Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, želim da na početku ove rasprave u pojedinostima da kažem da tokom ove skupštinske rasprave smo imali mogućnosti da dodatno razmotrimo amandmane, da razmotrimo i ono što Skupština misli o određenim amandmanima Vlade Republike Srbije i kao što vidite, Vlada je usvojila neke amandmane, a jedan je povukla. U tom smislu želim da kažem da je jasno da Skupština postavlja Vlada i Vlada želi da obezbedi većinu za njene predloge u ovoj skupštini i u duhu demokratije, tako smo i postupili. U pojedinostima, javljaću se po amandmanima. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav SRS o Zakonu o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju smo vrlo jasno izneli u načelnoj raspravi i mi smatramo da ovaj zakon ne sme da se nađe u pravnom sistemu države Srbije. Članom 1. vi ste predvideli da se imovina vraća, ona imovina koja je oduzeta, da ne gubim vreme čitajući ceo član, posle 9. marta 1945. godine. Mi vas pitamo, gospodine Đeliću, na osnovu čega ste odredili granicu od kada vraćate imovinu? Zašto ne vraćate begovsku imovinu? Znate da su begovi imali poprilično vlasništvo na zemljištu na teritoriji Srbije. Zašto, pošto navodite na osnovu kojih sve zakona, 40 i nešto zakona, su vama osnov za vraćanje ove imovine, a mi tvrdimo da je upravo to razlog da to ne može da se radi, jer vi nabrajanjem zakona koje ovim zakonom faktički poništavate, zapravo potvrđujete našu tezu, da je ova imovina koju želite da vratite, oduzeta na osnovu zakona. Ako je nešto urađeno na osnovu zakona, pa makar i lošeg, ako je za oduzetu imovinu isplaćena naknada, pa makar i nepravična ne možete vi posle ovoliko godina da menjate tu istorijsku nepravdu. Nije sporno da ta naknada nije bila pravična, nije sporno da ti zakoni nisu bili pravični, ali dozvolićete, ne posle 60 godina, nego odmah kada vi odete sa vlasti, onaj ko bude skupštinska većina, imao bi i te kako razloga da poništava zakone koje ste vi donosili, jer su izuzetno loši i izuzetno štetni i za građane Srbije i za državu Srbiju. Dakle, takođe vas pitamo, zašto, pošto je jedan od razloga vraćanja oduzete imovine i agrarna reforma? Zašto ne agrarna reforma od 1919. godine iz vremena kralja Aleksandra, kada je takođe vršena agrarna reforma na osnovu prethodne odredbe za pripremu agrarne reforme, kako se to tako zvalo, pa je kasnije napravljen program agrarne reforme i ona je po tome izvršena. Ono što je vrlo interesantno, gospodine Đeliću, očekujemo zaista odgovor na ovo pitanje i molim vas da slušate, ako hoćete da učestvujete u raspravi, odgovor na pitanje – na osnovu čega ste predvideli da se vraća zemljište koje je eksproprisano do 1968. godine? Zakon o eksproprijaciji je postojao, postoji i postojaće, u ovom ili onom obliku. Iskreno se nadamo da će prva promena Zakona o eksproprijaciji biti ta, da se stavi van snage vaše nebulozno rešenje iz tog zakona, gde ste predvideli da investitor može da uđe u posed pre nego što se postigne dogovor o naknadi za eksproprisanu nepokretnost. Dakle, mi vam skrećemo pažnju i skrećemo pažnju i javnosti Srbije pre svega, da je ovo što radite nezakonito zato što vi ne možete ovim jednim zakonom da promenite istorijsku činjenicu, da je ova imovina oduzeta na osnovu 47 zakona i da je za tu imovinu isplaćena naknada, pravična ili nepravična, pitanje jeste, ali je činjenica da je isplaćena naknada. Zato mi u SRS smatramo da, to je jedan od razloga, o ostalima ćemo govoriti u toku rasprave, da ovaj zakon ne sme da se nađe u pravnom sistemu Republike Srbije Hvala.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Molim da se na osnovu člana 90. deo stenograma koji ću sada kazati, dostavi predsedniku Zakonodavnog odbora, narodnom poslaniku Vlatku Ratkoviću. Na osnovu člana 27. i člana 71. stav 1. zahtevam da se održi sednica Zakonodavnog odbora, sa jednom tačkom dnevnog reda, davanja mišljenja o usklađenosti sa Poslovnikom, amandmana na naziv Predloga zakona, naziv glave prve, naslov iznad člana 1. i član 1. a koji je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Molim službe Skupštine da ovakav dnevni red dostavi predsedniku Zakonodavnog odbora i da se na osnovu citiranih članova Poslovnika, ta sednica Zakonodavnog odbora održi u Poslovnikom propisanom roku. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, poslanici DSS su podneli amandman na član 1. predlažući da se umesto datuma 15. mart 1945. godine, kao neka donja granica nakon koje će se vraćati uopšte oduzimana imovina, da se to promeni. Suština amandmana je da se vrati imovina, prvo licima koji su tu imovinu izgubili od strane okupacionih vlasti to su najvećim delom bili Jevreji, ali nisu bili samo Jevreji nego i neke druge nacionalnosti, na primer Srbi. Doduše, vi ste taj deo amandmana, usvajajući amandman LDP usvojili i to je potpuno opravdano, da se žrtvama holokausta takođe vraća imovina. Mislim da je naš amandman širi, jer mi obuhvatamo, s jedne strane, imovinu koja je oduzeta od strane okupacionih vlasti, dakle, i žrtvama Holokausta i dalje imovinu koja je oduzeta pre nakon oslobođenja dela teritorije Srbije ili cele Srbije, jer u tom periodu od jeseni 1944. do marta 1945. godine jednom velikom broju ljudi je oduzeta imovina, šta više, jedan veliki broj ljudi je bez ikakvih sudskih presuda ubijen, a nakon toga im je oduzeta imovina. Krajnje je nepravično, da ne upotrebim neku ozbiljniju reč, da se njihovim pravnim naslednicima ne vrati oduzeta imovina. Podsećam da se to radilo bez ikakvih sudskih odluka. Radi se o bar 10 hiljada ljudi u Srbiji koji su najvećim delom izgubili živote samo zato što su bili imućni, a nakon toga je usledilo oduzimanje njihove imovine. Mi svi znamo da je toga bilo, da to nisu bili samo pojedinačni slučajevi, da je to bila prilično masovna pojava. Ako donosimo zakon o vraćanju oduzete imovine, onda sigurno treba i tu imovinu vratiti. Potpuno je opravdano što ste prihvatili amandman LDP da se obeštete žrtve Holokausta, ali niste prihvatili naš amandman koji pored žrtava Holokausta je ubrojao i one kojima je oduzeta imovina od strane okupatora, a nisu žrtve Holokausta i onima kojima je oduzeta imovina nakon oslobođenja Srbije, a do 15. marta 1945. godine. Uopšte ne razumem razlog zbog čega ste odbili ovaj amandman. Mislim da je bilo sličnih amandmana. Mi smo u amandmanu napisali – sva imovina posle okupacije 15. aprila 1941. godine, bez obzira da li od strane okupatora, bez obzira da li je od strane kasnije oslobodioce Srbije. Mislim da je bilo i amandmana drugih poslaničkih grupa koje ste takođe odbili sa sličnom idejom. Stvarno ne razumem zašto ste to uradili. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 35 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom,zajedno su podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, gospodine Đeliću, dame i gospodo narodni poslanici, mi nismo sumnjali da je taj propust koji smo uočili u članu 1. ovog zakona bio previd, a ne posledica neke namere. Zbog toga mislimo da je veoma važno to što se Vlada složila sa našim amandmanom i prihvatila da se posle stava 1. člana 1. usvoji i novi stav 2. u kome se kaže da se zakon koji usvajamo primenjuje i na vraćanje imovine čije je oduzimanje posledica Holokausta na teritoriji koju danas čini teritorija Republike Srbije. Time smo potvrdili svoje opredeljenje da zaista ispravimo te krupne nepravde sa kojima se sada suočavamo kao generacija koja ima tu vrstu odgovornosti i sa druge strane, to radimo na onaj način na koji je to uobičajno u svim drugim evropskim zemljama koje su usvajale zakone sa sličnom namenom, zakone o restituciji. Drago mi je što smo uspeli da, sarađujući sa Vladom, otklonimo tu zakonsku anomaliju i da kroz partnerstvo sa Savezom jevrejskih opština opštine Srbije ipak učinimo ovaj zakon boljim, kvalitetnijim i na takav način mislim da menjamo i sliku društva u kome živimo. Podsetiću vas da je Jevrejska zajednica postojala u Srbiji i da je gotovo biološko uništena u periodu okupacionih vlasti u saradnji okupatora i lokalnih vlasti. Postoji uredba predsednika Ministarskog saveta, Milana Nedića, i tadašnjeg ministra policije, Milana Aćimovića, kojom se praktično u Srbiji uspostavlja režim koji se ni po čemu nije razlikovao od režima u nacističkoj Nemačkoj, ako se govori o odnosu prema Jevrejima. Zbog toga je jako važno ispraviti tu grešku i propust koji smo uočili u zakonu. Ovo je bio jedan od uslova, ne ucena, ali jedan od principijelnih uslova za podršku LDP zakonu o restituciji.S obzirom da je ovaj amandman usvojen, kao i amandman na član 35, a mi smo poznati kao stranka sa vrlo jasnim stavom koji često iritira najstarije građane Srbije, na osnovu našeg insistiranja na poreskim reformama, iako mislimo da to radimo u njihovo ime, ovaj put smo povukli potez koji, pre svega, vodi računa o najstarijoj generaciji u Srbiji, a to je rok dospeća obveznica za lica starija od 70 godina. Vlada je predvidela da taj rok bude skraćen sa 15 na pet, a mi smo zatražili i dobili podršku Vlade za spuštanje te starosne granice na 65 godina, tako da će lica starija od 65 godina dobiti obveznice u roku od 10 godina, a ne 15, kako je to bilo predviđeno ovim zakonom. To je, ipak mislim, veliki iskorak koji omogućava najstarijim osobama u našem društvu da makar u tom dobu u kome se nalaze ostvare kakvu takvu materijalnu korist. Zbog toga, gospodine Đeliću, možete da računate na podršku LDP zakonu o restituciji, ne samo principijelno, s obzirom da je to jedan od zakona na koji godinama insistiramo, nego i vrlo konkretno, jer je kroz usvojene amandmane ovaj zakon apsolutno prihvatljiv za našu stranku.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Amandman koji je u pretresu jeste prihvatila Vlada, ali bez saglasnosti nadležnih odbora. On je u pretresu, tako da i predlagači amandmana imaju dva minuta, ako žele da iskoriste vreme za obrazlaganje amandmana. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, za poslaničku grupu Za evropsku Srbiju i poslanike Demokratske stranke nikada nije bilo sporno da je od izuzetne važnosti da se nepravda koja je učinjena Jevrejima za vreme Drugog svetskog rata ispravi. Činjenica da je amandman, koji je u prvobitnoj verziji bio podnet, imao u sebi, da kažem, skrivenu opasnost da se to možda neće odnositi samo na njih i da stvara nekakav kontinuitet vlasti sa vlašću od 1941. do 1945. godine, je za nas bila sporna samo u trenutku kada smo taj amandman videli. Ali, s obzirom na izmenu koja je učinjena na ovom amandmanu i čime je otklonjena ova potencijalna pretnja da se to odnosi na neke na koje ni vi ni mi ne želimo da se odnosi, za nas je ovaj amandman prihvatljiv i mi ćemo u danu za glasanje glasati za ovaj amandman, smatrajući da je on odnos društva, ne samo prema žrtvama i izjednačavanje svih onih koji su nevine žrtve, već i odnos prema jednom narodu koji je stradao užasno u Drugom svetskom ratu, ako želimo da i naš narod, koji je takođe stradao u Drugom svetskom ratu, ima pravo da traži isto takvo razumevanje u svetu. Hvala vam.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi od vremena predsednice poslaničke grupe. Reč ima potpredsednik Vlade, Božidar Đelić.
Srbija je od onih zemalja koja tada u Jugoslaviji nije imala autohtoni fašistički pokret i možemo biti ponosni na tu tradiciju. Mada je taj period bio buran, složen, možemo biti ponosni na reakciju građana i naše vojske koja je odbila da se priklonimo fašističkim snagama u Evropi u to vreme. Zbog toga, pravično je da danas i na ovaj način pokažemo otklon od bilo kakvog zaborava onoga što se desilo, ne zaboravljajući ono što se desilo i u Beogradu na Strom sajmištu, ali istovremeno i podsećajući na ono što je bio svetli momenat istorije i odbijajući bilo kakvu formu kontinuiteta sa kvislinški režimom Nedića. Što se tiče Republike Srbije, ovo nije poslednji korak u saradnji sa Jevrejskom zajednicom u Srbiji, ali ne samo sa njom, nego i sa drugim žrtvama holokausta. Radićemo na tome da projekat, o kome se toliko dugo priča, a još nije započeta njegova realizacija, a ta realizacija memorijala tamo gde su se desili ti zločini, gde je bukvalno za nekoliko nedelja 8.000 Jevreja izgubilo život, dece i žena, celih porodica u potpunosti, a posle toga skoro 30.000 Srba, Roma i drugih građana tadašnje Jugoslavije, to će biti predmet jednog specifičnog zakona. Ovde, na kraju, preuzimamo obavezu u ime Vlade da jedna takav zakon, koji će biti predmet konsultacija sa svim zajednicama koje sam ovde pomenuo, pa i zajednicama koje jačaju sećanje na antifašističku borbu, u Srbiji taj zakon će se naći pred ovim parlamentom do kraja mandata i ovog parlamenta i Vlade Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se sistematski negiraju istorijske činjenice. Dakle, nikada nije bilo sporno za SRS da svi oni koji su bili žrtve fašističkog terora u Drugom svetskom ratu treba da budu obeštećeni, i u moralnom, i u materijalnom, i u političkom, i u svakom drugom smislu. Ali, kada govorite o logoru Staro sajmište, ne znam kakve veze ima Srbija sa tim. Logor Staro sajmište nalazio se u Zemunu. Zemun je bio pod vlašću Nezavisne Države Hrvatske, a logor su držali Nemci. Niti današnja Srbija ima veze sa tim, niti je imala Nedićeva Srbija veze sa tim i uopšte mi nije jasno zašto bi sadašnja generacija građana Srbije i sadašnja generacija srpskog naroda trebala da snosi nekakvu materijalnu odgovornost za ono što se desilo u Drugom svetskom ratu. Mi smo vam rekli u načelnoj raspravi, za sve ono što se desilo u današnjoj Republici Srbiji u vreme Drugog svetskog rata zahteve za obeštećenje, gospodo, dostavite Nemačkoj i dostavite sadašnjoj Hrvatskoj. I današnja Nemačka nije baš tako čista kao što na prvi pogled izgleda. Mi smo u načelnoj raspravi slušali prilično idealističke priče o antifašističkim korenima EU, o tome kako je Dan Evrope u stvari dan pobede itd. Ne znam, gospodine Đeliću, da li je vama poznata činjenica da je jedan od osnivača sadašnje nemačke obaveštajne službe, BND, znate ko, Hitlerov general, general Rajhard Geler, koga je CIA 1945. godine angažovala da radi protiv Sovjeta u istočnom Berlinu, da prikuplja obaveštajne podatke. To je bila njegova cena da ne bude streljan. Dakle, da pristane da radi za Amerikance i da pristane da radi za Saveznu Republiku Nemačku. On je formirao ono što se danas naziva BND. Nisam čuo da je on bio neki veliki antifašista. Pa on je 1941. do 1945. godine učestvovao u masakru nad Jevrejima. Mislite da to sadašnja Nemačka ne zna? Zašto bežite od odgovornosti Hrvatske za zločine, ne samo nad Jevrejima, nego i nad Srbima u Drugom svetskom ratu, kao i Romima, pa, na kraju krajeva, i nad svim onim Hrvatima koji nisu prihvatali ustaški režim, a i takvih je bilo? Zašto pokušavate da amnestirate od odgovornosti sadašnju Hrvatsku za zločine koji su se desili u Drugom svetskom ratu? To što se oni danas nazivaju demokratskom državom, to što će za godinu dana da postanu članica EU, to što su već ušli u NATO pakt, to ne znači da u ideološkom i u političkom smislu nemaju nikakve veze sa Pavelićevom Nezavisnom Državom Hrvatskom. Ne znam zašto tovarite na leđa srpskog naroda odgovornost za nešto za šta on nije odgovoran. Čini mi se da je u pozadini cele ove priče pokušaj da se stavi jedan znak jednakosti, koga je pokušao da stavi Josip Broz Tito, da nikakve razlike nije bilo između Ante Pavelića, Draže Mihajlovića i Milana Nedića. Sve su to bili fašisti, sve su to bili saradnici okupatora, svi su bili isti, samo su se razlikovale boje i barjaci pod kojima su se borili. To jednostavno nije tačno, niti je Draža Mihajlović imao fašistička shvatanja, niti je ta shvatanja imao, koliko je meni poznato iz istorijske literature, Milan Nedić. Sa Pavelićem je sasvim druga priča, on je ideološki bio potpuno na strani nacista i sarađivao je sa nacistima mnogo pre nego što su Nemci okupirali Kraljevinu Jugoslaviju. Imajte te činjenice u vidu kada raspravljate o odgovornosti sadašnje Srbije za zločine koji su se desili u Drugom svetskom ratu, a pogotovo kada pokušavate da sadašnju generaciju građana Srbije opteretite nekim dugovima koji se objektivno nisu desili na teritoriji Srbije. Vlada Milana Nedićasa logorom Staro sajmište nije imala apsolutno bilo kakve veze. Čak su vrhovnu upravu nad logorom na Banjici imali Nemci, odnosno Gestapo. Imajte te činjenice u vidu kada raspravljate o ovoj temi.
Iskorišćeno je četiri minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, član 1. Predloga zakona o vraćanju oduzete imovine i amandmani koji bi tretirali vreme od 6. ili 17. aprila 1941. godine su prihvatljivi za poslanike SPO, iz razloga što je, recimo, samo OZNA je osnovana 13. maja 1944. godine. Od tog momenta počinju likvidacije i stavljanje na spiskove ljudi, da su neprijatelji, da im treba oduzeti imovinu. U Maglajskoj ulici u Beogradu prebirani su spiskovi ljudi koji su streljani i niko sa tog spiska nije mogao biti skinut. Imamo i primer Dragiše Vasića, kome su Nemci spalili kuću 1941. godine. On je u međuvremenu rehabilitovan, njegova imovina je oduzeta, ali samo renoviranje kuće je pripalo Nemcima, okupatoru, što je prihvatljivo, ali je neprihvatljivo da jedan Dragiša Vasić, vrhunski intelektualac i čovek koji je antifašističkoj borbi žrtvovao sebe maksimalno, ne može da ostvari pravo na povraćaj svoje imovine. Pitao bih ministra zbog čega je uzet 15. mart kao datum vraćanja imovine, obzirom da su likvidacije od strane "oznaša" počele mnogo ranije i da je zločina i svega onoga što je prethodilo oduzimanju imovine bilo mnogo ranije.
Iskorišćen je jedan minut i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, vrlo je ozbiljno pitanje koje se ovde otvara i zbog toga bih zamolio sve poslanike da razumeju koliko odgovornosti prati svaku izgovorenu reč. Gospodine Martinoviću, mi na svakom drugom pitanju možemo da vodimo partijske borbe, ali u Skupštini Srbije svako ko govori u ime našeg društva sa ambicijom da pomogne Srbiji, ne sme da izgovori reči koje ste izgovorili vi. Apsolutno manipulišete sa činjenicama i zloupotrebljavate pravo koje vam pripada kao poslaniku. Nemojte da ovde dokazujemo ljubav prema Srbiji tako što ćemo prebrojavati lične žrtve u ratovima koji su ostali za nama. Mislim da je naša obaveza da Srbiju gradimo na takav način da svojoj deci osiguramo onaj život na koji ni mi kao generacija nismo imali pravo, a to je život u miru, bez straha za sopstvenu budućnost. Niko nije govorio o Starom sajmištu, niti smo se bavili adresama na kojima su vršeni masovni zločini. U pravu ste, bilo ih je i na Starom sajmištu, bilo ih je i na šupama na auto-komandi, bilo ih je i na Banjici. Mi govorimo o nečemu drugom. Govorimo o pravu Jevrejske zajednice, koja je zbrisana u Srbiji 1941. godine, da ostvari onu vrstu slobode koju danas vraćamo naslednicima imovine koja je oduzeta 1944. ili 1945. pa nadalje, govorim o martu 1945. godine. Uredba o pripajanju imovine Jevreja Srbiji je vrlo jasna. Nju je potpisao Milan Nedić. Ne želim da izvlačim analogiju između Nedića, Pavelića, Draže Mihajlovića i da ulazim u tu raspravu. Neka se to radi na nekom drugom mestu, ne ovde u Skupštini. Mi tražimo, dobro je što je Vlada to razumela, da i Jevreji kojima je oduzeta imovina u Srbiji imaju pravo na povraćaj te imovine. Ta imovina je oduzeta, pripojena Srbiji i 1945. godine je ta imovina postala državna imovina zemlje u kojoj živimo. Zgrade u Beogradu, škole, to treba vratiti naslednicima i omogućiti na takav način ispravljanje te istorijske nepravde. Gde su ljudi stradali, nažalost, previše je takvih mesta i adresa i ni na kakav način ne želimo da ulazimo u tu priču, ona nema nikakve veze sa ovim amandmanom. Govorimo o imovini i pravu Jevrejske zajednice, naslednika ljudi koji su stradali, da tom imovinom raspolažu, na principima na kojima raspolažu i svi drugi u Srbiji, ništa više. Dobro je što je Vlada ispravila. To nije bio namerni propust. U konsultacijama je bilo jasno da će se to rešiti, sa korekcijama koje su ponuđene. Da ne bi bilo mogućnosti za bilo kakvu manipulaciju, to je nešto što je prihvatljivo, ali nemojte da izvlačimo analogije između četnika, ustaša, partizana i da ulazimo u tu priču. To je vređanje ljudi koji su već jednom ubijeni.
Iskorišćeno je tri minuta i 10 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, dva minuta replike.
Dame i gospodo narodni poslanici, slažem se sa gospodinom Jovanovićem da svi mi treba da radimo u interesu naše dece, ali ne mislim da se u interesu naše dece radi tako što se sadašnja politička situacija i sadašnja srpska država gradi na istorijskim lažima i neistinama. Pokušavam da ubedim i potpredsednika Vlade i kolege narodne poslanike da u srpskom narodu u Drugom svetskom ratu nije postojao antisemitizam kao masovna pojava i da ono što se dešavalo u Srbiji, u tom ostatku ostataka Srbije, gde je ingerencije imala ta famozna Nedićeva vlada, dešavalo se, pre svega, zato što je taj ostatak ostataka srpske države bio pod nemačkom upravom. Bilo je usijanih glava i u srpskom narodu, koje su iz ideoloških razloga ili zbog pomodarstva, zbog vremena u kome su živeli, koketirali sa idejama nacizma, ali to su bili pojedinci. Na kraju krajeva, čuveni jevrejski intelektualac iz Beograda Enriko Josif je odao priznanje srpskom narodu zbog hrabrog držanja u Drugom svetskom ratu, kada je Srbija bila okupirana. Dakle, onih pojava koje su zabeležene u Nemačkoj, u NDH, u Mađarskoj, nije bilo u Srbiji. Nije bilo masovne podrške srpskog naroda nacističkim idejama. Zločini nad Jevrejima su se u Srbiji dešavali, pre svega, u režiji nemačkog okupatora. Nije sporno da se Jevreji obeštete, ali ne razumem, gospodine Jovanoviću, zašto te zahteve za obeštećenje ne usmerite ka sadašnjoj Nemačkoj? Zašto bi vaša, moja deca ili deca bilo kog građanina Srbije bila odgovorna za ono što je u Srbiji uradio nemački okupator? To je ono što mi ne razumemo.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, pravo na repliku, dva minuta.
Mislim da je paradoksalno da ovde raspravljamo da li bi imovina Jevrejskoj zajednici u Srbiji bila oduzeta da Srbija nije stradala u Drugom svetskom ratu. Naravno da ne bi. Niko nije rekao da je srpsko društvo antisemitsko društvo i da su ovde ljudi jedva čekali priliku da se obračunaju sa Jevrejima. Govorimo o činjenici da je Jevrejska zajednica u Srbiji stradala, između ostalog i zbog toga što su postojali saradnici okupacionih snaga. Postojale su kvinslingške vlasti u Srbiji. Zašto ne možemo od Nemačke to da tražimo? Zbog toga što je uredba, na osnovu koje je ta imovina oduzeta, vrlo jasna. Član 1. kaže: "Imovina onih Jevreja koji su 15. aprila 1941. godine bili državljani bivše Kraljevine Jugoslavije ili bili bez državljanstva, ali se nalaze na srpskom području, pripada Srbiji, bez ikakve naknade." Ta imovina je 1945. godine postala imovina nove države. Mi samo želimo da se ispravi ta istorijska nepravda, koju istovremeno smatramo velikom i ispravljamo prema pripadnicima drugih naroda. To nema nikakve veze sa poistovećivanjem srpskog društva sa bilo kojim drugim društvom u kome postoji antisemitizam kao vrednost, ali isto tako moramo napraviti razliku između onih koji su bili sramota za Srbiju, a i danas su sramota. To konstantno revidiranje istorije, čiji smo taoci poslednjih nekoliko godina, dovodi nas u poziciju da uopšte raspravljamo o tome da li treba žrtvama posle 70 godina i na ovakav način omogućiti neku vrstu naknadne pravde. Dobro je što je to Vlada prihvatila.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku, dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada ako ćemo stvari da svodimo na apsurd, onda smo i mi Srbi stradali u Drugom svetskom ratu u tom delu Srbije kojim je upravljala Nedićeva Vlada. Kažite kome ćemo mi Srbi da podnesemo zahtev za obeštećenje, ima li neka međunarodna ili domaća instanca gde će pripadnici srpskog naroda da traže obeštećenje zbog zločina koji su se desili u Drugom svetskom ratu? To je jedna stvar. Druga stvar, gospodine Jovanoviću, 1946. godine donet je Zakon o ne važnosti pravnih propisa donetih pre 6. aprila 1941. godine i za vreme neprijateljske okupacije. Po sili tog zakona ta uredba ministarskog saveta generala Milana Nedića se proglašava pravno ništavnom. Ne znam zašto se sada na nju pozivate kada je ona još godinu dana posle završetka Prvog svetskog rata proglašena nevažećom, kao da nikada nije ni doneta. Ako ćemo da iznosimo sve istorijske činjenice, onda hajde da ne prećutkujemo one koje nam ne odgovaraju. Taj zakon je donet i taj zakon i dan danas važi. Recimo, u Vojvodini se upisi u zemljišnu knjigu vrše znate na osnovu kog zakona? Na osnovu tog zakona zato što je tim zakonom propisano da se svi propisi koji su doneti pre 6. aprila 1941. godine primenjuju kao tehnička pravila ako ne postoje važeći pravni propisi koji regulišu određenu materiju. Recimo, zakoni o zemljišnim knjigama su u Kraljevini Jugoslaviji doneti 1930. i 1931. godine. Posle toga zakona o zemljišnim knjigama nije bilo i za sve vreme socijalističke Jugoslavije upisi u zemljišnu knjigu su vršeni na osnovu tog zakona iz 1946. godine. To su činjenice, ako ćemo da baratamo činjenica. Ako nećemo, onda hajde da kažemo – moderna Srbija, to je Srbija podignuta na lažima, na neistinama i na samo onim činjenicama koje nama odgovaraju, a ono što nam ne odgovara to ćemo da gurnemo pod tepih.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika.
Mislim da bi vas opomenuo Šešelj da je sada ovde u sali, siguran sam u nešto tako. Naravno da je 1946. godine donet taj zakon i to između ostalog opisuje tu zemlju sa kojom se brutalno obračunava deo našeg društva godinama kao zemlja koja ipak nije bila toliko loša, makar je imala vrlo jasan stav i izražene vrednosti recimo po pitanju o kome mi sada raspravljamo. Donet je zakon 1946. godine, stavljene su van snage i proglašene ništavnim sve pravne norme okupacionih vlasti, kao što se vi rekli, apsolutno ste u pravu, ali su posledice ostale. Donet je zakon, ali nije vraćena imovina. Sada se imovina vraća i mi govorimo o tome da je kompromitujuće za društvo vratiti imovinu jednom delu našeg društva, a drugi deo zanemariti, samo o tome. Apsolutno ste u pravu, van snage su stavljene sve pravne norme, ali su posledice ostale i mi danas o tome raspravljamo, ni o čemu drugom. Što se tiče stradanja srpskog naroda, ako govorimo o naknadi, o ratnoj šteti onda je međudržavnim sporazumom između Jugoslavije i Nemačke, sporazumom između Tita i Branta to pitanje rešeno. Nemojte sada ovde da otvaramo raspravu o kompenzaciji za ratnu štetu, autoputu, nuklearnoj centrali "Krško", novcu koji smo dobili. To je tema za drugu generaciju. Ovde raspravljamo o vrlo konkretnom pitanju, zakonu o restituciju, vraćanju imovine. U pravu ste, pravne norme su odavno proglašene ništavnim, ali su posledice ostale. Imovina nije vraćana tada. Uredba Nedića je poništena, ali imovina nije vraćena onima kojima je na osnovu te uredbe imovina oduzeta. Mi sada želimo to da ispravimo. Pre svega, gospodine Martinoviću, to je simboličan gest. Nažalost, jako je malo naslednika žrtava holokausta, gotovo niko nije preživeo obračun 1941. godine u jevrejskoj zajednici u Srbiji i to je činjenica.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Molim vas da ovim krugom repliku zatvorimo.
Ako je ta uredba gospodine Jovanoviću iz 1942. godine proglašena pravno ništavnom, ne znam zašto onda mašete sa njom u Narodnoj skupštini. Komunistička vlast, da ne bi bilo nikakve zabune, posle drugog svetskog rata nije pravila nikakvu razliku kada je reč o oduzimanju imovine između Srba, Jevreja, Hrvata ili bilo koga drugog. SRS je generalno i načelno protiv donošenja zakona o restituciji iz mnogo razloga. Ako je bilo i slučajeva nepravednog oduzimanja imovine posle Drugog svetskog rata, ta nepravda ne može se ispraviti tako što će se posle 70 godina napraviti nova nepravda, pa sadašnja generacija građana Srbije koja je ionako prezadužena, juče ste se gospodine Đeliću zadužili za novih milijardu dolara ako se ne varam. Izvinite, ko će da snosi troškove ove finansijske restitucije kojoj ćete vi da pribegnete u ovom zakonu? Kažite mi gde su pare, ima li para? Ako ima para, super, evo vratite, ali tih para nema. Narod grca u dugovima, prezadužen je, ljudi skaču sa mostova, ubijaju se, itd. Vi mislite da će ova, sadašnja ili neka buduća generacija građana Srbije time što će da oduzima od usta svoje dece da ispravi, kako vi kažete, nepravdu koja je učinjena posle Drugog svetskog rata. Pitanje je da li u svim slučajevima oduzimanja imovine zaista bilo nepravde. Nemoguće je, kao što je i danas nemoguće da se neko na pošten način obogati za dve godine, pa kupi pet hotela, dva rudnika i pet skupocenih automobila. Tako ni posle Prvog svetskog rata nije bilo moguće tako se brzo obogatiti na pošten način. Mislite da su svi ti rentijeri, vlasnici rudnika, hotela, stotina hektara poljoprivrednog zemljišta bili pošteni? Nisu.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, izvolite.
Upravo zbog toga što se i vi sami rekli da ne želite da pravite razliku između žrtava toga vremena treba i podržati ovaj naš amandman, jer je nehotično napravljena razlika i mi smo na to ukazali. Dobro je što je Vlada prihvatila, što je prihvatila DS, ZES, verujem da će i druge stranke za tako nešto glasati, da to nije sporno. Sve drugo o čemu vi razgovarate nema mesta raspravi u ovom članu. Da li nam je potreban zakon o restituciji ili ne, zašto ga donosimo, koliko je on pravedan, ko će to finansirati, to su teme o kojima smo razgovarali u raspravi u načelu i postoji član 36. gde se definiše kako će biti izvršena isplata, odakle se obezbeđuju sredstva, iz privatizacije protiv koje se vodi kampanja u Srbiji i sredstava pribavljenih konverzijom zemljišta koja je nesprovodiva i treći je budžet. Znači, to je tačno, građani Srbije će finansirati zakon o restituciji, ali građani Srbije su ostvarili i neku korist i to je pre svega važno zbog pravne sigurnosti, a kako su sticali svoja bogatstva pre Drugog svetskog rata, nemojte da mi danas o tome raspravljamo. To nema nikakve veze sa ovim.
Završen je krug replika. Narodni poslanik Bojan Đurić, pa narodni poslanik Ivan Andrić.
Mislim da ćete brzo dobiti pravo na repliku gospodine Martinoviću. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, o tome odlučuje predsedavajuća.) Gospodin Jovanović je govorio o političkim ili civilizacijskim argumentima protiv ovakvog stava SRS, odnosno gospodina Martinovića. Moram samo da ukažem na situaciju da je ovde bilo izvesnih pravnih falsifikata u smislu odbijanja svake vrste odgovornosti tadašnje kvislinške Vlade za ono što se dešavalo van tadašnjih formalnih granica ostatka Srbije, odnosno pre svega u logoru Staro Sajmište. I tada i danas, gospodine Martinoviću, postoji jedno pravilo i u našem i u međunarodnom pravu koje se zove "non refluman" koje zabranjuje bilo kojoj državi da na teritoriju druge države, odnosno preko granice isporuči ili na bilo koji drugi način prebaci lice ako mu tamo preti opasnost od smrti, ubistva ili bilo kakve vrste progona zbog rasne, verske, etničke mržnje, razdora ili netrpeljivosti. Ako hoćete da govorimo i o srpskim žrtvama, mislim da to isto pravilo treba da važi recimo za izbeglice iz Republike Srpske Krajine koji su negde u leto ili početkom jeseni 1995. godine hvatane po Srbiji i prisilno odvođene nazad na teritoriju Republike Srpske Krajine, zapravo u Arkanov kamp u Erdutu, gde su mnogi od njih smrtno stradali, a većina prošla sa teškim fizičkim ili mentalnim posledicama. Republika Srbija nikada nije isplatila naknadu štete tim licima ili njihovim naslednicima, iako ima odgovornost za to zbog toga što ih je ona prebacila na teritoriju druge države, odnosno u Republiku Srpsku Krajinu, Republiku Hrvatsku, kako god hoćete. To isto pravilo mora da važi i za ponašanje Nedićeve Vlade, odnosno kvislinških vlasti tokom Drugog svetskog rata.
Iskorišćeno je minut i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo, Nedićeva vlast nije bila suverena i Nedića niko nije pitao da li će Nemci iz Beograda da prebacuju Jevreje u Zemun. Dakle, Nedić o tome nije odlučivao. Drugo, gospodine Đuriću, izvinite, ali vi iz LDP ste licemerni. U Drugom svetskom ratu je bilo nemoralno da isporučujete ljude tamo gde znate da se neće poštovati njihova ljudska prava, a danas se zalažete za saradnju sa Haškim tribunalom, iako znate da svim onim Srbima koji su isporučeni u Haški tribunal, a tu vam je Vojislav Šešelj živi dokaz, Slobodan Milošević živi dokaz, itd. apsolutno se ne poštuju ljudska prava. Kažite mi gospodine Đuriću kakva je suštinska razlika? Pustite ideološke magle o antifašizmu EU i NATO pakta. Kakva je suštinska razlika između onog što su čini Nemci u Drugom svetskom radu i ovde u Srbiji u Beogradu i sa onim šta se danas dešava u Hagu? Koji je to sud koji za osam godina Vojislavu Šešelju ne može da donese ni prvostepenu presudu? Jel to nije fašizam? Jel to nije kršenje ljudskih prava i sloboda? Ovde ste na silu boga menjali i kršili Ustav Republike Srbije. Uredbama propisivali saradnju sa Haškim tribunalom. Direktno primenjivali statu Haškog tribunala. Pitaj boga šta sve niste radili da biste živo srpsko meso isporučili u Hag, ljudima koji tamo ne obezbeđuju optuženicima ni elementarnu lekarsku negu, gde ljudi sami na sebe dižu ruku, gde se presude ne donose po pet, šest ili osam godina. Izvinite, kakva je suštinska razlika između Hitlera i onih koji danas vode EU, NATO pakt i taj vaš famozni Haški tribunal. Nikakve razlike nema. Dakle, suštinski je sve isto. Srpski narod je bio žrtva i onda i srpski narod je žrtva i danas. Vi iz određenih dnevno političkih razloga to ne želite da priznate.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, pravo na repliku.
Vidite gospodine Martinoviću, očigledno crpite inspiraciju u nastupima ljudi koji dokazuju da niste usamljeni u svom doživljaju sveta. Juče je u Generalnoj skupštini UN govorio jednako inspirativno državnik na takav način da je većina normalnog dela te skupštine napustila skupštinu tokom njegovog govora. Mi ne želimo da napustimo sednicu parlamenta, ali mislim da takvim idejama zaista nije mesto uSkupštini Srbije. Porediti koncentracione logore, ubistva ljudi u masovnim zločinima sa sudskim procesima koji teku na način na koji ste vi opisali je više nego neprimereno. Što zaista ne razumem, kad takvom zaključku može da dovede nekoga ko posmatra našu raspravu ovde. Ako vi želite da izjednačite koncentracione logore i odluku ove zemlje da zbog toga što je bila nesposobna da vodi računa o sebi, pa je od sebe napravila ono što nikad u svojoj istoriji nije bila, sada trpi sramotu kojoj je izložena kroz suđenja pojedincima u Haškom tribunalu, poredite sa ubistvima stotina hiljada ljudi. Onda to nije politika, to je domen medicine u koju ja ne želim da ulazim. Ali, poštedite LDP bilo kakve komparacije na takav način. Dodirnih tačaka nema između naših politika i to je nešto što je za nas apsolutno prirodno. Ali, ako govorimo o odnosu prema tako bitnim pitanjima, onda to prevazilazi politiku. To nije više pitanje našeg programa, to je pitanje elementarnog ljudskog morala i pristojnosti. On mora da postoji u svakoj stranci u svakom političaru pa i u vama. Nemojte na ovakav način da kompromitujete sve nas koji ovde sedimo, jer odavde nećemo izaći, pošto ovde ne gostujemo.
Dva minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Aleksandar Martinović. I ovo je zaista poslednji krug replika. Posle toga narodna poslanica Nada Kolundžija, želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, obraćam se vama i pozivam se na član 106. i 103. i molim vas se svi zajedno pridržavamo onoga što Poslovnik propisuje, a to je da se držimo dnevnog reda. Ja vas zaista molim da nedopustite međusobne rasprave u kojima neko daje sebi za pravo da iz svojih ideoloških ubeđenja ili svog političkog diskursa na prošlost, sadašnjost i budućnost vređa druge, omalovažava čitave narode i njihove istorije i njihove tragedije. Molim vas, da ne dopustite. Mi danas ovde raspravljamo o zakonu o restituciji. To nema veza sa ideologijama, nema veze sa istorijama u kojima svako možda može da gleda ko je bio u pravu, a ko nije bio u pravu. Ono što je smisao i poruka ovog zakona jeste da je nekim ljudima u nekom periodu učinjena nepravda. Da smo mi kao društvo obavezni da tu nepravdu ispravimo u granicama mogućnosti koje ove društvo ima, a ne da ovde prebrojavamo žrtve, da utvrđujemo da li je neko bio nevina žrtva ili je to zaslužio, i da li je neko nekoga isprovocirao, pa je zato dobio ono što je treba da dobije. Dakle, to nikako ne sme biti predmet naše današnje debate. Ja vas molim da svakog govornika podsetite na to.
Nema povrede člana 106. iz prostor razloga što je sadržaj čiji ste obrazlagali se odvija kroz replike. Dakle, moj izbor je ili da ne dozvoljavam replike ili da, kada dozvolim replike vodim računa da se razmena replika između narodnih poslanika, koji nekad po prirodi stvari, a nekad namerno, i to je poslanička komunikacija izazivaju, odnosno stvaraju osnov za repliku nekog drugog kolege narodnog poslanika. Ako sam uopšte propustila da reagujem, u sadržajima diskusija koje nisu bile replike, nego vezano za temu dnevnog reda, ja se zaista izvinjavam i od sada ću vrlo pažljivo dok bude trajala rasprava o temi dnevnog reda podsećati sve one koji ne znaju šta je holokaust, na definiciju holokausta. Ako postoji manjak znanja o tome šta je holokaust, zašto je holokaust različit od bilo kod drugog strašnog zločina u istoriji ljudske civilizacije, onda je on sadržan u definiciji holokausta. Molim vas, da bez obzira na svoje političke stavove, mišljenja, ideologije, da jako pažljivo vodimo računa da se u pretresu u pojedinostima, ako je tema holokaust pažljivo držimo definicije da je to jedini događaj koji je definisan kada je zakonom uređena i u stvarnosti ostvarena industrija smrti jednog naroda zato što je drugačiji, a odlukama drugog naroda koje je te zakone doneo, pa vas na to upozoravam, a odluka o tome da dozvolim replike je donošena u skladu sa mojom procenom o tome da je tako najbolje staranje o dnevnom redu. Pravo na replike, molim vas da koristite u skladu sa tim institutom u Poslovniku. Ukoliko se zanesemo i primetim da je postala rutina da se u dogovoru izaziva replika, onda kao što znate davanje prava na repliku je diskreciono pravo predsedavajućeg i neće biti dato, što mislim da neće koristiti atmosferi na sednici Narodne skupštine. Te tako sada ima još narodni poslanik Aleksandar Martinović pravo na repliku i narodni poslanik Mirko Čikiriz je želeo da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 27. Pridružio bih se onome što je rekla gospođa Kolundžija, a i što ste vi sada rekli u vašem izlaganju. Ovo nije običan dan.
Narodni poslaniče, nisam rekla da sam prekršila poslovnik tako da meni ne možete da se pridružite.
Ali ovo nije običan dan u Narodnoj skupštini i molio bih da se držimo teme dnevnog reda jer su oči javnosti…
Molim vas, narodni poslaniče o tome je dato objašnjenje. Diskusija zbog koje je intervenisala narodna poslanica Nada Kolundžija nije se odvijala kroz vreme koje je dato za obrazlaganje amandmana ili je dato predsednici, ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa ili je dato poslaničkim grupama, nego kroz replike. Za replike ne može biti primenjen član 106. o obavezi da govore narodni poslanici o dnevnom redu, jer replika po prirodi stvari izlazi iz teme dnevnog reda, tako da vas molim ...
Molio vih vas samo da se u buduće u raspravi, držimo teme dnevnog reda i da govorimo o povraćaju imovine. Ništa više. Hvala.
Molim vas, da poštujemo institut slobode i prava koje nam omogućava član 103. da govorimo o povredi Poslovnika. Zloupotreba prava je jednako loše kao nemati pravo. Molim vas da sa zahvalnošću imamo svest o tome koje sve slobode i prava imamo na raspolaganju u Poslovniku. Dakle, narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika. Dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo ja zaista se više neću povodom ovoga javljati za reč, niti ću da kažem gospodinu Jovanoviću da je nenormalan i da je bolestan, niti ću da prebrojava žrtve....
Ne, to nećete da kažete narodni poslaniče, jer je to kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Zahvaljujem. Zloupotrebili ste pravo na repliku i molim vas da ovo upozorenje o kršenju Poslovnika shvatite vrlo ozbiljno. Narodni poslanik Ivan Andrić, želi da govori u okviru vremena poslaničke grupe. Izvolite. Izvinite, narodni poslaniče, bili ste registrovani u elektronskom sistemu. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović, želi da koristi vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani predsednici i predstavnici Vlade, uvažene koleginice i kolege, ja bih zaista se vratio na ono što jeste suština ovog zakona, a to je ispravljanje nekih istorijskih nepravdi i zato bih se osvrnuo i apelovao na sve kolege, da se ne služimo zamenom teza i da se ne bavimo masiranjem istorijskih poluistina u ideološke svrhe. Zloupotreba istorijskih poluistina, najčešće vodi u kršenje prava, a Boga mi i u zločin. I zbog toga je možda dobro da se ne bavimo istorijskim poluistinama, jer ako otvorimo stranice antisemitizma u Srbiji, onda bismo mogli možda da podsetimo i neke da pogledaju knjigu Vladike Nikolajeva Velimirovića - Poruke Srbima kroz Tamniški prozor. Pa, onda da sebi postavimo pitanje o antisemitizmu u Srbiji. Bolje da se vratimo temi i da o tim stvarima ne raspravljamo, ima nas ovde koji mnogo znamo o tome. Hvala.
Jedan minut i 14 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Nemate pravo na repliku. Možete da govorite o temi dnevnog reda, u okviru vremena poslaničke grupe. Želite da govorite o povredi Poslovnika? (Da.) Izvolite.
; Povređen je član 107. Poslovnika koji govori o dostojanstvu Narodne skupštine. Ono što sam hteo da kažem, maločas bez želje da bilo koga vređam, hteo sam da citiram jedan duboko human ...
Ne možete, narodni poslaniče, da zloupotrebljavate pravo da dobijete reč da govorite o povredi Poslovnika. Ne možete zloupotrebljavati to pravo. Zato postoji član 103. koji mene obavezuje. Narodni poslaniče, ja pažljivo slušam sve što govore narodni poslanici i vodim sednicu u skladu sa Poslovnikom. Nemate pravo da zloupotrebljavate Poslovnik. Zahvaljujem. (Aleksandar Martinović, s mesta:Valjda imam pravo na dva minuta) Ako ne znate ko kaže da nemate pravo da zloupotrebljavate Poslovnik, ja vas upućujem na Poslovnik i na ovlašćenja predsedavajućeg. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. i član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, član 2. definiše odluke na osnovu kojih je imovina oduzimana, a koja će biti predmet vraćanja. Ono na šta smo mi ukazali ovim članom je da spisak ovih odluka ne obuhvata brojne odluke kojima je značajna ivovina oduzimana. Postoje odluke iz 1944. godine, kojima je imovina oduzimana i to su odluke antifašističke narodnooslobodilačke Skupštine Srbije i predsedništva antifašističke Skupšitne Srbije. Dalje, postoje brojne odluke opštinskih skupština kojima imovina oduzimana. Zakon ne obuhvata slučajeve kada je imovina oduzimana pod prinudom bez ikakve odluke. Postoje brojni dokazi da je imovina oduzimana kroz pravne poslove, ali pod pretnjom, daleko ispod tržišne vrednosti. Mi ne kažemo da je to lako dokazati, ali je zakon morao da otvori mogućnost da svi kojima je imovina oduzimana na takav način, vrlo lako mogu da dokažu da su bili vlasnici imovine do nekog drugog trenutka, da su onda prestali da budu, bilo da postoji odluka ili ne i u tim slučajevima je trebalo dokazivanje imovine ostaviti svim oštećenim strankama. Druga stvar, zakon ima jednu ozbiljnu nelogičnost. Pre svega se odnosi na imovinu koja je oduzimana u periodu neposredno posle Drugog svetskog rata, ali je materija Zakona o eksproprijaciji, kojima je u stvari imovina kroz eksproprijaciju uzimana uz naknadu, jedino što je ta naknada bila daleko ispod tržišne vrednosti. Znači, ne obuhvata period posle rata, nego se u zakonu kaže do 1968. godine. To je drugi ozbiljni nedostatak. Godine 1968. su donete izmene zakona o eksproprijaciji, izmene i dopune tog zakona, ali je imovina nastavljena da bude oduzimana u slučaju građevinskih objekata, do izmene zakona iz 1999. godine, a u slučaju građevinskog zemljišta do 2001. godine. Tek nakon 1990. godine u slučaju objekata i tek nakon 2001. godine u slučaju građevinskog zemljišta, plaćena je realna tržišna naknada za tu imovinu. Ne postoji ni jedan razlog, ako se već i materije zakona odnosi na Zakon o eksproprijaciji, da to ne budu 1990. i 2001. godina, jer je osnovna stvar za ovaj zakon da on bude pravedan, da ne napravi nove nepravde. Drugi ozbiljan nedostatak na koji ukazujemo je taj da u velikom broju slučajeva, ljudi koji su ostali bez imovine, neće imati pravo na povraćaj, jer nisu obuhvaćeni samo ovim formalnim aktima. Znači, sa jedne strane je sužen broj lica koji imaju pravo na vraćanje imovine, a sa druge strane, količina, drugim članovima zakona, brojnim izuzecima je praktično onemogućeno vraćanje u naturi. Nažlost, Vlada amandman nije prihvatila, uz prilično uvredljivo obrazloženje. Isto obrazloženje se odnosi na 99% podnetih amandmana, da se amandman ne prihvata, jer su predložena rešenja bolja. Kada bi poslanici podneli takav amandman, Zakonodavni odbor bi ga odbio kao pravno nepostojeći. Uvek možete da kažete u obrazloženju – moj predlog je bolji. Kakvo je to obrazloženje? Molim da mi se vreme računa, gospođo Čomić, ja sam završio, ali ovih minut i po od ovlašćenog predstavnika.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Vučković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Šerif Hamzagić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Arsenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović.
Ja sam u sklopu ovog zakona predložio da se pored propisa koji su navedeni da se uvrsti i zakon o proglašavanju opšte narodnom imovinom seoskih utrina, pašnjaka i šuma, imovina zemljišnih urbanih i njima sličnih zajednica kao i graničarskih, imovnih opština. Cilj mi je bio da se obuhvate i oni zakoni po kojima je pojedincima oduzeta imovina. Prema tome, neshvatljivo mi je obrazloženje gde se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što se u članu 2. precizno definisani propisi na osnovu kojih se oduzima imovina koja će biti vraćena na način propisan predlogom zakona. Činjenica je da je i ovaj zakon postojao i po njemu je oduzeta imovina, ili je postojala ili nije postojala. Ne vidim razloga zašto se na neki način vrši diskriminacija u odnosu na one ljude koji su oštećeni po ovom zakonu. Razumeo bih da mi je obrazloženje dato da je po ovom zakonu problem rešen ili da nije tačno, ali ako već postoje takvi slučajevi, mislim da bi bilo logično da je Vlada i moj predlog amandmana prihvatila. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč?(Da.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč. Izvolite.
Svima onima koji gledaju ovaj prenos, a u ime čije je, kao i u ime SPO, gospodin Gojković podneo amandmane, dugujem izvinjenje zato što gospodin Gojković danas nije u prilici da zbog neodložnih obaveza da obrazlaže ove amandmane, pa ću pokušati da uradim u njegovo ime. Naime, mi smo i na pravnom fakultetu u svoje vreme imali saznanje da je oko 38 zakonskih propisa bilo koji su direktno zadirali u ličnu svojinu po razno raznim osnovama i građani su po tim osnovama protivpravno im je oduzimana imovina. Međutim, vidimo i kroz amandmane koje su podnosili narodni poslanici, kao i kroz amandman koji je podneo gospodin Gojković, da je bilo još nekih drugih oblika odnosno osnova po kojima je oduzimana imovina. Jedan od tih oblika po kojima je pod prinudom i prisilom građanima oduzimana imovina to je imovina koja je oduzimana na osnovu podržavljenja ugovorom o poklonu ili izjavom o poklonu učinjenom u korist države nekog društveno pravnog lica, seljačke radne zadruge itd. Ne zaboravimo da je to vreme posle Drugog svetskog rata. Ne zaboravimo da je veliki otpor bio i kod seljaka formiranja seljačkih radnih zadruga, ali da je tadašnja vlast imala jednostavan recept za svakoga ko se tome protivio -jednostavno, dva oznaša u kožnim mantilima vam zakucaju na vrata, donesu ugovor, ako ne potpišete ugovor da zemlju dajete u Seljačku radnu zadrugu ili ne potpišete neki drugi ugovor kojim državi dajete zemlju, zna se šta sledi. Sledi vam višegodišnja robija, sledi vam oduzimanje cele imovine, sledi možda Goli otok. Zamolio bih, pošto je ovde sada gospodin Dušan Petrović, da razume i stavove SPO, verujem da je razumeo, ali ovo kažem zbog javnosti, restitucija je nešto što je temelj programa SPO. Kod pisanja zakona i odluke da li ćemo u konačnoj verziji podržati zakon, držimo se pre svega naših programskih načela, držimo se interesa države, ali pre svega smo pokušali da najbolji način zaštitimo interese onih kojima je oduzeta nepravično imovina i koji oni skoro 70 godina nisu koristili. Izgubili su ogromnu količinu materijalnih dobara, a u onoj ljudskoj patnji, poniženju, o toj nematerijalnoj šteti i golgoti kroz koju su ti ljudi prošli, zaista je suvišno pričati. Zbog toga ćemo mi u raspravi po amandmanima pokušati zaista da ukažemo, bez bilo kakvih ideoloških predrasuda, jer je ljudima oduzimana imovina različitih nacionalnosti, različitih ideologija, da pokušamo da što više približimo to vreme i vratimo to vreme. Mnogo je igranih filmova, jedan od njih je "O pokojniku sve najlepše", u kome je na jasan način prikazan otpor seljaka da se da zemlja za iskopavanje nekog rudnika u kome nije ni bulo rude, ali OZNA je radila to što je radila. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč?(Ne.) Na naslov iznad člana 3. i član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč?(Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Podneo sam amandman na član 2, niste me prozvali.) Narodni poslaniče, pročitan je taj amandman. On je prvi u sledu amandmana na član 2. Proverite u stenogramu. Molim vas da ostvarite u stenogram. Molim stenografsku službu i sekretara da narodnom poslaniku Aleksandru Martinoviću omogući uvid u stenogram, odnosno o pitanju "da li neko želi reč" i hronološkom redu amandmana na član 2. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ovim amandmanom smo tražili da se briše naslov iznad člana 3. i član 3. To je značenje pojedinih izraza i sada u tom članu 3. postoji 14 tačaka gde se zaista na svojevrstan način prosto licitira sa nekim pojmovima. Ne možete pojam imovine da promenite nekim posebnim zakonom. Po definiciji, imovina je skup imovinskih prava. Za potrebe ovog zakona objekat imovinskog prava tretirate imovinom, a da nepričamo o ovim drugim pojmovima – šta je zahtev zavraćanja, šta je podnosilac zahteva. Nemojte to da radite, to nije dobro. Glavna stvar koja se tiče ovog plana i svih naših članova u ovom zakonu jeste sledeće. Ne može se tumačiti tako da državama ugovornicama nameće bilo kakvu opštu obavezu da vrate imovinu koja im je preneta pre nego što su ratifikovale konvenciju. Srbija je postala član Saveta Evrope u martu 2003. godine. Protokol jedan uz konvenciju postao je obavezujući za nas od tog datuma. Sve ono što se desilo pre toga nemamo obavezu kao država da regulišemo na ovakav način kako vi to činite. Ukoliko, ne daj Bože, prođe ovakav predlog zakona, onda dajete u ruke opasan materijal i EU i svim dokazanim neprijateljima srpskog naroda i Republike Srbije da se pozivaju na ovaj vaš zakon i pritiskaju po ovom pitanju. Šta se kaže? Nije nametnuo bilo kakvo ograničenje na slobodu država ugovornica da određuju obim restitucije imovine i da biraju uslove pod kojima se saglase da vraćaju imovinska prava bivših vlasnika. Vi ćete ovde da nametnete sa većinom da smo se navodno saglasili i stvorićete nepotrebno obavezu na račun Republike Srbiji i svih njenih građana iz koje nećemo moći da se izvučemo, pokušavajući navodno da rešite neku nepravdu, a vi nemate kredibilitet za rešavanje nepravdi. Zašto? Evo, odgovorite građanima Republike Srbije šta je bilo sa 3416 stanova koje su 1997. godine podeljeni u režiji Skupštine grada. Anketni odbor je zasedao, naložio javnom pravobraniocu šta treba sve da se uradi. Ako vi u tekućem vremenu ne možete da postupite po vašim tekućim odlukama gde izražavate javni interes, sa kojim pravom ulazite u "krive drine" od pre 70 godina? Ovo ne možete da rešite, ne želite da rešite ovo, a želite po svaku cenu pod pritiskom, doduše nije ni bog zna šta teško da naprave pritisak prema vama, pošto ste vi njihovi čauši ovde. Stvarate obavezu za decu koja tek treba da dođu, za sve poreske obveznike u ovako prezaduženoj Srbiji, a onda princip javnog interesa, koji mora da vas rukovodi, vama zabranjuje da ovakav predlog zakona date. Niste dali ograničenje državljanstvo, niste dali ograničenje prebivalište, niste ni jedno ograničenje koje je moguće ugradili u ovaj zakon nego se hvalite da ste turbo-liberalni, sve na izvolte i samo podgrejavate očekivanja kod nekih, a neki se i ne kriju, znate i sami, javno vam ovde kažu, vratiće se folksdojčeri. Zato vam je nemački ambasador bio na javnom čitanju. Vrši monitoring nad vama. Da li ste ispunili uslove za ono što ste primili? Primili ste to da ste na vlasti. Sećate se kako se Velja hvalio kako je u postavi donosio pare iz Mađarske. Čitate li ovaj Vikiliks i ove depeše? U svakoj od tih depeša se prepoznaje interes neprijatelja srpskog naroda. Vi služite njima, a ne radi ispravljanja nepravde.
Narodni poslaniče, ja vas molim o temi dnevnog reda. Član Poslovnika…
Pričam o članu 3, o tačkama 1. do 14, jer tamo ima i podnosilac zahteva i zahtev i predmet obeštećenja itd. Zamolio bih vas da čitate Predlog zakona, da biste se kandidovali za razgovor sa mnom.
Čitam i amandmane i vaše i osnovni tekst zakona. Dakle, vaš amandman je da se to briše u pretresu u pojedinostima. Molim vas da to obrazložite i da ne skrećete sa teme dnevnog reda. To je upozorenje. Nastavite.
Nastaviću samo da snimim ovo. Vrlo precizno obrazlažem jednu po jednu tačku. Znači, pozivanje na neki moralni princip, pozivanje na pravdu, a ne na nepravo, jer je imala i ta dijalektika pre nekoliko dana. Vi niste ovlašćeni to da radite. Vi nemate kredibilitet…
Narodni poslaniče, amandman koji ste podneli je da se naslov iznad člana 3. i član 3. brišu. Molim vas, član 106. i da govorite o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, ja pričam na svoj način o zahtevu za povraćaj, o pravu na vraćanje imovine, o pravu na obeštećenje, osnovici obeštećenja…
Narodni poslaniče, teče pretres u pojedinostima. Član Poslovnika vas i sve druge poslanike obavezuje da u pretresu o pojedinostima govore o temi dnevnog reda. Tema dnevnog reda je pretres u pojedinostima. Vreme na raspolaganju za vaš amandman imate, kao i vreme poslaničke grupe, kao što to ima i predsednik, ali je obaveza da poštujete član koji mene izričito obavezuje da primenjujem kaznene mere, ukoliko poslanik odbija da govori o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, skrenuo bih vam pažnju da postoji tačka 3. u članu 3, pod aktom o podržavljenju…
Narodni poslaniče, skrenula bih vam pažnju na tekst vašeg amandmana.
Moj tekst amandmana glasi – da se briše član 3. To što tražim da se briše je i tačka 3. u članu 3. a to je akt o podržavljenju. Moj amandman se odnosi i na pravo na vraćanje imovine ili obeštećenje iz tačke 6, moj amandman se odnosi i na tačku 8. osnovica obeštećenja, moj amandman se odnosi i na tačku 11. podnosilac zahteva, i na tačku 12. korisnikom vraćanja imovine ili obeštećenja podrazumeva se itd. Ne želim da čitam ovo viđenje predlagača povodom ovih pojmova, već ukazujem koliko je to pogrešno napisano i kada neku argumentaciju koristim da bi dokazao da je to pogrešno, to moram da stavim u jedan kontekst, da ovaj zakon nema ustavni osnov, da ne postoji ovakva obaveza Republike Srbije, a ukoliko vi stvorite obavezu Republike Srbije ovim zakonom, onda praktično stavljate kamen oko vrata Republike Srbije da ona potone. Znači, ne postoji obaveza ni ustavna, ni bilo kakva međunarodna. Zašto se trkate sa EU,ko više mrzi Srbiju?
Od ukupno zabeleženih osam minuta, pet minuta ste iskoristili, od toga dva minuta kao osnov za obrazlaganje amandmana i tri minuta od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varta, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremon. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. i na sve članove u kojima se pominju reči "Agencija i Agencija za restituciju", amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 3. govori o značenju pojedinih izraza, koja se u ovom zakonu upotrebljavaju, to je 1. član na koji smo mi podneli amandman i to na tačku 4. gde reč "agencija" zamenjujemo reči "uprava" koja će se nazivati po našem predlogu "uprava za vraćanje imovine i obeštećenje". Kada sam dobila mišljenje Vlade, bila sam uverena, pošto je to već bilo na nekoj drugoj, trećoj stranici, da ste ovaj amandman usvojili, jer je tako sitno nama dostavljen ovaj materijal, da ono "ne prihvata", nisam primetila i nisam verovala da ste usvojili svega dva, tri amandmana i bila sam prosto začuđena, verujući u trenutku da ste konačno shvatili, da značaj poslova koji se obavljaju po ovom zakonu, zaslužuju da ih obavlja organ uprave koji je u sastavu Vlade, i obradovala sam se za kratko da je ovaj amandman usvojen. Međutim, lepo i jasno piše da se amandman ne prihvata sa obrazloženjem koje je dato za 99% odbijenih amandmana, a to je da je predloženo rešenje prikladnije. Građanima Srbije objasniću zašto ovo rešenje smatram neprikladnim, neprimerenim, već da amandman SNS jeste ono što ste morali da usvojite. Poslovi i nadležnosti za vraćanje imovine ne mogu da se povere javnoj agenciji. Prema Zakonu o javnim agencijama, one mogu da obavljaju, prvenstveno, stručne i razvojne poslove, kod čijeg obavljanja nije neophodan stalan nadzor Vlade. Vi to znate, zato što je to u Zakonu tako napisano, upravo da bi se izbegao kod agencija neposredan politički nadzor. Međutim, agencije se uglavnom osnivaju tamo gde agencija može, za razliku od organa uprave, da određene poslove obavi delotvornije, sa manje troškova, i ako može, da se finansira iz cene usluga koje obavlja. Vi ste tu ključnu razliku koja utiče da neke poslove obavlja agencija ili organ uprave ovde potpuno prevideli i potrebu kontrole Vlade i kontrole parlamenta nad izvršavanjem ovog zakona i potrebu ga se taj nadzor obavlja i ono što je isključeno kod agencija, kao potreba neposrednog nadzora a ovde neophodno, vi ste stavili u istu ravan. Ne radi se ni o kakvim razvojnim i stručnim poslovima što Zakon o javnim agencijama kaže, već zaista o poslu organa uprave u najužem smislu. Vi ste gospodine Petroviću pravnik i verujem da razumete o čemu govorim, i s obzirom na to da je reč o vrednosti posla teškom preko dve milijarde evra, da li smatrate primerenim da agencija nad kojom Vlada ne može da ima po definiciji, odnosno važećem zakonu neposredan nadzor i kontrolu, pa i ovaj parlament, treba da radi taj posao u ovoj formaciji kako ste predložili? Poznato vam je da postoje veliki problemi u zakonitosti rada mnogih od agencija koje postoje, o tome da vi kao Vlada i mi kao parlament i građani Srbije, u čijoj službi ste i vi i mi, nismo u prilici da baš na najbolji, najefikasniji i zakonit način javnosti predstavimo koliko te agencije kontrolišemo. U ovom poslu je to nedopustivo. Obaveza vraćanja imovine je civilizacijska obaveza i to niko ne može da ospori, i međunarodna obaveza i obaveza na putu pristupanja EU pred međunarodnom zajednicom. Nemojmo uopšte da se čudimo što smo jedan zakasneli posao ostavili za krajnji trenutak. Zato je potpuno neprihvatljivo da jedan tako odgovoran ali i politički osetljiv, a rasprava je ovih dana to pokazala, obavlja javna agencija nad kojom imate samo potrebnu i nepotpunu kontrolu kao Vlada koja će ovaj zakon trebati da izvršava. Ono što izričito isključuje i diskvalifikuje jednu bilo koju agenciju da radi ovaj posao je pre svega Zakon o javnim agencijama i zaista ne znam zašto ovaj amandman niste prihvatili. Očigledno da je ovde potreba da se ustroji agencija, opet se zaposle neki ljudi, opet će biti problem ko i koliko prima plate za to, da li neki organ kontrole nadzora, kako god ga nazivali, ima pravo na mogućnost i stručnost da ima uvid u rad te agencije, a kada u javnosti krene nezadovoljstvo zbog načina na koji ona veliki deo posla nedefinisan ovde oko procena vrednosti, pravične dopune, onde gde nije dovoljno isplaćeno po nekim ranijim zakonima, stvore u javnosti problem, onda ćete reći – šta da radimo, postoje zakonska ograničenja? Da ponovim…. (Predsedavajuća: Izvinite, narodna poslanice. Moja je greška. U šestom minutu sam vas slučajno prekinula. Molim vas samo da se prijavite.) Kada bih znala kada ste vi mene isključili, a ne znate ni vi. Ništa, reći ću da je to potpuno neprihvatljivo. Mi po Zakonu o agencijama, koje se bave stručnim i razvojnim poslovima, ni zbog političke osetljivosti vrednosti ovog posla, ni potrebe da se zadovolji pravda da ovaj posao radi agencija nad kojom Vlada nema neposrednu kontrolu, niti Skupština i Vlada prave neophodan nadzor. Kada se budu desili problemi sprovođenja ovog zakona u praksi, a proisteći će iz mnogih ne definisanih ovde kriterijuma za to koji je pravni sledbenik, na primer, zadužbine, o čemu ćemo kasnije govoriti o tome da li treba i koliko dopuniti tada nepravičnu naknadu za neku već vraćenu imovinu i kada to proizvede krupne probleme, vi ćete onda reći – nemoćni smo, Zakon o javnim agencija je takav. Usvojili ste zakon o restituciji, kolokvijalno rečeno, koji nama sada ne omogućava da se u to mešamo. Kao što je svojevremeno rekao jedan od vaših istaknutih članova kojeg danas nema, gospodin Đinđić – nemojte da dođemo u situaciju da nešto bude činjenično stanje i da onda kažete nemoćni smo. Ovo je trenutak da ne stvorimo uslove za činjenično stanje koje ide na štetu građana Srbije, ugleda Vlade, ali i ugleda ovog parlamenta, gde je još moguće da blagovremeno izmenimo ovaj član zakona amandmanom, kako vam je SNS predložila. Hvala na pažnji.
Uz još jedno izvinjenje, nenamernom kretnjom ste bili isključeni sa mikrofona, od šest minuta. U tom trenutku je minut i 45 sekundi, dva minuta amandmana i onda četiri minuta i 45 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
U obrazloženju zašto se odbija ovaj amandman stoji, kao i u drugim obrazloženjima – amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Pokazaću vam da predloženo rešenje nije prikladnije, nego je prikladnije ovo koje je predloženo amandmanom. Reagovali smo na definiciju osnovice obeštećenja, koja po vama podrazumeva ukupnu vrednost predmeta obeštećenja, utvrđenu od strane nadležnog organa u skladu sa ovim zakonom, a u skladu sa ovim zakonom, osnovica obeštećenja se obračunava ovako. Prvo, ukupan iznos obeštećenja ne može da pređe dve milijarde evra. Tu ste stavili granicu. Dalje ste rekli da se dobije osnovica tako što se utvrđuje u evrima iznos obeštećenja, konkretno za svaki pojedini slučaj, tako što se osnovica obeštećenja pomnoži koeficijentom koji se dobije kada se stavi u odnos iznos od dve milijarde evra, to je onaj vaš maksimum, i iznos ukupnog zbira osnovice obeštećenja utvrđenih rešenjima o pravu na obeštećenje, uvećanog za procenu neutvrđenih osnovica iz člana 5. Iz toga proističe da ljudi kojima ne može u naturi da se vrati imovina, a vi ste se potrudili ovim zakonom da to budu u što je moguće manjoj meri, taj naturalni povraćaj, da će oni dobiti obeštećenje u novcu u vidu državnih obveznica u iznosu koji ne sme da pređe 500 hiljada evra ikada, u najboljem slučaju po njih je 500 hiljada evra, a može biti mnogo manji iznos od 500 hiljada evra zahvaljujućim ovim koeficijentima iz člana 31. i ovom stavljanju u odnos ukupne mase sa ukupnim zbirom osnovice obeštećenja. Zašto? Ako se naduvaju osnovice obeštećenja i neka imovina koja ne može u naturi da se vrati proceni se na tri miliona, pa se tako uradi u velikom broju slučaja, pa se tu uključe i onima kojima treba povraćaj po osnovu eksproprijacije do 1968. godine, pa se onda uradi tako da to budu i svi drugi, onda će ispasti da će neko za imovinu koja mu se nije vratila u naturi, koja iznosi dva miliona, u procenjenoj vrednosti dobiti 30 hiljada evra, teoretski da. I to je ključna nepravda zakona. Zato to mora da se kaže. Vi kažete da ste amandman odbili zato što je neprikladan. U čemu je neprikladan? Vašoj potrebi da zavrnete sve one kojima ne želite da vratite u naturi imovini.
Da li još neko želi reč? Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Srđan Miković.
Gospođo potpredsednice, gospodine ministre, u članu 3. predložio sam da se tačka 10) menja i da glasi – pod pojmom bivši vlasnik podrazumeva se fizičko ili pravno lice (zadužbina, profesionalno-strukovno udruženje lekara, advokata i sl), koje je bio vlasnik oduzete imovine u momentu podržavljenja. Usvajanjem predloženog amandmana posebno se ističu primeri pravnih lica koja se mogu pojaviti kao bivši vlasnici oduzete imovine. Tu bih samo dao primer Advokatske komore Vojvodine, koja je osnovana 1921. godine i mnogi advokati su tokom više decenija doprinosili sticanju imovine same Advokatske komore Vojvodine. Slična situacija je i sa profesionalnim strukovnim udruženjima lekara. Mislim da je bilo zgodno da se kada se već pominju pravna lica da se osim zadužbina kao pravna lica istaknu i profesionalna strukovna udruženja lekara i advokata. Tu mislim na one koji imaju kontinuitet do današnjeg dana i pravno sledbeništvo.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i član 4. amandman jepodneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman jepodneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Pročitaću član 4. - imovina se vraća u naturalnom obliku ili se daje obeštećenje u vidu državnih obveznica Republike Srbije i u novcu u skladu sa ovim zakonom. Ovim amandmanom mi faktički tražimo supsidijarnu restituciju i predlažemo da se član 4. menja i glasi – da se imovina vraća u naturalnom obliku ili se nadoknađuje u vidu druge odgovarajuće imovine iz državnog fonda, a tržišna novčana naknada isplaćuje se samo ako vraćanje u naturalnom obliku nije moguće. Obrazloženje da je neophodno zakonom predvideti supstituciju ili zamensku restituciju oduzete imovine drugom imovinom iz imovine republičkog fonda, a prema evidenciji republičke Direkcije za imovinu i odgovorima koji su dati na upitnik Evropske komisije. U Srbiji je u više navrata predviđena supstitucija, i to Zakonom o načinu i uslovima priznanja prava i vraćanju zemljišta koja je prešlo u društvenu svojinu po osnovu poljoprivredno-zemljišnog fonda i konfiskacijom zbog neizvršenih obaveza iz obaveznog otkupa poljoprivrednih proizvoda, po osnovu Zakona o vraćanju utrina i pašnjaka selima na korišćenje i Zakona o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama. Smatramo da bi predloženo rešenje povredilo član 20. stav 2. Ustava Republike Srbije, u kome se kaže da dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava se ne može smanjivati. Pored svega ovoga, smatramo da je ovo rešenje pravednije. Država je uzela, država vraća. Jednostavnije je, nepokretnost se daje za nepokretnost. Pod broj tri, ovim rešenjem se ne opterećuje dodatno budžet Republike Srbije, niti građani koji daju svoja sredstva u budžet Republike Srbije, jer imovinu nisu oduzimali pojedincima građani Republike Srbije, već država, pa budući da država i raspolaže odgovarajućom imovinom, znači, svuda tamo gde je moguće da država izvrši supstituciju smatramo da je to potrebno. Obrazloženje za odbijanje ovog amandmana je da je to u suprotnosti sa osnovnim konceptom Predloga zakona, a ja bih još jednom pomenuo da smo mi u Zakonu o restituciji, koji smo Narodnoj skupštini Republike Srbije predali još 1991. godine, predvideli ovakvo rešenje. Znači, povraćaj imovine, supstitucija ili novčano obeštećenje.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković, predstavnik poslaničke grupe URS.
Zahvaljujem, gospođo potpredsedniče. Obećao sam da ću da podsetim kako je to nekad jedan poslanik, obrazlažući i diskutujući pojedinačno po svakom amandmanu, počinjao uvek ovako – ovaj zakon je loš, ali ovaj amandman je dobar. Dakle, u toj parafrazi, ističem stav koji duboko zastupam i u koji iskreno verujem i tvrdim da restitucije nema nikakve, ni čestite, ni pravedne, ni kako god da je zovemo, bez supstitucije. Dakle, bez supstitucije nema restitucije. To je sve ostalo priča o trošenju budžetskih sredstava, kroz ovakav ili onakav vid obeštećenja, koji u svojoj suštini neće na kraju biti ni obeštećenje, nego će biti isplata nekih naknada koje nikakve veze nemaju ni sa tržištem, ni sa vrednostima nekretnina, ni sa očekivanjima koja su do sada izazvana kod svih onih građana koji imaju pravo ili se nadaju bar da će ga ostvariti u vezi sa primenom ovakvog jednog zakona. Dakle, u danu za glasanje ću iz sve snage vrlo zdušno podržati ovaj amandman. Moja je poruka da i drugi amandmani, da sad ne govorim stalno uvek jedno isto – ovaj zakon je loš, a ovaj amandman je dobar, koji imaju u sebi tu poruku, da bez supstitucije nema restitucije, imaće moju nepodeljenu podršku. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 50 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić.
Došli smo do spornog člana 4, gde zaista poslaničke grupe pokazuju način na koji vide rešenje ovog problema. Mada, ono što mislim da će se sa ovim zakonom na kraju desiti, biće to jedan mehur od sapunice, jer velika su nadanja, velika su očekivanja, a male su mogućnosti. Vreme je prošlo, ako pričamo o istorijskoj nepravdi, to je malo čak i degutantno, jer istorijske nepravde i ni jedne nepravde koje su učinjene ne mogu da se isprave, a najmanje mogu da se isprave zakonima. Materijalna dobra će se delimično, kako reče kolega, kao neke naknade nekima isplatiti. Između ostalog, ovde postoji još uvek neprebrojan broj između pedeset i sto hiljada ubijenih ljudi po razno raznim osnovama u tom periodu, u obračunu oko postojeće i nepostojeće ideologije, postojećeg i nepostojećeg izdajstva i onoga što su tadašnji brzi politički komesari videli kao neku svoju šansu da uspostave još bržu pravdu, oni isti politički komesari koji su držali jedan prst u nosu, a drugi u obaraču. Danas mi treba da u ovom visokom domu nađemo neko rešenje kojim ćemo brojne preživele žrtve tog kratkog i burnog uspostavljanja neke pravde ispraviti. Dakle, radi se o obeštećenju koje se procenjuje na neke dve milijarde evra. Mi smo predložili amandmanom da se imovina vraća u materijalnom obliku, u vidu materijalne restitucije ili u novcu. Dakle, to je jedan od načina na koji Nova Srbija vidi da mogu biti obeštećene žrtve tog vremena te, opet ću reći, istorijske nepravde, ali pravog obeštećenja tu neće biti. Ako se ne pristupi izvršenju zakona odmah, ta istorijska nepravda će postati još veća. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) `Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Rade Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Narodni poslanik Zoran Šami ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, i ovo je amandman koji, kao i ovi prethodni amandmani, se odnosi na to da se, osim vraćanja direktno imovine i osim plaćanja naknade, uvede međustepen, a to je supstitucija ili zamena imovine. Mi smo u obrazloženju napisali da predlažemo taj amandman zato što to odgovara i bivšim vlasnicima, ali i državi. Sad ću to da obrazložim. Naime, jasno je da ima mnogo situacija kada se autentična imovina ne može vratiti, kao, na primer, poljoprivredno zemljište. Čovek je imao njivu na Dušanovcu. Tamo je sada petospratna kuća, centar grada praktično, jer njiva na Dušanovcu više nema. Ne vidim razlog zašto se čoveku ne može ponuditi pet ili deset kilometara dalje druga njiva. Njiva zaraslih u korov ova država ima koliko god hoćete u svom vlasništvu. Ne vidim zašto se jednostavnom supstitucijom to ne može vratiti. Drugo, stanovi. Čovek je bio vlasnik stana, taj stan je oduzet kad je oduzet, a u međuvremenu je promenio pet-šest puta vlasništvo. Poslednji vlasnik ga je verovatno kupio za realnu vrednost, platio, i ne možete mu, naravno, oduzeti pravo da stanuje u stanu koji je legalno kupio. Ali, zašto država ne bi bivšem vlasniku ponudila drugi stan? Neka stan, recimo, košta sto hiljada evra, pa umesto da mu plati sto hiljada evra, država za 25 hiljada evra može da sazida nov stan. Može tako da sazida novih osam hiljada stanova, koliko je, otprilike, oduzeto. Time će, prvo, da uštedi sama sebi pare, odnosno da uštedi pare poreskih obveznika, a istovremeno da podstakne stanogradnju, što je, naravno, u interesu države, da zaposli ovu vojsku nezaposlenih ljudi. Mnogo je jeftinije za državu da gradi namenski stanove, da bi bili vraćeni bivšim vlasnicima, nego da im isplaćuje novac, pogotovo ako je taj novac neadekvatno obeštećenje. O tome ćemo kasnije govoriti. Umesto svega toga, za sve ove amandmane dobili smo odgovor da se oni odbijaju jer su suprotni konceptu zakona. U tome i jeste stvar, što je koncept zakona pogrešan. Koncept zakona je pogrešan, gospodo. Taj zakon, ja sam rekao, ne valja ništa, on je loš i licemeran, jer mi kobajagi hoćemo da rešimo problem, a zapravo svi su svesni da ga nećemo rešiti. Vi ćete nekome kome je oduzeta imovina koja vredi pet miliona evra u najboljem slučaju, imate plafon od 500 hiljada evra. Ima ljudi kojima je oduzeta imovina koja vredi pet miliona evra, to da znate, i to ne mali broj. Šta sad? Znate, dešavalo se onoliko puta posle Drugog svetskog rata, ne samo da je oduzimana imovina, nego je kao oduzimana imovina, pa je nešto plaćeno, a to nešto je jedan hiljaditi deo od realne vrednosti. Dakle, uopšte ne razumem zašto se zamena, odnosno supstitucija ne primenjuje kao metod, zašto je ova Vlada pobegla od jednog normalnog načina rešavanja ovog problema. Jedino što prihvatam, to je da je ovo suprotno koncepciji zakona, ali prosto zato što koncepcija zakona ne valja ništa.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Ovaj amandman je u duhu amandmana koji smo i mi podneli. Pošto je evidentiran najveći deo oduzete imovine, utvrdilo se da je preko 90% oduzete imovine poljoprivredno zemljište u državnom vlasništvu ili u vlasništvu nekih propalih poljoprivrednih zadruga itd. Ako putujete Srbijom i ako vidite ogroman zemljišni kompleks zarastao u korov, trnje, u koji niko nije ušao decenijama, znajte da je to državno zemljište. To zemljište bi sigurno prihvatili mnogi vlasnici u okviru takvih kompleksa, jer oni znaju da je njihova parcela, ali bi sigurno najveći deo, to smo u razgovoru sa njima nedvosmisleno saznali, prihvatio da im se vrati adekvatno zemljište. Za nas je takođe neprihvatljiva logika da, sa jedne strane, imamo zemljišne komplekse u zadružnoj svojini, u državnoj svojini, koji su opustošeni, koji se uopšte ne obrađuju decenijama a, sa druge strane, da to ne možemo da vratimo vlasnicima, već onda moramo, na teret svih građana Srbije, da im dajemo obveznice. Mislim da ima vremena još uvek da Vlada razmisli da li je to logično, da li je to u interesu Vlade, u interesu oštećenih, u interesu svih nas. Po nama, ova logika i obrazloženje koje smo čuli u raspravi u načelu nije prihvatljivo, jer se tu pominjalo da je moguće da naslednici, pošto je dug vremenski period, pa ih ima više, povedu mnogobrojne sudske sporove. Tako je moguće da vode sudske sporove i oko obveznica i oko vraćanja u naturalnom obliku. Ako se naslednici ne slažu, oni se neće složiti ni oko jednog vida vraćanja i ako žele da idu u sudski spor, oni će naći razloga da idu u sudski spor. Prema tome, mislim da taj argument nije validan i mislim da je u najboljem interesu ove vlade da se prihvate ovakvi amandmani koji predviđaju supstituciju.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Jugović ima reč.
Takođe bih hteo da podržim amandman na član 4. koji se tiče supstitucije, iz razloga što ne stoji obrazloženje Vlade. Ne možemo prihvatiti stvaranje animoziteta prema žrtvama time što ćemo sada govoriti kako bi državu mnogo koštalo to ukoliko bi rešenje bila supstitucija za vraćanje oduzete imovine. Nemojmo zaboraviti da je država za 70 godina korišćenja, "oznaši", njihova deca, svi oni koji su koristili imovinu kojima je imovina oteta, ubirala nekakve prihode koji su u mnogo većem obimu od one količine novca, obveznica koje bi ovim zakonom bili vraćeni. Moram primetiti da država mora voditi računa i o moralnom pravu, pre svega, da ne možemo diskriminisati nikoga, da ne možemo praviti jednu situaciju u kojoj ćemo imati dve zgrade jednu pored druge, jedna koja će biti vraćena, koja će vredeti četiri ili pet miliona evra, a druga koja će biti plaćena 500.000 evra. To je neprimereno i neprihvatljivo.
Iskorišćeno je minut i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Nikola Novaković. Izvolite.
Amandman koji je podneo narodni poslanik Vlajko Senić, u suštini, pojednostavljuje sve ove amandmane koji se odnose na uvođenje vrlo normalnog principa zamenske restitucije ili supstitucije, time što samo jednim terminom, a to je "zamenskom obliku" koji treba dodati u članu 4. posle izraza "naturalnom" ili se daje obeštećenje, što ostaje isto, u principu otvara vrata za ono što bi dalo suštini restitucije. Ovo je odbijeno zbog koncepta. Tu se i razlikujemo. Ponosan sam što se razlikujemo. Mislim da nije zbog koncepta odbijen amandman, jer su u izlaganju potpredsednika Đelića spominjane komplikacije i problemi. To je tačno. Ovakav zakon izaziva ogromne probleme i tek će ih izazvati i u svom sprovođenju će nailaziti na možda neslućen broj problema i izazvati velike komplikacije u svom sprovođenju. Da li to što smo svesni problema koji će nastati i komplikacija koje već i sada postoje, da li to treba da spreči Skupštinu i sve nas da donesemo najbolji mogući zakon i da jednom za svagda rešimo pitanje potpunog odbacivanja ideoloških matrica kada je upitanju svojina, da se vratimo na krajnje jednostavnu poruku iz ljudskih prava – da je privatna svojina jedno od osnovnih ljudskih prava? Dakle, svojina i ideologija nas je dovela u ovu situaciju koju sada treba da popravimo i da ono što je ideološkom matricom urađeno nepravno, vratimo u pravni sistem. Ne bih da pričam o pravdi i nepravdi. Dakle, ne pravom, nepravno ljudima je oduzeta imovina u sistemu koji je imao tu ideološku matricu. Danas, da bi se oslobodili toga, vrlo je teško, promena sistema je užasno komplikovana, ali je mi menjamo. Ne vidim zašto smo odjedanput odustali upravo da se čestito pohrvemo sa tim što se zove problem ili komplikacija. Možda će i jednostavnije rešenje sprovođenja zakona o restituciji biti upravo zamenska restitucija, a možda i neće. Stalno pred sobom imam dilemu koja me prati sve vreme – šta je manja, odnosno veća šteta, da li je to da ne usvojimo zakon ili da ga usvojimo ovakvog kakav je, ali bez amandmana? Izgleda da nisam dovoljno pametan da mogu to da izvagam, trebaće mi još nekoliko puta da prespavam. Sve mirnije spavam, izgleda da sam na pravom putu da rešim tu moju ličnu dilemu. Čim je budem rešio, podeliću je sa vama. Pretpostavljam da, ako ima samo malo razuma, ne dobre volje, onda svi amandmani koji se odnose na uvođenje instituta supstitucije moralo bi da budu prihvaćeni. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč. Izvolite.
Naravno da je ovo u duhu našeg razmišljanja i da mi podržavamo ovu vrstu amandmana, ali mislim da nije na odmet dati jednu novu vrstu obrazloženja koje niko nije izneo ni u načelnoj raspravi, a ni sada u raspravi o amandmanima. Najveći deo ljudi kojima je oduzimana imovina su pripadali tzv. srpskoj građanskoj klasi, srednjem sloju društva, koje je u svakom društvu nosilac progresa i ekonomskog razvoja. Definitivno, posle Drugog svetskog rata revolucionarnim terorom uništena je srpska građanska klasa i zbog toga smo imali decenije tumaranja u mraku. Svi ozbiljni analitičari kažu da Srbiji trenutno kao glavni motor, glavni pokretač društva nedostaje upravo ta srednja građanska klasa. Kakvu ćemo mi poruku poslati ako znamo da su tu srednju klasu činili i učitelji i oficiri i sveštenici, zanatlije, trgovci, veliki zadužbinari, veliki ktitori? Mi moramo poslati jednu snažnu moralnu poruku da se Srbija vraća onim vrednostima koje je negovala pre Drugog svetskog rata, onom sistemu vrednosti u kome se forsira upravo taj noseći i glavni pokretačii motor razvoja jednog društva. Plašim se da odbijanjem ovih amandmana mi šaljemo poruku da na neki način rehabilitujemo one koji su vršili teror i koji su oduzimali imovinu i ponovo moralno ubijamo u pojam naslednike srpske građanske klase. Zbog toga mislim da je ovaj amandman, pored svih razloga koje smo izneli, i praktičnih i ekonomskih i ne opterećenja građana Srbije, itd, u sebi nosi jednu snažnu moralnu poruku.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. i član 5. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, spadam u one poslanike koji ne izražavaju osećanja – žao mi je ili mnogo mi je drago što je neki ministar u ime Vlade prisutan tu da brani taj predlog zakona ili da bude prisutan kada govorimo o amandmanima, ali je dobro da ste vi ovde prisutni, prosto iz razloga što pored političke volje koju mogu da razume ili ne razumem. Ovde ima dosta pravnih termina, pravnih pojmova koje verovatno, imajući u vidu našu dugogodišnju advokatsku praksu, pa jedno vreme ste bili ministar pravde, da ćete razumeti ono o čemu govorim i verovatno pomoći SRS da sruši koncept ovakvog zakona. Predložili smo da se član 5. i naslov iznad člana 5. koji glasi: "Pravo na vraćanje imovine ili obeštećenje" briše. Mnogo je lepo pomoći čoveku, kućnim ljubimcima, to je humano, otklanjati nepravdu, pa kako to lepo zvuči, ali otklanjati nepravdu, a praviti ili dovesti sebe u opasnost da činite mnogo veću, to je mnogo strašnija stvar nego da ništa niste radili. Ovde preti opasnost jednom načelu koje je načelo zakonitosti. Određeni zakoni ne donose se na vremenski ograničen period, pa kažemo – važiće zakon dve, tri ili pet godina. Oni se u principu donose na neodređeno vreme, pa čak i ako životni uslovi nametnu takvu situaciju da takav zakon više praktično nema nikakvog smisla, ne mogu se potirati posledice koje je važenje takvog zakona proizvelo. Da li se slažete gospodine Petroviću? Naravno da se slažete. Staviti van snage nekih 44, 45, manje ili više, nije bitno, zakonskih propisa, nekih čak i odluka, a bez vođenja jedne pravne procedure, to je veoma opasno. Istina, ovim zakonom je predviđena određena procedura koja je, čak bih i rekao, paušalna. Ovde bi se moglo ovo primeniti, osmisliti i možda da zaživi i ovo meni mnogo više liči na nešto što je amnestija ili pomilovanje. Amnestija, zato što razgovaramo ovde u skupštini, nije pomilovanje, jer bi to mogao predsednik Republike svojim aktom da uradi. Znači, pre se ovo može nazvati zakon o amnestiji nego zakon o vraćanju imovine, jer ne ispunjava mnogo pretpostavki koje bi bile neophodne da bi se ovako nešto uradilo i da bi ovako nešto zaživelo. Na primer, samo jedan deo iz člana 5: "Ko nema pravo na povraćaj imovine – lice koje je bilo pripadnik okupacionih snaga koje su delovale na teritoriji Republike Srbije za vreme Drugog svetskog rata, kao i njegovi naslednici". Ovo u prvom delu "ko nema pravo", to je dobro, to je dobro bilo rešeno zakonskim propisima na osnovu kojih je takvima oduzeta imovina, to je sjajno, ali recite vi meni, gospodine Petroviću do kada je neko kao potomak dužan da ispašta? Pretpostavka je da je neko i odgovarao krivično zato što je možda bio pripadnik nekih okupacionih snaga ili čega drugog. Ovde se ne radi samo o pripadnicima okupacionih snaga. Do kada potomci moraju da ispaštaju zbog toga što su nečiji potomci? Zar vam se ne čini da se represija ovde prenosi neograničeno daleko. Obično znate da kažete da neko nema ili ima pravo u vertikalnoj liniji, u pobočnoj liniji kada je u pitanju nasleđivanje, a ovde bez ikakvog izuzetka. Da li su bile moguće greške u tom periodu? Jesu. Da li će ovim zakonom biti otklonjene? Neće. U ostalom, ogroman broj ograničenja koja u ovom zakonu provejavaju, dominiraju, skoro u svakom članu postoje neka ograničenja. Kaže – vratiće se, a neće se vratiti. To ukazuje da niko ozbiljnu nameru nije imao da sprovede ovaj zakon i imajući u vidu raspravu koja se jutros vodila, doduše više u formi replika nego vezano za same amandmane, nama u SRS je u poprilično dobroj meri postalo jasno zbog čega, odnosno zbog koga se donosi ovakav zakon. Sigurno je jedno, nije zbog građana Srbije. Znate šta oni traže od vas, gospodine Petroviću? Od vas, od Vlade čiji ste i vi član? Oni traže da malo više povedete računa o današnjem trenutku, kako danas živimo, da se današnja prava koja imamo i koja bi trebali da steknemo ne svedu na margine, ne unište, ne prestanu, a ono što je nekada bilo, pitanje, ako se nešto sprovodilo na osnovu važećeg zakona u tom periodu da li to sve nije valjalo ništa. Hvala vam.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč.
Koristiću vreme kao ovlašćeni predstavnik. Svakako je argumentacija kolege Perića vrlo dobra i ona se podnosi i ovaj amandman se podnosi u sklopu naše teze da se radi o ključnom članu ovog zakona i o članu koji je razlog zašto mi nećemo glasati za ovaj zakon. Konkretno, kada je gospodin Đelić bio ovde u načelu, kada smo raspravljali predložili smo mu nekoliko rešenja iz uporednog prava koja bi u svakom slučaju pomogla da ovaj zakon bude prilagođen okolnostima u kojima se nalazi Republika Srbija u političkom, pravnom i ekonomskom smislu. Podsetiću ministra koji je sada prisutan da smo mi tada gospodinu Đeliću koji je ovde nastupao kao predlagač zakona predložili da jednostavno primeni iskustvo Češke Republike, tj. Čehoslovačke, jer je tamo Zakon o restituciji donet 1990. godine. Takođe, što se tiče Češke, postojale su još neke paralele koje govore da se radi o sličnoj situaciji kao u Republici Srbiji. Vi znate da se radi o Sudetskim Nemcima i češki zakonodavac je primenio jedno rešenje koje mi smatramo da je trebalo da bude ovde u članu 5, a to je da strani državljani nemaju pravo na restituciju. To je sasvim logično i ukazuje da je to jedna briga o nacionalnim interesima koja je u skladu sa međunarodnim pravom. Mi kao SRS ne vidimo razlog zašto se takvo rešenje nije moglo primeniti i u članu 5. Naša argumentacija je potkrepljena i postupkom češkog predsednika. vi sigurno znate da je gospodin Klaus odbio da potpiše Lisabonski ugovor zato što nisu postojale garancije da se udruženja i potomci Sudetskih Nemaca neće vratiti na osnovu tog zakona koji je Češka Republika donela. Prema tome, radi se o jednom problemu koji već postoji u uporednom pravu u EU, protiv kojeg smo mi naravno, ali jednostavno smatramo da je Češka Republika postupila dobro i ne vidim, ponovo kažem i ističem u ime SRS, zašto se takvo rešenje nije moglo primeniti i u članu 5. ovog zakona. Posebno u skladu sa našom osnovanom zabrinutošću da se radi o jednom članu koji može dovesti do pravne nesigurnosti, mi ističemo da svakako ne postoji kolektivna odgovornost i da je privatna svojina garantovana i u Ustavu, ali to može biti argumentacija i druge strane u vezi sa članom 5. Na primer, udruženja folksdojčera ili njihovi predstavnici koji se trenutno nalazi u Austriji mogu sa punim pravom, ako se ovaj član 5. ne promeni, tražiti povraćaj svoje imovine na osnovu ne postojanja kolektivne odgovornosti i na osnovu poštovanja privatne svojine. Dakle, radi se o jednom problemu koji sa pravne tačke gledišta, sa ekonomske, a i sa moralne i istorijske mora biti definisan na jedan konkretniji način nego što se radi u članu 5. Naše primedbe su veoma ozbiljne i mislim da bi svaka ozbiljna vlast trebala da ih uvaži, ali očigledno to nije slučaj što se tiče člana 5. Zahvaljujem.
Tri minuta i 20 sekundi iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 5. tražili smo amandmanske intervencije, počev od stava 1. predloga u tački 1, zatim u tački 2, tački 4, u stavu 2, stavu 3, tački 1, tački 2. i u stavu 3. da se isti menja i da glasi – da bivši vlasnik fizičko lice i njegovi naslednici, ako su on ili njegovi naslednici bili pripadnici okupacionihi snaga koji su delovali na teritoriji Republike Srbije, odnosno bili pripadnici okupacionih oružanih vojnih, paravojnih ili policijskih snaga vršili funkciju ili dužnost u organima okupacionih vlasti, ili vršili političke funkcije i dužnosti u političkim organizacijama koje su formirale ili pomagale okupacione vlasti, ili bili pripadnici oružanih snaga država koje su izvršile okupaciju Srbije i njihovih vojnih saveznika. Amandmanom se predlaže, radi preciznijeg i pravičnijeg uređenja pitanja prava na povraćaj oduzete imovine i zabrane povraćaja, i to pravo nasleđivanja ne treba ograničavati samo zakonske naslednike, jer je pravo nasleđivanja jedno od opštih i ljudskih i građanskih prava, pa ga treba i priznati i drugim vrstama naslednika, odnosno priznati pravo bivšem vlasniku, odnosno bivšim vlasnicima da raspolažu svojom imovinom, kao i svi drugi građani Republike Srbije. Pravo povraćaja nije preporučljivo vršiti tzv. pravnim sledbenicima, zadužbina, jer pitanje utvrđivanja svojstva pravnog sledbenika nije uređeno na način kojim bi se to svojstvo moglo neosporno utvrditi. Predložen odredba zaista stvara ogromne mogućnosti i zloupotrebe i korupcije, o tome smo pričali u načelnoj raspravi i zbog velike imovine koje su imale određene zadužbine koje su u ovom periodu i prestale da postoje, pošto bi organ koji odlučuje o postupku povraćaja odlučivao i o opravdanosti zahteva i o statusu pravnog sledbenika. To bi dodatno stvorilo nerešive probleme i državi, posebno licima koja imaju stanarsko pravo u ovim stanovima gde su zadužbine, odnosno u stanovima koji su pripadali zadužbinama koje čak u međuvremenu su prestale sa postojanjem. Radi preciziranja odredbe u tački 4. smo traži da se doda reč "bivši vlasnik". Umesto reči "domaći državljanin" navesti "državljanin Republike Srbije" radi normalne pravne terminologije, jer sasvim usklađeni u srpskom jezičkom terminološkom izrazu je termin državljanin Republike Srbije, a ne domaći državljanin. To je još jedan od propusta evidentno sa pravne strane, u ovom zakonu. O tome smo gospodine ministre pričali. Gospodine Đeliću nedostatak pravne, normativne oblasti u donošenju pojedinih odredbi, odnosno člana ovoga zakona zaista je vidljiv. Ja sam se obradovao, s obzirom da ste vi iz te oblasti i da je ministrov saradnik takođe pravnik da danas u ovom danu možemo, makar izmeniti ovu pravnu terminologiju i uskladiti sa pravnom terminologijom Republike Srbije. Nadam se da ćete u tome uzeti učešća, a ovo je još jedan od primera. Kasnije ćemo videti tu neusklađenost u terminima u terminima koji su ponuđeni u Predlogu zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju. U tački 2. mislimo da obavezno treba dodati reči "na teret strane države" jer je moguće da je pravo strane države priznalo pravo obeštećenje, ali na teret Srbije, što bitno menja situaciju koja je predviđena ovim članom, odnosno ovim predlogom zakona. Potrebu ovakve izmene potvrđuje i odredba člana 4. Zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine iz perioda 2005. godine ("Službeni glasnik RS", broj 45/05) u kojoj se na istovetan način, kao što smo mi predložili rešava ovo pitanje i nema razloga da se ovo ne usvoji. Stava 3. tačka 3. zaista ovaj deo bi trebalo izmeniti iz razloga što bi na nesporan i potpuno precizan način propisal pitanje uskraćivanja prava na povraćaj zbog učešća u okupaciji Srbije i ratnim dejstvima protiv Srbije. Zato sam vam ovaj deo stava 3. odnosno tačku 3. amandmana koji smo mi podneli mi pročitao da bi ona bila jasnija i zbog ljudi koji eventualno prate ovaj prenos. Zahvaljuje.
Tri minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li još neko želi reč? (Da.)
Ovde se ovim amandmanom traži da se imovina koja je konfiskovana posle 09.03.1945. godine a pravosnažnom sudskom odlukom je stavljena van snage, odluka koja je za pravnu posledicu imala kaznu konfiskaciju imovine, vraća se odmah rehabilitovanim licima, odnosno njihovim pravnim sledbenicima u naturalnom obliku, a gde to nije moguće nadoknada se određuje po tržišnoj vrednosti u vreme donošenja rešenja. Obrazloženje je da je pravna posledica rehabilitacija ništavnost odluke o konfiskaciji imovine, što je dovoljan osnov za vraćanje takve imovine bez odlaganja i na osnovu danas važećih pozitivnih propisa. Predloženo rešenje po nama, sumnjamo da li je u skladu sa Ustavom Republike Srbije, Zakonom o obligacionim odnosima, međunarodnim konvencijama koje je naša zemlja ratifikovala i propisuje manji nivo prava čak i od Zakona o konfiskacije imovine i izvršenju konfiskacije još FNRJ od 1946. godine kojim je propisano da se u slučaju obustave postupka o konfiskaciji pravosnažno oslobađajuće presude ili poništenje odluke o konfiskaciji, konfiskovana imovina mora biti vraćena vlasniku, ako to nije moguće vraćanje samo imovine nadoknadiće senjena vrednost u novcu. Kad je pitanje eksproprijacija, način obeštećenja za tu imovinu je jasno određen aktuelnim zakonom o eksproprijaciji pa se ovim ne mogu umanjiti ta prava kako je to predloženo u delu finansijskog obeštećenja. I ovo ima veze i sa aktuelnim zakonom o rehabilitaciji po kome mnoga lica koja su u vreme kada nije postojala Brozova pravna država, a nikada i nije postojala, bez obzira što sada mnogi veličaju to vreme jednog totalnog sumraka pravne države i najtežeg kršenja ljudskim prava, imovinskih prava i svih ostalih prava, što i sadašnji zakon o rehabilitaciji faktički daje samo moralnu rehabilitaciju. Vi dobijete sudsku odluku da više niste državni neprijatelj i na osnovu te sudske odluke, uopšte ona vam ne daje osnov da vratite imovinu koja vam je oduzeta na osnovu toga što ste nekada bili proglašeni za državnog neprijatelja, kulaka ili ne znam šta, a da ne pričamo drugim oblicima, pre svega ne materijalne štete i teškim duševnim patnjama koje je lice, kojima je tako bez osnova oduzeta imovina pretrpelo, ono, članovi njegove porodice, njegovi naslednici i njegovi najbliži.
Dva minuta i 40 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Srđan Miković. Da li još neko želi reč? (Da.)
Gospođo podpredsednice i gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, građani Srbije već dugo čekaju na ovaj zakon i ispravljanja bar dela nepravde koja je zadesila veliki broj građana ali i njihove porodice, potomke i rođake. Mnogi su govorili o lošim posledicama, propisima donetim posle 9. marta 1945. godine, moglo je da se govori i brojkama, ukupnom obimu oduzete imovine. Mnogi su pominjali lične i porodične tragedije ljudima kojima je oduzeta imovina, no moj amandman se tiče pre svega o potrebi da ne samo što je država ovim zakonom prihvatila, odnosno Vlada predlaže, da se afirmiše odgovornost države u odnosu na ono što je u njeno ime urađeno, kao i u odnosu na ono što treba uraditi. Mislim da ovaj zakon afirmiše i ono što treba i mi kao narodni poslanici da se odredimo prema ogromnom zlu koje je pogodilo jedan veliki broj građana na području Srbije. U poslednjem stavu člana 5. je definisano da otklanjanje posledice, oduzimanje imovine žrtvama holokausta na teritoriji Republike Srbije, koji nemaju živih zakonskih naslednika. Moj amandman dodaje i reči: "i drugim žrtvama fašizma", jer mislim da sve te žrtve fašizma u ime kojih nema naslednika, da o tome progovore, znači, koji nemaju živih naslednika da neko odnosno zajednica o tome treba da brine i smatram da treba dopuniti sam tekst Predloga zakona rečima: "i drugim žrtvama fašizma". Mislim da treba dodati i stav 5. da postojanje reciprociteta sa stranom državom i međunarodnog ugovora, u smislu ovog člana utvrđuje agencija po službenoj dužnosti, jer time ćemo olakšati položaj stranaka i poboljšati efikasnost postupka. U tom smislu, smatram da je koristan ovaj amandman i ne vidim razlog zašto ne bismo svi, što se nadam da ćemo svi podržati zakon, makar u načelu, tako se isto nadam da ćemo svi podržati ovaj amandman na član 5. koji sam podneo. Mogli smo još da diskutujemo o tome, o samom načinu i obimu, znači to šta će se urediti posebno zakonom, da li treba posebno pobrojati i ne treba posebno pobrojati šta će se tu činiti, u tom smislu još uvek sam u dilemi da li napraviti ispravku i detaljno taksativno navoditi, šta sve posebnim zakonom treba učiniti.
Minut i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Poslanička grupa LDP će podržati ovaj amandman, zato što on rešava još jednu stvar pored ovoga o čemu je kolega Miković pričao, a koji se tiče imovine ljudi nastradalih kao žrtve, a koji nemaju naslednike. Moram da kažem da se ovo od nas pored toga što je to naravno, i naša moralna obaveza, to je deo zahteva koji su pred nas uputile tradicionalne crkve i verske zajednice u Srbiji, i to se tiče jedne moralne dileme i drago mi je da smo je otklonili. Naime, moralno je neprihvatljivo da se od imovine žrtava, finansira izgradnja spomen obeležja tim žrtvama, i na tu činjenicu koja je očigledno promakla na neki način ili se greškom našla u zakonu, su ukazale tradicionalne crkve i verske zajednice u Srbiji, i zbog toga smo i mi tražili da se izbriše deo ovog člana o kome se kaže da će se od te imovine graditi memorijalni centar. Ono što smo predložili da Vlada zajedno sa predstavnicima žrtava u posebnom zakonu, koji se tiče te imovine, nađe rešenje koje bi, pre svega zadovoljilo naslednike ukoliko ih ima, ukoliko nema predstavnike tih naroda, koji na taj način se dogovorila. Moram da kažem da je ovo urađeno manje više u svim državama koje su prošle kroz proces restitucije i zbog toga što je to deo ispravke koju je ili će podneti gospodin Miković, mi ćemo podržati ovaj amandman. Hvala.
Minut i 35 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč?(Da.) Narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
DSS taj će amandman doći sada na red takođe predložila da se u članu 5. u poslednjem stavu koji glasi u zakonu ovako: "otklanjanje posledica uzimanja imovine žrtvama holokausta na teritoriji Republike Srbije, koji nemaju živih zakonskih naslednika urediće se posebnim zakonom." Mi tu stavljamo tačku, a ostatak rečenice brišemo, jer je blago rečeno, potpuno neumesno prejudicirati rešenje tog posebnog zakona, pogotovo ne na ovakav način, tako što će se osnovati memorijalni centar i obrazovati fond za upravljanje tim centrom. Žrtvama holokausta ova država može da podigne memorijalni centar to uopšte nije sporno, ali ne parama žrtava, nego parama države, pa ne gradimo svemirski brod nego memorijalni centar, ne košta to toliko. Odgovor Vlade da se ovaj amandman odbija zato što je prikladnije rešenje u zakonu, ja ne mogu da verujem da ovo što piše ovde je prikladno. Ovo je blago rečeno, uvredljivo. Molim vas da naš amandman prihvatite, jer stvarno nema smisla da ovako nešto stoji u zakonu. Ne razumem Vladu.
Iskorišćen je minut i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nataša Vučković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Jugović. Da li neko želi reč? (Da.)
Amandman glasi, da bi fizičko lice koje je zaključilo ugovor o kupoprodajni sa državnim organom u periodu od 1945. do 1958. godine, ako se u sudskom postupku utvrdi da je oštećeno visinom kupoprodajne cene moglo imati pravo na restituciju. Dakle, ovo obrazloženje Vlade – amandman se ne prihvata, iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije, uopšte ne razumem. Ne znam šta je Vlada time htela da kaže, da li je prikladnije deliti ljude kojima je oteta imovina na one koji imaju pravo na restituciju i one koji nemaju pravo na povraćaj imovine. Česti su slučajevi, kao i kada je zakonskim aktima, totalitarnog režima oduzimana imovina, kao i sudskim postupcima, konfiskacijom, da su često inspektori OZNA, ljudima koji su bili imućni ili njihovim porodicama nudili kupoprodajne ugovore koje bi trebalo da sklapaju sa državom, koji su zaista bili ispod kupoprodajne cene i to je lako sudski dokazati. U takvim slučajevima, tim ljudima koji su bili prinuđeni da prodaju svoju imovinu ispod svake cene, treba omogućiti da im imovina bude vraćena. Mi ovde imamo izveštaj vladine komisije koji govori o tom pritisku, za poznatije, imućnije građane, kasnije se od 1945. do 1948. godine, u svrhu legalizacije, konfiskacije i nacionalizacije imovine, izrađivane presude. Čest je slučaj da su o streljanim licima širene laži od strane SDB, kako bi se ublažio efekat masovnog streljanja i kod porodica podgrejala lažna nada. Porodice narodnih neprijatelja, bile su dugo žigosane od novih vlasti na repu za materijalna sledovanja. Zamislite kako su se osećali ljudi, potomci koji su gledali kako stradaju svi oni koji su bili na ideološkoj liniji njihovoj i da li su smeli, ukoliko im dođe neko od državnih službenika da potpiše ugovor o kupoprodaji svoje imovne, kuće, nepokretnosti, svejedno da li je smeo da ne potpiše takav ugovor. Kažem da su takvi slučajevi veoma česti i da su ljudi oštećeni i da bi oni trebalo ovim zakonom da budu obuhvaćeni, ako mislimo da ispravljamo istorijske nepravde na jedan valjan, sistemski način.
Reč imaju narodni poslanici sledećim redosledom, Mirko Čikiriz, zatim Nenad Konstantinović, pa narodni poslanik Bojan Đurić.
Mislim da je za razumevanje ovog amandmana jako bitno da samo sud u sudskom postupku može utvrditi da je određen ugovor zaključen ispod kupoprodajne cene ili, kao što smo tražili u nekom prethodnom članu, da je kod zaključenja ugovora, posebno kod podržavljenja imovine, u situaciji gde se neko odriče privatne imovine u korist države ili poljoprivrednih zadruga pod pritiskom, da mi ne tražimo "eks lege", da zakon široko i za mnoge slučajeve to predvidi, već samo ako se dokaže u sudskom postupku koji bi bio sproveden po proceduri i ako se utvrdi materijalna istina. Sigurno da je ovakvih primera bilo u praksi. Samim tim, obrazloženje da je predlog iz zakona bolje rešenje, zakon ne predviđa ovu situaciju. Prema tome, zakon za ovakve situacije ne daje nikakvo rešenje. Prema tome, rešenje koje se ne nudi ne može da bude bolje rešenje. U svim ovim diskusijama, naravno da ni jednog momenta ne dolazi u pitanje niti se postavlja pitanje da li imamo poverenja u ovu vladu i da li ćemo podržati kabinet Mirka Cvetkovića na putu Srbije ka EU, ali kod ovog zakona, pošto je to temelj programa SPO, mi većinski gledamo kroz prizmu žrtve, kroz prizmu onih koji su, pored toga što su izgubili imovinu, pretrpeli golgotu. Zbog toga bih molio, ima vremena do glasanja, da se o ovim amandmanima razmisli. Hvala.
Minut i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, imam utisak da predstavnici Vlade koji su pisali odgovore na ove amandmane nisu čitali dobro amandmane, jer ne mogu da verujem da neko može da napiše u obrazloženju da ovaj amandman ne može da se prihvati zato što je rešenje prikladnije. Kako je kolega Čikiriz rekao, ovakvo rešenje uopšte u zakonu ne postoji. Mislim da je ogromna i nepravda, pored toga što i ne pravo što je neko morao da potpiše ugovor o kupoprodaji s pištoljem na čelu i da sada takvi ljudi, koji su naterani ili da besplatno daju svoju imovinu ili su dobili neki mali deo koji je na razne način bio smanjivan, ne mogu da ostvare pravo na obeštećenje. Molim predstavnike Vlade,žao mi je što nije tu kolega Radosavljević koji je bio sa ministrom Đelićem ovde kada smo raspravljali u načelu, molim ministra Petrovića da prenese da razmisle još jednom vezano za ovaj amandman i molim poslanike da razmisle o tome da mi ovakav jedan amandman, koji je podneo kolega Jugović, apsolutno usvojimo jer mislim da bi to predstavljalo ipak ispravku nečega što je učinjeno prema ne malom broju ljudi. Tako je rađeno, ono što ja znam, u Beogradu. Tako je rađeno u mnogim mestima po Srbiji i to se dešavalo 1945, 1946, 1947. do 1950. godine. Dakle, nema veze mnogo sam nacionalizacijom koja je nastupila kasnije, 1958. godine. Hvala.
Minut i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Poslanici LDP će glasati za usvajanje ovog amandmana. Mislim da je apsolutno opravdano to rešenje nađe mesto u ovim osnovama, odnosno opisu kruga lica koja imaju pravo na vraćanje imovine ili obeštećenje i to kroz određenu vrstu postupka, pogotovo zato što, i tu se slažem sa ovim obrazloženjem da možda predstavnici Vlade nisu na pravi način analizirali, s obzirom da i u postojećem tekstu zakona postoji da pravo imaju bivši vlasnici koji su svoju nekadašnju imovinu koja je oduzeta, vratili u svojinu na osnovu teretnog pravnog posla. Dakle, oni ljudi koji su imali neku vrstu finansijske štete ili neku drugu vrstu umanjenja imovine imaju pravo na naknadu a ovi koji su žrtve, rekao bih, pravnog cinizma i licemerje koje je usledilo nekoliko godina nakon tih prvim 1945, 1946, to pravo ne bi imali. Mislim da nemamo pravo da podržavamo takvu vrstu zloupotrebe prava, koja je zapravo postojala ili ponašanje režima koji je pribegavao takvim merama da bi prikrio ili pokrio golu represiju. Dakle, LDP će podržati usvajanje ovog amandmana.
Jedan minut je iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Demokratska stranka Srbije će podržati ovaj amandman. Mi mislimo da je to dobar amandman i da ispravlja samo delić licemerja koje je Vlada ovim predlogom zakona. Sadržina ovog zakona je potpuno licemerje zato što se, jednostavno, nepravde ne mogu ispravljati pravljenjem novih. Ne pravite ono što smo mi od početka pričali. Ovde nova nepravda nije u odnosu na kasnije sledbenike neke imovine i pitanje pravne sigurnosti. Ovde se nepravda ponovo čini prema onima istima prema kojima je nepravda nekad činjena. Država ih ponovo pljačka. Ovo je dvostruka pljačka, ovaj vaš zakon. Ako već treba podržati neke amandmane, a Vlada nije htela naše da prihvati, mi ćemo podržati amandman koji je ovde podnet koji makar ovu nepravdu ispravlja, da ljudi koji su naterani da otuđe svoju imovinu bud zašto ili nizašta uđu u korpus lica koja imaju pravo na povraćaju imovine. To je osnovna stvar. Molio bih da Vlada razmisli o drugim amandmanima koje je DSS podnela da bi taj svoj predlog zakona učinili što manje licemernim.
Minut i 10 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Laslo Varga. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Laslo Varga.
Gospođo potpredsednice, gospodine ministre, u raspravi u načelu sam rekao da je naš osećaj da Vlada kada je utvrđivala Predlog zakona nije uspela da pomiri različite poglede na istoriju između većinskog naroda i manjinskih zajednica, ne naravno svih, ali jednog dela manjinskih zajednica. Moram da priznam da osećam jednu mučninu zbog svega onoga što se proteklih dana dešavalo zbog debate koja je vođena zbog jednostranog posmatranja istorije, ali ne samo zbog toga nego, pre svega, zbog onoga što ova debata u sebi nosi, a to je jedna izuzetno loša poruka da smo još izuzetno, izuzetno daleko od pomirenja i s obzirom da je to jedan od osnovnih ciljeva naše stranke, ni u kom slučaju ne možemo preko ovoga preći. Nažalost, imam osećaj da nikad bliži, manje -više potpun, konsenzus je bio u ovom parlamentu, u ovom mandatu oko bilo kog pitanja, dakle, od početka mandata ove vlade. Neki su rekli ono što su mislili o ovom pitanju, neki to nisu rekli, ali se sa time slažu. Mislim da ima malo narodnih poslanika koji se sa onim sve što je rečeno ne slaže. To je praktično jedna okolnost koja je za nas poražavajuća. To znači da praktično postoji konsenzus oko toga da princip kolektivne odgovornosti treba ili je celishodno da ustane u pravnom sistemu Srbije 2011. godina. Moram da vam kažem, pre svega našim koalicionim partnerima, da se nismo za ovo borili ni tokom devedesetih, a ni nakon 2000. godine. Oni ohrabrujući znaci koji su počeli da stižu nakon 2000. godine, nažalost, ovim u potpunosti derogirani. Nismo imali iluzije ni 2000. godine da će brzo ići ukidanje principa kolektivne odgovornosti iz pravnog sistema. Naravno, za to iluzijunismo imali, ali kada je 2003. godine Skupština AP Vojvodine donela rezoluciju o ne priznavanju kolektivne krivice, u martu 2003. godine, to je za nas bio jedan izuzetno ohrabrujući znak. U toj rezoluciji piše da Skupština AP Vojvodine izražava svoje uverenje da je u oslobađanju od kolektivne krivice, koja je u prošlosti nepravedno nametnuta pojedinim nacionalnim zajednicama u Vojvodini, u interesu razvoja duha, tolerancije, međusobnog uvažavanja nacionalnih zajednica koji žive u Vojvodini. Skupština AP Vojvodine se u tom smislu zalaže sa punu rehabilitaciju svih prognanih, nevino optuženih i nevino stradalih. Tada su za ovu deklaraciju, odnosno Rezoluciju glasali i oni koji su najžešće, ali ne svi, ali deo onih koji su najžešće osporavali suštinu našeg amandmana pre nekoliko dana i to je pitanje za njih - šta se tokom ovih nekoliko godina desilo. Poražavajuće je i to da je i u raspravi u načelu jedino gospodin Martinović potvrdio, odnosno stao na stanovište da je princip individualne odgovornosti princip koji mora da se primenjuje i na tome vam se zahvaljujem. Sa druge strane, neki će sada da kažu ili će početi da šire neke teze da je na delu stvaranjeneke nove koalicije. Želim sve te da izneverim. Nažalost, u septembru 2011. godine, u parlamentu Republike Srbije jednostavno, to je naš osećaj, ne postoji spremnost da se samo gleda u budućnost, jer je suština ovog našeg amandmana i amandmane Vlade bila ta. Politička elitanije na to spremna. Sa druge strane, postoje neki znaci da to u kompletnom društvu nije tako i želim da vam citiram jedan od zaključaka od 11. septembra sa vanredne skupštine Udruženja za povraćaj oduzete imovine za Suboticu sa okolinom. To je ogranak mreže za restituciju i to je ogranak za Suboticu. To udruženje u ovim svojim zaključcima kaže da je neprihvatljivo ograničenje koje isključuje iz procesa restitucije lica koja su bili pripadnici tzv. okupacionih snaga, dakle, lica koja su po sili zakona morala izvršavati vojnu obavezu, a pri tome nisu činila ratna zločine, ne može se oduzeti pravo na povrat imovine. Ovo sam imao potrebe da kažem iz razloga što ovo udruženje ni u kom slučaju nije većinski manjinsko. Ovo je praktično jedno udruženje u kojem su pripadnici mađarske zajednice u izuzetno maloj manjini i ukoliko imate tu okolnost u vidu onda mislim da stoji ova moja konstatacija da ipak, u odnosu na političku elitu, deo društva ne gleda ovako na ovo pitanje. Da su Francuska i Nemačka na ovaj način pristupile procesu pomirenja, nikada ne bi nastala EU. Jednostavno, na principu kolektivne odgovornosti ne može se graditi pomirenje. Pre nekoliko dana je potpredsednik Vlade bio u Briselu i siguran sam da je, između ostalih, sa svojim sagovornicima razgovarao i o Zakonu o restituciji. Ne znam da li je, a verujem da jeste, obećao da ovaj zakon neće sadržati ni jednu diskriminatorsku odredbu, a ova odredba koja znači potvrđivanje principa kolektivne krivice je diskriminatorska. U potpunosti sam svestan da je osnovni zahtev Evropske komisije u odnosu na ovaj zakon bio da ovaj Zakon ne sadrži ni jednu diskriminatorsku odredbu. Na osnovu našeg amandmana, Vlada je podnela sopstveni, to smo podržali. Nažalost, Vlada je povukla sopstveni amandman. Obrazloženje koje je ujutru potpredsednik Vlade dao, mislim da je u najmanju ruku smešno. Dakle, tvrditi da u Srbiji Skupština ima svoju Vladu, a da ovom skupštinom ne upravlja Vlada, mislim da u to ni on ne može da verujem bez obzira što po Ustavu, zakonima i po Poslovniku, naravnoda je tako. Tako da bi bilo dobro da, da se i neko suvislo obrazloženje. Koje su dileme? To je potpredsednik Vlade pre nekoliko dana kristalno jasno izneo, tu nekoliko metara od nas, za konferenciju za štampu. On je rekao da je dilema da li samo oni koji su osuđeni zbog ratnih zločina, ne budu korisnici restitucije, ili svi oni koji su milom ili silom, a građani su Republike Srbije, bili članovi neke okupacione snage, da svi oni budu isključeni iz procesa restitucije? On je tada stajao na stanovištu da ova druga grupa, oni koji su milom ili silom bili pripadnici stranih okupacionih snaga, ne bi trebalo da budu isključeni iz procesa restitucije. Mislim da je teško razumljiva pozicija kada su u pitanju, na primer, investicije. Onda su nemački ili austrijanski investitori dobro došli. Kada gledate podatke, te dve države su praktično uložile, odnosno njihove kompanije četiri milijarde evra u Srbiji. Kada su donacije u pitanju, naravno su nemačke donacije dobro došle. Nemačka je donirala jednu milijardu evra. Kada smo stigli do zakona o restituciji, očigledno da postoje neki drugi i dvostruki aršini. Želim da odbacim one špekulacije koje su se pojavljivale, da smo mi kao poslanici SVM uslovljavali takvu podršku drugim zakonima, usvajanjem ovog amandmana. To jednostavno nije tačno. Jer, ukoliko bi to bilo tačno, onda na primer, juče ili prekjuče ne bi smo se borili protiv zakona o javnoj svojini, pošto je tada bio predložen amandman Vlade. Mislim da je to najbolji dokaz kako se te tvrdnje i špekulacije nisu tačne. Sa druge strane, žao mi je gospodin Radosavljević nije tu da potvrdi ono što ću da kažem. U jednom razgovoru od 30. juna sam mu rekao i molio ga da Predlog zakona ne sadrži ni jednu diskriminatorsku odredbu, ni jednu odredbu koja se može svesti pod pojam načela ili principa kolektivne krivice. Nažalost, to se nije desilo, odnosno neće se desiti i na kraju će se desiti upravo suprotno. Želim da na kraju iznesem jedan primer i to je primer za razmišljanje. To je primer iz naše bliske prošlosti. To je jedan teoretski primer. Nije bitno ni ime, ni ništa drugo, jednog predratnog stanovnika Vukovara, koji je bio u Vukovaru nosilac stanarskog prava. Nije važno da li je bio Srbin ili Mađar, ili bilo koje druge nacionalnosti. Predratni stanovnik Vukovara, nosilac stanarskog prava, koji je nakon izbijanja sukoba, izvršavajući svoje vojne obaveze i odazvao se pozivu u JNA i proveo to vreme na ratištu u svojstvu kuvara. Rat se završio kako se završio. Pitanje stanarskog prava je ostalo ne rešeno. Šta biste vi, možda i vi gospodine ministre, lično rekli ukoliko bi Hrvatska predložila jedan zakon, čija bi suština bila da se svi oni nosioci stanarskog prava koji su bili pripadnici JNA isključuju iz procesa otklanjanja ili obeštećenja, ili otklanjanja nepravdi koje su učinjene tokom poslednjih godina? Koliko bi taj teoretski stanovnik Vukovara na ovaj način bio isključen iz ovog procesa? Sigurno da se utome ne biste složili. Naravno, neki će reći – biće u pravu. Sa aspekta Srbije, naravno, JNA nije bila okupaciona vojska. Ali, sa drugog aspekta i sa druge perspektive, perspektive Hrvatske je to bila. Još jednom želim da vam skrenem pažnju i na ovo, alimogao bih da navodim bezbroj drugih paralela koje ovu odredbu zakona, o kojoj sam govorio, čine nepravedno. Ovi primeri posebno čine nepravednom ovu odredbu iz razloga što iz ovoga proizilazi, da čak i oni koji u procesu rehabilitacije uspeju da dokažu svoju nevinost i budu rehabilitovani, a bili su pripadnici okupacionih snaga, ne bi imali pravo na podnošenje zahteva na restituciju. To je jedna okolnost koju bi Vlada trebala da ima u vidu i moje, odnosno naše kolege narodni poslanici, kada se o našim amandmanima budu izjašnjavali. Da apsurd bude veći, saradnici okupatora, koji su možda i činili zločine, ali ukoliko im nije suđeno, oni mogu biti korisnici restitucije. To je krajnji apsurd koji proizilazi iz ove odredbe Predloga zakona. Naravno, svesni smo činjenice da Vlada neće prihvatiti, odnosno vladajuća koalicija naš amandman. Nama će jedino preostati mogućnost da se obratimo ustavnom sudu i sigurno ćemo to učiniti. Jednostavno smatramo da je ova odredba u tolikoj meri disktiminatorska, u tolikoj meri u suprotnosti sa evropskim vrednostima, sa evropskim načelima, da jednostavno ne bi smela u Srbiji 2011. godine da opstaje.
Dvanaest minuta je iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Hvala. Neću otvarati polemiku ovde oko ovoga o čemu ste vi govorili sad, zbog toga se ta debata ovde vodi danima i mnogo se o tome govorilo i u raspravi u načelu. Vi ste, gospodine Varga, i rekli o tome kako je istorija ovde izgledala oko ovog amandmana. Želim samo kao predstavnik Vlade Republike Srbije da reagujem na poređenje koje ste vi upotrebili, obrazlažući i braneći svoj stav. Dakle, i u formalno-pravnom smislu i kako god hoćete, to šta se dešavalo u Hrvatskoj devedesetih godina i na prostoru bivše Jugoslavije, mislim da je daleko od korektnosti da bilo ko upoređuje sa onim što su radili pripadnici sila osovine od 1939. godine pa do 1945. godine. Dakle, još jednom kažem, neću da polemišem ove stvari, jer to ste učinili ovde u ovom domu više puta i izneli ste argumente i za, i protiv, ali mislim, zaista nije dobro, mislim čak da je veoma loše da se paralele ovakve vrste povlače, protiv Hitlera i njegovih saveznika se udružio ceo slobodoljubiv svet i sa istoka i sa zapada, i onih koji su mislili da privatna svojina ne treba da postoji i oni koji su bili branitelji toga, izbrisali ideološke razlike, ceo beli svet se udružio protiv takvog jednog zla, koje je htelo da istrebi i pokušalo da istrebi milione stanovnika . Potpuno je nedopustivo, hoću to ovde da kažem i u svoje ime i u ime institucije koju predstavljam, da se vrše poređenja takve vrste.
Pravo na repliku narodni poslanik Laslo Varga.
Koristio bih i vreme poslaničke grupe, još imam na raspolaganju. Mislim da se nismo razumeli. Nisam upoređivao ni u kom slučaju bivšu Jugoslaviju i Hitlerove snage, snage osovinske sile i sve ostalo o čemu ste govorili. Upoređivao sam poziciju običnog pripadnika i jedne i druge vojske, pripadnika oružanih snaga koji je mobilisan milom ili silom. Treba da znate, a verujem da znate da su tokom Drugog svetskog rata na teritoriji recimo Bačke brojni pripadnici nemađarskog naroda milom ili silom mobilisani i npr. odvođeni na istočni front. Iz ove odredbe Predloga zakona proizilazi da čak ni oni nemaju pravo na restituciju. Iz tog razloga sam ugovorio po ovom pitanju i podvukao paralelu i ni u kom slučaju se ta paralela nije odnosila na ono o čemu ste vi govorili. Sa druge strane, navešću još jedan primer koji ukazuje besmislenost principa kolektivne odgovornosti. Taj primer je isto tako iz Vojvodine, iz mesta Kovilj. U Kovilju su od 1941. do 1944. godine praktično šest žandarma vršili vlast i oni su bili svo to vreme tamo prisutni, naravno, iz ugla Srbije kao okupatori i oni su to vreme proveli kako tako sarađujući sa meštanima. Znate li šta se desilo malo kasnije? Malo kasnije kada je usledila novosadska racija, te snage koje su to izvodile su krenule i prema Kovilju i ovih šest žandarma je odgovorilo svoje tzv. saborce da odu ili da stignu i do Kovilja i na taj način su praktično odbranili to nasilje od svih mogućih posledica racije. Šta se desilo nakon Drugog svetskog rata? Prvih šest osoba koje su pogubljene u Kovilju bili su oni, onih šest žandarma, na osnovu principa kolektivne odgovornosti. Naravno, postoji i bezbroj drugih primera. Ono što je možda još žalosnije, nijedan od naših kolega narodnih poslanika nije govorio o tome da se ovaj princip, i u načelnoj raspravi sam citirao neke odluke ili navodio neke odluke koje su donešene nakon Drugog svetskog rata na osnovu principa kolektivne odgovornosti, da niko od naših kolega nije imao potrebu da kaže da u 2011. godini ove odluke, recimo 1945. godine, zasnovane na principu kolektivne odgovornosti, ne bi trebalo da egzistiraju u pravnom sistemu Republike Srbije. Ono što je ključno i kao neodgovoreno pitanje je ostalo – da li je tačno da je stav evropskih institucija bio da se ne sme donositi zakon koji sadrži bilo kakvu diskriminatorsku odredbu u odnosu na građane, dakle, u odnosu na državljane Republike Srbije?
Ovim je iskorišćeno vreme predstavnika poslaničke grupe i jedan minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Javio sam se po amandmanu.)
Zahvaljujem se. I ja sam se javio po amandmanu. Mnogo je neverovatna situacija u koju nas teraju poslanici predlagači ovog zakona. Meni je krajnje neverovatna u ovom amandmanu konstrukcija koja je napravljena. Nijednog trenutka niko u ovoj sali nije rekao, nije identifikovao okupacione snage sa mađarskim narodom. To ste uradili samo vi i kao što smo se borili protiv prava okupacionih snaga ljudi koji su mađarskog porekla, isto tako, možda i sa većim žarom smo se borili protiv toga što je radio Milan Nedić pre samo deset minuta. Odakle vam pravo da optužujete nekog da je ovo napad većinskog naroda na manjinski narod? Da li znate ko je Servo Mihalj? Da li je on bio prisilno mobilisan? Da li je on morao da radi to kao ti ljudi u čije ime vi danas govorite ovde? To prosto, konstrukcija da odgovornost nekoga ne postoji zato što je prisilno mobilisan u Drugom svetskom ratu, ona ne stoji i ta dilema je rešena pre 60 godina. Porediti današnju Nemačku sa nacističkom Nemačkom je neverovatno, zemlja koja je prošla kroz proces denacificikacije, kroz proces najgoreg mogućeg suočavanja sa sopstvenom prošlošću, u kojoj je zabranjeno koristiti reči – nacizam, zabranjeno je imati zastavu nacističku, gde je danas najveća sramota to što je ta zemlja uradila. U toj zemlji je najveća sramota to što je ta zemlja uradila u periodu o kome danas govorimo. I porediti državu, saradnju države Srbije sa državom Nemačkom danas, braneći okupacione snage u Srbiji, to čak nije ni politički nekorektno, to je bezobrazno. Sa druge strane, pažljivo smo gledali vaš amandman, kao i odredbu zakona na koju se odnosi. Jako je teško prepoznati napad na mađarsku nacionalnu manjinu iz rečenice – pravo na vraćanje imovine ili obeštećenje nema lice koje je bilo pripadnik okupacionih snaga koje su delovale na teritoriji Republike Srbije za vreme Drugog svetskog rata, kao ni njegovi naslednici. Kakve to veze ima sa mađarskom manjinom? Vi niste podneli amandman kojim ste definisali mehanizam u kome će u nekom sudskom postupku, slično pravo amandmana koji su manje ili više sve poslaničke grupe predložile malopre, u kome će u sudskom postupku biti definisano i odlučeno da je neko prisilno, protiv svoje volje, uz otpor priveden i na bazi toga će steći pravo, na bazi takve presude će steći pravo da učestvuje u procesu restitucije. Ne, to nije tačno, to je zabluda pred koju namerno stavljate sve nas. Vaš amandman je vrlo jasan. U njemu čak i onaj ko je počinio ratni zločin na teritoriji Srbije može da učestvuje u procesu restitucije, zato što vi niste predvideli novi postupak za takve slučajeve. Vi tražite da se briše odredba po kojoj lice koje je bilo pripadnik okupacionih snaga nema pravo da učestvuje u ovom procesu. Mi smo tu vrlo jasni i zbog toga je ovaj moj povišen ton, zato što sam stvarno iznenađen takvim, ja ću ga nazvati, u političkom smislu podmuklim napadom. Ne, ne radi se o pripadnicima mađarske manjine, radi se o pripadnicima svih naroda i svih građana koji su, umesto da se suprotstave tom najvećem zlu, koje je do tada viđeno, rešili da zaštite sebe i da ćuteći tiho učestvuju u holokaustu, genocidu, razaranju, pre svega, srpskog većinskog, ali, zatim, i svim drugih narodna i da se svirepo obračunavaju sa svima koji drugačije misle. To se dešavalo na teritoriji i ove zemlje, ali i celog sveta u tom periodu. Nema nikakve kolektivne odgovornosti, niti kolektivne krivice, ona je vrlo individualna i pojedinačno važi za manje ili više svakog pripadnika okupacionih snaga, zato što postoji gomila mojih sunarodnika, hiljade i stotine hiljada vaših sunarodnika koji su se tome suprotstavili. Ako oni nisu morali, ako nije morao Servo Mihalj, onda nije morao niko. Ako danas pređemo tu granicu, šta je sledeće? Zbog toga ovaj amandman nije tehnički i ne odnosi se na danas neke ljude, u čijoj nameri je da navodno štiteći njihove interese vi govorite. Ne, ovo je politička relativizacija onoga što se desilo na teritoriji Vojvodine do 1945. godine. Zbog toga tako odlučno ne od, manje ili više, svih poslaničkih grupa. Ovo je političko pitanje. Mi smo čak i podršku u zakonu usvojili u tome. Drago nam je time da Vlada povuče svoj amandman. Drago nam je što je Vlada prepoznala odmah na šta se taj amandman odnosi. Nigde u svetu pripadnici okupacionih snaga nisu imali ista prava kao ljudi koji su ugnjetavali te četiri godine na najmonstruozniji mogući način. Odgovornost za sve logore smrti, o kojima smo i danas govorili, se mora snositi. Ta odgovornost je dvostruka, direktno učestvovanje ili tiho podržavanje. Iz moje perspektive, isto je, sve dok je postojao jedan čovek, koji je ustao, rekao – ne, i zbog toga poginuo. Među pripadnicima mađarskog narodna je bilo mnogo takvih. Tako da vi nemate pravo ovo da predstavljate kao borbu ili kao napad na mađarski narod. Rekao sam vam jedno ime, a ima ih hiljade i stotine hiljada. Preterao? Nemojte, molim vas. U celoj Evropi ima. Ljudi koji se tome nisu prilagodili, nisu, shvatili su šta je to. Ustali su i borili se protiv najveće pošasti 20 veka ili uopšte u istoriji civilizacije. Danas predstavljati ovakve stavove, antifašističke, kao manjinsko pitanje i pitanje diskriminacije, siguran sam da je to čak i povreda Poslovnika ove skupštine. Nisam se javio po povredi Poslovnika, ali sam siguran. Ono što svakako osećam, to je da takav stav ruši dostojanstvo bar mene. Znači, optužiti nas da zato što se borimo protiv pripadnika, protiv prava pripadnika okupacionih snaga, optužiti nas da se borimo protiv neke manjinske zajednice, još jedanput ću ponoviti, veoma me je šokiralo. Smatram da je jako bezobrazno i da je bila obaveza predsedavajućeg da na to reaguje. Ponoviću još jedanput, amandman o kome danas ovde govorimo ne govori o ovome o čemu je govorio kolega poslanik. Amandman koji je podnet daje pravo svim pripadnicima okupacionih snaga, bez obzira na šta, da uživaju ista prava kao narod koji su tlačili, bez obzira na to o kom je narodu reč. Takođe, odredba u zakonu oduzima to pravo svim pripadnicima okupacionih snaga, a ne ni jednoj manjini, narodu ili pojedincu. To je tekovina antifašističke borbe, bar takva treba da bude u 21. veku.
Iskorišćeno je osam minuta od predstavnika poslaničke grupe. Naime, poslanička grupa LDP ovlastila je narodnog poslanika Ivana Andrića da je predstavlja u daljem toku rasprave, te je ovim iskorišćeno vreme koje je na raspolaganju ovlašćenom predstavniku grupe, a grupa još ima na raspolaganju 10 minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Laslo Varga, pravo na repliku.
Zaista, bez želje da ulazimo u dodatne replike i dodatne sukobe, zaista za to nema potrebe, hteo bih samo na nekoliko činjenica još jednom da ukažem. Dakle, pre svega, nisam govorio i mi nismo govorili o tome da je ovo napad na mađarsku zajednicu ili na mađarsku manjinu, mi smo govorili o tome da je ovo napad na jedno evropsko načelo, a to je princip individualne odgovornosti. To je ogromna razlika između ove dve tvrdnje. To je jedna stvar. Druga stvar, ja sam u načelnoj raspravi zamolio predsednika vaše poslaničke grupe da proveri kod evropskih institucija da li je ova odredba diskriminatorska. Vi očigledno ili niste proverili ili ste proverili i dobili ste odgovor koji se vama ne sviđa, pa iz tog razloga o tome niste govorili. Interesuje me zaista odgovor na ovo pitanje. Treća stvar–mi smo tražili ono o čemu ste vi pričali, dakle, da se ova odredba briše. Mi smo tražili da se ova odredba ne odnosi na lokalno stanovništvo. Dakle, na stanovništvo koje je živelo na tom području nakon 6. aprila 1941. godine. Složili smo se, naravno, i sa amandmanom Vlade, pošto suštinski amandman Vlade je značilo to rešenje. Ono što je u potpunosti za nas čudno je ovaj način sedenja na dve stolice. Dakle, ukoliko se zalažete za evropske principe, za evropske integracije, onda je sa tim principima nespojiv princip kolektivne odgovornosti. Jednostavno, ta dva principa ne mogu da idu paralelno. Zaista, što se replika tiče, ovim ću sigurno završiti. Trudio sam se da skrenem, sa jedne strane, pažnju na sve ovo što se dešavalo, a, sa druge strane, da pokušam da utičem na sve vas i na sve nas, da u narednim godinama, pošto će ovo pitanje sigurno, do trenutka kada to pomirenje bude ostvareno, ovo pitanje će ostati otvoreno i nastaviće se rad i one međuakademske mešovite komisije, koja je formirana između dve akademije nauka i umetnosti, ali ovom porukom parlament šalje lošu poruku i toj međuakademskoj komisiji. To jednostavno ne može da za nas bude prihvatljivo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Ivan Andrić, pravo na repliku, dva minuta.
Da, i ja se nadam da ćemo završiti, ali opet je u pitanju vrlo pogrešno tumačenje onoga što smo mi govorili i čak zlonamerno. Znate šta, prvi princip EU je antifašistički. Kao dodatni argument, pošto ono što su govorili, što su opšti stavovi o fašizmu i o okupacionim snagama na teritoriji Evrope nije bilo dovoljno, taj datum je čak i Evropa uzela kao svoj dan. To je dan pobede nad fašizmom. Tako da, govoriti nama danas da je borba protiv prava okupacionih snaga borba protiv Evrope je vrlo zlonamerno i, opet kažem, vrlo neverovatno. Ovde moramo da budemo jasni. Ono što mi tražimo, to je da pripadnici okupacionih snaga, ma koje vere, naroda, porekla, religije, čega god hoćete, ne mogu da imaju ista prava kao pripadnici naroda koji su okupirali, tlačili, ubijali, streljali i masakrirali u toku četiri godine. Tu se ne radi o kolektivnoj odgovornosti. Vaš amandman, ponavljam, nije amandman koji brani pojedinca i utvrđuje njegovo pravo da dokaže da je prisilno odveden u Tuborg. Ne, vaš amandman kaže da okupacione snage imaju pravo da učestvuju u procesu restitucije u Srbiji. To je amandman koji imate. Znači, ono što je problem, to je što mi govorimo o različitim stvarima, ali sam siguran da se jako dobro razumemo. Mi nemamo šta da pregovaramo i da se pomirujemo sa predstavnicima okupacionih snaga, tako da mi nije jasno o kakvoj komisiji za pomirenje govorimo. O komisiji za pomirenje između Srba i predstavnika okupacionih snaga? Nisam siguran da takva komisija postoji.
Narodni poslanik Laslo Varga, dva minuta.
Zaista poslednja replika. Govorio sam o međuakademskoj komisiji, koja je formirana između dve akademije nauka i umetnosti, na inicijativu predsednika Tadića i tadašnjeg predsednika Republike Mađarske Lasla Šojama. Ta komisija radi dve godine i ima zadatak da tragična dešavanja tokom Drugog svetskog rata istraži, rasvetli i da na kraju tog rada podnese, verovatno Narodnoj skupštini, našoj, a naravno i parlamentu Mađarske, neki dokument u vidu deklaracije, rezolucije, kojom bi bila stavljena tačka na ono što se dešavalo tokom Drugog svetskog rata. U tom smislu sam govorio o ovoj komisiji, u smislu da ne može da bude ideja vodilja rada ove komisije princip kolektivne odgovornosti, pošto onda na kraju sigurno nećemo doći do željenog cilja. Između nas očigledno postoji jedno značajno ne razumevanje zbog toga što vi ovaj naš amandman čitate na način da ne čitate važeći Zakon o rehabilitaciji. Naime, ovaj naš amandman ima smisao ukoliko zajedno tumačite sa svim drugim zakonima, pre svega sa Zakonom o rehabilitaciji. Cilj i suština našeg amandmana jeste da, ukoliko neko u procesu rehabilitacije dokaže svoju nevinost, odnosno država ne dokaže njegovu ili njenu krivicu, u tom slučaju ne bude automatski to lice isključeno iz procesa restitucije. To je bila jedina namera i cela suština ovog amandmana, tako da bih vas zamolio da na ovaj način razumete ovaj amandman jer je to bila jedina poruka i jedina namera ovog amandmana.
Narodni poslanik Ivan Andrić, dva minuta.
Neću da sudim o vašim namerama, sudiću samo o onome što ste podneli i što smo pročitali. Kada se to pročita, ne može se pročitati to što ste vi rekli. To ne piše u ovom amandmanu. Takođe, razumeo sam o kakvoj komisiji ste vi govorili. Ono što nisam razumeo – zašto tu komisiju predstavljate kao predstavnike okupacionih snaga, zato što vam tvrdim da ona to nije? Pomirenje između nas i mađarskog naroda je dobro došlo. Što se tiče LDP, ni do kakvog pomirenja sa mađarskim narodom ne treba da dođe, mi se nismo nikada ni svađali. Pomirenje sa predstavnicima okupacionih snaga iz Drugog svetskog rata ne treba da tražite kod nas, od nas ga nećete dobiti. To tražite u nekakvim drugim konvencijama. Budite sigurni da u tim deklaracijama, koje će ta komisija predložiti, neće biti nikakvog pravdanja. To vam ja kažem. Još jedanput, mislim da je vrlo politički problematično i manipulantski poistovećivati mađarsku manjinu u Srbiji sa pripadnicima okupacionih snaga u Drugom svetskom ratu. Još jedanput vas molim da to ne činite, pre svega zbog naroda kome pripadate.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ima jedna dobra knjiga, zove se "Sukobi na jugoslovenskoj književnoj levici". Mislim da mi sada prisustvujemo sukobima među političkim strankama u Srbiji koje se takmiče koje više privržen principima EU. Ne želim u tome da budem arbitar. Ono što želim da kažem jesu sledeće stvari: ako pažljivo čitate Predlog zakona videćete da se ovim predlogom zakona ne poništavaju propisi koji su navedeni u članu 2. Formalno-pravno, gospodine ministre, vi ste pravnik, svi ti propisi i dalje ostaju na snazi. Znači, država Srbija nema ništa protiv tih propisa. Oni su bili, po vašem mišljenju, legalni, jer ih vi ovim predlogom zakona ne stavljate van pravne snage. Oni su i dalje formalno-pravno deo pravnog sistema Republike Srbije. Šta vi radite? Održavajući na snazi pravne propise hoćete da poništite posledice koje su ti pravni propisi izazvali u društvenoj i političkoj praksi u Republici Srbiji. To mi baš nije logično. Ispada da je propis legalan, a posledica koju taj legalan propis izaziva nije legalan. To mi u formalno-pravnom smislu izgleda neodrživo. Takođe, imam jedan predlog, a to je da se ubuduće narodnim poslanicima, uz predloge zakona koji dolaze od Vlade, obavezno dostavljaju i zapisnici sa sednica Vlade. Sada imam utisak da u Republici Srbiji postoje dve demokratske stranke, ona Demokratska stranka u Vladi je za Predlog zakona jer je, pretpostavljam, Predlog zakona, a vi me ispravite ako grešim, ministre, jednoglasno usvojen na sednici Vlade, a kad taj isti Predlog zakona dođe u Narodnu skupštinu, onda poslanici DS kažu da Vlada ne zna šta radi i da je Predlog zakona loš. Da ne bi bilo nedoumica oko broja demokratskih stranaka… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molila bih vas o temi dnevnog reda, uz zahvalnost što kvalifikujete da funkcionišu institucije u Srbiji, jer Skupština kontroliše Vladu.) Nisam siguran, gospođo Čomić, ali dobro. (Predsedavajuća: Po onome što govorite ja sam sigurna, pošto kažete da je Vlada nešto odlučila, a da je Skupština rekla protiv. To su vaše reči i ja vam se, u ime Narodne skupštine, na tome zahvaljujem, jer uvek svedočenje učesnika ima najveći mogući kredibilitet. Molim vas o temi dnevnog reda.) Što se tiče konkretno člana 5. i problematike koju ovaj član izaziva, gospodine Varga, ne bih hteo da budem vaš advokat, ali nemojte mnogo da se brinete što vas napadaju ljudi koji su tobože antifašisti, a danas podržavaju jednu međunarodnu organizaciju koja radi isto ono što je radio Hitler. Ne vidim koja je razlika između situacije kada Hitler bombarduje jednu zemlju i kada to radi NATO pakt. Kakva je razlika između situacije kada nas bombarduje Hitler i kada nas je bombardovao Bil Klinton ili kada su bombardovali Irak, Avganistan ili do pre nekoliko dana Libiju? Tu nema nikakve suštinske razlike. Dalje, takođe ne morate da se brinete zato što je Vlada povukla svoj amandman na član 5. iz sledećih razloga: u članu 5. tačka 3) stoji sledeće: "pravo na vraćanje imovine ili obeštećenje oduzima se licu koje je bilo pripadnik okupacionih snaga koje su delovale na teritoriji Republike Srbije za vreme Drugog svetskog rata, kao ni njegovi naslednici". Ako uzmete član 40. Predloga zakona, koji i te kako ima veze sa ovim, videćete da u članu 40. piše sledeće: "po zahtevu za vraćanje imovine postupak vodi Agencija preko područnih jedinica, a u skladu sa ovim zakonom i zakonom kojim se uređuje opšti upravni postupak". Kakav je opšti upravni postupak – jednostranački. Ko će učestvovati u ovom postupku? Učestvovaće samo jedno lice kao stranka. To lice koje je zainteresovano da mu se vrati imovina i Agencija kao organ koji vodi postupak. Dakle, nema drugih stranaka. Jedna je stranka, lice koje traži da mu se vrati imovina, a o njegovom zahtevu odlučuje Agencija. Šta mislite, dame i gospodo narodni poslanici, i vi, gospodine ministre, koliko će među ljudima koji podnesu zahtev da im se vrati imovina, da u zahtevu stoji – molim da mi se vrati oduzeta imovina, koja je oduzeta meni, mom ocu ili mom dedi, a takođe želim da vas obavestim da je moj deda bio pripadnik okupacionih snaga. Takvih ljudi neće biti. Kako će Agencija moći da zna da li je podnosilac zahteva ili njegov otac ili deda bio pripadnik okupacionih snaga? Samo ako nekim pukim slučajem dozna tu informaciju. Inače, neće moći da zna. Prošlo je 70 godina. Vi ne kažete – lica koja su pravosnažno osuđena za ratne zločine, nego svako ko je bio pripadnik okupacionih snaga. Kako će neko dete od 25 godina, kome ćete dati da vodi opšti upravni postupak, recimo ovde u Beogradu, da zna da li je nečiji deda u Kikindi bio za vreme rata bio pripadnik Hortijevih snaga. Daj Bože da zna ko je bio Horti i da zna da je Vojvodina bila okupirana, a ne da zna da li je njegov deda bio pripadnik okupacionih snaga. Ova odredba je besmislena. U praksi, daj bože da grešim, 99% ljudi koji su pretendenti da im se vrati imovina koja je oduzeta njima ili njihovim pretcima. Čak i da su sto puta bili pripadnici okupacionih snaga, vratiće im se imovina, jer agencija nema objektivnih mogućnosti da utvrdi da li je neko zaista bio pripadnik okupacionih snaga ili ne, jer je Upravnim postupak jednostranački, a da se nađe toliko savestan pripadnik okupacionih snaga ili njegov naslednik koji će da kaže u zahtevu za vraćanje imovine – znate, moj deda je bio hortijevac ili balista ili nemački oficir, itd. Takvih ljudi pretpostavljam neće biti mnogo. Moguće da će ih biti nekoliko, ali to uopšte neće biti neka masovna pojava. U praksi ono što ste vi hteli navodno da sprečite, ne da nećete da sprečite, vi ćete da pospešite. Gospodine Varga, nemate mnogo razloga da se brinete, Vlada će omogućiti i hortijevcima i balistima i ustašama i ko zna kome sve ne da im se legalno vrati imovine, jer agencija nema kriterijuma, nema načina, osim da nekim pukim slučajem dozna da je neko lice za vreme Drugog svetskog rata bilo pripadnik okupacionih snaga. Takođe, ono što želim da kažem kolegama koji ovde pričaju i upotrebljavaju termin oteta imovina. Ovde se ne radi o otetoj imovini, ovde se radi o oduzetoj imovini uz naknadu. Ako je reč o nacionalizaciji, a i o eksproprijaciji. Konfiskacija je mera oduzimanja imovine bez nadoknade, ali kao dodatna mera uz pravosnažnu sudsku presudu, koliko se ja razumem u pravo. Vi kažete – da, ali ta nadoknada nije bila pravična. Pa i sada kada se ekspropriše imovina ko kaže da će nadoknada biti pravična. Šta to znači? Da će za 70 godina neko da kaže – znate, meni je eksproprisana imovina zato što se pravio most u Beogradu, i mom dedi, a nadoknada nije bila pravična, donesite zakon da mi se vrati ta oduzeta imovina zato što nadoknada u momentu eksproprijacije nije pravična. To je jedan začarani krug. Ova država ništa drugo neće da radi nego da jedanput u 100 godina ili dva puta u 100 godina plaća nekome nešto zato što pre određenog broja godina nešto nije bilo pravično. To nema nikakvog smisla. Dalje, uopšte mi nije jasno gde ste našli tu 1968. godinu. Znam da je tada gospodin Mićunović vodio revoluciju na Filozofskom fakultetu zato što je smatrao da jugoslovensko društvo nije dovoljno komunističko. Da li je to dovoljan razlog da 1968. godina bude prekretnica u eksproprijaciji? Mislim da nije, ali tu je gospodin ministar, pa voleo bih da objasni. Cela ova rasprava, od predstavnika Vlade, od narodnih poslanika iz vladajućih partija govori da je Predlog zakona brzopleto sastavljen da ni vi sami niste sigurni, ovde su narodni poslanici pričali, i to vladajućih partija, da moraju da prespavaju da bi videli koje je tu još najbolje rešenje, jer nisu sigurni, a nas hoćete da ubedite da je ovo odlično. Predlog zakona je brzoplet, ni vi sami ne znate kakve posledice će on u praksi da izazove, još uvek ne znate, ljudi, krug subjekata na koje će ovaj predlog zakona da se odnosi, koliko para ova država treba da obezbedi da se imovina vrati. Postavlja se jedno elementarno pitanje – da li je moguće da Republika Srbija u kojoj se nalazi, u političkom, u ekonomskom, u kulturnom, u socijalnom, u moralnom smislu nema prečih poslova nego da ovako brzopleto i traljavo u skupštinsku proceduru predlažete jedan zakon za koga ni poslanici vladajućih partija nisu sigurni koje sve posledice on treba da izazove? Ovde su bili žešći napadi na Predlog zakona od poslanika DS, G17 plus, SVM, SPS, nego od poslanika SRS. To apsolutno nema nikakvog smisla. A kažete zakon je evropski. Da li postoji neki unificirani obrazac šta je to evropski standard? Ono što je za Vladu evropski standard, za poslanike vladajućih partija nije evropski standard. Ovde se ljudi takmiče da se dokažu ko je veći evropejac, ovde se vodi mrtva trka oko toga ko je više privržen standardima EU. Dajte ljudi više neka vam EU da neki žig, sertifikat da ste samo vi ovlašćeni da predstavljate u EU u Srbiji, da samo vi znate šta su evropski standardi, pa da se onda zna za Mercedes, za Audi, za Folc vagen, ovo je ovlašćeni diler za Srbiju. On ima licencu, dajte da se vama da licenca da se zna ko je ovde ovlašćeni zastupnik EU. Da li DS, LDP, SVM, da li ovi što su pokrali mandate, a kažu – treba da se vrati oduzeta imovina? Hajde ljudi da se jedanput to utvrdi.
Iskorišćeno je 10 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Gospodine Martinoviću, nije nikakva tajna da vi imate dijametralno suprotne poglede od Vlade na mnoga pitanja, pa i na ovo, tako da je to potpuno očekivano i to nije tema. O jednoj stvari koja jeste važna i koju ste vi otvorili ovde nije dobro da ostane nekakva nepoznanica. Mislim da niste do kraja dobro pročitali ceo tekst zakona. Istina je da ste u članu 40. stav 1. videli da ovaj postupak vodi agencija u skladu sa ovim zakonom i Zakonom o opštem upravnom postupku, ali jedan član pre toga, član 39. vrlo precizno definiše da stranka u postupku je lice po čijem je zahtevu pokrenut postupak, ali isto tako i Republički javni pravobranilac. Tako da, država će imati svog zastupnika u ovom postupku i to će biti onaj ko je po zakonu ovlašćen i u drugim postupcima da štiti javni interes. Naravno da je stvar svakog konkretnog slučaja i dokazivanja svih relevantnih činjenica, vi to vrlo dobro znate, to vam je uostalom i posao i to predajete na fakultetu, kako će se u konkretnim stvarima i slučajevima odvijati procedure. Naravno da ćemo videti, u krajnjem slučaju uvek postoji mogućnost i sudske zaštite, pa ne sumnjam da svakako ko hoće da dokaže svoj interes će to raditi u najboljoj nameri da to i ostvari, a ima ovde ko će da brani javni interes i državu. Nema razloga da sumnjamo da će to činiti u najboljoj veri i u najboljoj nameri koristeći sve resurse koje država ima, različite vrste evidencija i mogućnost da se dođe do svih potrebnih činjenica i da se te činjenice dokažu.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo, gospodine ministre, u članu 39. nije sasvim jasno regulisano da je Republički javni pravobranilac obavezna stranka u svakom konkretnom upravnom postupku koji se vodi povodom vraćanja imovine. Vi tako mislite, to tako ne piše. Drugo, zamislite da Republički javni pravobranilac, na kraju krajeva, šta je Republičko javno pravobranilaštvo? Organ koji štiti imovinske interese Republike Srbije. Ne znam kako možete da pretpostavite da Republički javni pravobranilac kao organ koji štiti imovinska prava i interese Republike Srbije može da zna i da ima relevantne informacije da li je nečiji deda za vreme Drugog svetskog rata bio pripadnik okupacionih snaga. Veoma teško gospodine ministre, ne kažem da nije apsolutno moguće. Da li vi kao predstavnik Vlade imate evidenciju? Imate. Sigurno? Ko je bio pripadnik okupacionih snaga? Kažite mi ko vodi tu evidenciju. Voleo bih da čujem koji organ u Republici vodi evidenciju ko je za vreme Drugog svetskog rata bio pripadnik okupacionih snaga. Ako imate tu evidenciju povlačim sve što sam rekao. Onda je stvar vrlo jednostavno ako imate tu evidenciju. Dostavite evidenciju Republičkom javnom pravobraniocu, strana 450, taj i taj, deda mu je bio pripadnik okupacionih snaga, ne može da mu se vrati imovina. Ali, vi tu evidenciju nemate. Ovo što ste napisali u članu 5. je neka odredba kojom vi želite da operete svoju savest, da kažete – ne, mi nećemo da vratimo imovinu pripadnicima okupacionih snaga. Otprilike to je dovoljan moralni razlog zašto treba glasati za ovaj zakon, ali suštinski, u praksi manje, više ogromna većina svih onih koji su bili pripadnici okupacionih snaga, a ne mislim da kolege iz SVM treba da osećaju neki preterani stid, jer zaista se ne radi o pripadnicima samo mađarskog naroda, neće im se desiti ništa loše.
Reč ima ministar Dušan Petrović.
Gospodine Martinoviću, ne bih da širimo debatu pravničku, ovo je advokatsko pitanje. Pribavljanje svih dokaznih sredstava će biti u rukama pravobranioca, od svedoka, preko svih evidencija do kojih mogu da dođu pravobranioci, a to su javne isprave, ali isto tako različite evidencije koje se vode po arhivama. Ovako kako razmišljam u ovom trenutku kako bih ja postavio proceduru, verujem da mogu prilično pouzdano da iskonstruišem kako možete da dokažete da li su podnosioci zahteva i njihovi naslednici bili pripadnici okupacionih snaga ili ne. Evo gledam ovde neke kolege advokate, vidim smeškaju se tako da nije to neki naročit problem to mogu iz prakse da vam kažem.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Dva minuta.
Gospodine ministre, donekle ste u pravu ovo jeste advokatsko pitanje. Ali, kad je već advokatsko pitanje, da vam ja postavim još jedno advokatsko pitanje, evo i gospodin Novaković se javlja – na kome je teret dokazivanja? Jel postoji pretpostavka da je neko bio pripadnik okupacionih snaga ili ne postoji? Od toga zavisi kako će se rešavati ovi postupci. Ako ne postoji pretpostavka, onda država treba da dokaže da je neko bio, kažite mi kako će da dokaže? I postoje li neki relevantni kriterijumi da se dokaže da je neko bio pripadnik okupacionih snaga. Na kraju krajeva, ukoliko se to pitanje otvori imovina uopšte neće biti vraćena, jer će se izaći pre sud jednostavno ljudi će doći u spor. Opšti upravni postupak nije postupak u kome postoji spor, to je van sporna procedura. Ako se javi spor, to će morati da rešava sud i čime će onda sudovi u Republici Srbiji, gospodine ministre, morati da se bave? Država će da kaže deda ti je bio pripadnik okupacionih snaga, a naslednik će da kaže – nije. I onda će sudovi da se bavi utvrđivanjem činjenice da li je nečije? Jel tako? Pa, jel to cilj reforme pravosuđa gospodine ministre, ko će to posle 70 godina uspeti da dokaže? Živih svedoka Drugog svetskog rata gospodine ministre iz dana u dan, sve je manje. Ako imate u vidu kad se zakon primenjuju, kad se emituju obveznice, a to će biti za narednih 20 godina. Daj Bože da i vi i ja budemo tad živi, a ne onaj ko je u vreme Drugog svetskog rata bio pripadnik okupacionih snaga. Gospodine ministre, zakon je beživotan. Ovo će ostati mrtvo slovo na hartiji ili će u praksi izazvati takve probleme kojih vi sada niste ni svesni. Vi uopšte niste svesni za šta ćete, dame i gospodo da glasate. Ovo je jedna takva papazjanija, u pravnom političkom i ekonomskom smislu da ovo nema suda, nema te agencije koja će ovo moći da raščevija na neki iole pristojan način i da se ovi postupci završe, kako vi to volite da kažete, u razumnom roku.
Dva minuta. Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Još jedno pravno-tehničko pitanje. Teret dokazivanja i to imate isto u zakonu nije isti kada su u pitanju državljani Srbije ili kako piše ovde domaći državljani i stranci. Kada su stranci u pitanju teret dokazivanja je na strancima i oni će imati dosta veliki problem da, bar mogu da pretpostavim, da dokažu da nisu bili pripadnici okupacionih trupa, jer takvo rešenje je predviđeno zakonom. Za domaće državljane ste u pravu, naravno, da je pretpostavka da podnosilac zahteva nema smetnje a treba da dokaže onaj, ako postoje, ko zastupa javni interes i to će biti Republički javni pravobranilac. Generalno, mnoge od stvari o kojima ste vi govorili prosto stoje, zato što je ovo 2011. godina, a trebalo bi da dođe do promene stanja koje je uspostavljeno decenijama ranije i nema tog zakona, i nema te države kao što ovakve procedure i kada su pre 20 godina ustanovljavane u nekim drugim zemljama, nisu dovele do brzih i jasnih rešenja, dakle, nije moguće doneti zakon koji bi jednostavno razrešio. Ovde citirani Zoran Đinđić je jednom prilikom rekao da je od akvarijuma lako napraviti riblju čorbu, ali od riblje čorbe nije moguće napraviti akvarijum. Ovo je pitanje koje treba sa najmanje bola i u okvirima koji su mogući u ovoj zemlji danas, da ispravi nepravde, i vidite kako je velika i teška polemika oko toga i niko ovde ne iznosi nelegitimne pozicije, ali prosto postoje značajne i velike razlike, a Vlada predlaže ono što veruje da je ostvarivo, moguće i najmanje teško i najmanje komplikovano.
Ovim završavamo današnji rad u prepodnevnom delu sednice i pre nego što odredim pauzu na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova, a da popodnevni deo sednice u 15,00 časova nastavljamo pretresom po amandmanu na član 5. koji je podneo narodni poslanik Laslo Varga. Dakle, pretresom u pojedinostima koji je trenutno u toku. Prijavljeni govornici će naravno moći da budu prijavljeni i za početak rasprave popodne u 15,00 časova. [[Posla pauze.]] Nastavljamo rad u popodnevnom delu sednicu pretresom o pojedinostima, amandman na član 5. koji je podneo narodni poslanik Laslo Varga. Tu smo zastali u prepodnevnom delu. Da li još neko želi reč u raspravi po ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Dobrislav Prelić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, ja izgleda nemam sreće, juče posle pauze i danas, ministra nema, a i ljudi koji su podneli amandman…
Ako biste bili ljubazni da povučete tvrdnju.
Gospodin Petrović upravo ulazi. Jednog momenta je gospodin Varga rekao da je gospodin Martinović bio u pravu. Jeste, samo treba pažljivo slušati šta srpski radikali pričaju i onda se uspostavi da smo u pravu. Ako se ne varam, jednog momenta je i gospodin Varga takođe rekao, razumeo sam da je gospodin Tadić učestvovao u pisanju ovog amandmana sa predsednikom Mađarske.
Niste dobro razumeli, radilo se o međudržavnoj komisiji istoričara, koja je ustanovljena pre izvesnog vremena i nema nikakve veze sa izradom zakonskih propisa Republike Srbije.
Ono što je alarmantno i čega se mi plašimo je da nije i gospođa Merkel učestvovala u izradi ovog amandmana, jer je poznato da širom Vojvodine Folks Dojčeri, gospodine ministre, u zadnjih pet godina masivno obilazio sva mesta, da dotiraju crkve. Iskreno, bio sam svedok toga u mom mestu, a ono što je zapanjujuće, to je da je delegacija prekjuče bila u Vojvodini u Bačkoj, tačnije u Ratku…
Narodni poslaniče, ne možete govorima u Narodnoj skupštini osporavati slobodu kretanja ljudi, robe i kapitala. To je zabranjeno propisima koji su na snazi i važe i za javno izgovorenu reč u Skupštini Srbije ili bilo gde drugde, tako da vas molim o temi dnevnog reda i bez kršenja zakona koji zabranjuju da se promoviše zabrana kretanja ljudi, robe i kapitala.
Gospođo Čomić, izneo sam konstataciju, jer sam bio svedok toga, o tome sam pričao pre tri godine i stojim iza svake svoje izgovorene reči. Predsednik podunavskih Nemaca, kako se nazivaju udruženja…
Narodni poslaniče, tema dnevnog reda. Amandman za koji ste se javili je vrlo jasan i molim vas da govorite o amandmanu.
To je tema gospođo Čomić, jer ako se usvoji ovaj amandman znači da će i Folks Dojčeri …
Narodni poslaniči, u obavezi ste da poštujete član 106. i da nakon upozorenja predsedavajućeg i podsećanja na obaveze postupite po odredbama Poslovnika koji nas sve obavezuje. O temi dnevnog reda ako želite prijavite se da možete da nastavite bez kršenja odredbi Poslovnika i bez osporavanja zakonskih propisa koji su na snazi u Republici Srbiji.
Šta može da se desi ako bude usvojen ovaj amandman?
Narodni poslaniče, drugi put vas upozoravam pred izricanje kaznenih mera. Da obrazlažete amandman ne bih vas podsećala na obavezu da govorite o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, znam da imate problema sa istinom.
Narodni poslaniče, treće upozorenje i prvo izricanje opomene na osnovu člana 107. i obaveze da sam dužna da izreknem opomenu narodnom poslaniku koji ne želi da govori o dnevnom redu.
I na Jarinju su u nas bile uperene puške NATO-a. U redu je gospođo Čomić.
Izričem vam prvu opomenu i izričem vam drugu opomenu zbog omalovažavanja i ugrožavanja dostojanstva Narodne skupštine. Ako želite da svoje obraćanje Narodnoj skupštini obavljate u skladu sa kršenjem odredbi Poslovnika, onda i vi i ja moramo da znamo da to ima posledice. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Balint Pastor. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Ostojić, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Hvala potpredsednice. Gospodine ministre, rekli smo naš stav da smo zadovoljni što je Vlada povukla svoj amandman, ali ću se osvrnuti na član koji je izazvao mnogo kontraverzi zbog onoga što se čulo. Nekako sam dužan i gledaću da se ne obraćam ni jednom poslaniku, nego vama potpredsednice. Svašta smo čuli danas u ovoj raspravi. Recimo da Milan Nedić nema nikakve veze sa starim sajmištem zato što je to bilo na teritoriji druge države. Jedino ima veze zato što ga je punio, ali na stranu to. ovde se čula jedna opasna relativizacija nečega što ne bi smelo da bude. Rečeno je da su bitni uglovi gledanja i da za nekoga recimo JNA je bila okupatorska vojska, pričam o amandmanu, o pripadnicima okupacionih snaga koje su delovale na teritoriji Jugoslavije, za nekoga nije. To je tačno. (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da ne dobacuju i ne krše odredbe Poslovnika i da ne ometaju govornika dok izlaže.) Za nekoga je ulazak u neke krajeve Srbije partizanskih i sovjetskih jedinica takođe bio okupacija, za nekoga oslobađanje. Sve je to relativno, ali nešto što se desilo tokom Drugog svetskog rata i opšta borba protiv fašizma, anti Hitlerove policije ne može ovde da bude relativizovano. Ovde se čulo, citirajući se nekakav dokument, iz Subotice, Lige za restituciju, formulacija tzv. okupacione snage. Ne, Bačka je bila pripojena Hortijevoj Mađarskoj i to nisu bile tzv. okupacione snage, oko toga ne bi trebalo da bude nikakve dileme. Ako već oko toga da li je JNA bila okupatorska, ima nekih u Srbiji koji misle da je Srbija okupirana od JNA i dan danas, ali ono što se desilo tokom Drugog svetskog rata ne sme biti predmet relativizacije. Prosto, antifašizam je temelj EU. NATO, a ja koliko znam SavezVojvođanskih Mađara se zalaže da Srbija postane članica NATO-a, osnovale su dve od tri antifašističke zemlje odnosno vodeće sile antihitlerovske i antifašističke koalicije. Zbog toga mi se čine da je ovo rešenje iz Zakona ko nema pravo iskorišćeno, za homogenizovanje svojih birača, što nije sporno, ali je sporno ako zbog toga dođe do relativizacije nečega što je temelj ujedinjene Evrope, a to je antifašizam. Da se vratim na nešto konkretno, mislim da je možda i nesrećno formulisan ovaj člana, ali u svakom slučaju, treba da ostane ovako kako je ostalo, zato što u principu ovde se ne radi o imovini. Oni koji su bili pripadnici samih okupacionih snaga, stranih snaga, Bugarske vojske, a Bugarska je okupirala deo Srbije, neki pripadnici i državljani Jugoslavije su bili u toj vojsci, Mađari takođe. Sve vreme pričamo o tome, o vraćanju imovine, a njima nije oduzeta imovina, po osnovu pripadnosti tih snaga. Među pripadnicima okupacionih snaga, bile su dve vrste, jedni koji su činili zločine i koji su suđeni i kojima je izrečena mera konfiskacije i drugi koji su amnestirani i nisu bili krivično odgovorni, iako je nekome od njih oduzeta imovina, oduzeta je kao svim drugim građanima Srbije, nekim drugim zakonima. Ovde se sve vreme ovaj zakon koristi za priču o rehabilitaciji nečega što ne može biti rehabilitovano, a ne o imovini, jer ako ćemo da pričamo o imovini, onda hajde da pričamo o imovini. Onaj ko je bio pripadnik okupacionih snaga po tom osnovu, imovinu nije izgubio, ukoliko je bio običan pripadnik, onda pričamo o običnim ljudima. Drugo su zločinci. Drugo su oni koji su suđeni. Nesporno je da upravo zato postoji zakon o rehabilitaciji, da to baš nije bila pravna država, nesporno je da je bilo zločina, a pominjati tamo neko streljanje šest žandara iz Kovilja je besmisleno zato što su Mađari, kada je tih streljanja bilo, i na drugim mestima, i nisu bili Mađari, nego su bili Srbi. Zato postoji Zakon o rehabilitaciji. Ja apelujem, ako već vodimo političku borbu, ako se bliže izbori, da se ipak jedna granica zadrži, antifašizam ne može biti dovođen u pitanje, nije kao što se dešavalo na teritoriji Bačke bila takozvana okupacija, nego je bila stvarna okupacija, kao što je bilo tamo do Niša. Mi nemamo problem sa ovim, ne vidim da bilo ko može da izvlači zaključak da je ovo manjina nagazila većinu, odnosno da većina hoće da zadrži princip kolektivne krivice. Princip kolektivne krivice u celoj Evropi je primenjen samo nad jednim narodom posle Drugog svetskog rata, nemačkim narodom, a kolege koje se plaše kada se to desi, neka pročitaju zakon i videće da tačka 2) drugog stava se odnosi na nemačku manjinu, u bivšoj Jugoslaviji, samo prema nemačkoj manjini i delimično prema italijanskoj manjini je primenjen princip kolektivne krivice, a prema drugim manjinama nije i ne vidim razloga da se pitanje imovine koristi za pitanje rehabilitacije, nečega što ne može biti rehabilitovano, kad je jasno da je Drugi svetski rat bila borba civilizovanog sveta sa nečim što zovemo fašizmom i taj svet je pobedio. Mi hoćemo da se priključimo tom svetu i ne možemo zato da relativizujemo antifašizam kao temeljnu vrednost i ujedinjene Evrope i NATO paktom.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Ja sam ovaj amandman zapravo obrazlagao. Radi se o tome da se u poslednjem stavu člana 5. posle konstatacije da će se posebnim zakonom urediti pitanje imovine, lica koja su nastradala u holokaustu, a nemaju naslednike, da se posle reči – zakonom, stavi tačka, a da se ostatak rečenice briše. Pitanje izgradnje memorijalnog centra, koga treba izgraditi, ne može biti i uvredljivo je da to ide na račun imovine, odnosno lica koja su nastradala u holokaustu. Iskoristiću ovo vreme samo da primetim, da na član 5, ali isto tako i na onaj prethodni član 4. su stizale potpuno manje-više identični amandmani od strane potpuno različitih poslaničkih grupa. Na član 4. su podneli amandmane predstavnici ukupno šest stranaka u ovom parlamentu, od kojih su četiri iz vladajuće većine a dve iz opozicije. Stvarno bih molio Vladu da ozbiljno razmisli, da zahtev, da se kao način vraćanja i ispravljanja nepravi i vraćanje imovine uvede i postupak supstitucije te imovine. Koristim priliku, ovde je aktivni ministar poljoprivrede, a on bi bar morao da ima razumevanja, jer najveći broj zahteva za povraćaj imovine će se inače odnositi na poljoprivredno zemljište, a mislim da država u vlasništvu trenutno ima dovoljno, uglavnom to nije iskorišćeno, koje bi se kao supstitucija mogao ponuditi oštećenim vlasnicima kojima je zemlja oteta. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar, Dušan Petrović.
Neću, gospodine Šami, sa suštinom onoga što ste govorili da polemišem, pošto se o tome vodi debata dugo. Treći ili četvrti put oko neiskorišćenog zemljišta poljoprivrednog, prosto moram da kažem. U našoj zemlji ima negde oko 180.000 hektara uparloženog zemljišta. Veći deo tog zemljišta je u privatnoj svojini, nije u državnoj.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. i član 6. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovo je amandman na naslov iznad člana 6. i član 6. Predloga zakona. Gospodine ministre, da smo nekim slučajem imali neki promil mogućnosti ili šanse da prihvatimo ili da podržimo na neki način, na primer, ovaj član ili neki drugi član ovog predloga zakona što, moram priznati, u domenu teorije kada je SRS u pitanju i Predlog ovog zakona, ali da smo imali mogućnost da nešto od ovog prihvatimo, posle onog što smo jutros čuli od predstavnika vlasti, da ova vlada ne čita amandmane i obrazloženja na ove amandmane, mislim da bi i taj neki promil jednostavno ispario. Da se razumemo, potpuno se slažemo sa predstavnikom Vlade koji je rekao da Vlada ne čita ovo. Mi to pričamo još odavno. Imam utisak da i ovo obrazloženje koje sam dao u predlogu svog amandmana Vlada jednostavno nije čitala. Član 6. reguliše vraćanje konfiskovane i eksproprisane imovine. Gospodine ministre, u ovaj predlog zakona ste jednostavno sve izmešali, sve ste stavili u isti ćup. Radi nekog kompromisa ili ko zna čega sve još vi želite da ovim predlogom zakona zadovoljite pa i ona lica čija je imovina konfiskovana i eksproprisana, da ih navodno zadovoljite. Evo, podsetiću vas kratko da je konfiskacija bila imovinska kazna. Ova kazna izricana je navodnim počiniocima krivičnih dela. Kazna konfiskacije imovine izricana je po osnovu Zakona o krivičnim delima protiv naroda i države, tako se u to vreme zvao taj zakon. Znači, sprovedeno je mnogo krivičnih postupaka, desetine hiljada krivičnih postupaka. Neću da ulazim u suštinu tih krivičnih postupaka, ali imam utisak da ova vlada ima neki skener, ima neku magnetnu rezonancu, šta li, kada je ovo u pitanju, pa je jednostavno ona mogla jednim potezom svojih kroz, eto, nekoliko članova ili nekoliko desetina članova da sve anulira, da uđe u sve te desetine hiljada tih krivičnih postupaka i da eliminiše posledice tih postupaka, posledice tih presuda. Imovinom, po osnovu eksproprijacije, upravljala je takozvana u to vreme Uprava narodnih dobara. Samo da vas podsetim, nakon toga osnovana je i na državnom nivou jedna državna uprava narodnih dobara i ta imovina je u tom momentu prešla u državnu svojinu. Ti okruzi vodili su evidenciju o svojoj toj imovini koja je konfiskovana u takozvanim knjigama o privremenoj evidenciji konfiskovane imovine u okrugu i spisak lica čija je imovina konfiskovana, pa je onda u toj evidenciji je pisalo šta je sa tim licem, da li je u bekstvu, pa negde pisalo u bekstvu, negde pisalo pobegao sa četnicima, negde pisao pobegao sa državnim neprijateljima, itd. Dakle, očigledno je da je konfiskacija vršena zbog odmazde komunističkog režima. Očigledno je da su sprovedeni krivični postupci. Očigledno je da je ovo trebalo biti predmet nečeg drugog, nekog drugog zakona, gospodine ministre. Ovo je trebalo biti predmet Zakona o rehabilitaciji, koji je povučen iz ove skupštine iz vama znanih razloga, ali nikako niste smeli to sve da stavljate u isti koš. Gospodine ministre, sa ovim zakonom kada ga budete usvojili napravićete jedan opasan presedan. Nametnućete obavezu svim građanima Srbije i njihovim potomcima ko zna ubuduće do kada da vraćaju nešto što zaista niste mogli jednim ovakvim aktom da znate da je u svim slučajevima to bilo baš tako. Stvorićete obavezu budućim pokolenjima, a već ste stvorili obavezu mnogim budućim pokolenjima sa besumučnim zaduživanjem. Da li znate koliko je samo ova vlada zaključila ugovora o zajmovima pod nepovoljnim uslovima? Pa, to će buduće generacije vraćati. Sada se stvaraju obaveze za nove i nove generacije. Na kraju, zaista se ne bih hvalio sa činjenicom da je ovo evropski zakon, ne samo ovo nego ove zakone koje podnosite Skupštini. Zaista mislim da to ne bi trebalo da bude hvala ili pohvala jer to je ona ista EU koja je stvorena na tekovinama one evropske zajednice, a koju je stvorila SAD iz fondova Rokfelera i Forda, iz istih onih fondova koji su finansirali dolazak Hitlera na vlast. Hvala.
Iskorišćeno je 4 minuta i 13 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Da ne bude zabune, ako pažljivo pogledate ovaj član zakona, onda je jasno da se ne radi o generalnoj odredbi za svu konfiskovanu imovinu, već pravo da po odredbama ovog zakona dobije svoju imovinu nazad imaju lica koja su u postupku rehabilitacije uspela sa svojim zahtevom. Ne ulazim u to da li je zakon potrebno menjati ili ne, to će Skupština odlučiti, ali postoji sada Zakon o rehabilitaciji. On nema imovinske implikacije već se utvrđuje samo da li su postupci vođeni u skladu sa određenim civilizovanim i civilizacijskim pravilima ili ne i taj zakon daje jednu proceduru na osnovu koje se utvrđuje da li su odluke za koje postoji sumnja da su protiv pravila civilizacije, da li treba da ostanu na snazi ili ne. Na osnovu ovog zakona oni za koje se u tim postupcima utvrdi da su oštećeni, da su nepravično osuđeni, pa da im je kao sporedna kazna, pored drugih kazni, izrečena i kazna konfiskacije, mogu tu imovinu da dobiju nazad, tako da se radi o pojedinačnim slučajevima. Nije ovo opšta mera. Mislim da je tu zakon dosta jasan. O tome da li će biti izmenjen Zakon o rehabilitaciji ili ne, naravno, vi ćete odlučiti ovde.
Narodni poslanik Mirko Munjić. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je 39 minuta.
Da li mogu da dobijem repliku na izlaganje ministra?
Nemate pravo na repliku. Molim vas bez dobacivanja i bez komentarisanja. Ne moram da obrazlažem zašto vidim da li neko ima pravo na repliku ili ne, a nas sve zajedno molim da slušamo ono što izgovaramo, a ne da nepažljivo izgovaramo reči i onda smatramo da smo u pravu, a da pri tome nismo sami sebe slušali. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković. Izvolite.
Potpuno se slažem sa gospodinom Mirkom Munjićem da je ovo trebalo da bude predmet zakona o rehabilitaciji i da je sam član 6. Predloga zakona postao jako problematičan onog trenutka kada je na volšeban način iz dnevnog reda Skupštine skinut Zakon o rehabilitaciji 14. septembra, jer se sada pojavljuje ogroman prostor za različita tumačenja odredbe da pravo na povraćaj konfiskovane imovine imaju lica koja će biti rehabilitovana na osnovu zahteva za rehabilitaciju, podnetog u skladu sa ovim zakonom. Gospodine ministre, znamo da postoji Zakon o rehabilitaciji, ali vi niste verovatno informisani da je Vlada predložila jedan novi zakon o rehabilitaciji, odnosno izmene postojećeg zakona i na volšeban način pre otprilike 10 dana je on skinut sa dnevnog reda. Zbog javnosti treba pročitati deo na koji smo reagovali amandmanom. Dakle, član 6. u stavu 1. kaže: "Odredbe ovog zakona primenjuju se na imovinu koja je konfiskovana posle 9. marta 1945. godine, pod uslovom da je bivši vlasnik rehabilitovan do dana stupanja na snagu ovog zakona ili bude rehabilitovan na osnovu zahteva za rehabilitaciju iz člana 42. stav 6. ovog zakona, u skladu sa posebnim zakonom". Naravno da je pitanje kojim, ali ovo je pisano u vreme kada je zakonodavac pretpostavio da je promenjeni Zakon o rehabilitaciji već usvojen. Do sada mi nisu bili jasni razlozi Vlade da zakon koji je sama predložila povuče sa dnevnog reda, a sada u obrazloženju ovoga za neprihvatanje našeg amandmana vidim šta je razlog. Amandmanom smo predložili da član 6. stav 1. posle reči: "koja je konfiskovana", dodaju se reči: "pre i posle 9. marta 1945. godine". Šta kaže Vlada zašto ne prihvata naš amandman? Amandman se ne prihvata iz razloga što Republika Srbija ne može da prihvati obavezu da otkloni posledice kršenja imovinskih prava građana kojima je imovina oduzimana od 6. aprila 1941. godine tokom Drugog svetskog rata, jer je to obaveza države okupatoru da nadoknadi pričinjenu ratnu štetu na okupiranoj teritoriji. Evo zašto najveći broj zahteva da se imovina vrati onima kojima je oduzeta navodnim presudama u ime naroda, evo razloga zašto je izmenjen Zakon o rehabilitaciji povučen. Ono što svi znamo, što je činjenica, zašto smo mi, na kraju krajeva, ovaj amandman i podneli, jeste da istorijska pljačka koja je ovde sprovedena u toku Drugog svetskog rata na teritoriji bivše Jugoslavije, nije počela, svakako, 9. marta 1945. godine bez obzira što je tada ozakonjena. Likvidacija i pljačka od strane komunističke vlasti bila je sprovođena već u jesen 1944. godine i žrtve tog perioda svakako bi morale biti obeštećene ovim zakonom. Osim toga, ovom izmenom koju smo mi predložili, bi bila obuhvaćena i denacionalizacija imovine koja je oduzimana i pre oktobra 1944. godine, znači, u vreme kada su vršene potpuno jasne egzekucije građana bez suđenja, bez presude, bez identifikacije krivice od komunističkih vlasti, a u cilju zastrašivanja stanovništva ili oduzimanja imovine bez zakonske osnove i pravne radnje čistim nasiljem. Između ostalog, u vezi sa ovim članom 6, treba napomenuti da sve bivše jugoslovenske republike u njihovim zakonima o denacionalizaciji, kao merodavne zakone o eksproprijaciji, uzimale su donete republičke zakone o eksproprijaciji saglasno jugoslovenskom Ustavu iz 1974. godine, koji je pitanje eksproprijacije preneo na republičko zakonodavstvo. To važi naravno i za hrvatski Zakon, na primer, o denacionalizaciji. Suprotno svima, srpski zakonodavci kao merodavan za denacionalizaciju u Srbiji uzimaju savezni zakon o eksproprijaciji, koji je zasnovan na jugoslovenskom Ustavu iz 1963. godine, po kome je formalno uveden pojam pravične naknade za eksproprisanu privatnu imovinu. Ta floskula je ugrađena tek u pomenuti savezni Zakon o eksproprijaciji 1968. godine i primenjivana je bez jasnih kriterijuma vrednovanja pravednosti nadoknade. Obeštećenja za eksproprisanu imovinu po saveznom zakonu su mnogo niža od obeštećenja koja su davana saglasno kasnijem republičkom Zakonu o eksproprijaciji, koji je sa podzakonskim aktima imao jasno razrađene kriterijume vrednovanja i time su obeštećenja bila, naravno, bliže realnim vrednostima. Izbor saveznog umesto republičkog zakona, jasno govori o ideološkoj odbojnosti zakonodavca prema denacionalizaciji, jasno je želji da izabere što lošije rešenje za potražioce oduzete imovine čija je privatna celina nasilno eksproprisana. Vodite računa da čitav ovaj član 6. zaista postaje sporan kada je na volšeban način nestao ovaj novi zakon o rehabilitaciji i da bi ga u celini trebalo promeniti, a da je prihvatanje našeg amandmana najbolji put da se nekakva nepravda ipak ispravi.
Tri minuta i 40 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Samo kratko. U drugom članu su nabrojani svi zakoni koji imaju uticaj i koji će biti primenjivani kada bude primenjen i ovaj zakon, između ostalog, i zakon o postupanju sa imovinom, koju su vlasnici morali da napuste u toku okupacije i imovina koja im je oduzeta od strane okupatora i njihovih pomagača iz 1945. godine, kao i zakon o potvrdi i izmenama i dopunama Zakona o postupanju sa imovinom itd. Dakle, ovim zakonima je 1945. godine utvrđen pravni osnov, da svi oni kojima je za vreme trajanja okupacije oduzeta imovina, a to su učinile okupacione vlasti, mogu da se na tu imovinu vrate. Ukoliko se nisu vratili, a poznato je da je mnogo ljudi napustilo zemlju i nisu se pojavili da bi uzeli u državinu svoju imovinu, onda je država preuzela gazdovanje tom imovinom. Dakle, sva ta lica, odnosno njihovi naslednici, po osnovu ovog zakona o restituciji mogu da se jave i mogu da pretenduju ukoliko dokažu u postupku da imaju pravo i pravo sledbeništva je da dobiju svojinu nad tom imovinom. Što se eventualne razlike tiče u naknadi koja je dobijena u postupcima eksproprijacije posle 1968. godine kada je ovaj novi standard uspostavljen, prema važećim propisima, moguće je da svako traži razliku između toga što je utvrđeno u tim procedurama kao naknada, ukoliko to ne odgovara tržišnoj vrednosti, kako to sad kaže Zakon o eksproprijaciji. Tako da, i za ove slučajeve o kojima ste vi govorili postoji pravno rešenje u Srbiji u ovom trenutku. Tako da su to bili razlozi zbog kojih vlada nije usvojila ove amandmane. Inače je tema o kojoj vi govorite potpuno legitimna i na mestu. Mislim da je bilo važno obratiti pažnju na to.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Šerif Hamzagić. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandmansu zajedno podneli narodni poslaniciEsad Džudžević i Bajram Omeragić Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 7. i član 7. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Nemanja Šarović i narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) `Na naslov iznad člana 8. i član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dejan Mirović.
Kada smo radili amandmane za ovaj zakon imali smo u obliku pitanja jednu dilemu, da li da se naglasak baci na prošlost ili budućnost ove zemlje u smislu ekonomskog, političkog i pravnog razvoja. Naravno, opredelili smo se, i u jednom i u drugom smislu, za pravnu sigurnost i to nam je bio osnovni cilj. Takođe, opredelili smo se i to pokazuje ovaj amandman na član 8. da budemo principijelno protiv daljeg zaduživanja Republike Srbije. Tačnije, u ovom članu 8. se predviđa da se oduzeta imovina može vraćati u smislu obeštećenja. Gospodin Đelić nam je u načelnoj raspravi priznao da će se ovim zakonom i član 8. je u tom kontekstu, dati veća akontacija i veća novčana naknada nego što je predviđeno nemačkim zakonom iz 1991. godine. Potpunio je nelogično da jedna tako siromašna zemlja, koja je po priznanju gospodina Đelića, u jednoj vrsti početka tranzicije, ma šta to znači u praksi, daje veću akontaciju, veće obeštećenje u novčanom smislu, nego prva privreda EU. Zbog toga smo podneli ovaj amandman na član 8. da se briše, jer smatramo da u budžetu i uopšte u rezervama Republike Srbije, ne postoje dovoljna sredstva niti u približnom vidu, da bi se mogao tako jedan megalomanski plan ispunjavati. Gospodin iz Ministarstva finansija koji je autor ovog zakona je priznao u jednoj izjavi da će najveća suma sredstavadoći iz budžeta Republike Srbije. Potpuno je nejasno ako pravite dogovor sa MMF, koji kritikuje deficit budžeta koji je već preko 4% BDP, kako je moguće da se vrši danje zaduživanje? Potpuno jedna nelogičnost koja se jedino objašnjava time da MMf hoće da se vi još više zadužite kod stranih poverioca. Principijelno smo protiv bilo kakvog daljeg zaduživanja Republike Srbije, a zato smo i protiv ovog člana 8. i drugih članova koji predviđaju da će se izvršiti i novčano obeštećenje. Smatramo da generacijama koje dolaze posle nas, treba da ostavimo ekonomsku situaciju koja neće biti dodatno otežana zaduživanjem za jedan, u suštini, megalomanski projekat i predizborni zakon kao što je ovaj o kojem danas raspravljamo. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 8. i član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandmansu zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Rade Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
Šest političkih stranaka u ovom parlamentu je od Vlade kao predlagača tražilo da se u ovaj predlog zakona uvrsti i zamena imovine kao oblik naturalne restitucije, četiri političke stranke iz vladajuće koalicije i dve opozicione i to za Vladu očigledno nije ništa. Vama taj zahtev ne predstavlja ništa. Podvući ću da političke stranke o kojima je ovde reč između sebe imaju velike nepremostive političke razlike po brojnim drugim pitanjima. To govori da se ovde radi o vrlo racionalnom predlogu i za mene je neverovatno da vi to ne uvažavate. Činjenica da neki od tih amandmana ne razrađuju detaljno način obrade eventualne supstitucije nije razlog da se to ne uzme u obzir, pa Vlada ima kapacitet kancelarije i sve što joj treba da suvisao predlog koji je stigao razradi i da ga na nadležni odbor u vremenu između glavnog pretresa i rasprave u pojedinostima, da bi on mogao da bude bolji nego čak što su bili koji od ovih amandmana koje smo podneli. Ali, to vama nije bitno. Šta je razlika? Razlika je velika između ova dva momenta. Ako vi nemate naturalnu restituciju u vidu zamene, vi onda za svaku stvar koju ne možete da vratite u izvornom obliku morate dati obeštećenje i to u državnim obveznicama, a to u prevodu znači novac. Ovde je izražen čak u evrima. Taj novac, pod jedan, moraju da plaćaju poreski obveznici i to ogromna većina građana koji ne spadaju u grupu koja će biti obeštećena, kojima nema šta da se vrati. Ti ljudi će to morati da plate, a plaćaće i oni kojima treba da se vrati, pošto su i oni poreski obveznici po raznim osnovama, pa znači da je to i njihov džep. To je paradoks u ovoj celoj situaciji. Taj novac ste ograničili. Naravno da ste ograničili na dve milijarde evra i naravno da će na kraju korisnici povraćaja kroz obeštećenje dobiti ne onih 500 hiljada, koje ste ovde rekli da je maksimum, jer to je laž, u postupku novčanog obeštećenja, kada se sve sabere, oduzme i ponderiše po čl. 30. i 31. dobiće 20, 30, 40 ili 50 hiljada, iako možda imovina koju vi ne možete da im vratite vredi milion ili je vredela u vreme oduzimanja, revalorizovano, naravno. To vas ne zanima. Gde je tu štete? Šteta je za one kojima treba vratiti, a šteta je i za građane Srbije koji treba iz svog džepa da plaćaju grešku nekadašnje vlasti. Ako se sada pitate – gde je tu formula uspeha, kako ćemo to da rešimo, pa tako što ćemo biti prva zemlja koja će na pametan način primeniti zamenu. U spornim situacijama postoje sudovi. Čega se bojite, uključenja sudskog postupka u ovaj galimatijas? Šta će drugo da se uključi? I ovde ćete imati sudske sporove, svejedno. Neverovatna je tvrdoglavost kojom predlagač odbija da se uvrsti institut u ovaj predlog zakona koji je spasonosno rešenje za problem restitucije. Ono što smo čuli od Bože Đelića da je nemoguće uvesti zamenu imovine zbog toga što se ona pokazala loše u nekim zemljama koje su to primenile, to je potpuna besmislica. Taj argument je nepostojeći, to je argument nulius, on ne postoji. Što se tiče primene onog drugog zakona koji je bio ili biće večeras na dnevnom redu, pa je to korišćeno kao argument za ovaj član i za ovaj zakon, to je korišćeno od strane predlagača, gde se kaže – ta zamena imovine nije moguća zato što i zakon o vraćanju imovine crkvama i verskim zajednicama nije pokazao da nije bilo nijednog slučaja zamene imovine.Naravno da nije bilo nijednog slučaja kada ova vlast nije htela da postavi direktora i kada je postojao prećutni dogovor između Vlade i Direkcije za restituciju, da se nijedan slučaj ne dogodi. To je zafrkavanje Narodne skupštine, takva vrsta obrazloženja. To zaista nije normalno. Molim vas da ovaj amandman prihvatite i da prihvatite sve slične amandmane drugih poslaničkih grupa koje se za ovako nešto zalažu, drugih parlamentarnih stranaka. Ovo je jedino rešenje. Ako niste sigurni da možete da pronađete model po kome bi to u nomotehničkom smislu savršeno leglo, povucite zakon, predložite ga ponovo za 15 dana sa drugačijim modelom i dajte da uradimo neku korisnu stvar i za građane ove države, sve građane ove države i za one kojima treba vratiti oduzetu imovinu.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Narodna poslanica Aleksandra Janković.
Da ne ponavljam ono što je govorio kolega Aligrudić o konsenzusu, bar šest stranaka da se u ovaj zakon uvrsti i odredba o zamenskoj restituciji u slučaju kada nije moguća naturalna restitucija, da ne spominjem i kako je u ovom članu 8. stav 2. bilo potrebno definisati šta se smatra opravdanim razlogom za nemogućnost hitnog vraćanja oduzete stvari u državinu bivšem vlasniku, što je bio jedan od prigovora, recimo, tradicionalnih crkava i verskih zajednica, koji ste verovatno imali prilike da čujete i tokom javne rasprave. Ono što je isto tako tačno je da se u članu 8. prvi put pojavljuje favorizovanje drugih lica u odnosu na bivšeg vlasnika, odnosno lice koje ima pravo na povraćaj imovine tako što se predviđa da ukoliko vraćanje državine nije odmah moguće, stari novi vlasnik ima stupiti u zakupni odnos sa licem koji je trenutni držalac stvari. Još stari Rimljani su definisali državinu kao jedan od osnovnih atributa svojine uz pravo vlasnika da slobodno raspolaže svojom svojinom. Ovde to nije slučaj, pa se opravdano postavlja pitanje – kakva je to onda svojina? Mi smo onda amandmanom tražili da vlasnik bar ima zakonski osnov da od nadležnog suda traži da njegov odnos sa držaocem uredi na način primeren tržišnim uslovima u slučaju, a takvi će sigurno biti kada ovaj to ne želi, što je praktično značilo da se u članu 8. stav 2. posle reči: "ako ovim zakonom drukčije nije uređeno", dodaje nova rečenica koja glasi: "U slučaju da se zakupni odnos ne uspostavi u roku od tri meseca od dana izvršnosti rešenja o vraćanju imovine, svaka strana može zahtevati da sud svojom odlukom uredi njihov odnos". Mi smo amandmanom predložili rešavanje situacije koja izvesno ne samo da može, nego će nastojati u praksi da taj stari novi vlasnik i držalac nepokretnosti ne mogu da postignu kompromis u smislu definisanja zakupnine na osnovu realnih tržišnih parametara. U tom smislu sasvim je logično primeniti rešenje koje je inače u identičnoj formi predviđeno u članu 19. Predloga zakona, kada je u pitanju odlaganje prenosa državine.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Aleksandar Jugović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 8. doda naslov i novi član 8a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 9. i član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 9. i član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Ovo je ista stvar, tražili smo da se ubaci zamena na naslov iznad člana. Vidite, neshvatljivo je kako nekom može pasti napamet da je za državu bolje da nešto plaća iz budžeta i sredstava koje zaradi, nego da da nešto u fizičkom obliku, u naturalnom obliku što ima i da na taj način ispuni obavezu prema onima koji su korisnici obeštećenja. Taj kliker ne mogu da shvatim. Ne mogu da shvatim odakle nekome može da padne na pamet da mu jednostavnije da skupi novac koji teškom mukom ova država zarađuje, jer privreda je inače dovedena u kolaps, da mu je to lakše nego da uzme jednu stvar umesto druge, čija se vrednost ima po zakonu proceniti i da da nekome ko mu duguje tu stvar umesto ove prve stvari. To mi nije jasno. Ko meni uspe da objasni logiku po kojoj je ovo efikasnije i bolje, što ste vi predložili od ovoga što pričam, skidam mu kapu. Jedina logika je u tome što ste vi naterani na brzinu da ovo uradite, priča Božidara Đelića o tome da je godinama razmišljao o ovome ili snevao ovaj zakon je potpuno besmislena. Sadržaj ovog zakona govori više od bilo kakvog obrazloženja, o tome da je oblik i način obeštećenja koji je ovde predviđen skrpljen na brzinu. Mi ćemo vratiti ovu stvar koju dugujemo, a koja je slobodna, zdrava i čitava za vraćanje, ako ne dugujemo, platićemo vam. Pošto nemamo da vam platimo, u stvari ćemo vam simbolično platite. To vi pišete u ovom zakonu. Da li je moguće, zbog onih porodica, naslednika onih ljudi koji su na takav način lišeni svoje imovine i koji možda decenijama prolaze pored te svoje imovine, koja nije njihova, nego je bila državna svih ovih 60 godina, zar je moguće da prema tim licima se tako ophodite? Da li je moguće da se prema ostalim građanima države Srbije, kojima nema šta da se vrati, ovako ophodite?
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Aleksandra Janković.
Mi smo ovim amandmanom predložili da u članu 9. posle stava 1. bude dodat stav 2. koji glasi – ako privredno društvo ili drugo pravno lice dokaže da je svojinu na nepokretnosti steklo teretnim pravnim poslom, po tržišnoj ceni u vreme prenosa prava svojine, to privredno društvo, odnosno pravno lice ostaje vlasnik nepokretnosti. Ukoliko lice koje je steklo pravo svojine ili drugo pravno lice koje u sebi sadrži pravo raspolaganja nepokretnosti, na osnovu pravnog posla, za koje u vreme prenosa nije plaćena tržišna cena, obveznik je vraćanja nepokretnosti, u skladu sa stavom 1. ovog člana. Predložili smo i dodavanje još jednog člana, posle stava 4. da se doda stav 5. koji glasi – obavezu davanja drugog odgovarajućeg zemljišta ima pravno lice koje je oduzeto zemljište otuđilo. U slučaju kada ranijem sopstveniku, po odredbama ovog zakona, pripada pravo na novčanu nadoknadu za oduzeto zemljište, isplata naknade pada na teret pravnog lica koje koristi zemljište u momentu određivanja naknade. U slučaju kada se oduzeto zemljište nalazi u privatnoj svojini, naknadu snosi pravno lice koje je to zemljište otuđilo. Stvarno ne vidim ni jedan razlog da Vlada u obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana kaže da je u suprotnosti sa konceptom zakona, jer mi smatramo da bi ovakvim rešenjem zakon zapravo omogućio da oštećeni budu pravednije obeštećeni u celom ovom postupku restitucije.
Na naslov iznad člana 10. i član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milovan Radovanović.
Član 10. Predloga zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenje govori o zaštiti sticaoca prava vlasništva i državine i njegovih određenih stečenih prava, koja ne smeju biti povređena. Amandmanom, koji sam podneo ispred poslaničke grupe SRS, tražim da se naslov iznad člana 10. i sam član 10. brišu. Rešenjima u celom Predlogu zakona provlači se istorijska nepravda, o kojoj su govorili narodni poslanici, i to kako opozicionih stranaka, tako i vladajućih stranaka, pa čak je i jedan narodni poslanik vladajuće stranke rekao da i sam ne zna da li je nepravednije usvojiti ovaj zakon ili je nepravednije ne usvojiti ga, zakon o vraćanju oduzete imovine. Iz principijelnih razloga, mi u poslaničkoj grupi SRS smatramo da je ovaj amandman opravdan, kao što smatramo da je neopravdano primeniti odredbu člana 10. Predloga zakona u odnosu na neke druge sticaoce imovine iz ovog predloga zakona. Ili, preciznije, odredba člana 10. ovog predloga je, gospodine ministre, prihvatljiva ako nju razmatramo i tumačimo odvojeno od ostalih delova Predloga zakona. Čini se veća nepravda u celom ovom zakonu, nego što je eventualno pravedno da se dođe do primene odredaba ovog člana Predloga zakona. Međutim, principijelno stoji problem na koji način su zaštićeni i obezbeđeni drugi subjekti imovinskog prava po osnovu održaja i drugih pravnih pravila koja treba da obezbede pravnu sigurnost građana Srbije, koja danas, na žalost, u našoj državi ne postoji. Ovaj član 10, na koji sam podneo amandman, to ne obezbeđuje u dovoljnoj meri. Opravdano se treba zapitati šta je sa obveznikom vraćanja podržavljene imovine u naturalnom obliku i obeštećenje u vidu državnih obveznica i novca, iz člana 9. ovog Predloga zakona, jer amandman u obrazloženju upućuje na nepravednost člana 9. ovog vašeg predloga zakona, a to je država. Država kao subjekte, titular prava, kako ste u prethodnoj tački ove sednice govorili, da je država vlasnik javne svojine, između ostalog. Nema javne svojine, javna svojina samo može biti državna svojina. Šta je sa titularom državne svojine, odnosno po vama javne svojine? Da li obveznik vraćene imovine i obeštećenja, odnosno država, ima li neko pravo o tom osnovu, osnovu održaja? Državi će trebati mnogo para da izvrši obeštećenje bivšim vlasnicima koji raspolažu i ostvaruju pravo po ovom predlogu zakona. Iz člana 10. Predloga zakona proističe pretpostavka da će obveznik izvršiti obeštećenje prema bivšim vlasnicima, ali stoji nepravda uopšte i prema nekoj kategoriji sticaoca podržavljene imovine. U svakom slučaju, ovim zakonom nepravda koja će postojati prema većini subjekata koji se pominju u ovom predlogu zakona neće biti otklonjena, i to je problem koji mi poslanici SRS ističemo i za koga, vidimo, ostali poslanici, čak i vladajućih stranaka, govore u smislu nejasnoća i pitanja da li je trebalo podnositi ovakav predlog zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenja ili ne.
Iskorišćeno je dva minuta vremena od poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Miković ima reč.
Smatram da ovaj amandman ne treba prihvatiti, jer u članu 10. je predviđeno da sticalac imovine, koji je nakon podržavljenja imovine, u skladu sa zakonom, stekao pravo svojine, ostaje vlasnik i držalac stvari i njegova stečena prava ne smeju biti povređena. Ukoliko bi se usvojio predloženi amandman, to bi značilo da sticalac imovine, koji je u skladu sa zakonom stekao određenu imovinu, da njegova prava mogu da budu povređena. Upravo Predlog zakona smatram da više štiti sticaoce imovine, koji su u skladu sa zakonom stekli imovinu.
Iskorišćeno je 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Narodna poslanica Aleksandra Janković ima reč.
Član 10, načelo zaštite sticaoca. Sve je to lepo, jedino ostaje pitanje gde je načelo zaštite starih vlasnika? Smatramo da sticalac mora biti savestan, u skladu sa postulatima pravne teorije, da bi mogao da se pozove na ovo načelo, pa smo u tom smislu uložili amandman. Zašto bi neko kome je nešto poklonjeno na zakonom propisan način, a pri tom je sigurno morao znati o poreklu poklonjenog, uživao zaštitu po odredbama ovog zakona? Znači, mi smo intervenisali tako da u članu 10. posle reči: "stekao pravo svojine" dodamo reči: "teretnim pravnim poslom", a da pri tom nije znao ili nije mogao znati o poreklu imovine. Poklanjanje oduzete imovine je bilo u skladu sa zakonom, ali to ne znači da vlasnik imovine, koji je na takav način stekao, treba da bude aboliran od obaveze vraćanja imovine pravom vlasniku. Takođe, i kupovina takve imovine, koja je po pravilu plaćena značajno ispod tržišne cene, ne bi trebala da apri ori predstavlja kraj priče, ukoliko je takav kupac, u konkretnom slučaju, znao šta da kupuje, odnosno da je takva imovina oduzeta na neki od mnogobrojnih načina pobrojanih u članu 2. Predloga zakona. Dakle, po našem mišljenju, samo savesni sticalac, onako kako ga definiše pravna teorija, treba da bude izuzet od obaveze vraćanja predmetne imovine. Uostalom, u članu 25. stav 1. tačka 3) precizira se da se, između ostalog, ne vraća zemljište u društvenoj, odnosno zadružnoj svojini, stečeno teretnim pravnim poslom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća, ako se već i preko nalazimo tri sata na razdelu od 5. do 10. člana, to zaista govori o ozbiljnosti problema i tematike i amandmanskih rešenja koji su sve poslaničke grupe i vladajuće i opozicionih stranaka podnosile. Međutim, gospodine ministre, nadam se da ćemo se ovde razumeti oko člana 10. Zaista nema razloga da se ne razumemo, ako naša amandmanska intervencija nije na član 10. pokušala da naruši koncept koji ste vi zamislili vezano za Predlog zakona, odnosno Ministarstvo finansija za nacrt zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju. Još jednom ponavljam da je tu nedostajalo dosta pravničkog duha, kao i da se naša amandmanska intervencija svodi na to da član 10. ostane izuzev ovog teksta koji govori da njegova lična prava ne smeju biti povređena, odnosno prava sticaoca imovine. Napominjem, ako je neko stekao pravo svojine, ono je zaštićeno Ustavom, zakonima, svim pravilima međunarodnog prava i nema razloga isticati ovde da njegova stečena prava ne smeju biti povređena. U prednjem delu teksta je sve odrađeno kako treba i u kontekstu toga, zaista nema nikakvog značaja, ni smisla nastavka teksta o kome govorim i nema razloga da ne prihvatite ovaj amandman, koji niti ruši koncepciju, ni zamisao Vlade, već samo pravnički reguliše, odnosno bolje reguliše, izbacuje deo teksta koji je po našem mišljenju nepotreban. Zahvaljujem.
Na naslov iznad člana 11. i član 11. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 12. i član 12. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražila sam, u ime SRS brisanje ovog člana. Razlog je jednostavan, jer smatramo da ovo pravo ne može da se ostvari ni po jednom osnovu, odnosno da nema pravnog osnova za njegovo ostvarivanje. Ali, ono što mi daje za pravo da tvrdim da je amandman apsolutno prihvatljiv, i ne samo ovaj nego gotovo svi amandmani SRS, jeste da su poslanici svih poslaničkih grupa došli do zaključka da je ovo jedan zakon koji će zaista izazvati takav efekat da će jedni biti obeštećeni, onako kako misle da treba, dakle, biće zadovoljni obeštećenjem, drugi će biti simbolično obeštećeni, neki neće biti uopšte obeštećeni, ali ćemo svi mi, u stvari, pretrpeti veliku štetu, zajedno sa tim istim ljudima koji misle da će nešto dobiti, jer ćete, na kraju krajeva, iz njihovih džepova odvojiti ove dve milijarde evra, koliko se procenjuje i koliko Vlada piše da će koštati ovaj zakon. Kad pogledam u nazad ovih 11 godina, šta se sve dešavalo u našoj zemlji, kakve smo sve zakone donosili pod pritiskom EU i sve sa opravdanjem da samo još ovaj set zakona pa smo bliži EU, možemo da se zapitamo i da li je možda namera EU da ovim zakonima koji, evo na ovoj sednici treba da usvojimo, zapečate potpunu sudbinu Srbije, da nas ekonomski totalno unište i da ne možemo da se oporavimo u narednih 30, 40 godina, a mi im idemo na ruku. Možda vladajuća većina smatra - šta nas briga, mi smo obećali EU da ćemo da sarađujemo, hajde da donesemo ove zakone, mi i onako nećemo da budemo u sledećem mandatu ili ko zna kad, pa nek neka druga vlast posle trlja glavu kako će i odakle će da isplati ovo što smo mi sada doneli. Dakle, stvori se neka politička klima, neka većina da izglasa neki zakon, da li to treba, da li to ne treba, ima li smisla, nema smisla, pravedno, nepravedno, košta nas, ne košta nas, šta vas briga. Vi smatrate kao da je to politička odgovornost ili smatrate možda da uopšte niste odgovorni. A znate šta - jednog dana se možda postavi i pitanje da li ste vi ovim budžetom raspolagali kako treba ili niste. Zaista, ne znam ko vam daje za pravo i samim tim kad budete usvajali budžet i kad budete ova sredstva planirali u budžetu za ove namene, kako mislite da to obrazložite? Imate zakon koji morate da sprovedete pa ćemo te pare, ali odakle nam pare, ljudi? Odakle pare, gde da nađemo te pare? Da idemo da se pozajmimo? Možda niko neće više ni da nam da te kredite. Hoćemo da puknemo ko Grčka! Da bismo se u predizbornoj kampanji borili za nekih 100 hiljada glasova, koliko čujem da ima registrovanih, onih koji su registrovali svoju imovine i svoje zahteve za povraćaj imovine. Ili možda računate - ako je tu 100 hiljada zahteva, možda ima 200 hiljada glasova, pa sad hajde da koljemo bika zbog kilo mesa. Ako tako sve usko stranački posmatrate, zaista mogu svakakvi zakoni da se donose, ali trebalo bi da preuzmete političku odgovornost da gledate šta je interes države, da ne govorim o onim razlozima koji su moje kolege iznosile protiv ovog zakona. Ali, evo samo taj ekonomski aspekt da pogledamo- da li uopšte ima i da li je trenutak da se o ovako nečemu uopšte razmišlja? Ali, vi ste nekom to nešto obećali, pa sad vi ste dosledni, vi ćete da ispunite svoje obećanje, kao i za onih Dinkićevih hiljadu evra. Eto to tako ispada. Ali, proklamovali ste to, pa ćete sada kao da završite posao. Ne znam koliko argumenata više da vam damo za to da ovaj zakon treba da se povuče i da ćemo se grdno kajati svi, da će nas buduće generacije i te kako osuđivati ako budete ovaj zakon izglasali. Evo, još vas jednom pozivam, u ime SRS, pa i u ovoj raspravi u pojedinostima, da razmislite o tome da zakon povuče iz procedure.
Tri minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 13. i član 13. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Stav SRS je da treba da se briše i član 13. kao i svih 66 članova Predloga zakona o restituciji, iz razloga o kojima smo govorili, o kojima govorimo i o kojima ćemo da govorimo. Ključni razlozi zbog čega ovaj zakon ne sme da se donese, a samim tim i član 13. briše, jeste da je imovina koju želite da vratite oduzeta na osnovu zakona, da je imovina koju želite da vratite oduzeta uz naknadu, da je imovina koju želite da vratite u vlasništvu ili državini drugih pravnih ili fizičkih lica više od 60 godina, a to znači da je odavno prošlo pravo održaja koje garantuje sticanje svojine, ministre, vi ste pravnik to biste trebali da znate. Ali, vi koji ćete glasati za ovaj zakon trebalo bi da prihvatite amandman i da član 13. brišete iz ovog zakona. Podsećamo da je Zakon o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine donet 8. juna 2005. godine. Trinaest meseci je trajalo prijavljivanje te imovine i taj posao je završen. Naravno, videćete, ako ikad krenete u ovu proceduru, koliko ćete imati duplih i više nego duplih zahteva, koliko ćete imati slučajeva da se na jednu nepokretnost javilo više lica sa aspiracijama da se ta nepokretnost vrati. Naravno, ovakav vaš zakon samo će doprineti da ta zbrka bude što još veća. Pošto je gospodin Đelić ovde rekao u načelnoj raspravi da on godinama sanja o ovom zakonu, valjda još iz vremena dok je spavao na tetkinom kauču, pre nego što je stekao 11 miliona evra, verovatno kao i većina ovih čiju imovinu želite da vratite, trebalo je da imate u vidu da ste vi obećali EU i vašim dragim evropskim prijateljima da ćete doneti ovaj zakon, pa i pre nego što vam je došla Angela Merkel i naredila da ovo morate da donesete i to, naravno, pre svega, zbog vraćanja imovine "folkdojčerima", trebalo je da imate tu činjenicu na umu i da ne dozvolite ono što ste, ne slučajno, vrlo svesno i namerno uradili. Vi ste svu tu imovinu za koju ste znali da ćete je vraćati lepo vašim tajkunima, partijskim prijateljima, partijskim finansijerima prodali mimo tendera ispod ruke, da ne kažem ispod žita za jeftine pare itd, i sada ćete lepo tu imovinu da vratite tim bivšim vlasnicima, a tim vašim prijateljima ćete na ime obeštećenja da isplaćujete ogromna sredstva iz budžeta Republike Srbije, drugim rečima iz džepova građana Srbije. Pitala sam, ministra Đelića, pitam sad vas gospodine ministre. Da li imate u vidu na koji način ćete rešiti neke slučajeve koje vi tretirate trajno rešenim, recimo kako ćete rešiti vraćanje vile koju ste bez pravnog osnova dodelili Ružici Đinćić, a koju je u sudskom sporu već dobila porodica i bez ovog vašeg zakona koja polaže pravo na nju. Hvala vam.
Dva minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite. Dakle, za amandman koji je podneo narodni poslanik Žika Gojković, nema prijavljenih. Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović. Izvolite.
Nalazimo se u delu izdavanja dokumentacije i podataka i u potpunosti smo saglasni sa članom 13, odnosno predloženim tekstom, s tim što mislimo da je neophodno dodati stavove 2. i 3. koji zaista niti narušavaju koncept i zamisao zakona, ali razrađuju ovu situaciju, a to jeste situaciju za koju mi smatramo veoma bitnom da bivši vlasnici koji su oštećeni samim tim što im je oduzeta imovina moraju da budu oslobođeni ovog postupka izdavanja dokumentacije i podataka, i to naglašavamo u stavu 2. koji glasi: "za izdavanje dokumentacije iz stava 1. ne plaća se administrativna taksa, sudska taksa, naknada, niti bilo koja druga vrsta troškova" i ono što je bitno, a što predlažemo dopunom stava 3. član 13. to je da bivši vlasnik i njegovi naslednici ne mogu snositi nikakve posledice zbog neizdavanja dokumentacije iz stava 1. u propisanom roku imaju pravo na naknadu štete nastale zbog neizdavanja ili neblagovremenog izdavanja dokumentacije na teret organa koji je bio dužan da izda dokumentaciju. Mislim da je višak objašnjenja svako drugo objašnjenje za ovo što smo dopunili stavovima 2. i 3. Predlog člana 13. i da ta kategorija lica od 140, 150, 200 hiljada ljudi su generacijski sticali imovinu do perioda kada im je oduzeta. Mislim da bi Srbija ceo proces ovih zakona zaokružila čak jednim najbitnijim zakonom, a to je zakon o vraćanju odnosno oduzimanju imovine licima koji su kriminalnim poslovima od 1988. godine pa nadalje stekli tu imovinu. zahvaljujem.
Reč ima ministar Dušan Petrović.
Suština ovoga što vi predlažete data u članu 38. zakona gde kaže – da sticanje imovine i ostvarivanje obeštećenja po ovom zakonu ne podleže plaćanju ni jedne vreste poreza, administrativnih i sudskih taksi. To je prvi deo ovoga o čemu ste govorili. Drugi, mislim da po opštim pravilima imovinskog prava, ukoliko bilo čijim činjenjem ili nečinjenjem, uključujući naravno i činjenje i nečinjenje države da radi ono na šta je obavezna za nekoga proizađe šteta, da on ima pravo na naknadu štete. Tako da mislim da smo ovim članom i generalnim pravilima koja važe u imovinskom pravu, tu imamo rešenje koje ste vi predložili svojim amandmanom.
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Danas nismo u koordinaciji. Mislim da nije dobro da se podrazumeva jer nije eksplicitno rečeno. Član 38. ne pokriva situaciju koja je navedena u članu 13. U članu 13. piše, na koji smo mi podneli amandman, da svi organi Republike Srbije, AP, jedinica lokalne samouprave i drugi organi i organizacije jesu dužni da u okviru svojih nadležnosti i bez odlaganja, a najkasnije u roku od 30 dana od dana podnošenja zahteva za izdavanje, izdaju svu potrebnu dokumentaciju iz člana 42. stav 3. do 6. ovog zakona kojim raspolažem. Ali, se ne oslobađaju oni koji traže tu dokumentaciju takse, odnosno troškova izdavanja. Mi smo tražili da se eksplicitno navede, da neko ko potražuje oduzetu imovinu nema trošak taksi, to je prvi stav, dopuna koju smo dali, a drugi je da onaj ko nečinjenjem administracije ili propuštanjem roka za dostavljanje dokumentacije, ne trpi nikakvu štetu, što smo definisali amandmanom na sledeći način. "Bivši vlasnik i njegovi naslednici ne mogu snositi nikakve posledice zbog neizdavanja dokumentacije iz stava 1. u propisanom roku i imaju pravo na naknadu štete nastale zbog neizdavanja ili nebagovremenog izdavanja dokumentacije na teret organa koji je bio dužan da izda dokumentaciju. Znači, član 38. govori da kada dođu u posed imovine i čiji povraćaj traže, oni ne plaćaju troškove uknjižbe, prenosa, prava itd. Ali mi smo nešto drugo tražili što ste vi možda i podrazumevali, ali da se eksplicitno navede da se ta taksa ne plaća i da građanin koji podnosi zahtev za povraćaj ne trpi štetu jer je on ograničen rokom, a da ne trpi štetu ako zbog administracije taj roku bude propušten. Mislim da sam malo razjasnila zahtev koji smo ovim amandmanom imali. Hvala.
Dva minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvi stav člana 14. glasi ovako: "naknada koja je na osnovu propisa iz člana 2. ovog zakona isplaćena u novcu ili hartijama od vrednosti bivšem vlasniku, ne uzima se u obzir pri utvrđivanju prava na vraćanje imovine, odnosno obeštećenje". Ovakvom formulacijom člana 14. Vlada je potpuno demantovala sve one narodne poslanike iz vladajuće koalicije koji su tvrdili da je posle Drugog svetskog rata došlo do, kako su oni govorili, otimanja imovine bivšim vlasnicima. Dakle, Vlada je sama priznala da se ovde ne radi o otimanju imovine nego o oduzimanju prava svojine na nepokretnostima uz nadoknadu. Ta nadoknada je isplaćivana, kao što vidimo, u članu 14. ili u novcu ili u hartijama od vrednosti. U tom smislu ne stoji konstatacija i pada u vodu pretpostavka da je sada neko nekome oteo, pa sad sadašnja generacija građana Srbije zbog te otimačine treba da bude odgovorna i da sadašnja generacija ili buduće generacije isplaćuju to što je nekome oteto. Dakle, nije bilo otimačine, bilo je oduzimanja prava svojine, ali uz nadoknadu. Da li je ta nadoknada uvek bila pravična? O tome može da se razgovara, ali znate gospodine ministre i u današnje vreme, kad vam neko nešto oduzme taj koji vam to oduzima, recimo u postupku eksproprijacije gleda da vam plati što manje, a vi gledate da dobijete što više i nikada onaj kome je nešto oduzeto u postupku eksproprijacije ili u nekom drugom postupku ograničavanja prava svojine na nepokretnostima nije zadovoljan dobijenom nadoknadom, uvek se on trudi da dobije više, a onaj ko mu oduzima država, ili neki drugi subjekt javne vlasti, da mu isplati što manje, prosto, to je logika tržišta, ali to se nije dešavalo samo posle Drugog svetskog rata, to se dešava i danas, to će se dešavati za 50 i za 100 godina, i ovde SRS postavlja jedno potpuno legitimno pitanje, da li će nekome za 70 godina da padne na pamet pa da kaže – hajde sad da donesem zakon o obeštećenju svih onih kojima je recimo, eksproprisana nepokretna imovina u periodu od 2000. do 2011. godine. Znate, njima jeste isplaćena naknada, ali ta naknada nije pravična, ajde mi sad njih da obeštetimo. Time ulazimo u jedan začarani krug i onda cela ova procedura potpuno gubi svoj smisao. Ono što je po nama, u ovom članu 14. zaista nepravično, čekajte ljudi, kako je moguće, nešto vam je država dala za to što vam je oduzela neki novac, ili neke hartije od vrednosti, ali to sada nema veze. Mi polazimo od pretpostavke kao da niste dobili ništa. To se ne računa u taj vaš odštetni zahtev koji vi potražujete prema državi. To zaista nije pravično rešenje. Ako je bivši vlasnik dobio novac ili dobio neke hartije od vrednosti zašto se to ne bi računalo i zašto se to ne bi uzimalo u obzir prilikom podnošenja njegovog zahteva ili njegovih naslednika za obeštećenje za oduzetu nepokretnost. To zaista nema bilo kakvog smisla. Dalje, gospodine ministre, ovde se postavlja i sledeće pitanje – zašto bi Republika Srbija, kao suverene i samostalna država morala da bude odgovorna za akte vlasti koje je preduzela bivša komunistička Jugoslavija. Jel vi ovde u članu 2. koji se spominje i u članu 14. nabrajate, ne samo zakone koje je donela tadašnja Narodna skupština Republike Srbije, odnosno Narodna skupština Narodne Republike Srbije, nego se pozivate i na službene listove Demokratske Federativne Jugoslavije, Federativne Narodne Republike Jugoslavija itd. U toj bivšoj komunističkoj Jugoslaviji nisu vladali samo kadrovi iz Srbije, nego kadrovi iz Hrvatske, iz Slovenije, iz BiH, iz Crne Gore, iz Makedonije. Ne moram da vas podsećam, gospodine ministre, na činjenicu da su čitavi privredni pogoni iz centralne Srbije transportovani u Sloveniju i da je sad vlasnik svih tih postrojenja slovenačka država, a ne srpska. Žao mi je što ovde nisu kolege iz SVM, o tome je danas bilo reči. Krajem 1944. i početkom 1945. godine, to vi, gospodine ministre, verovatno znate, bila je formirana vojna uprava za Banat, Bačku i Baranju, komandant te vojne uprave bio je kadar iz Hrvatske, general Ivan Rukavina. Ima li neke veze sadašnja Hrvatska sa činjenicom da je oduzimanje imovine u Vojvodini, tj. u Bačkoj, Banatu i Baranji, došlo do strane kadra iz Hrvatske? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da dovedete u vezu sve to što govorite sa temom dnevnog reda. Amandman na član 14. Narodna poslanica Vjerica Radeta, dobacuje, krši Poslovnik. Izričem vam prvu opomenu. Dakle, molim vas o temi dnevnog reda.) Evo, gospođo Čomić, zaista se trudim da … (Predsedavajuća: Narodna poslanica Vjerica Radeta, nastavlja da dobacuje i ometa moje napore da u skladu sa članom 27. ostvarujem red na sednici. Drugi put vas upozoravam da prekinete, da ometate rad sednice i da ne ometate vođenje sednice. Izvolite, narodni poslaniče, o temi dnevnog reda.) Gospođo Čomić,član 14. između ostalog poziva na član 2. Predloga zakona. U članu 2. Predloga zakona… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vi bolje od mene znate šta je pretres u pojedinostima. Dakle, podneli ste amandman na član 14. koji je na dnevnom redu.) Koji se poziva na član 2. (Predsedavajuća:Član 2. je bio u pretresu u pojedinostima u …) Ali član 14, gospođo Čomić, ne može na pravilan način da se razume ako ne pročitate i ako se ne vratite na član 2. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vaš amandman glasi da se taj član briše. Dakle, ja vas molim o amandmanu, koji je na dnevnom redu.) Hoću vrlo rado ako mi dopustite da govorim. (Predsedavajuća: U skladu sa Poslovnikom, kako da ne.) Ako mislite da nadamnom vršite čin verbalnog silovanja onda neću da govorim. (Predsedavajuća: Ni slučajno, narodni poslaniče, sad vas upozoravam da ne koristite načine koji nisu prirođeni ni vama, kao govorniku, narodnom poslaniku, a sada pogotovo ne…) Meni nisu gospodo Čomić, vama izgleda jesu. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, dužni ste da saslušate, da ste u obavezi da govorite o temi dnevnog reda. Dnevni red, koji sada imamo je - pretres u pojedinostima, amandman na član 14. vaš amandman glasi da se i naziv i član brišu. Molim vas o temi dnevnog reda. Ako hoćete da nastavite, izvolite imate vreme na raspolaganju poslaničke grupe, samo se prijavite.) Zbog građana Srbije, da oni ne bi pomislili da zloupotrebljavam Poslovnik. U članu 14. u stavu 1. lepo se kaže ovako – naknada koja je na osnovu propisa iz člana 2. ovog zakona isplaćena u novcu itd. Sada pokušavam da objasnim prisutnom gospodinu ministru, da se u članu 2. između ostalog navode i propisi ne samo koje je donela Narodna skupština Narodne Republike Srbije, nego i propisi koje je donela ondašnja savezna vlast, koji su objavljeni u "Službenom listu DFJ" i "Službenom listu FNRJ", a u svemu tome nisu učestvovali samo kadrovi Srbije, nego i kadrovi iz Hrvatske, politički, ideološki, vojni itd. (Predsedavajuća: I drugi put i poslednji put vas molim o temi dnevnog reda. Dakle, to je ruganje proceduri i ruganje Poslovniku koji vas obavezuje da govorite o temi dnevnog reda.) Hvala gospođo Čomić, mislim da su građani razumeli, a vi ako niste meni je jako žalo. (Predsedavajuća: I meni je žao da vi ne poštujete Poslovnik i da smatrate da je vama dozvoljeno da kršite pravila i da je zbog želje da saopštite svoj politički stav, potpuno nebitno šta piše u odredbama Poslovnika koji i mene i vas obezbeđuju na čuvanje dostojanstva i ugleda Narodne skupštine i na poštovanje svih odredbi Poslovnika. Veština narodnog poslanika je u tome da svoj politički stav saopšti, ali u skladu sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Meni je više nego vama žao što to nećete da činite. Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Član 14. govori o neoračunavanju primljenog i izgubljenu dobit tretira i taj prvi stav člana 14. gde piše da naknada koja na osnovu propisa iz člana 2. ovog zakona isplaćena u novcu ili hartijama od vrednosti bivšem vlasniku, se ne uzima u obzir pri utvrđivanju prava na vraćanje imovine, odnosno obeštećenje. Drugi stav govori o tome da se ne može zahtevati vraćanje plodova ili naknade štete i mislimo da je on u redu, ali smo tražili da se prvi član, odnosno 1. stav člana 14 briše, zato što je tim stavom propisano da se naknada isplaćena u novcu ili hartijama od vrednosti, za dobra koja su ekspropisana pre 1968. godine ne uzima u obzir pri utvrđivanju prava na vraćanje imovine, odnosno obeštećenje. Šta je zanimljivo? Vi ste u obrazloženju 1. stava člana 14. koji o ovome govori u delu koji tretira obrazloženje zakonskih rešenja, napisali da je to iz razloga što je naknada bila daleko ispod naknade koja bi se mogla smatrati odgovarajućem, ali nije naveden podatak koliko je ta razlika iznosila. Smatramo da se ne može bezuslovno baš za sve slučajeve tvrditi da je ta naknada u toj meri bila beznačajna i da je uopšte ne treba uračunavati. Znači, treba brisati odredbu člana 14. stav 1. jer, treba za svaki pojedinačni slučaj utvrđivati da li postoji razlika između primljene i onog što smatrate po ovom zakonu pravične naknade i zaista treba u smislu ostvarivanja pravednosti, ne potpuno eliminisati jer izdati obveznice od 2 milijarde evra za državu ove snage, i ovakve finansije, nije svejedno, i bez obzira na zalaganje za restituciju i za pravdu, ne treba sebi tovariti na vrat ono što ne mora. Znači, ne da svima kažete to što ste svojevremeno primili ne vredi ništa, ili nije bilo pravedno, već treba uračunavati, odnosno izračunavati razliku između pravične naknade i one koje smatrate potpuno bezvrednom, jer zaista smatramo da postoji razlika između situacije kada je nekom isplaćena naknada u odnosu na slučajeve, kada je to oduzimanje izvršeno bez ikakve naknade, a to ovim rešenjem jeste stavljeno u istu situaciju, odnosno položaj. Hvala.
Iskorišćen je jedan minut od predstavnice poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Naravno da su svi koji su učestvovali u pisanju ovog zakona, ovo o čemu govorite sada razmatrali pažljivo. Ono što mogu da kažem, jeste da 1968. godine sve naknade koje su isplaćivane su ustvari bile u suštini neadekvatne u odnosu na visinu imovine koja je na ovaj ili onaj način, po ovom ili onom propisu menjala vlasnika. Sa druge strane postoji još jedna stvar, suštinski važna, a to je da, kada se dođe do pozicije da je restitucija legitimna, mislim da je za najveći broj i poslanika ovde situacija i pozicija i postavlja se pitanje korišćenja stvari koje su oduzimane od strane države sve ovo vreme, i tu svakako se pronađe kompenzacija koja nije beznačajna u izradi ovog člana. Treća stvar je naravno, dosta složen proces izračunavanja novčanih vrednosti iz vremena koje je jako dugo u jednom sasvim drugačijem finansijskom sistemu koji je na jedan poseban način kada utvrđivao vrednost novca i način na koji bi se to preračunavalo u sadašnju valutu u koju mi obračunavamo cene i koja je ovde platežno sredstvo. Dakle, sve te tri stvari su opredelile zakonodavca da izađe na ovu poziciju da se ono što je dato ne obračunava. Generalno govoreći, sada ću izaći van ovoga o čemu ste vi pričali, potpuno je prirodno da u ovako složenoj stvari postoje i poprečna mišljenja i dijametralno suprotna stanovništva i to ovde mi možemo danas da čujemo svih ovih dana i razumem da se zastupaju pozicije da u ovom trenutku restitucija nije opravdana i da je ne treba sprovesti. Tu se razlozi iznose, kao i da je potrebno izdvojiti u suštini više novca nego što je ovde opredeljeno i o tome slušamo vrlo značajne razloge, tako da je Vlada, stojeći na stanovištu da je ovakav zakon potrebno doneti, da je važno da se napravi jedan ne samo moralni nego koliko je to u realnim okolnostima moguće i materijalni čin obeštećenja i povraćaj imovine, izradila ovakav jedan predlog. Mislim da je dragoceno da čujemo sve ovo o čemu govorimo nekoliko dana i na kraju većina narodnih poslanika odluči o tome kako će definitivno izgledati ovaj tekst zakona.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Oduzećete mi od vremena ovlašćenog predstavnika, ne kao replika nego kao nadovezivanje na to što ste maločas rekli. Potpuno je legitimno pravo da onaj ko je u prilici da propisuje pravila restitucije da odluči na ovaj ili onaj način. Hoću da kažem da vi u tome niste bili potpuno dosledni. Za pravo mi daje amandman na član 15. koji govori o povraćaju ne samo nepokretnosti nego, stav 3, govori o povraćaju pokretnih stvari, gde ćete videti šta ste od pokretnih stvari zaboravili da pomenete, mi vas podsetili na to svojim amandmanom, a vi ga, ne usvajanjem, odbili gde u stvari demantujete tu vrstu pravednosti koju ste maločas izneli i koju poštujem u onom što ste rekli da je ta naknada bila potpuno beznačajna ili se može takvom smatrati u smislu te naknade za hartije od vrednosti, obračuna itd. Poštujem vašu želju da nadoknadite maksimalno moguće, ali široke ruke može da bude onaj ko ima. Nisam sigurna da je država u toj meri široke ruke da može i to da radi. Da nije dosledno izvedena ta pravda obrazložiću kada bude sledeći amandman na član 15.
Iskorišćeno minut i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naziv Glave II, naslov iznad člana15. i član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Petroviću, pošto ste po profesiji pravnik, shvatićete ovo o čemu pričam. Član 15. ima tri stava. Zamolio bih vas da zajednički pročitamo pravi stav, da vidite šta je tu neko napisao. Početak i kraj rečenice jednostavno logički nemaju veze. "Ovim zakonom vraćaju se nepokretnosti i pokretne stvari u javnoj svojini Republike Srbije, autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave". Danas nemamo javnu svojinu, imaćemo kada stupi na snagu ovaj zakon koji je prava tačka dnevnog reda. Ta javna svojina je u državnoj, društvenoj i zadružnoj svojini. Kako je to moguće, ljudi? Pazite, zakon o javnoj svojini, neće biti državne, društvene i zadružne svojine. Kažete: "osim stvari u svojini za drugara i društvenoj i zadružnoj svojini koju je imalac stekao uz naknadu". U društvenoj svojini koju je stekao uz naknadu. Da li je nekome jasno šta je napisano? Nebuloza. Stav 2. šume i šumsko zemljište. Pa, u različitom su režimu šume i šumsko zemljište. Ako niste znali, šuma je koren, stablo, grana, list, a šumsko zemljište je dole. Šuma se poseče, šumsko zemljište ne može da se poseče. Vraćate ranije vlasniku njegovu šumu. Pa, kolika je ta šuma sada? Šest puta se sekla ta šuma, ali dobro. Kaže – koji postoji na dan stupanja na snagu ovog zakona. Stav 3. apsolutno je nejasan. "Predmet vraćanja su podržavljene pokretne stvari upisane u javni registar". Od 1946 od 1950 i neke godine Javni registar za pokretne stvari je bio kod policije za registraciju putničkih automobila, kamiona itd. Da li znate koji je još registar postojao? Za kazan za rakiju, za lampek, ni jedan drugi registar nije postojao. Kako ćete da vratite stolice, šifonjere, stilski nameštaj, tepihe itd? Sada, kod pokretnih stvari koje su kulturno dobro, gospodine Petroviću, kada odete u kancelariju potražite Kopecki protiv Slovačke, 28. septembar 2004. godine. Ovu presudu čitale su neke poslaničke grupe, zato i imaju određene amandmane o individualno određenim stvarima, ali samo da vam skrenem pažnju, predmet tog spora koji je izgubio Kopecki bio je 131 zlatnik i 2.151 srebrnjak numizmatičke vrednosti. Oni koji su vam pisali amandmane na pokretne stvari rukovodili su se kako država da se osiromaši. Čitali smo mi iz SRS sve zakone bivših socijalističkih zemalja o vraćanju. U hrvatskom stoji ispravljanje nepravdi jugoslovenskog komunističkog režima, da znate vi. Imate situaciju gde su uvedena neka ograničenja. Gospodine Petroviću, sazovite sednicu Vlade i pročitajte celoj Vladi ovu odluku, a naročito stranu 10 ove presude Evropskog suda za ljudska prava i zaključite da je ovaj predlog zakona samoubilački potez. Kao veliki Hrišćanin moram da sprečavam samoubistva. Apelujem na sve, nemojte da vršite samoubistvo Republike Srbije. Zašto samoubistvo? Neće vam biti potreban ni jedan neprijatelj, dovoljno je samo da izglasate ovaj zakon. Kakvo ćete zamešateljstvo da napravite u Republici Srbiji? Samo ćete da potvrdite ono moje iz načelne rasprave. Ovajdiće se stranci, pripadnici okupatorskih snaga i kriminalci. Čestite ljude, koji vape za ispravljanjem neke nepravde, guraju u prvi plan, jer na njihovu priču ne može da se bog zna šta prigovori, pogotovo, u onom delu gde se radi o maksimumu. Kada je bila primena propisa o agrarnom maksimumu, uzimalo se i onima koji su bili partizani, i koji su bili četnici, koji su bili građani, koji su bili seljaci, već se samo pogledao katastar. Gospodine Petroviću, 1945. godine je izvršeno, kako to vi danas evropejci kažete, resetovanje. Nije bilo više obaveza prema bankama od strane fizičkih lica, niti su banke mogle da realizuju hipoteke, koju su imali na nepokretnostima. Taj deo ste potpuno zaboravili. A, pričate o velikoj pravdi. Dajem vammogućnost da prekontrolišete ono, gospodine Petroviću, što su vaši ljudi u gradu Beogradu uradili 2000. godine i 2001, 3.416 stanova Skupštine grada. Vi sada imate na delu nešto što liči na nacionalizaciju i konfiskaciju. To je privatizacija PIN "Ivan Milutinović". Znajte, pojedini građani Republike Srbije smatraju da mi danas treba da pričamo o nacionalizaciji stranih banaka, o konfiskaciji onih kriminalaca koji su upropastili ovo društvo i da vas podsetim, pre nekoliko godina, vi ste uneli konfiskaciju u Krivični zakonik i po tom članu je napravljena i uprava koja gazduje sa oduzetom imovinom proisteklom iz kriminala. Vi ste u 2009. godini zaključili da organizovani kriminal, to postoji, i čini se, zbog materijalne koristi. Sada se prava prezumpcija, da do 1941. godine nije bilo organizovanog kriminala, nije bilo kriminala u Kraljevini Jugoslaviji, sve je bilo med i mleko i sve pokriva pričom o ispravljanju nepravde. Evo vidite član 15. je apsolutno neprimenljiv, on ima mentalne felere. Zašto mentalne felere? Fali vam samo još nekoliko reči, brodovi i brodice, jer ste ga prepisali ih hrvatskog Zakona o vraćanju imovine žrtvama jugoslovenskog komunističkog terora, kako su oni tamo napisali, itd. Ovaj zakon je suicid.
Pet minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Ministar Dušan Petrović ima reč. Izvolite.
Dosta je, priznajem, složeno napisan ovaj propis, ali nije besmislen. Dakle, da ne ulazimo sada u tumačenje teksta, ali sve što je napisano u ovom 15. članu je potpuno utemeljeno i ono predstavlja pravilo kako će se vraćati imovina. Dakle, vi ste u pravu, u ovom trenutku ne postoji javna svojina, dok ne bude stupio na snagu zakon o javnoj svojini, ali kako je taj zakon u proceduri ovde u Skupštini zajedno sa ovim zakonom o restituciji, zakonopisci su u prelaznim i završnim odredbama napravili rešenja da oba ova zakona, ukoliko naravno budu usvojena u parlamentu, stupe na snagu u isto vreme. Kada dođe do transformacije sadašnje državne svojine u javnu svojinu, onda ovo sve što ovde piše ima smisla i ne bih previše opterećivao ni poslanike, a ni javnost sa tim. Ostaće određena imovina u društvenoj svojini, ostaće određena imovina u zadružnoj svojini, ona će takođe biti predmet restitucije, kao što će zbog prelaska određenih oblika, odnosno određene imovine iz državne svojine u svojinu lokalne samouprave i autonomne pokrajine, u jednom periodu se pojaviti i državna svojina kao takva, pa će i ona biti predmet vraćanja u restituciji, ako budu ispunjeni drugi uslovi, izuzev, u slučajevima koji su predviđeni u ovom prvom stavu, kada je to prešlo u svojinu zadrugara ili, ukoliko su društvena preduzeća sticala to teretnim putem, onda je to predmet privatizacije, a ne restitucije. Što se tiče pokretne imovine, naravno da je bila dilema da lipokretna imovina uopšte treba da bude predmet restitucije ili ne, pa je pozicija da treba da bude vraćeno i pokretna imovina. Naravno, ono što je u postupku može da bude dokazano da je bilo predmet oduzimanja po različitim propisima. Zbog toga ovi javni registri nisu javni registri koji su postojali u doba kada je imovina uzimana,nego javni registri koji postoje danas. To su razlozi i obrazloženja. O ovim drugim stvarima, to su naravno politička stanovišta, i ne sporim da imate i stanovišta da treba nacionalizovati strane banke, ali to mislim da nije stvar koja će se desiti i nije većina ovog parlamenta sigurana u to, a siguran sam da nije ni većina građana za to. Držim da je pravna sigurnost vrlo važna i želim da pošaljem i odavde poruku da, svaki građanin ove zemlje i svako pravno lice koje ovde posluje, može se pouzdati dok je ove vlade Republike Srbije da ne mora da brine za svoju imovinu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Aleksandra Janković ima reč.
Potpuno se slažem sa kolegom Krasićem da su definicije u stavu 1. ovog člana prilično nejasne i nelogične. Ideja naših amandmana je bila popravimo ono što se popraviti može. Predložili smo da se reči: "uz naknadu" brišu i da se menjaju rečima: "teretnim pravnim poslom kao sasvesni sticalac". Ova formulacija koja je predložena našim amandmanom je svakako daleko preciznija od one koja je navedena u tekstu Predloga zakona, pošto uopšte nije jasno šta tačno znači "uz naknadu". Naravno, ovde je važno naglasiti, kao što smo naglašavali i u obrazloženju amandmana na član 10, da imalac stvari mora da bude njen savesni sticalac u skladu sa opšte prihvaćenim načelima pravne teorije, da bi bio izuzet od ove obaveze.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Jugović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslaniika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Sada sam u prilici da nastavim o onome što smatram nedoslednošću u postizanju te apsolutne pravde. Znači, u drugoj glavi o vraćanju imovine, gde je predmet vraćanja definiše član 15. u stavu 3. je definisano da predmet vraćanja jesu podržavljene pokretne stvari upisane u javni registar, kao i druge pokretne stvari, koje prema propisima o kulturnim dobrima predstavljaju kulturna dobra i kulturna dobra od velikog i izuzetnog značaja, a koja postoje danom stupanja na snagu ovog zakona. Posle ovog stava 3. smo amandmanom predložili da se doda i stav 4, koji glasi – da predmet vraćanja budu i pokretne stvari, osim stvari iz stava 3. koje postoje na dan stupanja na snagu ovog zakona, ako su u pitanju individualno određene stvari veće vrednosti, kao što su umetnička dela, stilski nameštaj, ukrasni predmeti, dragocenosti, muzički instrumenti ili slični predmeti koji za vlasnike imaju posebnu važnost. Kada ograničite vraćanje pokretnih stvari samo na stvari koje su upisane u registar, ili su kulturna dobra, mislimo da je potpuno nepravedno da isključite iz prava na povraćaj i obeštećenje, oduzimanje i drugih stvari koje su trajne vrednosti, jer treba da omogućite i vraćanje stvari kao što su, na primer, umetničke slike, klaviri, oružje, znate na kakvo oružje mislim, određeno porodično nasleđe i slično, jer je poznato da su u mnogim porodicama oduzimane upravo takve stvari i da je u ovom zakonu trebalo imati osećaja i za stvari ovakve vrednosti. Ako smo potpuno eliminisali i onu, kažete, beznačajnu ili teško obračunavanu naknadu za isplatu hartijama od vrednosti, zašto makar u ovom delu niste predvideli mogućnost za onog ko je u prilici da vam dokaže da traži povraćaj ove, za njih posebno i inače vredne pokretne imovine, predvideli mogućnost da se to učini? Mislim da je ovaj amandman trebalo usvojiti, makar da dokažete svoju doslednost za prethodni član o kojem smo pričali. Hvala.
Iskorišćeno vreme od vremena predstavnice poslaničke grupe 35 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naziv Odeljka 1. naslov iznad člana 16. i član 16. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovim rešenjem iz Predloga zakona vlasnik nepokretnosti ne može da dobije ni svojinu, ni državinu, ukoliko je onaj koji drži tu nekretninu i stekao je na neki način, uvećao njenu vrednost, odnosno povećao veličinu tog objekta. Na ovaj način se, u stvari, krši načelo člana 8, a to je načelo o prioritetnom vraćanju u naturalnom obliku nepokretnosti, odnosno imovine. Na ovaj način se, u stvari, onemogućava bivši vlasnik da se koristi mogućnostima koje su mu date članom 17. stav 2. zakona, s obzirom da ukoliko ne može da dobije ni svojinu, ni državinu, on ne može da stekne ni pravo aktivne legitimacije da stupi u pregovore sa sadašnjim korisnikom, odnosno sticaocem te nekretnine čije je on bivši vlasnik, niti se može u budućnosti rešiti taj problem oko vraćanja u naturalnom vidu, pa će onda bivši vlasnik biti prinuđen da bude obeštećen u sledećih 15 godina, najmanje,što se apsolutno protivi ovom članu 8. zakona. Iz tog razloga sam podnela ovaj amandman koji u stvari predviđa razdvajanje svojine i državine tako što se bivšem vlasniku vraća svojina i to na oduzetoj nepokretnosti, što znači da se ta oduzeta nepokretnost već može definisati članom 42. stav 3. tačka 2. ovog zakona, gde se tačno kaže koji su dokazi potrebni da se podnesu za tu oduzetu imovinu. Dakle, ukoliko se njemu vraća svojina, njemu se vraća ta mogućnost da može da aktivira ovaj stav 2. člana 17, dakle, stiče aktivnu legitimaciju za sporazumevanje, odnosno za ulazak u neku parnicu da bi tražio državinu. Ukoliko on traži državinu od onoga koji tu nekretninu koristi, koji je uvećao vrednost, odnosno objekat, u tom slučaju taj može da se brani i da traži protivtužbom da se utvrdi njegovo pravo suvlasništva, odnosno, po osnovu sopstvenog ulaganja, da traži da sud presudi u tom smislu što je uvećao nekretninu, prema tome, ima određena stvarna prava na tu nekretninu. Dakle, to je jedino celishodno rešenje za ovaj član 16. Ne postoji drugo celishodno rešenje. Zaista sam puno razmišljala o tome na koji način to može u praksi da se primeni i, verujte mi, jedini je to način koji sam sada navela. Ukoliko se ovaj moj amandman odbije, u tom slučaju mi ćemo imati problem sa mnogim bivšim vlasnicima koji jednostavno, dakle, ne što ne mogu da dobiju svojinu i državinu, nego ne mogu čak ni da steknu to pravo da se na bilo koji način bore za tu svoju imovinu. Verujte mi, mnogo je bolje ukoliko se nekome vrati imovina u naturalnom obliku, a mislim da je to zaista i proklamovano načelom člana 8.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 17. i član 17. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 17. govori o uvećanju objekta i nema pojma, nema definicije za objekat, ali stoji šta je to uvećani objekat, pa ako se nadzida, ako se proširi, znači radi se o uvećanju. Ako se napravi neka pregradica, pa se od jednosobnog napravi dvosoban stan, uradi španski zid, stave tapete ili nešto slično, onda tu nema proširenja i onda naizgled neće biti nikakvih ni problema. Međutim, stav 2. ovog člana kaže, i sad oni koji vide neku šansu da će biti vraćanja imovine, da će biti obeštećenja, računaju - ovde se izglasa ovaj zakon, njihovi svi problemi i sve muke su rešene. Poštovani gledaoci, nije tako. Poštovani građani Srbije, tek tad će da nastupe određeni problemi, pa se kaže ovako – ako je nakon podržavljenja uvećan objekat, vlasnik uvećanog dela i bivši vlasnik sporazumno će regulisati svoje međusobne objekte na predmetnom objektu, a ako to ne uspeju sporazumno da urade onda će, naravno, o tome da odlučuje sud. Onda će da nastanu muke za one koji treba da reše to svoje pitanje. Gospodine ministre, ovde se ulazi u jednu stvar koja nije dobra, uspostavlja se jedan princip da ono što je danas važilo i važi, a naravno, sve na osnovu zakona, sutra već možda neće moći da važi. I ona odredba koja kaže da će imovina stečena vršenjem krivičnog dela biti oduzeta, ona je dobra, ali možda u nekom periodu neko predloži eto, da bi izašao u susret tim, pa kaže – sada se stavlja van snage taj zakon, sada valja vraćati tu imovinu, ali to, recimo, posle 70 godina. Postoji još jedno zanimljivo pitanje koje nismo mogli baš vrlo lako i jednostavno da raščivijamo o čemu se tu radi. Verovatno gospodin Radosavljević zna, priča se i o eksproprijaciji do 1968. godine. Lično mislim da će najbolje proći oni koji su imali ekspropisanu imovinu ispred i u 1968. godini, jer verovatno pod njihovim pritiskom, vi to dobro znate ko su ti ljudi, pod njihovim pritiskom, njihovim ucenama morali ste to da ugradite u zakon. Hajde da se složimo, 1945. godine, bilo ovako ili onako, otimano, pljačkano, ne znam šta sve nije rađeno. Šta se dešavalo 1968. godine? Zar ovo nije bilo organizovano društvo? Zar nisu bili uspostavljeni neki pravni principi? Potpuno sam siguran da ovaj zakon neće biti primenljiv. On je ionako skrpljen. Mnogo amandmana Vlada podnosila, podnosili poslanici, to je njihovo poslaničko pravo, nikakav problem nije, poslanici koji podržavaju ovu vladu, ali tek kada bude trebalo primenjivati ovaj zakon, od ovog zakona biće veoma male koristi, a velika šteta. Ko će imati koristi? Oni koji vole vlast, pa sa ovim zakonom pokušavaju da se dodvore nekim građanima Srbije, sa jedne strane. Naravno, oformiće se tu i jedna agencija. Agencija će zapošljavati određen broj ljudi. Oni će imati izuzetno dobre plate, jer će da rešavaju ove silne probleme. Oni će imati koristi i možda ovi kojima je imovina ekspropisana 1968. godine ili 1967. godine, a svi drugi mogu da imaju samo muke i probleme. Gospodine ministre, dve milijarde evra kada bi bilo uloženo u onaj sektor kojim vi sada rukovodite, znate li šta bi, evo da kažem samo vi, sa našim vrednim poljoprivrednim proizvođačima i seljacima uspeli da napravite? Mi bi postali Švajcarska. Ovako vi ograničavate nešto, hoćete da vratite, nećete da vratite. Od ovoga nema ništa. Ovo je prazna priča. Hvala.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član17. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Nataša Vučković i Srđan Miković. Narodni poslanik Srđan Miković ima reč. Izvolite.
Koleginica Nataša Vučković i ja smo podneli amandman, koji smo kasnije ispravili i smatramo da ispravljenim amandmanom idemo u pravcu zaštite, kako bivšeg vlasnika, tako i onih koji su uložili u uvećanje određenog objekta. Smatram da je naš amandman možda detaljnija razrada onoga što je ne samo koleginica Jorgovanka, nego čitav niz poslanika iz SNS predložio. Mi smo tu predložili da se u stavu 2. ovog člana 17. Predloga zakona učini intervencija da ako je nakon podržavljenja uvećan objekat bivšem vlasniku se vraća svojina na delu nepokretnosti u površini koja mu je oduzeta. Tim delom stiče aktivnu legitimaciju svako da može i da se obrati sudu, zatim, a državina mu se vraća na osnovu sporazuma ili sudske odluke, odnosno vlasnik uvećanog dela i bivši vlasnik mogu sporazumno regulisati svoje međusobne odnose na predmetnom objektu, gde se daje apsolutno široka mogućnost da oni koji su najpozvaniji da pre svega pokušaju da reše svoje međusobne odnose to regulišu bez obraćanja sudu, a ako se takav sporazum ne postigne, njihove međusobne odnose urediće nadležni sud. Koleginica Vučković i ja smatramo da usvajanjem ovog amandmana se stiču uslovi da apsolutno svi odnosi koji mogu da se dese budu regulisani. Opet ilustracije radi, može da se desi da na malom objektu se nadzida ogroman objekat i da u tom smislu nema opravdanja da taj bivši vlasnik, da ne kažem šupice, postaje odjednom vlasnik višespratnice. Isto tako, ne može da nam se desi ni da neko ko je imao objekat od 500 kvadrata, pa u međuvremenu se dozidaju još dva kvadrata ili jedne ili dve prostorije, da bivši vlasnik ne može da ostvari svoja prava. Zbog toga smatramo da upravo ovakvim amandmanom se u potpunosti predviđaju sve mogućnosti i na najpošteniji način se omogućava rešavanje svih međusobnih odnosa bivšeg vlasnika i onoga ko je uvećao objekat. Isto tako, daje se mogućnost, pre svega, sporazuma, ako ne, onda suda. Samo bih još jednu stvar ukazao, mislim da je dobro da ovde to pomenemo, pošto se član 17. nadovezuje na član 16. U članu 16. ukazujem da u stavu 2. imamo negaciju na mestu gde ne bi trebalo da se pojavi negacija. Znači, obveznik vraćanja dužan je da u skladu sa ovim zakonom bivšem vlasniku vrati pravo svojine i državine na oduzetoj nepokretnosti, osim ako je objekat uvećan u smislu člana 17. ovog zakona. Znači, napisano je onako kako mi govorimo u narodu, a nije napisano onako kako bi gramatički trebalo da stoji. Mislim da bi to kod pravno-tehničke redakcije ovog teksta trebalo učiniti, naročito imajući u vidu smisao i član 16. i član 17. Predloga zakona, kao i ovih svih naših amandmana koje smo podnosili i na član 16. i na član 17.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Hvala. Isto onako sitničavo kako zameram kada nam nekada uskratite vreme, sada ću tako sitničavo da se zahvalim što je ovaj amandman ušao u razmatranje, a ima jednu tehničku grešku jer piše novim stavom 4, a treba da bude novim stavom 3, tako da se zahvaljujem što o njemu uopšte raspravljamo. Mi smo tražili stavom 3. da se razreši situacija kada je taj dograđeni deo neznatan i kada nije dograđena posebna jedinica, tako što bi pisao nov stav u kojem bi se reklo: "Ako je uvećanje objekta neznatno i nije dograđena posebna jedinica, bivši vlasnik postaje vlasnik i dograđenog dela objekta". Takođe smo tražili da se umesto reči: "gabarita i volumena", koje su potpuno nepotrebno preciziranje u nekom građevinskom smislu, upotrebi reč: "objekat", tako da mislim da ova intervencija koju su kolege uradile u nekoj meri zadovoljava i naš zahtev. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 18. i član 18. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Munjić.
Dakle, ovo je amandman na naslov iznad člana 18. i član 18. Tražim da se ovaj naslov iznad ovog člana, kao i član 18. brišu. Normalno, to je principijelni stav SRS, kojim u stvari izražavamo naš stav, kao što je do sada već više puta rečeno, da smo principijelno protiv ovog i ovakvog zakona. Dakle, u članu 18. vi se predvideli izuzetke od vraćanja u naturalnom obliku. Sada vi ovde nabrajate ukupno 10 izuzetaka kada se ne vraća pravo svojine na nepokretnosti. Kažem, ide to od jedan do 10, da ne nabrajam sve, to je ovde predviđeno. Međutim, gospodine ministre, ipak bih morao da kažem da Vlada i u ovom slučaju pokazuje određenu dozu licemerstva. Pokazaću vam samo na jednom primeru vezano za ovaj član, gde vi nešto niste predvideli. Dakle, pored onih principijelnih svih razloga o kojima SRS čitav dan govori, reći ću vam i jedan, neka bude i formalno-pravne prirode. Niste predvideli jedan izuzetak od jednog oblika prava na nepokretnost, a to takođe niste predvideli u članu 2. gde nabrajate propise na osnovu kojih je imovina oduzeta. Da li ste vi, gospodine ministre, i uopšte da li je Vlada čula npr. za Zakon o proglašenju opšte narodnom imovinom seoskih utrina, pašnjaka i šuma, zemljišnih, urbarijalnih i njima sličnih zajednica, kao i krajiških, odnosno graničarskih imovinskih opština? To je Narodna Republika Srbija donela 1948. godine, objavljeno u "Službenom glasniku Narodne Republike Srbije" pod brojem 1/48, a i kasnije nešto je izmenjen u toku 1955. godine. Gospodine ministre, gospodo iz Vlade, hiljade hektara šuma oduzeto je seljacima ovim zakonom. Ali, znate li kojim seljacima? Oduzeto je onim seljacima u opštinama Ivanjica, Nova Varoš, Priboj, Sjenica, Kraljevo, Prijepolje itd. Taj izuzetak ne vidimo u članu 18. koji je predmet ovog zakona. Kazaću vam, gospodo, da Josip Broz nije dao da se oduzimaju slavonske šume i oni taj propis nisu doneli. Pored toga, on nije dozvoljavao da se oduzimaju ni šume na teritoriji tadašnje Slovenije. Ali, ove šume oduzimane su na teritoriji Republike Srbije, i to u tada najsiromašnijim, a rekao bih i dan danas najsiromašnijim opštinama. Što ne staviste i ovaj oblik oduzetog prava na nepokretnosti u ovaj predlog? Zašto se uporno sledi sva ta Brozovska politika, pa se kažnjavaju samo najsiromašniji, i to najsiromašniji srpski seljaci? Kad ste već tako dobri, zašto ne ispravite i ovu nepravdu? Zašto u ovom članu 18. niste predvideli i ovaj slučaj od izuzimanja? Nije vama u stvari stalo da se ispravi nepravda, nije ovoj vladi stalo ni ovim zakonom, ni drugim zakonima, koje podnosi u ovoj skupštini, da ispravi nepravdu, već se to radi iz sasvim drugih razloga. Normalno je da mi to nećemo podržati. Ne pada nam na pamet da podržavamo neke lobiste Nemačke ili tamo neke druge, pod čijim lobiranjem u stvari vi i donosite ovaj zakon, a dalje osiromašenje građana Srbije, siguran sam, i mi u SRS čitav dan to ističemo, nastaviće se još više i donošenje i implementacijom ovog zakona. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Miković.
Ne mogu se složiti da se prihvati amandman gospodina Munjića, pošto gospodin Munjić kaže da ne treba da postoje izuzeci od vraćanja u naturalnom obliku. Znači, ukoliko bi bio usvojen amandman gospodina Munjića na član 18. sve bi se vratilo, i ono čak što je po Ustavu i zakonu isključivo u javnoj svojini, prirodna bogatstva, službene zgrade i poslovne prostorije koje služe za obavljanje zakonom utvrđenih nadležnosti državnih organa, organa autonomne pokrajine, organa jedinice lokalne samouprave, organa mesne zajednice. Vratile bi se i nepokretnosti koje služe za obavljanje delatnosti ustanova iz oblasti zdravstva, vaspitanja, obrazovanja, kulture, nauke i drugih ustanova, kao i javnih službi osnovanih od strane nosilaca javne svojine, a čijim bi vraćanjem bio bitno ometen rad i funkcionisanje tih službi. Vratile bi se i nepokretnosti koje su neodvojivi sastavni deo mreža, objekata, uređaja i mnogo toga. Znači, sve što je pobrojano u članu 18. Jesam za to da se vrati sve ono što može da se vrati, ali ne da se vraća ono što ne može da se vrati po samom Ustavu ili što je neophodno zbog vitalnih državnih interesa i interesa svakog građanina države Srbije. U tom smislu, ne mogu da se složim da ovakav amandman bude usvojen.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, pa narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo, smatram da je ovo jedan od najboljih amandmana jer on uvodi princip pravičnosti i pokazuje da je ovaj zakon duboko nepravičan. Na konkretnim primerima ćemo to dokazati. Ako se stranim državljanima daje mogućnost, tj. njihovim potomcima, ako uopšte i postoje, da posle 70 godina imaju pravo na restituciju, kako je moguće da ljudi koji su direktni naslednici zgrada gde se nalaze državne institucije, a tu ću dati konkretan primer, to je Vlajkovićeva 10, gospođa već godinama potražuje taj objekat gde se nalazi jedna od zgrada Ministarstva ekonomije. To se upravo ovom tačkom 2. negira i dolazimo do jedne vrste nepravde koja pokazuje zašto smo mi u celini protiv ovog člana i protiv ovog zakona u celosti. Dakle, to su argumenti koji ne dolaze od nas, već od građana, koje mi u potpunosti podržavamo i koji govore da se radi o jednoj nepravdi i demantuju gospodina Radosavljevića, koji je rekao da će se ispraviti nepravde, da se neće napraviti nove i da će doći do održavanja fiskalne stabilnosti u Republici Srbiji. Sve to nije tačno jer, kao što smo naveli u prethodnim amandmanima, doći će do novog zaduživanja Republike Srbije, neće se vratiti imovina ljudima poput Julije Glišić-Garašanin, koja poseduje nekoliko zgrada u Knez Mihailovoj, nego će se vraćati pod nekim uslovima koji su potpuno neprozirni. Čuli smo juče gospodina Đelića da će se organizovati neka međunarodna prodaja tih obveznica 2015. godine. Priznaćete, to je daleka budućnost i ko zna šta će do tada biti. Dakle, radi se o jednom našem principijelnom stavu koji pokazuje da je ovaj zakon duboko nepravedan i zato smo u potpunosti protiv člana 18.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Gospodine Mikuliću, vi u kontinuitetu sedite ovde vezano za raspravu o amandmanima na ovaj zakon o vraćanju imovine, ali se stiče utisak da povremeno ulazite u salu. Ako pratite šta pričaju narodni poslanici SRS, onda ćete vrlo jednostavno zaključiti da mi predlažemo da se brišu članovi ovog zakona. Najbolje bi se nepravda ispravila u odnosu na ono što vi planirate sada da uradite, ukoliko ovakvog zakona ne bi bilo. Mi ne tvrdimo da u nekim periodima možda pojedinačno nije naneta nepravda nekim ljudima, ali bi sigurno ovo bilo mnogo opasnije ukoliko bi se pristupilo selektivno. Rekao sam vam, eksproprijacija do 1968. godine. Nema potrebe da povremeno vi komentarišete koje amandmane ne treba prihvatiti, jer će i drugi steći utisak, a nije tako …
Narodni poslaniče, molim vas tema dnevnog reda. Nemojte se obraćati direktno drugim narodnim poslanicima. Svako ima pravo da govori o svom stavu, dokle god je u skladu sa Poslovnikom. Narodni poslanik koji ima protiv usvajanja nekog amandmana, ima pravo da dobije reč i da u skladu sa Poslovnikom to obrazloži. Molim vas da ne uzimate sebi za pravo da ućutkujete druge narodne poslanike, a da pri tome ne govorite o temi dnevnog reda. Ako želite da nastavite, izvolite. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
U članu 18. su predviđeni izuzeci od vraćanja u naturalnom obliku. Mi predlažemo da se brišu 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9. i 10. stava 1. Daću obrazloženje za one za koje cenim da su najbitnije. Tačka 2) kaže: "nepokretnosti koje se po zakonu isključivo nalaze u javnoj svojini", tačka 3) "nepokretnosti koje služe za obavljanje delatnosti ustanova iz oblasti zdravstva, vaspitanja i obrazovanja, kulture, nauke ili drugih ustanova kao javnih službi, osnovanih od strane nosilaca javne svojine, a čijim bi vraćanjem bio bitno ometan rad i funkcionisanje tih službi". To je u nekoj meri, bez obzira što smo podneli amandman da se ove tačke brišu, razumljivo, gledajući neki javni interes, ali je tu trebalo prihvatiti supstituciju. Međutim, kod tačke 7) "nepokretnosti u vlasništvu Republike Srbije namenjene za smeštaj stranih diplomatsko-konzularnih predstavništva, vojnih i trgovinskih predstavništva i predstavnika pri diplomatsko-konzularnim predstavništvima", mi smatramo da ovo treba da se briše iz razloga što diplomatsko-konzularna predstavništva iznajmljuju prostor kako od države, tako i od privatnih vlasnika, po tržišnim uslovima, pa nema razloga da se takva imovina ne vrati starom vlasniku koji može preuzeti obaveze iz ugovora koje je diplomatsko-konzularno predstavništvo potpisalo sa državom, a znamo da su i naša brojna diplomatsko-konzularna predstavništva, bilo je čak i afera u pogledu toga da li su zakupi zaključeni po većim ili manjim uslovima u odnosu na tržišne uslove, ali da smo i mi zaključili mnogo ugovora za funkcionisanje naših diplomatsko-konzularnih predstavništava upravo sa privatnim licima. Kod tačke 8) "dvorski kompleks na Dedinju čiji se status uređuje posebnim zakonom, kao i druga nepokretna kulturna dobra od izuzetnog značaja u državnoj svojini", smatramo da ovu tačku treba brisati iz razloga što status kulturnog dobra obavezuje i vlasnika na odgovarajuće postupanje sa takvom imovinom i ne uslovljava da takvi objekti i kompleksi budu u državnoj svojini. Što se tiče dvorskog kompleksa na Dedinju, mora se imati u vidu da je to privatna imovina porodice Karađorđević. Takođe se mora voditi računa da je marta 2001. godine ukinut ukaz iz 1947. godine, čime su prestolonasledniku Aleksandru Karađorđeviću i članovima njegove porodice vraćena sva građanska prava i time su uklonjene sve prepreke za povraćaj njihove privatne imovine. Ukoliko im to pravo ovim zakonom bude uskraćeno, očigledno da ćemo mi, pored nepravde koja je naneta porodici Karađorđević, a mi imamo sreću kao država, za razliku od mnogih evropskih država koje su imale svoje dinastije, da smo imali dve naše, domaće dinastije koje su mnogo učinile za Srbiju i za srpski narod – Karađorđević i Obrenoviće i mislimo da je vreme, ako smo mi, a naneli smo ogromnu nepravdu Karađorđevićima, ne činimo ovim zakonom jednu novu nepravdu.
Iskorišćeno je tri minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
DSS podržava amandman Žike Gojkovića i SPO. Naš amandman je nešto drugačiji, on je uži od ovog amandmana. Zašto? Zato što smo mi insistirali na zameni kao modusu vraćanja. Pošto vidim da se ovde nema namera da se ide u tom pravcu, onda je racionalno rešenje da se podrži ovaj amandman. On sužava izuzetke od vraćanja u naturi, a zakon predviđa brojne izuzetke od vraćanja u naturi. Ako bi postojala zamena kao modus vraćanja, onda bi mnoge od ovih stavki o izuzecima za vraćanje u naturi imale svog racionalnog smisla, pogotovo kada je reč o radu državnih organa, zgrada koje su u funkciji njihovog rada itd. Ako nema zamene, ako idemo tako žestoko na sužavanje prava na vraćanje u naturi, onda ovaj amandman Žike Gojkovića ima apsolutno smisla. Ne vidim zašto bi, recimo, diplomatsko-konzularna predstavništva bila u tom smislu zaštićena. Zbog čega bi druga država koja ima svoje diplomatsko-konzularno predstavništvo, zašto bi mi njima obezbeđivali prostorije? Neka mi navedeno neko iz Ministarstva spoljnih poslova u kojoj toj državi Srbija ima diplomatsko-konzularno predstavništvo koje je u vlasništvu te države, a mi ga besplatno koristimo ili za neku minimalnu naknadu. Gde to ima? Neka mi to neko navede ili ćemo da tu uspostavimo uslove reciprociteta, pa ako neka država plaća boravak našim diplomatskim predstavnicima, onda ćemo i mi da plaćamo toj državi boravak ovde, pa ćemo onda tu praviti izuzetak od vraćanja. Napišete onda kako treba ovaj član. Šta to znači da se izuzimaju nepokretnosti u vlasništvu Srbije namenjene za smeštaj stranih diplomatsko-konzularnih predstavništava, vojnih i trgovinskih predstavništava? Sramota. Zašto bi to radili, a da onda ne vratimo nekome ko ima pravo na taj objekat, taj objekat u naturi, zato što oni tamo sede. Da li neko prema nama tako postupa u inostranstvu? Odgovorite mi. Dajte uporednu analizu, dajte analizu reciprociteta, pa da vidimo kako stvari stoje.
Dva minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Evo već smo videli da ovaj član 18. zaista predviđa prevelik broj izuzetaka od vraćanja imovine koji će dodatno opteretiti primenu ovog zakona. Tome kako će se zakon primenjivati, koliko će biti moguća njegova primena to ćemo tek videti u budućnosti, koliko će ono doneti problema u Srbiji, o tome se danas ceo dan govori. Koliko će amandmana biti usvojeno, to ćemo videti, ali u svakom slučaju ovo je jedan od onih članova koji je vrlo osetljiv. Mi smo takođe nešto uže predložili u odnosu na SPO za čiji amandman smatram takođe da ga je zaista celishodno usvojiti, ali ću obrazložiti naš amandman. Dakle, smatrali smo kod izuzetaka od povraćaja službene zgrade i poslovne prostorije koje služe za obavljanje zakonom utvrđene nadležnosti držanih organa i organa AP i organa jedinica lokalnih samouprava. Dakle, išli smo samo do toga da se MZ izdvoje iz ovoga, znači, u tački 2) i predloženim amandmanom se predviđa povraćaj službene zgrade i poslovnih prostorija koje služe za obavljanje poslovnih organa MZ. Dakle, smatrali smo da je to najbezbolnije i da bi se time ipak još jedan broj oštećenih građana mogao naturalno obeštetiti. Dakle, smatrali smo da bi ovaj amandman u okviru ovog člana koji će uneti dodatne probleme u primeni zakona i ovaj amandman bi bio vrlo umesno da se usvoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mislim da je rešenje koje je poslanička grupa Napred Srbije predložila zaista jedno od najcelishodnijih rešenja za ovu vrstu izuzetaka od vraćanja u naturalnom obliku. Mi smo naime predložili da tamo gde je neophodno da se koriste tuđe zgrade koje su sada predmet vraćanja, da se predvidi obeštećenje i to u razvojnom roku od tri do pet godina, za vlasnike zgrada koje su zaista neophodne onima koje ste vi izuzeli u stavovima 2, 3, 5. i 6. a za 7. ću reći posebno kako to izgleda. Znači, mi smo predvideli da se na kraju teksta u svakom od ovih stavova gde nepokretnosti koje služe za obavljanje poslova i delatnosti, ustanova iz oblasti zdravstva, vaspitanja, obrazovanja, kulture, itd. izvrši naknada, odnosno obavezu da osnivač preduzeće ili preduzeće solidarno isplate obeštećenje u novcu, u roku od pet godina od dana pravosnažnosti rešenja o vraćanju nepokretnosti. Morate da priznate da zaista nije opterećujuća stvar. Takođe, i za tačku 5. i 6. za korisnike koji su tamo gde bi se narušila tehnološka održivost i funkcionalnost u obavljanju delatnosti određenog subjekta privatizacije, takođe da se isplati obeštećenje u novcu u visini utvrđenoj u skladu sa ovim zakonom. Međutim, kada je reč o korišćenju u stavu 7. nepokretnosti u vlasništvu Republike Srbije namenjene za smeštaj stranih diplomatskih i konzularnih predstavništva, o čemu su govorile još neke kolege, takođe smo predvideli uslov da se takav objekat može zadržati ali pod uslovom da Republika ili korisnik objekta isplati obeštećenje u novcu u roku od tri godine od dana pravosnažnosti rešenja o vraćanju nepokretnosti. Takođe, mi tražimo da stav 8. gde se pominje dvorski kompleks Dedinje kao onaj čiji je status utvrđen posebnim zakonom, ne može da bude takav izuzetak i da tu treba izbrisati reči gde su "izuzeta od vraćanja nepokretna kulturna dobra", a reći ću vam koje je naše obrazloženje. Znači, u toj tački 8) smatramo duboko nepravičnim da se nekome uskrati pravo na vraćanje njegove kuće zato što je on tu kuću tako lepo sazidao da je država ili neko u neko vreme odlučio da je proglasi kulturnim dobrom. Sa druge strane, nema nikakvih pravnih prepreka da to kulturno dobro bude i u privatnoj svojini. Uostalom, morate učiniti da se uspostavi određeno pravilo kojevaži za sve i da shvatite da u ovakvoj vrsti izuzetaka zaista može da dođe do zloupotreba takve vrste da u nekim od slučajeva, poput ovoga, naturalna restitucija zaista izgleda kao najpravednije rešenje. Kad su u pitanju diplomatska i konzularna predstavništva, smatram da država domaćin nema obavezu da obezbedi prostorije već je to obaveza države koja upućuje predstavnika. Mi to vidimo i po velikim računima koje naša država plaća za svoje konzularne predstavnike u tim drugim zemljama ali, pošto smo naveli da vlasnike takvih objekata može da obešteti i Republika u ovom roku od tri godine, dajemo mogućnost da tamo gde Srbija ima takvu povlasticu u nekoj od stranih zemalja, ona može reciprocitet da primeni ali ne na teret vlasnika, nego ona može da izvrši isplatu te naknade. Znači, pomenula bih još jedan slučaj, možda nijeuputno ni korisno, ali zaista nije u redu i deluje malo licemerno, nedavno je bilo natpisa da je jedna od zemalja članica EU, donela rešenje o vraćanju zgrade u kojoj se nalazi ambasada Srbije, dobro, znate koja je to zemlja, i zahteva da se naša ambasada iseli iz te zgrade. Sa druge strane, mi pod pritiskom jedne od takvih zemalja treba nekog od svojih građana da dovedemo u nezavidan, nepravedan, nepravičan položaj time što ćemo zbog neke strane zemlje, ambasade, konzularnog predsedništva, ne vratiti zemlju tom građaninu. O svemu ovome morate da vodite računa i što rekli naši stari, što je za u kuću ne nosi se ni u crkvu. U tom smislu građani Srbije i potreba da se oni obeštete jesu na prvom mestu. Što ne znači, da treba ugroziti odnose zemalja koji nam pružaju pomoć, podršku, itd. Ali, ne treba plaćati preskupo i na teret građana Srbije. Hvala.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćena od vremena predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić.
Hvala gospođo potpredsednice. Uvaženi ministre, poštovane dame i gospodo, očigledno je da je danas najveće interesovanje izazvao član 5. i član 18. ovog predloga zakona. Naime, moja poslanička grupa je podnela amandman takođe kao i sve poslaničke grupe na član 18. ovog zakona i ovaj naš amandman nije prihvaćen, a i te kako sam sigurna da ga je gospodin Petrović pročitao da bi sigurno bio prihvaćen ovaj naš amandman. U članu 18. stav 1. tačka 5) tražili smo da se tačka 5) briše u ovom zakonu, jer smo smatrali da ovim zakonskim rešenjem od vraćanja u naturalnom smislu se izuzimaju nepokretnosti kompanija koja su u društvenoj svojini. Gospodine Petroviću, važeći Ustav RS ne poznaje više društvenu svojinu pa s toga smo smatrali da je celishodnije da se ovaj naš amandman usvoji. Realno još uvek egzistiraju mnoge firme koja imaju svoja pravna lica, koja još nisu privatizovane i koja još postoje, znači u društvenoj svojini. Davno su prošli rokovi za privatizaciju u ovoj zemlji, promakli smo sve moguće rokove što se tiče privatizacije koja je započela i koja se još nije završila. Nisu se raščistili svi svojinsko pravni odnosi, a evo došla nam je na red i restitucija. Ovom tačkom 5) navedenog člana čini se nova nepravda onima koji su već oštećeni propisima iz navedenog člana 2. ovog zakona. Zakonskim rešenjem data je mogućnost direktorima neprivatizovanih društvenih preduzeća da potpuno pristrasno odlučuju o tome da li će neku nepokretnost biti izuzeta od vraćanja, ili ta nepokretnost neće biti izuzeta od vraćanja u naturalnom obliku što je i predmet ovog člana 18. tog zakona. Ukoliko se pođe od činjenice da je naturalno vraćanje imovine najpovoljnije po bivše vlasnike jasno je koliko su njihova prava ugrožena predloženim zakonskim rešenjem. Poslanička grupa LDP je u više navrata rekla da će podržati zakon o restituciji i to su moje kolege govorile, ali ovakvim članom zakona dovodi do osnovane sumnje u primenu ovog zakona.
Četrdeset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, minut i 45 sekundi na raspolaganju.
Dakle, opet o izuzecima, a princip je da je prioritet naturalno vraćanje. Mnogo ih je, i ne gospodine Munjiću 10 koliko ima tačaka, nego 11 zadnja rečenica glasi: "ne vraćaju se podržavljena preduzeća", ali nije pod 11, vraća se valjda državna imovina. Prvo, je bila privatna, pa državna pa negde 1953. godine društvena, a onda postala državna i sad se to ne vraća. Ovde u članu 4. vrlo je jasno koji deo državnih preduzeća, javnih preduzeća ne bi trebalo da se vrati, ne vidim zašto stoji "ne vraća se podržavljena imovina", nesumnjivo da se ovom tačkom 5) član 18. i dalje brani društvena svojina. Pričaću malo o novcu. Kao što su kolege, kada su u pitanju ambasade, odnosno diplomatska… predstavništva u pravu. Gledajte, osim onih izuzetaka gde smo mi dobili neku imovinu od neke države, a njima dali imovinu kao što je primer Američke ambasade ili šta ja znam, druge imovine je besmisleno ne vratiti vlasnicima. Ambasade plaćaju zakupninu državnom preduzeću koje se bavi orjentijerstvom. Mi to ne vraćamo, iako bi stari vlasnici mogli da naplaćuju i preuzmu te ugovore. Šta mi time dobijamo? Mi i sada faktički na terete poreskih obveznika obeštećenje tih vlasnika umesto da oni dobijaju zakupninu od ambasada, potpuno je ako vi tu mislite da ćete uštedeti mislim da će više para otići na obeštećenje nego što dobijate mesečno za zakupninu. Apsolutno, ne mislim da je logično rešenje, jer na kraju krajeva, kao i u ovom slučaju, da nećete neprivatizovana društvena preduzeća da vratite vlasnicima. Šta, očekujete neki prihod od privatizacije? I tu će biti skuplje obeštećenje, nego taj prihod koji očekujete.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela Vlada. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Da, o ovim izuzecima je reč i dalje. Dakle, neverovatno da, ako je osnovni princip restitucije u naturalnom obliku, onda postavljamo rigorozne izuzetke za restituciju u naturalnom obliku i to sve dokazuje da je motivacija predlagača zakona da ništa ne vrati. To je njegova motivacija. To smo čuli od mojih prethodnika. Hajdemo na ovu tačku 6) nepokretnosti koje su namenjene za reprezentativne potrebe Narodne skupštine, predsednika Republike i Vlade. To nećemo da vratimo. Ja kao član ovog doma, Narodne skupštine, odričem se bilo kakve beneficije u pogledu korišćenja ili potrebe za korišćenjem bilo kog reprezentativnog objekta koji bi inače bio predmet vraćanja, ali ga sada nećemo vratiti, zbog ove vaše floskule da eto državni organi, kao što su Narodna skupština, predsednik Republike ili Vlada koriste te objekte. Dok je Vojislav Koštunica bio predsednik Vlade, nije koristio ni jedan jedini reprezentativni objekat za svoje potrebe u svojstvu predsednika Vlade. Valjda možemo i mi drugi to da radimo, jer to nije neophodno za funkcionisanje organa. Pazite sada ovo, neće se vratiti nepokretna imovina koja je, kaže, za ona preduzeća koja još uvek nisu privatizovana, gde proces privatizacije nije započet, a ako je u pitanju imovina koja je neophodna za funkcionisanje tih preduzeća. Znate zašto ste to napisali? To ste napisali zato što ste odustali od zamene. Da niste odustali od zamene, a odustali ste, jer očigledno ovim povodom pameti nemate, da niste odustali od zamene, vi biste mogli da rešite taj problem na vrlo jednostavan način. Izračunalo bi se koliko vredi ta imovina u preduzećima koja nisu privatizovana, jer vidite, treba reći, treba staviti znak jednakosti na pravo, na povraćaj preduzeća koje je bilo oduzeto i imovine koja je u vlasništvu nekog preduzeća koja nisu privatizovana. To su onda dve različite stvari. Ovde je slučaj da su u pitanju preduzeća koja sticajem okolnosti u svojoj imovini imaju nešto, a nisu privatizovana, nešto što bi trebalo vratiti. To je vrlo prosto. Da ste predvideli zamenu, ne biste morali da vraćate tu imovinu, nego biste mogli da vratite udele u vlasništvu nad tim preduzećem i delimično ga privatizovati na taj način za vrednost imovine. To je trebalo da napravite. Neverovatno kako ljudima ne padne na pamet nešto što je očigledno, ispred nosa je, a vi to ne vidite. Znate zašto ne vidite? Ne vidite zbog toga, jer sam i juče i preključe optuživao za tu istu stvar, da ste ovo sklepali na brzinu i da niste vodili računa o osnovnim vrednostima koje treba štititi. Zato u članu 18. imate ovakav karambol, zato što ne možete da se snađete. Tu jedna odredba vuče drugu, pa kada napravite krucijalnu grešku na jednom mestu, onda slušajući sami sebe u toj grešci, pravite nove greške da to kao popravite u narednim članovima i tako imamo član 18. On zato ovako izgleda. Zato ste postavili brojna ograničenja u naturalnoj restituciji, koja su van razuma, kao i ovo za nevraćanje po državnim preduzećima. Kažem vam, DSS će podržati svaki amandman koji ide šire i dublje, zahvata ukidanje ovih izuzetaka nego što je to učinjeno u našem amandmanu na član 18. Pre svega smo imali u vidu da naš amandman bude u nekakvoj koegzistenciji sa idejom zamene. Kako zamenu nećete da prihvatite, u danu za glasanje DSS će glasati ne samo za naš amandman, nego za svaki amandman koji ide šire i drugačije od amandmana koji smo čak i mi sami podneli. Ovo je zaista nedopustivo.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Ovaj amandman je nekako u duhu amandmana koji smo i mi podneli i onda je sasvim logično da bi mi ovakav amandman podržali, iz jedne proste činjenice. Mi smo imali proces privatizacije pre restitucije i to je ogromna imovina koja je na razno razne načine oduzeta njenim originalnim vlasnicima, privatizovana i nemoguće je više povratiti. Sada imamo imovinu koja nije privatizovana, a tačka 6) stava 1. u velikoj meri onemogućava da se i ta imovina vrati. Evo zbog čega, recimo, ako je u pitanju mlin, uglavnom su mlinovi, sa nebrojeno vlasnika sam se sreo koji su radili projekte najčešće u Nemačkoj, generacije su pravile moderne mlinove i onda bi sada kada treba da im vratimo mi, onda ova tačka 5) to onemogućava, jer bi se narušila ekonomska, odnosno tehnološka održivost u funkcionisanju pretežne delatnosti nekog preduzeća u čijem je sastavu mlin. Ako je u pitanju klanica, pa preduzeće pored klanice koja je oduzeta nekom vlasniku i prerađuje meso. Ovaj član onemogućava da se vrati i prerada, ako je prerada jedna deo koji je oduzet ili klanica ako je klanica taj deo koji je oduzet, jer jedno i drugo narušava funkcionisanje preduzeća. Prema tome, nisam siguran da je bilanamera zakonodavca i nisam siguran da je bila namera da se ne vrati ovo, ali mislim da je ovo prepreka za vraćanje i zbog toga imamo mi vremena da se interveniše i sa ispravkom i da Vlada interveniše itd, jer zaista ovo ovako, kako je ostavljeno, mislim da će vraćanje biti izuzetak. Vraćanje po ovom zakonu bi trebalo da bude pravilno, jer je ovo zakon o vraćanju, ovo nije zakon o ne vraćanju, pa u nekim izuzecima vraćamo imovinu. Zbog toga mislim da zaista treba da ponedeljka dobro razmisliti i naći neki modalitet da vraćanje bude pravilno.
Dva minuta i 40 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 19. i na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 20. i na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milan Stanimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
U pitanju je pravni položaj zakupca nepokretnosti koji je predmet vraćanja. Mi amandmanom predlažemo da se stav 2, 3, 4. i 5. brišu evo iz kog razloga. U stavu 1. kaže se da zakupac nepokretnosti koji je predmet vraćanja ima pravo da koristi nepokretnost za obavljanje svoje delatnosti, ali ne duže od dve godine, a za poljoprivredno zemljište tri godine od izvršnosti rešenja o vraćanju imovine, s tim što se bivši vlasnik i obveznik mogu i drugačije sporazumeti, što je u nekoj meri razumljivo zarad pravne sigurnosti. Ako uzmemo da će postupak vraćanja imovine trajati nekoliko godina, onda imamo rok od dve i tri godine, znači to će biti šest ili sedam godina. Ovde je trebala da stoji i odredba da pravo na zakupninu treba u tom periodu od dve i tri godine da ubira vlasnik kome se vraća ta imovina. Međutim, u stavu 2. - izuzetno za višegodišnje zasade i vinograde koji su na dan stupanja na snagu ovog zakona stariji od tri godine, zakupac poljoprivrednog zemljišta ili lice koje je do donošenja rešenja o vraćanju imovine bivšem vlasniku, a najkasnije u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, ima zaključen ugovor o zakupu poljoprivrednog zemljišta po osnovu prava prečeg zakupca, ima pravo da koristi poljoprivredno zemljište do 20 godina za višegodišnje zasade, odnosno do 40 godina za vinograde. Ako proces vraćanja imovine traje nekoliko godina i ako vlasnik imovine, pored ovih blizu 70 godina, nije koristio tu imovinu, još 40 godina ne može da je koristi zato što je ona u zakupu. Pa, to je period od preko sto godina. Do tada će opet izumreti neka generacija itd. i opet ćemo naneti neku nepravdu. Zato mislimo da je neopravdano da se predloženim rokom od 20 i 40 godina ograniči pravo svojine kao apsolutnog prava u korist prava zakupa kao relativnog prava. Osnove svojinsko-pravnih odnosa, svojina kao apsolutno pravo, deluje prema svima i u sebi ima, kako Rimljani kažu – pravo i da se izdaje u zakup i da se raspolaže i da radite sa svojom stvari šta god hoćete i onda to kao apsolutno pravo u sebi apsorbuje i relativno pravo koje je pravo zakupa i mnogo je jače pravo. Zato mislimo da ovaj rok od 20 i 40 godina je apsolutno neprimeren. Predlagač zakona je rekao u načelnoj raspravi da nije cilj ovog zakona da se nanesu nove nepravde, već je cilj da se isprave već nanete nepravde i zbog toga još jednom molim da se i o ovome razmisli u strahu našem da ćemo i sa ovim naneti još nepravde.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Pošto sam podneo amandman na isti član zakona, radi se o ponovnom narušavanju pravne sigurnosti i uvereni smo da će posledica jednog ovakvog konfuznog rešenja koje je primenjeno u ovom članu biti obraćanje Evropskom sudu za ljudska prava u Strazburu. To je jedini način da se zaštite prava ovih zakupaca. Sigurno znate da postoje zakupi koji traju 99 godina, zaključeni su na 99 godina, tako da će doći do jedne vrste pravne konfuzije i jedne vrste pravne nesigurnosti koja sigurno nije bila namera zakonodavca, ali to je potpuno realno i to će se potpuno realno desiti jer ovaj član je potpuno neprimenljiv, kao i drugi članovi zakona i zato smo u potpunosti, ne samo što se tiče ovog člana, nego i što se tiče svih članova ovog zakona, u potpunosti protiv. Smatramo da se radi o zakonu koji je neprimenljiv od prvog do zadnjeg člana. Šta će se desiti kada se ti zakupci iz ovog člana obrate Evropskom sudu za ljudska prava? Njihovi zahtevi će biti još produženi jer, sigurno znate, obavljali ste funkciju ministra pravde, da je i Evropski sud za ljudska prava u potpunosti zagušen predstavkama i da ima negde oko 200.000 nerešenih predmeta samo u ovoj godini. Dakle, radi se o jednom sudu koji neće biti u stanju da reši problem iz ovog člana. Prema tome, ni u domaćem zakonodavstvu, ni u stranom zakonodavstvu zakupci neće moći da dođu do svojih prava. Dakle, jedno potpuno nepravedno rešenje, rešenje koje šteti pravnom sistemu Republike Srbije, pravne sigurnosti i pokazuje da je zakon neprimenljiv i mi smo zato verovatno jedina stranka koja je u potpunosti protiv ovoga predloga zakona koji je neprimenljiv. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Znate, ima nešto vrlo interesantno u ovom zakonu. Ako vidite neki kratak član, taj član se bavi pravima bivših vlasnika, a ako vidite neki mnogo dugačak član, on se bavi uskraćivanjem prava bivših vlasnika. Član 18. skoro cela strana, član 20, o kojem sada pričamo, pola strane. Dolazi posle član 22. koji se bavi time kome se zemljište ne vraća – cela strana. Tako mogu da vam nabrajam do kraja zakona. Onaj ko je pisao ovaj zakon, u pravom smislu pisao, znamo ko je predlagač, verujte mi, ima neki problem u glavi. Biće da su to nečiji unuci ili praunuci. Što se tiče našeg amandmana na član 20. on je praktično isti kao amandman gospodina Gojkovića. Tražimo da se brišu stavovi 2, 3. i 4. Ne bih da čitam ono što je malo pre gospodin Čikiriz čitao, ali poenta je u tome da ako se radi o nekim zasadima i vinogradima, e onda će pravi vlasnik moći da stupi u posed, a ovo je izdato u zakup tek nakon 40 godina. Posle 70 ili 65 godina procedure koja će sada još da traje nekoliko godina, e onda još narednih 40 godina neće da stupi u posed. Stavite odmah u prelaznim odredbama da će zakon početi da se primenjuje u 22. veku i u redu je stvar i da završimo posao. Razmislite o onome što sam primetio, onaj ko je ovo pisao ima problem u glavi, ozbiljan problem. Ima problem sa vraćanjem imovine koje je oteta 1945, 1946, 1947. godine, kad god hoćete. Hvala.
Dvadesetpet sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Vrlo kratko, samo da dodam. Neshvatljivo je i ovo je još gore od izuzetaka za povraćaj u naturi. Onaj, kome ne damo nazad u naturi, dobiće tih bezveznih 5.000, 6.000, 7.000 evra za imovinu koja mu vredi milion. To hoćete da uradite. To je poenta ovog zakona. Ovde će te mu, kao, vratiti to što mu dugujete to zemljište. Završili ste posao sa njim, a zato što neko ima višegodišnje zasade na tom zemljištu, pa tu činjenicu poštujemo, ima da ga ovaj trpi na svom zemljištu 40 sledećih godina. Da li ste vi normalni? Ovo ide u javnom prenosu, direktnom prenosu. Neka ljudi čuju šta vi radite i šta pišete.
Minut i 30 sekundi iskorišćeno od vremena predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papauga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 21. i član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv odeljka 2. naslov iznad člana 22. i član 22. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milovan Radovanović.
Naziv odeljka 2. – vraćanje podržavljenog građevinskog zemljišta i naslov iznad člana 22. koje se zemljište ne vraća, zamolio bih predstavnika Vlade, gospodina ministra Petrovića. Znam, gospodine ministre, da je vama ovde u sali najviše potrebno pažnje i koncentracije da pratite šta narodni poslanici izlažu i da procenite, gde ima opravdanosti i u tim slučajevima, eventualno, prihvatiti od predložene amandmane. Ovom prilikom bih vas zamolio, obzirom da ne zbog javnosti hoću da obrazložimo opravdanost podnetog amandmana ispred SRS, nego hoću vama kao predstavniku Vlade i ministru u Vladi da ukažem na određene nelogičnosti i kontradiktornosti u članu 22. na koji sam podneo amandman i predložio da se on briše. Molim vas, pratite me. U članu 22. piše – predmet vraćanja u smislu ovog zakona jeste građevinsko zemljište u javnoj svojini Republike Srbije, AP ili jedinica lokalne samouprave, kao i građevinsko zemljište u državnoj, društvenoj, odnosno zadružnoj svojini. Kasnije ću o stavu 2. Ovaj član 22. ima 27 stavova, ali ću se osvrnuti samo na prvi i drugi stav. Predmet vraćanja u smislu stava 1. ovog člana jeste građevinsko zemljište u javnoj svojini Republike Srbije koji još uvek nemamo. Vi pretpostavljate da je već donet zakon o javnoj svojini, a nije. Verovatno ćete ga usvojiti narednih dana, pa ćemo imati javnu svojinu. Sada dok raspravljamo o ovoj materiji i ovom predlogu zakona, još uvek nemamo javnu svojinu, kako ni Republike Srbije, tako ni AP, gradova i opština. Međutim, nije samo to u pitanju. Naveli ste – kao građevinsko zemljište u državnoj, društvenoj i zadružnoj svojini. Sada prema članu 2. još uvek Predloga zakona o javnoj svojini, kaže se – javna svojina može biti državna, pokrajinska, opštinska i gradska. Ovde imamo, posle eventualnog usvajanja Predloga zakona o javnoj svojini, da u ovom zakonu stoji, u istom stavu, postojanje javne svojine Republike Srbije i građevinsko zemljište u državnoj svojini, što je isto. Isto je. Javna svojina prema članu 2. zakona o javnoj svojini je državna svojina. Međutim, postoji još jedna kontradiktornost. Usvajanjem zakona o javnoj svojini, postoji društvena i zadružna svojina koju ste predvideli u stavu 1. člana 22. Zakon o javnoj svojini predviđa samo tri oblika javne svojine – državnu, pokrajinsku, opštinsku i građevinsku. Znači, nema društvene i zadružne svojine. To su te dvostruke i trostruke nelogičnosti i kontradiktornosti na koje sam hteo da vam ukažem i skrenem pažnju, ne zbog amandmana nego zbog zakona. Opravdanost mog amandmana, kojim sam tražio da se briše ovaj član 22. verujem da je i vama očigledan i opravdan. Zbog vremena, osvrnuću se i na stav 2, gde se kaže – ne vraća se izgrađeno građevinsko zemljište, ako ovim zakonom za pojedine situacije i slučajeve nije drugačije određeno. Iz konstatacije vidimo da nije određeno i nema potrebe da ove reči – ako ovim zakonom za pojedine slučajeve nije drugačije određeno. Da jeste, trebalo bi da stoji – osim u slučajevima iz člana tog i tog ovog zakona, jer precizno upućuje na neku odredbu određenog člana ovog zakona gde su ti slučajevi predviđeni. Gospodine ministre, znam da ste po struci pravnik i znam da ćete da me razumete i u tom pravničkom smislu. Pitam vas u vezi ovog člana 22. i podnetog amandmana – da li mogu da budu predmet vraćanja poslanički mandati SRS koje ste oteli i dali vanparlamentarnoj tajkunskoj stranci koje vode najkorumpiraniji političari današnjice, "Gandi" iz Bajčetine… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, mislim da je, ne jednom upozoreno da ne možete da se rugate proceduri i odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Ne možete da smatrate da vam je to dozvoljeno samo zato što imate politički stav. Nije vam dozvoljeno.) Da li imam prava na repliku? (Predsedavajuća: Nemate prava ni na kakvu repliku. Kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Upozoreni ste, pred izricanje mere opomene. Možete da nastavite, pošto imate vreme poslaničke grupe. Izvolite. Prijavite se. Imate vreme poslaničke grupe i to vreme se troši na pretres u pojedinostima o zakonu.) Pitao sam gospodina ministra vezano i za amandman i za član zakona, a i po struci je gospodin ministar pravnik i znam da ima valjano i validno obrazloženje u vezi mog pitanja. (Predsedavajuća: Dva minuta i 30 sekundi, želite li i dalje da nastavite? Izvolite.) Zamolio bih, ne samo gospodina ministra, sada konkretno o amandmanu, nego i gospodina Srđana Mikovića koji nije tu, da odgovore o ovim nelogičnostima i kontradiktornostima koje sam naveo i koji postoje u stavu 1. člana 22. na koji sam podneo amandman.
Dva minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Verovatno niste bili tu, jer sam na to pitanje odgovorio, gospodin Krasić je sličnu stvar otvorio. Istina je, u ovom trenutku nije stupio na snagu zakon o javnoj svojini, a naravno, ne može da stupi na snagu dok ne bude usvojen u parlamentu i posle toga objavljen u "Službenom glasniku", da mi nemamo javnu svojinu kao kategoriju i institut u našem pravnom poretku. Ovaj zakon je napisan, poslat ovde u proceduru, u istom paketu kada i zakon o javnoj svojini. Pretpostavka je zakonopisca i Vlade, koja je predlagač ovog zakona, da ukoliko budu usvojeni ova dva zakona, da će oni biti u svojini u isto vreme će biti objavljeni u "Službenom glasniku". Takođe, stupiće na snagu u isto vreme. Onda će sve ovo o čemu ste vi govorili, dobiti potpuno jasan pravni smisao. To je jedna vrsta tehnike i procedure koja je ovde u skupštini morala biti razrešena, jer ulazimo u jedan sasvim, i to je potpuna istina, nov sistem što se tiče javne svojine. Mislim da se polako zaokružuje svojinska reforma u zemlji, koja će biti, nadam se, završena kada ova skupština usvoji zakonik o svojini i stvarnim pravima. Nadam se da će se to uskoro naći na dnevnom redu. Kada iz tog ugla pogledate ovaj član, onda on dobija smisao, jer postoji određeno vreme koje je potrebno da se izvrši preraspodela sadašnje državne svojine, čiji su korisnici Republika Srbija, AP, lokalne samouprave, pa da oni postanu i da budu upisani u zemljišne knjige kao titulari javne svojine. U tom vremenu će postojati državna svojina, jer to ne može da se uradi za jedan dan. Takođe, zakon o javnoj svojini neće sam po sebi dovesti do iščeznuća društvene i zadružne svojine. Društvena svojina će nestati kada bude završen proces privatizacije, na ovaj ili onaj način, ili kada u stečajnim postupcima preduzeća koja su titulari društvene svojine budu pronašli nove vlasnike. Slična stvar je i sa zadružnom svojinom. Nadam se da će ova skupština vrlo brzo postupati u proceduri po Zakonu o zadrugama, pa će i taj segment svojine dobiti takođe obrazloženje. Oko stava 2. ovog člana, očigledno je da on definiše da se u stvari radi o neizgrađenom građevinskom zemljištu i to će biti predmet vraćanja. Što se tiče izgrađenog građevinskog zemljišta, ono je uređeno u Zakonu o planiranju i izgradnji. O tom zakonu ste vi više puta ovde odlučivali u poslednjih nekoliko godina i tu se nalazi jedan vrlo složen sistem odredaba koje uređuju status, režim, promenu režimu izgrađenog građevinskog zemljišta i zbog toga je na ovakav način koncipiran član 22.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Zarad javnosti, samo ću reći par stvari. Naravno da ova vlada nije učinila nepravde koje pokušava da ispravi i da mi u potpunosti za to imamo razumevanje. Imamo razumevanje u potpunosti i za činjenicu da je skoro 70 godina posle oduzimanja te imovine, što se tiče građevinskog zemljišta, ono u najvećoj meri promenilo svoju namenu. Naši gradovi, varoši itd. u potpunosti drugačije izgledaju i jako je malo građevinskog zemljišta koje može da se vrati. Pored toga, kao što je i ministar rekao, nama je potreban novi zakon o svojinsko-pravnim odnosima. Jer, Zakon o planiranju i izgradnji je u velikoj meri zakuvao čorbu što se tiče vraćanja građevinskog zemljišta. Zbog toga smo mi predložili da se ove odredbe brišu, jer brisanje nastaje usled odsustva substitucije. Čini mi se da bi substitucija u velikoj meri rešila ova pitanja oko građevinskog zemljišta, a bojim se ovako kako je predloženo, da li može. Pogledajte Beograd, 1945. godine je imao nekoliko desetine hiljada stanovnika a sada ima dva miliona stanovnika. Građevinsko zemljište je tada sasvim drugačije izgledalo, na mnogim mestima gde su bile oranice, vinogradi, kukuruzi itd. sada su čitava naselja. To nije slučaj samo u Beogradu, to je slučaj u celoj Srbiji. Zbog svega toga, u potrazi za tim rešenjima da nekako obeštetimo vlasnike građevinskog zemljišta, mi smo predložili ovo rešenje, svesni činjenice da će ono imati tešku prolaznost upravo zbog Zakona o planiranju i izgradnji. Čini nam se da veliki deo rešenja leži upravo u substituciji. Ovaj zakon nije krenuo tim putem. Tačno je da su mnoge zemlje imale substituciju, neke nisu, ali, Hrvatska je samo u četiri godine primene tog zakona imala šest izmena zakona. Sigurno je da ćemo, kad počne da se primenjuje ovaj zakon, svi imati punu svest o tome koje sve prepreke nam stoje na putu povratka imovine koje sada ne vidimo i ja verujem da ćemo, ako ne sada kada izglasamo ovaj zakon, a ono u nekoj novoj raspravi, sa nekim novim argumentima svih nas, naći rešenje za povraćaj građevinskog zemljišta. Ovako kako sada stvari stoje, jako će malo građevinskog zemljišta biti vraćeno vlasnicima, zbog privatizacije, zbog Zakona o planiranju i izgradnji, zbog činjenica da naši gradovi i naselja izgledaju totalno, totalno drugačije u odnosu na period kad je to zemljište oduzimano.
Iskorišćeno je tri minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Amandman na član 22, a član 22. predviđa koje se zemljište sve ne vraća, je vrlo sličan amandmanu koji je predložio poslanik iz SPO. Mi ćemo podržati i taj amandman. Kada pogledamo šta sve može da bude izuzetak od vraćanja kada je zemljište u pitanju, onda je jasno šta je intencija zakona. Intencija je, u stvari, da vraćanje u naturi i ne bude. Jer, kako može planski dokument da bude osnov da se zemljište ne vrati? Planski dokument predstavlja samo plan u perspektivi šta će na nekom zemljištu biti i to ni na koji način ne može tuđom svojinom da se reguliše. U državi se planski dokumenti i javne površine realizuju tako što se primeni Zakon o eksproprijaciji, pa ako je nešto predviđeno za javnu površinu, onda se to zemljište trebalo vratiti vlasniku, a kada se to bude privodilo nameni, onda kroz Zakon o eksproprijaciji, uz tržišnu naknadu, država može vrlo lako da realizuje taj posao. Dalje je zakonom predviđeno da čak i neizgrađeno zemljište, ako je izdata lokacijska dozvola, a lokacijska dozvola je izdala na nečemu što očigledno nije svojina toga koji jeste, nego postoji bivši vlasnik, tako da ni to ne može da bude osnov. Dalje, uredbom o merama za podršku građevinskoj industriji - a na koji način država kroz tuđu svojinu ili tuđom svojinom može da rešava probleme u građevinskoj industriji? Ono što mora da bude rezultat primene ovog zakona je, s jedne strane, otklanjanje nepravde koja je napravljena u našoj zemlji pre 60-70 godina, ali, druga stvar, da posledica primene ovog zakona bude da će od sada pa zauvek u ovoj zemlji privatna svojina biti poštovana, na svakom mestu i na svakom koraku. A to može da bude samo ako država radi svoj posao, a ne da kroz tuđu svojinu i nešto što je oduzeto nepravedno ljudima da se tako rešavaju problemi građevinske industrije, prostornog planiranja ili bilo čega drugog.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 22. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Neću dugo oduzimati vremena na ovom članu i amandmanu SNS, iz razloga što je ovo već predmet diskusije mojih prethodnika. Moram da vas podsetim na činjenicu da je u vlasništvu države Srbije 40 puta više šumskog zemljišta, 20 puta više građevinskog zemljišta i preko 40% više poljoprivrednog zemljišta nego u rukama ljudi ili njihovih pravnih naslednika koji potražuju svoju imovinu. Sama ta konstatacija i činjenica i obećanje koje ste vi dali, dosta ljudi iz vladajuće koalicije, mnogo teško zvuči, zaista. To mislim najiskrenije, ali, tako jeste. Nema politike u ovome što pričam. Deo ljudi je i 50-ih godina dobio neke obveznice koje su vremenom postale bezvredne. Nadam se da ove neće postati bezvredne, s obzirom i na valutu i na sve ostalo. Ali, ova činjenica i situacija oko procenta vlasništva, i zemljišta, i poljoprivrednog, i građevinskog i šumskog, govori da je makar stav 4. spornog člana 22. mogao da se briše, a to su određeni planski dokumenti, razvojni dokumenti, master planovi. I sam sam bio učesnik nekih master planova određenog područja i verujte mi da se na toj teritoriji nije mrdnulo od papira, i to zaista nije razlog da ovaj stav 4. stoji, makar i on u delu spornosti samog člana 22. mogao da se eliminiše. Zbog toga smo podneli amandman. Bez obzira na spomenute zakone o kojima je pričao gospodin Čikiriz i moji prethodnici, makar stav 4. pomenutog člana 22. mislim da bi rešio deo problema iz ove oblasti i ne bio na teret građana Srbije i budžeta Republike Srbije i situacije da građani Srbije pune budžet Republike Srbije. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 23. i člana 23. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv odeljka 3. naslov iznad člana 24. i član 24. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Odeljak 3, vraćanje poljoprivrednog zemljišta, šuma i šumskog zemljišta i naslov iznad člana 24. kojim se zemljište vraća, kao i član 24, amandmanom poslaničke grupe SRS koji je podnela Vjerica Radeta traži da se briše. Podsetiću sve prisutne i, naravno, javnost, pogotovo ministra kao predstavnika Vlade, da je 26. marta 1991. godine donet Zakon o načinu i uslovima priznavanja prava i vraćanju zemljišta koje je prešlo u društvenu svojinu po osnovu konfiskacije zbog ne izvršenih obaveza iz obaveznog otkupa. Mesnim zajednicama, najvećem broju seoskih naselja, vraćene su utrine i pašnjaci i to je deo najveće površine koju ste danas pomenuli, gospodine ministre, u okviru zaparloženog zemljišta od oko 100, kako ste rekli 178 hiljada hektara. Upravo to je posledica zakona koji je donet tada 26. marta 1991. godine. Ranije za oduzetu zemlju nije bila isplaćena naknada. Vraćeno je 100 hiljada hektara, kao što znamo, za 10 godina, koliko je zakon bio na snazi. To je proizvelo u velikoj meri pogubne ekonomske posledice, gde su čak uništeni i mnogi poljoprivredni kombinati, gde je pala cena poljoprivrednog zemljišta, gde su, već sam pomenuo, zaparložene mnoge obradive površine njive, a među naslednicima su izbili mnogi sporovi koji su doveli do sudskog epiloga. Sve je to umrtvilo dalju volju i želju ljudi da se bave poljoprivrednom proizvodnjom.
Iskorišćeno je minut i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 25. i član 25. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Boja Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Evo još jednog dokaza da od ove restitucije nema ništa. Dokaz za to je i član 25. On postavlja dodatna ograničenja za povraćaj u naturi. Ovaj put se to odnosi na zemljište poljoprivredno. Pazite, najstrašniji i najframpantniji primer je ova tačka 2) čije brisanje mi tražimo. Kaže da se neće vratiti zemljište poljoprivredno ako je neophodna nova parcelacija zemljišta radi obezbeđivanja pristupnog puta za zemljište koje predmet zahteva za vraćanje. Ovo je neverovatno, vi samo tražite razlog da ne vratite u naturi nešto. Samo tražite neki razlog. Vama je, dame i gospodo iz Vlade, komplikovano to što će morati nova parcelacija da se uradi da bi se obezbedio pristupni put zemljištu koje se vraća. Nego šta ćete drugo morati nego to. Ne može da se stvar vrati, da se restitucija obavi, da se vrati u pređašnje stanje ako sve ostane neizmenjeno. Neke izmene moraju da se podnesu. Nova preparcelacija mora da se podnese u slučaju da je zemljište, koje je predmet vraćanja, u centru nekih parcela, unutar nekih drugih parcela koje moraju dapretrpe preparcelaciju da bi se pristupni put obezbedio. Što je to problem? U čemu se sastoji problem, objasnite mi? Vi sad nećete to da vratite. Sad to zemljište, na primer, vredi 30 hiljada evra, i umesto tog zemljišta bivši vlasnik, odnosno njegovi naslednici dobiće pet evra, prema vašoj formulaciji iz čl. 30. i 31. Baš te ih zavrnuli. Ne mogu da verujem. Vaša tvrdnja, da zemljišta nema, pada u vodu ako se čuje današnje saopštenje agencije, gde se kaže da su predstavnici Vlade sa predstavnicima AP Vojvodine dogovorili da će se višak zemljišta u Vojvodini preneti u javnu svojinu AP Vojvodini. Svejedno čija je javna svojina, vojvođanska ili srpska, ona je predmet vraćanja. Ali, ne mogu da razumem da vama nije dovoljno to što ste izvršili sva ograničenja u članu 18, nego idete na dodatna, i to besmislena ograničenja, koja uvodite članom 25. Mi smo tražili da se to briše, jer je ovo apsolutno nedopustivo.
Iskorišćeno je 30 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe, a ukupno dva i 30. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 26. i član 26. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv odeljka 4. naslov iznad člana 27. i član 27. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, mi smo amandmanom tražili da se briše sve ovo, i stambene zgrade i stanovi. Mada, u ovom članu stav drugi, verovatno, gospodine Petroviću, vam nije jasno šta je napisano, zato što etažna svojina ima potpuno neko drugo svoje značenje i kad se stavi u kontekst ove rečenice, to ništa ne predstavlja u pravno-tehničkom i pravno-logičnom smislu. Moram da vam skrenem pažnju da su i do sadašnji propisi dozvoljavali da se ranijim vlasnicima vrate stanovi. Bilo je dva propisa najmanje. Pod tim propisima neki su uspeli da vrate svoj stambeni prostor, a neki nisu. Gospodine Petroviću, zamolio bih vas da mi odgovorite na pitanje – šta da radimo sa onim ljudima koji su u pravosnažno okončanim sudskim postupcima, prema postojećim propisima, dobili na sudu i priznato im je pravo da im se vrati svojina na vilama, kućama itd, a država to ne želi da izvrši? Ne znate za taj predmet? Gospođa Vjerica Radeta vam je malopre pričala za onaj dedinjski slučaj. Prosto ne verujem da taj dedinjski slučaj može da se pretvori u reprezentativni objekat Republike Srbije koji ne podleže odredbama ovog zakona. Ako je to tako, onda po tom osnovu možete sve stambene objekte da predstavite reprezentativnim objektima i da stavite u taj status i da završite ovaj posao. Da vam sad skrenem pažnju, ne želim da ispravljam nelogičnosti i nedostatke pojedinih odredbi ovog zakona, pošto sam ja precizno rekao da sam protiv ovog zakona, samo vas podsećam da mi nemamo obavezu da ovo donosimo. Mi ne smemo da stvorimo veliku obavezu poreskim obveznicima i budućim pokolenjima. Bilo bi mnogo bolje da Vlada Republike Srbije povuče ovaj zakon, jer taj potpis za kandidaturu od 12. oktobra, iz dobro obaveštenih izvora, a sad su mi javili, nećete da dobijete.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Edip Šerifov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Pešić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Radi se o vraćanju stambenih zgrada i stanova. Stav 1. predloženog zakona, član 27. bivšim vlasnicima vraćaju se stambene zgrade, kuće, stanovi, garaže i drugi prateći objekti oduzeti primenom propisa iz člana 2. ovog zakona, to je 41 propis, a mi predlažemo da se dodaje u nastavku rečenice: "a stanovi oduzetog porekla, koji su otkupljeni, nadoknađuju se supstitucijom iz državnog Fonda imovine Republike Srbije", sa obrazloženjem da stanovi koje država a svim nivoima oduzela i davala uz otkup, moraju biti predmet restitucije, odnosno nadoknađeni u naturalnom obliku imovinom iz državnog fonda. Ovo je opet u duhu naših predloga da se ustanovi i sistem supstitucije, gde god nije moguće povraćaj u naturalan oblik.
Jedan minut iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Koristim priliku da podržim ovaj amandman Žike Gojkovića. On je na tragu onoga što Demokratska stranka Srbije predlaže. Mi nismo podneli amandman na ovaj član, ali je ovaj amandman jako dobar. Kada već niste generalno usvojili princip supstitucije, zamene imovine za imovinu, hajte onda usvojite parcijalno, usvojite makar za ovo što predlaže Žika Gojković. Hajte iz Fonda stanova u javnoj svojini nadoknadite one stanove koji su otkupljeni u međuvremenu za bivše vlasnike i lišite problema građane Srbije, koji nisu u ovom poslu nit luk jeli, nit luk mirisali, koji nemaju šta da im se vrati i koji moraju iz svog džepa da plaćaju obavezu koju je država stekla prema onima kojima je imovina bila nekad oduzeta greškom te iste države. Nemojte da dozvolite da ljudi i njihovi novčanici, kojima pune budžet budu prvi na udaru ove obaveze. Prva na udaru ove obaveze je sama država, kroz svoju svojinu. Meni kao poreskom će mnogo draže biti, pokušavam da razmišljam kao većina građana ove države, da platim za budžet nešto što treba mojim sunarodnicima vratiti, jer sam solidaran i razuman, a ako znam da nisam prvi na udaru za to, kao građanin ove države želim da znam da je država iscrpela sve mogućnosti pre nego što se meni kao poreskom obvezniku obratila a ja, kao solidaran građanin i dobar sunarodnik onih koji su oštećeni, rado ću im solidarno dati te pare za budžet, kada znam da su svi drugi resursi iscrpljeni. Prihvatite amandman Žike Gojkovića ukoliko ne želite da prihvatite razumne amandmane DSS da se princip ubaci supstitucija.
Ovim je iskorišćeno vreme koje vam je na raspolaganju predsednika poslaničke grupe, a poslanička grupa ima na raspolaganju još 15 minuta. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Izvolite.
Samo malo da pojasnim. Amandmanom sam tražio brisanje svega ovoga, ali pošto je na dnevnom redu drugi amandman na isti član, koji ima potpuno istu sadržinu, shodno tom amandmanu želim da objasnim neke stvari. U toj mojoj praksi sam radio i na tim stvarima, doduše odavno. O čemu se radi, gospodine Petroviću? Mi imamo situaciju da neko zato što je imao imovinu, pretrpeo je svojevrsnu materijalnu kaznu da u se oduzme deo imovine, a onda smo imali ljude koji su od 1941. do 1945. godine obavljali neku delatnost, pa kum dođe kao komunista i proglasi svog kuma da je sarađivao sa okupatorom i da je zaradio, recimo, 180.000 dinara aproksimativno za te četiri godine. Da bi ga platili tih 180.000 dinara, imaginarnih, kao zaradu, oni kažu – oduzimaju se dve kuće, a ova kuća koja ti se ostavlja, bićeš zaštićeni stanar. Imamo i takve slučajeve. Da vas vratim na nešto što je bilo u bliskoj prošlosti. Imali smo od 1986. godine do 1993. godine promenu stambenih propisa, pa je neko rešio da da na otkup društvene stanove. Onda smo imali situaciju da je ostala u Zakonu o stambenim odnosima obaveza jedinica lokalne samouprave da reše stambeno pitanje zaštićenih stanara u objektima za koje postoji raniji vlasnik. To je bio prioritet jedinica lokalne samouprave. U nekim opštinama, kada je došlo do promene vlasti i 1996. i 2000. godine, snalazili su novi opštinski rukovodioci, rešavali stambena pitanja tih zaštićenih stanara i po automatizmu vraćali stanove ranijim vlasnicima. Neću da pričam o imenima, ranije sam pričao. U mnogim opštinama je ta vrsta denacionalizacije završena. Onda smo imali situaciju da oni pravi vlasnici ili naslednici koji su ostali kao zaštićeni stanari, javljali su se i otkupljivali, kao nosioci stanarskog prava, objekte svojih roditelja. Sada ste vi ubacili ovu odredbu i otvorili ste Pandorinu kutiju koju ne možete da rešite. Kako god da je rešite, narušili ste princip pravne sigurnost, princip legaliteta, a da ne pričam o pravdi i pravičnosti. Znači, nalazimo se na temi – šta god da uradite, pogrešili ste. Kada se nađete na nekoj temi, gde ste u situaciji za ili protiv, uvek ste pogrešili, onda je to nešto retoričko i iz toga se beži. Preporučujem vam da iz ovoga bežite, iz ovog koncepta ovakvog vraćanja, u ovoj situaciji. Ponavljam, vi sami nabacujete obavezu ovoj državi i narodu, koja ne postoji po pravilima, kako vi kažete vaše EU i Saveta Evrope. Najbolje rešenje je da povučete ovaj zakon iz procedure, kao i onaj o javnoj svojini. Što se tiče onog potpisa od 12. oktobra, nema od toga ništa, znate i sami.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Dragoslav Božović. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Dragoslav Božović.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona, član 27. u kome se stav 3. menja i glasi: "Stambene zgrade, kuće i stanovi u svojini građana, na kojima postoji zakonom zaštićeno stanarsko pravo, vraćaju se u svojinu bivšem vlasniku, koji od dana izvršnosti rešenja o vraćanju postaje zakupodavac zaštićenom stanaru, pod uslovima utvrđenim zakonom kojim se uređuje stanovanje". Posle stava 3. dodaju se stavovi 4, 5, 6, 7. i 8, a koji glase: "Nacionalizovane stambene zgrade, kuće i stanovi u društvenoj, odnosno državnoj svojini, koje su pripadale zadužbinama, na kojima postoji zakonom zaštićeno stanarsko pravo, ne vraćaju se u vlasništvo zadužbina, a nacionalizovane stambene zgrade, kuće i stanovi u društvenoj, odnosno državnoj svojini,koje su pripadale zadužbinama, na kojima ne postoji zakonom zaštićeno stanarsko pravo, vraćaju se u vlasništvo zadužbina. Zadužbini, tj. pravnom sledbeniku pripada pravo na obeštećenje, u skladu sa odredbama ovog zakona, a stanaru pravo na otkup stana, pod uslovima propisanim Zakonom o stanovanju. Zaštićeni stanar ima obavezu da zaključi ugovor o otkupu u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona". Dalje, stavovi 5, 6. i 7. govore o tome kako treba regulisati, ukoliko se ovaj amandman usvoji. Stav 5. glasi: "Ukoliko nadležna institucija odbije da zaključi ugovor o otkupu sa zaštićenim stanarom ili ne sklopi ugovor o otkupu u roku iz člana 27. stav 4. stanar ima pravo, radi ostvarenja svog prava na otkup stana, podneti tužbu nadležnom sudu". Stav 6. "Tužba se podnosi u roku od 60 dana od dana kada je nadležni organ dostavio akt kojim je odbio da sklopi ugovor o otkupu stana." Stav 7. "Pravosnažna odluka suda iz stava 5. ovog člana, kojom je prihvaćeni tužbeni zahtev stanara za otkup stana, u celosti zamenjuje ugovor o otkupu stana. Stav 8. "Ako stanar u roku iz stava 4. ovog člana ne zaključi ugovor o otkupu stana, stan se istekom roka po sili zakona vraća u svojinu bivšem vlasniku, koji je od dana izvršnosti rešenja o vraćanju, postao zakupodavac zaštićenom stanaru, pod uslovima utvrđenim zakonom koji se utvrđuje stanovanjem". Obrazloženje Vlade na odbijanje ovog amandmana je zaista po meni teško prihvatljivo. Zašto? Zato što stanari, odnosno građani, koji žive u nacionalizovanim stanovima zadužbina u društvenoj odnosno državnoj svojini, a ostalo ih je svega, postoje potpuno precizni podaci, 20%, su jedina grupa građana kojima nije dozvoljeno da otkupe nacionalizovane stanove čime je povređeno njihovo pravo jednakosti, a posebno pravo jednakosti u smislu člana 19. Ustava RS. Stanari u zadužbinama su dovedeni u položaj da su diskriminisani suprotno odredbama člana 21. Ustava RS. Nejednakost i diskriminacija ogleda se u tome da su ti stanari stavljeni u nejednak položaj u odnosu na ostale građane Republike Srbije zbog toga što su izuzeti iz prava na otkup društvenih stanova u zadužbinama i sticanju svojine na stanovima koji su im dodeljeni na jednak način kao i ostalim građanima Republike Srbije. Pored navedenog, članom 58. Ustava RS zagarantovano je pravo na imovinu, što spada u osnovni korpus privrednih prava čoveka. Tako je tim građanima uskraćeno i pravo na imovinu, a u praksi je velikom broju građana koji su koristili stanove u zadužbinama omogućen otkup pod jednakim uslovima otkupa društvenih stanova na način da sada imam potpuno otkupljene stanove u nekim od tih zgrada, delimično otkupljene stanove u tim zgrada i pojedinačno otkupljene u tim zgradama i to u zadužbinama koje su obnovile svoj rad. Pa se onda ima utisak da je kriterijum bio ličnost korisnika stanova, a ne neki objektivan i merljiv kriterijum. Od 62 zgrade u Beogradu koje su pravilnikom Ministarstva kulture mogle obnoviti svoj rad došlo je samo dvadesetak koje nisu otkupljene. Ukazujem, da su nosiocima stanarskih prava u stambenim zgradama, zadužbinama, povređena i osnovna i ljudska prava, navedena u članu 8. Evropske konvencije, pravo na dom, kao i članu 17. Evropske konvencije, zabrana zloupotrebe prava. Pored navedenih članova Evropske konvencije nosiocima stanarskog prava su povređena ljudska prava navedena u članu 1. Prvog protokola uz Evropsku konvenciju, pravo na njihovo uživanje imovine koji na članu 1. Protokola 12. uz Evropsku konvenciju, opšta zabrana diskriminacije. Ističem, da su republike bivše SFRJ koje su imale identičan zakon o stanovanju, kroz Zakon o restituciji ili kroz stambeni zakon pre Zakona o restituciji usvojili rešenja kojima su građani sa stanarskim pravom u nacionalizovanim stanovima zadužbina ili dobili otkup nacionalizovanih stanova, a to je model Hrvatske i model Federacije Bosne i Hercegovine, i oni su im bili dodelili adekvatne stanove, to je model Makedonije, a koji su se naravno kasnije mogli otkupiti. Time su stečena prava ljudi zaštićena, a istovremeno je bilo predviđeno pravično obeštećenje starog vlasnika kroz pravičnu novčanu isplatu ili dodelu zamenskih stanova ili vraćanje imovine. Ukoliko se ne usvoji predloženi amandman Republika Srbija će biti jedina na prostoru bivše SFRJ čije zakonsko rešenje diskriminiše i stavlja u neravnopravan položaj i zaštićene stanare u zadužbinama. Gospodine ministre, napominjem da su to većinom prosečni građani Republike Srbije, koji u tim stanovima žive 40, 50, 60 i više godina, penzioneri sa skromnim primanjima, koji su kroz svoj radni vek ulagali u stanove i koji bi mogli ostati u nesigurnom pravnom položaju, jer vlasnik stana, tj. ovim zakonom, zadužbina će sasvim sigurno u narednim godinama zahtevati uvođenje tržišnih zakupnina zbog kojih bi ti ljudi bili primorani da napuste svoje stanove. Usvajanjem Predloga zakona koji je predložila Vlada, a ne prihvatanjem podnetog amandmana nanosi se nepravda građanima Republike Srbije, krši se Ustav RS i Evropske konvencije o ljudskim pravima čiji je Republika Srbija potpisnik. Ukoliko se usvoji podneti amandman, neophodno je naravno izvršiti određene izmene zakona o stanovanju kojim bi se dozvolio otkup nacionalizovanih stanova u državnoj ili društvenoj svojini. Napominjem, da za zaštićene stanare u zadužbinama nikada nije bilo predviđeno zakonsko rešenje za njihov problem, niti je bilo ponuđeno rešenje za razliku od zaštićenih stanara u stanovima u svojini građana. Iz svega ovoga iznetog, predlažem da se prihvati podneti amandman. Ukoliko se to ne desi, pozivam kolege narodne poslanike i opozicije i vladajuće većine da izglasaju ovaj amandman i time pokažu da poštuju Ustav RS jednakost svih gađana Republike Srbije i vladinu prava.
Sedam minuta i 35 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 28. i član 28. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Radoslav Mojsilović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneo narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč.
Poslanička grupa Nove Srbije je podnela amandman na član 28, a član 28. govori o poslovnim objektima i poslovnim prostorijama koje treba da se vrate bivšim vlasnicima. Naravno, ovo je još jedan pokazatelj slaloma kroz obaveze, odnosno zakon koji nagoveštava da u mnogo čemu neće moći da ispuni ono zbog čega se donosi, neće moći ili neće hteti. Pa, u prvom stavu ovog člana se kaže – poslovni objekti i poslovne prostorije vraćaju se bivšem vlasniku u svojinu i državinu izuzev ako su uloženi u kapital podržavljenog preduzeća radi sticanja udela, odnosno akcija. Dakle, građani kada čuju reč akcije, sadržaj pojma akcije u Srbiji ima potpuno drugi vid značenja u odnosu na neke druge zemlje i u Srbiji to uvek miriše na prevaru i podvalu. Ali mi smo podneli amandman na stav 2. gde kaže – poslovni objekti i poslovne prostorije iz stava 1. ovog člana, date u zakup bilo koje vrste ili shodni odnos, vraćaj se bivšem vlasniku u svojinu u skladu sa ovim zakonom ako isteknu dve godine od dana izvršnosti rešenja o vraćanju imovine i u državinu ako se bivši vlasnik i zakupac drugačije ne sporazumeju, u periodu od sticanja svojine do stupanja u posed bivšeg vlasnika zakupa stupa u pravni odnos sa njim po ugovoru koji je zaključio sa prethodnih vlasnikom . S obzirom, da je to vrlo osetljivo pitanje da će posle vraćanja, ako bude vraćanja takvih objekata bivši vlasnici se suočiti sa velikim brojem problema sa zakupcima koji su već tu, ni krivi ni dužni. I uvek je veliki problem, kad su i jedni i drugi u pravu. Mi smo amandmanom predložili da se posle stava 2. doda novi stav koji glasi: " Ukoliko su odredbe ugovora iz stava 2, ovog člana štetne po bivšeg vlasnika, on može zahtevati da se uz posredovanje suda ugovorni odnos zasnuje na novim pravičnim osnovama". Smatrali smo da bi se ovim zaista usvajanjem ovim amandmanom ovaj član učinio korisnijim, boljim i svakako pravednijim za one kojima se objekti budu vraćali. Hvala.
Iskorišćeno je 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na naslov iznad člana 29. i član 29. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Vlada predlaže zakon o vraćanju imovine, a skupštinska većina će verovatno to da izglasa. Mi smo protiv tog zakona, a u suštini je isto. Sada ću vam objasniti gospodine ministre, da i prihvatanjem ovog amandmana, koncepcijski se ne bi promenilo ništa, na neke druge članove možda i bi, mi smo već istakli više puta i principijelno smo protiv ovakvog zakona, ali član 29. govori o vraćanju pokretnih stvari. On ima tri stava. Jedan stav govori o vraćanju, a dva stava govore o ne vraćanju. Uvek je više zavrzlama i začkoljica koje nešto ne dozvoljavaju nego one koje upućuju na to. Član 15. stav 3. definiše šta su pokretne stvari u skladu sa ovim zakonom, i kaže se, predmet vraćanja su podržavljene pokretne stvari, upisane u javni registar. Kolega Krasić je već rekao šta se upisuje u javni registar, to su vozila zbog registracije i rakijski kazan u ono vreme, a sada iz tog perioda verujem da nema nijednog ni drugog, iako bi to imalo neprocenjivu vrednost, kao i druge pokretne stvari koje prema propisima o kulturnim dobrima predstavljaju kulturna dobra i kulturna dobra od velikog i izuzetnog značaja, a koja postoje na dan stupanja ovog zakona. To se smatra pokretnim dobrima. Sada, stav 2. ovog predloga zakona kaže – ne vraćaju se pokretne stvari iz stava 1. ovog člana koje su na dan stupanja na snagu ovog zakona sastavni deo zbirke muzeja, galerija, nepokretnih kulturnih dobara od izuzetnog značaja ili dobara srodnih ustanova. To je sve ono što smo rekli u drugom delu šta predstavlja pokretne stvari i ne vraćaju se pokretne stvari iz stava 1. ovog člana koje su prodate u postupku privatizacije, u skladu sa zakonom kojim se uređuje privatizacija. Znači, ne znam da li ste vi imali, gospodine ministre, priliku da gledate odluku o oduzimanju tih pokretnih stvari. Tamo se nabrajaju i kašike, viljuške, šerpe, lonci, sva hrana za ljudsku i životinjsku ishranu. To nije pobrojano u odlukama, ne piše koja količina, tako da ovo jeste besmisleno. Ukoliko prihvatite ovaj amandman, ništa se neće promeniti, samo ne dajete nikakvu lažnu nadu nekome da može nešto i da očekuje. Hvala.
Iskorišćeno je 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 29. amandmane u istovetnom tekstu podneli su grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako ovaj član ovako ostane i ovaj stav 2. onda uopšte taj institut vraćanja pokretnih stvari, čini mi se da gubi neki smisao. Potpuno razumem, i SNS razume vašu želju da sačuvate zbirke muzeja i galerija, ali i pojedine slike, ja nisam neki poznavalac, ali koliko umem u novinama da pročitam, one umeju da vrede više nego što je neki veliki broj nekretnina. Ako smo se opredelili da ljudima vraćamo ono što je njihovo, ako im je protivpravno oduzeto, ne znam zašto bi oni ostali uskraćeni. Vi već imate u zakonu definisano da ne možete da vratite ništa preko 500 hiljada evra, pa i ovde da ste osmislili neki cenzus dokle može da se ide sa vraćanjem, pa i nekako da se prihvati, ali izuzev tih stvari koje su u okviru zbirki muzeja i galerija, od povraćaja, mislim da u potpunosti, ovaj institut obesmišljava i samim tim i onaj član 33. gde kažete da ćete po nekoj tržišnoj vrednosti da vraćate. Stvarno ne znamšta ćete onda da vratite tim građanima koji imaju dokaze, koji su oštećeni. Stav SNS je potpuno jasan. Ako smo zauzeli principijelni stav da se ljudima vraća, ne bi trebalo da se prave ovako ogromne razlike između pokretnih i nepokretnih stvari i insistiraćemo da se ovaj amandman prihvati.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Podneli smo amandman da se stav 2. briše. Nažalost, moram da kažem da šteta što ovaj zakon ima više od dva člana. Prvi član je trebao da glasi – nećemo da vratimo ništa. Drugi član – ako nam ipak padne na pamet da nešto vratimo, primenjuje se član 1. Molim vas, pazite šta piše ovde u stavu 2. – ne vraćaju se pokretne stvari iz stava 1. ovog člana koje su na dan stupanja na snagu ovog zakona sastavni deo zbirki muzeja, galerija, nepokretnih kulturnih dobara od izuzetnog značaja ili drugih srodnih ustanova. Zašto se ne vraćaju? Vlasnik kome je to oduzeto, su njegovi naslednici, valjda će raspolagati sa tom pokretnom imovinom. Mogu da je ponovo doniraju muzeju, mogu da je prodaju muzeju, mogu da je prodaju u skladu sa zakonom o umetničkim delima, i tako dalje. Zašto se ne vraća? Ne razumem. Izgleda da ona moja malopređašnja primedba o tome da je neko imao ozbiljan problem u glavi kada je pisao ovaj zakon, sigurno je tačna.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić, zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 29. doda nova glava 2. i novi član 29a. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Predlažemo novi član 29a gde opisujemo postupak vezan za supstituciju, odnosno zamenu koju smo predvideli članom 4. Ja ću vam pročitati član 29a: "Ukoliko obveznik vraćanja ne može vratiti bivšem vlasniku istu oduzetu imovinu u naturalnom obliku, obveznik vraćanja je dužan da bivšem vlasniku nadoknadi tu imovinu u vidu druge odgovarajuće imovine (zamene). Zamena sa obavlja ustupanjem imovine iste vrste, istog oblike i stanja u kome je bila imovina, a koja se ne može vratiti. Ako se imovina ne može vratiti u celini ili se ne može zameniti u celini, moguće je delimično vraćanje, odnosno delimična zamena, a za vrednosti imovine koja nije mogla biti ni vraćena, ni zamenjena, a razlika u vrednosti se isplaćuje bivšem vlasniku u tržišnoj vrednosti te imovine. Na postupak zamene shodno se primenjuju pravila propisana za vraćanje imovine, pri novčanom obezbeđivanju utvrđenim ovim zakonom". Predlagač zakona beži od supstitucije, a ja ću ponoviti ono što smo mi već kazali kada smo branili amandman na član 4. da prema shvatanju poslanika DSS na ovaj način se samo povećava obim naturalnog vraćanja imovine, da od toga imaju koristi i bivši vlasnici kojima je oduzeta imovina, ali i naša država. Posle ćemo malo raspravljati i analizirati o tome zašto nećete da prihvatite ovo, a meni je jasno zašto nećete. Naime, zašto imamo koristi? Prvo, najveći broj potražioca bivše imovine potražuje poljoprivredno zemljište. Poljoprivrednog zemljišta, hvala Bogu, u Srbiji u državnom vlasništvu ima dovoljno. Poljoprivredno zemljište je poljoprivredno zemljište. Dalje, ako negde neće moći nešto da se vrati, to je upravo kod poljoprivrednog zemljišta. Jedan dobar deo oduzetog poljoprivrednog zemljišta su sada centri gradova. Naveo sam primer da sam se kao dete u centru Dušanovca igrao u kukuruzima, a sada tog kukuruza nema u centru Dušanovca, ali ima kukuruza 10 kilometara dalje. Naravno da nećemo vratiti zemlju gde je sada izgrađena petospratnica, ali možemo dati čoveku drugu njivu. Dakle, ako je reč o oduzetim stanovima koji se ne mogu vratiti jer su se milion puta preprodavali, poslednji vlasnik plaća punu cenu, dakle ne mogu se vratiti, zašto država ne bi izgradila određen broj stanova? To je mnogo jeftinije nego da mu se vraća novac. Ako je stan vredeo 100.000 evra, država za 25.000 evra može da sazida isti takav stan, usput još povećava stanogradnju itd, zapošljava ljude, dakle rešava svoje druge državne probleme. To bi bilo potpuno isplativo. Umesto toga, šta vi nudite? Nudite kobajagi naturalnu zamenu, ali raspravljajući o poslednjih petnaestak članova, manje više, sve vreme raspravljamo o izuzecima, šta se sve ne može vratiti, pa je spisak toga šta se sve ne može vratiti i pod kojim uslovima se ne može vratiti ogroman. Drugim rečima, vama je cilj da što manje imovine vratite u naturalnom obliku, a da što veći broj te imovine da isplaćujete obeštećenje tzv. O tome će biti reči u sledećem članu, pa će o tome govoriti nešto više gospodin Aligrudić. Zašto to radite? Zato što ste rekli – naš plafon je dve milijarde evra, pa vi sada tražite šta god hoćete i koliko god hoćete, mi ćemo isplatiti dve milijarde evra. Da li znate šta je dve milijarde evra na 100.000 zahteva? To je u proseku 20.000 evra po glavi, a mi među onima koji potražuju svoju imovinu imate ljudi koji potražuju po 10, 15 stanova, kuća itd. Vi ćete ih staviti u razmeru, pa ćete im platiti između 20.000 i 25.000 i kazaćete – evo sada ste namireni. Da li stvarno mislite da će ljudi misliti da su namireni? Nije zakon koji je ponuđen dobronameran. Neće da reši problem. Zakon je loš, gospodine Petroviću, i licemeran. Znate, ili će jedna prva odgovorna vlast koja se bude napravila u ovoj zemlji i ovaj zakon, kao i onaj sledeći zakon o kome ćemo raspravljati kasnije, će morati na žalost da baci u đubre i da piše novi, a dotle će onaj broj 200.000 nerešenih predmeta u Strazburu verovatno da uvećamo za 100.000 novih samo iz Srbije, što će biti jako dobra agenda za naše evropske ciljeve i evropske integracije i jako dobra preporuka. Drugim rečima, u pripremi je nova pljačka već opljačkana i to je ovaj zakon. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je četiri minuta i 24 sekunde od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Neću da ulazim u ovu vrstu polemike koja je vođena ovde proteklih nekoliko dana, jer ste te sve ove stvari prodiskutovali u Zakonu u raspravi u načelu i, kao što rekoh, različiti pogledi na ovu stvar su prirodni i bilo bi potpuno van svakog očekivanja da nema, jer ovo je zakon koji je u svojoj suštini politički i pokazuje ideološku poziciju svakoga i meni je to potpuno jasno i razumljivo i nemam nikakvih primedaba na to. Ono što mislim da nije dobro da se iznose kvalifikacije koje mislim da ne stoje. Vlada nije bila ni zlonamerna niti pritvorna kada je utvrdila predlog ovog zakona. Verujem da su numerički argumenti izneti ovde oko proračuni onoliko koliko je bilo sagledivo kada se pogledaju mogućnosti zemlje finansijske u ovom trenutku, opredeljeno je da se utvrdi kao okvirni iznos novca koji bi iz jednog fonda trebalo da služi kao obeštećenje za sve one sluačajeve za koje ne bude bilo fizičko moguće izvršiti povraćaj. Kontradiktorno je kada se sa jedne strane tvrdi da će biti vraćeno malo novca pa se predlažu drugačija rešenja za stanove, da se umesto postojećih stanova izgrade novi stanovi. Država ima onoliko novca koliko vi svi znate da ga ima zato što svako od vas učestvuje ovde u donošenju odluke o budžetu svake godine. I prošle i pretprošle i ove godine ćete učestvovati u toj raspravi i odlučivati. Bilo bi za svakoga od nas ovde i za svakog građanina ove zemlje mnogo dobro da su višestruki iznosi koji u budžetu stoje na raspolaganju ali nisu. Uz uvažavanje svih primedaba, ono što hoću da kažem jeste da ljudi koji su učestvovali u izradi ovog zakona su potpuno savesno sa potpunom posvešćenosti poslu pokušali da pronađu rešenje koje je u ovom trenutku moguće, rešenje koje treba da nađe odgovore na pitanje kako da bude otklonjena nepravda koja je naneta pre mnogo decenija a da otklanjanje te nepravde ne ugrozi budućnost zemlje. Naravno je onda prirodno da postoji stanovište da ovaj zakon uopšte ne treba da bude donet jer ugrožava budućnost i stanovišta koja kažu da je malo ovo što će da bude vraćeno, jer to nije otklanjanje nepravde. Negde kada ta generalna sagledavanja se stave na jednu i na drugu stranu terazija, ovaj zakon i ide negde po sredini, ali sa punim pravom zastupate vrednosne pozicije i te vrednosne pozicije sa stanovišta, naročito kada niste odgovorni za izvršnu vlast, mogu da ispoljavaju i želje. Vlada je odgovorna da stvari budu realne. Da li će zakon imati teškoće u primeni i kako će te teškoće biti rešene, videćemo kada to dođe na dnevni red i kada oni koji budu nadležni ga budu primenjivali, ali svi koji su radili ovaj predlog zakona su bili potpuno dobronamerni i imali želju da na osnovu raspoloživih činjenica i mogućeg sagledavanje donesu najpravičnije a održivo rešenje. (Zoran Šami, sa mesta: Replika.)
Narodni poslanik Zoran Šami ima reč. Izvolite.
Gospodine ministre, znam da ste bistar čovek, nije bilo nikakve kontradiktornosti u onome o čemu sam pričao. DSS ne kaže da vama stavite u fond za vraćanje 100 milijardi evra. Naprotiv, DSS kaže da stavite manje, ali za to obezbedite uslove da se u naturi vrati što više, pa svesni činjenice da ne možemo baš sve da vratimo jer je neko otkupio stanove koji su svojevremeno nacionalizovali, dajte u naturi da vratimo stanove. Nije problem da se u državi izgradi pet – deset hiljada stanova. Drugo, govorite o budućnosti u kontekstu da će ovaj zakon da nas košta. Mislim da u budućnosti ovaj zakon može i da nam zaradi pare i to najozbiljnije mislim, jer ako mi ceo svet uspemo da ubedimo da je u državi Srbiji privatna imovina neprikosnovena i da se neće pojaviti ni jedan ludak koji će sutra ponovo da otima tuđu imovinu, ako i u to ubedimo ozbiljan svet onda će neko možda početi da ulaže ozbiljne pare u ovu državu. Ako donesemo ovakav zakon, uveravam vas, niko nije od onih koji imaju pare u belom svetu naivan nije, svi znaju da čitaju. Svima će da postane jasno da se ovde radi o tome da se bivši vlasnici, stalno govorim o ispravljanju nepravde, ali nije samo pitanje ispravljanja nepravde, nego videće da se ovde ne ispravlja ništa nego se prave nove nepravde. Vi ćete čoveku koji ima imovinu u vrednosti od 500.000 evra da vratite 20.000 evra, a ko ima pet miliona evra, vratićete mu 30. Šta smo mu vratili? Da li je to denacionalizacija? Nije, gospodine ministre. Hvala.
Dva minuta i 15 sekundi je iskorišćeno od poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Hvala lepo. Čini mi se da se dosta slobodno brojevi ovde interpretiraju, da li je nešto što je nekoliko miliona, prelazi u nekoliko desetina ili ne, ali neću ni u to da ulazim. Mislim da je važna ova stvar koju ste rekli oko toga da li država ima poverenja ili nema poverenje. Za državu je važno pre svega da ima poverenje svojih građana, ali isto tako je dragoceno važno da ima poverenje i u različitim inostranim tačkama, jer onda dobijate odgovor na pitanje da li postoji spremnost da se investira novac, da li postoji spremnost da se otvore nova radna mesta i tu ja delim vašu brigu u potpunosti. Ono što mogu i imam zadovoljstvo sa vama to da podelim, a to svi juče mogli da vidimo, da iako je ovakav predlog zakona u Skupštini, još jednom ću ponoviti da je on urađen u najboljoj verziji, da je uradio ispravnu i održivu stvar. Svi strani predstavnici ovde su, koliko mi se čini, dosta upućeni u ovo što se dešava u Skupštini i ove predloge zakona i zbog toga što različite mreže za restituciju kontaktiraju sa stranim predstavnicima itd. Pre dva dana mislim da se desilo jedna, za finansijsku istoriju ove zemlje, veoma dobra stvar. Prvi put je država izašla sa svojim obveznicama na međunarodno finansijsko tržište i dva puta veća tražnja je bila za obveznice Republike Srbije nego što je bilo u ponudi. Dakle, milijardu dolara obveznica je prodato. Neke komšijske zemlje koje imaju mnogo veći bruto društveni proizvod nego mi, ne bi u ovom trenutku mogli da sanjaju o tome da imaju takvo poverenje međunarodnih finansijskih investitora kao Srbija. Dakle, da prosto imamo jednu stvar koja može da otvori jednu optimističnu notu i u ovoj našoj raspravi. U ovom trenutku Republika Srbija, imajući u vidu sve nevolje u kojima se ceo svet nalazi pa i mi naravno, ima vrlo visok stepen poverenja međunarodnih finansijskih institucija. Mislim da je to dobro i da ovaj zakon i sa tog stanovišta nije nikakav uštrb na ovakve naše pozicije.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. izvolite.
Vrlo kratko, probaću što kraće, zbog sebe samog. Zašto naturalna restitucija? Zašto se pokrenulo ovo pitanje i zbog čega ste vi ministre došli u poziciju da branite vaš stav ponovo posle dužeg vremena? Zato što smo uboli pravo mesto. Nije poenta da mi kao poreski obveznici plaćamo grehove države iz 1945, 1946 i ostalih godina, to nije poenta. To nije ono što građani žele, anketirajte i pitajte ih. Ali, bez obzira što mi nešto ne želimo, nešto moramo da prihvatimo, da treba da uradimo. U krajnjoj konotaciji će poreski obveznici nešto morati da plate. Naša poruka sa ovim amandmanom koji smo dali je, da plate, ne kao prvu poziciju u nekom frontu, nego kao treću poziciju, kao poslednju na udaru. Dajte da vratimonaturalno sve što može da se vrati, pa kada to ne može, onda da dajemo u novcu obeštećenje, odnosno u obveznicama za onu meru koja je potrebna prema tržišnoj vrednosti, bez ograničenja od dve milijarde. Mi vam nismo rekli da povećate tu vrednost. To nismo izgovorili. Rekli smo – dajte svaku razumnu akciju. Ako ovaj amandman nije dovoljan, dajte progresivno dalje. Recite da može da se zamena izvrši zamenom prava, koja se mogu ekvivalentno iskazati u novcu. Hajdemo i to. Uradimo nešto da skinemo teret sa nas, a ne da natovarimo teret na naša leđa. Naš predlog je išao u tom smeru, interesantno je da vi to ne razumete. Ne želimo da vas optužimo za zlonamernost. Nemojte to. Govorimo da je zakon licemeran, neko je imao neku nameru. Nismo ni mi blesavi, da mislimo da svaki pojedini član Vlade ili vi lično, da imate neku zlu nameru, ali je neko imao neku nameru. Rekao sam bio u raspravi da smandrlja stvar, zato što ima pritisak. Čak sam tada rekao da je to bio glavni motiv. Zašto? Zato što se ta insinuacija otvara kao prirodna, kada imamo ovakv tekst ispred sebe. Čuo sam i imam pouzdanu vest, da je Vlada povukla zakon o crkvama i verskim zajednicama o vraćanju imovine. Dobili smo i papir ... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upravo se deli obaveštenje.) Valjda ćete povući i ovaj na iste te konsultacije, zato što, ako se onaj povlači, a crkve i verske zajednice su imale primedbe i na osnovni tekst zakona, na opšti tekst zakona iz razloga koji se njih tiče, valjda ćete i ovaj povući do kraja dana pa da nas lišite ove bede i ove more koju trpimo.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dejan Mirović.
U vezi ovog prethodnog amandmana moramo da iznesemo naš konkretan stav. Tu bih se nadovezao na ovo što je rekao ministar. Treba dati potpunu informaciju našim građanima i reći da je tih milijardu dolara pod kamatom od preko 7%. Priznaćete da je to velika kamata, čak lihvarska. Prema tome, mi smo i u vezi ovog člana i člana 30. koji dolazi posle ovoga, mi smo protiv zaduživanja zemlje zbog ovog zakona. Ogromna je suma dve milijarde evra. Vi znate i gospodin iz Ministarstva finansija koliki je naš BDP i koliko je velika cifra od dve milijarde evra. Zato mi nije jasno kako gospodin Radosavljević iz Ministarstva finansija, u okviru javne rasprave o ovom zakonu može da tvrdi da će ovaj zakon i ovo zaduživanje od dve milijarde evra dovesti do fiskalne nestabilnosti Republike Srbije. Izvinite, to ne razumem. Može se samo desiti suprotno i može se desiti da kroz godinu, dve dođe do povećanja da bi se ovaj nerealan, neprikladan i populistički zakon koji se zasniva na ogromnoj cifri od dve milijarde evra, koje je u stvari zaduživanje, uspeo da se realizuje. Radi se o nečemu što se mora konkretno reći našim građanima, jer se ne može reći da će ovaj zakon i zaduživanje od dve milijarde evra dovesti do fiskalne stabilnosti. Mislim da je to jedna potpuna besmislica, najblaže rečeno. Zahvaljujem.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave 3. naslov iznad člana 30. i na član 30 amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Munjić.
Gospodin ministar se malopre osvrnuo delimično i na ovo što će biti tema narednih amandmana. Ovde se radi o obeštećenju. Tražio sam da se reč, posle glave 3: "obeštećenje" briše, kao i da se briše naslov iznad člana 30. koji glasi – oblik i ukupan obim obeštećenja i da se briše sam član 30. Pročitaću zbog javnosti kako glasi ovaj član 30, čije sam brisanje svojim amandmanom tražio – obeštećenje u vidu državnih obveznica Republike Srbije i u novcu za isplatu akontacije obeštećenja. Ukupan iznos obeštećenja iz stava 1. ovog člana ne sme da ugrozi makro-ekonomsku stabilnost i privredni rast RS, te se za ove namene opredeljuje iznos od dve milijarde evra, uvećan za zbir pripadajućih kamata, za sve korisnike obeštećenja, obračunatih po kamatnoj stopi od 2% godišnje za period od 1. januara 2015. godine do rokova dospeća utvrđenih ovim zakonom. Do ovog dela, do ove tačke tražim da sve ovo što sam pročitao se briše. Hteo bih da vas pitam da li vas kao pravnika iritira ovo što je predviđeno u članu 2. u stavu 2. predloženog člana, a to je da Vlada opredeljuje iznos od dva miliona evra? Mislim da je i vama i svima jasno da se ovde radi o pravnoj normi. Siguran sam da je to nekad stajalo, da bi trebalo da stoji - dva miliona evra u dinarskoj protivvrednosti na dan taj, taj itd. Zbog čega se Vlada odlučila na ovo, meni nije jasno. Podsetiću vas, možda niste čuli, u vezi sa ovom temom o čemu vam pričam, da nam je ministar Đelić pre par dana rekao da se predviđa ili da on predviđa da će dinar biti stabilna valuta, odnosno da će biti valuta u Srbiji narednih 20 do 25 godina. Ovde stoji - dve milijarde evra. Te dve stvari su prvo u koliziji, a drugo smatram da je neprimereno da stoji dve milijarde evra. Što se tiče oblika za obeštećenje, tu predviđate novac i državne obveznice, da li je tako? Međutim, ove dve milijarde evra sa pripadajućom kamatom, kako ste to predvideli u stavu 2. ovog člana, čije sam brisanje tražio, Vlada smatra da to ne sme ili neće ugroziti makroekonomsku stabilnost države. Osvrnuću se na ono što ste vi malopre rekli. Vi smatrate da je to na kraju nađen možda i neki kompromis sa ovim iznosom, sa ovom cifrom, kompromis koji po vama verovatno ne zadovoljava sve one koji će zahteve podneti, a ujedno taj kompromis se odnosi i na tu makroekonomsku stabilnost. Međutim,nismo čuli ni od gospodina Đelića ni danas gde su ti ekonomski pokazatelji koji idu u prilog ovoj tvrdnji, gde su ekonomski pokazatelji koji u ovom momentu u kome se država Srbija nalazi neko može da tvrdi da dva miliona evra neće da poremeti makroekonomsku stabilnost države. Mislim da makroekonomsku stabilnost države može u ovom momentu ili u nekom narednom momentu, pogotovu obzirom da se ova kriza produbljuje, rekao bih, i tek se očekuju pravi efekti ove krize, da će u stvari doći do vrlo velikog ugrožavanja makroekonomske stabilnosti države Srbije. Čak smatram da državi Srbiji, ukoliko se ovakvi neki trendovi nastave, ukoliko se pogotovo nastave besomučna zaduživanja koje su prethodne, a pogotovu ova vlada činile proteklih godina, to će u mnogome doprineti dakle, doprineće da makroekonomskoj stabilnost države Srbije baš bude maksimalno ugrožena. Gospodine ministre, siguran sam da vi dobro znate šta bi u nekom narednom periodu ove dve milijarde evra značilo za našu poljoprivredu i naše seljake. To je vaš fah i zbog toga vas upravo to i pitam, odnosno konstatujem, pretpostavljam da dobro znate šta bi ovo značilo za našu oslabljenu i za našu poljoprivredu koja je zaista na ivici katastrofe, na ivici propasti, moramo to svi priznati, a kada se izađe iz krize, kada naš seljak ojača sa eventualno ovih dve milijarde, pored onih koje vi predviđate svake godine za naše selo, pa eto nam onda jake Srbije. Staro je pravilo, siguran sam da se slažete sa mnom, da kada je jak seljak jaka je i država Srbija. Znate da je samo Broz mislio suprotno. Nadam se da ova vlada ne misli tako. Tako da i sa ovim što ste vi predvideli i sa ovom sumom od dve milijarde evra siguran sam da će doći do daljeg gušenja kako države, državnih institucija, tako i samih građana još više, pa ko izdrži i dokle izdrži, videćemo.
Pet minuta je iskorišćeno od poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Važna je stvar oko makroekonomske stabilnosti. Verujem da je potpredsednik Đelić o tome govorio ovde prethodnih dana i u debati da je to stvar koja je dobro pretresena. Naime, vi znate da mi u ovom trenutku jednu sličnu obavezu kao država izmirujemo prema građanima. Ta obaveza je mnogo veća po svom obimu nego što je suma novca koja je predviđena i o čemu vi govorite ovde, za restituciju oko dve milijarde evra. To je vraćanje stare devizne štednje. Republika Srbija će 4,2 milijarde evra u 16 godina vratiti građanima. To je obaveza koju država nije izmirila građanima, odnosno garantovala je za štetne uloge koji u jednom trenutku nisu mogli da budu vraćeni, nisu mogle da ih vrate banke koje su bile dužne po osnovu depozita to da učine, šta više nego dva puta veći iznos novca. Godišnje negde oko 220 miliona evra prosečno, u redu veličine je to sličan iznos. Opterećenje budžeta će od 2015. godine biti manje ili više isto po osnovu vraćanja na ime obeštećenja po osnovu restitucije, kao što je sada po osnovu stare devizne štednje. Naše je očekivanje da će BDP da raste i da ćemo u godinama koje dolaze imati i veće budžetske prihode, pa samim tim će i opterećenje biti manje nego što je sad. To su ti makroekonomski pokazatelji. Ono štose tiče načina na koji je taj novac definisan, definisan je ovako i u Zakonu kojim je uređeno vraćanje stare devizne štednje. Nije nam prvi put. To je jedna pravno-tehnička mera i bez obzira što, slažem se sa vama, mi računamo u svojoj domaćoj valuti, bar dok ne postanemo deo Evrozone. Ovo je jedan od načina koji su uvedeni u naš pravno-tehnički vokabular i zbog toga to ovde tako i stoji. Da budem dalje precizan, ono što sam maločas rekao. Nije ovih milijardu evra koje je država unela u svoj promet ovde i koji su dobijeni na ime obveznica pre dva ili tri dana, novac koji je uzet da se servisiraju ove stvari, još jednom ću reći da je to znak vrlo ozbiljnog poverenja onih koji najstrože posmatraju rizike i kada su veliki strani investitori rešili da plasiraju milijardu evra u Srbiju, to je vrlo dobar znak da će i oni koji budu spremni ili sada razmišljaju o tome da li treba graditi fabrike u Srbiji, da li treba ulagati i u poljoprivredu u Srbiji, mnogo lakše doneti svoju odluku kada su videli da su najveće finansijske banke i institucije to učinile. Tako da je to dobra vest. Neću više uzimati vremena. Mislim da ova godina u poljoprivredi nije bila loša i da smo napravili dobre korake. Očekujemo da će 2012. godina biti još bolja, a o nekim od mera koje bi do toga trebalo da dovedu ćemo razgovarati kad to bude ovde na dnevnom redu. Hoću da podelim sa vama optimizam i mislim da imamo dobra rešenja i da ćemo napraviti dobre korake što se tiče poljoprivrede.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Munjić. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je dva minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Tačno je, gospodine ministre, da ova država vraća mnogo štošta. Ali, vi ste možda ispustili ili niste rekli, ova država vraća i ogromne kredite, ogromne sume kredita, mnogo nepovoljnih, koje je i ova a i neke druge vlade pre ove zadužila. Samo ću vas podsetiti da i jedan kredit koji je ova skupština ratifikovala ove godine dospeva za vraćanje tek 2015. godine, počinje da se vraća. To će deca i unuci naši vraćati. Dalje, dajte nam pokazatelje, gospodine ministre, kolika je bila zaduženost države u to vreme, o kome vi pričate, o staroj deviznoj štednji, a kolika je sada? Znate li da je zaduženost države sada preko 23 milijarde evra? Dalje, ako vi smatrate da će dinar biti platežno sredstvo do ulaska u EU, onda se na plašim za sudbinu dinara. Mislim da će onda dinar biti bar narednih još sto godina valuta u Srbiji.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe i toliko je i ostalo. Reč ima ministar, Dušan Petrović.
Brojevi umeju da budu veoma slikoviti i mislim da odlično vodimo na ovaj način debatu. U ovo vreme, kada je napravljena situacija u kojoj banke više nisu bile u stanju da vraćaju devizne uloge građanima, pa je onda država postavila nov zakon, pa sada svi zajedno vraćamo to građanima Srbije, zaduženost zemlje je bila 133% bruto društvenog proizvoda. Sada je zaduženost zemlje 42% bruto društvenog proizvoda. Kada pogledate, recimo, zaduženost nekih od vrlo ozbiljnih zemalja EU, u odnosu na bruto društveni proizvod, Srbija stoji daleko bolje. Dakle, stvari sa ekonomijom su prioritet i otvaranje novih radnih mesta, nove investicije, povećanje bruto društvenog proizvoda i smanjenje, naravno, zaduženosti su glavni cilj ekonomske politike, ali brojevi su neumoljivi. Oni su slikoviti i ne bi se strane finansijske institucije odvažile da ulože milijardu evra u Srbiju, da nemaju potpuno poverenje u to da će država biti u stanju da taj novac vraća, što znači da će ovaj nivo zaduženja biti manji, da će fiskalni prihodi biti veći, a to nije moguće ako se ne dese dobre stvari u ekonomiji i u poljoprivredi, ako se ne povećaju zarade. Stranci veoma mnogo veruju u nas, pa nema razloga da mi ne verujemo u sebe više nego što ovi iz inostranstva veruju u nas.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 30. i član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Rade Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč. Izvolite.
U članu 30. vi utvrđujete ukupan iznos obeštećenja. Tu sada dolazimo do poente zbog čega mi tražimo da se briše stav 2. ovog člana, jer stav 1. kaže - obeštećenje se vrši u vidu državnih obveznica Republike Srbije i u novcu za isplatu akontacije obeštećenja. Taj prvi stav je u redu, jer kako god da se to obeštećenje realizuje, to je očigledno mehanizam preko koga to treba da se uradi. Međutim, u drugom stavu, koji ste vi ovde dali, sadržana je sva naopaka logika predloga ovog zakona. Nisam rekao, da opet ne bude insinuacija, da tu postoji vaša zla namera, ali u najmanju ruku postoji nepromišljenost, a da nečija naopaka namera tu postoji, ne utvrđujući čija je konkretno, postoji. Evo o čemu je reč. Ako vi nizom odredaba ovog predloga zakona faktički isključite mogućnost restitucije u naturi, restitucija u naturi je proklamovana kao primarna restitucija. Ali, ako je vi nizom mera, koje su predviđene predlogom ovog zakona, isključite, dolazimo do čega? Do novčanog obeštećenja. A ako novčano obeštećenje, iz razloga koje ste naveli u stavu 2. ovog člana, ograničite floskulom, koja kaže da ukupan iznos ne sme ugroziti makroekonomsku stabilnost i privredni rast Republike Srbije, pa tako dolazite do dve milijarde evra, koje se zovu – svrhu ukupnu mogu dati, onda od ovog zakona nema ništa. To mi sve vreme tvrdimo, da je ovo mrtvo slovo na papiru, od početka do kraja. Sada, ako se pitate što smo mi da se ograniči na dve milijarde, nije u tome poenta, nemojte da se pogrešno razumemo. Ne mislimo mi da vi sada treba da izdvojite deset milijardi da vraćate. To je novac koji poreski obveznici Srbije treba da daju, pa ne možemo ni biti za to. Poenta je u nečemu drugom. Ponavljam, ako ja kao poreski obveznik, vi, bilo ko, kao poreski obveznik ove države treba da dam novac iz svog džepa, puneći budžet za namenu vraćanja duga, koju država ima prema određenoj kategoriji lica, a valjda je red da se država trudi i njeni predstavnici koji su izabrani da taj iznos bude što manji, dakle, mi ne sporimo obavezu koju država ima prema ovim licima. Čak, sasvim suprotno, mi ističemo u prvi plan. Ali, jednako je naša obaveza da branimo interes građana koji nisu pojedinačno krivi za tu nesreću koja je te ljude zadesila. Oni su dužni kao građani da budu solidarni, svi smo dužni da budemo solidarni jedni prema drugima, i dužni su kroz tu solidarnost i to da plate. I ja sam dužan, iako meni ništa nije, a ni mojim precima, oduzeto, nema šta da mi se vrati, ali sam dužan. Ali, želim da shvatim i da razumem iz ovog doma, iz ove skupštine, iako nema direktnog prenosa, biću u sitne sate, gledaće to ljudi, želim da razumem da novac koji ću ja dati za pored bude poslednja ultimativna mera da se problem reši, a ne prva. Želim da to ne bude prva mera, da ja budem prvi na udaru. To vam celo popodne pričam i noćas. Zato mi tražimo brisanje stava 2, jer hoćemo da to bude kompatibilno sa idejom supstitucije. Ona čak može ići i šire, kroz utvrđivanje prava, a ne samo iste vrste predmeta koji se vraća, istog stanja itd. Mogu biti i prava, prava koja se mogu ekvivalentno u novcu izraziti i eto spasa. Vrlo prosto. Država ispunjava svoju obavezu. Za deo za koji ne može da ispuni na taj način biće novčanog obeštećenja. Ono se neće ograničiti nego će se drugim mehanizmima, kroz odlaganja momenta primene, kroz rokove, kroz etape, to ublažiti. Onda ljudi kada daju svoj novac iz svog džepa, iz solidarnosti za potrebe onih koji su od države oštećeni, onda će oni znati zašta daju, pa im se onda to da i objasniti. A ne da antagonizujemo društvo i razne društvene slojeve po ovom pitanju. Zato je ovo bilo brzo, kuso, da ne kažem zlonamerno, ali nepromišljeno i sa lošim efektima. Zbog toga je neophodno da se briše stav 2. ovog člana, a važno je jako, ako je već Vlada smogla snage da povuče zakon o crkvama i verskim zajednicama, radi konsultacija na doradu, da to isto uradite sa opštim zakonom, koji itekako ima veze sa apsolutno istom materijom. Nemojte nas mučiti da radimo do sitnih sati noćas, ako ovo može da se povuče, takođe, ovaj predlog zakona i da se uredi. Evo, mi vam stojimo na raspolaganju, bez najmanjeg lažnog postavljanja u ovoj priči, spremni smo kao grupa da učestvujemo, ako treba, i na posebnim konsultacijama, ako vi želite te konsultacije, da raščistimo određene sporne stvari i da izađe ova skupština sa jednim usaglašenim tekstom zakona za 15 ili 20 dana. Kratak je rok, ali to je fizički moguće. Samo nemojte ovo raditi što ste predložili.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi dodatnih. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Neću se više javljati za reč, budući da su ostali amandmani tehničkog karaktera i mislim da je jasan naš stav i dobra namera. Nisam danas želeo da budem oštri kritičar predloga Vlade, zbog proste činjenice da je ovo prva vlada koja pokušava da ispravi veliku istorijsku nepravdu koju nije skrivila, u teškoj ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazi ova država. Za te činjenice mi imamo puno razumevanja. Takođe, imamo puno razumevanja da je vrlo težak posao vratiti nekome oduzeta prava, a da ne ugrozite u međuvremenu mnoga već stečena prava. To nije problem sa kojim se susreće ova zemlja, to je problem sa kojim su se susretale sve zemlje koje su donosile zakon o restituciji. Hrvatska je menjala šest ili sedam puta zakon o restituciji. Poljska, članica EU, još uvek nije donela zakon o restituciji. Slovenci su našli neke dobre modele i vratili su skoro 95% oduzete imovine. Mi smo kroz supstidijarnu restituciju, na kojoj se zasniva i ovaj član, želeli da istovremeno, čini nam se, uradimo nešto dobro i za državu i za ljude kojima je oduzeta imovina. To nije naš izum. To je nešto što su radile mnoge zemlje i što je dalo dobre rezultate. Napraviću jedno poređenje. Tito i Vili Brant su sklopili neki tajni sporazum o naplati ratne štete. Nemački sudovi i nemački zakoni su bili različiti u pogledu od zemlje do zemlje, ali jedna Jevrejka, koja je bila u Aušvicu četiri godine i postala invalid, pred nemačkim sudom ostvarila je pravo na naknadu štete od samo 16.000. To je u odnosu na patnje koje je ona pretrpela za četiri godine u Aušvicu, iznos naknade koji naši sudovi dosuđuju nekim licima neosnovano lišenim slobode koji u zatvoru provedu nekoliko meseci, a pri tom nisu izloženi torturi prinudnog rada, itd. Ta želja da se ostvari puna naknada šteta, puna satisfakcija i materijalna i nematerijalna, itd, uvek prisutna kod onih koji su oštećeni i to je u potpunosti rzumljivo i to je u potpunosti legitimno. Pošto ni ja ne spadam u tu grupu lica kojima je lično oduzeta imovina, ni meni ni nekom od moje porodice, mi smo iz SPO, pošto je ovo temelj našeg programa pokušali, iritirani sa 1.001 postupkom Titovih komunista da se stavimo u položaj tih ljudi u tom vremenu i kroz sve šta su oni prošli u zadnjih nekoliko decenija. Zbog toga su naši nastupi bili ovakvi, u najboljoj nameri, još jednom podvlačim, sve naše diskusije i kod svih budućih zakona. Sa gospodinom Dušanom Petrovićem sam prokrstario pola Srbije, mi smo davno ovo građanima obećali, ovo je zaista plus i mislim i za vas lično i za ovu vladu što je krenula u ovim teškim okolnostima u ovaj postupak, ali čini mi se da ima dovoljno vremena da se razmisli o supstitijarnoj restituciji na kojoj ćemo mi insistirati, ubeđenja da radimo u najboljoj veri.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 30. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. ZLATAĐERIĆ. Amandman na član 30. koji smo podneli odnosi se na stav 2. ovog istog člana koji smo smatrali da treba da bude izmenjen u onom delu gde država, koja drži do sebe i koja tvrdi da je vrlo ozbiljna u nameri da obešteti građane kroz ovaj zakon, navodi u tom članu nešto čime ostavlja mala vrata da može da se to i ne ispuni. Do sada smo čuli mnogo članova i obrazloženja šta sve ne može, kako ne može, zašto ne može i šta sve i pod kojim uslovima neće da se vrati. Ovde imate jednu formulacijom sa kojom se nismo složili, ne sporimo cifru, ne sporimo član, ali kaže: " Ukupan iznos obeštećenja iz stava 1. ovog člana ne sme da ugrozi makroekonomsku stabilnost i privredni rast Republike Srbije." Prvo, takva formulacija se ne stavlja u zakon, u zakon se stavlja ono što će da se uradi, a šta će se pri sprovođenju zakona dešavati, za to je odgovoran onaj, u ovom slučaju je to država, ko je građane koji treba da budu obeštećeni ovim zakonom, u to stanje doveo. Da prevedem na možda razumljiviji jezik, kako smo mi to videli, to bi bilo kao u saobraćaju, da ja kao nesavestan vozač razbijem nekome automobil i onda ne mogu da platim obeštećenje, jer to ugrožava moj ekonomski standard. Dužna sam da to uradim, obavezna. Ne može da bude to izgovor. Dakle, to je ona formulacija koja nije smela da stoji u ovom članu, a sa ostalim navodima u članu 30. se u principu slažemo, mada mislimo da je to još jedan od onih dokaza da ovaj zakon neće biti sproveden. Pokušaj da se dođe do ovog zakona je za svaku pohvalu. Međutim, to što je povučen zakon o rehabilitaciji i zakon o povraćaju imovine crkvama, bojim se da i ovaj zakon dovodi pod veliki znak pitanja. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 31. i član 31. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Nemanja Šarović i narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Rade Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Gospođo Čomić, član 31. utvrđuje način na koji se određuje obeštećenje. Pre svega, mi predlažemo našim amandmanom da to bude tržišna naknada, jer ako bi ostao ovakav član zakona, on bi dovodio u duboko neravnopravan položaj sve one kojima će imovina biti vraćena u naturi i one koji neće biti u prilici, ne svojom krivicom, s jedne strane, oduzeta im je imovina a, sa druge strane, nema mogućnost da im se vrati u naturi nego će dobiti obeštećenje daleko ispod tržišne vrednosti. Time zakon koji pre svega želi da otkloni nepravdu, uspostavlja novu nepravdu, jer oni koji će dobiti imovinu u naturi, dobiće je u punoj vrednosti, a ovi koji ne mogu, pošto ne stvarate mogućnost da se dobije zamena za imovinu, dobiće obeštećenje. Određuje se da ukupna suma obeštećenja bude dve milijarde evra. Zašto dve milijarde, zašto ne milijardu, tri ili dve i po? Očigledno da je to stvar slobodne procene. Treće, postoje brojni izuzeci i po pitanju osoba koje mogu da dobiju imovinu po ovom zakonu, kojima će imovina biti vraćena a, sa druge strane, izuzeci kada ne može da bude vraćena u naturi. To ukazuje da će obeštećenje biti osnovni oblik po kome će se realizovati vraćanje imovine. Na koji način se utvrđuje vrednost obeštećenja? Tako što se utvrdi ukupna vrednost imovine, po proceni poreske uprave, pa se ta sumu dovodi u proporciju sa dve milijarde evra. Šta će da se desi ako ukupna procenjena vrednost bude jedna milijarda evra? To je realna mogućnosti, osim ako vi nemate procenu da je to daleko veći iznos od dve milijarde evra. Onda će svi korisnici dobiti sa koeficijentom dva vrednost svoje imovine, što znači dva puta veću vrednost nego što je realna vrednost njihove imovine za koju su oštećeni. To samo po sebi dovodi do toga da je ovako koncipiran član potpuno besmislen i očigledno dovodi u neravnopravan položaj osobe, sve one naše građane koji su oštećeni od strane države. Sa druge strane,kada se utvrdi obeštećenje, biće u obveznicama. No, zakon će se tek doneti, stupio na snagu 2015. do 2030, odnosno za starije osobe će to biti kraći rok, čini mi se da je usvojen amandman LDP za osobe starije od 66 godina. Malopre ste rekli da su naše obveznice jako dobro prošle na međunarodnom tržištu. Poznata je stvar da, kad se kupuju državne obveznice da su to hartije od vrednosti koje se tretiraju kao prvoklasne hartije, koje na traže nikakva obezbeđenja. U našim zakonima, čak i u Srbiji kada kupujete državne obveznice, onda ne morate da odvajate ni za obaveznu rezervu ni za sve ono drugo što odvajate po drugom. Sa druge strane, baš hvaliti se time da smo se zadužili juče milijardu dolara ili evra, nisam siguran koliko je to bašstvar za hvalu
Minut i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Što se amandmana tiče definitivno je procena da je ukupna suma obeštećenja bila znatno veća od dve milijarde. Tu mislim da ne treba previše, čak ni udubljivanje u činjenice da se dođe do tog zaključka. Što se ove druge stvari tiče, teoretski, naravno, ovo što kažete da ste u pravu, međutim poverenje koje jedna zemlja na ovaj način i stiče i pokazuje da ima je dragoceno i mislim da je to više nego dobro što se dogodilo. U tekućim našim ekonomskim relacijama je vrlo važno da se bankarski sektor okrene realnoj ekonomiji, a ne poslovanju sa državom, što mislim da će za privredu da bude dramatično važno. Govorim, dakle, o novcu koji ulazi i naše platno-bilansne pozicije će biti u mnogo boljoj situaciji nego što su sada, tako da mislim da je veoma dobra stvar što smo imali priliku da ova transakcija bude završena ovako kako je urađena. U ostalom vreme će pokazati kakve će to sve posledice imati na ekonomiju zemlje.
Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je pet minuta.
Imam pravo na repliku. Gospodine Petroviću, bilo bi dobro da je ovako uspešan rezultat zaduživanja razlog to što nam mnogo veruju u Evropi. Ovako uspešno zaduživanje rezultat je vrlo visoke kamatne stope. Jer, pogledajte ko danas može da kupi prvoklasne hartije od vrednosti po 7,3% na godišnjem nivou. Ako dobro računam, na milijardu evra to je 70 miliona evra dodatne kamate svake godine, koje će ići u inostranstvo. To baš i nije za pohvalu.
Reč ima ministar, Dušan Petrović.
Bilo bi izvanredno da se radi o prvoklasnim obveznicama. Srbija ima kreditni rejting "BB minus", tako da je, imajući u vidu rejting koji zemlja ima, rezultat koji je ostvaren veoma, veoma dobar. Ovakve kamatne stope su postizale zemlje koje imaju znatno veći kreditni rejting nego Srbija. Ovo je znak poverenja koji nema reperkusije samo na to kako će ova transakcija da prođe, već vrlo ozbiljan signal za sve investitore, komercijalne, koji na osnovu ove transakcije mogu da dođu do zaključka da je Srbija zemlja u koju možete slobodno da ulažete svoj novac, da neće doći niko da nacionalizuje taj novac, da je država u stanju da svojim poreskim prihodima izmiruje svoje poreske rashode, javne dažbine, itd. U tome je suštinska vrednost ovoga.
Narodni poslanik Radojko Obradović.
Kad sam rekao: "prvoklasni", mislio sam na državne, a ne da Srbija ima visok rejting, nego su državne hartije od vrednosti za koje garantuje država. Pogledajte samo Grčku, koja je jedna od najzaduženijih zemalja u svetu. Pogledajte šta će grčka Vlada prodati u 2012. godini pa ćete videti koliko je najsigurnije ulagati u državne hartije od vrednosti. U tom smislu sam mislio "prvoklasne", jer ne zahtevaju posebna osiguranja kao što je ulaganje u privredu ili nešto drugo. Nažalost, ova kamatna stopa je samo pokazatelj stanja u kome se Srbija danas nalazi. Sve zemlje u okruženju se zadužuju na rok od 10 godina po nekoliko procenata manjim kamatnim stopama. Nažalost po Srbiju.
Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Završili smo pretres u pojedinostima amandmana koje je podnela grupa poslanika DSS. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Da) Narodni poslanik Saša Dujović ima reč.
Poštovani ministre, uvažene kolege, vratiću se na ono što tišti naše građane i na ono što je predmet današnjih razgovora mnogih naših građana kada je u pitanju ovaj povraćaj imovine i obeštećenje. Govoriću u ime jedne populacije ili grupe građana koji su me zamolili da danas podnesem amandman. Podneo sam amandman na član 31. stav 3. i zarad javnosti, citiraću ga: "Po odredbama ovog zakona, može se ostvariti ukupno obeštećenje po osnovu oduzete imovine jednog bivšeg vlasnika po svim osnovama iz člana 1. ovog zakona koji u opštem interesu ne može preći iznos od 500 hiljada evra." Svojim amandmanom predlažem da se tu ne završava, već da se nastavi dalje rečima: "izuzev obeštećenja pravnih lica od posebnog značaja, kao što su organizacije boraca, vojnih invalida, porodica palih boraca i drugo". Možda to sad ne bi izazvalo ništa posebno kad imovina ove grupacije koja je sticana posle Prvog svetskog rata, Drugog svetskog rata, zaista nije vredna i ogromna, ali je u dobroj meri posle Drugog svetskog rata i kasnije nacionalizovana. Znači, tu imovinu su sačinjavali razni domovi, klubovi, lečilišta, drugi objekti, poslovni objekti u kojima su ti veterani iz tih prošlih ratova, i prvih i drugih, prosto sticali ono što država nije mogla u tom momentu da im da. Država Srbija je posle Prvog svetskog rata imala ogroman broj, tada su se zvali bogalji, danas se zovu vojni invalidi. Da bi našla način kako da im pomogne, kralj je tamo 20 i neke godine doneo ukaz da mogu jedan dan u mesecu da prose. Posle Drugog svetskog rata došlo je do neke druge prilike i prema učesnicima NOB-a se malo više obratila pažnja, sticala se imovina, postojala su lečilišta u raznim mestima, ja verujem da kolege poslanici dobro znaju da iz svojih gradova odakle dolaze postoji svugde po nekakav dom koji je predmet ili zadužbinske ostavine, poklona, legata, ili je iz nekih invalidskih fondova kupovana i sticana imovina. Nekih godina je to sve nacionalizovano. Imamo primer Doma vojske u centru Beograda, imamo primer Doma ratnih vojnih invalida na Savskom trgu gde je osam hiljada kvadrata nacionalizovano. To sada treba organizacijama koje to vode i paze o tome. Ne može se vratiti naturalno, naravno, mora se obeštetiti. Bio sam na nekih 50-ak mesta u Srbiji gde to postoji, gde postoji tačna imovina, katastarski zapisana da je vlasništvo tih organizacija. Postavlja se pitanje da li je 500 hiljada evra u stvari prava mera vrednosti da se možda napravi nekakav dom veterana, dom invalida, bilo čega što bi vratilo svrhu upravo ovog zakona o kome sada pričamo? Mi smatramo da treba izuzeti ovaj deo. Naravno, nismo pristalice toga da to može da bude epohalno vraćeno u jedan dinar, ili u evro, s obzirom na to kolika je to vrednost bila, ali, treba izuzeti ovakvu vrstu, jer mislimo da ona to zaslužuje. Vidimo da je amandmanom jedne poslaničke grupe na Predlog zakona o javnoj svojini, jedan fond, mislim da je penzioni, u specifičnoj situaciji, jer je izuzeta imovina i sklonjena u stranu kod tog zakona. Ne vidim razloga da to ne može i ovde da se uradi. Naravno, kasnije treba da se nekim drugim aktima, u razradi ovog zakona o povraćaju imovine i obeštećenju, to uradi da bude onako kako treba da bude i da se ova populacija tj. ovi građani zaštite na način koliko je to u ovom trenutku moguće. Naravno, ne očekujemo da mi delimo, da imamo privilegiju bilo čega, ali da delimo sudbinu sa svojim narodom pod istim uslovima, ovih dana smo slušali sve i svašta kad su u pitanju učesnici NOB-a, posle toga foksdojčeri. Prosto smatramo, treba o ovome razmisliti i pozivam ministra da u ime Vlade razmisli o ovom amandmanu ili da ga možda uz neku ispravku,ili kako liveć bude prikladan i prihvatljiv za Vladu. Hvala.
Dva minuta i 40 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 32. i član 32. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 32. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 32. Mi smo u njemu predvideli da se stav 1. menja i da glasi: " Vrednost oduzete nepokretnosti se utvrđuje u skladu sa zakonom kojim se uređuje eksproprijacija". U više sam navrata i u načelnoj raspravi pomenula da ne vidim razloga da se utvrđuje neki novi poseban način za utvrđivanje postupka vrednosti imovine i smatram da su ti postupci onako kako su predviđeni potpuno nejasni, a kad su nejasni oni, normalno, nisu ni u skladu sa ustavnim načelom zakonitosti i vladavine prava. Smatram da takve odredbe kad ostavljaju preširok prostor za diskreciona prava, različita shvatanja i primenu, svesno ili nesvesno otvaraju put korupciji. Primera radi, navodi se da će profesionalno vršiti nadležni organ, u skladu sa ovim zakonom. Međutim, ovaj zakon ne propisuje koji je to nadležni organ. Čula sam da je neko u raspravi pominjao poresku upravu. Zakon obezbeđuje efikasnu sudsku zaštitu u slučaju nepravilne procene. Vrednost nepokretnosti se utvrđuje rešenjem o vraćanju imovine, odnosno obeštećenju, ali protiv ovog rešenja nije moguće da se podnese žalba Ministarstvu finansija. Protiv rešenja Ministarstva se može pokrenuti upravni spor, ali u upravnom sporu ne može uopšte da se dovodi u pitanje sporna vrednost, jer upravni sud, kao što znate odlučuje samo o zakonitosti spornog upravnog akta, tako da protiv procene vrednosti imovine koju izvrši taj takozvani nadležni organ, uopšte nema sudske zaštite. Nepostojanje sudske zaštite u odnosu na akte organa uprave, praktično ne možemo drugačije da tretiramo, nego suprotnost sa Ustavom i svim međunarodnim konvencijama o zaštiti ljudskih prava. Upravo zato smo mi amandmanom predvideli da se procena vrednosti vrši u skladu sa zakonom kojim se utvrđuje eksproprijacija i kako je uređena smatramo da je to pitanje vrlo solidno uređeno Zakonom o eksproprijaciji, da ima bogatu praksu, ali ima i sudsku zaštitu prava. Zato smo i očekivali da ovaj amandman bude usvojen.
Pedeset sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe i time je vreme koje je na raspolaganju predstavnici poslaničke grupe iskorišćeno, a poslanička grupa ima na raspolaganju još 22 minuta i 12 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Radoje Obradović Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Zahvaljujem gospođo Čomić, član 32. upućuje na način utvrđivanja vrednosti nepokretnosti i kaže da to radi poreski organ i ta stvar je neosporiva. Znači kada poreski organ utvrdi vrednost, onda ćemo smatrati da je ta vrednost neosporivo pogrešiva, i to utvrđuje prema postupcima koji se primenjuju i po nekim drugim zakonima. Uzmimo na primer Grad Beograd. Pošto je krajem prošle godine promenjena stopa poreza na imovinu i kada je promenjena procenjeno je da je to vrlo visoka stopa poreza na imovinu, da će davanja biti velika i poreski organi u Beogradu, pretpostavljam da to odlično znate gospodine Petroviću, poreski organi prilikom utvrđivanja poreza na imovinu utvrđuju daleko nižu vrednost kvadrata, nego što je tržišni, da bi ukupan iznos poreza na imovinu bio manji. Mislim da je maksimalna cena kvadrata, nemojte me uzeti stoprocentno tačno, ali mislim da je 1.250 evra, čini mi se. Za centralne gradske opštine, a da je za sve druge opštine niža. Složićete se da je to daleko niže nego što je prava tržišna vrednost. S druge strane, zašto da ne postoji mogućnost i poreski organ nije nepogrešiv. Ovo je vrlo osetljivo pitanje procene imovine, u amandmanu sam predložio da ako oštećeni vlasnik nije zadovoljan, onda mu se ostavlja mogućnost da u svom trošku angažuje ovlašćenog sudskog veštaka koji će izvršiti procenu i onda bi se u nekom postupku uporedile te dve vrednosti i u nekom naknadnom veštačenju bi se došlo do prave vrednosti imovine. S jedne strane, zakon predviđa da to nije tržišna vrednost, nego obeštećenje i onda postoji mogućnost da poreski organ utvrdi nižu vrednost, pa opet ide na štetu stranke. Ovim postupak ne bi bio usporen, rokovi su ionako veoma dugi, na račun države ne ide ništa, a na kraju tog postupka bi sve strane bile daleko zadovoljnije, nego što jesu u predloženom modelu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana33. i član 33. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Jugović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U najkraćem mogućem, neću iskoristiti ni vreme po samom amandmanu. Znači, isto obrazloženje kao i za prethodni amandman koji je važio za predlog da se procena vrednosti utvrđuje u skladu sa zakonom kojim se uređuje eksproprijacija, tako da važi isto obrazloženje.
Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.)
Isto kao i za prethodni amandman. Ovog puta se određuje vrednost pokretnih stvari i ponovo ne postoji nikakva mogućnost da organ koji procenjuje napravi grešku. Složićemo se da to rešenje može da stvori brojne probleme. Predložio sam takođe, o trošku stranke koja je oštećena, kojoj se vraća imovina, da se angažuje neko ko je na spisku sudskih veštaka, da izvrši procenu i da se onda prosto u tom postupku utvrdi još jedna moguća sumnja, da se otkloni, koja može da nastane. Država nema nikakav trošak, postupak se bitno ne prolongira, a opet jedna strana neće biti nezadovoljna nakon završetka tog postupka.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana34. i član 34. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović, koji ima reč.
Naslov iznad člana 34. i član 34. govore o obeštećenju oduzetih preduzeća. Kod oduzetih preduzeća u aktu u oduzimanju preduzeća, odnosno imovine, ako je navedena čista aktiva, osnovica obeštećenja čini vrednost čiste aktive valorizovane na osnovu pariteta dinara prema američkom dolaru, na dan oduzimanja imovine i pariteta dinara u odnosu na američki dolar, na dan donošenja rešenja. Ovde se gospodine ministre, predlagač, Vlada je verovatno propustila jer se radi to o logici, ali nije bilo suvišno i da se navede na dan donošenja rešenja po utvrđivanju iznos obeštećenja. U stavu 2. se govori o izuzetku, ako nije u aktu navedena čista aktiva, onda se osnovica obeštećenja uzima za registrovan osnovni kapital. Šta ako tu neko postavi neko pitanje, šta ako nije registrovan osnovni kapital ili ako nema akta za oduzimanje i to može da se dogodi, itd. Mnogo toga može da postoji nejasno, ali bez obzira na sve to, može da bude i primenljivo, ali po nama u SRS, nije prihvatljiv ceo amandman, odnosno ceo Predlog zakona, tako i ovaj član, pogotovo što će biti veoma teško primeniti ove odredbe Predloga zakona i to u najgorem slučaju, odnosno nemoguće je utvrditi realnu vrednost oduzete imovine i preduzeća i time uspostaviti ono što mi govorimo i u načelu i ceo dan u vezi amandmana, neće doći do ispravljanja nepravde, do tih odnosa kada će se utvrditi realna stvar i po pravu i po pravdi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana35. i član 35. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Petar Jojić i narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Jugović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana36. i član 36. amandman je podneo narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana37. i član 37. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U članu 37. predloga smo predložili da se u stavu 1. reč "pravosnažnog" zameni rečju "izvršnog", a sve sa željom da skratimo postupak ostvarivanja prava onih kojih treba da dobiju sredstva po ovom obeštećenju. Prema opštim pravnim pravilima Zakon o opštem upravnom postupku, upravnim sporovima i drugim propisima, znate da upravni akti postaju izvršni kada postanu konačni u upravnom postupku, odnosno pre nego postanu pravosnažni. To znači da će rešenje o povraćaju imovine i obeštećenje da ono u stvari može da se izvrši i u slučaju, znači po našem rešenju, da je protiv rešenja pokrenut upravni spor i smatramo da ništa nije sporno da bivši vlasnik primi akontaciju i da ostvaruje ostala prava, iako je pokrenuo upravni spor radi otklanjanja neke povrede svog prava. Šta smo hteli da postignemo ovakvim rešenjem? Propisivanjem da bivši vlasnik može da primi akontaciju samo po pravnosnažnosti rešenja, vi ste pokušali da izvršite pritisak na bivše vlasnike,koji traže povraćaj imovine, da ne pokreću sudske postupke, jer u tom slučaju odlažu isplatu akontacije i povraćaj imovine za više godina. Za veliki broj bivših vlasnika to je veliki problem, s obzirom na odmakle godine, na materijalno stanje i ovaj pokušaj da preko zahteva LDP tu granicu snizite, to ne rešava problem dovoljno. Šta je stvarnost? Rešenje postaje pravosnažno ako u roku od 30 dana od dana donošenja nije podneta tužba u upravnom sudu ili ako je tužba podneta da bude podneta presuda. Pre tzv. reforme pravosuđa rok u kome je donošena presuda bio je oko godinu dana. Posle reforme, taj rok je preko tri godine. činjenica je da upravni sud u ovoj godini dostavlja presude po tužbama koje su pokrenute 2008. godine. Drugi deo, a veliki problem za bivše vlasnike i donosioce rešenja je činjenica da postoje teškoće u tome kako utvrditi kada je rešenje postalo pravosnažno čak i kada tužba nije podneta, odnosno utvrditi da li je tužba podneta. Zašto? Tužba se predaje neposredno sudu, a organ koji je doneo rešenje za tužbu saznaje tek kada mu bude dostavljena od strane suda zato što treba da da odgovor na nju, međutim, uopšte ne postoji rok u kojem je sud obavezan da to uradi. Sa druge strane, sud uopšte ne vodi evidenciju upravnih akata protiv kojih su podnete tužbe, pa je praktično nemoguće pre dostavljanje tužbe utvrditi, proverom kod suda da li je uopšte tužba podneta ili nije, tj. da li je uopšte upravni akt postao pravosnažan ili ne. Pošto se propisivanjem da se isplata akontacije vrši samo na osnovu pravosnažnog rešenja bivšim vlasnicima, kao što je kolega Rade Obradović govorio, onemogućava se sudska zaštita i odugovlači se isplatom akontacijom uz kršenje opštih pravnih pravila. Mi zaista predlažemo da se ovaj amandman usvoji kao neophodan.
Iskorišćeno je dva minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 38. i član 38. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Krasić.
Poznati su naši amandmani, da ne pravim veliki uvod, pošto tražimo brisanje. Gospodine Petroviću, da vam skrenem pažnju, pa i malo da vas podsetim na onu vašu osnovnu profesiju, svaki upravni postupak se pokreće, po pravilu, na zahtev stranke, a ceo postupak se vodi po službenoj dužnosti. To je poznato. Ako ste već dali rešenje da u tom postupku stranka ne snosi nikakve troškove, to je dobro, međutim, morali ste u stavu 3. da zadržite geodetske organizacije zato što su privatizovane i to je privatni trošak kako da se formira dokumentacija za zahtev i pošto sada pričamo o dokumentaciji za zahtev, malopre ste morali da intervenišete povodom člana 5. i onih pripadnika okupatora itd. U članu 42. postoji stav koji kaže da lice koje ima strano državljanstvo dužno je da uz zahtev dostavi dokaz o nepostojanju smetnji iz člana 5. Ima jedan problem, ko će da im da potvrdu, taj problem nije rešen i nerešiv je. Pošto se ovde malo više priča o ovim procesnim odredbama, sve ove odredbe u praksi treba da tumačite kao izuzetke od Zakona o opštem upravnom postupku. Pošto su to izuzeci koji imaju primat, u ostalom delu se primenjuje Zakon o opštem upravnom postupku. Kod utvrđivanja vrednosti, pa samim tim i obeštećenja, postoji mogućnost u upravnom sporu da se i to osporava, jer u upravnom sporu se osporava zakonitost pojedinačnog upravnog akta i kraj priček, tu nema šta. Praviti analogiju sa naknadom za eksproprisanu imovinu koja može u vanparničnom postupku ako se ne utvrdi itd, nema ni jednu dodirnu tačku sa obeštećenjem. Pravno-tehnički i pravno-logički ne postoji ni jedna. To su potpuno dva različita postupka. Oba su, nažalost, smeštena da budu pravne prirode. Gospodine Petroviću, javite se, čuvajte malo onu diplomu, nemojte samo da se smeškate. Upozorite ljude da se ne prave ovako elementarne greške šta je pravosnažnost, šta je izvršnost itd. Uvod u pravo ne može čovek da položi na fakultetu ako to ne zna.
Iskorišćeno je 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na raspolaganju imate još jedan minut. Na član 38. amandman je podnela grupa od 21narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Baš mi je drago, ministre, što ste tu jer smo današnji razgovor počeli ovom temom, ali amandmanima koje je poslanička grupa Napred Srbijo podnela na član 13. i evo nas opet tu. U članu 38. piše da sticanje imovine i ostvarivanje obeštećenja ne podležu plaćanju ni jedni vrsti poreza administrativnih i sudskih taksi, ali u stavu 2. piše da podnosilac zahteva snosi troškove postupka u skladu sa Zakonom. Bogami, široko, pa nedefinisano, pa neograđeno, pa kako god ko hoće može da zahvati, odredi i propiše. Mi tražimo da se briše ovaj stav 2. ali da se briše i stav 3. gde se kaže da izuzetno od ovog stava 2. – podnosilac nije u obavezi da plati troškove za rad i pružanje usluga Republičkog geodetskog zavoda, ali je dužan da plati naknadu za rad geodetske organizacije u slučaju da njeno angažovanje jeste neophodno za pravilo rešavanje zahteva. Tražimo brisanje i stava 2. i stava 3. zato što propisivanje obaveze nosioca zahteva da snosi troškove za vraćanje oduzete imovine zaista nije korektno. Smatramo da oni koji su oštećeni oduzimanjem imovine, moraju da budu oslobođeni troškova postupka. Neprihvatljivo je da država koja im je oduzela imovinu, naplaćuje njen povraćaj nazivajući to troškovima postupka. Ovaj amandman treba prihvatiti da svi oni koji su oštećeni, ne bi bili opet oštećeni dovođenjem pred ovu vrstu administrativnih prepreka, materijalnih problema, čime bi u stvari bila narušena sama suština prava na povraćaj imovine. Drugo, pitam se kako je ovaj stav 2. mogao ovakav i da se nađe u zakonu, kada uopšte nije izričito propisano koje troškove. Prema dosadašnjoj praksi i iskustvu, to možemo ovako da tumačimo. Agencija koja će se baviti ovim poslovima, se otvara prostor, da ona propiše obavezu bivšim vlasnicima da toj agenciji plaćaju naknadu u visini koju ona propiše i za šta god bude smatrala da treba da propiše naknadu. Navikli smo da se iza ovakvih predloga i odredbi kriju takva nejasna, u početku, tumačenja i pukotine, a posle se otvori takav jaz, da same agencije, po sopstvenom nahođenju, naplaćuju troškove samo zato što su jedino one u prilici da izdaju određene akte i da ti troškovi apsolutno nemaju nikakve veze sa radom i vrednošću rada koji je uložen u izdavanje neke potvrde, ili dobijanje nekog akta. Nije bilo suvišno u članu 13. precizno definisati, kao što smo rekli, da se ne plaćaju takse na dokumentaciju koja je potrebna u zahtevu za povraćaj, da stranka u onom stavu 3. ne trpi nikakvu štetu, ako joj se blagovremeno ne izda dokument. Takođe je potrebno i da ovde stav 2. i stav 3. brišete. Smatram da zaista nije bilo u redu da pričate o pravdi, a da opet ostavimo ljudima ovakav trošak, koji neke ljude zaista može da dovede u situaciju da ne mogu da ostvare svoje pravo, zato što ne mogu da izvrše isplatu troškova koji su ovde predviđeni, i to, ne znam kojih troškova, jer se uopšte ne definiše bliže koji to troškovi mogu da budu.
Dva minuta i 10 sekundi je iskorišćeno od poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Ministar Dušan Petrović.
Mislim da nije toliko nejasno šta u stvari može da bude predmet ovog o čemu mi govorimo, zato što dva zakona jedino dolaze u obzir, to je zakon o kojem sada raspravljamo, kada bude stupio na snagu i Zakon o opštem upravnom postupku. Nema tu nekakvih nepoznanica niti nekakvih skrivenih opasnosti. Sa druge strane, sve što se odnosi na takse, mora biti uređeno zakonom. Ne može nikako voljom agencije ili bilo koga drugog da bude utvrđeno kao trošak. Mislim da je važno da svi imaju potpuno otvoren put i da ne budu opterećeni sa bilo kakvim opterećenjima koja bi mogla da im ometaju njihova postupanja. Držimda ovde nećemo imati nekih problema. I da nema ove odredbe, ona bi bila takva. Da nije eksplicitna, tumačenjem zakona bismo opet došli do toga da mora biti uređeno pitanje troškova na osnovu opšte procedure, koja je ovde supsidijerna Zakona o opštem upravnom postupku.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Vreme poslaničke grupe, ne mora da bude replika. Ako piše u stavu 2.–podnosilac zahteva snosi troškove postupka u skladu sa zakonom. Ako se agencija predviđa kao organ koji će da sprovodi postupak obeštećenja, da li je sumnja da će agencija uvesti trošak, poput, centralnog registra koji za izdavanje jedne potvrde uzima prilično visok iznos novca, da bi se samo uneo u jednu potvrdu podatak, ili koji koristi tu vrstu monopola, zato što samo on može da izda tu potvrdu? To je ta praksa koja je problematična. Čak uopšte ne mislim na to, to govorim da samo može da bude mogućnost koji su ovo troškovi postupka koji se mogu pojaviti u skladu sa ovim zakonom, kojim, vi ste pravnik a ja sam ekonomista koji, hteo ne hteo,mora da poznaje pravo u jednom delu, nema razloga da se stvari ne preciziraju. Da ste svesni da je ostavljeno ne precizirano, govori to, da ste prvu rečenicu počeli–to može da to bude ili da se podrazumeva. Vi znate da mora to da bude eksplicitno napisano i da nikada ni jedan državni organ nije tumačio zakon onako, čak i kada ga tumači, u interesu građana, da ga oslobodi nekog troška. Ako ga je oslobodio, negde na nekoj liniji, na drugoj strani mu je taj trošaknaplatio. Reći ću vam kada se radilo o svim poslovima vezanim za evidenciju besplatnih akcija. Država je predvidela da to za građane bude besplatno i rekla je da će brokerske kuće te poslove raditi za građane besplatno, ali im je država taj trošak platila, iz čijeg nasledstva ili crnog fonda, iz budžeta Republike Srbije. Znači, to se opet uzelo od građana Srbije i ono što je navodno izgledalo besplatno - ne, to građani opet plate Znači, ne da nema razloga da ostane nedefinisano, nego je neophodno da se zna koja se taksa plaća, u kom postupku, da se ne bi desilo da sutra agencija, po zakonu o javnim agencijama, nije neko koga vi možete da kontrolišete u toj meri i da joj zabranite da ona tu vrstu troškova ima i da ih naplaćuje. Zaista smatram da je trenutak da se sve definiše i da jedna praksa da se razni pravilnici odlažu na šest meseci kasnije donošenja, a vi znate da smo u mnogim stvarima koji se tiču, na primer MUP - lične karte, bezbednost u Saobraćaju itd. odlagali primenu nekog dela zakona zato što nije bio donet pravilnik. Što se tiče SNS, mi se zalažemo da svaki zakon odmah ima i prilog, jer jedino tako možemo da sagledamo primenu zakona u startu i u celini. Znači, ako donosimo zakon čiju primenu želimo što pre i odmah, zaista ne treba ostavljati ništa u magli i za kasnije posebno regulisanje. U tom smislu je bila intervencija i u članu 13. i u ovom članu 38. preciziranja obaveza onih koji budu tražili povraćaj svoje imovine. Ali, uostalom, vi na to imate pravo. Želela sam da na to intervenišem, na vama je da odlučite i da odbijete amandman i to je to. Hvala.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Sasvim kratko. Dakle, nije ova stvar neuređena. Zakon o opštem upravnom postupku ima odredbe kojima uređuje način na koji se odlučuje o troškovima postupka. Ne postoji bilo kakva mogućnost da građani koji budu inicirali ovu vrstu procedure budu u lošijem položaju, nego što se generalno nalazi svako ko pred državom ima postupak ostvarenja nekog svog prava u upravnoj proceduri koja se zove Zakon o opštem upravnom postupku. Tako da, neće biti nikakvih nepoznanica ovde. To što agencija sprovodi postupak ništa ne menja na stvari što se ovoga tiče. Možemo da vodimo polemiku o nekim drugim stvarima. Što se ovoga tiče, ništa ne menja na stvari da vodi nekakva uprava pri ministarstvu ili direkcija ili bilo ko drugi. Vrlo je to sve predvidljivo i ne vidim da ćemo imati neke probleme ovde. Što se taksi tiče i MUP i bilo koga drugog, takse su takođe propisane zakonom i ne može niko da naplati bilo kakvu taksu ukoliko ona nije zakonom vrlo eksplicitno predviđena.
Minut i 10 sekundi za ministra. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Prosto, ne želim da ostanem nejasna. Izgleda da nisam bila dovoljno jasna. Znači, mi se pre svega zalažemo da oštećeni građani koji potražuju imovinu ne treba da plaćaju takse i onako kao što ste rekli u članu 38. da sticanje imovine i ostvarivanje obeštećenja, po ovom zakonu, ne podleže plaćanju ni jedne vrste poreza, administrativnih i sudskih taksi. Znači, taj postupak sticanja imovine ja bih protumačila, kao pravnik, da je postupak sticanja imovine i zahtev za povraćaj, a šta da plaća on, u onom članu 13, kad kažem da obezbeđuje dokumentaciju gde niste hteli da prihvatite amandman da on uopšte nema trošak pribavljanja te dokumentacije? Znači, to je moj politički stav – da ne treba građanin da ima trošak prilikom pokretanja i vođenja postupka za povraćaj imovine. Kod vas je ovo, kažem, malo hoćete da ih oslobodite, malo nećete. U delu sticanja imovne i ostvarivanja obaveštenja, on neće da podleže trošku poreza i ostalog, ali kažete da će imati neke druge troškove u skladu sa Zakonom o upravnom postupku. U redu, to je vaš stav, ali ja vam kažem da se ja zalažem da oni ne treba da imaju tu vrstu troška. S druge strane, da ne ostane nesporazum, pominjala sam MUP u kontekstu ne donetog pravilnika, koji je trebao da bude donet u nekom roku od šest meseci, ali nije donet i onda se odlaže primena jednog dela zakona. Znači, to je loša praksa kada prilikom pisanja zakona ne uredimo sva podzakonska akta, što bi morali da imamo u trenutku donošenja zakona. Izvinjavam se, neću se više javljati ovim povodom, samo da ne ostanem nejasna.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović, koji ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo Čomić. Gospodine Petroviću, nekada smo bili poslanici zajedno i pojedini značajni zakoni imaju veliki broj amandmana. Ovo je jedan od zakona koji ima najveći broj amandmana od kada sam ja poslanik. Ono što je interesantno za ovaj zakon, apsolutno sve poslaničke grupe su imale amandmane na pojedine članove, a opet specifičnost, ne znam ni jedan zakon koji je kao ovaj imao situacije da su na pojedine članove različite poslaničke grupe imale identične amandmane. Mislim da na jedan od prethodnih članova, vi niste bili tu bio je gospodin Đelić, mislim da je šest poslaničkih grupa imalo identičan amandman. To samo govori koliko smo različito gledali na način na koji se uređuje materija ovog zakona u odnosu na Vladu. Od 241 amandmana Vlada je prihvatila tri, 238 je odbila. Na ovaj član, o kome govorimo, tri poslaničke grupe potpuno različitih programa imaju isti stav i amandman je identičan. Naš stav je da ovaj zakon otklanja nepravdu, nepravdu koja je učinjena građanima Srbije i pojedinim stranim državljanima. Ako je cilj ovog zakona da se otkloni nepravda, ona se može otkloniti vraćanjem imovine ili zamenom imovine i oni koji su jednom oštećeni ne trebaju da imaju nikakav trošak, pa makar i simboličan. To ne treba da bude jedan jedini dinar, jer u stvari zakon otklanja nepravdu. Ako je to intencija predlagača, onda ne sme da bude trošak, makar bio i simboličan, jer sve drugo podseća na ono – onda ćeš se Đuro izviniti što te je tukao. To ne sme da bude rezultat ovog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave 4. naslov iznad člana 39. i član 39. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Evo ja ću da završim svoje izlaganje. Zaista više ne može da se izdrži ni fizički, ali hoću sa ovim članom 3. Moj kolega Zoran Antić će da nastavi, ne brinite. Na članu 39. sam morala da se javim i da pitam. Mi smo podneli amandman po kojem su stranke u postupku podnosilac zahteva Republika Srbija i obveznik vraćanja ako obveznik nije Republika. Šta je neobično? Da li može republički javni pravobranilac da bude stranka u postupku kada je on zastupnik Republike Srbije? Znamo da stranke mogu da budu Republika Srbija kada je obveznik vraćanja imovine, kao i kada nije obveznik vraćanja, jer u slučaju da obveznik ne bude morao da vrati imovinu Republika ima obavezu plaćanja obeštećenja. Mi smo smatrali da je reč o grešci, vi smatrate da je to u redu. Zaista, čini mi se malo neobičnim da se republički javni pravobranilac kao zastupnik pojavi kao stranka u postupku, pogotovo sada kada uz ove ovolike novine imamo da zastupnik može da bude samo advokat, a čak ni lica koja su ovlašćena za zastupanje u nedavnim propisima koji su na prošloj sednici usvajani, tako da je ovo, čini mi se, jedan, da ne kažem nonsens, ali vi ste pravnik, pa izvolite i procenite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nastavimo sa radom, samo na osnovu člana 90. i člana 27. Poslovnika Narodne skupštine obaveštenje, da vas usmeno informišem da na osnovu člana 19. Zakona o Narodnoj skupštini i člana 27. Poslovnika Narodne skupštine početak sednice Četrnaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, koja je bila sazvana za ponedeljak 26. septembar 2011. godine u 17,00 časova pomera se za isti datum, za ponedeljak 26. septembar, ali sa početkom u 10,00 časova. O roku biće obavešteni svi narodni poslanici, ali s obzirom da smo sada pomerili vreme sa 17,00 na 10,00 časova, prosto da vam dam i ovo usmeno obaveštenje. Što se tiče davanja obaveštenja za član 90. Narodnoj skupštini je dostavljen Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu. U poslaničkim klubovima je i u elektronskom obliku, pa kad su već usmene informacije, da onda i to znate, s obzirom da je petak veče, ako ima zainteresovanih poslanika za rad. O danu za glasanje ćemo naknadno dati informaciju, samo mi je važno da ne propustim da obavestim da se pomera početak sednice sa 17,00 na 10,00 časova, a u skladu sa Poslovnikom i Zakonom o Narodnoj skupštini. Na naslov iznad člana 40. i član 40. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Samo kratko ću. Radi se o nadzoru celog ovog postupka restitucije, čime nije bila zadovoljna SNS. Mi smo u nizu amandmana nastojali da vas ubedimo da je uprava za restituciju mnogo bolje rešenje i da ceo ovaj proces treba da bude pod kontrolom državnih institucija direktno, a ne agencije. Vi niste imali razumevanja. Zato tvrdite da ćete i ovako uspeti da to sprovedete na pravi način. Iskreno se nadamo da ste u pravu, ali eto, zadržavamo tu rezervu. To je suština ovog amandmana. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 41. i član 41. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Mi se sada nalazimo u procesnom delu ovog zakona koji reguliše ko su stranke u postupku podnošenja zahteva, ko su stranke, ko su organi podnošenja zahteva. Kaže – zahtev za vraćanje imovine u skladu sa ovim zakonom podnose svi bivši vlasnici, naravno, ukoliko oni još postoje, odnosno njihovi zakonski naslednici i pravni sledbenici. Zahtev iz stava 1. ovog člana mogu podneti zajedno svi zakonski naslednici, bivši vlasnici ili svako od njih pojedinačno. Ovde će biti dosta posla ne samo za onaj Sud za ljudska prava u Strazburu, nego će biti i za naše sudove. Otprilike se da pročitati i zaključiti iz ovog predloga zakona, odnosno njegovog člana 41. da će one sudije koje nisu bile primljene u ovoj reformi pravosuđa imati posla. Svi će oni da podnesu zajedno, pa će tu da se sude, tuže i slično. Onda će oni da budu i zaposleni. Gospodine ministre, mi kada govorimo da vaša namera nije ozbiljna da se ovo uradi i dovede do kraja, iznosimo duge rokove, iznosimo ona ograničenja koja postoje. Ne žalimo za tim što je to tako, nego vašim argumentima pokušavamo da kažemo da zaista od samog početka nema ozbiljne namere da se uradi ono što ste vi hteli. Nama to odgovara, jer je koncepcijski u skladu sa onim što SRS misli. Ovde, ovaj prethodni član, oni su povezani na neki način. Agencija će u roku od 120 dana da oglasi ili objavi javni poziv za zainteresovana lica da podnesu ovaj zahtev. Razumem da bi trebalo doneti neku odluku u roku od 120 dana. To je možda racionalno, možda objektivno ne može kraći period, ali 120 dana da je potrebno za agenciju da objavi, da pozove one koji su zainteresovani, to je zaista dug period. Nema ovde ozbiljne namere za povraćaj imovine, jer znate vi verovatno, možda čak i o kojim sudijama se radi, jedan sudija koji je donosio odluku o rehabilitaciji, on nije reizabran samo zbog toga što je doneo nekoliko odluka o rehabilitaciji, naravno, po zahtevu zainteresovanih stranaka za taj deo, tako da i ovde ne postoji ozbiljna namera da se ovo realizuje.
Iskorišćeno je 12 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Dušan Petrović.
Ovaj rok od 120 dana je zbog toga što potrebno, pre svega da agencija bude formirana kada zakon stupi na snagu. Zato je potrebno tehničko vreme i mi smo uvereni da će i ova procesna radnja o kojoj govorite vi sad inicijalno objavljivanje ovog poziva, da će biti urađena u kraćem vremenu nego što je to zakon propisao. Smatrali su zakonopisci da bi bilo baš neozbiljno da se odrede kraći rokovi oko ovoga, jer bi to moglo da dovede do neprijatnih situacija, da se ti rokovi produžavaju, a da zakonske obaveze ne budu izvršene. Što se dužine ovih postupaka tiče niko nema iluziju da će se stvari završiti u vrlo, vrlo kratkom roku, jer nigde se nisu završile u kratkom roku. Sve zemlje koje možemo da vidimo imaju te postupke koje ne traju kratko. Sa druge strane Srbija je takođe zemlja u kojoj je ovakva vrsta procedure sprovođena pa neke od tih procedura ni dan danas nisu završene, kao što je vraćanje po osnovu poljoprivrednog zemljišnog fonda i slični postupci. Važno je da smo krenuli u ovo i da postoji vrlo ozbiljna namera da se stvari završavaju u onoliko kratkom vremenu i kratkim rokovima koliko god je to moguće. Mi, zaista verujemo da ćemo imati jedan vrlo, vrlo intenzivan proces i da ćemo biti u prilici da vidimo te prve odluke i da prvi ljudi koji budu podnosili zahteve, prva lica koja budu ostvarivali ova svoja prava, neće proći previše vremena da ovaj postupak počne da daje prve rezultate.
Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Rade Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Rade Obradović.
Član 41. definiše ko može da podnese i kako se podnosi zahtev. To bi sve bilo u redu da pre šest godina nije donet Zakon o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine. Taj zakon je predviđao rokove i predviđao je šta sve treba da se pribavi od dokumentacije. Da je ta baza koja postoji validna, dokazuje i Zakon o javnoj svojini, o kome smo raspravljali pre nekoliko dana. Naime, da bi nešto bilo upisano kao javna svojina, pokrajine, lokalne samouprave i svih onih koji na to imaju pravo mora da se donese potvrda da ta imovina nije prijavljena po zakonu iz 2005. godine. Druga stvar, mislim da je krajnje vreme da u Srbiji prestane vreme da se meri od datuma kada se izabere jedna vlada. Većina stvari koju je uradila prethodna vlada se definišu kao loše i valjda i kao što ne valjaju. Ako su ljudi koji su oštećeni prikupili dokumentaciju i podneli zahteve, onda su ti zahtevi automatski trebali da budu prosleđeni i prihvaćeni kao prijava i za vraćanje oduzete imovine. Naravno da je trebalo ostaviti mogućnost da, to se mojim amandmanom i definiše. Trebalo je ostaviti mogućnost da ako neko ko želi da dopuni dokumentaciju, ako je bilo nekakvih promena da se ostavi mogućnost da se to uradi, ali nikako da se ceo postupak radi ispočetka. Rešenjem predloženim u zakonu Direkcija će poštom da svim tim ljudima, njih ima mislim 150.000, da vrati dokumentaciju, pa će oni ponovo, samo na drugi šalter da podnose istu tu ili sličnu dokumentaciju. Priznaćete da je prilično neozbiljno. Oni su podneli jednu dokumentaciju po zakonu koji je Narodna skupština izglasala. Ta dokumentacija i ta baza valja, jer Zakon o javnoj svojini to potvrđuje. Samo je trebalo uraditi, to bi ubrzalo procedure, smanjilo troškove, skratilo celu stvar. S druge strane pokazalo bi da ova zemlja ima određenu ozbiljnost da se stvari ne rade, identične stvari ne rade petnaest puta.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar Dušan Petrović.
Vrlo važna stvar je o čemu govorite i to je tema koje je dosta vremena potrošila ljudima koji su pisali ovaj zakon, na žalost. Mnogo više od polovine zahteva o kojima govorite i koji su na osnovu Zakona o evidentiranju podneti ne zadovoljava po svom sadržaju, nije podobno da se po njima počne ovaj postupak. Zbog toga je napravljena odluka i oni koji će ovo sprovoditi su procenili da, bez obzira na to što zaista će ljudi biti u neprilici da ponovo pokreće proceduru, da je sa stanovišta pravne sigurnosti mnogo celishodnije da svako dobije obaveštenje. Da u tom obaveštenju bude potpuno jasno navedeno šta sve od potrebnih priloga je neophodno dostaviti, da na različitim mestima decentralizovanim jednim postupkom mogu u kratkom roku svi da podnesu ponovo zahteve, da ti zahtevu budu što potpuniji da bi po njima moglo da se postupa. Na žalost, državni postupci su takvi da zahtevaju određenu dozu formalizma da bi u daljem postupanju stvari mogle da budu, što je moguće jednostavnije i oni koji su se pravno-tehnički bavili koncipiranjem ovog propisa su smatrali da je ovo najmanje loše rešenje.
Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Potpuno uvažavam ono što ste rekli, ali to je onda u direktnoj suprotnosti, ako je to tačno, onda će to opstruirati primenu zakona o javnoj svojini, jer u zakonu o javnoj svojini nigde se ne kaže da je ta dokumentacija kvalitativno ocenjivana dokumentacija, nego sve što je evidentirano kao imovina koja se potražuje neće moći po zakonu o javnoj svojini da se upiše kao vlasništvo bilo kog organa. To znači da će taj postupak prenošenja javne svojine, a to smo raspravljali, šteta što nismo ovo znali pre nekoliko dana kada smo raspravljali o javnoj svojini, jer to znači da taj postupak u javnoj svojini nije ocenio da li je ta dokumentacija dobra ili loša, nego kaže – ako je evidentirano po tom i tom zakonu. Znači, svih 150 hiljada evidentiranih će biti onemogućeno da se uknjiži i neće imati vlasnika. To smo trebali da znamo i prilikom donošenja zakona i rasprave o zakonu o javnoj svojini. Sa druge strane, ovo što ste rekli ni na koji način nije u suprotnosti sa onim što sam ja tvrdio. Svi oni čija imovina nije na pravilan način prijavljena su mogli da dopune zahtev. Ko kaže da će po ovom zakonu, kada se imovina bude prijavila, svi podneti pravilne zahteve. I oni će morati da dopune dokumentaciju. Ovo samo pravi značajno novi trošak za državu.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Na naslov iznad člana 42. i član 42. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Munjić.
Dakle, u Predlogu zakona vi predviđate da pošto agencija podnese javni poziv u roku od 120 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona dolazi do podnošenja zahteva i tu predviđate šta sve treba da sadrži ovaj jedan zahtev, kao i koju dokumentaciju treba priložiti uz taj zahtev. Ovoga puta neću da ulazim uopšte u to ni šta treba da sadrži taj zahtev, niti koju dokumentaciju treba priložiti uz taj zahtev, iz prostog razloga što sam tražio brisanje celog ovog člana, dakle, brisanje iz čisto principijelnih razloga. Međutim, gospodine ministre, voleo bih da pokušamo da se dogovorimo o jednoj pravnoj stvari, da se saglasimo bar o jednoj stvari. Saslušajte me. Imovina za koju se predloženim članom podnosi zahtev jeste oduzeta u jednom, na tada važećem zakonu, sprovedenom postupku. Mislim da se slažemo u ovome. Ukoliko je to tako, a jeste tako, onda ulazimo sa ovim u jedan opasan presedan. Ulazimo u jedan presedan koji se zove većina od 126 poslanika. Tačno, mi to nemamo, ali vi imate i vi ulazite u taj presedan. Vi ulazite u tu opasnost i hoćete u stvari ovim presedanom da uvedete pravilo da svaka skupština može da poništi zakone koje je donela neka prethodna skupština, samo ako se to njoj ne svidi. To nije dobro. Jednostavno, to može da ima nesagledive pravne posledice po ovu zemlju.
Reč ima ministar, Dušan Petrović.
Poštujem vašu brigu za pravnu sigurnost i za izbegavanje rizika koji u vezi sa tim mogu da nastanu. Prosto, stvari se dešavaju, stvari donose zakone koji nekad nisu dobri i morate da nađete u nekom trenutku odgovor na sve to. Nevezano za ovaj naš predlog, podsetiću vas na jednu stvar koja je civilizacijske prirode. Način na kojisu Jevreji ubijani za vreme Trećeg rajha je bio pravno uređen način. Postojali su zakoni koji su utvrđivali i obavezu države da to radi. Naravno da, kad je sve završena onako kako svi znamo posle Drugog svetskog rata, to nikoga nije dovelo u situaciju da kaže - zato što je postupao zakonito bio je zaštićen od svih posledica koje su iz toga nastupile. Dakle, postoje stvari koje su nelegitimne, iako su zakonite. Onda dolazi vreme da se ta nelegitimnost ukloni, to je prosto istorija. U ovom trenutku je velika većina poslanika u ovoj skupštini, mislim značajna većina građana za to da se ovo pitanje reši. Da je bilo lako ga rešiti ne bih čekao ovaj saziv parlamenta i ovu današnju sednicu nego bi to bilo do sad urađeno, ali baš taj veliki broj vrlo komplikovanih i teških stvari i imovinsko-pravnih, ali i moralnih koji moraju da budu razrešeni, evo došao je taj trenutak da ovaj saziv parlamenta donese tu važnu odluku. Mislim da će biti dobro za građane Srbije, tu se mi ne slažemo, ali je bila rasprava dragocena da se teška ova pitanja osvetle sa svih strana, jer onda će i odluke biti kvalitetne i sigurnije.
Na član 42. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Ovaj član na prvi pogled može da izgleda neinteresantno. Odnosi se na podnošenje i sadržaj zahteva kojima se dokazuje pravo na povraćaj imovine - restitucija, ali u suštini je jako važan jer treba da se podsetimo. Radi se o tome da su ljudima oduzimane imovine od 1946. godine na ovamo, da veliki broj tih ljudi nema često ni adekvatnu dokumentaciju a da, nažalost, imamo jako lošu saradnju institucija države kada je u pitanju odgovor na zahteve koje oni imaju. Hteo bih samo da vas podsetim da je Poverenik za informacije od javnog značaja doneo 109 zahteva, čak i ministarstvima koja nisu odgovorila na zahtev građana koji su tražili odgovarajuću dokumentaciju od strane ministarstava, da ne govorim o lokalnim institucijama. Isto tako imamo činjenicu da ni arhive raznoraznih tajnih službi nisu u potpunosti otvorene. Čini nam se da bi mnogo veći broj dokumenata trebao da se obezbeđuje po službenoj dužnosti, a ne da se građani stavljaju u situaciju da u nekim procesima koji će trajati beskonačno dugo dokazuju ili bore se da dođu do dokaza o nekoj imovini, a da faktički nemaju saradnju države i da na taj način može u mnogome da se iskompromituje ceo ovaj proces i da uspeh ovog procesa poprilično zavisi od saradnje države i ozbiljnosti institucija koje trebaju da saučestvuju u ovom procesu. Dakle, to je bio motiv SNS da reaguje po ovom članu da, pre svega, promeni ovaj rok koji je neprihvatljiv. Dve godine je premalo da biste mogli da u ovakvoj državi uz ovakvu administraciju mogli da obezbedite adekvatnu dokumentaciju. Mi smo predložili da ovo bude pet godina, a sasvim sam siguran da svako onaj ko može da obezbedi dokumentaciju neće čekati, što se kaže ni dana. Podneće dokumentaciju, boriće se da što pre obezbedi svoja prava, ali smatramo da je ceo ovaj postupak i kada su u pitanju zahtevi, podnošenje, biće jako problematičan u procesu restitucije, da niste u celom zakon predvideli ni adekvatne sankcije za sve one državne organe, rekao bih i rukovodioce državnih organa koji bi, eventualno, zakazali kada je u pitanju obezbeđenje dokumentacije. Kao što rekoh, od toga kako će državni organi da sarađuju sa građanima koji očekuju da im se imovina vrati, zavisiće uspeh ovog procesa, a za sada ta saradnja nije adekvatna i nije za pohvalu. Hvala.
Jedan minut je iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 43. i član 43. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 44. i član 44. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 45. i član 45. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Jugović. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Žika Gojković podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 45. doda naslov iznad člana i novi član 45a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 46. i član 46. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović, koji ima reč. Izvolite.
U postupku vraćanja imovine i obeštećenja kod Agencije za restituciju predviđeno je da je Agencija dužna da u roku od šest meseci, a u posebno složenim predmetima u roku od godinu dana od dana prijema zahteva, donese rešenje o prihvatanju ili ne prihvatanju zahteva. Bez obzira što je Predlog zakona u suprotnosti sa konceptom SRS, moramo da kažemo da i kada je u pitanju član 46. da je on opravdan, ne ulazeći da li su rokovi predloženi odredbama člana 46. razumni i realni, da li su rokovi šest meseci ili godinu dana objektivni. To je manje važno. Važnije od toga je opravdanost koncepta celog Predloga zakona, koji, po nama u SRS, nije dobar. Gospodine ministre, odakle termin u odredbi člana 46. "potpun zahtev"? Zahtev je zahtev. Prema članu 42. on sadrži određene podatke. Ako ne sadrži određene podatke, on se odbacuje, prema članu 43. tako da ova kvalifikacija ne treba da stoji. Potpun zahtev se podrazumeva. Ako nije potpun, on se odbacuje. Suvišeje kvalifikacija ovog zahteva. Naravno, eventualno bi moglo da stoji: zahtev sa potpunim podacima, mada ni to ne treba. Dovoljno je bilo samo da o zahtevu odlučuje, najkasnije u roku od šest meseci, Agencija za restituciju.
Na naslov iznad člana 47. i član 47. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 48. i član 48. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 49. i član 49. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 50. i član 50. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave 5. naslov iznad člana 51. i član 51. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 52. i član 52. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji ima reč. Izvolite.
Samo ću malu vezu da napravim između pravnog statusa, a to reguliše član 52. Predloga zakona, sa nekoliko prethodnih odredbi, da biste videli koliko je neodrživo, a pogotovo druga rečenica ovog člana: "Agencija ima račun kod poslovne banke." Agencija koja radi prema propisima o javnim agencijama, mora da bude u okviru Trezora Republike Srbije. Neshvatljivo je zašto ste ovo napisali. Imamo agencije sa statusom pravnih lica i agencije bez statusa pravnog lica. Zašto će ovoj agenciji status pravnog lica kada ona ne učestvuje u pravnom prometu i ne može da bude nosilac prava i obaveza itd. Skrenuo bih vam pažnju, gospodine Petroviću, na član 49. Vi ovde izvršenje rešenja svodite samo na upis u katastar nepokretnosti. Morali ste i vraćanje državine da ubacite kao element ovoga. To ste zaboravili, a to je vrlo važna stvar. Ako imate većinu i hoćete ovo da progurate, molim vas, stav 3. člana 42. tačka 1, 2, 5, 6. sa stavom 4. istog člana, tačka 1, 3. i 4. u koliziji su. Molim vas,to će vam biti razlog za mnoga odbacivanja zahteva, a onda nećete biti u mogućnosti da na pravi način primenite prekluzivni rok od dve godine. Gospodine Petroviću, vodite računa, prekluzivni rok znači gubitak prava, zastarelost znači prelazak prava u prirodno pravo. Ovo su krupne stvari, ne mogu ovakve propise da pišu ljudi koji stvarno ne poznaju ovu materiju.
Na član 52. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Niz amandmana koje je podnela SNS u suštini vodi sa onom intencijom da se zalažemo za upravu, za restituciju i mi smo podneli negde preko 30 amandmana i deo amandmana u potpunosti sledi tu želju da uprava za restituciju obavlja ove poslove, da budu mnogo bliže i pod potpunom kontrolom države, jer smatramo da Zakon o javnim agencijama faktički ne ostavlja dovoljno prostora da se sama agencija u dovoljnoj meri kontroliše i da, pre svega, agencije rade neke stručne razvojne poslove, da se radi o velikoj imovini. To su bili, čini mi se, argumenti još iz prvog amandmana koje je podnela SNS. Nema razloga da se javljam na par narednih amandmana jer se podrazumeva, s obzirom da ste odbili da uprava za restituciju prihvatite, onda samim bi obrazloženja bila ista. Hvala.
Na naslov iznad člana 53. i član 53. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Na 53. glasi – sedište i organizacione jedinice, naravno, agencije za restituciju. Mi smo predložili da se to briše, ali ovaj zakonski predlog obiluje pravnim nedostacima. Vi ste imali jednu ideju koju ste hteli da provedete, ali zaista niste proučili kako to treba uraditi na pravi način. Ministar je pokušao nekoliko stvari, koje su vrlo bitne, da ih podvede pod tehnička pitanja. Nije tehničko pitanje javna svojina u ovom momentu, nije ni dve milijarde evra, takođe tehničko pitanje, to je suštinsko pitanje. Najpre je trebalo usvojiti zakon o javnoj svojini, da on stupi na snagu, pa onda donositi neke zakone koji su temelje na tom osnovu. Ne znam, gospodine ministre, vi ste tada bili narodni poslanik i sećate se jednog ministra koji je predlagao zakon o zaštitniku građana, i kada smo mi iz SRS rekli da to nije moguće, jer nije ustavna kategorija, on kaže – to piše u nacrtu ili u radnoj verziji Ustava. Čini mi se da ste i vi pošli od toga, ali ima još jedna stvar i malopre smo polemisali, vezano za agenciju za restituciju. Član 63. kaže da će se agencija formirati do 1. januara 2012. godine. Ovo – do 1. januara 2012. godine, zakon stupa na snagu osam dana od dana objavljivanja a rok za podnošenje zahteva agencija će objaviti u roku od 120 dana, sve je onako zbućkurišano, nema tu mnogo veze sa vama. Vi ste pokazali da se poprilično dobro razumete u materiju. Malo ste učestvovali u pripremi ovog i pokušavali ste ono što je suštinski da prevedete na poligon tehničkih pitanja, što ne stoji. Ali, dobro, mi i dalje smatramo da je ovo potpuno bespotreban zakon. Videćemo šta će praksa da pokaže. To sigurno neće biti dobro.
Na član 53. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 54. i član 54.amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Naslov iznad člana 54. glasi – sredstva za rad i osnivanje agencije. Tražio sam brisanje ovog naslova, pa kao i člana 54. Tu vi predviđate, gospodine ministre, sredstva za osnivanje ove agencije i kažete da se sredstva obezbeđuju, pod 1. – iz budžeta Republike Srbije, pod 2. - od donacija i drugih oblika bespovratnih sredstava i pod 3. - iz drugih izvora. Mi vam ovde, ovako pošteno verujemo, samo u ovu tačku 1. Dakle, ovde će se puniti, odnosno koristiće se sredstva samo ih budžeta Republike Srbije. Dakle, sredstva građana Srbije i ona sredstva koja se obezbeđuju iz kredita, a mi znamo kako se puni budžet Republike Srbije, znamo koliko je nepovoljnih kredita uzeto, znamo koliko je uzeto kredita pod nepovoljnim kamatama itd. itd. Znači, verovatno će se samo iz ovog oblika, dakle iz budžeta Republike Srbije doći do sredstava za ovu agenciju. Što se tiče ova dva druga oblika, to je tako paušalno i tako široko postavljeno da zaista nije za komentar. Šta su to drugi oblici, šta su to drugi izvori, koliki je oblik donacija se predviđa itd, itd. Što se tiče cilja koji je postavljen ovim našim amandmanom,gospodine ministre, cilj je pravna sigurnost. Znate šta znači u prevodu i apro pro one malo pređašnje priče, ako neka skupština sutra, bez obzira kako mi Srpski radikali budemo praticipirali u njoj, bude donela odluku, možda, sad hoće da proveri neke odluke, hoće da proveri na kraju odluke koje su donošene u smislu kažnjavanja poslanika SRS, imali ste priliku to danas da vidite. Pa kad se neko možda drzne da odluči da se to menja, znajte da će Srpski radikali biti protiv toga, opet zbog principijalnih razloga jer bi to bio presedan koji bi nas uveo u pravnu anarhiju, da li je tako? E to je, ono o čemu smo malo pre pričali.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 54. i na član 54. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 55. i na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 55. i na član 55. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 56. i na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 56. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne) Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Jugović. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 57. i na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 57. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 58. i na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da)
Naslov iznad 58. i član 58. govore o postojanju organa Agencije za restituciju, odnosno direktoru koga biraju i razrešava Vlada Republike Srbije. formiranjem još jedne državne agencije sa stotinu administrativnih radnih i činovnika, povećava se javna potrošnja na račun mogućih investicija, socijalnih davanja i drugih davanja iz budžet i opravdanih davanja iz budžet Republike Srbije. Pošto Predlog zakona o kome je sada reč i o suprotnosti sa programskim opredeljenjem, konceptom SRS, podneo sam ispred poslaničke grupe SRS ovaj amandman kojim tražim da se član 58. i naslov iznad njega briše, smatramo iz opravdanih razloga.
Na član 58. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 59. i na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 59. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave šest naslov iznad člana 60. i na član 60. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Rade Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv glave sedam naslov iznad člana 61. i član 61. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 62. i član 62. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela narodna poslanica Suzana Grubješić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Spajić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Vlajko Senić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Odnosi se na zabranu otuđenja. Tu se predlagač zakona vezuje za Zakon o prijavi i evidentiranju koji je donet 2005. godine i zabranjuje otuđenje bez obzira na to što nije definisano ko utvrđuje da li neka imovina može da bude vraćena ili ne može, jer to nije u potpunosti definisano, to tek mora u nekom postupku da se sprovede i da se dođe do konačnog rešenja. Čini nam se da nema razloga, da se to nađe u ovom članu zakona, tu smo i intervenisali, ali i onaj drugi stav ovog člana isto tako je problematičan, jer to je pravo preče kupovine, državnih institucija, lokalnih samouprava, AP u kojoj meri to ograničava pravo svojine, ono što je krajnje problematično po stavu SNS i pitanje je koliko je to i ustavno, da li nekoga obavezujete da mora državi, lokalnoj samoupravi, AP da proda svoju imovinu koja mu je vraćena. Smatramo da tome nije mesto u zakonu i da je to nešto što je problematično, a pitanje je da li je i Ustavna odredba, zbog čega smo intervenisali po ovom članu zakona.
Reč ima ministar, Dušan Petrović.
Imao sam razmenu mišljenja sa nekim poslanicima ovde oko značaja pravnog regulisanja, onemogućavanja prometa imovine koja može da bude predmet restitucije, bez obzira na, pravno-tehničke, rekao bih, nevolje koje su dovele do toga da je predloženo da se ponovo stavljaju zahtevu, bez obzira na raniji zakon. Smatrali smo da je vrlo važno da imamo što širi instrument obezbeđenja, da se imovina koja je predmet ovog zakona stavi van pravnog prometa, dok procedura ne bude završena. Pravo preče kupovine, ozbiljna je debata vođena. Vodili smo se iskustvima nekolicine zemalja koje su kroz ovu proceduru prošle, a naročito je interesantno šta se desilo sa poljoprivrednim zemljištem. Došlo je do neverovatnog pada cene poljoprivrednog zemljišta posle restitucije bud zašto je ta imovina odlazila, veliki broj ljudi nije bio zainteresovan da se posveti poljoprivredi, nego su tražili brže bolje kupce, a to naravno, po ovim elementarnim ekonomskim zakonima o ponudi i potražnji, dovodi do pada cene. Mi smo smatrali da je javni interes da se država tu nađe u poziciji da može pod istim uslovima kao i bilo ko drugi da kupi to zemljište, ukoliko to zemljište bude vraćeno. Smatramo da je to dobro rešenje, koje je pravično, sa jedne strane, a sa druge strane će omogućiti državi da ukoliko te cene budu niske, a budžet bude imao mogućnosti da tu interveniše, da ponovo vrati u državnu svojinu i na taj način sprečimo ruiniranje nacionalnog bogatstva, a sva ova imovina je bitan deo nacionalnog bogatstva.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Malo ste me zbunili gospodine ministre, šta će država toliko u tom poslu sa zemljom. Ne prepoznajem, jer ni do sada nije imala neku želju da izvrši neku ozbiljniju komasaciju u ovim godinama koje su iza nas i nažalost to je možda jedan od propusta te neke poljoprivredne politike i mislim da vam argumentacija nije potpuno jasna, jer to je stvar privatnog sektora, čak je možda i prilika da se na neki način ukrupne te parcele koje su dosta male, kada je u pitanju unutrašnjost Srbije. Pre će biti da je interes države ovde kod građevinskih objekata mnogo veći, nego kod zemljišta i ja tu prepoznajem motiv Vlade pre nego kada je u pitanju poljoprivredno zemljište.
Reč ima ministar Dušan Petrović.
Neću da krijem ovde šta je namera i ideja države. Doći će vreme da polemišemo i o poljoprivrednoj politici, nadam se da ćemo imati vrlo brzo neke zakone na dnevnom redu i svako ko je zainteresovan imaćemo brzo Odbor za poljoprivredu pa ćemo to naširoko i na dugačko. Ne krijemo mi ništa ovde, mi želimo da sprečimo da imovina koja bude vraćena za male pare bude koncentrisana u rukama malog broja ljudi. Mislimo da je to legitimno i da je to dobro, da nikoga ne sprečava da sa svojom imovinom raspolaže kako god hoće. U svakom slučaju, ukoliko želi da proda, po ovom zakonskom pravu preče kupovine, biće u obavezi da to prvo ponudi državi, ako država to ne želi da uzme, naravno da taj promet neće biti onemogućen. Dakle, ovde se ne urušava na bilo koji način pravo onoga ko posle restitucije postane ponovo vlasnik imovine koja će mu biti vraćena, ali ovo je sa naše tačke gledišta instrument kojim mi štitimo javne interese.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Milićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 63. i član 63. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.)
Zakonsko pravo preče kupovine je pravo svake države da propiše odgovarajućim propisima, a mi smo 60 godina imali u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu, zakonsko pravo preče kupovine države. Ako je seljak hteo da proda parcelu, on je prvo morao da ponudi Zadruzi, državi, ja vam prigovaram što niste za svaki drugi promet to stavili. Što se tiče člana 63. ne ulazim u ovu sadržinu, ali moram da vam skrenem pažnju, gospodine Petroviću, od člana 51. do člana 59. otvara se veliki ambis kao problem i pitanje. Da li ova agencija koju ste planirali može imati status upravne organizacije ili neke organizacije kojoj je povereno vršenje javnih ovlašćenja. Zašto vam skrećem pažnju? Ako uzmete Agenciju za privredne registre, njen krajnji domet jeste evidentiranje. Ova agencija ne evidentira, nego donosi pravosnažna i izvršna rešenja koja se direktno tiču imovine, uz ogradu, pravo svojine nije apsolutno pravo nego relativno pravo. Onda se postavlja pitanje starešine upravne organizacije i čitav niz drugih pitanja, tim pre što ovde imate unutar agencije kao statusno pitanje, imate strukturu koja odgovara privrednom društvu, upravni odbor, direktor. Otvara se veliko pitanje, ove poslove koje ste namenili da radi ova agencija, oni su po svoj definiciji upravna stvar koja može biti u nadležnosti samo državnog organa, a ne kvazi državnog organa. Nije ovo Agencija za lekove, nije ovog Agencija za privredne registre. Ono što pokušavate da definišete kao upravnu stvar jeste upravna stvar i ne može da bude u istom rangu sa onim kvaziupravnim stvarima u drugim agencijama. Tamo je samo evidentiranje. Ovde se ulazi u imovinu. Ovde se dolazi u situaciju i prinudno izvršenje. Nema prinudnog izvršenja kod Agencije za privredne registre. U potpunosti se slažem, vi ste nasledili "agencijomaniju" koja je krenula pre vas i pojedini ministri s pravom prigovaraju da li sa tim velikim brojem agencija i njihovim pravnim statusom mi omogućavamo da država ispunjava svoje funkcije koje su originalno državne.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju je iskorišćeno. Reč ima ministar Dušan Petrović.
Legitimna je ovo diskusija što se tiče prirode institucije koja treba da vrši ovaj posao. Predlagač zakona je pre svega imao u vidu potrebu da kompetentni ljudi budu angažovani da bi ovaj vrlo težak i komplikovan posao mogli da vrše. To je presudilo kada je doneta odluka kako u ovompredlogu zakona da bude institucionalno utvrđen i koncipiran okvir. Što se same suštine ovlašćenja tiče, nemamo po Ustavu problem da na ovaj način zakonom poveravamo i ovu vrstu javnih ovlašćenja, nije uobičajeno, slažem se. Naravno da se radi i o apslutnim pravima i o rešenjima koja će biti osnov za knjiženje prava svojine i za sticanje prava svojine u jednoj atipičnoj situaciji koja će biti iscrpljena kada ovo sve bude završeno. Ovo je predlog. Podsetiću vas da je uvek država tražila nekakav adekvatan način kako da koncipira instituciju koja će se ovim baviti. Kada je bio povraćaj iz zemljišnog fonda i kada su rađene druge stvari, pravljene su različite hibridne tvorevine, komisije gde su ulazile i sudije i upravni organi, različite druge institucije, tako da je u ovom trenutku Vlada smatrala da bez obzira na sve rizike je najcelishodnije da izađe sa ovakvim rešenjem. Držim da će praksa pokazati da je ta odluka ispravna.
Na naslov iznad člana 63. i član 63. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 64. i član 64. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Osnovni razlog principijelne prirode zbog čega smo mi protiv ovakvog zakona i samim tim protiv svih njegovih članova jeste ta pravna sigurnost. Evo, Zakon o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, mi smo bili protiv tog zakona i pokazalo se sad da ono što je agencija dobila na osnovu tog zakona nema skoro nikakav značaj. Gospodine ministre, smi ste rekli da veliki broj zahteva koji je upućen toj agenciji ne ispunjava nikakve uslove za dalje vođenje postupka. Tako će se pokazati da i ovo nije u redu, a jedan od poduslova, rekao bih, zbog čega smo takođe protiv ovakvog zakona jeste, opet ste to vi rekli, a mi znamo da će se to desiti, pašće cena nepokretnosti pre svega poljoprivrednom zemljištu, bez obzira kako i na koji način ćemo ga uzimati. Ovde su neke kolege iznosile – zamena nečeg drugog. Ti mladi ljudi koji ne osećaju šta to znači nisu učestvovali uz stvaranju toga, oni će najviše voleti novac, ali vi nećete moći da sprečite koncentraciju velikih površina poljoprivrednog zemljišta u rukama onih koji danas uzimaju poljoprivredno zemljište. Ma, zasigurno nećete moći jer ko to danas ima novac, ko to ima mogućnost da kupuje to zemljište? Imaju isti oni koji su već u Vojvodini, a možda i u Mačvi pokupovali velike površine i počinju oni da se bave poljoprivredom. Naravno da će imati veliki uticaj na cene poljoprivrednih proizvoda. Sve su to opasnosti koje smo uvideli, uočili i zbog toga ne možemo dati svoj glas za ovakav zakon.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Vlada nije prihvatila amandman koji sam podneo na član 64. Taj amandman je posledica amandmana na neki od prethodnih članova i pošto nisu prihvaćeni oni, kao posledica je neprihvatanje i ovog amandmana. Privodi se ova rasprava kraju i u načelu i u pojedinostima i, nažalost, bez obzira što se dugo čekalo na ovaj zakon, bez obzira što većina stranaka u Srbiji u svom programu se zalaže za donošenje ovog zakona, nije iskorišćena prilika da napravimo zakon od koga će moći da se napravi većina daleko veća nego što je većina koja je formirala Vladu. Nažalost, ovaj zakon će biti nepravedan i bojim se da većina onih koji traži imovinu neće biti zadovoljna ni jednim od rešenja, tako da ovaj zakon, umesto da otkloni jednu nepravdu, što je bila njegova obaveza, će napraviti samo nove nepravde. Vreme će pokazati, ali je očigledno da će zakon biti teško primenljiv, da će trebati užasno mnogo vremena da se realizuju procedure. Biće ga teško menjati, a samo će stvoriti nove nezadovoljne ljude i stvoriće nove probleme. Poslednja stvar koja je trebala kod ovakvog zakona su novi problemi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
U članu 64, po mišljenju SRS, imamo jednu proceduru koja je neprimerena jednoj modernoj, efikasnoj administraciji za koju se zvanično Vlada zalaže. Imate zakon o prijavljivanju i evidentiranju iz 2005. godine. Imate jedno 40% prijava, od nekih 150.000 zahteva koje je po tom zakonu do sada toj instituciji dostavljeno, koje su potpune i koje imaju valjanu dokumentaciju. Ne vidimo razlog da ta institucija koja je 2005. godine oformljena, ta ista dokumenta da vrati podnosiocima umesto da se sva ta dokumenta koja su potpuno valjana, po kojima mogu neki postupci da se započnu u relativno kratkom roku, samo ne proslede budućoj agenciji za restituciju i da se na taj način ubrza sam postupak. Znate, ovako stičemo utisak da je to preveliko administriranje koje je i te kako prisutno u našoj državi. To je jedna neefikasna administracija na koju smo svi kivni i na ovaj način podstičemo, umesto da uređujemo, da uprošćavamo postupke procedure. Ne kažem da je iz zle namere, ali mislim da predlagač nije uzeo u obzir i zahvaljujući tome imaćemo i ovaj rok koji je predložen, sasvim sigurno krajnje problematičan i moraće da se menja zahvaljujući ovoj proceduri i ovom propustu u ovom članu zakona. Hvala.
Na naslov iznad član 65. i član 65. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Zoran Krasić i zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Zoran Šami, Milan Lapčević, Radojko Obradović, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Zahvaljujem gospođo predsedavujuća. Poslanici DSS vrloretko pišu amandmane kojima predlažu da se neki članovi brišu, ali ovde nije bilo drugog rešenja. Naslov iznad člana 65. kaže – primena zakona na teritoriji AP Kosovo i Metohija, a onda u samom članu 65. piše – primena ovog zakona na teritoriji AP Kosovo i Metohija urediće se po prestanku funkcionisanja međunarodne uprave u uspostavljanju u skladu sa Rezolucijom iz 1244 Saveta bezbednosti UN. Nama je apsolutno ne prihvatljivo da ovakav jedan član postoji u bilo kojem našem zakonu, pa i ovom. Ne zavisno od svega o čemu smo pričali do sada, ovaj član ne treba da stoji u ovom zakonu. Da li je AP KiM sastavni deo Srbije? Jeste. Prema tome, nema spora. Da li ova skupština donosi zakone za celokupnu teritoriju države Srbije? Donosi. Da li ti zakoni u ovom trenutku mogu da se primene u ovom trenutku na KiM, to je drugo pitanje. Navešću vam mnogo zakona koje je ova skupština donela a koji se u ovom trenutku ne mogu primeniti na teritoriji KiM. Na primer, Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima. Ne možemo ga primeniti na KiM jer nemamo tamo našu policiju. Ali, to ne znači da onda ovakve članove treba unositi u zakon. Da stvar bude komplikovanija, ja sam zapravo ubeđen da se ovaj ili neki sličan zakon može i dan-danas primeniti na teritoriji KiM. Zašto? Ako država vraća zemljište nekom Srbinu, Albancu ili nekom stranom državljaninu, na primer Crnogorcu ili Turčinu, zašto ne bi to moglo? Mislite da to u svetu niko ne bi prihvatio? Kako da ne bi. Prema tome, iz krajnje principijelnih razloga, iz krajnje državnih razloga, ovaj član je štetan. On zapravo kaže da nas teritorija KiM baš preterano i ne interesuje. To kazuje postojanje jednog ovakvog člana. Ja vas molim, nezavisno na sva naša nerazumevanja u vezi sa konceptom ovog zakona, ovaj član svakako izbrišite iz njega. Na kraju, dozvolite mi samo još par rečenica. Mi smo rekli šta smo rekli i ja ostajem pri tvrdnji, što se mene lično tiče i poslanika DSS, da je ovo jedan loš i licemeran zakon, da je propuštena šansa da se prihvati jedan veći broj amandmana. Vi ste danas imali situaciju da vam je šest različitih političkih stranaka predlagalo praktično isti amandman, iz potpuno različitih stranaka, potpuno različite političke opcije. I to ste odbili. Odbili ste 238 od 241 amandmana. Doduše, prihvatili ste dva amandmana LDP, verovatno kao nagradu što će da vam pomognu da skupite skupštinsku većinu da ovo i ovakvo čudo izglasate. Verujem da, kao i neki drugi zakoni, i ovaj zakon, nažalost, neće biti dugog veka i moraće da se menja, jer njime niko nije zadovoljan. Niti će biti zadovoljni oni kojima imovinu valja vratiti, a tvrdim da ovim nisu dovoljno zaštićeni ni interesi države u celom tom poslu. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Da ne citiram ovo što je gospodin Šami rekao povodom teksta ovog člana 65, nama Ustav Republike Srbije zabranjuje da ovakav tekst stavljamo u bilo koji član bilo kog zakona. Odmah da se razumemo. Prvo, gospodine Petroviću, primena ovog zakona na teritoriji, da li se odnosi na ljude ili na nepokretnost? Razmislite. Kažete - urediće se, znači, tek će da se propiše pošto prestane funkcionisanje po Rezoluciji 1244. Civilni deo ga nema, od vojnog dela prerastao je u NATO, ima 5.200 vojnika, EU i te kako prisutna. Zašto se diskriminiše teritorija i ljudi na toj teritoriji? Gospodine Petroviću, malo pre ste napravili jednu teorijsku grešku. Pravo na život je apsolutno pravo, a pravo svojine je relativno, zato što omogućava da se zakonima uvode neka ograničenja ili da se reguliše način korišćenja. Način korišćenja prava na život se ničim ne može urediti, za razliku od svojine, koja može da se uredi. Ali, prihvatam vašu grešku i ubedite EU da je pravo svojine svih građana koji žive na teritoriji AP KiM apsolutno pravo. Evo, ja vas podražavam, ubedite ih da je apsolutno pravo pravo svojine svih građana koji žive na teritoriji AP KiM. Nema od toga ništa. Prihvatite ove amandmane na član 65, pa makar da sačuvamo, ako je moguće, malo obraza, i kao narod i kao država.
Reč ima ministar, Dušan Petrović.
Ovo je teorijsko pravno pitanje. Svojina je pravo koje dejstvuje prema svima i zbog toga je u teoriji imovinskog prava, apsolutnog prava, obligacionih prava u sadejstvu između onih koji učestvuju u obligacionom odnosu pa su ta prava relativna prava. Ali, da sad ne zamaramo ljude kojima pravo nije struka. Jer, to je jedna stvar za debatu među ljudima koji se nalaze u ovom poslu. Ovde je bilo vrlo važno zaštititi interese ljudi na KiM, kao što smo i ovde debatovali oko dužine različitih rokova i tu ste u potpunosti u pravu u jednoj drugoj stvari, da postoje prekluzivni rokovi ovde koji isto tako znače da se gube prava da se dođe do onog što ovaj zakon omogućava. Postoje vrlo ozbiljne i velike teškoće, iz opštepoznatih razloga da se oni koji bi potraživali ovakva prava na KiM uključe u ovu proceduru pod istim okolnostima kao i drugi građani Srbije. Vrlo je važno i bitno da ovu proceduru napravimo što je brže moguće, iako smo svesni da ćemo imati mnogo teškoća, tako da je to jedan od razloga zbog čega je Vlada stavila ovakvu odredbu. Naravno, dragocene su sve ove primedbe koje ste stavili.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je dva minuta i 30 sekundi.
Ova odredba je zaista suvišna. Pitanje prekluzije kod rokova i održavanja rokova i straha da će neki naši državljani koji žive na teritoriji KiM izgubiti određena prava zbog proteka roka po ovom zakonu da se to mora obezbediti posebnim članovima je bez osnova. Naime, rok prema odredbama, koliko sam ja čitao Predlog zakona, se održava samim podnetim zahtevom. Ako je on nepotpun, nedovoljan ili određeni dokazi mogu lakše da se pribave po službenoj dužnosti od strane agencije, to će ona učiniti. Dovoljno je, dakle, podneti zahtev, učiniti ga verovatnim u odnosu na pravo i rok je održan. To može učiniti bilo ko, pa i ljudi koji stanuju na teritoriji KiM. Jednostavno, ovo nije argument. Sam ovaj član zakon implicira našu obavezu da u svakom propisu koji se tiče određenih prava i obaveza građana Srbije kod kojih postoje određeni prekluzivni rokovi da se ovakva odredba u svim zakonima mora i naći, jer ne mogu jednu vrstu prava ili obaveze koju građani stiču ili prisvajaju stavljati ispred prava i obaveza drugih koji se na osnovu drugih zakona daju. Što se tiče celog ovog zakona, pošto zaključujemo raspravu, on je zaista, kao što su rekli i moji prethodnici, neprihvatljiv, zato što umesto da spoji korisno, praktično i pravično, on je sve to razdvojio. Niti tu postoje novčane nadoknade, kada je reč o restituciji, one ne postoje, zahvaljujući formuli iz člana 30, 31. potpuno je uništena, niti postoje realne restitucije, jer ona trpi izuzetno velika ograničenja. Dakle, šta god da se ovde primeni, u ovom propisu, to je smandrljano, skraćeno, striženo, svedeno na jednu meru koja apsolutno ne dozvoljava mogućnost za ozbiljnu restituciju. Pitanje eventualne izmene ovog zakona, kasnije, kroz dejstvo, kroz praksu, postaviće se kao izuzetno teško, upravo zbog komunikacije sa Evropskom komisijom. Vi to vrlo dobro znate. Ovo se nameće kao dvostruka omča oko vrata, kako onima koji treba da se obeštete, tako i građanima Srbija koji, bez obzira koji je iznos u pitanju koji vi predviđate, će ovu obavezu doživeti kao izuzetno tešku zato što niste dokazali predlaganjem zakona niti njegovom odbranom da je momenat kada u državi građani stupaju na scenu da svojim parama iz džepa daju novac za restituciju, da je to bio pravi momenat kada je to neophodno. Hvala vam. Na član 65. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika, poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Vlada je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 65. dodaju naziv člana i član 65a. Da li neko želi reč? Reč ima ministar Dušan Petrović.
Hvala najlepše. Ja ću iskoristiti i ovu priliku da vrlo kratko se zahvalim svima na ovoj današnjoj debati, o teškom predmetu se ovde radi i to pokazuje i diskusija koja je bila sve vreme, u raspravi u načelu i danas. Zahvaljujem se u ime Vlade na svim argumentima i onima koji su kritikovali i oni koji su oštro kritikovali ovaj zakon, odnosno njegov predlog, naravno i onima koji će ga podržati. Ovo je kako god bilo jedan istorijski momenat i trenutak zato što bili više ili manje zadovoljni, ili nezadovoljni rešenjem, ili bili potpuno protiv zakona kao što su neki poslanici poslaničkih grupa ovde, mislim da je država Srbija pokazala spremnost da napravi jedan hrabar potez da bi ušla u razrešenje, jedan od najtežih moralnih, političkih, imovinskih i svakakvih drugih tema. Nijednoj zemlji ova stvar nije mogla da bude lako završena. Mi smo imali svojih nevolja koje niko drugi nije imao, pa smo sačekali nažalost 2011. godinu da izađemo sa jednim predlogom. Vlada nije ni očekivala da ova stvar može blagonaklonije biti dočekana ni ovde u parlamentu, niti u javnosti, ali se nije uplašila, kao što se ne plaši ni drugih stvari. I neke druge teške istorijske teme koje niti su počele za vreme ove vlade, niti u ovoj deceniji, došle su na svoje vrlo ozbiljne odluke baš u ovom vremenu i ko je spreman da prihvati mandat građana da u njihovo ime donosi odluke mora da bude spreman i na ovakve odluke. Zbog toga mislim da je dobro što smo sa ovakvim korakom istupili. Nije ovo stvar EU, niti Evropske komisije, niti bilo čega. Ovo je trenutak da ponudimo rešenje jednog veoma teškog problema. Na samom kraju želim da kažem da prihvatam amandman koji je na član 5. sa ispravkom podneo narodni poslanik Srđan Miković. Taj tekst ste dobili. Želim da vam se svima zahvalim na velikom broju amandmana i jednoj energiji koja i onda kada je protiv ovog predloga u svakom slučaju je bila na visokom nivou. Nadam se u ime Vlade Republike Srbije i želim da građani Srbije razrešimo svi zajedno jednu vrlo komplikovanu i tešku jednačinu i držim da će posle donošenja i stupanja na snagu ovog zakona jedna istorijska nevolja manje biti u našem narodu. Hvala.
Amandman sa ispravkom koji su podneli Nataša Vučković i Srđan Miković na član 17, ispravku samu. Podrazumeva se da i Vlada treba da se izjasni. Izvolite, ministar Dušan Petrović.
Hvala potpredsednice. Prihvatamo ovako ispravljen amandman.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana66. i član 66. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovo je poslednji podneti amandman u pretresu u pojedinostima. Pre nego što zaključim pretres Predloga zakona u pojedinostima, želim za učešće na ovoj dvanaestočasovnoj sednici da se zahvalim svim narodnim poslanicima, zaposlenima u službi Narodne skupštine, drugim zaposlenima u Narodnoj skupštini, ekipi RTS koja je sa nama radila i da vam uz zaključivanje pretresa Predloga zakona u pojedinostima poželim prvi jesenji vikend ugodan i lep nakon ovog dvanaestočasovnog radnog dana prvog jesenjeg. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Da ponovim na osnovu člana 90. informacije koje su već date. Četrnaesto vanredno zasedanje koje je bilo zakazano za 26. septembar u 17,00 časova, sa dve tačke dnevnog reda, pomereno je u satnici na 10,00 časova u ponedeljak 26. septembra. O danu za glasanje, kako za Jedanaesto, Dvanaesto i Trinaesto vanredno zasedanje bićete blagovremeno i naknadno obavešteni. Nadam se da ćemo tim danom za glasanje zajedno obaviti još jedan veliki posao u Srbiji. Hvala.