne skupštine zatvorenu za javnost, na koju je trebala doći Vlada Republike Srbije, članovi Vlade Republike Srbije, predsednik Republike naravno i da nam Vlada s jedne strane saopšti kakvo je pravo stanje na Kosovu i Metohiji. Sa druge strane, da čujemo kakvi su planovi Vlade Republike Srbije i kakve mere možemo očekivati. Šta će se desiti ako se na Kosovu i Metohiji desi jedna stvar, šta će biti odgovor Vlade Republike Srbije. Šta će biti odgovor Vlade republike Srbije kada se učini nešto drugo, kakve mere su u planu. Mislim da ova današnja sednica nije jednostavno podobna za jednu takvu diskusiju iz tog razloga tvrdim da ni ljudi sa Kosova i Metohije neće imati neke velike koristi iz ove današnje sednice, a ni narodni poslanici neće saznati, a na ovakvoj sednici zbog situacije ne mogu saznati kakvi su planovi Vlade, jer se ti planovi povodom ovakvih pitanja ne saopštavaju nigde na javnoj sednici parlamenta države. Kada govorimo o ovom konkretnom predlogu, baziraću se na rešenja iz ovog predloga Deklaracije, i želeo bih da govorim o predloženom tekstu. Mislim, da je ovaj tekst, spisak lepih želja iz 2005. godine, 2006. godine i 2007. godine. Da možemo pročitati formulacije koje smo čitali u predlozima iz 2007. godine. Da ovaj tekst ne daje odgovore na neka važna pitanja. Ovaj tekst ne daje smernice Vlade Republike Srbije sa jedne strane, a sa druge strane ovaj tekst nije podoban za to da narodni poslanici saznaju šta mogu kao predstavnici građana Republike Srbije u sledećim nedeljama, u sledećim mesecima očekivati od Vlade Republike Srbije, kada je reč o KiM. Malo pre sam rekao da ću se bazirati na ovaj predloženi tekst i dozvolite da citiram neke elemente ovog predloga i dodam neke komentare. Što se tiče preambule ovde je navedeno da deklaracija polazi od Rezolucije od 24. jula 2007, 14. februara 2007. i 21. novembra 2005. godine. Što se tiče SVM mi smo uvek bili uzdržani kada su bili na dnevnom redu ovi predlozi deklaracija, zbog toga što ti tekstovi za nas nisu bili prihvatljivi. Nisu bili prihvatljivi zbog toga što su sadržavali određene formulacije koje po nama nisu u skladu sa savremenim rečnikom diplomatije, zbog toga što su stavljali u izgled prekid diplomatskih odnosa sa određenim državama svete, zbog toga što su deklarisali vojnu neutralnost Srbije za koju mi mislimo da je štetna po sve građane Republike Srbije. Kada čitamo dalje preamubulu predloga onda možemo naići na formulaciju po kojoj postoji realna opasnost po suverenitet, koja proističe iz dva razloga. Prvi razlog su pretnje jednostranim proglašenjem nezavisnosti KiM od strane privremenih institucija samouprave u pokrajini. Meni ovo nije jasno zašto je napisano, svi vrlo dobro znamo da je nezavisnost KiM jednostrano proglašena 17. februara 2008. godine, znači ne može biti reči ni o kakvoj opasnosti, pošto je to već završeno. Sa druge strane u ovom predlogu piše da realna opasnost postoji i zbog izjava nekih država da će priznati jednostranu nezavisnost Kosova. Prema mojim informacijama do danas je nezavisnost kosova priznalo 77 država članica UN. Opet nije reč o nekakvim izjavama, nego je reč o činjenicama. Svakako možemo podržati spremnost Srbije da doprinese mirnom i sporazumnom rešavanju ovog pitanja, ali nam nije jasno, Vlada nije saopštila o kakvom sporazumnom rešavanju razmišlja u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Šta tu može da bude sporazum kada je Ustav Republike Srbije jasan sa jedne strane, a faktičko stanje je još jasnije sa druge strane, a postoji dosta veliki raskorak između faktičkog stanja i rešenja iz preambule Ustava Republike Srbije. U predlogu je navedeno i sledeće – braneći čast i dostojanstvo svog naroda koji legitimno i demokratski predstavlja Narodna skupština donosi deklaraciju Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na KiM nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini. Meni nije jasno kako se brani čast i dostojanstvo izveštajem o činjeničnom stanju. Pošto se u ovom predlogu deklaracija Vlada bazirala na činjeničnom stanju i na predstavljanju tog činjeničnog aktuelnog stanja na KiM. Kao što sam malo pre rekao, ne znamo ništa koje mere se planiraju, a i ne možemo saznati na sednici otvorenoj javnost. To se tako nigde ni u jednoj državi ne radi. Zbog toga sam rekao malo pre da bi zatvorena sednica bila pogodnija i bolja u ovoj situaciji, odnosno jedino moguće u ovoj situaciji. Dalje se navodi da se ovakvo delovanje međunarodnih misija predstavlja grubo kršenje međunarodnog prava takvim aktima i aktivnostima bili bi neposredno ugroženi suverenitet, teritorijalni integritet i ustavni poredak Republike Srbije. Ne znam da li govorimo o istoj državi? Koliko je meni poznato naš suverenitet, teritorijalni integritet i ustavni poredak je ugrožen od 1999. godine. Ne znam čemu ovaj kondicional u ovoj rečenici, bili bi neposredno ugroženi suverenitet itd. Jednostavno ne mogu da razumem ovu rečenicu i ne znam čemu služi. Narodna skupština ovim predlogom utvrđuje okvir delovanja državnih organa i drugih javnih činilaca u odbrani suverenitet, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka. Kaže se da je odbrana interesa Republike Srbije i naroda na KiM prioritet državnih institucija i svih javnih činilaca u državi. Znamo da je to prioritet godinama i godinama govorimo o tome da je to normalno da je prioritet, ali mislimo da to ide na štetu svih ostalih mogućih prioriteta u ovoj državi ide na štetu interesima građana Republike Srbije bez obzira na nacionalnu i svu drugu pripadnost. Jednostavno Vladi ne ostaje dovoljno energije i dovoljno vremena da se bavi ostalim prioritetima i ostalim veoma važnim temama za sve građane Republike Srbije. Navodi se u tekstu da je najbolji način za iznalaženje kompromisnog rešenja u skladu sa principima međunarodnog prava dijalog između Beograda i Prištine. To i mi smatramo u SVM, dijalog nema alternativu i svakako podržavamo dijalog između Beograda i Prištine. Problem je u tome što je ova konstatacija u suprotnosti sa nekim drugim tačkama ove predložene deklaracije, npr. sa tačkama 5g i 5d. Dalje se kaže da se Vlada obavezuje da donese konkretne mere usmerene na nastavljanje svih državnih funkcija Republike Srbije na teritoriji KiM. Meni uopšte nije jasno koje funkcije državne vlasti još tamo Srbija vrši od 1999. godine. Koje funkcije državne vlasti još tamo vrši Republika Srbija i koje funkcije državne vlasti može Republika Srbija u ovoj situaciji da nastavi da vrši na teritoriji KiM? Koliko je meni poznato postoji raznih teorija o funkcija državne vlasti. Postoji dualistička, trialistička i kvadrijalistička teorija o funkcijama državne vlasti. Ali, bilo kako da okrenemo funkcije državne vlasti jesu zakonodavna, izvršna, sudska i upravna funkcija. Koju funkciju državne vlasti od nabrojanih Republika Srbija vrši na teritoriji KiM od 1999. godine? Dalje se kaže u predlogu, posebno se obavezuje Vlada da u svim okolnostima koje bi mogle nastupiti efikasno deluje na zaštiti života i imovine, prava i sloboda građana pokrajine, a posebno srpskog i nealbanskog stanovništva. Šta znači obavezuje se Vlada da efikasno deluje na zaštiti života imovine itd.? Da li su to blokade? Da li je to upotreba sile? Da li je to nešto drugo? Meni je veoma drago što je i predsednik Republike i članovi Vlade rekli da ne podržavaju nasilje i da Srbija neće ratovati. To je jedna izjava za svaku pohvalu i to mi izuzetno cenimo. Iz ove formulacije da Narodna skupština obavezuje Vladu da nastupa efikasno i da efikasno deluje, ne znamo šta znači. Zbog toga sam rekao, između ostalog, da bi trebalo održati sednicu zatvorenu za javnost i razgovarati o tome koje su te mere koje mogu značiti efikasno delovanje na zaštitu života, imovine itd. Mi to danas nećemo i ne možemo saznati na jednoj ovakvoj politikanskoj sednici Narodne skupštine. "Obavezuje se Vlada da donese konkretan i sveobuhvatan plan mera koji će biti preduzete u svim oblastima njenih nadležnosti za slučaj pogoršanja stanja". Mislim da sad tek dolazimo do suštine. Na ovoj sednici, još jednom ponavljam, zatvorenoj za javnost, trebalo je razgovarati o tim konkretnim i sveobuhvatnim merama, odnosno planom mera Vlade RS. Mi o tome ništa nećemo saznati. Mi ćemo se danas zadržati, nažalost, na spisku želja iz 2005., 2006. i 2007. godine. Zadržaćemo se na formulacijama koja, nažalost, nisu realna, koja su u suprotnosti sa faktičkim stanjem koje postoji duže od 12 godina. Što je najtužnije, ne mislim da će ova Skupština pomoći ljudima na KiM. Uvek smo naglašavali, 2007. godine i u svim prilikama kad je Skupština donosila rezolucije i deklaracije na KiM, to je za SVM jedino prihvatljivo mirno rešavanje svih nesporazuma i sukoba političkim i diplomatskim sredstvima kroz dijalog i uvažavanje interesa i većine i manjine na celoj teritoriji KiM. Mi u ovom trenutku ne znamo šta će se desiti sutra, šta će se desiti za nedelju dana, za mesec dana, a što je još tužnije, to ne znaju i ne mogu znati ni ljudi na KiM. Ne znamo ni to šta Vlada RS misli o sprovođenju Akcionog plana za ispunjavanje preporuka iz godišnjeg izveštaja Evropske komisije za 2010. godinu radi ubrzanja sticanja statusa kandidata. Kao što znate, tu postoje određene preporuke i uočeni su određeni nedostaci. To su tačka 30. i tačka 31. Tačka 30. se odnosi na pečate kosovske carine, koje izdaje UNMIK, a tačka 31. se odnosi na regionalnu saradnju, a u konkretnom slučaju odnosi se na učešće na različitim regionalnim sastancima Kosova u skladu sa Rezolucijom 1244 UN. Ne znamo koje rešenje planira Vlada RS. Mislim da je trebalo danas razgovarati i o tim mogućim rešenjima na sednici zatvorenoj za javnost. Ne ponavljam toliko puta i ne podvlačim sednicu zatvorenu za javnost zbog toga što smo mi protiv javnosti rada Narodne skupštine. Baš suprotno. Mislim da postoje određene teme o kojima se na ovakvoj sednici nije celishodno razgovarati. U praksi Narodne skupštine je već bilo sednica zatvorenih za javnost iz oblasti odbrane zemlje. Mislim da je ovom prilikom to trebalo na takav način organizovati. Na početku sam rekao da smo mi uvek bili uzdržani kad su bili predlozi deklaracija i rezolucija u vezi KiM. Postoji samo jedna deklaracija, jedan akt Narodne skupštine o KiM kad smo mi glasali za. To je bilo pre nešto više od godinu dana, 26. jula 2010. godine. Tada smo glasali zbog toga što je tada bilo jasno šta Vlada želi postići, tada je cilj bio obraćanje Generalnoj skupštini UN i to smo mi kao stranka koja se uvek zalagala za dijalog i za sporazumno rešavanje svih mogućih pitanja, tada je za to nas naravno bilo prihvatljivo. Ovaj tekst ponovo za nas nije prihvatljiv zbog toga što je neodređen, neprecizan, ne znamo koje mere mogu biti predviđene, ne znamo šta će Vlada učiniti, ne znamo šta Vlada može učiniti, ovaj način rada za to je pogodno. Zbog toga ćemo biti uzdržani od glasanja kao što smo bili povodom prethodnih rezolucija i deklaracija o KiM. Nadam se i to uvek moramo da naglasimo, nadam se da to neće biti pogrešno protumačeno i da to neće biti shvaćeno na način da vojvođanski Mađari ne podržavaju i ne priznaju ustavni poredak Republike Srbije, nadam se da iz mog izlaganja je bilo jasno da to nije slučaj. Hvala.
Narodni poslanik Jovan Damjanović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, gospodo ministri, poštovani predsedniče države, i pored svih dešavanja koje je zadesila teritoriju Srbije, odnosno pokrajinu KiM, gde su bila drastična ubistva, gde je bilo istorijskih nezapamćenih pokolja, egzodusa, proterivanje srpskog naroda i drugog nealbanskog življa, kao i romske zajednice. Danas se opet demonstrira sila. Imamo međunarodnu zajednicu koja je garant mira i stabilnosti, koja je došla naKiM. Međutim, jednostranih i nasilnih akata privredne administracije KiM, dolazi do ponovne eskalacije, do slanja policijskih jedinica rose i traži se da dođe do stabilizacije na KiM. Danas je mnogo govoreno o svemu tome, međutim, ja apelujem na međunarodnu zajednicu. Ako imamo deklaraciju 1244, ako je došla međunarodna zajednica koja je garant mira i stabilnosti na Kosovu, zašto se dolazi ponovo do nasilnih ponašanja i do izazivanja eskalacija gde može doći do tragedije. Da li neko misli da može da osvaja državu i granice sa ratom, ubistvima, klanjem, kidnapovanjem, prodaje ljudskih organa da bi dobio državu? Pa zašto postoji međunarodna zajednica, zašto postoji UN? Zar treba da se poštuje nešto da bi se dobilo nešto, ovde je sila, ovde nema pravila, ali ja verujem da će naša država i naša institucija učiniti sve da kontaktiraju najviše evropske institucije, verujem da ih kontaktiraju UN i da se stane na put upravo eskalatorima rata koje izazivaju ponovo ubistva, ponovo egzoduse, ponovo nešto što je najgnusnije. Mi znamo da je naš predsednik tražio mirnim putem i dijalogom i ja verujem da će međunarodna zajednica ovde stati konačno sa jednim svojim aktom i deklaracijom da se ne dozvoli više sila i da se ne primenjuje sila i da se izazivaju ratovi i ubistva gde nema nikakve potrebe. Nadam se da će doći do sporazuma koji će obuhvatiti što kažu razumevanje i mir i doći do stabilnosti tamo, da ne bi došlo do onog što je bilo najgore i što svi znamo šta se desilo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana gospođo predsednice, gospodine predsedniče, predsedniče Vlade, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo se sastali da bismo raspravljali i na kraju ovog radnog dana verujem velikom većinom svih narodnih poslanika usvojili deklaraciju Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na KiM, nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini. Namerno sam pročitala ovaj naslov, ove deklaracije kako ne bismo skrenuli sa onoga šta jeste povod i šta jeste razlog za današnju sednicu. Dakle, povod jesu događaji koji su usledili nakon jednostranih poteza Prištine, kriza koja je nastupila i potreba da o budućim koracima Vlade i institucija Republike Srbije raspravlja Narodna skupština i mislim da nije korektno prebacivati da je Vlada ovim želela zapravo da prebaci odgovornost na Narodnu skupštinu, jer podsećam da je opozicija želela da se održi ova sednica, ali nisu uspeli da se dogovore da prikupe potpise i da tu sednicu zakažu. U tom smislu, mislim da je Vlada iz dva razloga najmanje uradila dobar potez sa jedne strane. Kriza jeste ozbiljna i jeste neophodno da se o toj temi razgovara na najodgovorniji mogući način, sa jedne strane, a sa druge strane, činjenica da je opozicija smatrala da je neophodno da Narodna skupština o ovome raspravlja i da se o ovome izjasni, je važna i bila i za Vladu i ona je smatrala da treba zakazati ovu sednicu. Razlog zbog čega smo mi danas ovde jeste da još jednom našu opredeljenost za mir, da potvrdimo da želimo stabilnost u regionu i da damo pun doprinos stabilnosti, da potvrdimo da jesmo za toleranciju i da jesmo privrženi dijalogu. Mislim da je važno da tu poruku uputimo da uputimo građanima koji na KiM očekuju današnji ishod ove sednice. Važno je da poruku uputimo i predstavnicima međunarodnog prisustva na KiM, jer je važno konstatovati da dijalog, za koji je Srbija bila iskreno opredeljena i kome se potkrpila punim svojim kapacitetom, nije ni na koji način prekinut nijednim aktom RS, već naprotiv da je dijalog prekinut i doveden u pitanje aktima koji su došli iz Prištine. Istovremeno, ovo je važno da bismo uputili poziv da se strasti smire. Nije teško zapaliti strasti kad je KiM u pitanju i kad su ljudi, koji žive na KiM u pitanju. Duga je i tragična istorija vezana za probleme na KiM i najmanji povod je dovoljan da ljudima koji su prepuni straha, osećaja nesigurnosti i neizvesnosti upali neko baklju i pretvori to u plamen koji teško da se može kontrolisati. Zato moram da izrazim zadovoljstvo današnjom diskusijom koja pokazuje i kod svih narodnih poslanika, da nosimo odgovornost za poruku koju šaljemo i da nosimo odgovornost za ton kojim danas razgovaramo ovde, jer ovaj ton se preliva na život na KiM i u velikoj meri može da odredi buduće korake za koje i po oceni Vlade i Izveštaju kad nam je Vlada podnela, neće biti jednostavno rešavati sve ono što stoji pred nama. Istovremeno, ova sednica treba da pošalje poruku i predstavnicima međunarodne zajednicena njihovu obavezu na osnovu Rezolucije 1244, na obavezu da ukoliko su opredeljeni za dijalog i podržavaju dijalog, moraju da osude i da spreče sve jednostrane akte koji taj dijalog ugrožavaju. Dakle, ovo je poziv istovremeno i svim akterima koji su vezani za događanje na Kosovu, da otklone sve one razloge koji su doveli do prekida dijaloga, kako bi u periodu koji je pred nama, ne samo rešili sadašnju krizu, već otvorili prostor da sva otvorena pitanja, koja stoje pred nama, rešavamo mirno i dijalogom. Još samo nešto, mislim da je nezahvalno ulaziti u istoriju koja je dovela do toga gde se danas nalazi Srbija kada je KiM u pitanju, zbog toga što nas je dugi niz godina u kome se to pitanje postavljalo na pogrešan način i rešavalo na pogrešan način dovelo danas do ove tačke u kojoj mi imamo malo poteza. Nije odgovorno tražiti da Republika Srbija učini ono što na osnovu Rezolucije 1244 i Kumanovskog sporazuma nema pravo da čini. Dakle, odgovorno je tražiti da institucije i organi Srbije čine ono čime će pokazati da poštuju međunarodno pravo i međunarodna akta i istovremeno da pokazuje legitimno svoje interese vezane za KiM. Još jednom pozivam sve narodne poslanike da se izjasnimo o ovoj deklaraciji, duboko verujući da će i ton koji sledi u ovoj raspravi doprineti da se sve strasti smire, da poruke koje šaljemo budu poruke koje će građanima na KiM garantovati da ćemo mi ovde učiniti sve kako tamo niko ne bi stradao. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođi Kolundžiji. Prelazimo na raspored narodnih poslanika prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu deklaracije. Dajem reč narodnom poslaniku Branku Ružiću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri i poštovani predsedniče Republike, današnju deklaraciju, uz naravno dalje konsultacije koje ćemo obaviti u skladu sa dogovorom sa sastanka šefofa poslaničkih grupa, poslanička grupa SPS – JS će podržati. Naravno, ono što trebam na samom početku da poručim i želim da poručim, to je da svi zajedno treba da izrazimo divljenje prema građanima i naravno prema velikodostojnicima SPC, koji su primenili jedini mogući model protesta ovih prethodnih dana, a to je onaj tzv. Gandijevski model, kako bi se izborili za svoje legitimno pravo. Naravno, sadržaj same deklaracije u sebi inkomporira jednu kritiku, odnosno izražavanje realne zabrinutosti zbog delovanja i međunarodnih misija na teritoriji KiM. Kada o tome govorimo, mi ni na koji način ne želimo da napadnemo niti KFOR, kome je sasvim jasno delegiran mandat Rezolucijom 1244, niti Euleks, ali želimo da izrazimo zebnju zbog onoga što se dešavalo prethodnih dana i da prosto definišemo ovom deklaracijom, a kada nešto deklarišete, onda prosto želite da pošaljete poruku, a ta poruka nije upućena samo građanima Srbije koji žive i u centralnoj Srbiji i na teritoriji KiM, nego želimo prosto da pošaljemo poruku i Međunarodnoj zajednici i UN i EU, da ukažemo na ono što se dešavalo prethodnih dana, što naravno ne bi smelo da se dešava u nekom budućem periodu. Oni iz Međunarodne zajednice koji bi možda ovaj sadržaj deklaracije razumeli na neki pogrešan način, prosto trebaju da budu uvereni da je intencija nas koji ćemo glasati za ovu deklaraciju upravo suprotna, upravo u skladu sa Rezolucijom 1244 i upravo u skladu sa sadržajem mandata koje te međunarodne misije na teritoriji KiM imaju. Moramo definisati i uzrok svega onoga što se dešavalo prethodnih dana, od noći 25. na 26. juli. Dakle, to jeste jedan akt nasilja, jedan jednostrani specijalnih jedinica tzv. kosovske policije. Smatram da jedan takav akt prosto niti je prvi, niti je poslednji, nažalost, koji će se dešavati, a sve se to dešava u jednom teškom procesu snažne diplomatske aktivnosti i korišćenja svih mogućih diplomatskih mehanizama koje nam stoje na raspolaganju, kako bi upravo realizovali politiku Vlade Republike Srbije i ono što jeste sadržano u platformi Vlade Republike Srbije, a radi se o očuvanju integriteta i suvereniteta u skladu sa međunarodnim pravom i Rezolucijom 1244. Neko bi rekao da je ova deklaracija ili bilo koja druga deklaracija refleksno ili reaktivno delovanje na događanja na terenu. Mi prosto moramo onim načinima koji nam stoje na raspolaganju da se borimo za naš državni i nacionalni interes i da pozovemo na staloženost, na mudrost, na strpljenje i da pokušamo da upravo pozivajući se na međunarodno pravo, na činjenicu da smo mi subjekt međunarodnog prava, a ne to tzv. samoproglašeno Kosovo, da je prosto 76 ili 77 država do danas priznalo tu samoproklamovanu nezavisnost, što čini otprilike 40% ukupnog broja zemalja članica UN. Takođe, realnost, koju ste mnogi pomenuli ovde, govori i to da je specifična težina i razlika između života južno od Ibra i severno od Ibra nešto što može da obremeni odnose na teritoriji KiM. Realnost je da se građani nalaze na barikadama i da ono što je samozvani premijer tzv. države Kosova namerio prosto nije uspeo da sprovede u delo, zato što se narod nalazi na barikadama, narod koji živi na teritoriji AP KiM. Takođe, ne smemo zaboraviti da je realnost da južno od Ibra takođe žive naši sunarodnici, građani ove države koji se u jednom delu integrišu u funkcionisanje tih institucija koje su samoproklamovane, ali žele da zaštite svoja prava, svoj interes i da političkim delovanjem odbrane praktično ono što je njihovo ognjište i da pokušaju da iznesu svoj jasan stav po pitanju svojih života na teritoriji pokrajine. Naravno da ekstremizam nije način da se ovo pitanje reši. Naravno da bilo kakav nasilni akt ili nasilje nije način da se ovo reši. Ali, kada govorimo o jednom, možda jedinom načinu koji imamo, pored ovog Gandijevskog načina protesta, to je dijalog, moramo da uputimo jasnu poruku i očekujem da ćemo svi mi ovde, kao što je i predsednik Vlade rekao, a na kraju očekujem i da će predsednik Republike to učiniti, poslati jasnu poruku upravo Međunarodnoj zajednici, EU, da je za dijalog potrebno dvoje, da ne možemo biti mi diskriminisani u nekim delovima, a da neko bude favorizovan, da ne smemo da upadnemo u klopku da govorimo o tome da čak postoji opravdanje za jedan ovakav unilateralni akt, zato što nije postignut dogovor o tzv. carinskim pečatima. Ono što je najvažnije i što stoji u Rezoluciji 1244 i u mandatu KFOR i Euleksa, to je slobodan protok robe i ljudi. To je nešto što treba da usledi nakon ove sednice parlamenta, što treba da bude pozitivan efekat usvajanja ovakve deklaracije, što treba da bude intencija naših pregovarača, odnosno ljudi koji su zaduženi za taj dijalog kada budu razgovarali na ovu temu i da prosto omogućimo da se situacija na terenu stabilizuje i da se dovede u normalu. Znamo da postoji jedna diskrepanca između forme i formalnog okvira i nečega što je faktički prisutno na terenu, ali moramo da vodimo računa kada će doći momenat i koji je to tajming kada moramo pomiriti tu formu i faktičko stanje, ali do tada moramo istrajavati i insistirati na onome što definiše i najviši pravni akt naše zemlje i Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti i Povelju UN i sve helsinške dokumente, sve ono što jeste praktično poluga i što predstavlja mehanizam za našu borbu na očuvanju onoga što jeste naš državni interes. Nastavak dijaloga praktično može biti otpočet onog momenta kada se stvari vrate u pređašnje stanje, a pređašnje stanje bi značilo da se situacija na terenu normalizuje, da se sve ono što su učinili i resorni ministar za Kosovo i gospodin Stefanović ovih prethodnih dana praktično materijalizuje kroz normalizaciju situacije i da ono što su građani AP, naši sunarodnici jasno poručili kao odgovor na ovaj jednostrani akt, prosto normira i formalizuje i samim tim bi situacija bila vraćena u pređašnje stanje i dijalog bi mogao biti nastavljen. Ono što danas trebamo da dostignemo, a ne samo da demonstriramo, to jeste jedinstvo i važno je da postoji visok stepen jednog konsezualnog pristupa ozbiljnosti čitave ove teme, delikatnosti ove teme, interesu države Srbije, interesu građana Srbije koji žive na teritoriji AP Kosovo i Metohija, da ta demonstracija jedinstva ne bude isključivo demonstracija nego zaista i dostizanje jednog iskrenog jedinstva po pitanju naše buduće borbe na ovom polju u ravni dostizanja onoga što je realno. Dostizanja, ako je potrebno, i istorijskog kompromisa koji je takođe omogućen Rezolucijom 1244, ali je to moguće učiniti isključivo ukoliko, uslovno rečeno, svi akteri tih razgovora budu zadovoljili one svoje strateške ciljeve i interese i ukoliko budemo uvažavali realnost koja postoji na terenu. Uveren sam da će ova deklaracija, bez obzira što bi neki želeli da umanje njen značaj, značiti mnogo kao jasan stav države Srbije, jer najodgovorniji ljudi u ovoj državi sede danas ovde i ta poruka će upravo biti još jača ukoliko je svi budemo zajedno odaslali i uveren sam da će izroditi pozitivan efekat. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Riza Halimi ima reč.
Hvala gospođo predsednice. Pokušaću da dam doprinos današnjoj sednici i na početku u duhu jedne od polaznih tačaka u kojima se govori o tome da Narodna skupština bi trebala da brani čast i dostojanstvo svog naroda, u tom duhu ću da kažem da u ime mojih glasača u Preševskoj Dolini ne mogu da prihvatim ovu deklaraciju, jer je ona nastavak i čak je gora od onih dosadašnjih deklaracija i rezolucija koje su unazad četiri godine bile na sednicama i usvojene od strane Narodne skupštine. Već su od drugih diskutanata analizirane te osnovne slabosti i nedostaci, nedorečenosti ili uopšte, po meni, neodržive konstatacije, počev od one najkrupnije da se obavezuje Vlada da nastavlja funkciju na teritoriji Kosova, a mi čitavo vreme govorimo da na osnovu Kumanovskog sporazuma, kakvo je stanje i šta i koje su mogućnosti da Vlada ili bilo koji drugi državni organ Srbije funkcioniše u Srbiji. Svi znaju da je to ravno nuli i da sve te kompetencije imaju, na početku su imale međunarodne institucije kroz protektorat, zatim su preuzele obaveze u okviru međunarodno nadgledane nezavisnosti Kosova, da pomognu institucije Kosova da tu vlada zakonitost. U okviru te zakonitosti, meni je nejasno kada se ovde kaže da ćemo se vratiti dijalogu ako se vratimo u prethodno stanje u kome se i od strane međunarodne zajednice više puta konstatuje da u tom delu ima šverca, nelegalnih aktivnosti, organizovanog kriminala, da čak i Euleks u ove dve godine nije uspeo onaj glavni kriterijum o kome je zadužen da tu spori tu klimu zakonitosti i da ne bude tog zakonskog vakuma koji je bio prisutan. Po meni je nejasno kako se misli sad kada se kaže – deo međunarodne zajednice koji ugrožava opstanak srpskog stanovništva na Kosovu. Koji je to deo? Mora da se kaže. Ko to od međunarodne zajednice ugrožava opstanak srpskog stanovništva na Kosovu i na koji način? Ako se misli na učešće dobrog dela Srba na lokalnim izborima, kojom prilikom su izabrani legitimni predstavnici u lokalnim samoupravama koja trenutno ima najšire kompetencije bilo gde u svetu. Apsolutno ne znam u kom delu sveta lokalne samouprave imaju veće kompetencije nego one na Kosovu, kada su u pitanju manjine, pogotovo srpsko stanovništvo. Prolazim kroz selo Pasine često, sada se tu dovršava objekat i za porodilište i za stacionar. Biće verovatno brzo završen. Dosta sela u Kosovskom polju sada imaju fakultete. Imaju čak određene sredine Štrpce, a da ne govorim o Gračanici i bolničke kapacitete. Mi u Preševu ne možemo 23 godine porodilište da otvorimo. Mi govorimo 10 godina u Preševu o učiteljskom fakultetu. Deset godina ga nismo uspeli otvoriti, tek se sada govori i to u zadnjem trenu, zadnjem trenutku da će da, ne Niš, koji je odbio, ne Kragujevac koji je odbio, nego će Subotica da otvori jedan ekonomski fakultet u Bujanovcu i kada svi rokovi za upis već prolaze. Da li se mi zalažemo, kada je domen ljudskih prava, građanskih prava da i Srbi na Kosovu, sve manjine imaju sva prava zagarantovano međunarodnom konvencijom, pa da tako imaju i Albanci i druge manjine u Srbiji? Tu sada gledamo kroz duple aršine i da onda mi to uzimamo kao danas, imamo prilike pojedine ministre ili preko novina, ali i danas, čak su prevazišle opoziciju u svojim emotivnim diskusijama. Šta na primer znači izjava ministra Bogdanovića da KFOR nema pravo da primeni silu, a narod ima pravo da mirno protestuje, da onda na osnovu toga novinari naprave naslove – barikade jedini adut za nove pregovore? Koje nove pregovore? Da li iz ovoga što sam pročitao u Deklaraciji, meni je nejasno. Da li se radi o novim pregovorima u kojimaće se govoriti o statusu Kosova ili govorimo o već postojećim započetim pregovorima za šta je već donesena Rezolucija UN i čak ta rezolucija je zajedno sa EU sponzorisana od strane srpske delegacije? Ako mi sada govorimo o nekim drugim pregovorima onda to treba otvoreno da se kaže, ali to ne zavisi od ove Skupštine. To treba rešavati, ako ima to za šanse, a naši predstavnici znaju da apsolutno za sada takvih šansi nema i nema takve spremnosti od strane međunarodne zajednice, pa ni o podeli Kosova, koje ponekad može između redova i na osnovu nekih izjava i da se čuje. Nego šta mi čitavo vreme slušamo? Da za brzi, efikasan put Srbije prema EU nije potrebno tražiti priznanje Kosova, nego stvoriti dobre odnose, rešavati praktične probleme, rešavati životne probleme. Slažem se da specijalce ne treba koristiti, ja to najbolje znam. Albanci u Preševu i Bujanovcu znaju šta znači kad specijalci deluju. Ne ovo što su spektakularno politički se predstavljali u ovim danima na severu, nego treba da se vidi šta znači kada je žandarmerija tamo, kada treba jednu kuću pretresati i kad se duplo ili trostruko veći broj angažuje da se blokiraju čitava sela. Jedanput je skoro pola Preševa blokirano pre tri godine. Tada prolaznici po dva, tri sata nisu mogli svoje poslove da obavljaju. To tek treba videti. Koja je to specijalna policija koja treba nakon dva, tri sata da beži?
Gospodine Halimi, vreme. Rečima narodni poslanik Đuro Perić.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi predsedniče Republike, cenjeni gospodine Cvetkoviću, predsedniče Vlade i ministri, dame i gospodo narodni poslanici, danas smo čuli vrlo iscrpna izlaganja ministra Bogdanovića i šefa pregovaračkog tima gospodina Stefanovića oko zbivanja na severu Kosova. Stekao sam utisak da je ovo najteže stanje na KiM, posle jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova 2004. godine. Ponadali smo se bili da će započeti pregovori sa privremenim institucijama samouprave u Prištini, uz posredovanje međunarodnih medijatora, dovesti do toga da se bar neka životna pitanja, u prvom redu, Srba na KiM, koja se inače naznačuju i kao tehnička, ali mislim da sva ta pitanja, počev od slobode kretanja do katastra i carinskih pečata, nisu samo tehnička, nego zadiru u suštinu funkcionisanja jednog društva, jedne zajednice. Zbog toga su ona i bila vrlo teška i vrlo se teško dolazilo do određenih rešenja i mislim da je to bio trenutak kada se počnu rešavati ta pitanja na zadovoljavajući način za sve građane na KiM. Međutim, u toku samih pregovora i onoga što je dogovoreno u vezi slobode kretanja i matičnih knjiga, a što je na obe strane pregovarača različito ocenjeno, iznenada je došlo, sa prištinske strane, do jednostranog prekida, odnosno kako je rečeno, odlaganja ovih pregovora za jesen. Čini se da je došlo sa njihove strane do ozbiljnih problema oko toga šta bi dalji pregovori mogli da donesu u krajnjem ishodu. U kontekstu toga, mislim, ne slučajno, da je došlo i do uvođenja embarga na promet roba, kao jednostrane akcije prištinskih privremenih vlasti, da nasilnom operacijom pokušaju preuzimanje kontrolnih punktova Jarinje i Brnjak od strane pripadnika specijalne policije, sa namerom da se silom i po cenu čak ljudskih života nametne promena ukupnog stanja i realnosti na severu Pokrajine. Mislim da su to dosta značajne stvari i da se tu nešto krupnije dešavalo. Nažalost, vlasti u Prištini su sve ovo radile u koordinaciji sa međunarodnim misijama na KiM, što je komandant KFOR-a konačno i priznao, rekavši da mu je naređeno da štiti prištinski pravni poredak. Mislim da u ovome i leži najveći problem i opasnost jer se i ovom prilikom ispoljila hipokrizija i dvoličnost tvrdnjom diplomatskih predstavnika nekih zemalja da su to prištinske strukture radile na svoju ruku. U ovom svetlu bi trebalo da se vidi i oko ova dva incidentna slučaja što smo imali, a to je što nije dozvoljeno ministru inostranih poslova da prisustvuje u Savetu bezbednosti, tamo onim sednicama, kao i ovom slučaju zaustavljanja i pretresa ministra Bogdanovića i gospodina Stefanovića na graničnom prelazu. Poslanička grupa PUPS potpuno podržava Vladu Srbije u zahtevu da Međunarodne mirovne misije na KiM spreče jednostrane akcije prištinskih privremenih vlasti čiji je cilj da izmene realnost i etničku strukturu u Pokrajini, to im je i dužnost i namera. Dešava se, kao što vidimo, i suprotno. KFOR i Euleks moraju obezbediti potpunu sigurnost na KiM, u skladu sa mandatom koji su im poverile UN, zatim Rezolucija 1244 i odluke EU, a ne da se stavljaju na stranu prištinski opasnih akcija koje su se sada dešavale ovih dana. Znamo, bez obzira na sve, da je ukupna situacija na KiM vrlo složena i teška jer je i situacija kod srpskog stanovništva vrlo različita. Stanje na severu KiM je drugačije od onoga u enklavama i južno od Ibra, a imamo takođe i određen broj Srba koji su u strukturama prištinskih organa u vlasti. Za sve ovo teško da se mogu naći jedinstvena rešenja od strane Republike Srbije koja bi bila potpuno zadovoljavajuća. Zbog toga je potrebna izuzetna diplomatska umešnost i veština da se bilo kom pitanju srpskog stanovništva na KiM priđe i da se na uspešan način reši. Problem koji je nastao paljenjem objekata i druge imovine na prelazu Jarinje od strane grupe nasilnika treba ozbiljno ispitati. Taj čin je u potpunosti suprotan interesima srpskog naroda. (Predsednik: Vreme.) Ima još vremena. (Predsednik: Šest minuta je prošlo. Završite rečenicu, gospodine Periću.) Jedino bih hteo da kažem da se treba zahvaliti ovom narodu dole, pošto smo čuli, koji se nalazi na tim barikadama i štiti svoju slobodu i svoju imovinu, a ujedno štiti i Republiku Srbiju i sve njene interese. Hvala.
Dajem reč narodnom poslaniku Nenadu Prokiću.
Poštovana predsednice, uvaženi predsedniče Vlade, članovi Vlade, kolege, najnoviji događaji na Kosovu ne bi nikako smeli da budu kao što je to do sada redovno bivalo nekakav alibi za oživljavanje propale politike i opravdavanje za ostvarivanje trenutnih političkih ambicija pojedinih političkih aktera u zemlji. Neiskrena politika prema Kosovu, politika velikih reči i pogrešnih dela je ono čemu prisustvujemo već tako dugo, a rezultat nam je pred očima. Bilo bi zaista krajnje vreme da na Kosovo pogledamo poštenom i što je manje mogućno pristrasnom dioptrijom. Banditske horde organizovane od strane sumnjivih pojedinaca, tobožnjih patriota i ratnih profitera ne bi smele više nikad da odlučuju ni o čemu, kada je reč o srpskom društvu. Previše štete su takvi već načinili, da bi zvanični Beograd mogao da ih u bilo kom pogledu dalje toleriše. Započeti razgovori su počeli da daju prve dobre rezultate i nikako ne bi smeli da budu prekinuti. Bilo bi zaista sjajno kada bi Vlada bila u stanju da pravovremeno konstituiše jednu sasvim realnu politiku, aktivističku politiku koja ide u susret problemima. Nikakvi nadolazeći izbori ne smeju biti izgovor za odugovlačenje u takvim pregovorima i takva kalkulisanja su u prošlosti uvek davala porazne rezultate i dovodila do katastrofe, pa sada imamo dve kategorije Srba na Kosovu – jedne u enklavama, a druge na severu. Oni u enklavama su već digli ruke od Srbije. Ništa ne može biti bolje od pregovora između Prištine i Beograda i sve ostalo ne vodi ničemu. Moraju se otkriti organizatori i izvršioci divljačkog razbijanja i paljenja na graničnim prelazima. Sasvim je jasno da oni ne deluju na dobrobit bilo koga, osim onih aktera koji koriste krizu za svoje sopstvene kriminalne pothvate. Ništa što oni rade ne sme da ugrozi evropski put Srbije i na Vladi je da ih spreči u tom antipatriotskom delovanju. Svaki naredni korak mora biti povučen u dogovoru sa Briselom i u tom smislu su neke izjave predsednika Tadića i šefa pregovaračkog tima Stefanovića ohrabrujuće. Trebalo bi napustiti tu politiku da posle jednog dobrog koraka dođe jedan loš korak, što je već prepoznatljiv stil rada ove vlade. Podsećam one koji danas rukovode Kosovom da im je prevashodna obaveza da modernizuju svoje društvo i da ga osposobljuju za dijalog, za reforme. Obaveza Beograda je da im u tome pomogne. Pozivamo ih da se uzdrže od unilateralnih akata jednostranih poteza kojima podrivaju napore koje sami čine kroz pregovore i dijalog koji je konačno počeo. Eskalacija sukoba i podrivanje napora, ma sa koje strane da dolaze, vode ka reafirmaciji politike koja je unakazila region. Kome je to uopšte više potrebno je jedno nezaobilazno pitanje otkrivanja vinovnika najnovijih nemira? Ovog puta nije reč o nebeskoj Srbiji, nego o protoku robe. Avion kad leti, to vi gospodine Mrkonjiću znate, iz Beča za Kosovo leti preko Italije. Umesto da naše vlasti naplaćuju prelete, mi na taj način dokazujemo kako Kosovo ne postoji. Način na koji budemo reagovali na najnoviju kosovsku krizu jasno će poručiti i svetu i nama samima da li smo išta naučili iz svih dosadašnjih poraza i katastrofa. Time da li smo postali sposobniji da pronađemo konstruktivan način za rešavanje krize, meriće se i celokupna naša aktuelna sposobnost da se uključimo u svetske tokove sada kad već nismo nekada. Vlada mora da shvati da je status kvo koji ona održava ne odgovara nikome, a ponajmanje Srbima na Kosovu. Pogotovo eskalacija sukoba, naravno. Dakle, mora da se zauzme aktivniji stav, naravno kroz pregovore. Pozivamo premijera da kroz tesnu saradnju sa evropskim saveznicima hitno obezbedi nastavak pregovora i da se na taj način što pre izađe iz krize. Ako neko sebično misli da se mogu sačekati izbori i da će život stati dotle veoma se vara na svoju štetu i na štetu svih ostalih. Razgovorom za stolom se na kraju sve završava. Jednim nesporazumom za stolom, posle svih pratećih događaja, sledi sporazum za nekim drugim stolom po pravilu potpuno drugačijim od prethodnog. Nesporazumu za stolom u Rambujeu je sledio sporazum za stolom u Kumanovu. Koji je sto bio bolji? Da li ova vlada prolongirajući sporazum za stolom o jednom pečatu priziva neki kasni dogovor o sto dodatnih pečata, sve pri tom misleći na izbore mnogo više nego o pečatu nego i o samom Kosovu. Hajde da zaista tvrdo sagledamo situaciju van spiska lepih želja i od Srbije će sasvim sigurno tražiti ne eksplicitno ali implicitno tolerisanje Kosova. To će sigurno biti isporučeno. Iz jednostavnog razloga što oni jesu, što postoje i sasvim izvesno neće nigde otići. To znači da će se od Srbije tražiti da toleriše razne kosovske pečate, a ne samo ovaj. Da li je ova vlada spremna da sada kaže da to neće nikad učiniti i šta ako to kasnije ipak učini? Da li će to biti još jedna velika društvena i politička prevara? Postavlja se pitanje da li smo uopšte sposobni za iskren dijalog? Da li smemo da obećamo da ćemo proćerdati po stoti put budućnost Srbije samo zato što se naš spisak lepih želja nije ostvario, jer nismo bili dovoljno pametni da ga ostvarimo jer smo glasali tako dugo i tako neoprostivo za sumanutu politiku. Pozivate se na jedinstvenost, kada je reč o Kosovu, valjda kako bi se izbegla sopstvena odgovornost kasnije. Uvek se poziva na tu jedinstvenost. Nema takve stvari kao što je jedinstvo u propasti za aktivnu, pozitivnu i dobronamernu društvenu grupu i pojedince. Zašto se ne bismo jedanput pozvali na jedinstvo i u potpunom preokretu jednog neuspešnog i posrnulog društva kao što je naše? Ako smo za to mi sposobni onda će valjda biti i drugi, ako nismo mi kako imamo pravo da pozivamo nekog drugog. Moramo Srbiju da poštedimo tog prostora starih senki. Između ideje i realnosti, između pokreta i dela, između koncepta i kreacije, između reakcije i emocije, između želje i grča, između moći i egzistencije, između suštine i pada, uvek stoji taj prostor senki. Kroz njega se stvari u svetu završavaju ne praskom, nego cviljenjem. Hoćemo li zaista ovako da i dalje cvilimo ili ćemo pokušati da se promenimo? Ova deklaracija nema ni jednu novu misao, nije pisana aktivističkom smislu i mi ne možemo zbog toga da glasamo za nju, bićemo uzdržani. Hvala.
Narodni poslanik, Stojanka Petrović ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani članovi Vlade, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, krajnje je zabrinjavajuća situacija na prostoru Kosova i Metohije i sled događaja usmerenih protiv Srpske zajednice su jedan od razloga što je Vlada Republike Srbije uputila zahtev za ovo današnje zasedanje. Proteklo je punih godinu dana od kako je raspravljano o situaciji na Kosovu i Metohiji kao i mišljenju Međunarodnog suda pravde usvojene odluke o zajedničkoj Rezoluciji Vlade Republike Srbije i EU o početku dijaloga između Beograda i Prištine. Jasno je da je u više navrata imalo razloga da ovaj parlament zaseda jer su se u međuvremenu nizali događaji o kojima je trebalo raspravljati i za koje je trebalo iznaći načine kako ih rešavati. Poznato je da je Rezolucijom dijalog trebalo da krene još na jesen, ali je tada predsednik tzv. Kosova sam urušio svoju Vladu, izazvao vanredne izbore koje je dobio i uz pomoć manjinskih stranaka i na žalost, među kojim je Srpska liberalna stranka, formirao Vladu koja vodi dijalog sa Beogradom. Pored jasne poruke Vlade Republike Srbije, da se nisu stekli uslovi, da Srbi učestvuju na tim izborima, značajan broj Srba južno od Ibra uzeo je svoje učešće na njima na kojima je bio prijavljeni veći broj srpskih političkih subjekata jer su smatrali da je to najbolji način da se kroz institucije izbore za veće prava i bolji život. Tog momenta došlo je do podele Srba na one koji su izašli na izbore i one koje su ih bojkotovali, a poznato je da su Srbi sa severa Kosova i Metohije u potpunosti izvršili bojkot. Time Srbi sa severa Kosova šalju jasnu poruku, i Beogradu i Prištini da ne žele da se integrišu u kosovske institucije. Novi, stari premijer Kosova Hašim Tači uz pomoć međunarodne zajednice na čelu sa SAD, počeo je priprema tim i stvori strategiju za dijalog sa Beogradom. Novo formirana skupština Kosova izabrala je predsednika čije je legitimitet osporio Ustavni sud Kosova. Ekspresnom brzinom i dekretom američke ambasador u Prištini za predsednicu imenuje nepoznatu ličnost, a skupština bez polemike daje saglasnost , što govori da Vlada Kosova sve vreme sprovodi politiku i donosi odluke uz saglasnost vodećih država sveta koje su priznale nezavisnost Kosova. Dok Priština i međunarodni faktori sinhronizovano deluju, suprotno srpski politički subjekti, poziciji i opozicija kao i njihove ispostave na prostoru Kosova i Metohije, ne mogu da nađu način približavanja jedinstvenom stavu, kako i o čemu i šta treba da bude prioritet dijaloga sa Prištinom. Takav odnos, pristup i razjedinjenost na srpskoj političkoj sceni, a uz stalne pritiske međunarodnog faktora dovodi do toga da albanska strana ulazi u dijalog sa nekom opipljivom i vidljivom vrednošću. Pred sam dijalog, švajcarski parlamentarac Dik Marti, iznosi podatke o trgovini ljudskim organima Srba sa Kosova, žutoj kući o kojima raspravlja Evropski parlament i OEBS, donose deklaraciju o sprovođenju istrage, ali vidimo u poslednje vreme da je to gurnuto u neki drugi plan i da oni koji su zaduženi da to spreče ćute i ne oglašavaju se. Dok je Srbija kooperativna po svim pitanjima, primera radi punom saradnjom sa Hagom, vodeće članice EU, SAD, stalno postavljaju nove uslove i zahteve Beogradu. To sve čine kako bi primorale i naterale Beograd da se udaljava od Kosova i Metohije i da Srbi shvate da je Beograd nemoćan da im pomogne i da moraju da se integrišu tamo gde ne žele, a na samom početku vođenja dijaloga između Beograda i Prištine. Mi poslanici nismo obaveštavani o onome šta se dešava u Briselu, pa sam se ja kao poslanik informisala preko raznih kosovskih štampanih elektronskih medija, kao i izjavama posrednika Roberta Kupera posmatrača, odnosno onog koji vodi pregovore iz senke Tomasa Kantrimena, kao i glasnogovornika visoke predstavnice EU Ketrin Ešton. Tek posle dve runde vođenih pregovora na Odboru za KiM upoznati smo od našeg šefa pregovaračakog tima šta se dešava u tim pregovorima. Postavljala sam niz pitanja, tražila tumačenja i odgovore jer su građani sa KiM, odakle ja dolazim tražili od mene da im pojasnim u kojem smeru teče dijalog, da li je ono o čemu se razgovara jeste povoljno i da li će doći do boljitka i poboljšavanja uslova za život srpskog naroda jer postojao strah da će se desiti ovo što je sada upravo prisutno. Sledeće runde pregovora doneli su već nešto vidljivo i opipljivo, a to se tiče slobode kretanja, ličnih dokumenata i registarskih tablica. Smatrala sam da se o tim pitanjima ne treba razgovarati u paketu. Mora se sagledati realno stanje na terenu jer nisu isti uslovi života Srba na severu i južno od reke Ibar, koji su do danas i posle ovih zbivanja bili u jako nepovoljnijim uslovima življenja. Zbog okolnosti i pritisaka kosovskih institucija oni su bili prinuđeni da i protiv svoje volje prihvate lična i druga dokumenta koja izdaje administracija u Prištini, kako bi se bez ometanja, pretresa, provociranja i drugih neprijatnosti mogli makar malo slobodnije kretati po čitavoj pokrajini. Naprotiv, za razliku od njih nama sa severa Kosmeta nisu neophodna ta ista dokumenta, jer sa ličnim kartama, saobraćajnim dozvolama i registarskim tablicama koje izdaje Republika Srbija. Šaljemo jasnu poruku Prištini i međunarodnoj zajednici da niti želimo, niti hoćemo da se integrišemo u institucije koje za nas nisu prihvatljive. Srbi sa severa Kosmeta ne žele da prihvate kosovske lične karte, izvod iz matične knjige rođenih i venčanih na kojima su označeni grb, zastava i pečat republika Kosovo, kao i izvod o državljanstvu u kome se prihvata državljanstvo Kosovar, što za sever znači odricanje od srpskog i dobrovoljno prihvatanje asimilacije. Sve ovo govori da se o severu Kosova mora posebno pregovarati i počne razmišljati o korekciji, tj. prilagođavanju granica jer to pokazuje realno stanje na terenu koje traje punih 12 godina i ne može ga niko nasiljem preko noći promeniti. Na žalost, realnost je da je i pre dogovora preko 35.000 Srba imalo ličnu kartu koju izdaje kosovska administracija. Na nesreću među njima je i veliki broj Srba sa severa kojima ona nije bila neophodna. Pre svih, to su osobe starije od 65 godina od kojih veći broj prima penzije iz Srbije i zarad 45 evra odriče se svog srpskog državljanstva. Među njima je i veliki broj Srba koji žive u centralnoj Srbiji preko 40 godina, a vode poreklo sa Kosova, zarad minorne finansijske nadoknade prodaje se nacionalni identitet dok se na drugoj strani u običnim razgovorima zaklinju u srpstvo i Srbiju. Imamo stanje da je posle zadnje runde pregovora došlo do prekida dijaloga na temu carinska služba i carinski pečat. U potpunosti sam saglasna da naš pregovarački tim nije mogao da prihvati pečat na kojem bi pisalo republika Kosovo. Da se desilo suprotno to bi značilo da Beograd neposredno priznaje jednostranu proglašenost nezavisnog Kosova, tako da bi nastavak dijaloga o rešavanju tehničkih i životnih pitanja praktično značilo da dijalog vode dve susedne nezavisne države. Od tog momenta, Priština počinje da vuče jednostrane poteze, a sigurno u dogovoru sa nekim od svojih mentora. Uspostavljen je embargo na uvoz robe iz Srbije, čime je prekršen CEFTA sporazum o slobodnoj trgovini. Za sve to vreme, EU ćuti, a glavni pregovarač Robert Kuper se oglašava o nastavku dijaloga u septembru. Ubrzo, posle toga, 25. jula, vlada Hašima Tačija povlači nov, opasan i rizičan potez, ubacuje specijalne policijske jedinice ROS i u noći se upućuju na kapiju 1 Jarinje i kapiju 31 Brnjak i sve to uz pomoć i podršku KFOR. Od toga do danas na tom području uglavnom naseljeno Srbima traje drama. Neuspeli pokušaj policijskih jedinica ROS da vlada administrativnim prelazima i preuzma KFOR, a što transparentnim transporterima, vozilima posle blokade i helikopterima prebacuje albansku graničnu policiju i carinske službenike, kako bi pomogao Prištini da ostvari pun suverenitet na teritoriji čitavog KiM. U prvih 24 sata Euleks se ne oglašava, ali od utorka deluje zajedno sa snagama KFOR. Pitam se, da li su jedni i drugi neutralni ili su se svrstali na stranu Prištine. Svi ti potezi koji se povlače, uznemiravaju srpski narod, dolazi do blokada puteva, a bes i gnev je teško kontrolisati. Tako frustrirani i neodgovorni pale carinski punkt na Jarinju, a što nanosi štetu Srbima sa severa, a i onima južno od Ibra, jer su Albanci na nekim mestima preuzeli mere odmazde. Taj nepromišljeni incident naneo je veliku štetu našem pregovaračkom timu, kao i državi Srbiji. Na osnovu svega što se desilo u ovih par dana, vidi se da su privremene institucije u Prištini nasilno pokušale da promene realno stanje na terenu, izvrše dodatni pritisak na Srbiju i suštinski ponište Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti UN. Komandant KFOR i predstavnici Euleksa vode razgovore sa našim predstavnicima iz Beograda, kako bi povratili stanje na administrativnim prelazima, kao što je bilo pre ulaska specijalnih jednica ROS, dok se u toku tih razgovora događao upravo suprotno dogovoreno. Ovakvim postupkom, KFOR i Euleks krše statusno neutralne okvire poverene Rezolucijom 1244, takvim svojim delovanjem ugrožavaju opstanak srpskog stanovništva, a samim tim interese RS na području KiM. Sprovođenje akata privremenih kosovskih institucija je neposredno ugrožen suverenitet, teritorijalni integritet, kao i ustavni poredak RS na prostoru KiM. Nadam se i hoću da verujem da će vlada preduzeti sve raspoložive mere na očuvanju Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN. Mislim i verujem da je najbolji način za iznalaženje kompromisnog rešenja nastavak dijaloga između Beograda i Prištine uz posredovanje medijatora koji bi trebali biti krajnje neutralni, a što do sad nije slučaj. Kad govorimo o kompromisnom rešenju, mišljenja sam da bi Vlada RS trebalo da izađe sa konkretnim predlogom, šta je po njenom mišljenju moguć kompromis, da sa tim predlogom teksta upozna sve nas poslanike i narod Srbije i ukoliko bude prihvaćen u Skupštini, izađe za pregovarački sto i na taj način upoznati albanski pregovarački tim, kao i medijatore zadužene za vođenje dijaloga. Sve govorimo o nekom kompromisu, bez konkretnog predloga, jeste floskula, prazno, neopipljivo, nevidljivo. Neće nas niko razumeti, niti narod, niti međunarodna zajednica, a ni albanska strana. Hoću da verujem, a i da se nadam da će se napokon posle svega ovog što se trenutno dešava na prostoru KiM, vlada preuzeti neophodne, brze i vidljive korake i ispuniti sve što stoji u ovoj deklaraciji, kako bi narod sa KiM to osetio odmah i vratio nadu i veru za svoj opstanak, čiji bi garant trebala da bude Republika Srbija. Hoću da budem danas uverena da je u ovom Domu spremna svaka strana i pozicija i posvađana opozicija na jedinstven stav, kad je u pitanju očuvanje nacionalnog interesa i naroda na KiM, jer sve vreme, svi na svoj način, pričaju o nama. Po prvi put mi na severu KiM danas nismo podeljeni. Nemojte ni vi, jer to nam je sad više nego ikad potrebno. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Petković. Dajem reč narodnom poslaniku Vladimiru Milentijeviću.
Gospođo predsednice, poštovani gospodine predsedniče Vlade, ministri, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je retkih trenutaka za prethodne tri godine kad se u ovom visokom Domu moglo govoriti na temu KiM, a da niste rizikovali da vam pri tom bude oduzeta reč ili udari po džepu, doduše ne građanima RS već narodnih poslanika. U poslednje vreme, zadnjih pet dana, neodržive situacije na KiM skoro sve opozicione stranke su od vas predsednice Narodne skupštine Republike Srbije tražili i apelovali da prekinete započetu sednicu, zakažete novu na kojoj bi se raspravljalo o situaciju na KiM i dao odgovor na novonastalu situaciju. Poslanička grupa DSS vam se nudila sa svojih 20 poslanika i 20 potpisa i prihvatila svaku kombinaciju i mogućnost kako bi se stekli uslovi da se sednica poslovnički zakaže. Niste za to imali sluha, uz stalno obrazloženje, predsednice Narodne skupštine da nema potrebe, jer Vlada i svi državni organi čine sve i dobro rade svoj posao. Nije tačno. Mišljenja sam, ne zbog toga što sam iz redova opozicije, da državno rukovodstvo nije dobro radilo svoj posao, a što je najžalosnije osećaj i zaključak nas Srba sa Kosova i Metohije, da u mnogome nije radila iskreno, to je najveći problem. Srbi koji žive na KiM, DSS i ja lično, za ove tri godine vaše vladavine nebrojano puta smo vam skretali pažnju da put kojim ste krenuli očuvanja KiM vodi u ćorsokak. Došli ste do provalije, svesno ili nesvesno, sasvim svejedno. Sada ste ovu sednicu zakazali, da bi danas pokušali da nam objasnite kako državni organi čine sve što je u njenoj moći da KiM sačuvaju u sastavu Republike Srbije i tražite alibi za potpuno pogrešnu politiku. Srbi na KiM su do juče bili u strahu da ste uradili sve što je u vašoj moći, saopštite da se više nije moglo i da je tu kraj priče. Jučerašnji dan proveden na barikadama u Zvečanu me je ohrabrio, ostao u dubokom sećanju ma koliko to trajalo. Prvo, po ko zna koji put Srbi koji žive na severu KiM, potvrdili su da ne žele po cenu sopstvenih života, integraciju tzv. Kosovo, i to treba da bude svima jasno ako to do sada nije bilo. Drugo, mi Srbi koji živimo na KiM bez obzira na stranačku pripadnost vratili smo se na period jedinstva iz 1999. godine, kada smo složno i jedinstveno odbranili sever KiM od egzodusa, ostali na svojim ognjištima i dali šansu našoj državi da zajednički sa nama čuva južnu pokrajinu u sastavu Republike Srbije. Treće, jučerašnja dobra koordinacija, konsultacije i donošenje zajedničkog stava pojedinih državnih organa sa Srbima na severu KiM i njihovim lokalnim rukovodstvom, šta u novonastaloj situaciji činiti? Juče sam na barikadama u Zvečanu video bivše snage KFOR, to su trenutno NATO snage, snage kojim komanduje Hašim Tači. General Biler je to svojom izjavom nedvosmisleno potvrdio i još dao do znanja da će upotrebiti bojevu municiju na one koje ih napadaju. Postavljam pitanje svima za ovih 12 godina, od kako traje naša agonija – kad je to izvršen napad na mirovne snage KFOR, UNMIK i Euleks i definitivno, iako ih zvaničnici NATO predstavljaju kao mirovne i neutralne, one to nisu. Izašle su iz okvira rezolucije 1244 i na našu veliku žalost, mi ih trenutno doživljavamo kao neprijatelje i to je realnost. Jučerašnji dan, kada je zakazana današnja sednica, daje mi zračak nade da je državno rukovodstvo shvatilo da se na dosadašnji način KiM ne može sačuvati u sastavu Republike Srbije, da se polako trezni i da će u mnogome promeniti svoj odnos i politiku prema KiM. Mi danas moramo dobiti u ovom visokom Domu odgovore na neka ključna pitanja od državnog rukovodstva. Prvo pitanje koje postavljam, da li državno rukovodstvo iskreno i čvrsto održava Srbe koji žive na KiM, i našu rešenost da mirnim protestima bojkotima, neposlušnostima i sl. branimo integraciju severa KiM u tzv. nezavisnu državu Kosovo. Drugo moje pitanje, imate li nameru da promenite politiku prema KiM, jer je očigledno da je dosadašnja bila pogrešna i definitivno propala. Propala je misija Euleks koju ste prihvatili kao statusno neutralnu, jer ona od danas definitivno, gospodine predsedniče Republike Srbije, nije neutralna već poštuje Ustav i zakone Kosova i uspostavljanje carinske kontrole na celoj teritoriji Kosova. Ponoviću, snage KFOR više nisu mirovne, već NATO snage pod komandom Hašima Tačija. Propao je sporazum Ban Ki Mun-Beograd, propao dijalog Beograd-Priština koji je za cilj imao dobrosusedske odnose dve države i rešavanje tehničkih pitanja. Šta se iz svega ovoga na kraju može zaključiti? Pod hitno morate promeniti dosadašnju politiku, vratiti se rezoluciji 1244 i početi političke pregovore po svim pitanjima u rešavanju problema na KiM. I na kraju, manite se iluzija EU i KiM, to je u ovom vremenu i u ovim okolnostima nažalost totalno gubljenje vremena, od EU nema ništa. Molim vas, u ime svih Srba koji žive na KiM da se okrenete definitivno i konačno, očuvanju KiM u sastavu Republike Srbije. Hvala.
Devet minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, posle njega narodni poslanik Žarko Korać.
Dame i gospodo narodni poslanici, pa deset minuta ili 11, koliko imam na raspolaganju nije dovoljno da se ukaže na svu pogubnost politike na nacionalnom i državnom planu koja se vodi u Republici Srbiji od 2000. godine. Da ne bi bilo nikakve zabune, kao što je i rekao šef poslaničke grupe SRS, gospodin Dragan Todorović, poslanička grupa SRS će glasati za predlog deklaracije koji se odnosi na aktuelnu situaciju na KiM, ne zato što je deklaracija dobra, nego da nam se šiptari ne bi smejali, da nam niko sutra ne bi mogao da prebaci kako je šiptarski parlament bio jedinstven kada je reč o odbrani njihovih nacionalnih interesa, a da su srpski parlamentarci po pitanju KiM ostali podeljeni. Naravno, to ne znači da SRS na tekst predložene deklaracije nije uputila i da neće uputiti vrlo oštre kritike i vrlo oštre zamerke. Pre svega, zaista je potpuno neprihvatljivo da se u drugoj alineji ove deklaracije navodi kako navodno postoje neke izjave nekih država da će priznati jednostrano nezavisnost Kosova, pri čemu onaj ko je sastavljao ovu deklaraciju očigledno je izgubio iz vida da je 77 država već priznalo nezavisnost KiM, a među njima i 22 države članice EU. Dalje, neprihvatljivo je ono što stoji tački 2. Predloga deklaracije, da se šiptarskim aktima od pre nekoliko dana, kako se ovde kaže, krše statusno neutralni okviri povereni Rezolucijom 1244 i pratećim aktima. Rezolucija 1244, po dubokom uverenju SRS, nije statusno neutralna. Dakle, Rezolucija 1244 garantuje KiM suštinsku autonomiju u sastavu SRJ, odnosno Republike Srbije kao njenog državno pravnog naslednika. Takođe, neprihvatljiva je formulacija iz tačke 4, da odgovarajuće mere treba da preduzmu sve, kako se ovde kaže, statusno neutralne misije na KiM. Misija Euleksa koja je instalirana na KiM u decembru 2008. godine nije statusno neutralna. Dakle, njen osnovni zadatak je da sprovede u delo plan Martija Ahtisarija o tzv. nadgledanju nezavisnosti KiM. Euleks se nikako ne može nazvati statusno neutralnom misijom. Takođe, nije jasno čemu ovaj birokratski jezik koji ne znači ništa. Kaže – odbrana interesa Republike Srbije i naroda na KiM kao integralnom delu Republike Srbije pod međunarodnom upravom predstavlja prioritet državnih institucija i svih javnih činilaca u državi. Šta vam znači to javni činioci u državi, to mi uopšte nije jasno. U tački 5. stavu g. Predloga deklaracije Vlada nije imala hrabrosti da ukaže koji je to deo Međunarodne zajednice koji dovodi u pitanje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije na KiM. Ko je dao vojnu, političku, medijsku i logističku podršku šiptarima za akte od pre nekoliko dana? SRS je u svojim amandmanima na taj deo, kako vi kažete, Međunarodne zajednice jasno ukazala. Da ne bi bilo nikakve zabune, taj deo Međunarodne zajednice zove se NATO pakt i zove se većina država članica EU. Naravno, budući da je to pitanje na neki način tabu tema za vladajuću koaliciju, to je verovatno jedan od razloga zašto je Zakonodavni odbor odbio da uopšte raspravlja o amandmanima gospodina Božidara Delića i Dejana Mirovića, koji sadrže ispravku ovog dela teksta predložene deklaracije. Naravno, kada je reč o KiM, SRS ne može da se ne osvrne na neke današnje izjave ministara u Vladi Srbije. Smešno je delovala izjava gospodina Vuka Jeremića, da on ne može da imenuje koje su to države, stalne i nestalne članice Saveta bezbednosti, koje su bile protiv toga da on prisustvuje zatvorenim konsultacijama u Savetu bezbednosti, kao da je to neka tajna, a sva dnevna štampa u Srbiji objavila je da je reč o SAD,o Velikoj Britaniji i o Nemačkoj. Postavlja se pitanje da li će neko da snosi makar moralnu i političku odgovornost za ono što se dešavalo u Narodnoj skupštini pre nekoliko dana? Kada je SRS na jedan civilizovan i kulturan način apelovala na poslanike vladajuće koalicije da se raspravlja o KiM, mi smo izgubili nekoliko dragocenih dana, pre se sastao Savet bezbednosti UN nego srpski parlament. Gospođa Gordana Čomić, koja i sada predsedava sednicom Narodne skupštine, kažnjavala je poslanike SRS bez ikakvog razloga. Poslanici vladajuće koalicije su davali izjave da je sednica Narodne skupštine nepotrebna, da nemamo mi o čemu da pričamo, da Vlada treba da radi svoj posao, a sad nas pozivaju da glasamo Predlog deklaracije. Mi ćemo to da učinimo, ali ne zbog vas, nego zbog Srba koji žive na KiM, zbog dostojanstva Republike Srbije, jer ne želimo da sutra iko upre prstom u poslanike SRS i da kaže – vi ste ti koji remetite državno i nacionalno jedinstvo kada je reč o odbrani KiM. Iskoristio bih ovu priliku što je prisutan gospodin Boris Tadić, da mu ukažem na činjenicu da suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije nije ugrožen samo na KiM, nego i u jednoj drugoj srpskoj autonomnoj pokrajini, AP Vojvodini. Dakle, gospodine predsedniče, 30. maja ove godine potpisan je Sporazum o upućivanju predstavnika AP Vojvodine u misiju Republike Srbije pri EU. Vreme mi ne dozvoljava, naravno, da citiram sve opasne odredbe ovog sporazuma. Vi niste pravnik, ali razumećete o čemu se radi. Član 5. – predstavnik AP Vojvodine stupanjem na dužnost u misiju dobija diplomatski, odnosno status člana administrativnog i tehničkog osoblja, u zavisnosti od vrste poslova koje obavlja, a u skladu sa zakonom kojim se uređuju spoljni poslovi. Član 5. stav 3. – predstavnik AP Vojvodine koji ima diplomatski status državi prijema i drugim diplomatskim predstavništvima notifikuje se kao diplomata odgovarajućeg ranga, uz naznaku da je zadužen za saradnju regiona. Član 10. – šef misije omogućava predstavniku AP Vojvodine učešće na pregovorima, manifestacijama, razgovorima i drugim događanjima koje vodi šef misije, a koje spadaju u delokrug poslova predstavnika AP Vojvodine. Ovo je, gospodine predsedničke, kao što vidite, deobni bilans na spoljno političkom planu između Vojvodine i Srbije. AP Vojvodina ostvaruje svoju nadležnost davanjem naloga predstavnicima AP Vojvodine u vezi za pitanjima iz njihove nadležnosti, u skladu sa zakonom kojim se uređuju spoljni poslovi i odgovarajućim odlukama AP Vojvodine. Član 11. – predstavnik AP Vojvodine ima sva prava i dužnosti diplomata, odnosno članova administrativno-tehničkog osoblja zaposlenih u misiji, u skladu sa propisima kojima se uređuju spoljni poslovi. Gospodin Dragan Todorović vas je podsetio na ono što su i pojedine novine objavile ovih dana, da je ugledni italijanski list "Korijere dela sera" na svom internet portalu objavio kartu Republike Srbije bez AP Vojvodine. Ako pogledate tekst ovog sporazuma, onda vidite da to baš nije takva slučajnost kao što bi verovatno gospodin Čanak želeo. Dalje, ono što nije jasno – kako je moguće da niko u državi Srbiji ne reaguje na činjenicu da šiptarske, tzv. šiptarske specijalne policijske jedinice na administrativne prelaze Brnjak i Jarinje prevoze hrvatski helikopteri? Ako se ne varam, evo, vi me ispravite ako grešim, kada je stupao na tron Svetog Save aktuelni patrijarh Irinej, gospodina Borisa Tadića su tom prilikom dovezli hrvatski helikopteri. Ovo nije prvi put u srpskoj istoriji. Dakle, 1942. godine, gospodine predsedniče, pojedine ustaške jedinice su prešle reku Drinu i sadejstvovale sa Nemcima u operaciji protiv četničkog komandanta Dragutina Keserovića na Kopaoniku. Tadašnji ministar inostranih poslova Kraljevine Jugoslavije, inače radikal, Momčilo Ninčić, imao je hrabrosti da uputi jednu notu državnom sekretaru u britanskom ministarstvu inostranih poslova, u kojoj između ostalog stoji – dakle, Hrvati kolju Srbe i u Srbiji. Ministarstvo inostranih poslova Republike Srbije ni jednom rečju nije reagovalo na činjenicu da nekoliko dana u oči obeležavanja "Oluje" hrvatski helikopteri prevoze šiptare na teritoriji srpske AP KiM. Da li će neko da snosi odgovornost, makar moralnu, makar političku, zbog činjenice da su incidenti na severu KiM vremenski koincidirali sa činjenicom da se Goran Hadžić našao u Haškom tribunalu? Čovek nije sleteo u Amsterdam, desili su se incidenti na severu KiM. Da li neko može, evo, da li vi gospodine predsedničke, da li predsednik Vlade Republike Srbije može da nam kaže da li je EU naš prijatelj? Mi smo jedina zemlja na kugli zemaljskoj, jedina država koja hoće da postane član neke zajednice država koja ne poštuje njen suverenitet i teritorijalni integritet, jedina država na svetu koja hoće da bude deo tog, kako vi kažete u ovoj deklaraciji, dela Međunarodne zajednice koji ne poštuje dostojanstvo države Srbije. Takođe, nije nam jasno, nisam čuo, možda ste vi reagovali, meni je promaklo, da je neko od zvaničnika Republike Srbije reagovao na sramnu presudu suda u Budimpešti kojom se ratni zločina koji je ubijao Srbe u Novom Sadu, u onoj zloglasnoj raciji 1942. godine, proglašava nevinim. Mi se ovde izvinjavamo svima, Hrvatima, Šiptarima, Muslimanima. Gospodine predsedniče zbog nedostatka vremena samo da vam pročitam, citiram: "Priopćenje sa pete sjednice Ustavnog suda Republike Hrvatske", to su naši veliki prijatelji, "održane 29. srpnja 2011. godine". Juče. Juče je, dame i gospodo narodni poslanici, Ustavni sud Republike Hrvatske doneo odluku kojom se stavlja van snage član 1. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Srpski narod u Hrvatskoj više neće imati tri zagarantovana predstavnika u Hrvatskom Saboru. Razmislite malo o ovome gospodine predsedniče. Nemojte da povlačite poteze koji su očigledno štetni po interese države Srbije. Nemojte vi kao predsednik Srbije da više vodite računa o interesima Hrvatske, o interesima Muslimana i o interesima Šiptara. Imaju oni svoje političke predstavnike, pa neka o njima vode računa. Vi brinite o Srbiji i brinite o Srbima.
Dvanaest minuta i 22 sekunde je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Žarko Korać, posle njega narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe LDP šest minuta i 24 sekunde. Narodna poslanica Nada Kolundžija, replika. Izvolite. Samo vas molim da se prijavite.
Gospođo predsedavajuća, mislim da je povređen član 107. dostojanstvo Narodne skupštine, jer mislim da je povreda dostojanstva ove institucije ako se namerno obmanjuje javnost. Naime, svi znamo da na KiM su međunarodne vojno-bezbednosne snage, da u okviru tih vojno-bezbednosnih snaga ima i predstavnika države Hrvatske, da je Srbija Rezolucijom 1244, posebno Kumanovskim sporazumom izgubila deo svog suvereniteta na KiM time što tamo nisu bezbednosne snage Srbije. U tom smislu optuživati bilo koga da dopušta da na teritoriji KiM lete vojne letilice drugih zemalja je obmanjivanje javnosti, jer je istina da se to nije desilo ni juče, ni prekjuče, to se desilo 1999. godine, nakon što je Srbija potpisala Kumanovski sporazum. Hvala vam.
Narodni poslanik Žarko Korać ima reč. Nemate pravo na repliku. Molim vas. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Ne, gospođo Čomić, ne želim da govorim o povredi Poslovnika. Ako mi dopustite iskoristio bih dve minute za repliku, a ako ne dopuštate, šta da se radi. (Predsedavajuća: Izvolite.) Dakle, gospođo Kolundžija, te 1999. godine Srbija nije izgubila suverenitet na KiM, nego suverenitet u ime Republike Srbije na KiM vrši organizacija UN i trupe kojima je mandat dao Savet bezbednosti UN. Drugo, Hrvatska te 1999. godine nije bila član NATO patka i nije imala svoje trupe u sastavu KFOR-a i niko vas nije sprečavao da tražite od vaših prijatelja iz NATO pakta da na KiM, kada je reč o NATO snagama, budu razmeštene snage onih država koje su bile članice NATO saveza te 1999. godine. Hrvatska ne spada u red tih država. Drugo, gospođo Kolundžija, vi znate da kada Srbi na KiM vide hrvatski helikopter sa šahovnicom, izvinite, to je za njega jedno dodatno traumatično iskustvo. Ne znam da li bi Hrvatska mirno reagovala da srpski helikopteri lete recimo po Baranji ili po Slavoniji. Sumnjam da bi mirno reagovali na to. Drugo, vi ne možete da gurate glavu u pesak kao da se u Hrvatskoj ništa ne dešava. Jel vidite kada je doneta odluka Ustavnog suda Hrvatske? Kada je postalo jasno, kad im EU rekla –da, ulazite u EU 2013. godine. Zašto je njima bio potreban Ustavni zakon? Pa, kao smokvin list da kažu – pa da, mi volimo Srbe, mi hoćemo u EU, mi štitimo prava nacionalnih manjina. I čim su dobili datum ulaska u EU, oni su suspendovali prava srpskog naroda. O tome se radi.
Narodna poslanica Nada Kolundžija, pravo na repliku.
Poštovana predsedavajuća, SRS je bila u Vladi kada je potpisivan Kumanovski sporazum. Što vi tada niste uslovili ko može, a ko ne može da bude u NATO snagama na KiM? Ono što ste vi tada potpisali, mi danas živimo. Hvala.
Molim narodne poslanike da omoguće da se sednica vodi u skladu sa Poslovnikom. Narodni poslanik Aleksandar Martinović je prijavljen i dobiće pravo na repliku, a vas sve ostale najljubaznije molim da ne ometate bilo kog drugog učesnika na sednici, koji takođe koristi pravo na repliku kao i zamenik predsednika poslaničke grupe SRS. Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Što važi za jednog, važi za sve. Izvolite.
Pre svega moram da primetim da apel na nacionalno jedinstvo u srpskom parlamentu, kada je reč o KiM, nekako mi ne ide sa ovim stalnim polemisanjem po određenim stranačkim pitanjima. Ma koliko da se mi uzdržavamo gospođo Kolundžija, od toga da sada promovišemo naše usko stranačke interese, vi to uporno činite. Ali, pošto ste očigledno zaboravili neke činjenice, želim da vas na te činjenice podsetim. Dakle, SRS, gospođo Kolundžija nije potpisala ništa te 1999. godine. Mi smo jedini koji smo glasali protiv sporazuma Černomirdin Ahtisari. Mi smo bili protiv Kumanovskog sporazuma, mi smo odlučili 1998. godine ulaskom u Vladu Republike Srbije, donoseći jednu prilično delikatnu odluku, da branimo Republiku Srbiju od NATO pakta i mi smo Republiku Srbiju branili kako smo znali i umeli i mi smo Republiku Srbiju odbranili. Druga je stvar što vi, vi ste i te 1999. godine, moram da vas podsetim na izjavu pokojnog Zorana Đinđića da je KiM demokratsko pitanje, da će pitanje KiM biti rešeno onoga momenta kada, kako je on govorio, demokratske snage preuzmu vlast uSrbiji. Evo, demokratske snage su deset godina na vlasti u Srbiji i ne vidim da je rešeno pitanje KiM. Dakle, najlakše je sada reći – vi ste bili u Vladi u momentu NATO bombardovanja. Jesmo i mi smo branili zemlju. Sa tom namerom smo i ušli u Vladu, ali nemoguće je da mi, koji smo bili u Vladi dve godine, snosimo istu političku odgovornost kao vi, koji ste u Vladi deset godina.
Narodna poslanica Nada Kolundžija. Pravo na repliku.
Zaista ne želim više da polemišem. Kada sam govorila na samom početku smatrala sam da je neodgovorno ulaziti u istoriju politike koja nas je kada je KiM u pitanju dovela do ove tačke na kojoj smo danas. Ona nije od pre 2000, nije ni od 1999, nije ni od 1990. Dakle, to je tačno. Mislim da je krajnje ne fer prema ljudima koji žive na KiM, koji očekuju da bar danas pokušamo da uradimo sve što je moguće sa pozicije koje su gore nego što su bile pre 1999, koje su gore nego što su bile 1990, gore su nego što su bile pre 1980. Ali, ipak sa ovih pozicija i sa ovog uskog tesnog prostora koji imamo da pokušamo da uradimo sve što je u interesu građana na KiM. Jedino zbog čega sam reagovala jeste zbog činjenica. Dakle, mislim da jedino nije fer iznositi stvari koje nisu tačne.
Narodni poslanik Žarko Korać ima reč. Na raspolaganju šest minuta i 24 sekunde. Posle njega narodni poslanik Dragoljub Mićunović.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani gospodine predsedniče države, poštovani gospodine premijeru, dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od većine ili svih koji su danas govorili, mislim da je nažalost ova kriza do koje je došlo na KiM, bila neizbežna. Nedefinisan status i često dvojna struktura vlasti na severu Kosova izazvali su ovaj sukob i on se zaista mogao predvideti. Za mene je veliko iznenađenje da oni koji su zaduženi da vode politiku ove zemlje to nisu mogli anticipirati. Srbija se predugo uljuljkivala u tome da je mogućno da taj status kvo traje večito i da su pregovori do kojih je počelo, sa velikim zakašnjenjem, će biti u stvari rešenje problema da taj deo teritorije KiM ima u velikoj meri dvojnu vlast ili, realno gledano, pod mnogo većom je vlasti Beograda nego same Prištine. Tako je skoro uvek u istoriji, da sukobi počnu oko carina. Ako pogledate čitavu ljudsku istoriju, videćete da su sukobi oko statusa jedne teritorije, oko vlasti nad jednom teritorijom počinjali raspravom o carinama. Carinski sukob koji nije počeo sada, nego praktično pre dve i po godine, posle tri i po godine postojanja Kosova kao nezavisne države, pečati te države pre dve i po godine nisu priznati, tako da je taj bojkot nagoveštavao ovaj sukob do kog je došlo. Moram da kažem da je glavna karakteristika politike u ovom trenutku koja se u Srbiji vodi i koja se apsolutno vidi danas u ovoj skupštinskoj raspravi je negiranje realnosti. Samo ću podsetiti na tri stvari koje svipraktično znaju u ovoj sali i verovatno svi gledaoci koji gledaju ovaj prenos. Prva je da je Kumanovskim sporazumom, to je tačno, Srbija izgubila ingerenciju na Kosovu. Mi se možemo skolastički zavaravati da je to dato UN, onda kada se suverenitet dela teritorije jedne zemlje predao UN, onda je ta zemlja izgubila suverenitet na toj teritoriji. Mi, naravno, možemo ići putem kojim je išao bivši načelnik Generalštaba, pa je predložio bivšeg predsednika države za Orden narodnog heroja jer je odbranio Kosovo, ali realnost je da je Srbija izgubila tada ingerencije. Druga je činjenica da Srbija nije priznala nezavisnost Kosova, ali ona ne menja ovu prvu i osnovnu činjenicu da je Kosovo danas de fakto nezavisna država. Ono što brine je realnost koja je u ovom trenutku stvorena poslednjih pet dana na Kosovu. Moram da kažem da deluju veoma teško ti prizori koji nas podsećaju na 1991. godinu. Imamo ljude koji blokiraju puteve, imamo balvane na putevima, imamo međunarodne trupe koje žele da se konfrontiraju sa tim ljudima i znamo rezultate politike koja se vodila u Zapadnoj Slavoniji, u Istočnoj Slavoniji, u SAO Krajini. Dakle, svaki put kada je to bio put negiranja postojanja te države, tvrdnje da se može na takav način izboriti za neka prava, završilo se, u suštini, katastrofom za ljude koji su tim putem želeli da neka svoja prava, kako ih oni vide, ostvare. Realnost je da su tamo trupe KEJFOR-a ili KFOR-a i da je general koji komanduje tim trupama rekao da će sledeći put upotrebiti silu da bi obezbedio putne pravce. Oprostite, imate jasnu najavu primene sile da se obezbede putni pravci i, naravno, mene interesuje ko u ovoj sali želi da preuzme odgovornost, koji podržava to i za posledice do kojih može doći. Ne želim to, ali nažalost može doći, i to vrlo skoro, kada dođe do te konfrontacije, gde sa jedne strane imate vojsku, a s druge strane imate građane, ljude, koji te puteve blokiraju. Interesuje me da li smo mi kao narod u stanju da nešto učimo iz svoje istorije. Ono što je sigurno, ovde vidimo, ako mogu tako da kažem, jednu dvostruku politiku Srbije. Sa jedne strane, jedno neprekidno oklevanje da se kaže istina, a ja ću je reći. To je da se situacija dramatično promenila poslednjih pet dana. Sa druge strane, cinično korišćenje ove situacije da bi se slale patriotske poruke, sa vrlo jasnim idejama da će to kad-tad politički se isplatiti. Ovde u pitanju nije samo sever Kosova, nego i stabilnost Srbije, rekao bih čak i budućnost Srbije, kao države. Veliki su ulozi. Sigurno je da nekima u Srbiji i te kako odgovara da dođe do dalje konfrontacije, da se zaustavi ovaj razvoj Srbije i da se Srbija ponovo izoluje. Ovde je vrlo jasno, čak je i rečeno u nekoliko diskusija, da Srbija i nema šta da traži u Evropi, da evropske integracije treba zaustaviti, da je to jedna velika iluzija i da to treba ovde jasno objaviti. Da bi se to izbeglo, treba reći sledeće, i to vrlo jasno. Prvo, rešenje ove krize je praktično isključivo u rukama međunarodne zajednice i Prištine. Nije rešenje ove krize u rukama Beograda. Srbija ne treba da bude pasivna, Srbija može diplomatski i treba da se diplomatski angažuje, ali ona u suštini ne može, jedino što je njeno sredstvo, da kažem, u ovoj krizi to je da gura građane na severu Kosova u jednu neravnopravnu konfrontaciju. Ona onda mora i da preuzme odgovornost za rezultate te neravnopravne konfrontacije. Meni je zaista bilo teško da i u govoru premijera, znam da je to zvanična državna politika i da je on samo tu politiku ovde sproveo, u govorima mnogih koji su govorili ovde neprekidno se govori o tzv. organima, o privremenim organima, tzv. državi. Istočna Nemačka nije bila priznata od većine zapadnih zemalja, pa je 30 godina posle bila realna država. Ta nepriznata država, tzv. privremeni organi, imaju policijske snage koje i te kako mogu nešto da urade i to se pokazalo nedavno. Prema tome, mi moramo, dame i gospodo, ovde da učinimo nešto što je jedino moguće i to nešto je bila prilika kada su bili izbori na Kosovu. Nažalost, politika Beograda je bila i poruka Beograda – ne treba izaći na te izbore, a relativno mali broj Srba, i to južno od Ibra, je izašao na izbore. Oni, nažalost, i nisu reprezentativni, za ostale Srbe koji žive zbog malog broja izašli. Ali, jedina stvarna promena do koje je došlo je ono što ova skupština mora da konstatuje - ovaj problem se neće moći rešiti drugačije, pre svega, nego da Srbi severno od Ibra sami stupe i dijalog sa Prištinom. To se ovde sistematski izbegava da kaže. Drugim rečima, kao što je jedan manji broj Srba južno od Ibra rešio da u nekakvom razgovoru političkom sa Prištinom pokuša da ostvari neka prava, za sada velika manjina, isto se mora preporučiti Srbima severno od Ibra. Patriotske fraze ih neće zaštititi, oni će morati pre ili posle da o tome razgovaraju sa Prištinom. Kao čovek, mogu da shvatim psihološke probleme, emotivne probleme tih ljudi. Oni dugo to nisu radili, oni to ne žele da urade, ali realnost je takva da jedino što može na neki način da pomogne razrešenju ove situacije je da upravo ti sami ljudi koji sada sede na tim putevima, akteri, pokušaju u izvesnom teškom početnom razgovoru sa Prištinom da se izbore za svoja prava. (Predsedavajuća: Narodni poslaničke, vreme koje je na raspolaganju poslaničke grupe je iskorišćeno.) Završavam, poslednja rečenica. Mislim da Beograd ne treba da uzurpira prava Srba na severu, da ne treba da budu razgovori Beograd-Priština s posredstvom Brisela, nego treba da budu i direktni razgovori ljudi koji žive na severu Kosova sa Prištinom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović, a posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Evo, već je šest-sedam sati koliko ova debata traje. Rekao sam – koliko traje rasprava. Bilo bi dobro da dobro slušate kad nešto govorim, pre nego što počnete da dobacujete. Saslušajte, bar dobro da čujete. Dakle, već više od šest sati traje ova debata. Naravno, ona je očekivana. Opozicija će iskoristiti to da kritikuje vlast. Ne mora da daje nikakve predloge šta bi ona radila, važno je da kaže da to što je vlast radila loše. S druge strane, vlast je došla, Vlada, upravo ovde da kaže šta su uradili. Korektno je da kažemo šta su uradili. Da su odmah poslali odgovorne ljude, ministra i pregovarača na lice mesta da spreče incidente koje, nažalost, u jednom trenutku oružana, naoružana, kako hoćete, grupa sa fantomkama, svi ti sjajni tipovi, gledali smo ih u Đenovi, gledali smo ih u Beogradu, gledali smo ih svuda, jednom su huligani, drugi put su razbojnici, treći put su deca koja ne znaju šta rade. U svakom slučaju, oni jesu organizovani. Ko ih je organizovao? Stvar je organa koji se time bave da pokažu. To junačko delo sa fantomkama i molotovkama, kad ih niko nije sprečavao, nikoga tu nije bilo, proizvelo je jedan efekat koji danas ceo svet gleda da televiziji, kao jedan oblik nasilja i varvarstva. Dogodilo se sad sledeće, da mi, umesto da budemo na onoj strani koja brani ljudska prava i koja je protiv nasilja ili primene nasilja, bilo čijeg, treba sada na neki način da tražimo kako se to dogodilo i da se puca u policajce i sve ostalo što se dogodilo. Mi smo ovde pomešali neke stvari. Jedno je pitanje pravde i pravednosti, to je vrednosno pitanje. Sigurno na Balkanu, gde se granice menjaju svakih 50 godina, uvek se pojavljuje višak neke nepravde za nekoga, ali se onda posle izvesnog vremena pojavi kao višak nasilja i taj odnos ovde koji balansira je takav. Ono što najgore može neko da pretpostavi, a to je da je mnogo jači, mnogo nezavisniji nego što jeste, onda će mu se dogoditi to što se događa. Ovde je predsednik Vlade Bulatović podnosio ekspoze. Možda se neko i seća, kada nam je saopštio da smo podelili NATO i da smo odbranili naš suverenitet i integritet. Tad sam mu rekao – pa, niste predsedniče malo dete da drži ruku na očima, pa što ne vidi, to i ne postoji. Kada imate taj suverenitet izvolite otidite u Prištinu. O čemu se radi? Dakle, sve znamo,neću da se vraćam u tu istoriju, ona je svima poznata. Hteo sam nešto drugo da apelujem, ako možemo da tako razmišljamo nekako sa jednom projekcijom budućnosti. Mene samo zanima, naslušao sam se raznih reči. Jedna od najstrašnijih rečenica koju sam čuo na ovim prostorima za ovih 20 godina raznih konflikata i sukoba bila je – mi ne možemo živeti zajedno. Jednom ne možemo sa Hrvatima, drugi put ne možemo sa Muslimanima, treći put ne možemo sa Albancima. Ta rečenica je prvo ružna za svakog objektivnog čoveka koji je čuje. Ona nije humana, nije tolerantna, nije kako god hoćete demokratska. Ona je neistinita. Neistinita je, jer se ovde živelo i živeće se i u budućnosti šta god mi to sad pričali ili rešavali i zajedno i jedni pored drugih. Ako nismo u stanju, kao političari, da tu projekciju napravimo kako to mi mislimo živeti u budućnosti onda očigledno nismo odgovorni. Politika je odgovorna delatnost. Ne možemo se ponašati, sećam se jednog našeg funkcionera, ministra, predsednik je posle bio, koji je govorio ke sera sera. Šta bude biće. Videli smo šta je bilo. Ne može se tako voditi politika – nek bude šta bude. Mi ćemo se pokazati dostojanstveni, hrabri itd. Sa tim junačenjem, nadao sam se kadaje inflacija došla da se neće toliko ljudi busati u grudi ističući svoj patriotizam osporavajući drugima. U početku sam se čak bojao da neki mladi ljudi tako ne jurnu, pa ne poginu. Sećam se tih godina 90-ih, a onda se ispostavilo da ih nekako neće metak. Niko nije ni okrznut. Znači, ne treba se mnogo plašiti kada se velike parole izbacuju. Mi imamo jednu kriznu situaciju koja je proizvedena incidentima i sa jedne i sa druge strane. Da li je nekoga iznenadilo da će kosovske vlasti ostati čekajući i lišiti se svog agresivnog romantizma i da će neće preduzeti opet jednostranu akciju? Ja sam to očekivao da će oni to uraditi. I to su uradili sa ovim blokadama carina i naravno da izazovu jednu određenu krizu. Kako mi na to možemo da reagujemo kada kritikujemo vlasti? Hajde da vidimo šta je bila ta alternativa. Alternativa znači sledeće, nešto drugo. To je smisao alternative. Videli smo ne treba činiti ništa. Znači, nećemo sa njima da razgovaramo, nećemo sa međunarodnom zajednicom da razgovaramo, uostalom nećemo ni sa kim da razgovaramo. I kako neko reče doći će vreme, možda za sto, 500 godina, promeniće se okolnosti i onda u redu. Mi nismo izabrani da rešavamo probleme šta će biti za 500 godina, nego ono što će biti za pet godina i što će biti sutra. To je naš ključni posao. Bilo bi jako dobro i meni je drago da će velika većina ovde glasati za ovu rezoluciju koja je možda mogla da bude bolja, zbog toga je popravljena amandmanima, ali da ne izađemo iz okvira realnosti o čemu je moj prethodnik govorio, da znamo gde su naše moći. Šta mi možemo da uradimo? Mi imamo sad situaciju da, na primer, ostavlja strah tih tamo ljudi. Ko može da kontroliše nekontrolisane grupe koje se nalaze danas u Kosovskoj Mitrovici? Šta oni mogu da proizvedu i kakve će reakcije ili će neko jedva dočekati da može da reaguje što je moguće grublje ili da upotrebi silu. Dakle, mi se nalazimo u jednoj situaciji, da ne možemo da utičemo na tok događaja. Možemo da utičemo na jedan jedini način, a to je da se pokažemo, da nastavimo politiku jedne zemlje koja ceni mir, koja je uvažavana kao jedan stabilni faktor u regionu, da jedan imidž, remetilački, kakav nas je pratio zbog ratova koji su prošli, polako menjamo za jedan normalan demokratski imidž, jedan drugi imidž. To je bio put, na tome je radio i predsednik države, radila je Vlada, radili su drugi odgovorni ljudi. To je naš zadatak, uvek ćemo naići na sabotažu, na događaj koji će to remetiti, ali ne moramo se odmah uhvatiti za bilo koji ne odgovarajući gest i onda reći, mi sad prekidamo. Naprotiv, mi ćemo biti uporni u želji da stvorimo jedan dobrosusedski odnos, dobar suživot sa ljudima oko nas jer je to dobro i za nas i da jednostavno promenimo taj loš imidž koji smo imali. Treba da budemo vrlo obazrivi u toj, da nas retorika nekad ne povuče previše, za nešto što posle možemo samo da se kajemo. Hvala.
Zahvaljujem, narodni poslanik Tomislav Nikolić. Samo mi recite osnov javljanja. Po povredi poslovnika?
Dok ste se smenjivale, gospodin Mićunović je izgovorio nešto našta je trebalo reagovati, ali nije imao ko. Naime, u svojoj nameri da širi defetizam na ovoj sednici Narodne Skupštine gospodin Mićunović je rekao, da mi nismo u poziciji da odlučujemo o bilo čemu što može dole da se desi. Zamolio bih vas da kažete, pošto je on predsednik Odbora za spoljne poslove, ako je to zaista zvanični stav vladajuće većine o čemu mi ovde zapravo raspravljamo? Molim vas, poslednjih pet rečenica valjda ste mogli da zapamtite, uostalom pogledajte stenogram. Ne prihvatljivo mi je da predsednik Odbora za spoljne poslove kaže da mi ni našta ne možemo da utičemo dole i da mi sada ovde sedimo i raspravljamo ceo dan. Ako ne možemo da utičemo hajde da se lepo pokupimo i da se raziđemo.
Mislim da nije zaista povređen Poslovnik, nisam rečenicu čula o kojoj govorite, ali političko iskustvo, mudrost i dobronamernost gospodina Mićunovića, sigurno isključuju vašu konstataciju. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, povreda Poslovnika.
Vrlo kratko, znači na vas se odnosi u smislu člana 107. jer moramo voditi računa o tome šta drugi poslanici izgovaraju, sasvim je druga stvar u pitanju, dakle, nije ono što je gospodin Nikolić hteo da kaže. Ovde je reč o onom delu izlaganja prethodnika kada je rekao da opozicija ima pravo da kritikuje Vladu ali da pri tome ništa ne predlaže. Danas je vrlo jasno vama rečeno kao predsedavajućoj, svi narodni poslanici znaju i javnost zna da je DSS predložila deklaraciju, da smo predložili amandman sa tekstom te deklaracije, da smo vas zamolili da napravite kratku pauzu, da napravimo konsultacije, da se ide na Odbor za Kosovo i Metohiju i da se vidi da li mogu ta dva teksta da nađu kompromisno rešenje jer je to cilj. Ako nešto ne može biti jasno, ne znam šta može biti jasnije od toga da bi doživeli ovakvu uvredu. Dakle, o tome je reč i vi ste morali tu da intervenišete i kažete, gospodine Mićunoviću, nije tačno, postoje relevantni predlozi, postoje amandmani opozicije i postoji celovit tekst od strane DSS. Da li ćete ga vi prihvatiti ili nećete, to je vaš problem.
Mislim da nema povrede Poslovnika, ali ako niste zadovoljni, zaista mislim da nema povrede Poslovnika. U danu za glasanje ćemo se izjasniti. Gospodin Dragoljub Mićunović, molim vas prijavite se.
Hteo sam samo da kažem da nije dovoljno samo imati želju, pa nekoga napasti nego treba da se dobro čuje i da se zna o čemu se govori. Ako neko stvarno veruje, onda sam ja stvarno u velikoj zabludi bio, ako gospodin Nikolić, veruje da on tamo ima uticaj na 300 ili 200 ljudi koji su naoružani i koji mogu da izazovu problem, onda je to druga stvar. Ali, mi zvanično kao Vlada Srbije ne možemo tamo da uputimo policiju, ne možemo tamo da preduzmemo direktne zaštite građana nego je to nažalost pod nadležnošću mirovnih snaga i to je činjenica. Samo sam to rekao, a to je čini mi se tačno, a ko želi da me demantuje da kaže da on može da utiče, onda je šteta što do sada nije uticao, pa bi smo izbegli ove incidente koje smo imali.
Narodni poslanik Željko Tomić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, posebno mi je drago što u ovom teškom trenutku, na ovom mestu u Narodnoj skupštini Republike Srbije jeste i prisutan i predsednik Srbije gospodin Boris Tadić suštinski kreator srpske politike u poslednjih nekoliko godina. Jednom prilikom sam ga ovde uporedio sa jednim književnim likom, učiniću to i večeras. Veoma me podseća na starca Santjaga iz romana Ernesta Hemigveja "Starac i more". Podsetiću vas upecao je taj ribar Santjago veliku ribu i vukao je čamcem ka obali. Tako i Boris Tadić danas vodi Srbiju ka nekom cilju, da li kandidaturi za EU ili samoj EU, to već više niko ni ne zna. Ali ta riba iz trenutka u trenutak je sve manja, jer je jedu druge ribe. Ostaje pitanje. Da li će na to virtuelnom putu Srbija takođe ostati raskomadana? Kako stvari teku, bojim se da je odgovor pozitivan. Politika o Kosovu i kada je dobra i kada je loša jeste i mora biti centralni deo politike svake srpske vlade. Menjanjem tog dela politike menja se i sama i cela politika. Vi niste hteli da vam Kosovo bude centralna politika, već EU, misleći da ste najpametniji i da je to vaš kreativni i inovativni pristup politici. Evo gde vas je to dovelo. Po nama iz DSS Srbija bi trebalo da insistira na početku novih pregovara koji će biti u skladu sa Rezolucijom 1244 jer je dijalog u Briselu dao katastrofalne rezultate. Njegov cilj nije bio poboljšanje života na Kosovu, nego uspostavljanje dobrosusedskih odnosa i faktički da Srbija posredno prizna Kosovo. Šta želim da kažem? Kao i kod kuće, kod zidanja kuće. Valjda je potrebno i neophodno izgraditi temelje pa tek onda da pričamo o struji i vodi, a mi smo do pre devet dana pričali o vodi i struji, govorim figurativno, a o temelju nismo. Zato mi u našem predlogu deklaracije predlažemo otvaranje novih pregovora o svim osnovnim pitanjima koja se tiču KiM, a na bazi Rezolucije Saveta bezbednosti UE 1244. Nekoliko stvari još mora da se podseti. KFOR nije delovao na osnovu Rezolucije 1244 nego po Ahtisarijevom planu koji nigde nije pravno zaživeo, nije valjani i važeći pravni akt. Mi smo bili svedoci gde je komandant KFOR Biler kaže da on radi po Ahtisarijevom planu. To smo sinoć u svim medijima mogli da vidimo. Niko, niko iz Srbije iz državnog vrha nije reagovao na to. Kada je Euleks postao vrhovni arbitar na KiM, podsetiću vas, bez odluke Vlade, bez odluke Parlamenta, bilo je vidljivo da će Albanci uz pomoć Brisela i Vašingtona da zaokruže, pokušati da zaokruže svoju državu. Euleks je prošao kao kroz sir na teritoriju KiM. Nijedan pravni akt ne stoji iza tog čina. Nijedan pravni akt. Danas šef Euleksa, baš danas, bukvalno danas, poručuje da Euleks poštuje ustave i zakone Kosova i Metohije, a onomad, čim su kročili na teritoriju Kosova, portparolka Euleksa je rekla da će Euleks raditi na uspostavljanju institucija nezavisne države Kosovo. Događaji vas pretiču, preticali su vas sve ove tri godine, koliko ste suvereno na vlasti, pretiču vas i danas. Zašto? Najmanje iz dva razloga: nedostatak javnosti i nedostatak volje i želje za jedinstvom. Javnost rada vaša gotovo i da ne postoji. Za tri godine, ovo vam je drugi put da dolazite ovde. Oba puta u kriznim i teškim situacijama za državu Srbiju i za narod Srbije dole na Kosovu i Metohiji. Kad govorimo o jedinstvu, jako je važno da se zna da i današnja deklaracija se donosi bez ikakve saradnje sa opozicijom i konsultacijama sa opozicijom. Da li je moguće bio da smo seli, oko najvažnijeg državnog pitanja trenutno, a nadam se da će to i dalje biti najvažnije državno pitanje, pošto je kriza prevelika, prejaka. Da li će moći vlast da svoju aroganciju spusti na najniži mogući nivo i da sedne sa svim važnim predstavnicima Srbije i da to uradi? Ako vaš predsednik kaže da je Kosovo ispred EU, nemojte nas terati da vam verujemo. Danas je dobra prilika da to pokažete i dokažete. Ubedite narod da je Kosovo važnije od EU. Uoči Prvog svetskog rata Nemačkom se prolamao poklič da Srbija mora umreti. Danas je to postao program jednog dela međunarodne zajednice. Da li Srbija mora da umre da bi ušla u EU? Da li mora da joj se iščupa srce, a to je Kosovo? Za kraj, moram da vam kažem, da je bitno da se sednica prekine, makar na 20 minuta. Da se naprave konsultacije, da se zakaže Odbor za Kosovo i Metohiju i da se napravi kompromisno rešenje dve deklaracije: deklaracija DSS i deklaracije Vlade RS. Hvala vam.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, na osnovu člana 27. i člana 90. Poslovnika, određujem pauzu od deset minuta, u kojoj ćemo imati konsultacije šefovi poslaničkih grupa i ja. Radi usaglašavanja konačnog Predloga teksta deklaracije. Dakle, u sali 1. ćemo imati taj sastanak, a rad nastavljamo u 20, 45 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Dajem reč narodnom poslaniku Dejanu Radenkoviću. Samo se prijavite. Izvolite.
Hvala predsednice, malo ste me iznenadili. Da nastavimo sa raspravom. Mislim da je naš cilj danas da pokažemo jedinstvo i ne samo jedinstvo u ovom domu. To naše jedinstvo je potrebnije na KiM, pre svega mislim na one koji žive južno od Ibra. Danas je jasno definisano ko je uzrok svega ovoga, ove krize i ko su saveznici privremenih prištinskih vlasti. Naš posao je da se potrudimo da među nama nema onih koji nesvesno ili svesno rade na štetu interesa države i opstanka Srba na KiM. Ovakva rasprava naravno da ima odjeka na KiM. Ona unosi dodatne konfuzije kod srpskog naroda, kome je ovo koristi? Koristi opozicionim strankama kojima KiM služi kao instrument stranačke borbe. U ovom parlamentu bi svakom trebalo da bude jasno da KiM nije stranačko, već državno i nacionalno pitanje. Ona je od najvećeg značaja. Molim vas da danas budemo svi svesni toga. Na nama je da izaberemo hoćemo li stalno davati autogolove, a to nam se dešava često. Naš put je put mira i razuma. Razgovora a ne put stvaranja haosa i podsticanja straha. Mi danas treba da pošaljemo poruku Srbima na KiM da tamo i ostanu. Važno je istaći da Srbija nije povukla ni jedan potez koji je bio na štetu građana KiM, bez obzira na njihovu etničku pripadnost. To pokazuje jasno opredeljenje Srbije da probleme rešava mirnim putem. Nesigurnost, strah, neizvesnost obeležavaju život Srba i ostalih građana na KiM, poslednjih 12 godina. Poseban problem je poštovanje elementarnih ljudskih prava. Ta prava se poštuju samo u izveštajima koji govore, o kojima pišu privremene kosovske vlasti pa i predstavnici međunarodnih misija koji šalju sa KiM. U realnom životu, nažalost, ta prava za Srbe i pripadnike osnovni nealbanskih zajednica ne postoje. Pitanje odgovornosti za sve što dešava na KiM je ogromno. Ko je odgovoran za to što se dešava na KiM? Ko je odgovoran što tamo nema pravde? Ko je odgovoran zato što ljudi punih 11 tj. 12 godina ne mogu da ostvare svoje pravo na imovinu, niti povratak 200 hiljada raseljenih da se vrate u svoje domove. Da li je neko odgovoran zbog toga što i oni malobrojni koji se vrate nad njima se sprovodi nasilje. Da li su samo kosovske privremene vlasti odgovorne ili nažalost najveću odgovornosti ipak pripada međunarodnim mirovnim misijama. Bez odgovora na ova pitanja koje očekujemo od EU i UN ne možemo da računamo na trajnu stabilnost, a odgovor je jednostavan – međunarodna zajednica je jedina koja ima mandat da obezbedi mir i stabilnost za sve na KiM. Pregovarački sto otvoreni i iskreni razgovori su jedino rešenje za suživot na ovim prostorima. Molim vas da u daljem toku rasprave drage kolege i koleginice, vodimo konstruktivnu raspravu i da ne otežavamo dodatno položaj Srba na KiM. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Dakle, pre šest, sedam minuta smo završili konsultacije kad je reč o tekstu koji treba večeras usvojiti. Sa žaljenjem moram da konstatujem da te konsultacije kada je reč o kompromisu između dva teksta, dva predloga deklaracije koju ovde imamo nije urodio plodom. Naime, u suštinskom delu se ti tekstovi razlikuju i to je praktično jedno jedino mesto na kom smo mi insistirali da ovaj aktuelni tekst bude izmenjen i moja dužnost je da u ovih nekoliko minuta opišem šta je to u pitanju, o čemu je reč i zbog čega postoji ovaj problem. Naime, tu je reč o tekstu o delu teksta deklaracije koju je predložila vladajuća većina koji kaže ovako, ja ću sada navesti nešto štoje posledica ako smem, naravno, nekog razgovora na tim zvaničnim konsultacijama u ovoj pauzi. I taj tekst, koji će verovatno kasnije proći kroz Odbor za KiM predložen je od vladajuće većine zvuči ovako: "Narodna skupština Republike Srbije podržava Vladu Republike Srbije da nastavi dijalog koji se vodi sa Prištinom, sa ciljem da iznađe rešenje za konkretne probleme građana na KiM, kao i da dođe do trajnog kompromisnog rešenja". Tekst koji smo mi bili predložili koji je drugačiji od ovoga, zvuči ovako: "Narodna skupština Republike Srbije insistira na otvaranju novih pregovora o svim osnovnim pitanjima u skladu sa rezolucijom Saveta bezbednosti 1244, pod okriljem i u organizaciji Saveta bezbednosti". U našem predlogu postoji još nekoliko tačaka za koje smo mi insistirali da se uzmu u obzir od kojih je ova treća, ovde koja piše nju ću još samo pročitati još, izuzetno važna. To je da je neophodno da se odmah politika zemlje aktivno okrene međunarodnim činiocima koji su spremni da je podrže i podupru u različitim međunarodnim aktivnostima. Dakle, ove dve tačke nisu našla mesto u ovom predlogu Vlade RS. Ono što je nama najspornije pitanje to je upravo ona tačka o kojoj smo govorili.To je, dakle, pitanje nastavka dijaloga. Da se odmah razumemo, DSS nije protiv razgovora koji treba da reši probleme koje imamo sa Prištinom. Mi smo bili, i to smo do sada isticali u više navrata, protiv politike koja je rezultirala jednim dijalogom, pod pokroviteljstvom Brisela, koji se vodio na način takav da predstavlja kao jedan levak kroz koji se ide, gde su prolazi sve uži i uži i na kraju upada u grotlo. To grotlo je faktičko priznavanje nezavisnosti Kosova, kroz jedan sistem ucena koji se tokom dijaloga i na terenu javlja. Zašto? Zato što se tu otvaraju faktička pitanja svakodnevnog života. Dakle, niko ne spori da je to bitno, ali svako od tih faktičkih pitanja podrazumeva jedno prethodno pitanje koje mi negiramo, a albanska strana separatistička ga podrazumeva, a to je da kad god progovorimo "a" ili "b" sa njima u tom dijalogu oni podrazumevaju da smo mi de fakto priznali njihovu statusnu neutralnost. Mi to negiramo do određenih granica verbalno, naša strana, ali u jednom trenutku kada to prema proceni albanske stane dođe u bilo kakvu krizu za njih oni će, kao i što sam tekst vašeg predloga rezolucije kaže, oni će potpomognuti delom Međunarodne zajednice, koji se između ostalog nalazi na samoj teritoriji KiM, u vidu pojedinih misija, oni će sami napraviti nešto što će blokirati taj dijalog. Sad gledajte šta je tu igra. Video sam kod Mirka Cvetkovića, u njegovom izlaganju, i to je objavljeno u medijima danas, da je tu nameštaljka sledeća – da mi treba navodno da budemo navučenu na odustanak od dijaloga, pa da tako srpska strana bude okrivljena zato što je dijalog propao. Verujte mi da je to potpuno zamena teze i da se mi upravo krećemo u okvirima koje albanski separatisti nama nameću i vrlo interesantno kako mi to, ili iz neznanja, tj. Vlada Republike Srbije, ili iz neznanja, ili zato što ne vidi, ili iz trećeg razloga koji ne mogu ni da pomenem večeras, nije red, to radi. Dakle, oni prekidaju dijalog da bi nas navukli u ponovo isti tunel u kome smo maločas bili, u isti levak, ali ovaj put sa gorim uslovima po nas, kamen spoticanja. U jednom trenutku se u tom dijalogu, za koji smo mi mislili od početka da nije uredan, da nije dobar i da je kontraproduktivan, pojavljuje pečat, carinski pečat. U Srbiji se najavljuje da to neće biti prihvaćeno. Taj dijalog biva odložen od strane posrednika u dijalogu, naravno, zato što mi nismo bili spremni, naša strana da uđe u tu priču kako su Albanci hteli. Odmah nakon toga sledi blokada. Dakle, faktička demonstracija moći albanske strane, potpomognute od strane dela Međunarodne zajednice na terenu. Odmah nakon toga zauzimaju granične prelaze, spremnost na izvođenje nasilja sa nesagledivim posledicama i mi sada kažemo u ovoj deklaraciji, možda imate dobre namere što ste ovo pisali, ali verujte mi da je duboko pogrešno. Vi onda kažete njima – mi smo privrženi tom istom procesu, samo su oni bezobrazni. Verujte mi, mi se ovde ne nadmudrujemo između sebe, nije ovo nadmudrivanje političkih stranaka u Srbiji o pojmovima pred građanima da nekog pridobijemo za izbore, mi ovde razgovaramo sa ljudima koji vrlo dobro znaju šta se tamo dešava. To su predstavnici Međunarodne zajednice i to je albanska strana. Mi ih ne možemo prevariti na ovaj način. Jedini odgovor koji ova država mora da ima u ovom trenutku, to je da ako nešto ne uspeva, verujte mi, mi smatramo da je to zbog vas, mi iz DSS smatramo da ste vi napravili ceo plan pogrešan. Nije u tome poenta, poenta je u tome da odavde kada izađe od vas i nas zajedno procena da je politika bila pogrešna i da je slom nastao, ne toliko zbog naše, nego zbog poteza albanske strane, između ostalog, da je moguće dati odgovor koji će da zabrine, mi nismo govorili o pretnji oružjem, mi nismo govorili o dolasku snaga na teritoriju Kosova, mi govorimo o tome da se jednom jasno i glasno kaže da ovo, gospodo, što smo pokušali prosto ne ide, jer je ptici na grani jasno da će prilikom svakog sledećeg momenta spoticanja doći do ovakvih ekscesa, tako da ovaj dijalog više neće biti moguć. Gledajmo unapred, dajmo predlog za promenu politike. Promena politike nije vraćanje na staro, nego zahtev da se razgovara i pregovara o svim pitanjima, i ovim i osnovnim pitanjima, pod okriljem UN i okriljem Saveta bezbednosti. Da li to podrazumeva ponovno uključivanje Saveta bezbednosti? Da, ali to je okvir koji donosi zabrinutost, a mi time pokazujemo stav Srbije prema ovakvom ponašanju prema nama. Tu nema ničega opasnog, verujte mi. Ovo što će dalje ići, to je opasno. Znači, ono što je suština ovde, to je da ovakav tekst kakav je dat ne može biti osnov potpunog zajedništva, jer je po našem dubokom uverenju propast i mi ovo ne možemo podržati, a voleli bi da vi smognete snage još tokom večeri da ovo promenite u ovom smislu kako sam predložio.
Zahvaljujem. Narodno poslanik Željko Ivanji ima reč.
Uvažena predsednice, uvaženi ministri u Vladi Republike Srbije, uvaženi dame i gospodo narodni poslanici, ne bih ja govorio o levku u koji bi mi mogli da uđemo politikom koju vodimo, govorio bih o tome da imamo mali prostor u kome jedino možemo da vodimo politiku. Trenutna situacija na Kosovu ukazuje na deficit međunarodnog prava. Od Rezolucije 1244 do Rezolucije OEBS-a o trgovini organima na Kosovu imamo čitav niz donetih međunarodno pravnih normi. One ne govore o statusu, one govore o standardima. Ti standardi su bazirani na osnovnim vrednostima kao tekovinom civilizacije. Neki od njih su stubovi UN, a neki od njih stubovi EU. Od suvereniteta do ljudskog života bez koga sve gubi smisao sve je normirano. Svi ti pravni kati mogu biti promenjeni, ali isključivo odlukom tela koje ga je donelo. Dakle, činjenica je da Savet bezbednosti može doneti novu rezoluciju, ali moramo imati u vidu da je 12 godina na snazi rezolucija koju ne podržava, odnosno krši jedna trećina članica UN. Šta bi se desilo ukoliko bi bila doneta nova rezolucija koju ne podržava dve trećine članica UN? Srbija želi da ravnopravno participira u doslednom poštovanju međunarodnog poretka, ali ne i u njegovom razaranju. Po ko zna koji put, zahvaljujući neodgovornosti pojedinih huligana, stvara se mit o Srbiji kao zemlji nasilnika. Neki od nas su nasilni, ali neki su nasilni samo na rečima, jer su nam samo reči ostale, zahvaljujući njihovoj politici koja nas je dovela do ruba egzistencije. Ali, imamo i različitih reči, pogotovo u diplomatiji i čitav jedan jezik koji zovemo diplomatskim, jedno oružje koje se zove aktivna diplomatija. Aktivna ili razvoja diplomatija je ona koja danas podseća Savet bezbednosti na kategoriju nečega što zovemo međunarodno pravo i to je činjenica. Od Kosova kao mita do Kosova danas, čije smo temelje kao Srbi ovekovečili ustavnom preambulom, je dug put. Neki su se na Kosovu borili, nekada i sada, neki su na Kosovu mitingovali da bi Srbiju sveli na beogradski pašaluk, a mi smo Kosovo ovekovečili ustavnom preambulom kao porukom Srbiji koja će ostati iza nas. Od Kosova nismo pravili mit, nismo se borili parolama, ali se borimo na jedini mogući način, a to je reč i po prvi put o Kosovu razgovaramo, po prvi put u istoriji Srbije. Kosovo nismo koristili u predizborne svrhe. Na Kosovu želimo da živimo, ali i da ostanemo živi, jer sa mrtvima na Kosovu neće biti ni Kosova, a neće biti ni Srbije. Jedino što nemožemo da uvažimo je da međunarodne, vojne i administrativne snage budu izvršioci samozvane vlade Kosova. Nažalost, njihovo prisustvo ne uliva sigurnost. Kada sam gledao snimak zabrinutog komandanta KFOR-a koji mobilnim telefonom traži instrukcije od svoje komande, od svojih pretpostavljenih, video sam zapravo pravi deficit međunarodnih snaga. To me je podsetilo na onu situaciju iz Srebrenice kada komandant holandskog bataljona takođe traži instrukcije i dok se to dešava imamo eskalaciju, imamo nešto što je bilo najstrašnije u istoriji moderne Evrope. General rešava situaciju, rešava je tako što odgovara saopštenjem NATO da će pucati na sve i svakoga ko se nađe na graničnom prelazu. Videli smo da se autoritet KFOR-a tu izgradio na sili NATO-a. Moja teza zapravo glasi – da su znali šta će se dogoditi ne bi bili toliko trapavi u svojim akcijama i ne bi se pozivali na silu. Politika koju su svetske sile zvale Kosovo jedinstven slučaj, pa su zbog toga priznale njegovu nezavisnost ili politika taknuto – maknuto, predstavlja inspiraciju Hašima Tačija za akciju koja je trebala da bude kosovski bljesak i oluja. Računao je na ćutanje. Progovorili su najgluplji i na taj način označili države koje predstavljaju za prećutnog inspiratora. Dig Marti u svojoj čuvenoj Rezoluciji o trgovini ljudskim organima doslovce kaže da je podatke dobio od obaveštajnih službi određenih zemalja, što govori da su one znale za strašni zločin i ćutanjem ga odobravali zarad velikog cilja, a to je nezavisnost Kosova. Naše glave šesto godina života nakon Kosova moraju ostati na ramenima. Prvenstveno mislim na naše sunarodnike koji žive na Kosovu. Njihovi životi su ugroženi dok žive u svojevrsnom getu, kao građani drugog reda. Ovaj parlament danas mora da im uputi jasnu poruku da smo sa njima i da smo uz njih svi zajedno. Čestitam i pregovaraču Borku Stefanoviću, ministru Bogdanoviću, ministru Jeremiću na tome što odgovorno rade svoj posao. Njihovo ponašanje i poruke koje upućuju su jasne, iskrene i ljudske, a samim tim su i potpuno razumljive. Nisu mitološke, nisu velike reči, koje slušamo godinama bez ikakvog rezultata. Definitivno, ponašanje naše Vlade isprovociralo je Tačija. To je važno da svi znamo. Pogrešnom percepcijom koja krasi ovog zločinca je predvideo da će Srbija reagovati na uobičajen način koji nas je toliko puta u istoriji krasio. Zato moramo kao i do sada pregovarati. Zato je usled pregovora Tači krenuo putem frustriranog nasilnika očekujući da će u "Oluju" gurnuti Srbiju. Jedini rezultat je gomila šuta na Jarinju i po ko zna koji put pokazan deficit KFOR-a i Euleksa. Navodno nije bilo rezultata pregovora i zato je Tačijeva Vlada preuzela stvar u svoje ruke. Šta bi se dogodilo da smo mi preuzeli stvar u svoje ruke? Jer jedino mi imamo pokriće za to u međunarodnom pravu od Rezolucije do CEFTA-e. Mi međunarodno pravo poštujemo, ali velike sile definitivno to ne čine. To jedino faktičko stanje i u tom uskom rascepu, o kome sam govorio na početku govora, moramo imati jasnu strategiju za naročite scenarije. Nažalost, mi nismo u poziciji da kreiramo scenario i zato ne možemo dopustiti da umesto naše vlade u njegovom kreiranju učestvuju huligani. Zato je važno da ni jedan incident ne dođe sa naše strane, kako ne bi uređivali CNN-ove vesti. Srbija u rat neće ići i to zbog jedne proste činjenice - zato što bi taj rat izgubila, a onda bi nam istoriju kreirali pobednici, kao nažalost mnogo puta do sada. Naš poraz ne bi mogao da bude opravdan kao pobeda, jer nas više ne bi zapravo ni bilo. Mi ćemo živeti na Kosovu, iako bi nam Tači vrlo rado izvadio organe, i prikolice će ići ka Kosovu, a ne iz njega sve dok je Srba na Kosovu i Srba van Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Obaveštavam vas da je nastavak 33. sednice Odbora za KiM u sali II i molim poslanike koji su članovi ovog Odbora da odmah odu kako bi izvršili rad. Narodni poslanik Božidar Delić ima reč. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodo iz Vlade, gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o jednoj vrlo važnoj temi. Danas nam se iz Vlade sugerira da treba da ovde pokažemo da smo jedinstveni, ali isto tako moram odmah da kažem da licemerje koje traje mesecima u ovoj Skupštini traje i danas. Na samom početku zasedanja imali smo predlog SRS da o ovako važnom pitanju raspravljamo u dvostrukom vremenu. Kao i sve što dolazi sa strane opozicije, to je glatko odbijeno. Nama iz SRS nije važno da li ćemo o ovom pitanju raspravljati pet ili pedeset sati. Važno je samo kakav će biti krajnji rezultat, pa smo zbog toga i rekli unapred da ćemo glasati za ovu deklaraciju. Već duže vreme u ovoj ovde sali poslanici SRS traže raspravu o KiM. Samo pre nekoliko dana, ovde u Skupštini smo kažnjavani opomenom na samo pominjanje KiM, a danas tražite našu podršku i jedinstvo za vašu propalu antidržavnu politiku na KiM. Predsednica Skupštine, gotovo trijumfalno, pre neki dan saopšti medijima da opozicija nema potreban broj potpisa da otvori raspravu o KiM. Potom, poslaničkim grupama šalje dopis da se ne može raspravljati, jer nema izveštaja Vlade, kao da KiM zavisi samo od Vlade i kao da poslanici ne mogu sami napraviti deklaraciju nego je moraju dobiti, kao što je i ovaj put to učinjeno, od Vlade. (Predsednik: Gospodine Deliću, molim vas nemojte dezinformisati građane. Poslanici mogu diskutovati o dokumentu koji je predložen. Prema tome, radilo se o tome da sam vas samo poučila šta treba da učinite da bi vam predlog bio valjan.) Kada sve ovo uzmem u obzir onda bi se moglo zaključiti da je KiM samo problem jednog dela opozicije i da to ne interesuje vladajuću većinu, odnosno da ona nema saznanja i procene u kom pravcu će se razvijati ova situacija ubuduće. Krajnje je vreme gospodo iz Vlade da odustanete od vaše sulude politike koja nema alternativu, jer sve što nema alternativu danas je suludo, jer to ugrožava ne samo suverenitet Srbije na KiM, već i opstanak same Srbije. Meni je drago što je danas ovde sa nama predsednik Srbije. Mi smo ga koliko pre 15-20 dana pozvali da prisustvuje jednoj sednici koju je inicirala SRS. I tada sam rekao predsednici Skupštine da ona nema pravo da govori u ime predsednika. Baš bi me zanimalo da gospodin predsednik samo kaže da li je naš poziv da prisustvuje sednici Skupštine primio, jer mislim da niko umesto njega ne može da odgovara da li može da dođe ili ne može da dođe? Pitanja su bila takve prirode da na njih može da odgovori praktično samo predsednik države. Svi oni koji su došli iz Vlade jednostavno nisu kompetentni da raspravljaju i odgovaraju na takva pitanja. Ono što zameram gospodine predsedniče, što je već danas rečeno, a to su praktično dve stvari. Obični ljudi, pa i ja kao poslanik bih možda mogao to da kažem, ali vi kao predsednik države svakako ne. Srbija je u 20. i 21. veku bila izložena genocidu i pretrpela je velike žrtve. Niko se nije izvinio Srbiji. Vi ste se izvinili, gospodine predsedniče, mnogo puta i više nego što je to trebalo, ali ono što me posebno pogađa gospodine predsedniče to što ste vi poručili da Srbija neće ratovati. Gospodine predsedniče, Srbija nikada i nije ratovala. Srbija se uvek samo branila i nikada nije bila agresor i nikada se nije borila na nečijoj drugoj teritoriji. Pa, kada vi kažete da Srbija neće ratovati, onda to znači da se Srbija neće braniti. Ministar odbrane takođe kaže da Vojska Srbije neće ratovati, što opet u prenesenom smislu znači da vojska neće braniti Srbiju. Zašto će nam onda takva vojska? Poznato je da mi iz SRS svake godine, kada se govori o budžetu, posebno govorimo o budžetu vojske i zalažemo se da ona ima veći budžet i dovoljno sredstava da može da izvrši svoje misije. Danas ova vojska od tri misije koje ima može da izvrši samo onu jednu – učešće u međunarodnim misijama. Ako vojska postoji samo zbog toga, onda nam takva vojska nije potrebna. Da li vi, gospodine predsedniče i ministar odbrane, znate da ono što je, na kraju krajeva, kompetencija ove skupštine, a u određenim situacijama i vaša, da li vi znate da je na delu Srbije juče uvedeno vanredno stanje? Umesto preventivnih mera predsednika Vlade ili ove skupštine, nama je na delu naše teritorije vanrednu situaciju uveo NATO, da bi nekažnjeno mogao da puca na goloruki srpski narod. Ljudi na KiM, posebno u severnom delu, nalaze se u vanrednom stanju. Sve ovo vreme, otkad mi danima pokušavamo da iniciramo raspravu o ovoj skupštini, običnim ljudima na KiM, pa i u Srbiji, je jasno da se zločinačka NATO organizacija 1999. godine pojavila kao agresor, zatim kao okupator, a sada se pojavljuje kao realizator i utemeljivač kvazi države Kosovo, i to sada u severnom delu, u četiri opštine koje su naseljene gotovo isključivo sa srpskim življem. KFOR je, gospodo, uvek bio NATO i nikada, za sve ove godine, od agresije 1999. godine, nije bio neutralan. Da je bio neutralan, gospodo, pa valjda ta Rezolucija 1244, posebno Aneks 1. i Aneks 2. bi bili sprovedeni. Sve ono što je bila dužna da uradi Srbija, ona je to uradila do poslednjeg slova i tačke, a samo dve stvari u toj Rezoluciji su bile važne za Srbiju, a to je povratak našeg stanovništva i drugo, povratak dela naše vojske i policije. To je za svih ovih 11 godina, gospodo, bio vaš posao i vi na tom poslu niste uradili gotovo ništa. Ono što je, gospodo, najgore i što morate promeniti, možda i večeras već na ovoj sednici, gospodine predsedniče, premijeru, pa i svi drugi državni organi, to je naše ponašanje koje posebno ovaj put slama otpor srpskog naroda na KiM. Moral srpskog naroda nikada ne može slomiti NATO i KFOR, ali moral ozbiljno ugrožava naše ponašanje i naša priča da nećemo, na kraju krajeva, da nećemo braniti KiM, odnosno naš narod. Postoji mnogo načina i, gospodo, da mi ne biste sad rekli i prigovorili da se zalažem za nekakve druge opcije, postoji 30 opcija. Mi iz SRS se zalažemo, gospodine predsedniče, pregovarači, članovi Vlade, da upotrebite sve, prvenstveno mirnodopska sredstva. Ali onaj 30. način, gospodine predsedniče, njega se ne možete odreći i to od vas traži srpski narod na KiM jer ako Priština zna da ne postoji, znači, taj 30. način, oni će nastaviti da rade ono što su radili i ovih dana. Jedna velika sila koja vam je, inače, napravila sve ove probleme na KiM i njeni predstavnici kažu – nosači naših aviona su prsti naše diplomatije. Srbija nema nosače aviona, ali ima ponos i dostojanstvo i mora da ima jednu crtu ispod koje ne sme da dozvoli dalje ponižavanje. Mora se reći – ako ne zaštitite srpski narod na KiM, ako to ne učinite vi koji ste preuzeli međunarodnu obavezu da to radite, onda to mora učiniti Srbija, jer je to obavezna prema delu svog naroda. Kažem, to je 30. način da se pomogne srpskom narodnu na KiM. Uradite sve da do tog 30-og načina ne dođe, ali ga nikako, gospodine predsedniče, ne možete isključivati. Najbolje je da uvek kažete da će Srbija svim sredstvima braniti svoj integritet i svoj suverenitet na teritoriji KiM. Reći da Srbija nikad neće ratovati, smatram da je apsolutno pogrešno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak.
Zahvaljujem. Ovo je u ovoj sali već ko zna koja deklaracija ili rezolucija o Kosovu o kojoj se razgovara. Uvaženi profesor Mićunović pamti 15, a rezultati svega toga kao da ni izdaleka nisu zadovoljili potrebe trenutka. Šta raditi danas? Ustav na to daje vrlo jasno objašnjenje – Kosovo je neotuđivi deo Republike Srbije i samim tim svi državni organi Republike Srbije imaju obavezu da uspostave teritorijalni integritet, suverenitet i ustavni poredak na celoj teritoriji Republike Srbije. Drugim rečima, samoproglašena Republika Kosovo je nešto što se smatra i mora se smatrati nasrtajem na teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije. Tu ja ne vidim bilo kakav nesporazum. Međutim, sve ovo o čemu sada govorim bi bilo tako pod uslovom da smo počeli od nule pred početak ovog zasedanja. Međutim, nismo počeli od nule i za nama je 99 godina Kosova u Srbiji, 99 godina uglavnom pogrešne politike, 99 godina u kojima postoji ogroman nesporazum oko toga šta i kako činiti dalje. Tvrditi da su ova vlada i predsednik Republike arhitekte politike danas kojom se, eto, nastupa na Kosovu je otprilike kao tvrditi da su vatrogasci arhitekti zgrade u plamenu koju gase. Zato što ovo nije početak, kažem, od nule. Podsetiću, scenario koji gledamo danas na Kosovu zatrašujuće sve nas koji smo svedočili strašnim 90-im, podseća na ono što smo već videli, a to je: maskirane grupe koje, nošene patriotskim zanosom, uništavaju nebranjenu imovinu, posle toga barikade golorukog naroda, posle toga lavinu patriotskih busanja u grudi, posle toga ti isti patrioti zarađuju ogroman novac na švercu nafte, oružja i hrane i posle toga goloruki narod završava u Beogradu i Vojvodini na traktorima. To smo gledali već toliko puta, da je ovo zaista već otužno i terati da se još jednom ponovi tragedija koju smo gledali već toliko puta 90-ih znači biti zločinac prema svom rođenom narodu, biti zločinac prema svima onima koji trpe teror, nasilje i nepravdu na Kosovu. Podsetiću da i ova današnja rasprava obiluje zloupotrebama kosovske tragedije, kao što smo imali prilike da vidimo, recimo, 17. marta 2004. godine, kada se pogrom na Kosovu pretvorio u demoliranje vojvođanskih gradova, u razbijanje Novog Sada, u paljenje džamija, u sve ono protiv čega se demokratska i proevropska Srbija boresve ove godine. Imali smo danas priliku da slušamo kako je, bože moj, "Korijere dela sera", italijanski list, objavio mapu Srbije bez Vojvodine. Proveravao sam satima, to nije istina. Došli smo u situaciju da je to još jednom zloupotreba kosovske tragedije da bi se razgovaralo o nečemu sasvim drugom, a to je o konceptu Srbije, kao takve, Srbije koja je nepokolebljivo zagazila na put evropskih integracija iz jednostavnog razloga, što ima samo jedan način da ne postoji problem sa carinom na administrativnoj granici između Kosova i Srbije. Ima samo jedan problem, da nema nasilja na toj granici, a to je da se i Kosovo i Srbija nađu u istom sistemu vrednosti, a to je EU jer EU je izbrisala granice, čak između istorijskih neprijatelja kao što su Francuska i Nemačka, a nas sa Kosovom povezuje mnogo, mnogo više. Moram reći da oni koji pitaju – šta nam to EU donosi i šta to mi u stvari hoćemo od te EU? Reći ću im samo jedno – da, mnogo zemalja EU je priznalo nezavisnost Kosova, pa šta? Mi ovde nismo da rešavamo pitanje EU nego da raspravljamo pitanja boljitka svih građana Srbije bez obzira na njihovu nacionalnu, versku i političku pripadnost. Mi ovde nismo da raspravljamo da li Evropska komisija misli ovo ili ono, nego da vidimo kako da građani u ovoj zemlji žive bolje, a građani su svi i Srbi i Albanci i Hrvati i Mađari i Slovaci i Rusini i Romi i Vlasi i Rumuni i svi oni koje nisam spomenuo. Tako piše u Ustavu ove zemlje. Takopiše u svim dokumentima na koje je ova zemlja ponosna. Moram skrenuti pažnju onima koji sada koriste priliku da zveckaju oružjem i da kažu da izjava predsednika Tadića da Srbija neće ratovati eto ne štiti Srbe na Kosovu. Koji je to rat zaštitio Srbe? Koji je to rat doneo boljitak bilo kome osim ratnim profiterima i onima koji su lagali da će granice Srbije biti na Karlobagu, Ogulinu, Karlovcu ili Virovitici? Da li je tako? Da li vam je to granica? Pa što ne idete na tu granicu dragi prijatelji? Zašto ne odete na tu granicu? Zašto ne smete da maknete da ne bi zaglavili na robiji gde vas jedva čekaju za sve što ste napravili prošlih godina? Zato što je ta vaša ideja o velikoj Srbiji i tu su ideju platile stotine hiljada ljudi glavom, a milioni sudbina su uništeni zbog vaše politike kosovskoga mita koji ničem ne služi osim da punite džepove novcem od švercovane nafte, od švercovanog oružja i svega što ste radili 90-ih. To što vi mislite da vam je to neko zaboravio, to ste se jako prevarili. Svi nastavljači politike 90-ih će morati to da plate. Tačno znam šta sam rekao. Nećete se izvući sa lažima i demagogijama. Nećete se izvući i jedini častan čovek od svih nas je dr Vojislav Šešelj, jer je otišao da se javi u Haški tribunal i da kaže – da li sam kriv, hajde da vidimo. Da li je moguće da je samo on bio taj koji je pravio zla 90-ih, a niko od vas nije ili ste se sakrili pod njegovu senku i sada sedite ovde i primate dnevnice? Sram i stid da vas bude. Sve u svemu, ako bi mi neko objasnio koga sam spomenuo, gospođo predsedavajuća. Na osnovu čega se traži replika? Ko se prepoznao u reči zločinac? Molim ga da replicira. Ko se prepoznao u reči lopov? Molim ga da replicira. Molim ga da se javi onaj ko se prepoznao u reči zločinac, jer to je reč koja karakteriše politiku 90-ih i one koji danas se bore, Bože moj, protiv korupcije u Srbiji. Laž je to i prevara velika, ali neka. Naravno, da li je moguće? Da li je moguće da u ovom parlamentu ne može da se dođe do reči od onih koji još uvek žive u 90-im iz kojih su se izvukli nekažnjeni. Da li je moguće da će se politika prema Kosovu nastaviti onako kao što je vođena u najgora vremena koja su ovu zemlju gurnuli u glib. Gurnuli je to da danas se, bože moj, podržavaju deklaracije o Kosovu, a napada politika prema Kosovu. Politika koja jedina vodi ka tome da ljudi prestanu da ginu, a deca da se boje. Da li je ovo danas što radimo pitanje – da li će deca živeti u evropskoj Srbiji ili ginuti zbog srednjovekovnoga mira? Hvala lepo.
Narodni poslanik Dragan Todorović replika.
Dame i gospodo, očigledno je da je kod određenih poslanika u pitanju stanje i da to teško može da se promeni. Tu su neke intervencije potrebne. Evo, molim vas zbog javnosti i zbog istine, rekao sam da je u jednim dnevnim novinama objavljena informacija da su nam uzeli Vojvodinu i evo to su ove novine i to je ovaj naslov. Ali ovde nam drži slovo, čovek koji sedi na ustaškom skupu pod nazivom " Srjem hrvatskoj" i on nas uči o Srbiji, o patriotizmu, o pravdi, o demokratiji, i o bilo čemu, pa to prevazilazi sve moguće granice. Takvi su i doveli u ovu situaciju u kojoj se mi nalazimo, instalirani od onih kojima je cilj da unište ovu državu, za sitnu sopstvenu korist u stanju su da nanesu svako zlo Srbiji. Jedan od njih je najprepoznatljiviji, imali ste prilike da ga čujete neposredno pre moje diskusije. Nažalost, siguran sam da se kod njega ništa neće promeniti, jer to je nemoguće. Insistirati na tome je prosto uzaludan posao. Pokušao sam jednom prilikom, nažalost, ta intervencija izgleda da nije uspela, nadao sam se da hoće, ali očigledno je da to nije, da ponavljam više ne mogu, ali učinite vi nešto što je do vas, da se ovakve stvari u Skupštini Srbije ne ponavljaju. Što se tiče,Vojislava Šešelja, za vašu informaciju, otišao je u tu demokratsku Evropu, deveta godina a nema prvostepene presude, da li je to ta vaša demokratija, da li je to pravda, a od ove države ni jedan jedini glas. To ste vi dopustili.
Molim vas vreme. Nenad Čanak ima reč. Morate ponovo da se prijavite.
Naravno da ne možete da shvatiti kad neko ne može da se promeni, jer ne znate šta znači biti principijelan, jer ste od toga da se šiptari reše bacanjem preko Prokletija došli do toga da glumite nekakvu demokratiju. A to, oko "Srjem Hrvatskoj", to je bio skup ljudi, građana hrvatske nacionalnosti iz Vojvodine koje ste bombama i kamam proterali iz Vojvodine 1991, 1992, 1993. godine i sram i stid da vas bude i krv na vaše ruke da padne kao što ste i zaslužili 90-ih godina.
Još sad gospodin Todorović, pa da privedemo replike kraju.
Dame i gospodo, očigledno je da neki imaju kratko pamćenje, ali evo da vas podsetim. Posebno, gospodine predsedavajući vas, evo ovo oličenje demokratije, ovo oličenje… (Predsednik: Izvinite gospodine Todoroviću, ja sam gospođa, nisam gospodin.) Mislio sam na mesto predsednika Skupštine, mi nismo uveli novi govor znate. Predsednik Skupštine, za mene je predsednik Skupštine. To što se vi niste prepoznali šta da vam radim. Ovo je oličenje demokratije. Pogledajte ga koliki je. Na jednom skupu, demokratskom skupu je tvrdio da će obesiti tadašnjeg predsednika države, kaže, na ovu banderu ću ga ja obesiti i on nekome da priča o demokratiji, o nekim demokratskim principima, o poštovanju prava, pa to je sramota, aman.
Izgleda da niste rekli istinu. Gospodin Čanak želi da vas demantuje.
Kao i do sada, gospodin Todorović laže, nije bila u pitanju bandera nego digitalni sat, to je prvo. Drugo,… (Predsednik: Ne možete koristiti termin laž. Birajte eufemizme.) Gospodin Todorović nastavlja sa kreativnim shvatanjem istine.Samim tim, nije bila bandera, nego digitalni sat, a rekao sam u kondicionalu - ako još jednom ukradu izbore, a to se odnosi na nacionalno socijalistički režim Slobodana Miloševića i fašističke pomagače kao što ste vi, onda ćemo otići na Dedinje i izvaditi đubre iz bunkera i tu ga obesiti. To ste nam ostavili kao šanse, da se branimo od vašeg terora i ubistava koje su trajali čitave 90-te godine. Sram da vas bude.
Gospodo poslanici, neću dozvoliti dalje ovakvu atmosferu. Ivica Dačić, prvi potpredsednik i ministar u Vladi Republike Srbije ima reč.
Zamolio bih vas da se ne bavite 90-te godinama, jer tada smo mi bili na vlasti. Dame i gospodo, gospođo predsednice, gospodine predsedniče, premijeru, kolege pošto sam ja od 1992. godine poslanik bio u parlamentu, kolege narodni poslanici mislim da način na koji raspravljamo o ovoj temi nije adekvatan situaciji u kojoj se država i naš narod nalazi na KiM. To se naravno ne odnosi samo na ovu stranu koja aplaudira, ne odnosi se znači, nije usmereno prema onima zbog kojih mislite da sam to rekao nego i zbog onoga što je rekao gospodin Čanak. Zato što mislim da je tema o kojoj govorimo daleko prevazilazi naše međustranačke odnose. Moram vam reći, ja sam bio i vlast i opozicija. Podržavao sam vladu Vojislava Koštunice. Nikada nisam rekao da je jedna vlada Srbije kriva za stanje na KiM. Najveći krivac je albanski separatizam i jednoglasnost Albanaca za stvaranje nezavisnog Kosova. Molim vas da i danas prevaziđemo naše stranačke razlike, jer naslov naše današnje sednice, otvorite internet na telefonu Mondo, naslov "Vlast kritikuje Prištinu, a opozicija vlast", a sa sednice skupštine tzv. skupštine Kosova oni jedinstveno podržavaju nasilno osvajanje severa. Gospodine Krasiću nisam se javljao, niti sam dobacivao kada su vaši ljudi govorili. Prema tome javljam se i govorim odgovorno kao zamenik premijera i ministar unutrašnjih poslova. Nemojte mi dobacivati, pa makar se i ne slagali sa onim o čemu govorim, zato što tema o kojoj govorimo nije nastala juče. Tema o kojoj govorimo, kao što znate nije nastala ni za vreme Miloševića. Tema je nastala pre mnogo, mnogo vekova. Uostalom problem odnosa Srba i Albanaca postojao je u svim državnim i društvenim uređenjima u kojima su Srbi i Albanci živeli. Uostalom i u vreme Čarnojevića su se Srbi selili sa Kosova. Posle Berlinskog kongresa do Prvog svetskog rata najmanje 200.000 Srba je proterano sa KiM.Uostalom, po tajnom sporazumu Austrougarske i Italije, u vreme Berlinskog kongresa su se te dve države obavezale da će stvoriti nezavisnu Albaniju kao klin u odnosima između slovenskih naroda, naročito između Srbije i Crne Gore. Uostalom demonstracije na KiM su bile i 1968. i 1981. godine, mnogo pre nego što je došao Milošević. Oni su tada tražili Kosovo republiku. Po Badenterovoj komisiji takođe nije rečeno da je Kosovo bila republika. Međunarodna zajednica danas govori o teritorijalnom integritetu Kosova, na osnovu Ustava iz 1974. godine. Isti takav teritorijalni integritet bi trebala da ima i Vojvodina. Vojvodina je, da podsetim gospodina Čanka, još kraće u Srbiji nego što je to KiM. Da li to znači da ćemo ići tim putem? Naravno da ne znači i naravno da tu ne postoji nikakva međunarodna pravna osnova za proglašenje i prihvatanje jednostrano proglašene nezavisnosti KiM. Kroz istoriju u odnosima Srba i Albanaca, izvinjavam se gospodinu Mićunoviću, ali retki su bili primeri zajedničkog života Srba i Albanaca. Kroz istoriju konstanta su bili samo sukobi i samo ratovi. Zato što je njihov cilj bio samo jedan, ne zajednički život sa Srbima, nego nezavisno Kosovo ili ne znam da li ovde još od vas veruje da će tzv. nezavisno Kosovo biti samostalna država pored jedne njihove matične države Albanije. To znači ako se prizna nezavisno Kosovo, kao država, da će u narednih nekoliko decenija to biti jedna država, velika Albanija ili veliko Kosovo, svejedno. Mi smo sa Albancima pokušali sve. Ustav je bio iz 1974. godine. Bio je i rat. Potrebno je trajno rešenje. Potrebno je trajno rešenje za istorijski sukob Srba i Albanaca, a trajnog rešenja nema ukoliko nije pravedno. Ovo rešenje koji nameće deo međunarodne zajednice nije pravedno i zato ne može biti ni trajno. Kako rešiti probleme, ratom ili mirom? Multietničko Kosovo, pa zašto Albanci u Srbiji nisu prihvatili da žive u multietničkoj Srbiji? Kako oni koji su podržali Albance da žive u multietničkoj Srbiji nego da se otcepe od Srbije. Danas govore da bi Srbi trebalo da žive u tom tzv. multietničkom Kosovu. Znači, mislim da je, naravno, Srbija je opredeljena za mir, opredeljena za dijalog, ali svi mi moramo da budemo svesni jedne činjenice, da se iza iskrenog, iza leđa Srbije, koja je iskreno opredeljena za mir i za dijalog, dok nam pružaju ruku iza leđa jačaju i stvaraju nezavisnu državu Kosovo. Čak je i Rezolucija 1244 po kojoj je prekinut rat, proglašena kao mogućnost i osnova za stvaranje nezavisne države Kosovo. Svi mi znamo da to nije istina. U Rezoluciji 1244 se govori o suverenitetu tadašnje države SRJ. Zato što je očito snaga argumenata je slabija od argumenata snage, koju poseduju neki u međunarodnoj zajednici. Možemo li mi naći zajednički imenitelj? I sa Albancima i sa tim delom međunarodne zajednice, koji je očito na strani Albanaca. Mislim da tu istinu dugujemo našem narodu. Našem narodu treba istina, ne treba mu anestezija. Ukoliko i dalje samo na ovakav način branimo KiM, u realnosti će sve biti gore. Ili da pokušamo da nađemo kompromisno rešenje dok ne bude kasno, da sačuvamo Srbe na KiM i srpske delove KiM. Cilj ove akcije je, naravno, bio nasilno osvajanje severa, uz prećutnu saglasnost međunarodne zajednice. Ovde je predsednik Republike, gospodin Boris Tadić, neka kaže svima vama, ja ga pozivam šta su mu obećali američki predstavnici EU i kad smo prihvatali Euleks i kad je prihvatana Rezolucija u Generalnoj skupštini UN, da li je tada rečeno da neće biti promene realnosti na terenu. Molim vas, nemojte, rekao sam da to dobacujete kad neko drugi govori. Molim vas, ovde ne govorim u ime svoje stranke, govorim, pokušavam da govorim državotvorno. Da li sam u pravu ili ne, neka proceni svako od vas, imam pravo to da kažem. Uostalom, neko je meni ovde stalno prebacivao kako ja mogu da kažem nešto što nije u skladu sa Ustavom. Naravno, ja poštujem Ustav ove države, Kosovo je deo Srbije, ali ne može valjda da ima pravo cela međunarodna zajednica da govori o Kosovu, da dolaze Amerikanci i KFOR na administrativnu liniju a ja kao predsednik jedne stranke i zamenik premijera nemam pravo da govorim o Kosovu? Molim vas, ja ne kršim Ustav, ja samo govorim o tome da ukoliko želite da sačuvamo srpski narod i Srbiju moramo da vodimo politiku koja će biti, koja će moći da prođe kroz sve ove kanjone, kroz koje prolazi naša država i naš narod u svim ovim decenijama. Kosovo je kao što ste videli danas uglavnom teren stranačke borbe. Ko će šta dobiti, ko će šta izgubiti, ko je zaslužen a ko je kriv. Mi nismo bili krivi ni za rat, ne mislim gospodine, ne mislim ni dame i gospodo da su vaše vlade bile krive kada je Kosovo proglasilo nezavisnost a jedan značajan deo međunarodne zajednice to prihvatio. Ne mislim ni danas. Kakvu god Vladu Srbija ima u suštini problema Kosova nije Vlada Srbije ili srpski parlament, nego separatizam Albanaca i njihova čvrsta rešenost da ne žele apsolutno da razgovaraju o bilo kakvom modalitetu zajedničkog života sa Srbijom i sa Srbima. Ako mi to ne shvatimo, nego se nadmudrujemo oko Kosova, mislim da mi nećemo ništa dobro doneti našem narodu koji živi na KiM. Treba da znamo, da pretpostavimo šta nas čeka. Naravno, treba da budemo u dobrim odnosima sa našim prijateljima koji podržavaju Srbiju. To je valjda nesporno. Albanci su jedinstveni. Da li je međunarodna zajednica pristrasna? Da li je KFOR u ovom slučaju bio pristrasan, da li je Euleks bio pristrasan? Jeste. Pa to nije ništa novo, pa to traje od 1999. godine i rekao sam to rade iza leđa Srbije srpskog naroda, ali ljudi, dame i gospodo to je realnost. Njihova pristrasnost je nažalost realnost. Prema tome, ni jedna vlada Srbije ne može biti kriva za situaciju na KiM, glavni krivac je albanski separatizam. Vlada Srbije može samo da bolje ili slabije uspeva da nađe izlaz u svim ovim teškim teškoćama kroz koje prolazimo sa onim zemljama koje su naši protivnici sa onima koji su naši prijatelji. Naravno, da kada je reč o EU i sve ovo što se radi ima za cilj da uoči kandidature prihvatanje kandidature Srbije, da se od Srbije što više izvuče ustupak kada je reč o KiM. To je valjda dovoljno jasno. Ali, mislim da svi mi zajedno bilo da smo na vlasti ili opoziciji, moramo da budemo svesni naših primarnih ciljeva interesa ali, da budemo svesni realnosti u kojoj živi naš narod na KiM, da ne budemo mi ovde nosioci nerealne politike koja neće sačuvati naš narod na KiM. Naravno nije sednica na kojoj danas raspravljamo je javna, ali bi trebalo na drugi način da razgovaramo i da odgovorimo sami sebi na pitanje. Odgovorimo sami sebi na pitanje – gde su i šta su naše crvene linije. To je pitanje za sve nas. I za vlast i za opoziciju. Gde su naše crvene linije i stojimo li mi svi iza tih crvenih linija ili gledamo u tome neki svoj stranački interes? Molim vas, ne možemo mi da dozvolimo da nas politika vodi, nego mi moramo da vodimo politiku ove države i našega naroda i zato vas pozivam na to da ako treba i menjamo pristup našoj politici ukoliko je to u interesu našeg naroda i države Srbije, ali naravno da oko toga budemo jedinstveni i da znamo šta su nacionalni državni interesi a ne da stalno vodimo međustranačke borbe. Zahvaljujem se svima, nažalost MUP nema nikakve ingerencije na KiM. Nažalost, MUP nema svoje pripadnike na KiM i nisu tačne bilo kakve informacije koje se pojavljuje naročito u zapadnim medijima da su pripadnici našeg ministarstva bili na KiM sada u vreme ovih događaja. Ali, sa druge strane, siguran sam da su oni tamo, da se ovakva situacija ne bi dešavala. Još jednom sve nas pozivam, ne na jedinstvo, nego da shvatimo da ukoliko Srba više nema na severu ili na Kosovu, priča o Kosovu će ostati samo u našoj istoriji, samou našoj književnosti a na terenu će biti jedna potpuno drugačija slika. Zato učinimo sve da izbegnemo sukob sa KFOR, Euleksom i drugim međunarodnim zajednicama koji su jači od nas. Da zaštitimo Srbe na KiM, možemo li to ili ne možemo. Moramo svi da se na tome angažujemo, to je jedini način da sačuvamo naš narod na KiM. Svaka druga alternativa neće biti u interesu Srbije ni Srba na KiM. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Dačiću. Gospodine Krasiću, nema osnova za repliku, vidim prijavili ste se. Ništa, samo ste ometali gospodina Dačića, a on je pokušao da vam ukaže na to. Narodni poslanik Saša Dujović ima reč,a po Poslovniku? Izvolite, sačekajte samo malo gospodine Dujoviću.
Ja mislim, gospođo Đukić-Dejanović da još važi Poslovnik, nije valjda da se preko dana promenio. To je onaj član koji dovodi u pitanje dostojanstvo Narodne skupštine. Nemoguće je da gospodin Dačić primeti samo nešto dok svi pričaju. Ne znam da li je to neka bolest u Vladi, jer svi su neobavešteni. Da ste bili na početku sednice, videli bi kako je sednicu otvorila gospođa Nada Kolundžija, sa kakvom lavinom napada. Mi smo voljni da pomognemo da Srbija zauzme jedinstven stav povodom KiM i to nije nikakav problem. Posle ovakvih diskusija poput nekih dijagnoza koje se ovde čuju, ne može, gastritis proradi po neki put. Upozorite vaše poslanike da ovu sednicu privedu kraju na način kako to treba i molim vas, dovedite u red one vaše poslanike koji podnose amandmane i u amandmanima kažu da im je draža EU, nego Ustav RS. Osećam se neprijatno, vidim gospodina Ratkovića, on je bio kurir Otpora od američke ambasade donosio pare Otporu, pa vidim tu još neke otporaše, pa vidim Nenada Čanka, pa vidim ovog Tačijevog ministra, odnosno Redžepijevog ministra poljoprivrede, Bogdanovića i da li je ovo iskrena sednica, ljudi? Tu je Borko Stefanović, na početku apeluje nema strančarenja, ma sve je strančarenje, kao da podnosite ostavku, dajete ovde neke informacije, pa Ćirić vas rasturi na početku, samo što vam oči nisu ispale kada je ofirao karte da ste razgovarali o carinskom pečatu. Vi ste našli mene da opominjete? Nemojte to više da vam se dešava.
Gospodine Krasiću, nema povrede Poslovnika, ako je neko moj poslanik, vi ste najviše, kao i svi ostali. Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Uvažena predsednice, predsedniče države, ministri, dame i gospodo narodni poslanici, došlo je vreme da preduzmemo određene korake kako bismo našem narodu na KiM poslali jasnu poruku i ovo je jedinstvena prilika, posle celodnevne rasprave da usvajanjem ovog dokumenta i deklaracije, započnemo, da prikažemo jednu sliku jedinstva i iskreno verujem da će ova deklaracija biti usvojena sa maksimumom mogućih glasova u ovom trenutku. Našem narodu na KiM danas, a verujte mi da sam se čuo sa mnogima, čak su i video bimovi postavljeni da bi se pratilo zasedanja ovog parlamenta, u očekivanju da kod nas danas ovde proradi jedinstvo i verujem da će to jedinstvo do kraja, do samog završetka i glasanja dobiti pun kapacitet. No, mnogi su pričali danas kad je u pitanju odnos naše države ili Međunarodne zajednice prema našoj državi. Svega smo svesni i svi smo svesni koja je snaga naše države u trenutnom društveno-političkom uređenju kako vlada u svetu. Zato, odavde treba zaista jedinstveno da podržimo Vladu Srbije, da podržimo sve napore koje Vlada Srbije preduzima kako bi se zaštitio naš narod na KiM, da podržimo pregovarački tim da što pre započne ponovo pod evropskim nadzorom pregovore sa Albancima, da svi zajedno damo pun doprinos u ovom trenutku, a trenutak nije zaista ni malo lak. Naši sunarodnici, pre svega, na severu, ali i na jugu i južno od Ibra, od nas očekuju to, od nas traže to, traže iz ovog parlamenta danas, tj. kasno večeras jedinstven odgovor, jedinstvenu poruku našim državnicima, da jedinstveno nastupe u borbi za njihova prava, da jedinstveno nastupe u borbi za prava Srba i nealbanskog življa, ali pre svega srpskog naroda na KiM, da to urade Gandijevskim metodama, onako kako se to sada radi kako u Leposaviću, tako i u Zubču i u svim ostalim mestima. U to ime, mi ćemo ovu deklaraciju podržati i daćemo pun svoj doprinos svemu tome i daćemo pun doprinos kompletnom pregovaračkom timu, kompletnoj Vladi Srbije, kako bi našla iz ovog teškog trenutka izlaz, izlaz koji bi bio dostojan dostojnog života, života dostojnog čoveka na KiM, života koji će garantovani bezbednost i sigurnost svakom građaninu KiM, kao autonomne pokrajine, koja je definisana samim našim Ustavom. U to ime, još jednom, mi ćemo podržati deklaraciju i pozivam sve narodne poslanike, bez obzira na političku ostrašćenost ili bez obzira na političku pripadnost, da ovim činom večeras pošaljemo jasnu poruku narodu, a to je da smo uprkos svim nejednakostima ipak jedinstveni u ovom pitanju. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Dujoviću. Dajem reč narodnom poslaniku Saši Mileniću.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče i ministri u Vladi Republike Srbije, moja malenkost i stranka Zajedno za Šumadiju u potpunosti apceptira sve stavove Vlade u okviru politike prema KiM i naravno i sam tekst predmetne deklaracije koju vidimo kao njen prirodni konsekutivni deo. Naravno, to ne čini samo stranka Zajedno za Šumadiju, već, čuli ste iz prethodnih izlaganja, integralno i usaglašeno poslanička grupa URS. Ovu sednicu i sam čin rasprave o deklaraciji razumemo kao potrebu da se naglasi, akcentuje jedan kritični trenutak i njegov krizni karakter, da se, kao što su gospodin Stefanović i gospodin Jeremić rekli, pokuša maksimalno nastojati da se veže međunarodna javna pažnja za problem KiM, a u kontekstu dijaloških namera koje imamo.Ono što je iznad svega toga, to je ambicija da se uspostavi jedinstvena nacionalna politika po ovom pitanju. Naravno, ovakvi problemi, kao što je aktuelni trenutak u kojem nastaje ova deklaracija, jesu posledice činjenice da Srbije ceo jedan vek nema jedinstvenu nacionalnu politiku. Ovo se dešava zajednicama koje sebi dopuštaju takav luksuz da prožive celo jedno stoleće bez političkih koordinata i stavova koji su iznad promenljivih epohalnih koordinata lične ili partijske vlasti. Mlada srpska demokratija upravo čini veliki istorijski posao stvaranja jedne jedinstvene nadpartijske političke nacionalne politike i prava je nepravda da je ona na iskušenju da se određuje prema pitanju KiM, ali je to izazov koji se mora prihvatiti zbog činjenice srpskog nacionalnog nasleđa na tom prostoru i, naravno, zbog činjenice srpske nacionalne zajednice koja na tom prostoru živi. U tom smislu je moja beseda zasnovana na jednom izlaganju koje je preobimno za preostalo vreme u ovoj raspravi, pa ću ga ja podeliti u nešto malo primera, koliko imam spremnih, onima koje bih zamolio da je svakako pročitaju integralno. Ostalim narodnim poslanicima mogu da kažem da je ona već nakačena na sajtu stranke Zajedno za Šumadiju – . Ukratko prezentovana ona možda deluje toliko ne atraktivno jer je manje beseda o samom problemu, a više o govoru i mišljenju, tačnije o komunikaciji nad ovim problemom. Čini se da taj veliki značaj pitanja KiM koji se ne može preceniti nije u neskladu sa ambicijom da se napravi taj metodski korak nazad od problema ka govoru o problemu, jer mišljenje naravno da jeste veliki civilizacijski potencijal emancipacije, ali ako se ono izgubi u klišeima i stereotipima može postati upravo faktor orobljavanja. Čini se da je naš uobičajeni govor o problemu KiM toliko opterećen stereotipima i strukturom klišea da je već prebogat paradoksima, a istrajavanje u tako iracionalnoj kontradikciji ne vodi nikuda dugoročno,a na dnevnom nivou pravi velike štete. U tom kontekstu prvog koraka racionalizacije paradoksa, pomenuo bih samo dva. Recimo, pre svega, najveći i najvažniji paradoks suverenističkog nepriznavanja nezavisnosti. Paradoksalnu strukturu takvog stava čini pretpostavka da je to nepriznavanje zasnovano na sebičnim nacionalnim interesima Srbije, odnosno na sebično nacionalnom interesu većinskog srpskog naroda. Činjenice međutim govore suprotno. Ako bi u jednom misaonom eksperimentu hipotetički pretpostavili srpsko priznanje nezavisnosti KiM, ali u ustavnoj definiciji Srbije, države koja Ustavom garantuje pozicije svih nacionalnih manjina, svih naroda i svih verskih zajednica, tog trenutka bismo imali, pod jedan, činjenicu da u populaciji do 15 godina Srbi više nisu većinski narod u Srbiji, pod dva, imali bismo činjenicu da Srbija, koja inače ima problema sa organizovanim kriminalom, sebi na vrat tovari najorganizovaniju mafiju u Evropi, pod tri, činjenicu da jedan kvazi tržišni, zapravo etnički i ekspazionistički motivisan posao albanskog kapitala, sumnjivog porekla, sada operisao na celoj teritoriji Srbije i, najzad, imali bismo kao četvrtu činjenicu da bi jedna trećina funkcija u državi Srbiji pripala izričitim njenim neprijateljima i mlada srpska demokratija bi samo postavila pitanje vremena kada bi zapravo plen albanskog rukovodstva postala i cela Srbija. Dakle, smatram očiglednim da se srpsko nepriznavanje KiM ne zasniva na sebičnim nacionalnim interesima Srbije. Tačnije, genezu paradoksa tražićemo i u ovom radu, jer pokušavam predstaviti, nalazimo u tom potpuno pogrešnom insistiranju na prvenstvu pitanja statusa, odnosno suvereniteta. Rigidnost statusnog redukcionizma pitanja KiM je zapravo ono što šteti interesima Srbije. Srbija bi trebalo na komunikativnom nivou, načinu predstavljanja i sporazumevanja oko vlastitih interesa u okvirima koje definiše Vlada, pre svega, morala insistirati na emancipaciji kosovsko-metohijskog problema, od militantnog konteksta i konteksta sektora bezbednosti i njegovog prevođenja u demokratske političke procese međunarodne zajednice, tačnije Srbija bi morala u tom smislu da preimenuje problem KiM jer on svojim prostornim određenjem upravo sugeriše primar statusnog pitanja. Srbija bi zapravo trebalo da govori o problemu stanja ljudskih prava i građanskog društva na KiM, a upravo jedan teški civilizacijski deficit jeste ono što je osnova pristupa srpske i vladine politike u rešavanju problema KiM, jer je komunikacija mlade, građanski orijentisane srpske demokratije sa ambijentom opterećenim ovim civilizacijskim deficitom skopčana sa velikim rizikom. (Predsednik: Vreme.) Najkraće rečeno, komunikativni pristup koji drugačije definiše platformu nastupa prema problemu KiM otvara mogućnosti evropske politike po ovom pitanju… (Predsednik: Zahvaljujem gospodine Mileniću.) … koje se najčešće postavlja kao kontrast evropskom opredeljenju u ime promašenih ciljeva i zabluda sakrivenih iza brojnih paradoksa.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, dužni ste da mi obezbedite normalne uslove za rad i da se obratim, a ne da se ovde šetaju koje-kakvi poslanici da dele neke svoje brošure i da zabavljaju Skupštinu ovog dana. Da se vratimo na temu. Ovih dana došlo je do sukoba na severu KiM. Naime, od strane samoproglašene Vlade republike Kosova poslati su specijalci koji su trebali da naruše mir i ravnotežu na severnom delu KiM. Zašto je do toga došlo? Došlo je zbog toga što smo imali Vladu koja je u tri godine povukla mnogo loših, tj. katastrofalnih poteza koji su prouzrokovali i dali snagu i krila samoproglašenim privremenim institucijama na Kosovu da urade ono što su uradile ovih dana. Da počnemo redom, od usvajanja SSP preko prihvatanja Misije Euleksa da se instalira na prostoru KiM na uštrb misije UMNIKA, zatim preko Međunarodnog suda pravde, preko svih onih diplomatskih poraza koju je Srbiju snašlo u poslednje tri godine zahvaljujući pre svega Ministarstvu za inostrane poslove i ministru Vuku Jeremiću koji je obećavao brda i doline, a doživeo poraz za porazom na diplomatskom planu i tako urušavao interese Srbije i srpskog naroda, pogotovo Srba na prostoru KiM. Danas predlažemo jednu deklaraciju i pozivamo se na četiri rezolucije. Međutim, niko ne pominje onu rezoluciju, SMS rezoluciju koju ste predložili u Generalnoj skupštini na osnovu koje su se sve ove stvari i dešavale, a pri tom ste negirali rezoluciju koju je Narodna skupština Republike Srbije usvojila. Na osnovu te rezolucije, SMS rezolucije koja je usvojena u Generalnoj skupštini UN postignut je dogovor o pregovoru, a ti pregovori su početak priznavanja nezavisnosti KiM. Govorimo o nekom realnom stanju. Sada bih postavio pitanje premijeru koga ne interesuje problematika KiM – da li srpski narod ima pravo na svoj život na prostoru KiM u staroj Srbiji? Nakon dolaska međunarodnih snaga na prostoru KiM posle bombardovanja stalno su se dešavali problemi, ali su Srbi na severu Kosova i u enklavama na KiM uspeli da opstanu. Svu tu golgotu i herojsku borbu koju je srpski narod imao vi želite da kroz ovaj vaš mandat uništite, da negirate tu borbu srpskog naroda, da negirate to pravo srpskog naroda da može da živi kao svoj na svome. Ne tražimo ništa drugo osim onog minimuma, a to je da posedujemo svoje lokalne samouprave na prostoru KiM, da u okviru tih lokalnih samouprava imamo pravo na minimum policijskih snaga, na zdravstvo, na prosvetu, na obrazovanje. Sve to vi želite da nam negirate kroz vaše neke kvazi dogovore sa Prištinom i kroz jedan jedini cilj – Evropa nema alternativu. Želite da prodate svoj sopstveni narod zarad puta u neku budućnost, u neku virtuelnu budućnost koja nikada neće biti, u koju nikada nećete stići. Žrtvujete srpski narod na KiM zarad navodnog boljitka srpskog naroda u Srbiji. Da li je srpskom narodu u Srbiji bolje pod vašom vlašću? Normalno da nije, sve je gore i gore, bez obzira da li žive u Kosovskoj Mitrovici ili u Kraljevu, Kragujevcu ili Beogradu. Prosto je neodrživo stanje i nadam se da će na sledećim izborima doći do promene političke situaciji u Srbiji, da prestane ova golgota i ovo ponižavanje srpskog naroda. Slušali smo ovde razne vaše komentare, uvek želite da istaknete kako mi ne možemo da živimo zajedno na KiM. Možemo da živimo i živimo zajedno, primer za to je Kosovska Mitrovica. U Kosovskoj Mitrovici žive i Srbi i Šiptari i Romi i Turci i Bošnjaci, svi zajedno u jednom gradu i niko nikoga ne remeti. Jedino nema Srba u Prištini, nema Srba u Prizrenu, nema Srba u Peći i tamo je to multietničko Kosovo. Ako težimo ka takvom multietničkom Kosovu, onda ni u severnoj Kosovskoj Mitrovici neće više biti Srba. Zašto vi nama odmažete da mi opstanemo na prostoru KiM? Mi tražimo samo minimum minimuma, a to je da živimo kao svoji na svome i da imamo svoje lokalne samouprave, to nam je garant po svim međunarodnim pravima. Isto ono pravo koje Šiptar ima da kaže – hoću da živim u državi Kosovo, isto to pravo Srbin ima da kaže – hoću da živim u državi Srbiji. Nemojte to pravo da nam uskraćujete. Sećam se ovde poslanika koji sada sede i koji su i pre sedam-osam godina govorili – ne možete vi da gledate, vaše oči ne mogu biti uprte u Beograd, vi morate da gledate u Prištinu. E pa nećemo gospodo da gledamo i nemamo šta da tražimo u Prištini. U Prištini su tamo oni vaši Srbi. Kada kažem vaši, mislim na Srbe gospodina predsednika Borisa Tadića, sa njegovom srpskom listom. Šta su oni uradili ovih dana? Da li su pomogli oni Srbima i srpskom narodu? Nisu. Jednoglasno su doneli odluku u Skupštini Kosova da se čuva teritorijalni integritet i celovitost države Kosovo, sa svim poslanicima onim koji su listu napravili u kabinetu predsednika države Borisa Tadića. Postoje i drugi poslanici. Dok je vršena golgota nad srpskim narodom, oni su se šetali ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Video sam ih i pitao – šta ćete ovde, ovo nije Skupština Kosova, ovo je Skupština Republike Srbije. Doveo ih je državni sekretar, a primila ih je predsednica Skupštine. Vlada na nivou, predsednik Skupštine Srbije, potpredsednik Skupštine Kosova. Fino, a oni maltretiraju srpski narod na severu Kosova u saradnji, normalno, sa svim međunarodnim organizacijama. Kakva je to saradnja? Kakva je to bruka i sramota da ti predstavnici koji funkcionišu u državi Kosovo šetaju slobodno ovde, a srpski narod ne može da pređe danas granični prelaz? Sprema se humanitarna katastrofa. Ako ovo potraje dan, dva, tri, neće imati dovoljno hrane, neće imati dovoljno hleba, neće imati dovoljno mleka. Neće moći ni jedan bolesnik da se prebaci da se leči. Neće imati dovoljno lekova da bi se moglo lečiti. Ovde se ne postavlja pitanje da vi nama držite demagogiju. Mi smo, eto, probali, nismo ništa uspeli da uradimo. Mi želimo da vi nama predočite ovde šta mi da uradimo kako bi pomogli da se prevaziđe ova situacija. Kako deblokirati administrativne prelaze Brnjak i Jarinje? Morali su deblokirati, mora narod da se kreće. To je jedno osnovno pravo, protok roba i informacija, bez ikakvih zabrana. Bez obzira na svu snagu NATO pakta, ne mogu oni tako da se ponašaju, a da ne dobiju kritike i poruke celog normalnog čovečanstva, a pogotovo nas ovde, koji smo dužni da štitimo interese građana na KiM. Ovde su se čule razne izjave. Gospodin Verko Stefanović je govorio da ima podršku srpskog naroda sa KiM, da je traženo jedinstvo. Pa, imate jedinstvo i ovde, ali vama je to jedinstvo jednokratno. Iskoristite, onda ga pogazite i radite suprotno od onoga što traži srpski narod sa prostora KiM. Zašto niste pročitali pismo koje su vamporučili, koje su doneli na sednici sve četiri opštine na severu KiM? Oni jasno i glasno traže šta hoće. Evo, pismo je upućeno svima, narodu, Skupštini Republike Srbije, narodnim poslanicima sa KiM, predsedniku Republike Srbije, predsedniku Vlade Republike Srbije, UNMIK-u, Euleksu, OSC-u, Savetu bezbednosti, Kancelariji EU u Prištini, ambasadi Rusije i Kine u Beogradu. Međutim, vi samo pričate ono što je vama milo i što je vama drago. Oni traže da se razgraniči, da se jasno kaže uloga Kristifora Dela, uloga Pitera Fejta, uloga Milera u ovim dešavanjima koja su bila i da se osude takvi postupci i takva ponašanja. Taj Euleks, gde je gospodin Vuk Jeremić ubeđivao narodne poslanike da je jedno rešenje koje je trebalo da donese boljitak, sada ne želite ni da pomenete tu misiju. Sramota vas je da kažete da ste vi doveli tu misiju i da je uz vaš blagoslov došla na teritoriju prostora KiM, a oni, normalno, rade ono što su dobili zadatak, a to je da sprovode plan Martija Ahtisarija, plan koji nije prošao ni u ovoj skupštini, a nije prošao ni u Savetu bezbednosti UN, a nije nigde ratifikovan. Jedino što je gospodin Marti Ahtisari za taj plan dobio Nobelovu nagradu. Po tome radi misija Euleksa, po onome što je Narodna skupština Republike Srbije odbacila taj plan kao nelegitiman i neprimenljiv za državu Srbiju. Međutim, vi na to samo možete da se smeškate i da ukazujete kako ste sve probali, kako ste sve pokušali i ne preostaje ništa srpskom narodu, nego da se savije i da se okrene Prištini. Neće srpski narod nikada da pristane, jer srpski narod sa severa KiM je proglasio Putina za počasnog građanina severnog KiM i ti Srbi sa premijerom Ruske Federacije Vladimirom Vladimirovičem Putinom uspeće da prevaziđu i ovu Vladu i ovu bruku ovih dana.
Reč ima narodna poslanica gospođa Smiljana Milisavljević.
Poštovani predsedniče Republike, predsedniče Vlade, uvaženi ministri, predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, više puta u ovom Domu sam govorila o situaciji na KiM i uvek sam imala dosta optimizma. Nažalost, moje današnje izlaganje neće ličiti na odu radosti zato što je situacija na severu Kosova najteža od 1999. godine do danas. Nezamislivo je da u civilizovanom demokratskom svetu u 21. veku srpsko stanovništvo strahuje i bori se za golu egzistenciju. Srbi na KiM ne spavaju mirno 12 godina, a ove nedelje ne spavaju uopšte. Iako se na severu Kosova Srbi dobro samoorganizuju, moram da vam kažem da Srbi očekuju veliku podršku Srbije i to ih čini i jakim i budnim jer ne žele da žive u okruženju u kome je sasvim prihvatljiva trgovina ljudskim organima. Barikade koje postavljaju predstavljaju i strah i nadu da će zaustaviti veštačku integraciju u nezavisno Kosovo. Proteklih dana sam razgovarala sa mnogim sugrađanima iz Zvečana i Kosovske Mitrovice, sa komšijama, rođacima, prijateljima, intelektualcima, lokalnim političarima. Dobra vest je da su Srbi jedinstveni i odlučni da ne dozvolimo da dvanaestogodišnja borba padne u vodu. Svi smo na istim barikadama, sa istim zadatkom. Borimo se demokratskim, legitimnim sredstvima, pružamo pasivan otpor tako što svojim telima blokiramo puteve. Posle ove sednice ja se odmah vraćam na KiM da budem sa svojim narodom, a sigurna sam da će svi poslanici, pa i gospodin Kragović, učiniti isto. Ako smo išta naučili od demokratskog sveta, naučili smo kako se pruža demokratski otpor u stvarima u kojima smo saglasni da se ne slažemo. Nešto za šta zapadne demokratije troše milione u kampanji da bi dobile naklonost svojih građana o toj ideji u Zvečanu i okolini je bila dovoljna samo jedna sirena da podseti i sve građane na najtužnije dane, da nas animira da shvatimo ozbiljnost situacije u kojoj se nalazimo, a to je da spavamo obuveni, da je danas možda taj dan. Dakle, mi smo se zaputili ka Vučitrnu i Prištini, što bi narod rekao, mečki na rupu, već smo ispred svojih domova i ne napadamo nikog. Moram da naglasim da je prisustvo gospodina Stefanovića, šefa pregovaračkog tima, i te kako bitno na severu KiM i da mnogo pomaže ljudima na terenu. U početku je bilo i nekih teških reči, ali mu svi Srbi sa severa Kosova danas odaju priznanje. Danas na severu Kosova nema stranačkog delovanja, nema ličnih animoziteta i mišljenja sam da bi ova skupština trebalo da nauči od nas. Zato ja danas neću reći ni jednu kritiku na račun opozicije, koja je takođe rešavala pitanje KiM i koja je iskoristila priliku da vređa i predsednika Republike i članove Vlade i narodne poslanike. Pitanje ću postaviti svima nama, i kritičarima u Srbiji i javnosti u Prištini – zašto je Hašim Tači pobegao od pregovaračkog stola, ako za njim dobija? Zašto mu se žuri i povlači ishitrene unilateralne poteze? Meni se čini da se uplašio pregovora jer dogovorena rešenja, da budem potpuno iskrena, iako ne odgovaraju sasvim ni Srbima, ipak stvari vraćaju na statusno neutralni teren. Zato su utakmicu prebacili na teren na kojem Hašim Tači briljira, gde se Srbi progone i stradaju. Posle donošenja Rezolucije u tzv. kosovskoj skupštini, koja predstavlja opasnu pretnju Srbima na severu Kosova, Albanci su od tog dana veoma tihi, skoro da nema izjava. Nema ni potrebe, kolege narodni poslanici, kada neki međunarodni predstavnici posao obavljaju umesto njih. Mi na severu Kosova smo šokirani o ogorčeni odlukom KFOR da izađe iz mandata koji mu je poveren i uđe sa kosovskom vladom u jedan ovako opasan avanturizam. Podsećam da sam pre dve godine u ovom domu afirmativno govorila o KFOR, tražila sam od predstavnika Vlade da se ulože napori kako ne bi došlo do situacija da budu smanjivani pripadnici KFOR u enklavama, jer su tada oni bili jedini garant Srbima da tamo žive. Prošle godine je i vladika Teodosije bio u NATO i takođe molio da ne smanjuju brojpripadnika KFOR, zato što već 10 godina monasi ne smeju bez pratnje da odu u centar Dečana po brašno. Sa ove distance neću reći da sam bila naivna, jer ne krećem sa predupređenjem da neko neće ispuniti mandat koji mu je poveren, zato što mi u Srbiji ispunjavamo međunarodne obaveze koje se od nas očekuju. Poražavajuće je što se ne oglašavaju ni UNMIK, ni organizacije zadužene za ljudska prava OEBS i Savet Evrope. Moram da se osvrnem i na paljenje prelaza Jarinje. Neshvatljivo mi je da neko može da pomisli da je ovaj katastrofalni potez, koji je toliko naštetio srpskom narodu, organizovala država. Kolege narodni poslanici, očigledno je da postoje Srbi, nažalost, koji će igrati po pravilima Hašima Tačija. Napraviću jednu digresiju, nemoguće je ne primetiti da povodom zbivanja na severu Kosova uopšte se nisu oglasili Srbi koji participiraju kosovskoj vladi. Taman posla, da zaprete izlaskom iz vlade. To je zaista tužno. Međutim, ono što mene najviše brine je činjenica da većina ljudi koji žive na severu Kosova, a nije stambeno situirana u Srbiji, kojima su njihova imanja i domovi jedino što imaju, radije će ostati i stradati na KiM negoli se povući u Srbiju, a sve zato što su poučeni iskustvom iz "Bljeska" i "Oluje". Nadam se da smo svi shvatili koliko je zapravo dramatična situacija na KiM i zato moramo pokazati i visok stepen odgovornosti i Narodna skupština i Vlada i vlast i opozicija. Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da ćemo danas svi biti prvo predstavnici svog naroda, a potom i predstavnici stranaka. Veoma je bitno da ova deklaracija, kojom se daju široka ovlašćenja Vladi u donošenju konkretnih mera koje će zaštiti Srbe i nealbance na KiM, dobije podršku svih poslanika ovog parlamenta. Na taj način šaljemo jasnu poruku svima i međunarodno zajednici i Prištini i što je najvažnije Srbima na KiM da je Srbija uz njih, da nisu sami, da će ih braniti svim demokratskim, legitimnim sredstvima, jer KiM smatra delom svoje teritorije. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Boris Aleksić ima reč.
Hvala gospođo predsednice, mislim ipak i zbog ozbiljnosti teme da ste trebali već pre 10-15 minuta da upozorite ministra Šutanovca i Markovića da prestanu da se igraju na tabletu, da igraju igrice i da obrate pažnju na ono što govore narodni poslanici. Posle izjava nekih ljudi… (Predsednik: Molim vas zbog javnosti da budete objektivni i da ne pravite takve šale.) Jesam objektivan, obratite pažnju šta rade sa tabletom i kako igraju igrice. (Predsednik:Niste objektivni. Obratila sam pažnju i niste u pravu.) Jesam u pravu. Dakle, vreme je da se podsetimo ozbiljnosti teme i onoga zbog čega smo danas ovde. Najveći geto u Evropi trenutno su KiM. Najveći geto za Srbe. Taj geto su stvorili, počev od 25. juna, NATO pakt, SAD i EU. Vaši partneri, vaši saveznici i prijatelji. Oni su zatvorili sve prilaze KiM, rekli su njihovi predstavnici da će pucati na ljude koji budu nosili lekove, hranu, vodu na KiM. To je danas tema svih tema, ali kako je sve počelo. Kažete – 25. juna. Ne, počelo je 20 dana ranije izjavom predsednik države Borisa Tadića. Kako su prenele agencije, Boris Tadić je izjavio da je velika Albanija prihvatljiva za Srbiju tj. da je stvar sa kojom Srbija može da živi ukoliko budu postojali određeni sporazumu. To je prenela agencija Beta 5. juna, a i druge agencije. Šiptarskim teroristima, ubicama, trgovcima ljudskim organima je trebalo samo 20 dana da pokažu na terenu da su razumeli poruku Borisa Tadića. Izvršili su agresiju na sever Kosova i Metohije, prevoženi hrvatskim helikopterima KFORA pokušali su da zauzmu administrativne prelaze. Tako je to počelo. Treba ispitati informaciju o tome da su u ovoj akciji unapred bile obaveštene SAD, Italija, Francuska, Velika Britanija, Nemačka, NATO, ali i kabinet Borisa Tadića. Na žalost, nije tu ministar Dačić, postavio bih mu pitanje, da li zna ko je čovek koji sedi iza predsednika Borisa Tadića. Gospodin Jovan Ratković, koji je pred početak agresijena SRJ, 1999. godine iz američke ambasade doneo sporazum o finansiranju otpora, na sastanak otpora koji je održavan u centrali DS u Beogradu. Ne posredno pred početak agresije na SRJ 1999. godine. O čemu vi ljudi onda pričate? Koju vi to politiku vodite? Dakle, vaša politika je politika SAD, politika Pentagona, politika onih koji su rasturali SFRJ, koji su izvršili genocid nad srpskim narodom i koji dovode danas posao do kraja. Uzgred, da ne bude zabune pošto ste pominjali Međunarodni sud pravde, imajte bar toliko hrabrosti da kažete da je Međunarodni sud pravde preformulisao pitanje koje mu je uputila Republika Srbija i dao odgovor, da deklaracija, dakle formalni akt koji su doneli šiptarski separatisti nije u nesaglasnostisa Međunarodnim pravom. Dakle, sam akt deklaracija, a ne sam čin proglašenja nezavisnosti, to su dve različite stvari. Prvo ste podneli Predlog deklaracije, a onda ste počeli da razvodnjavate taj predlog svojim amandmanima. Stigao je predlog jednog predstavnika poslanika DS, gde se u tačke 5. pod tačka B, menja, tako da glasi, da se i EU uključuje u posredovanje. Obratite pažnju na taj politički oksimoron. Vaš posrednik u pregovorima jer Robert Kuper, bivši savetnik ratnog zločinca Tonija Blera, čovek koji je napisao knjigu, razbijanje nacija, razbijanje država, koji otvoreno i u svom radu iz 2002. godine i u ovoj knjizi navodi, da zapad treba da primenjuje duple standarde u spoljnoj politici. Vi takvog čoveka prihvatate za posrednika. Šta očekuje? Za Srbe govorite, za Srbe na Kosovu i Metohiji govorite da su huligani, da su kriminalci, da su ekstremisti. Ko je započeo to je pitanje? Ko je počeo tuču? Ko je izvršio po pitanju bivše Jugoslavije zločin protiv mira? Ko je u ovom slučaju napao sever Kosova? Šiptarski teroristi. Pregovarate sa ljudima koje je Dik Marti identifikovao kao trgovce ljudskim organima. Šta očekujete od trgovaca ljudskim organima? Šta očekujete od narkomafije? Šta očekujete od NATO pakta koji diluje drogu u Evropi preko šiptarskih terorista? 95% svetske proizvodnje heroina dolazi iz Avganistana od kada su Amerikanci okupirali Avganistan. Vi vodite politiku narkodilera izgleda. U vašoj deklaraciji vi kažete u tački 2 – krše se neutralni okviri Rezolucije 1244. Ne znam kako ste vi rastumačili da je Rezolicija 1244 neutra. Statusno neutra. U Rezoluciji 1244 izričito se navodi da Kosovo i Metohija jesu deo Savezne Republike Jugoslavije. Kao što se isto navodi i u Rezoliciji 1160, 1199, 1203 sve rezolucije iz 1998. godine. Dakle status je jasan. Varijanta koja se pominje u Rezoluciji 1244 unapređeni status tiče se autonomije KiM unutar Srbije, Savezne Republike Jugoslavije tj. njenog pravnog sledbenika Republike Srbije. Zašto vi idete na vodu šiptarskim teroristima i separatistima? Pregovori koje vodite jesu faktičko priznanje nezavisnosti KiM, ali jesu i nešto više od toga. Da li ima nešto više? Sada ćete da čujete. U sporazumu, mediji su objavili, koji ste zaključili 2. jula, Borislav Stefanović. Između ostalog u zagradi se pominje reč "granica". Prema tom sporazumi stanovnici svake strane treba da budu u mogućnosti da slobodno putuju u okviru ili preko teritorije druge strane. Teritorija, prvi element državnosti. U sporazumu se preciziraju prava građana obe strane. Stanovništvo, drugi element državnosti. Svaka strana će preduzeti sve mere da omogući građanima druge strane da putuju neometano preko i kroz teritoriju druge strane koristeći vozačke dozvole. Upotreba termina "strane" može da se poveže sa centralnom vlašću, što je treći element državnosti. Sva tri elementa ste priznali šiptarskim separatistima. Ali, ono još gore što ste uradili. Vi ste omogućili šiptarima da menjaju prezimena i državljanstvo Srba u ličnim dokumentima koje oni izdaju, a vi priznajete. Ako priznajete dokumenta, priznajete i instituciju koja to izdaje. Dakle, oni izbacuju ić, ostavljaju i, ostavljaju u. Na taj način oni nasilno menjaju etničku sliku južne srpske pokrajine. Šta je to gospodine Stefanoviću? To je zločin protiv čovečnosti. Nasilno menjanje etničke slike i podržavanje jedne grupe, na štetu druge grupe, je zločin protiv čovečnosti. Eto dela za koje ćete vi da odgovarate jer nezastareva. Takođe i predsednik Tadić. Međutim, ovaj zločin DS ne bi prošao bez njihovih saveznika sa kojima su zajednički 2008. godine krenuli da unište najveću opozicionu stranku, najveću patriotsku stranku SRS. To su Tomislav Nikolić i Aleksandar Vučić, "Trojanski konj" DS. U Savetu za spoljne odnose još 2007. godine je najavljeno da Amerika mora da se pripremi za dolazak radikala na vlast. Tada je stupila na delu ta američka saradnička mreža i britanska saradnička mreža, da se ne uvredi gospodin Ratković. Oni su počeli da proganjaju sve što je srpsko u Republici Srbiji, sve patriotske stranke, sve patriotske organizacije. Vojsku ste uništili do kraja i naravno to je bio prvi vaš zadatak da odradite taj prljav posao za Amerikance pre faktičke predaje KiM. Dakle, apsolutno bi bilo nemoguće da obavite ovaj prljavi posao bez podrške Nikolića i Vučića koji su vam dali mogućnost da razbijete najveću opoziciju i patriotsku stranku. Oni su usvojili vaše principe. Principe kretanja ka EU i principe okrenutosti ka SAD, njihovoj politici. To je unifikacija društva, političke scene Srbije. Evroatlantske integracije po tome nemaju alternativu. To je dovelo do ovog zločina nad srpskom državom i nad srpskim narodom. Gospodo opametite se. Pročitajte opet Ustav. Pogledajte se u ogledalo. Videćete ko ste i šta ste. Vi predstavljate ovaj narod i ovu državu i morate da je branite onako kako piše u Ustavu. Hvala.
Narodni poslanik Dejan Mirović. Vaša poslanička grupa ima još 18 minuta.
Dame i gospodo, predsedniče, ovo je vaš govor od pre godinu dana. Pažljivo smo ga proučili. Vi ništa niste konkretno rekli kakva je naša strategija. Šta ćemo raditi u nekom dužem vremenskom periodu. Koristim ovu priliku pred građanima Srbije, pred Skupštinom da vas konkretno pitam i molim vas da mi konkretno odgovorite, jer pretpostavljam da ćete vi biti zadnji govornik. Šta ćete uraditi ako neko, neću da kažem NATO pakt, neću da kažem Amerikanci nego neko, napadne Kosovsku Mitrovicu? Molim vas da mi konkretno odgovorite na to pitanje. Drugo pitanje. Šta ćete uraditi ako Evropski savet u skladu sa Lisabonskim ugovorom, pošto se bavite EU, i to vam je osnovni cilj vaše politike, šta ćete uraditi ako Evropski savet u skladu sa Lisabonskim ugovorom donese uz blokirajuću manjinu koja je šest, a znate da samo pet država neće da prizna Kosovo, donese odluku da je uslov za integraciju Srbije u EU priznanje KiM kao nezavisne države? Molim vas da mi konkretno odgovorite na to pitanje. Takođe, mi izražavamo čuđenje kako je moguće da ne zaštitite svog ministra inostranih poslova od Francuske, Velike Britanije i SAD, nisu njega lično ponizili nego državu Srbiju. Da li je moguće da jednostavno ne možete da stanete iza nekog koga očigledno, zbog toga što možda dobro radi ili nije dobro radio, ne ulazim u to, mrze baš vaši prijatelji iz Amerike, Britanije i Francuske. Dakle, to je toliko očigledno da čak i nama u opoziciji bode oči. Takođe, mislim da je neozbiljno, ipak ste vi predsednik Republike, da govorite sa diplomatske, sa političke, sa kako god hoćete perspektive, da govorite da je američki ambasador na KiM, tzv. američki ambasador, bio protiv naših, pozicije, a da je navodno Merlin Vorlih naš prijatelj. Priznaćete, predsedniče, da se radi o jednoj neozbiljnoj konstataciji. Mi nećemo reći da vi treba da prihvatite naše stavove, a mi smatramo da su Amerikanci naši neprijatelji, američka administracija i to već 20 godina. Naravno, ne očekujem od vas da idete do kraja kao Slobodan Milošević, da poginete za Kosovo ili da kao Vojislav Šešelj budete devet godina zbog odbrane srpskih nacionalnih interesa u jednom političkom sudu. Ipak treba jedna vrsta ozbiljnosti i jedna vrsta političke promišljenosti, jer vi ste ipak predsednik Republike Srbije koja je ipak najjača država na Balkanu, iako je ponižena izručenjem generala Mladića, Hadžića i svih drugih srpskih heroja, iako je pokradena od strane tzv. prijatelja iz EU, ustvari likvora koji ovde imaju monopol 75% banaka ovde drže. Imao najveće kamate u Evropi. Ipak u odnosu na BiH, na Hrvatsku, na Crnu Goru, na Makedoniju, na sve one države, kvazi države, kako god hoćete, kojima se izvinjavate, vi morate da pokažete jednu vrstu dostojanstva i jednu vrstu odlučnosti. Mi vam nećemo praviti problem ako tako postupite. Molim vas, realnost je sledeća. Opet kažem, 20 godina se vodi jedna politika koja ima za cilj uništavanje Srbije…. (Predsednik: Gospodine Miroviću, a da se malo ne obraćate predsedniku, nego parlamentu i da poštujete Poslovnik.) Mislim da jednostavno predsednik će imati završnu reč i prošle godine smo ga pažljivo slušali, nije ništa bilo uvredljivo, ovo su dobronamerne primedbe, dobronamerni saveti, pa vidite ako hoćete nacionalno jedinstvo, treba da i da čujete jednu konstruktivnu kritiku. Naravno, prošle godine smo čuli od predsednika da SRS ne nudi nikakvu alternativu, da ne nudimo alternativu u smislu da naša zamisao da Srbija treba biti privrženi član ODKB, da je nerealna da je Rusija daleko, itd. Mi znamo gospodine predsedniče da je od gospodina Borisa Grizlova, predsednika ruske Dume, došlo pismo, poziv da Republika Srbija bude pridruženi član, posmatrač ODKB. To pismo se nalazi kod gospodina Mićunovića i vi to znate. I znaju i svi i sve diplomate koje su vam to prenosile. Šta se desilo sa tim pismom? Da li nemate dovoljno političke hrabrosti i konstruktivnosti da ako već sa jedne strane imate jednu neprijateljsku situaciju, neprijateljsku politiku da probate makar to da budemo posmatračiu jednoj organizaciji koja priznaćete ima perspektivu ima i moć i silu da nas zaštiti od ovih koji pokušavaju da ocepe deo Srbije i pitanje je da li će se zaustaviti. Takođe, želim da postavim pitanje pred javnošću Republike Srbije da li je istina da ste promenili deklaraciju od prošle godine u UN zato što su vam prijatelji sa zapada rekli doći će do pobune u Sandžaku, doći će do napada na Kosovsku Mitrovicu i MMF će povući aranžman sa Srbijom? Molim vas, da mi konkretno odgovorite na dva pitanja. Ako je tako, to je strašno. Ako je tako, znači, da se suočavate sa jednom kolonijalnom politikom, sa jednom politikom i ucenom koja nema kraja bez obzira ko je na vlasti, da li ste vi, da li će sutra Vojislav Šešelj ili da li će neko drugi biti na vlasti. Dakle, molim vas da mi konkretno odgovorite na ova pitanja. Ako se pođe od premisli da nešto nema alternativu, onda to ne može doneti ništa dobro. U političkom, u ekonomskom u bilo kom drugom smislu. Da li ste vi razmišljali konkretno šta će se desiti ako politika da EU nema alternativu, ako saradnja sa MMF, da saradnja sa Evropskom centralnom bankom, Evropskom investicionom bankom, Evropskom razvojnom bankom dovodi do kraha Srbije u ekonomskom, političkom i svakom drugom smislu. Da li ste o tome razmišljali, da li imate analizu, da li imate strategiju u tom slučaju? Odgovorno tvrdim i SRS da nemate. I to nije ozbiljno ponašanje i to nije ponašanje koje dolikuje predsedniku države i koje dolikuje jednoj instituciji koja treba da brine o svim građanima Republike Srbije. Takođe, veoma je čudno, i to mi primećujemo. Mi radimo analize vaše spoljne politike i unutrašnje naravno, kako je moguće da postoji jedna vrsta nesaglašća između vas i ministra spoljnih poslova? Kako je moguće da ste vi tek posle šest meseci došli na njegov stav iz Budimpešte u martu ove godine da Srbija neće ući u EU ako je Kosovo uslov. Do tada je on trpeo kritike upravo od vaše strane, znači, postoji jedno nesaglasje, postoji jedna nedoumica ko vodi, kako vodi spoljnu politiku, da li postoji više spoljnih politika i to nas zabrinjava kao jednu državotvornu stranku koja razmišlja pre svega o nacionalnim interesima Republike Srbije. Takođe, mi smatramo i to jasno hoćemo da kažemo da je štetno vođenje pregovora sa tzv. Kosovom. Vi njima dajete legitimitet. Mi znamo da je od strane EU vama naloženo ili ste ucenjeni ili kako god hoćete da se pripremi plan o saradnji između dve nemačke, između istočne i zapadne Nemačke. Što znači da postoji sve osim priznanja, to nije dobro. To nije dobro. I vi morate čitav ovaj proces da vratite u UN, morate da prekinete sa jednom praksom neprijatnih iznenađenja za naše ruske partnere, kao što ste napravili prošle godine kada samo u jednom danu promenili mišljenje o rezoluciji UN. I umesto da ste imali usaglašen tekst kao što ste dogovorili sa Ruskom Federacijom, mi to znamo, vi ste zbog pritiska EU, ili ne znam zbog čega drugog u jednom danu promenili mišljenje o toj rezolucijii izazvali ste jednu vrstu nepoverenja od strane naših partnera. To su pravi naši partneri i zato apelujemo na vas da se ponašate državotvorno i da pokažete jednu ozbiljnost i da mi konkretno odgovorite na sva ova pitanja koja sam postavio. Dakle, shvatite ovo kao jednu dobronamernu kritiku, iako se ne slažemo sa vašom politikom, ne slažemo se sa izručivanjem Hagu, ne slažemo se da EU nema alternativu, ali u ovom slučaju kada sudbina KiM visi o koncu, doslovno, mi nećemo praviti nekakve partijske interese, nećemo ih stavljati iznad opštih interesa. Zato, najmanje što možete da uradite jeste da mi konkretno odgovorite na ova pitanja pred građanima Republike Srbije, pred ovom skupštinom i pred svim ljudima na KiM i pred svima onima koji gledaju ovu sednicu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragiša Đoković.
Poštovani predsedniče, predsedniče Vlade, ministri, dame i gospodo narodni poslanici. Šta reći posle svega što se izdešavalo i pred strepnjama šta još sve može da nam se desi i nas da zadesi. Pogotovo za ovakve prijatelje i ostale tzv. međunarodne zajednice preciznije onog dela sveta koji sebe naziva demokratskim. Može li iko u ovoj zemlji koji iole misli da nađe svrhu i opravdanje i za samo, nažalost, postojanje Saveta bezbednosti, pa i samih UN. Kako drugačije, osim kao nasilje, teror i bezakonje okarakterisati volju ili samovolju tri stalne članice SB da ne dozvole raspravu o stanju na KiM, čemu takav SB, čemu takve UN. Možda je bilo i za očekivati, jer me ne iznenađuje nastavak nasilja nad Srbijom, pogotovo posle prošlogodišnje odluke, reklo bi se, tzv. međunarodnog suda pravde koje je, nesumnjivo svima nama jasno doneo političku, a ne pravnu odluku, a nama i presudu. U sklopu ovog pogleda, ne mogu, a da ne upitam sebe i vas, seća li se iko šta to beše UNMIK, ima li njega negde, oglašavali se, kako je delovao tokom ove nedelje u ovoj kriznoj situaciji? Mislim da je odgovor nikakav, nigde i nemaga. Sećamo li se rezolucije 1244, preciznije, pitanja ko još u svetu, pogotovo od moćnika i vladara sveta uvažava i poštuje i afirmiše taj dokument? Sećamo li se dolaska, odnosno načina i pravnog utemeljenja misije Euleks i famoznih šest prinicipa i šta danas imamo od toga? Sećamo li se svega onoga što je pratilo KFOR i njegov angažman u proteklih 12 godina i onoga za šta jesu i za šta nisu nadležni, a sada su čak i nadležni da budu servis tzv. vladi Kosova, da im osvajaju srpske teritorije i pokoravaju neposlušni srpski narod po svaku cenu, ognjem i mačem, reklo bi se. Evo, za šta sve nisu nadležni, nisu moćni, nisu odgovorni, uz napomenu da oni ne rade ništa različito od onoga, samo su metode drugačije od onoga što su radili tokom 1998. i 1999. godine kada je NATO pakt bio vazdušno krilo i sva logistika UČK. Pod jedan, nisu nadležni za progon nekoliko stotina hiljada Srba i nealbanaca sa KiM, tokom 1999. godine. Setimo se generala Džeksona, gle čuda i on je Britanac koji je direktno proterao Srbe iz Prištine, Kosova polja, Vučitrna, itd. Pod dva, za ubijene Srbe u selu Staro Gracko, bilo ih je 14, želi su žito, za podmetnutu eksploziju pod autobus Nišekspres, mesto Livadice kod Podujeva, za nedužno stradale i izginule tog dana, za ubijenu decu iz Goraždevca, trebali ikoga i na to podsećati, za ubijeni bračni par Stolić iz Obilića, za pogrom 17. marta, za desetine stradalih tog dana, hiljade raseljenih koja je KFOR raseljavao jer nije mogao da ih brani, čuva i zaštiti, a šta može? Dakle, za desetine ili skoro stotine srušenih i do temelja uništenih srpskih crkava, za stotine uništenih da se i trag ne poznaje srpskih grobalja širom KiM, za desetine hiljada uzurpiranih kuća i stanova i ostale privatne imovine, za famoznu "Žutu kuću", čak i za nju nisu nadležni, neće i ne mogu i sve tako u krug, a svi na svetu znaju šta je tamo rađeno i kakve monstrouzne radnje su tamo činjene. Svi znate koje to moćne svetske sile ponovo i opet ne daju da se napravi ozbiljna istraga i da monstrumi odgovaraju. Reklo bi se da se zločinci znaju, a ostaje pitanje čiji je zločin? Šta ostaje posle toliko primera i pitanja? Da li ima ikoga ko stvarno ima dilemu šta je funkcija, uloga i zadatak te rekli bi statusno neutralne misije i njenih protagonista? Naravno, dileme nema, nema tu ni "n" od neutralnosti. No, ima tu i pitanja za nas same. To je za sve nas što predstavljamo državu Srbiju ili smo na bilo koji način uključeni u sva politička zbivanja, a prvenstveno u ona koja su vezana za KiM. Prvo je pitanje da li se neko seća priče o sedam prutova i njihovom lomljenju? Da li smo svesni kako i koliko smo podeljeni, fragmentirani, iscepkani, parcijalnim interesima vođeni, a ponekad i iracionalnim sujetama? Imali tome kraja? Dokle i čemu sve to? Da li oni što vrše vlast i imaju moć, mislim na malo duži vremenski period, imaju interes da nas ujedinjuju i organizuju ili dele i svađaju? Nisam siguran, ne bih se zakleo da je uvek bilo pozitivno i konstruktivno. Drugo pitanje, a to je utisak koji godinama nosim, je ko se u ovoj zemlji bavi KiM? Imali tela, foruma ili organa gde bi se nešto ozbiljno moglo reći, zaključiti ili doneti kakva odluka? Bojim se da već dugo nema, a bojim se i da nije slučajno što nema. Nažalost, oni koji bi kao neko i nešto po tom pitanju trebalo da radi to poodavno ne čine. Nemojte samo reći da su koordinacioni centar, koji je u startu nakrivo nasađen i za razne stvari upotrebljavan i zloupotrebljavan, pa i njegov sledbenik, tj. Ministarstvo za KiM bili ti. Nažalost, nisu i to nikada, ma ko da im je bio na čelu. Treće pitanje, i to je jako ozbiljno, neko će kad tad morati da da odgovor, je ono vezano za Srbe i nealbance, pripadnike kosovske policijske službe. Naime, poznato je da je doneta odluka, nakon nelegalnog proglašenja tzv. kosovske državnosti, da Srbi i nealbanci istupe iz KPS i da ne prihvate lanac komande iz tzv. MUP Kosova. Pitanje je do kada je to trajalo, ko je i zašto ponovo poslao Srbe preko mosta, poslao ih u MUP Kosova u, reklo bi se, zagrljaj Bajrama Redžepija? Tom nesrećnom integracijom počinju i da se stvaraju vrlo ozbiljni problemi na KiM, pogotovo na njenom severnom delu. Samo još jedno osetljivo i za neke bolno pitanje - dokle i šta dalje sa uzimanjem plata iz Prištine? Hoćemo li i dalje tolerisati i ohrabrivati takvo ponašanje? Da ne zaboravim i mešetarenje sa kosovskim institucijama i njihovim međunarodnim sponzorima kod tendera, često nepotrebnih i izmišljenih. Imali tome kraja? Imali kontrole ili ćemo se samo čuditi i iščuđavati? Posle svega ostaje pitanje šta sada raditi, šta sada učiniti, kako se dalje boriti i na kraju izboriti za opstanak za pravo na život? Ako pogledamo naša iskustva, bar nas koji smo preživeli sve ovo na KiM, jedno je jasno – Srbi nikada neće pristati na ovo što im se sada nameće, bar ne dobrovoljno. Naravno, traže i očekuju pomoć od svoje države, i tu spora nema, jedne, jedine Srbije. Mislim da je i to legitimno. Iako vrlo često kratko pamte, znaju za izjave svih irelevantnih političara, da nikada neće prihvatiti ucenjivanje članstvom u EU zarad odricanja KiM. Nadaju se da niko, ne daj bože, nije promenio taj stav. Srbi sa KiM očekuju ozbiljniji i organizovaniji rad na KiM i oko KiM. Očekuju i uključivanje više relevantnih pojedinaca i instituciju u sve to. Znaju da nas nema premnogo, nažalost, i da nije vreme za sujete i podele, pogotovo ako ih vlast i moćnici podstiču. Dakle, potrebna nam je mudrost, odlučnost i čvrstina da sve istraje u ne prihvatanju nametnutih i jednostranih rešenja, a uz to i, ponavljam, mnogo i mnogo više rada i organizacije, kreativnih rešenja, da se poboljša svakodnevni život i opstanak srpske zajednice na prostoru KiM. Vremena su teška, stanje je ozbiljno i izazovi veliki. Slobodan sam i nešto lično da dodam svemu ovome. Ne zamerite ako je ovaj govor bio emotivan, možda i nediplomatski, previše otvoren i direktan, ali ovo govori čovek koji je prvog dana 1999. godine stao na branik i mnogo toga preko glave prevalio, koji je u sve ovo ušao da bi mogao da opstane na svom ognjištu, naravno, sa svojim sunarodnicima i svim lojalnim građanima, koji imaju samo jednu otadžbinu, našu dragu Srbiju. Ne pričam ovo da bih dobio sledeći mandat, niti bili kakvu funkciju, već da poručim prvenstveno mojim sunarodnicima i sugrađanima da ću uvek biti tamo gde sam i te, sada daleke, 1999. godine bio. Dakle, sa vama, poštovani prijatelji, uz vas, tamo gde najpunijim ustima izgovaramo – poklič Srbija i borićemo se da večito trajemo i ostanemo na našem KiM. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Dejanović, koliko ima vremena, ovog antievropskog? (Predsednik: Osam minuta i 10 sekundi.) Mnogo vam hvala. Budite mirni, neću da vas podsećam na ono, godinama vam pričam, kada srljate u Evropu i u NATO pakt da pravite veliku štetu, ali danas smo imali jedinstvenu priliku, u ovoj sali su bila dva odlikovana. Jednom su pre nekoliko dana dali odlikovanje, još mu nisu ni dali odlikovanje, a ove UČH, kako ih zovete, obukli uniforme i krenuli na granične prelaze. Pokvariše čoveku proslavu, a trebao je da dobije neku nagradu. Malopre beše jedan Bambino, i on dobio isto za najevropljanina. Pa kada vam Evropa daje odlikovanja, onda ste nešto uradili. Evo šta ste uradili. Krenulo je – na KiM će biti naši prijatelji iz NATO pakta i EU. Pa šta bi sa tim vašim prijateljima? Odrekli se od vas. Da li je onaj za jednokratnu upotrebu pri kraju? Da ne ponavljam ovo što su moje kolege pričale, danas ste zamislili sednicu gde bi sprečili sunovrat i pad vaše popularnosti i da predupredite neke stvarno nepredviđene događaje, a danas ste vi ovde najavili da to liči na "Oluju", "Bljesak" itd. Kako da vam verujemo? Evo ga Goran Bogdanović, prvi Srbin koji je bio u onoj vladi Barema Redžepija zadužen za poljoprivredu. Sada se prosečan Srbin pita da li ga je više plaćao Barem Redžepi ili Boris Tadić? Smeškaj se ti, samo se smeškaj, ja uvek dignem prst. (Predsednik: Molim vas, nemojte se obraćati ministru, obraćajte se poslanicima i parlamentu.) Ja se obraćam, gospođo Đukić, samo vama. Ja u vas gledam kao u ikonu, dalje ne gledam uopšte. Gde smem da pogledam. Izvinite molim vas, vi ste mnogo lepši nego ovi drugi, moram vama da se obraćam. Onda imamo ovog do Jelene Trivan, takođe, evo, vas gledam gospođo, 2000. godine donosio pare u džakove iz američke ambasade, da dođu baš ovi na vlast. Sada ja ne znam kome da verujemo ovde. (Predsednik: Molim vas, ne možete vređati ministra. Htela bih samo da vas podsetim, biću prinuđena da izreknem sankciju.) Dobro, samo vi terajte, gospođo Đukić, nema nikakvih problema. Nije on još ministar, vi niste informisani. Imamo mi tu one koji su pričali da će da seku ruke, svega mi imamo tu, ali da građani znaju. Šta je sa lokalnom vlašću na teritoriji KiM u srpskim opštinama? Ko je tamo na vlasti? Vi ste 2009. godine prekratili mandate, niste hteli da isplaćujete plate, pa ste onda krenuli sa žutim ovcama da obezbedite većinu, da biste smirili srpski narod na KiM, u očekivanju odluke Međunarodnog suda pravde od 22. jula prošle godine. Pa ste menjali rezolucije. Prošle godine sam vas upozoravao na carinski pečat. Pa ste pre mesec dana išli u Francusku sedam dana da pregovarate o izradi carinskog pečata. Pa sam vas upozoravao 5. ili 4. septembra 2008. godine o SSP, sećate se onaj dan kada je zbog amandmana čovek sa 58 godina rekao – počeo sam svojom glavom da razmišljam. Ovo je rezultata politika koje su vodile proevropske stranke, pronato stranke. Naravno, ne želimo mi da ostavimo nikoga na cedilu. Želimo da demonstriramo jedinstvo, ali ne sa amandmanom Jelene Trivan, pod okriljem EU. Ne, EU nam otima KiM, a vidite da se pripremaju i dalje, do vašeg Dorćola. Zahvaljujući vama mi smo saznali pravu istinu o EU i NATO paktu. Devedeset posto građana ne želi da čuje za NATO pakt, 80% ne želi da čuje za EU. Još koliko dana ste na vlasti? Problem SAD, Velike Britanije, NATO pakta i EU je da nađu insajdera koji će da prizna. Znaju oni vrlo dobro da nasilje ne može da bude trajno rešenje. Neće imati međunarodna priznanja. Potreban je insajder, ako neće ovaj, priprema se drugi. I to je poenta i to je ono što treba da izvuče kao nauk svaki Srbin. Sećate se, nije se srpski narod branio u Kninu, nije se branio u Prištini, on se uvek branio u Beogradu demokratskim sredstvima. Pa vidite, prema situaciji sa KiM, ko god da je na vlasti ne odgovara EU i NATO paktu, Velikoj Britaniji. Možete da radite šta god hoćete, možete da se mažete sa čim hoćete, možete da se skidate koliko god hoćete. Istrošeni ste. Pravi se rezerva. Do pre mesec dana imali ste mogućnosti da promenite politiku za 180 stepeni i ovo je što se desilo ovih dana preuranjeno, mesec dana unapred, a Vlada zna, rukovodstvo zna, dogovorilo i onda će da skoči neko od odlikovanih i da kaže – ne možemo mi da branimo Kosovo u sastavu Srbije od vas Srba sa teritorije KiM. Zato su izjave – patrioti su na barikadama, narkomani, kriminalci itd. Znate šta je realnost? Kada u klanovskoj podeli na KiM Šiptari zaustave na nekom prelazu nekog narkodilera, on beži na srpsku stranu, jer je zaštićen. Zaboravili ste da postoji još jedan prelaz gde kontroliše Srbija šta ulazi, ali to vas ne interesuje, da pokrijete ovu situaciju, da se uokviri nezavisno Kosovo, da sa njim razvijate dobrosusedske odnose, pošto je to uslov za EU, da pobratim Josifović šalje svoje helikoptere, da prebace tamo to. Niste hteli Euleks, da raspravljamo o Euleksu 2008. godine. Kažete – predsedničko pismo Saveta je omogućilo da dođe Eueleks. A u nazivu šta je – jačanje institucija pravne države budućeg nezavisnog Kosova. Prazna vam je priča, ali to je slaba uteha za sve nas. Vaša politika je katastrofalno pogrešna i mi koristimo priliku danas da kažemo svim građanima Republike Srbije, pa krenuli ste od pogrešnih termina još. Apsolutno pogrešnih pa vas je malopre Ćirić ujeo, pa vas je sada Dragiša Đoković ujeo, pa vas je Stojanka ujela, pa ne znamo da li se hvale, da li se kude. Čime da se hvale, a šta kude? Kude politiku Borisa Tadića, odlikovanog, Evropska unija ga je odlikovala, ali vodite računa, ima nešto što je za jednokratnu upotrebu, a kada se to probuši onda neko uprlja prst. Vodite računa o tome. Građani Republike Srbije izvucite pouku. Nema blanko poverenja onima koji dele žute ovce, onima koji se pripremaju da prekroje vašu volju. Zbog toga su danas organizovali ovu sednicu. Da su hteli ranije, poslušali bi glas opozicije. Smešnih stvari ima ovde. Kaže – Vlada predlaže, Mirko Cvetković… (Predsednik: Vreme.) …Samo sekunda. Narodnoj skupštini, a to je 126, da tih 126 obavežu vladu Mirka Cvetkovića i mi treba da saučestvujemo u tome. Igrala se maca.
Molim vas, nemojte ometati govornika. Vreme je isteklo. Reč ima narodni poslanik gospođa Aleksandra Janković, izvolite.
Pošto osnovno pitanje danas nije pitanje odgovornosti Vladi nego pitanje očuvanja Kosova, bilo je podjednako neprimereno da strastveno napadamo jedni druge, ali i da zatvaramo oči pred činjenicom kako je ova vlast vodila krajnje tajnovitu ili, kako bi to modernije sami preveli, netransparentnu politiku o Kosovu držeći i javnost Srbije i Skupštine kao najviše zakonodavno telo u Srbiji po strani, osim kada sama dospe u ćorsokak i kada je potrebno bilo podeliti odgovornost za posledice pogrešnih odluka sa zakonitim predstavnicima naroda. Ako znamo da politička neodgovornost nije samo činjenje zla, već i nečinjenje dobra, ne mogu, a da ne konstatujem kako je vlast praktično razvlastila Skupštinu da ih spominje, a kamoli raspravlja o pitanjima naše južne pokrajine. Od početka ovog saziva, znači tri godine, samo smo jednom, skoro pre godinu dana, 26. jula 2010, na zahtev Vlade govorili o pitanjima KiM. Radni naslov te sednice, opet motivisane podelom odgovornosti za preduzete pogrešne akcije vlasti, bio je predlog odluke Narodne skupštine o mišljenju međunarodnog suda pravde o legalnosti jednostrano proglašene nezavisnosti privremenih institucija KiM i nastavku aktivnosti Republike Srbije i odbrani njenog suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Naravno da o nastavku tih aktivnosti nismo bili informisani, a pet puta smo imali šansu da u skladu sa poslovničkim mogućnostima postavimo poslanička pitanja koja funkcionišu kao strogo kontrolisani vozovi. Nema ni minimalnog skretanja sa tračnice ili sledi kazna za verbalni delikt. Zar je trebalo da sa ovako vođenom odbranom KiM doživimo istorijski poraz države Srbije i njenog naroda da bi se prijateljska vlast u Srbiji setila kako je neophodno raspravljati o Srbiji u Srbiji? Zar je moguće da Skupština Srbije nije imala prostora da u dnevni red svake sednice, pored setova evropskih zakona, uvrsti najvažniji srpski o KiM? Sve je bilo važnije, i seksualno opredeljenje i promene polova i hemijska analiza vlasi nacionalno motivisanih grupacija. Samo je još nedostajalo da u Skupštini počnemo da analiziramo ženidbu na udadbene oglase, pa da se predintegrišemo sa Evropom. Znači, samo je zapravo Kosovo moralo da sačeka. Sačuvaj me Bože takvih prijatelja, za neprijatelje ću se sam postarati – sasvim je ispravno da zaključi narod Srbije i da dodatno kaže – vi više nemojte da nas branite. U praksi ispalo je da i posle Karadžića i posle Mladića i posle Hadžića na red dolazi jedno te isto – Kosovo, i to ne kao i Kosovo i EU, već kao Kosovo za EU. Bez ičijeg odobrenja, iako po Ustavu Skupština Srbije donosi odluke o važnim spoljnopolitičkim pitanjima ušlo se u prihvatanje Euelksa kao posledica Ahtisarijevog plana, u sporazum o graničnoj saradnji, traženje mišljenja sa krajnje trapavo formulisanim pitanjem, umesto tužbi protiv država koje su primenile pravno nasilje, što je normalno bio uvod u konačno negativno mišljenje međunarodnog suda pravde. Odustalo se ne samo od tužbi protiv agresora, već i od samog pojma agresije, pa ćete danas u zakonskoj regulativi Ministarstva odbrane Srbije pročitati samo kako je reč o bombardovanju. Možda uskoro probaju da nas ubede da bombardovanje nikada nije ni bilo. Odustalo se od tužbi protiv država koje su izvršile pravno nasilje i prešlo na infantilnu poziciju traženja mišljenja od onih koji su izvršili nasilje da li smo mi u pravu što se smatramo žrtvom nasilja. I dobili smo očekivani odgovor – niste, jer da ste uvereni kako ste u pravu ne biste ni tražili mišljenje od nas. Dijalog u Briselu dao je katastrofalne rezultate, jer njegov cilj nije bilo realno poboljšanje uslova života na KiM, već uspostavljanje dobrosusedskih odnosa, što bi vodilo u to da Srbija posredno prizna Kosovo. Nikakvo šušumiganje kroz razgovore kojima bi predstavnici međunarodne zajednice urazumili vlasti u Prištini da odustanu od svojih agresivnih nastojanja nije bilo delotvorno. Ni to, a ni fantaziranje o podeli Kosova. Vlada u Prištini je poslednje poteze, embargo na robu iz Srbije i slanje specijalaca na administrativne prelaze, povukla uz blagoslov Vašingtona i Brisela učinivši da KFOR bude u njenoj funkciji. Kako se to molim vas usled uspešnih pregovora moglo dogoditi da se KFOR otrgne kontroli i da NATO preuzme ulogu specijalne vlasti na Kosovu? U jednoj suverenoj državi formirana je NATO država po već viđenoj scenarističkoj sekvenci – pravo nasilje, pravno nasilje, pa opet red najzloslutnijeg nasilja nad narodom kome su ugrožena sva ljudska prava. Kako se to zove kada NATO specijalci proglase dva administrativna prelaza u jednoj zemlji za zabranjene zone? Kako se zove to kada isti ti mirotvorci zabrane dotok hrane i lekova onima kojima je i sam život zabranjen? To se zove okupacija, a pregovor o dobrim komšijskim odnosima sa okupatorima ne može da bude. Ako direktor srpske policije garantuje zaštitu predstavnicima KFOR, ne bi bilo loše da nas neko informiše ko garantuje zaštitu srpskom svešteniku, ocu Igoru Đokiću iz Lipljana, koji okupatora verovatno provocira mantijom, Radišu Milenkovića iz sela Sušica kod Štrpca i mnogim drugima. Scenario sa huliganima koji dolaze po oprobanom metodu konjice iz američkih vestern filmova već je viđen na Markalama, Račku i gde god je bilo potrebno da Srbi iz pozicije nevine žrtve budu prevedeni u poziciju genocidnih agresora. Znate, stvarno mi je teško da poverujem kako je jedini krivac za eskalaciju nasilja na severu KiM zapravo američki ambasador u Prištini, a da oslobodim svake odgovornosti nekog Bajdena, koji je u Srbiji bio rado viđen gost, uprkos stalnom etiketiranju našeg naroda kao genocidnog. Slažem se sa Tadićevom konstatacijom da ova sednica Skupštine treba da doprinese smirivanju situacije, naravno, samo pod jednim uslovom. Da se delovanjem Narodne skupštine Srbije zvanična politika Srbije vrati na kolosek Rezolucije Saveta bezbednosti UN 1244, na Savet bezbednosti UN, kao jedini merodavan međunarodni činilac rešavanja pitanja KiM, kao i na Ustav Srbije koji, naravno, nalaže da delovanje svih političkih činilaca bude u skladu sa normom o Pokrajini, kao neodvojivom delu države Srbije. Utoliko uopšte ne razumem zašto ste odbijali amandmane opozicije, a posebno predlog kolege iz DSS, koji je jasno i argumentovano obrazložen u pet tačaka. Šta je tu sporno, da Srbija insistira na otvaranju novih pregovora? Toliko ste uspešno vodili pregovore, da nam je stvarno potrebna nova politika. Malopre, ministar policije ili prvi zamenik premijera rekao je da nam je potrebna nova politika, da se Srbija u svim budućim poduhvatima pridržava rezolucija Narodne skupštine od 2005. do 2007. godine. Šta je tu sporno? Da se okrenemo međunarodnim činiocima koji su spremni da podrže i podupru Srbiju u različitim međunarodnim aktivnostima, i to ne razumem, i da se uveze sa svim tačkama koje su ovde navedene, uspostavi unutrašnji politički konsenzus i nacionalno jedinstvo čiji će garant i kontrolor biti ova skupština. Ne ponaša se tako, ako nam je cilj da sve unutrašnje razlike i međustranačke rasprave ostvarimo po strani. Ako postanemo svesni da samo u zajednici, koja je iznad svakog pojedinačnog uskostranačkog interesa, trenutnog rejtinga ili sujetnog instrumentalizma možemo da povratimo dostojanstvo Srbiji i odbranimo suštinske nacionalne državne interese, onda ne bi trebalo da bude ni teško, a kamoli nemoguće da se danas konačno saberemo i složimo oko jedne suštinski najsvetlije i najskuplje reči kakva je Kosovo. Razmislite još jednom o tome.
Osam minuta i 30 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Pre 20-ak dana u jednom intervjuu u "Večernjim novostima" rekao sam nešto zbog čega je poslato pismo ambasadorima svih država članica EU, kako bih valjda bio obrukan. Rekao sam da ako postave uslov da priznamo nezavisnost KiM, da tog časa prekidamo pregovore sa EU i to je neko iz medijskog štaba, koji jedini i radi u vladajućoj koaliciji, protumačio kao priliku da konačno ostane vladajuća većina jedina koja može da računa da joj Evropa valjda više nikada neće otkazati podršku koju je uvek do sada davala. Nisam čuo nikoga iz vladajuće koalicije da je tako, prvo, da mu je ikada postavljeno takvo pitanje, pošto to vama ne smeju da postave, a drugo, da ste ikada eksplicitno odgovorili na pitanje - šta biva onoga časa kada vam za članstvo u EU, EU postavi uslov da Srbija prihvati nezavisnost KiM? Voleo bih da predsednik Republike, koji će da poklapa ovu našu diskusiju, to je njegov dobar manir, posle njega, naravno, više neće biti rasprava, ali, evo, voleo bih da znam stav predsednika Republike - da li je ono o neprihvatljivosti, nezavisnosti Kosova, kao kad vam se neko jelo ne sviđa a morate da ručate, da li taj stav ostaje i dalje? Zanimljiv je govor ministra unutrašnjih poslova, potpredsednika Vlade gospodina Dačića, koga predsednik Skupštine nije opomenuo kad je prozivao predsednika Republike. Da je neko od nas iz opozicije to rekao, sigurno bi bio opomenut. Ali, evo, citirao bih iz stenograma: "Ovde je predsednik Republike gospodin Boris Tadić. Neka kaže svima vama, ja ga pozivam - šta su mu obećali američki predstavnici, EU i kad smo prihvatili Euleks i kad je prihvatana Rezolucija u Generalnoj skupštini UN, da li je tada rečeno da neće biti promene realnosti na terenu?" Ako ste, gospodine Tadiću, pod utiskom takvih obećanja prihvatili sve to što se dešavalo u poslednjih godinu dana u Srbiji i na KiM, vreme je da i vi za nešto preuzmete odgovornost, da se više ne krijete iza nesposobne Vlade, a da svoju nesposobnu Vladu više ne krijete iza parlamenta. Ako ste vi direktno odlučili da prihvatimo Euleks zato što vam je rečeno da stanje na terenu neće da bude promenjeno, a sada je promenjeno, vi ste obmanuli Srbiju, celokupnu srpsku javnost, a Srbe na KiM izložili velikoj opasnosti od pogroma. Kada neko pomene ovde od poslanika predsednika Tadića, dobije prekor da mu se ne obraća i da se obraća poslanicima, a ne predsedniku Republike. Imam zaista mnogo strpljenja i mnogo mogu da istrpim i izbegavam vrlo često ovu salu zato što me tu očekuju neprijatnosti od poslanika kojima dozvoljavate da svašta kažu o meni, Aleksandru Vučiću, o SNS, koristite ih kao rukavice, da ne isprljate ruke ili kao nešto drugo, da ne isprljate nešto drugo. Samo molim sve vas koji se usuđujete da o meni govorite uopšte, da znate nekoliko stvari o svom životu, a i o meni, kao o čoveku. Za sve ono što vi o meni izgovarate i što vam naređuje vaš predsednik, imam odgovor da o vašem predsedniku nikada nisam rekao lošu reč, pošto sam mu krstio dva unučeta. Ako on to ne poštuje, vi bi trebalo, kao Srbi, da poštujete. S druge strane, 2008. godine imali smo raspravu ovde u onoj zgradi, kada sam izneo jedan od razloga zašto smo se posvađali i rekao da je u prisustvu Dragana Todorovića vaš predsednik rekao da je izgubljeno KiM, imate u stenogramima, u replici je Dragan Todorović rekao da je on rekao da je oteto KiM. Pre tri godine. Za šta se vi sad borite, kad kažete da vam je oteto KiM pre tri godine? Dakle, ako mogu još jednom samo da rezimiram, mada će i gospodin Pelević, zaslužio je da govori o svemu ovome, na vašu dušu ova deklaracija. Sami ste je napisali, nešto od sugestija ste prihvatili, tekst je bio izuzetno loš. Ovo je prvi tekst u kome ne prepoznajem rukopis Borisa Tadića. Mislim da je prepustio nekom svom saradniku da ovo napiše, a ti saradnici ne znaju ništa, osim da medijski brukaju čelnike SNS. Dakle, sami ste napisali, sami popravljate, nećete, ne želite da popravite dovoljno. Danas smo celog dana, to sam otvoreno rekao gospodinu ministru Jeremiću, bili pod utiskom da se noćas nešto priprema na barikadama. Na svu sreću, izgleda da od toga nema ništa. Ali, zaista očekujem da u najskorije vreme KFOR krene na srpske barikade. A vi ovde prozivajte jedni druge, gledajte ko će koga da nadgovori, tražite grehe od pre 10, 15 godina, mi ćemo svi ostati grešni za ono što će da se desi za dva-tri dana. Zbog toga, u ime tog jedinstva, nije postignuto, ali hajde da ga iskažemo, mi ćemo glasati za predlog ove deklaracije. Ali, zaista mislim da je došlo vreme da oni koji vode Srbiju, da oni koji nam predlažu u ovoj skupštini, vama, većini koja ne može da odbije sve, ništa od onoga što Vlada predloži, da jednog dana preuzme i odgovornost. Nije odgovornost od izbora do izbora. Odgovorni ljudi i ranije osete kad su pogrešili, kad su načinili grešku i kako ta greška može da bude ispravljena. Iskreno počinili ste mnogo grešaka. Na silu održavate mandata od četiri godine. Proći će i to vreme do izbora kad god da odlučite da održite, ali sve ono što radite za te četiri godine sve se vrednuje svakoga dana, a ne onog dana kada potrošite desetine miliona evra na kampanju. Dakle, neka nas optužuje za šta god ko hoće, ali nikad nismo glasali protiv deklaracija koje su predlagale razne vlade u ovoj skupštini o KiM. Ne možemo ni sada da budemo protiv. Samo osećam strepnju ibojazan da smo prali zube danas, a i mladim kolegama koje se usuđuju da govore o meni ružno i nepristojno bez ikakvog razloga, preporučujem da provere da li su se okupali i da li su oprali zube.
Iskorišćeno je osam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Todorović, dva minuta, replika.
Prosto je neverovatno kako neko ima kratko pamćenje. Kaže – da nikada o Vojislavu Šešelju ništa ružno rekao, a dva puta ga je optužio da hoće da ga ubije. Kada se utvrdilo da je to apsolutna laž, skriva se iza imuniteta. Toliko o poštenju i toliko o tome kako se ko ponaša. Za šta se mi borimo? Borimo se da učinimo sve što je do nas, koliko možemo, da zaštitimo interese Srbije i građane Srbije. Za šta se boriš ti Tomislave Nikoliću? Optužuješ sada Borisa Tadića pred istim gazdom, jer ti je stalo do njihove podrške. Do 2008. godine nisi se borio za podršku EU. Borio si se za podršku srpskoga naroda. U tome je razlika između nas i tebe. Borimo se za podršku srpskoga naroda, a ne EU i onih koji nas uništavaju zadnjih 20 godina.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na repliku. Dva minuta.
Svi se mi borimo za podršku građana Srbije, samo što se ja za tu podršku borim uspešno. Za razliku od vas koji odavno ne znate šta je cenzus na izborima na kojima se pojavite. Što se tiče optužbi da je spreman na ubistvo, ja sam to saznao od Borisa Tadića, a vi ste to saznali, nije to za vas tajna, o tome sam govorio u medijima, na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, gde su vam to potvrdili direktor policije i direktor BIA. Nikada me niko nije pozvao zbog toga na bilo kakav sud i na imunitet se ne pozivam, niti ću da se pozovem. Ne volim da se tužim sa ljudima, inače bih mnoge od vas tužio. Svima vama govorim vi. Mnoge bih od vas mogao da tužim, jer ste mnogo uvredi rekli na račun mene i moje porodice. Ja sam iznad toga, ja gledam kako ćemo da pobedimo DS, a vi gledate kako ćete da gledate bolji od nas, pa makar ostala DS 100 godina na vlasti. Vi brinete o KiM, a nećete potpise poslanika SNS, pa makar se ne govorilo o KiM. Vi umete da dobacujete najružnije reči koje postoje u ovoj sali. Imate blagonaklonost i podršku onih koji vode sednicu. Zašto ste zaboravili šta smo govorili onima koji ne osvajaju glasove? Da ste mnogo dobri, lepi i pametni, samo vas neće narod.
Narodni poslanik Dragan Todorović je prijavljen, ovim je završen krug replika. Reč ima zamenik predsednika Vlade, ministar unutrašnjih poslova Ivica Dačić. Izvolite.
Hteo bih samo da prokomentarišem, pošto me je gospodin Nikolić spomenuo. Kada sam govorio o obećanjima međunarodne zajednice, govorio sam o ne iskrenosti tih obećanja i to se proteže dugi niz godina. Podsetiću, da je Ričard Holbruk, koji je bio ovlašćeni pregovarač SAD, Slobodanu Miloševiću, krajem 1998. godine i 1999. godine, obećao, neko kaže čak i potpisao, da SAD nikad neće priznati nezavisnost Kosova i Metohije, nagovarajući ga, što je on tada prihvatio da dođe verifikaciona misija tzv. OEBS. Takođe, dobro znate da je posle bombardovanja kao završetak ratnih operacija usledio Kumanovski sporazum i Rezolucija 1244 koja je takođe garantovala suverenitet naše zemlje što je posle deset, jedanaest godina, naravno zaboravljeno. Takođe, i kada je prihvatan Euleks, govorilo se o koliko beše tačaka šest? Šest tačaka, vremenom su se te tačke, nekako izgubile iz političkog diskursa. Takođe, i sada i to nije nikakva tajna, ovde nisam spomenuo predsednika Tadića da bi ga kritikovao, nego jednostavno da bi javnost to saznala, ne znam koliko je poznato, mislim da je o tome takođe javno bilo reči, da je Srbija ušla u dijalog uz jedno obećanje predstavnika EU, a sigurno i američke administracije, da dok traje taj dijalog neće biti promene realnog stanja na terenu a to pre svega znači na severu Kosova i Metohije. To govori o ne iskrenosti međunarodne zajednice, odnosno nekih velikih sila u međunarodnoj zajednici, što mi sigurno moramo imati u vidu kao jednu realnost jer kada naši argumenti koji su veoma snažni u određenim trenucima, naravno, doživljavaju borbu sa onima koji imaju jasne argumente snage. Sa tog aspekta to je neka realnost na koju mi moramo da podsetimo predstavnike međunarodne zajednice jer šta je ovaj pokušaj sada na severu Kosova, nego pokušaj promene, nasilne promene realnog stanja na terenu, što nije u skladu sa onim što je dogovoreno kada je bio početak dijaloga. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Imate dva minuta.
Poštovana predsednice, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, pogotovo želim da iskoristim ova dva minuta, da se svi zajedno zapitamo šta iz ove današnje diskusije ljudi na barikadama na severu Kosova mogu da zaključe. Dokument će da izglasa ogromna većina narodnih poslanika, dokument se zove Deklaracija. Da li to znači da ono što je napisano u Deklaracije će samo biti deklarativno, pošto je ovde zamenik predsednika Vlade govorio o crvenoj liniji. Tražim u ime poslaničke grupe Nove Srbije, a verujem da je to jedino šta interesuje naše Srbe koji su sada na severu Kosova, na barikadama, gospodine Dačiću, gde je ta crven linija, šta je ta crvena linija? Da li možete vi gospodine predsedniče ako ne možete, mogu i to da razumem, da kažemo gde je ta crvena linija. Da li je to jedan mrtav Srbin, pet, deset, petnaest ili dvadeset? Kada će država Srbija kao što piše u Predlogu deklaracije da uradi sve što može. Ako hoćemo možemo mnogo toga. Dakle, ne želim da budem shvaćen ovde da pozivam na nasilje, na rat. Samo pitam najdobronamernije. Gde je crvena linija? Da li je to direktno ugrožavanje života Srba na severu KiM? Ako ne možete da kažete ovde u direktnom prenosu, kažete na Savetu za bezbednost. Pozovite vođe svih parlamentarnih stranaka i recite im, a neko neka prenese tom jadnom narodu i tim Srbima dole. Koliko vidim, vidim veliku hrabrost kod tih ljudi. Da ih ne hrabrimo uzalud gospodo funkcioneri, ministri koji vladate silom u ovoj zemlji. Da im ne dajemo uzaludnu nadu. Zato ja tražim od vas da kažete gde je ta crvena linija? Gde je crvena linija. Mislim da je to najvažnije pitanje koje u ovom nadgornjavanju ko će da bude patriotski, ko će da bude proglašen za izdajnika, ko za državnika. To vi treba odgovorite ovom narodu na KiM, na severu, na barikadama, noćas nas gledaju i slušaju. Gde je crvena linija gospodo, braćo i sestre. Hvala.
Narodni poslanik Borislav Pelević ima reč.
Gospođo predsedniče, gospodine predsedniče Srbije, gospodo ministri iz Vlade, poštovane kolege i koleginice. Vlast je dugo izbegavala da ova Skupština održi sednicu posvećenu KiM. Čak je i predsednik Skupštine gospođa Đukić-Dejanović pre samo dva dana izjavila da takva sednica nije neophodna, da treba dati poverenje timu za pregovore i da Vlada ima dobru platformu za rešavanje situacije na KiM. Sada mi se čini da Vlada želi da usvajanjem ove deklaracije prebaci odgovornost za situaciju na KiM na srpski parlament. Ono što je neshvatljivo jeste da je deklaracija tako loše napisana da je neverovatno da predsednik Vlade mogao da je potpiše. Zamislite kada u preambuli u alinejama 2, 3 i 4 stoji da se Srbija plaši opasnosti koja preti jer će Kosovo proglasiti jednostrano svoju nezavisnost. To je neverovatno. To se, gospodo ministri desilo još pre nekoliko godina, ili mi živimo u različitim periodima ili vi dozvoljavate da vam neki činovnik samo prepiše preambulu iz neke deklaracije od pre šest godina. Stvarno je neprihvatljivo. Pored toga ja sam danas na Odboru za KiM glasao za ovu deklaracije ne, zato što je dobra, ne zbog Vlade nego zbog onih jadnih ljudi koji dole na barikadama čekaju tenkove i oklopna vozila KFOR. Potpuno dobronamerno želim da, žao mi je što je predsednik na trenutak izašao, da skrenem pažnju na nešto što dobar državnik ne bi smeo nikada da kaže i da izjavi, a on je rekao na početku ove krize da Srbija neće ratovati. Naravno da Srbija neće ratovati. Svi mi to znamo, ali predsednik jedne države to ne sme da kaže. On može da kaže da Srbija ne želi da ratuje. Mora da kaže da Srbija želi da zaštiti svoje građane Srbe sa KiM koji su u ovom trenutku ugroženi i kao i 1999. godine. Ni jedan državnik u svetu, ni jedan predsednik ne bi rekao tako nešto jer se time šalje pogrešna poruka Hašimu Tačiju, da slobodno navale jer Srbija neće ratovati. Srbija ne želi da ratuje, ali Srbija sasvim sigurno želi da zaštiti svoje građane na KiM. O tome se radi i to nisu dobre izjave. Situacija ne KiM je veoma teška. Budite sigurni da ti ljudi dole gledaju ovu Skupštinu. Gledaju je i Albanci na KiM. Budite sigurni da ih interesuje svaka naša reč i da ih naša neozbiljnost koju smo u nekoliko navrata danas pokazali, zaista žestoko, žestoko dira u srce. Oni od nas traže jedinstvo, makar upola onog jedinstva koji su oni pokazali ovih dana tamo. Tamo više nema partija. Tamo nema strančarenja. Tamo ljudi imaju samo jednu partiju, Srbiju. Ajdemo da im malo pokažemo večeras da je makar za večeras, makar za trenutak naša partija Srbija. Da zaboravimo ovu bruku i sramotu koju smo povremeno danas pokazivali, rugajući se praktično tim ljudima dole koji su na barikadama, koji su ostavljeni sami sebi. Nema naše policije, nema naše vojske da ih brani. Oni se brane, ali oni brane i nas. Nije to demagogija. To je stvarno tako. Od njih treba da učimo kako se brani država. Moramo i Srbima i Albancima dole da pokažemo vrlo jasno da nećemo Srbe na KiM ostaviti na cedilu. Zato ćemo danas i mi iz SNS ovu deklaraciju i spremni smo da snosimo odgovornost za to, jer želimo makar za trenutak da budemo jedinstveni i da se borimo za naš narod i za našu teritoriju KiM. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospođo predsedavajuća, ja odustajem od rasprave, obzirom da je govorio i predsednik moje stranke i gospodin Pelević. Dugo smo već i raspravljali i suštinski je sve rečeno ispred stranke. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, podeljen vam je amandman, tekst amandmana Odbora za Kosovo i Metohiju. Pitam predstavnika predlagača, da li je ovaj amandman prihvatljiv za Vladu, odnosno za vas, gospodine predsedniče? Izvolite, imate reč.
Hvala. Pregledao sam usaglašeni tekst deklaracije i u ime predlagača želim da kažem da je za nas ovaj amandman prihvatljiv. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim jedinstveni pretres, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili pravi iz člana 96. Poslovnika? Ne. Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, pre nego što … Molim? Izvinite, gospodin Vučeta Tošković, da li se on javlja za reč. Shvatila sam da više niko ne želi sa liste. Izvolite, imate reč.
Odustajem od diskusije posle našeg predsednika da nešto govorim u vezi ove deklaracije. Prema tome, odustajem od diskusije.
Zahvaljujem. Neću ponovo reći sve ono što sam već kazala, da pre nego što zaključim jedinstveni pretres, a gospodin Velimir Ilić ipak želi. Vi imate još četiri minuta, gospodine Iliću. Izvolite.
Gospođo predsednice, mi smo noćas ostali, evo sad je minut do 24,00 da rešavamo jedno važno pitanje i ja sam izuzetno razočaran kao narodni poslanik sa stavovima pojedinih ljudi iz vladajuće koalicije, njihovim diskusijama koje su danas izneli i mogu reći da veću podršku ova deklaracija ima bez obzira što Vlada od opozicije nego od pozicije. Ovde je došlo do nekih diskusija koje su poremetile jedan tok koji je bio izuzetno dobar i kvalitetan da se tim ljudima na barikadama koji se noćas dole nalaze pomogne. Ne bih želeo da napustimo večeras salu i da izglasamo nešto a da ne znamo šta će biti sutra. Želeo bih da premijer, bude jasan i glasan. Ovde u deklaraciji se pominje rezolucija 1244, pominje se SB koji je nju doneo, da mi čvrsto stojimo iza toga što imamo. Rezolucija 1244 da je ključna, šta ako je mirovne snage prekrše? Šta ako krenu na Srbe na barikadama? Šta će Srbija u tom momentu uraditi, šta će Vlada uraditi, šta će ključni ministri uraditi, šta će predsednik uraditi? Mi ćemo usvojiti deklaraciju, nije ovo prvi put, ali ne želim da to ostane mrtvo slovo na papiru i da svi oni koji danas sede i gledaju ovu sednicu ne znaju koji će biti potezi ako neko prekrši rezoluciju SB, koja je donešena i koja mora da se poštuje od međunarodnih snaga koje se nalaze dole. Gospodo, mi smo ovde čuli kako je Euleks uveden na mala vrata, šta ćemo uraditi što se Euleksa tiče? I želim jedno pitanje da se raščisti večeras ovde, ako međunarodne snage, ako Euleks zaštite Vladu nelegitimnu iz Prištine u svojim nastojanjima da realizuje svoj program i projekat protiv rezolucije SB, da li će se nastaviti pregovori sa EU, u kom smislu kako i na koji način? Da li ćemo i to progutati i reći-idemo dalje? Morate, gospodo iz Vlade, biti jasni i glasni. Jeste pitanje teško ali vi morate preduzeti odgovornost i morate večeras sa ove sednice otići sa jasnim stavovima i jasnim mišljenjima. Meni je izuzetno drago da sam čuo mišljenje potpredsednika Vlade gospodina Dačića koji je vrlo konkretno izneo neke stvari i rekao je ono što misli. Ali, i vi ostali, recite, ono što mislite i što treba da kažete ovde večeras a ne da se raziđemo, usvojili smo neku deklaraciju, a vi dole Srbi koji ste na barikadama vidite šta ćete sa sobom i šta ćete od ovoga dobiti i šta možete od sutra očekivati. Ovaj parlament mora da bude jasan i glasan. Mora i ministar inostranih poslova da preduzme određenu odgovornost i premijer i predsednik i odavde svi moramo večeras izaći sa jasnim stavovima. Šta Srbija radi i u kojoj situaciji reaguje i kako reaguje. Da li će se pregovori nastaviti, neće se nastaviti, mi ćemo dole poslati neke ljude koji će pregovarati, neko će ih primiti, držati dole, sat, dva, na prelazu, kontrolisati, preslišavati, itd. Kad njih tako dočekuju, prijatelji, kako će tek dočekati narod koji sedi na barikadama i jednostavno traži pravdu. Da li ovaj parlament treba da zatraži pravdu od međunarodnih institucija, da li EU mora da veoma jasna i glasna šta još hoće od Srbije.
Zahvaljujem gospodine Iliću. Pitam predsednika Republike, gospodina Borisa Tadića da li želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine predsedniče.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri, dame i gospodo poslanici, meni je bila čast da učestvujem makar kao slušalac u radu ove sednice, a sada imam priliku da vam se obratim nakon diskusija koje su bile brojne i sadržajne, imale su snažnu argumentaciju, s vremena na vreme, ako mi dozvolite moju ocenu ta diskusija je dobijala i mnogo emotivnih sadržaja. Istovremeno, na kraju mogu da konstatujem da je diskusija bila konstruktivna i verujem da iz ove parlamentarne sesije posvećene kriznom zbivanju na prostoru KiM, pre svega na severnom delu KiM. Republika Srbija svojim odlukama, deklarativnim aktima, iskazujući svoje političke namere može izaći snažnija u kriznom vremenu u kojem se nalazi. Najvažniji zadatak za Srbiju danas i u prethodnom vremenu naročito nakon teških i bolnih iskustava 90-tih godina jeste da se obezbedi mir. Miroljubiva politika je jedina politika koja može da donese rezultat legitimnih interesa Republike Srbije i srpskog naroda. Samo u uslovima mira je moguće pronaći održivo rešenje za KiM, za sve ostale izazove sa kojima se mi suočavamo na prostoru zapadnog Balkana. Konflikt na Kosovu traje decenijama i to naravno nije novost ni za jednog građanina Srbije. Taj konflikt nije samo nacionalni, naš i albanski, on je regionalni, on je globalni zato što taj konflikt u sebi nosi brojne opasnosti, brojne presedane i taj konflikt može da izazove lančane sukobe i u drugim delovima sveta. Dakle, naša odgovornost nije samo nacionalna, nije vezana na prostor na kojim živimo, već je naša odgovornost regionalna i ako hoćete globalna. Zato je ovaj parlament, predsednik Vlade i njegova vlada, predsednik Republike ima izuzetnu odgovornost u vrlo smutnom i teškom vremenu. Treba pronaći odgovore za ovaj konflikt i zaneke druge konflikte čije je destruktivno dejstvo osećamo iz dana u dan. Ako na jednom prostoru postoji deset godina destrukcije, onda se za deset godina nažalost, nigde u svetu takva destrukcija nije učinila podnošljivom, već je uvek bilo potrebno više vremena, nažalost, više vremena da ta destrukcija dobije svoju racionalnu formu i da taj region, taj deo sveta krene napred. Mi činimo veliki napor nakon političkih promena u Srbiji 2000. godine, da racionalizujemo političku situaciju, da napravimo zaokret u politici i da sve one instrumentarije koje su pokazivali i dovodili nas do neuspešnih rešenja, promenimo i da nakon više godina neuspešnih pokušaja ipak implementiramo jednu politiku i uspostavimo jednu politiku koja dovodi do pozitivnih rešenja. Još jednom kažem, ne samo za Srbe, već i za predstavnike svih ostalih naroda na prostoru zapadnog Balkana, jer mi živimo upućeni jedni na druge, i tu mislim na sve narode bivše Jugoslavije, ali mislim i na sve narode zapadnog Balkana i uopšte jugoistočne Evrope. Mi živimo u jednom nedeljivom prostoru, to je jedan kulturološki prostor, to je jedan ekonomski i bezbednosni prostor i svi oni koji misle da je moguće zadovoljiti uslove ili legitimne interese samo jedne nacionalne grupacije, a ne misliti pri tom i na drugu, imaju pogrešnu postavku u politici, ne poznaju dovoljno istoriju. To mislim kada su u pitanju akteri politike na ovom našem prostoru, ali mislim i na međunarodne činioce. Međunarodni činioci nisu imuni od grešaka u vođenju politike i razumevanju političkih zakonitosti prostora zapadnog Balkana. O tome sam govorio i u prethodnim danima i u prošlosti, ali mi bez sveta ne možemo da rešimo probleme sa kojima se suočavamo. O tome svedoči istorija čitavog zapadnog Balkana i svedoči celokupna istorija zapadnog Balkana. Dakle, mi moramo da rešavamo probleme i to je u užem smislu svrha politike. Svrha politike nije pobeda na izborima, svrha politike je kada dođete u priliku da rešavate problem, da ga napadnete, da ga ostavite iza sebe i da idete dalje, da kreirate novi prostor i nove šanse za ljude. Ovde je bilo mnogo govora u parlamentarnoj raspravi o pobeđivanju na izborima i ko je šta rekao u kontekstu vlastite popularnosti. Mislim da mogu da se pridružim onim diskutantima koji su utvrdili da ovo pitanje KiM nije, niti je bilo, niti će ikada biti ulog u izbornim kampanjama. Svi koji na takvu jednu opciju računaju unapred su sebe osudili u politici na neuspeh, zato što je problem KiM izuzetno kompleksan i, ponavljam još jednom, on traje više od jednog veka, on pogađa i Srbe i Albance, a pogađa i druge narode. Na taj konflikt se neću vraćati, napraviću jednu kratku analizu ovog poslednjeg konflikta koji se desio. Ne govorim o istorijskom konfliktu, nego o konfliktnom zbivanju na severu Kosova. Time ću i ujedno odgovarati na pitanja poslanika. Neki su imali optužujući karakter, što je potpuno legitimno, vi ste narodni poslanici i imate puno pravo da iznesete brojne optužbe. To je i deo političkog života i drugde u svetu. Sa druge strane, pokušaću da uputim vašu pažnju u vreme koje je ispred nas, jer najvažnije je da vidimo kako ćemo se ponašati u narednom vremenu. Ovaj poslednji spor na severu Kosova ima više svojih nivoa. Po površini, to je problem vezan za carinski pečat. Istorija carinskog pečata na prostoru KiM nije od prekjuče, od juče, niti od ove godine, niti od ove vlade. Podsećam vas da je gospodin Heker, kao specijalni predstavnik generalnog sekretara UN, 2001. godine maja meseca, doneo ustavni okvir, kojim je privremenim institucijama dao nadležnost u administriranju i operativnom vođenju carinske službe na prostoru KiM. Podsećam vas da je to bila Vlada tada DOS-a. Tada je Vojislav Koštunica bio predsednik Republike Jugoslavije, a Zoran Đinđić je bio premijer Republike Srbije. Godine 2004. UNMIK regulativa proglašava carinski zakon na prostoru KiM. Godine 2004, prošli su već izbori, uspostavljena je nova koalicija, kada je bio premijer Vojislav Koštunica. Postojala je Vlada u kojoj su bili G17 plus, SPO, Nova Srbija, bile su i neke druge stranke koje su davale podršku, kao što je SPS davao manjinsku podršku toj vladi. Gospodin Zanijer kao predstavnik UNMIK-a, UNMIK je institucija koja je tokom današnje diskusije imala poseban značaj, i SRS je davala poseban značaj UNMIK-u, jer je on jedina garancija sprovođenja Rezolucije 1244 na KiM, gospodin Zanijer je dao svoj stav o saglasnosti predloga prištinske administracije o izgledu carinskog pečata. Svi vi gospodo poslanic, ne zavisi od toga da li ste pripadnici SRS, LDP, Nove Srbije, DSS, SNS, DS, Lige socijaldemokrata Vojvodine, G17 plus, SPS, da ne zaboravim nekoga, Pokreta za Šumadiju, PUPS, stranaka manjina, samostalni poslanici, svi vi smatrate da je Rezolucija 1244 osnov vođenja politike Republike Srbije na KiM. Sada da diskusiju ponovo uvedemo u ozbiljnost, jer ova situacija je veoma ozbiljna. Građani Srbije nas danas slušaju, naši sunarodnici na KiM nas slušaju i njima želim da uputim ove rečenice, ali nas sluša i međunarodna javnost, jer je pitanje KiM internacionalizovano pitanje još 90-tih godina. Nakon samoproglašenja nezavisnosti KiM kosovska administracija, tzv. vlada republike Kosovo proglasila je svoj carinski pečat. Pre toga Srbija je postala potpisnik jednog međunarodnog akta, CEFT-e, ugovora o praktično slobodnoj trgovini u regionu, kojim je UNMIK Kosovu definisao izgled carinskog pečata. CEFT-om sada upravo rukovodi UNMIK Kosova, predsedava tom institucijom, u kojom Srbija učestvuje. To je dokument koji je potvrdila Republika Srbija, odlukom tadašnje Vlade, svim odlukama Skupštine Republike Srbije. Diskusija i dijalog o izgledu carinskog pečata se vodi i to je predmet dijaloga koji nadzira i gde ulogu posrednika ima EU, EU u liku gospodina Roberta Kupera, zato što o svom predstavniku u dijalogu odlučuje EU, a ne Srbija. EU je delegirana od strane UN da posreduje u ovom dijalogu, a mi smo članica UN, da vas podsetim na tu činjenicu. Verujem da ćemo biti i u budućnosti, jer je to naš interes i ne možemo da se odvajamo od sveta, jer u tim okolnostima gubimo mogućnost da branimo naše legitimne nacionalne interese. U međuvremenu administracija u Prištini uvodi embargo na uvoz, pod znacima navoda, srpske robe na prostoru KiM. To je akt na koji je reagovala Vlada Republike Srbije, pre svega prema CEFT-i. Vlada Republike Srbije, danas smo dobili informaciju, sagledavaće celishodnost svojih reakcije, nezavisno od toga kakav će biti odgovor CEFT-e. Međutim, pored embarga koji je protivan svim evropskim principima i vrednostima i protiv kojih je Srbija podigla svoju reč, neke međunarodne institucije su iskazale razumevanje, tačnije pojedinci iz međunarodnih institucija, za uvođenje takvog embarga. Ja to hoću otvoreno da kažem ovde pred vama, jer pred građanima Srbije i narodnim poslanicima, naravno, ne treba ništa skrivati. Smatram kao predsednik Republike Srbije podršku embargu na transport robe iz centralne Srbije na KiM veoma štetnim, protivno osnovnim principima i Svetske trgovinske organizacije i slobodnog tržišta kretanja roba i usluga, ako hoćete, na kraju i ljudi. Međutim, to nije bilo dovoljno za prištinsku administraciju, već je prištinska administracija u međuvremenu, u poslednjim danima preduzela unilateralno nasilnu akciju specijalne jedinice "Rosu", kojom je želela da ovlada prelazima na Brnjaku i na Jarinju. Srbija je trenutno reagovala, sve institucije Republike Srbije su reagovale. Dakle, da nije bilo takve reakcije ova operacija bila bi uspešna, uspešno sprovedena. Podsećam vas da je ona bila u prvom trenutku samo delimično uspešna, a kasnije su pripadnici specijalne jedinice "Rosu" vraćeni sa tih prelaza, uz diplomatsku aktivnost Republike Srbije i snažnu akciju svih naših institucija. To važi za jedan od tih administrativnih prelaza, a kada je u pitanju drugi prelaz, nisu ni došli do tog prelaza. Građani srpske nacionalnosti blokirali su prilaze tim administrativnim prelazima. Tada je KFOR stupio u akciju, KFOR koji ima svoju nadležnost koja je definisana odlukom UN. KFOR ima svoje nadležnosti i nadležnosti svih međunarodnih institucija treba uvažavati na prostoru KiM. Nadležnosti tih institucija definisane su mandatom koji podrazumeva statusnu neutralnost. Po tim okolnostima i Srbija je prihvatila sve međunarodne akte i rezolucije UN i samo po tim okolnostima Srbija će nastaviti da rešava problem KiM na način koji obezbeđuje mir i stabilnost svim građanima koji žive na prostoru KiM u našoj južnoj Pokrajini. Situacija je veoma teška. Ona je dramatična, jer svaka situacijakonflikta na prostoru zapadnog Balkana, na KiM posebno može da preraste u nasilje sa ljudskih žrtvama. Nažalost, i dogodila se već jedna žrtva nakon nekontrolisane akcije specijalne jedinice Rosu. Izrazio sam žaljenje zbog albanske žrtve i to hoću i u ovom parlamentu, srpskom parlamentu posebno da kažem. Mi u demokratskoj Srbiji, u Srbiji koja poštuje svaki nacionalni identitet želimo da izgradimo mir i stabilnost na čitavom prostoru zapadnog Balkana, ne samo na prostoru Srbije, a pogotovo želimo da izgradimo mir u našoj južnoj Pokrajini i naša politika je iznad svega miroljubiva politika i biće i dalje miroljubiva politika. U tom kontekstu, dame i gospodo, kada kažem - Srbija neće voditi rat, smatram da govorim rečenicu koju svaki političar u Srbiji svakoga jutra treba sebi da kaže. Svaka druga rečenica ili dovođenje u upit ove rečenice je opasna zato što ne predstavlja borbu za mir, već legitimizuje i rat kao sredstvo u vođenju politike na prostoru zapadnog Balkana. Da se kojim slučajem nalazimo na nekoj drugoj tački sveta smatrao bih takav stav legitimizacije rata kao sredstvo u vođenju politike jednim od instrumentarija i mogućnosti, ali mi se nalazimo na prostoru zapadnog Balkana, bivše Jugoslavije gde je rat odneo stotine hiljada žrtava, gde je rat osakatio porodice, uništio ljudske živote. Pridružujem se onoj većini stanovnika prostora zapadnog Balkana, bivše Jugoslavije koji duboko veruju i hoće da rade na tome da jedino miroljubiva politika jeste politika budućnosti i da mir nema nikakvu alternativu, baš nikakvu alternativu. Sa tom politikom izašao sam pred građane Srbije više puta u izborni proces. Ne govorim o izborima dame i gospodo, već govorim o legitimnosti jedne politike. Čak i kada ne bih hteo, moja obaveza je da sprovodim takvu politiku, jer je podržala većina građana Srbije, a vi poštovani poslanici smatram da treba da budete ponosni zbog toga što su građani Srbije podržali takvu miroljubivu politiku. Danas kada nastupam u međunarodnim institucijama to je moja najsnažnija argumentacija – Srbija je zemlja mira, Srbija hoće mir za sve ljude na prostoru jugoistočne Evrope i hoćemo mir za sve narode, ne samo za Srbe, već za sve ostale narode. To je centralna tačka naše politike. Poštovane kolege poslanici, uz uvažavanje vašeg stava, govorim o pojedinim poslaničkim grupama, jer i taj stav je legitiman, politički legitiman, da mir nema alternativu, mora da ima svoju alternativu. Hoću da vam kažem da ukoliko bi Srbija sprovodila takvu politiku, da bi trenutno odustala od najdubljih i najlegitimnijih nacionalnih interesa za svoj narod, ne samo na KiM nego svuda gde srpski narod živi. Dokaz za to je praktično iskustvo koje smo imali 90-ih godina. Moramo iz tih 90-ih godina da izvučemo pouku i to je druga važna poruka koju vama, poštovani poslanici, a time i građanima Srbije upućujem, to je da mi moramo da izvučemo pouku iz grešaka koje su se u našoj politici, našoj nacionalnoj politici stvarale u jednoj deceniji našeg postojanja. Ako ne izvučemo pouku, mi ćemo ponovo doživeti izuzetno teške istorijske trenutke, ponovo će nove generacije biti kažnjene. Pogledajte svoju decu danas, ona i njihovi životi će biti iznad svega opterećeni velikim opasnostima ukoliko ne pronađeno drugačija rešenja za iskušenja sa kojima se suočavamo. Kada govorite u političkoj areni, u parlamentu Srbije, poštovani poslanici, kada vas ponesu patriotske reči, kada pomislite da one snažno zvuče i da ćete dobiti aplauz ili podršku, uvek razmislite o svom detetu, o tuđem detetu, kakvu ono budućnost ima nakon tih reči i da li ste možda svojim političkim stavovima doveli u pitanje njegov ili njen život. Poštovane kolege narodni poslanici, dozvolite mi da sada zajedno sa vama, ako mi to omogućite, uputim poruku Srbima na Kosovu. Srbi na Kosovu treba da znaju da je srpski parlament, da je Vlada Republike Srbije, da je predsednik Srbije sa njima. Ja kao predsednik Republike Srbije sam i danas i svih ovih dana i, ako hoćete, svih ovih godina, ako hoćete, i pre 90-ih godina sa njima. Sa njima smo zbog toga što se oni nalaze pred ozbiljnim iskušenjima. Vlada Republike Srbije ima svoje predstavnike među Srbima na severu Kosova, ali smatram da ovog trenutka treba uputiti posebnu poruku Srbima koji ne žive na severu Kosova. Naša politika prema Srbima na Kosovu ne može biti razdvojena, ne može biti rascepana. Na severu Kosova i na jugu Kosova žive naši sunarodnici i oni zaslužuju i trebaju našu podršku u svakom trenutku njihovog postojanja. Kada god donosimo odluku vezanu za nacionalnu politiku u jednom delu naše zemlje ili u nekim drugim zemljama gde živi naš narod, uvek treba da vodimo računa o onom Srbinu koji je najugroženiji, koji živi u potpunom okruženju i koji nema nikoga drugoga oko sebe nego predstavnike ili pripadnike drugih naroda koji ne pokazuju uvek prijateljsko raspoloženje prema njemu. Vama poštovani poslanici SRS, vama poštovani poslanici DSS, vama poštovani poslanici SNS, NS hoću da kažem još jednom, pošto ste nekoliko puta iskazivali svoje nezadovoljstvo mojim rečima izvinjenja zbog žrtava drugih naroda. Time sam uputio reči poštovanja drugim žrtvama, ali sam istovremeno time stvorio uslove da olakšam životi i našim sunarodnicima na mestima gde im je najteže, i u Gorskom Kotoru možda, Lici, Dalmaciji, Baranji, u VelikojKoči, u okolini manastira Zočište, u svim mestima gde žive Srbi na KiM. Duboko verujem da je ta politika iznad svega moralna, da je ta politika u saglasnosti sa elementarnim ljudskim vrednostima, ali je ta politika duboko nacionalna i ona je integrisana. Poštovani narodni poslanici, dozvolite mi da kažem nekoliko rečenica vezanih za ponašanje predstavnika međunarodne zajednice tokom ovog poslednjeg kriznog zbivanja na severu Kosova. I u svom izlaganju tokom jučerašnjeg dana, dakle za javnost, potpuno otvoreno rekao sam da su pojedini predstavnici međunarodne zajednice ohrabrivali administraciju u Prištinu da preduzme akte, nasilne unilateralne akte vezane za zauzimanje administrativnih prelaza. Smatram da je to opasna politika i međunarodni predstavnici snose svoj deo odgovornosti. Svako ko se igra ratom na prostoru zapadnog Balkana snosi odgovornost. Ili je kriv ili nije svestan čime se igra. Mi koji smo doživeli ratove, bombardovanja, žrtve, mi veoma dobro znamo koliko je opasna takva politička igra. Zahtevamo, smatram da kao predsednik Republike sa ove govornice imam pravo da zahtevam od svih predstavnika međunarodne zajednice da budu uzdržani u ovoj političkoj krizi i da ne preuzimaju na sebe rizik preuzimanja odgovornosti za novonastalu situaciju, već da se jasno vladaju u saglasnosti sa vlastitim mandatom statusne neutralnosti. Ako je istina da je, kojim slučajem, danas gospodin Demarnjak rekao da Euleks poštuje Ustav i zakone Kosova i podržava uspostavljanje carinske kontrole, on je prekršio statusnu neutralnost Euleksa i to hoću jasno da kažem. U tom kontekstu, naši pregovarači gospodin Bogdanović i gospodin Stefanović, kojima želim da se zahvalim zbog izuzetne uloge u ovim kriznim danima i da im čestitam, jasno su stavili svojim sagovornicima iz KFOR-a da bilo kakvo prevoženje albanskih službenika administracije u Prištini, mimo dogovora sa Beogradom, dakle, dogovora koji ima punu legalnost i legitimitet, na administrativne prelaze, nije u saglasnosti sa funkcijom statusne neutralnosti KFOR-a i to jasno kažem. Tako će se Srbija vladati i budućnosti, kao što se vlada danas, u vezi sa tim stavom, dok sam ja predsednik Republike Srbije, verujem i dok je ova Vlada u vlastitim pozicijama, na osnovu odluke građana Srbije. Istovremeno, odmah odgovorim na neka pitanja. Naravno da mi nismo obavešteni od kosovske administracije o akciji "Rosu", specijalne jedinice, unilateralne jedinice koja je akt nasilja. Ali, istovremeno, poštovani poslanici SRS, naravno da morate da znate da svaka država ima i svoje obaveštajne aktivnosti, naravno da smo mi svih prethodnih meseci prikupljali razna saznanja vezana ne samo za Kosovo, već za čitav region. Naravno, od svojih sagovornika iz sveta analizirali smo ta saznanja i, naravno, to sam rekao i u emisiji, u intervjuu, tokom jučerašnjeg dana, da ta operacija "Rosu" nije nikakvo iznenađenje za nas, jer se ta operacija planirala u dužem vremenskom intervalu, mesecima pre nego što se desila. To je moj odgovor na pitanje mom imenjaku iz vašeg poslaničkog kluba SRS – da li se to sve pokrenulo pre dva meseca? Nije. Dozvolite mi da dam i svoju ocenu i potvrdim šta se u stvari u više slojeva političkog života, odnosno političkim zbivanjima, dešava sada u vezi sa ovom operacijom. Popovršini, ovaj proces se dešava na KiM zbog tzv. carinskih pečata i kontrole prometa robe. Kosovska tzv. vlada kaže da je to zbog uspostavljanja pravnog poretka na severu Kosova, gde navodno vladaju nered i bezakonje, što bi trebalo da implicira da u ostatku KiM vlada apsolutni red. Ne postoji međunarodna bezbednosna služba koja ne zna da je KiM u celosti, dakle, čitav prostor KiM, jedan od najvećih bezbednosnih rizika za Jugoistočnu Evropui Evropu uopšte zbog šverca narkotika i to znaju svi koji se bore na globalnom planu protiv šverca narkotika. Srbija postiže izuzetne rezultate sa svojim međunarodnim saveznicima u toj oblasti. Nama odatle takođe preti opasnost zbog šverca narkotika, ali ta opasnost preti čitavoj Evropi. Na KiM o tome, uostalom, svedoče i svi evropski izveštaji, izveštaji Evropske komisije, ne vladaju red, zakonitost i pravo. Na severu Kosova situacija ništa nije drugačija nego u ostalom delu Kosova. Tako da ta elaboracija administracije u Prištini jednostavno ne odgovara istini, ona je apsolutno neistinita. Suštinski, interes administracije u Prištini jeste da promeni realnost na severu Kosova. Međutim, postoje i dugoročni, strateški interesi. To je kada se promeni realnost na severu Kosova, kada institucije iz Prištine pokušaju da ovladaju i severom Kosova, kao što uspevaju u nekim drugim delovima KiM, da onda dođe, kroz jedan duži vremenski interval, do promene etničke strukture. Niko više na Balkanu nije naivan i mi to jasno kažemo našim međunarodnim sagovornicima. Srbija će se usprotiviti takvoj politici i osvetljavaće prave namere administracije u Prištini i vođenje nacionalne politike iz ekstremnih centara albanske politike u čitavom regionu Jugoistočne Evrope. Dakle, i u intervjuu koji vi pominjete rekao sam da se protivim stvaranju velikih nacionalnih država, pa u tom kontekstu i velike Albanije. Protivim se, kao što znate, i stvaranju velike Srbije, za razliku od vas koji smatrate, poštovani radikali, da je to legitimna politika i vi dobijate glasove građana Srbije za tu politiku. Smatram da uspostavljanje velikih nacionalnih država na prostoru Zapadnog Balkana čitav ovaj prostor i sve narode i sve građane vodi u nove konflikte i nove pogibije. Ali sam rekao da Srbija, za razliku od ostalih zemalja, može da preživi to, a druge zemlje ne mogu da prežive takvu politiku. Rekao sam da je Srbija spremna da traga za rešenjem za KiM, kakvo god da je to rešenje, pod uslovom da ga podrže građani Srbije na referendumu, rešenje koje će dovesti do mira i da nemamo pravo da bilo koje legitimno rešenje za sukob na KiM stavljamo ad akta. Naša je obaveza da tragamo za svakim mogućim rešenjem jer postojeće nije nikakvo rešenje jer je neprirodno, jer je nepravedno i zato je neodrživo. Nije prirodno i pravedno da jedan narod dobije sve, a da drugi narod izgubi sve na jednom prostoru. To su takođe temelji politike Republike Srbije i temelji politike koje, kao predsednik Republike, vodim u međunarodnoj areni. Dozvolite mi da utvrdim još jedan princip, nakon ovih poslednjih zbivanja na KiM. Ne može se prihvatiti da unilateralni akt nasilja proizvodi korist za stranu koja je preduzela takav akt. Zbog toga tražim od međunarodne zajednice da se uspostavi pređašnje stanje na KiM. Taj stav smo izneli u višenavrata u poslednjim danima našim međunarodnim sagovornicima. Ukoliko se akt nasilja pretvori u korist za nasilnika, tog trenutka se uspostavlja princip koji može svako drugi da koristi. Ukoliko se to dogodi, čitav prostor na kojem živimo može biti uronjen u nove sukobe i nove konflikte, opet kažem, i nove tragične situacije i iskustva za sve građane koji žive na ovom našem prostoru, ne samo za Srbe, već za sve ostale građane. Naša politika je miroljubiva i zbog toga želimo da preveniramo svaki sukob. Zato je naša politika odgovorna i zato principe kojima se vladamo, tražimo da se tih principa drže i drugi. Zbog toga duboko verujemo da su ti principi u saglasnosti sa evropskim vrednostima. Dame i gospodo, dozvolite mi da se na neki način osvrnem na primedbe koje sam dobio od poslanika, iako ovo nije sesija parlamenta ili sednica parlamenta u kojoj predsednik Republike odgovara poslanicima jer ne postoji takav ustavni okvir, jer su Ustavom definisane naše nadležnosti. Predsednik Republike, naime, odgovara građanima koji ga biraju za svoj rad, a ne parlamentu jer takav je naš ustavni sistem. Građani direktno biraju predsednika Republike, ali ne bežim od toga da odgovorim na određena pitanja koja su postavljena jer smatram da vi postavljate ta pitanja u ime građana koji glasaju za vas. Koji postoji problem između politike DSS i politike koju sam kandidovao kao nosilac liste ZES i na predsedničkim izborima pre nekoliko godina. Slažem se da je dug spisak, ali možda je i prilika da neke od tih dilema još jednom razrešimo ili smatrate da ne treba ili hoćete da zaćutim? Žao mi je, poštovani poslanici iz DSS, neću vam uslišiti tu vašu želju. DSS smatra da Srbija treba da napusti, nemojte, molim vas, da mi dobacujete, pažljivo sam slušao svako vaše izlaganje. Kažem vam ne zbog toga što me to ometa, nego to uvodi jednu lošu sliku u međunarodnoj javnosti o srpskom parlamentu u ovom trenutku. Kada govore predsednici republika ili poslanici u drugim parlamentima, onda svi jedni druge saslušaju. Da bi podigli naš kredibilitet u međunarodnoj javnosti, moramo tako da se vladamo i treba tako da se vladamo jer će nas onda poštovati. Ako sebe ne poštujemo, niko nas neće poštovati. Zato apelujem na vas da saslušate ovo što govorim, ne zbog toga što nemate pravo da oponirate mojim stavovima, i treba da oponirate mojim stavovima jer je to vaše puno pravo. Znači, vi predlažete i predlagali ste i u svim prethodnim vremenima i u vreme kad smo bili zajedno u Vladi i zato je došlo do prestanka funkcionisanja naše zajedničke vlade, predlagali ste da Srbija uspostavi drugačiju politiku. Ne onu da Evropa nema alternativu. Podsetiću vas da je politika koju smo kandidovali pred građanima Srbije – EU nema bolju alternativu. Kada bi imala mi bismo je uzeli u obzir. Mi stalno razmišljamo o potencijalnim alternativama, ali one se ne pojavljuju. Zbog čega? Zato što duboko verujem da ne samo pitanje administrativne linije, nego sva ostala pitanja mira, mi ne možemo bolje i efikasnije da rešimo, nego upravo članstvom u EU, čitavog prostora zapadnog Balkana. Drugo, i dozvolite mi odgovor sada i vama i predstavnicima SRS, mislim da ste jedinstveni u tom stavu. Kada bi Srbija odustala od članstva u EU, tog trenutka ne bi im ni za jotu podigla svoje šanse da sačuva suverenitet na KiM, jer samo obezbeđivanjem podrške velikih sila, značajnih činilaca u međunarodnoj politici, Srbija može da obezbedi i svoj suverenitet na KiM. Svaka suprotna politika, elementarna logika to nalaže, trenutno bi udaljila Srbiju od svakog prava i mogućnosti da povrati svoj suverenitet i uspostavi pun integritet na prostoru KiM. To važi i za SAD, poštovani prijatelji. Srbija ne može obezbediti svoja prava ukoliko ne dobije podršku u Savetu bezbednosti UN. U Savetu bezbednosti UN dominantu ulogu imaju velike sile, stalne članice Saveta bezbednosti. Nikada se u istoriji sveta nije dogodilo da je jedna zemlja obezbedila svoja prava, a da za to nije imala jasnu podršku stalnih članica Saveta bezbednosti ili prećutnu podršku tih članica. Zbog toga naša politika prema SAD takođe treba da bude konstruktivna, treba da bude partnerska, pa čak i onda kada se ne slažemo po pitanju KiM. To smo jasno rekli u svim razgovorima sa našim sagovornicima iz američke administracije. Što se tiče politike rat nema alternativu ili politike, ne možemo se samo osloniti na miroljubivu politiku već moramo uvek negde iz prikrajka pretiti i mogućim ratom. Tu primedbu slušam već godinama i nakon pregovora koje smo zajednički vodili predstavnici DSS i DS u prethodnim mandatima vezanim za budućnost Kosova i sada u ovoj sednici parlamenta, tu vidim da taj stav delite vi predstavnici SRS, DSS se na tu temu nije previše izjašnjavala. Prošli put, ne u ovoj sednici ne, ali u ranijim sesijama svakako jeste. Gospodin Nikolić je ostao potpuno nedorečen na ovu temu.
Molim poslanike da omoguće predsedniku da govori. Zaista bih vas zamolila da bez komentara ide.
Pokušavam da citiram. Jasno sam rekao. Govorim o ranijim sednicama parlamenta. Govorim o političkoj debati u prethodne dve i po godine. Znači, gospodo iz DSS, da ne budem nedorečen. Znači, stav DSS iskazan od strane savetnika u pregovaračkom procesu, govorim sada da ne budem nedorečen, meni lično i vaših današnjih parola, jeste da nikada ne treba reći rečenicu da Srbija neće voditi rat. Tačka. Gospodin Nikolić je rekao: "Ako vrhovni komandant kaže da Srbija neće ratovati, kako ćete zaštiti srpski narod". Gospodine Nikoliću, smatram da ova rečenica danas iskazana u parlamentu apsolutno necelishodna i vrlo opasna. Zato što nakon ove rečenice vi u stvari ostavljate dilemu da li možda treba reći nešto drugo danas u srpskom parlamentu. Vi ste rekli gospodine Nikoliću na to da bi bilo mnogo primerenije da sam ja rekao da Srbija ne želi da ratuje, a ne rečenicu – Srbija neće ratovati. Na to ja kažem – Srbija neće ratovati. To je politika koju vodim kao predsednik Republike Srbije. To je politika od koje neću odustati, a to da li ću ja iskazivati svoje želje u međunarodnim odnosima, to je potpuno neadekvatno i nema nikakve konsekvence, pozitivne konsekvence, na Srbiju, na njen međunarodni ugled, a pogotovo na bezbednost građana Srbije i na KiM. Sama ideja nasilja u Srbiji uvek mora da bude politički napadnuta. To je moj politički stav. I ne sme da ostane bilo kakva nedorečenost s tim u vezi. Gospodin Korać, i gospodin Ostojić, znači gospodine Ostojiću vi ste rekli da bi LDP podržao Deklaraciju o kojoj govorimo ukoliko bi u njoj pisalo da će Srbija postati članica NATO. Smatram da ova deklaracija nema nikakve sa integracijom Srbije u neke bezbednosne strukture, niti da bi bilo kakva integracija u NATO rešila ovaj problem koji sada postoji. Da li bi neka ranija integracija Srbije u NATO rešila problem Kosova i Metohije o tome se može diskutovati i to je potpuno legitiman stav, ali vas podsećam da je čak i tokom pregovora u Rambujeu, gospodin Milutinović predlagao američkom sagovorniku Kristoferu Hilu da se Srbija uključi u NATO da bi rešila problem integriteta na Kosovu i Metohiji. Međutim ni tada takva poruka nije funkcionisala, što govori da je najverovatnije nije bila prilika da se pitanje Kosova i Metohije reši takvom jednom integracijom. Žao mi je, što gospodin Korać, koji je govorio u ime poslaničkog kluba LDP nije prisutan, on je predložio rešenje da Srbija više ne gura građane na severu Kosova na neravnopravnu konfrontaciju i predložio je da Srbija pogura ili sugeriše Srbima na severu Kosova da sami reše svoje probleme sa Prištinom. To bi takođe bila neravnopravna konfrontacija i Srbi sa severa Kosova ne bi imali nikakva institucionalni kapacitet da reše svoje probleme sa Prištinom koje posebno podržano od strane međunarodnih činilaca uspostavljanja ne zavisnosti. Što se tiče, gospodina Mirovića, poštujem svakog poslanika i zato odgovaram na ta pitanja. Poštovani poslanici vi ste mi postavili. Time odgovaram i gospodinu Nikoliću i svima onima koji su postavili to pitanje. Moj stav je da ukoliko Srbiji bude postavljen uslov da li da uđe u EU pod uslovom da prizna ne zavisnost Kosova, kažem i jučem sam rekao stav moj kao predsednika Srbije, je ne. Ne samo eksplicitno nego i implicitno priznanje ne zavisnosti Kosova, apsolutno ne dolazi u obzir i zbog toga i vodimo pregovore i tragamo za modalitetima, rešenjima koja Srbiju ne vode prema implicitnom priznanju ne zavisnosti Kosova. Zato i postoje problem izmešu ostalog, zbog toga što se borimo za legitimne interese Republike Srbije i za interese srpskog naroda. Da li će Srbija voditi rat, time sam i odgovorio na pitanje kako ćemo štititi stanovništvo na Kosovu i Metohiji, ratom niko ne može da zaštititi stanovništvo na Kosovu i Metohiji, možemo samo mirom, možemo stalnim intervencijama, osvetljavanjima onih koji žele rat i nasilje. Možemo neprekidnom aktivnošću, tako smo uostalom zaštitili naše stanovništvo u pogromu 2004. godine. Tada je diplomatija, tada je naša neprekidna aktivnost dala rezultate, tada sam bio ministar odbrane, takođe ćemo i ovaj put, tako se i sada vladamo i tako smo zaustavili ovu intervenciju specijalnih jedinica "Rosu". Da li smo podneli prošle godine rezoluciju sa evropskim državama nakon pritiska vezanog za Sandžak, odnosno Rašku oblast i drugih pritisaka ne, nego smo podneli Rezoluciju sa dubokim uverenjem da možemo da pronađemo rešenje upravo u saglasnosti sa principom ne priznavanje implicitno, eksplicitno ne zavisnosti Kosova i Metohije i put Srbije prema članstvu u EU. Gospodinu Dačiću da odgovorim, da li su mu obećali da neće biti promene realnosti na terenu? To je bio naš zahtev i dobio sam uveravanja da će tako biti, ali mi nikada od tog zahteva nećemo odustati jer smatram u kolik dođe do promene realnosti na terenu to je moguće samo nasiljem, bilo kakva konsekvenca nasilne politike je neprihvatljiva za Srbiju i tog trenutka su pregovori i dijalog Prištine i Beograda dovedeni u pitanje. Sada da zaključim. Mir i stabilnost su prva i osnovna postavka politike Republike Srbije. Drugo, rešavanje problema Kosova kroz dijalog jer Albanci i Srbi su suštinski upućeni jedni na druge. Samo kroz dijalog mi probleme sa kojima se suočavamo možemo da rešimo. Treće, treba se boriti za legitimizaciju srpskih nacionalnih interesa i Republike Srbije u međunarodnim institucijama. To podrazumeva da mi prihvatamo i legitimne interese drugih naroda i albanskog naroda. Samo u tim okolnostima možemo da se izborimo za punu legitimizaciju naših interesa. Četvrto, takva politika predstavlja dogradnju naše politike na prostoru bivše Jugoslavije i ona je suštinski zaokret, to je odgovor vama gospodine Ostojiću, u odnosu na svu tradicionalnu politiku koja je vođena na prostoru Srbije u svim prethodnim godinama. Naša politika je suštinski miroljubiva. Naša politika podrazumeva poštovanje međunarodnih obaveza Republike Srbije, ali je to i politika u kojoj se borimo za legitimizaciju osnovnih, elementarnih interesa srpskog naroda. Pri tom uvažavamo interese svakog drugog naroda. To su temelji politike koju vodimo. Peto, uvažavanje legalne uloge međunarodnih institucija na Kosovu, što podrazumeva i neprekidno insistiranje, neprekidno insistiranje da se te institucije drže svojih jasno definisanih statusno neutralnih mandata. O tome ćemo u narednim danima, sa tim institucijama voditi težak i vrlo ozbiljan dijalog. Na kraju, da bismo nastavili takvu miroljubivu politiku, integracija Srbije u EU i čitavog regiona, uspostavljanja mira i bezbednosti za čitav prostor zapadnog Balkana i za Srbiju i na prostoru naše južne pokrajine, da budem potpuno jasan, mi moramo danas da se bavimo prioritetnim pitanjem. U narednim danima moramo da budemo izuzetno aktivni na prostoru KiM, da se usresredimo da ovaj konflikt oko administrativnih prelaza dobije svoju racionalnu formu, da vratimo stvari na pređašnje stanje i da nastavimo dijalog. Jer samo kroz dijalog i Srbi na KiM mogu imati budućnost. Samo kroz dijalog i građani Srbije i svi ljudi koji žive na ovom prostoru mogu imati imati budućnost i samo u EU svi zajedno možemo rešiti suštinske probleme, tradicionalne probleme ovog našeg zajedničkog balkanskog prostora. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospodinu Tadiću, predsedniku Republike Srbije. Zaključujem jedinstveni pretres. Zahvaljujem premijeru i ministrima u Vladi Republike Srbije, svim poslanicima na učešću u radu. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o predlogu deklaracije. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o jedinoj tački dnevnog reda sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem nedelju 31. jul 2011. godine u 00,50 časova kao dan za glasanje o tački dnevnog reda sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Zahvaljujem svima. Molim narodne poslanike da za tri minuta se spremimo da glasamo. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tački dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 155 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje po 1. tački dnevnog reda – PREDLOG DEKLARACIJE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE O AKTUELNOM STANjU NA KOSOVU I METOHIJI NAKON JEDNOSTRANIH I NASILNIH AKATA PRIVREMENIH INSTITUCIJA SAMOUPRAVE U PRIŠTINI. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na Kosovu i Metohiji nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini, u načelu. Od 203 prisutna poslanika, 179 je glasalo za, 18 protiv, četiri uzdržana, a dva nisu glasala. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog deklaracije, u načelu. Narodni poslanici Vlatko Ratković, Smiljana Milisavljević, Maja Videnović, Gordana Čomić i Jelena Trivan povukli su amandmane koji su podneli na Predlog deklaracije. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog deklaracije u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na celokupan tekst Predloga deklaracije, amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe "Demokratska stranka Srbije – Vojislav Koštunica". Molim da se izjasnimo. Od 203 poslanika koliko je prisutno, 78 je glasalo za, dva protiv, uzdržan niko, nije glasalo 123. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na celokupni tekst predloga deklaracija amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe DSS – Vojislav Koštunica. Molim da se izjasnimo. Od 203 koliko nas se izjasnilo, 78 je glasalo za, dvoje protiv, uzdržanih nije bilo. Nije glasalo 123. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na celokupan tekst predloga deklaracija na osnovu člana 161. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine amandman je podneo Odbor za Kosovo i Metohiju. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Od 206 poslanika, za amandman je glasalo 181. Protiv je bilo 18. Uzdržanih nije bilo. Nije glasalo sedmoro. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na alineju 2 preambula amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Molim da se izjasnimo. Od 206, za predlog amandmana je glasalo 64. Protiv četvoro. Uzdržani jedan. Nije glasalo 138. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na tačku 1. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Molim da se izjasnimo. Od 207 poslanika, za predlog amandmana je glasalo 64. Jedan protiv. Uzdržanih nije bilo. Nije glasalo 142. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na tačku 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim da se izjasnimo. Od 207 narodnih poslanika, koliko nas se izjasnilo, 63 je za. Protiv dvoje. Uzdržao se jedan. Nije glasao 141 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na tačku 5. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Molim izjašnjenje. Od 207 narodnih poslanika, za amandman je glasalo 62. Protiv niko. Uzdržanih jedan. Nije glasalo 144. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na tačku 5. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Molim da se izjasnimo. Od 207 poslanika, za predlog amandmana glasalo je 63. Dvoje protiv. Uzdržan niko. Nije glasalo 140. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu deklaracije u celini. Stavljam na glasanje Predlog deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na Kosovu i Metohiji nakonjednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Od 207 narodnih poslanika, za se izjasnio 181 poslanik. Protiv je bilo 20 poslanika. Uzdržanih je četvoro. Nije glasalo dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na KiM, nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o povredama Poslovnika, na koje su ukazali poslanici tokom sednice. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbe člana 103. stav 6. i stav 10. Poslovnika, prema kojima ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazloženje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u danu za glasanje. Saglasno navedenim odredbama Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, na sednici 30. jula 2011. godine, u 20 časova i 15 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim narodne poslanike da odluče da li je povređen navedeni član Poslovnika. Moraćemo ponovo da utvrdimo kvorum. Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da nas nema dovoljno da se izjasnimo o povredi Poslovnika, pa dozvolite samo da zaključim sednicu. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njoj, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Zahvaljujem na učešću u radu i želim da se odmorite lepo.