Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 76. narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u elektronskom sistemu za glasanje, molim narodne poslanike da svoje identifikacione kartice stave u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je 86 narodna poslanika ubacilo svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice i da je još jedan određen broj narodnih poslanika prisutan u sali za sednice Narodne skupštine. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: predsednica Narodne skupštine, Slavica Đukić-Dejanović, narodni poslanici: Momo Čolaković, Siniša Stamenković, Esad Džudžević, Vitomir Mihajlovići Zoran Nikolić. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici prisustvuju, kao predstavnici predlagača: Božidar Đelić, potpredsednik Vlade, Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu i energetiku, Dragan Šutanovac, ministar odbrane, Nebojša Ćirić, ministar ekonomije i regionalnog razvoja, Oliver Dulić, ministar životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja. Takođe, pored predstavnika predlagača, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala je da sednici prisustvuju i: Miodrag Miljković, državni sekretar u Ministarstvu za infrastrukturu i energetiku, Tanja Miščević, državna sekretarka u Ministarstvu odbrane, Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Branislav Zec, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Pavle Galić, Dragan Jovanović i Radoslav Tomašević, pomoćnici ministra za infrastrukturu i energetiku, Milan Josipović i Ljiljana Džuver, pomoćnici ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Nebojša Pokimica, pomoćnik ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, Nebojša Starčević i Aleksandra Potparević, iz Direktorata civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije, Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, pukovnik Predrag Kraljević, zastupnik načelnika Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane, Jasmina Roskić, načelnica u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Dejan Dabetić, viši savetnik u Ministarstvu finansija i Jadranka Bubalo, savetnica u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 10 do 19 dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata po tačkama 10 do 19 dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspodeljuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova pojedine poslaničke grupe i to tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe, imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika, pošto nas odredba Poslovnika Narodne skupštine obavezuje da to učinimo, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika, a pre otvaranja pretresa tačke koja je na dnevnom redu. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Dejan Mirović, poslaničku grupu SRS. Ukoliko još neka poslanička grupa želi da ovlasti nekog od svojih predstavnika, molim vas da nas o tome obavestite, da bi mogli da informišemo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 170. i shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Međunarodne konvencije o pomorskim privilegijama i hipotekama, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom prevozu lako kvarljivih namirnica i specijalnim sredstvima za njihov prevoz, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade države Kuvajt, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Jermenije, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske o saradnji u oblasti odbrane i statusu njihovih snaga, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Crne Gore o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indonezije o podsticanju i uzajamnoj zaštiti ulaganja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara BiH o privremenom zapošljavanju državljana Republike Srbije u Bosni i Hercegovini i državljana Bosne i Hercegovine u Republici Srbiji i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti zaštite životne sredine. Pre nego što pitam predstavnika predlagača, ministra Milutina Mrkonjića da li želi reč, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam narodne poslanike da ćemo danas raditi tačku dnevnog reda jedinstveni pretres po tačkama od 10 do 19, koja je upravo otvorena. Kada završimo jedinstveni pretres o ovih devet tačaka dnevnog reda, biće određena uobičajena pauza u trajanju od jednog sata i u popodnevnom delu sednice, posle pauze, radićemo pretres u pojedinostima na Predlog zakona o rehabilitaciji, i to, ukoliko bude potrebno, i posle 18.00 časova, a do završetka pretresa u pojedinostima, odnosno rasprave o amandmanima na Predlog zakona o rehabilitaciji. Izvinjavam se, pauza će biti data nakon što budemo uradili i tačku 20. Reč ima ministar, Milutin Mrkonjić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, ukratko ću da referišem prva četiri zakona. Zakon o potvrđivanju Međunarodne konvencije o pomorskim privilegijama i hipotekama usvojen je 1993. godine. Usvajanje Međunarodne konvencije o pomorskim privilegijama i hipotekama rezultat je potrebe za ostvarivanjem unifikacije u materiji pomorskih hipoteka i privilegija na međunarodnom nivou. Osnovni cilj konvencije je poboljšanje uslova pod kojima se odobravaju krediti za nabavku brodova, i to uvođenjem sistema koji će omogućiti najadekvatniju zaštitu hipotekarnih poverioca. Konvencija pravi razliku između dva režima pomorskih privilegija, i to: predhipotekarnih privilegija, koje se namiruju pre hipoteke i posthipotekarnih privilegija. U odnosu na posthipotekarne privilegije, konvencija usvaja opšteprihvaćeno načelo da one nastavljaju na osnovu zakona, u trenutku nastanka samog potraživanja. Takođe, konvencija usvaja načelo da privilegije prati brod, u bilo čije ruke da je brod prešao. Zakon pod rednim brojem 11 o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom prevozu lako kvarljivih namirnica i specijalnih sredstava za njihov prevoz. Sporazumom o međunarodnom prevozu lako kvarljivih namirnica i specijalnim sredstvima za njihov prevoz sačinjen je 1. septembra 1970. godine u Ženevi, objavljen je u "Službenom glasniku SFRJ", broj 50/76. U okviru UNICEF-a postoji radna grupa za drumski transport Ekonomske komisije za Evropu čiji je zadatak da unapređuje i poboljšava međunarodni drumski transport putnika i tereta u smislu povećanja bezbednosti, odnosno formulisanja uredbi koje regulišu izvesno pitanje rada u međunarodnom drumskom transportu, kao i mere za njihovo poštovanje. Radna grupa za transport lako kvarljivih namirnica, Komiteta za unutrašnji transport Ekonomske komisije za Evropu UNEC izradila je izmene sporazuma i njegovih priloga, koje predlagač ovom prilikom u formi nacrta zakona predlaže, a čime se izjednačavaju uslovi koji moraju biti ispunjeni prilikom obavljanja međunarodnog prevoza lako kvarljivih namirnica. Treći zakon, to je pod rednim brojem 12 – Sporazum o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Kuvajt, potpisali su prilikom posete predsednika Republike Srbije Državi Kuvajt, 10 aprila 2011. godine. Gospodin Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova u Vladi Republike Srbije, i Mohamed Albusari, ministar za komunikacije i državni ministar za pitanja nacionalne skupštine. Zaključivanje Sporazuma o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Države Kuvajt predstavlja korak napred u odnosima dve zemlje, obzirom da je u pitanju moderan sporazum usklađen sa savremenim tendencijama u međunarodnom civilnom vazduhoplovstvu, kojim se u celini uređuju odnosi u oblasti vazdušnog saobraćaja između Republike Srbije i Države Kuvajt i promovišu i ispunjavaju visoki međunarodni standardi. Takođe, ovaj sporazum stvara šire mogućnosti i predstavlja čvrst temelj dugoročne uspešne saradnje, kako za prevoznike strane ugovornica, tako i za druge objekte i subjekte u ukupnim privrednim kretanjima između Republike Srbije i Države Kuvajt. Država Kuvajt spada u grupu država koje su usvojile politiku otvorenog neba u bilateralnim odnosima u oblasti vazdušnog saobraćaja. Četvrti zakon – Sporazum o vazdušnom saobraćaju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Jermenije, potpisan u Beogradu 4. aprila 2011. godine. Zaključivanjem Sporazuma potvrđuje se dugoročni pravni osnov za obavljanje direktnog vazdušnog saobraćaja između dve države i povezivanje tog saobraćaja sa saobraćajem za druge destinacije. Sporazum je usklađen sa savremenim tendencijama u regulisanju odnosa u međunarodnom saobraćaju i pojedinačni elementi sporazuma su prava avio prevoznika upogledu obavljanja vazdušnog saobraćaja, uslovi pod kojima se takva prava mogu koristiti, što uključuje i uslove za određivanje avio prevoznika i uslova za izdavanje odobrenja i njihovu obustavu ili povlačenje, standarda vazduhoplovne bezbednosti i obezbeđivanje u vazduhoplovstvu, obaveze primene zakona i propisa, uslova za međusobno priznanje dozvola i uverenja, osnovnih principa na kojima se zasniva obavljanje vazdušnog saobraćaja i uslova pod kojima avio prevoznici jedne strane obavljaju komercijalne aktivnosti na teritoriji druge strane, otvaranje predstavništva, prodaja dokumenata, konverzija, itd. Hvala najlepše.
Da li žele reč izvestioci nadležni odbora? Ne. Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč, izvolite.
Dame i gospodo, radi se o devet predloga zakona, uglavnom o konvencijama i ratifikacijama sporazuma. Smatramo da u tom smislu su povezane neke teme koje i samo izlaganje ministra danas nam govori da se teško povezuju, jer on je govorio o prva četiri zakona. Međutim, ovde imamo i neke zakone koji su povezani sa nekim drugim ministarstvima i ne vidimo razloga zašto i drugi ministri nisu, kao gospodin Mrkonjić, došli ovde i pokazali jednu vrstu uvažavanja prema Narodnoj skupštini, jer smatramo da bi bilo dosta reči o ovom sporazumu u odbrani sa Francuskom koji je ipak, priznaćete, malo neuobičajen u ovoj situaciji koju imamo u našoj južnoj pokrajini i jednoj vrsti napetosti koja je generisana i od strane upravo te države sa kojom treba da se potpiše Sporazum o saradnji u bezbedonosnoj strukturi, tj. u vojnoj oblasti, a to je Francuska. Smatramo da su ova prva četiri zakona povezana i smatramo da je, posebno sa naše tačke gledišta, sa tačke jedne partije koja je apsolutno protiv ulaska u EU, ne samo zbog toga što se radi o političkim razlozima, nego i o ekonomskim, pravnim i svim drugim, vrlo je interesantno da u proceduri imamo jedan zakon koji potvrđuje, kao što je ministar rekao, Konvenciju iz 1993. godine. Mi u tom smislu, tj. ekonomski tim SRS je pokušao da dođe do svrhe tog sporazuma, da vidi šta on konkretno može da znači, kakva je njegova primenljivost u sadašnjim okolnostima u Republici Srbiji. Posle analize ovog predloga zakona u vezi konvencije smatramo da se on može povezati sa Zakonom o pomorskoj plovidbi, može se povezati sa upitnikom EU, gde vidimo da u jednom delu, tačnije u naslovu Međunarodne organizacije i konvencije, na strani 157 se pominje upravo pomorski saobraćaj. Prateći izlaganje predstavnika vlasti u vezi Zakona o pomorskoj plovidbi, koji mislimo da je konkretno povezan sa ovom konvencijom, došli smo do zaključka da ne može biti reči o ničem drugom već o jednoj činjenici da Srbija pokušava da privuče upisivanje stranih brodova u upisnik, tzv. registar gde bi se moglo na taj način doći do nekakve pomorske flote. Mislimo da je to osnovna svrha ratifikovanja, pored ove koju je pomenuo ministar, ove konvencije. Međutim, činjenica je da, ne možemo bežati od toga, da jednostavno posle 2006. godine Srbija je izgubila izlaz na more, tj. izgubili smo negde oko 200 kilometara morske obale i to je činjenica koja pokazuje da se radi trenutno o jednom zakonu koji je neprimenljiv i da se radi o zakonu koji bi mogao da bude mnogo više adekvatan za jednu državu koja ima izlaz na more, koja ima pomorsku flotu. Naravno, vi ćete reći da postoje države koje iako nemaju izlaz na more, poput Austrije, imaju pomorsku flotu. To je tačno, znamo i mi da Austrija ima, ako se ne varam flotu od sedam brodova. Međutim, oni su u mnogo boljem položaju od nas i ne vidimo činjenicu da će Srbija moći u dogledno vreme da kupuje brodove i da stvara pomorsku flotu. U tom smislu, ponovo dolazimo do onoga što smatramo da je svrha i Zakona o pomorskoj plovidbi, a to je privlačenje upisivanja u upisnik stranih brodovlasnika. Međutim, to će vrlo teško ići, mislim da je to i vama jasno, ne samo zbog nezavidnog ekonomskog položaja u koji nas je dovela upravo EU, već i zbog činjenice da mnogo jače zemlje, zemlje koje imaju najveće trgovačke flote u svetu su u krizi, a vi sigurno znate, to je opštepoznat primer da se radi pre svega o zemlji koja je u našem regionu, a to je Grčka. Sigurno znate ministre da Grčka ima jednu od najvećih trgovačkih flota u svetu, da imaju oko 2.500 trgovačkih brodova, da imaju dugu i jaku tradiciju i da imaju jedan ozbiljan deo tržišta u ovoj oblasti. Međutim, upravo zbog ispunjavanja nekih standarda u drugim oblastima, pre svega u finansijskoj sferi, u sferi ispunjavanja standarda EU, Grčka je došla danas u poziciju da ni ogromni prihodi od trgovačke flote tj. o onome što je iza ovog predloga ratifikacije tj. povećanja prihoda od trgovačke flote i naravno turizma nemaju mogućnost da izbegnu bankrot koji je proglašen posle smene Vlade Papandreua. Dakle, radi se ipak o jednoj činjenici da, ne sporim vaše dobre namere u pogledu ratifikacije ovog zakona, ali mi smatramo da je on jednostavno ne primenjiv i da Srbija nema ni sredstava ni mogućnosti, upravo, zbog tog evropskog puta koji je tako jaku pomorsku silu, kao što je Grčka, doveo u položaj da ni ogromni prihodi, vi sigurno znate da od jednog trgovačkog broda se može zaraditi 8-10 miliona dolara godišnje. Došli su u poziciju da su na grani bankrota i upravo zbog dugovanja prema dvema najvažnijim članicama EU, prema Nemačkoj i Francuskoj, a vi sigurno znate da oni njima duguju 50 milijardi dolara kredita i da je to u osnovi ovog bankrota. Takođe, da se radi o jednom neostvarivom Predlogu zakona nama pokazuju i drugi podaci, pokazuju nam podaci koji su povezani sa jednim drugim tzv. evropskim zakonom koji se ovde primenjuje kao maltene Sveto pismo, a to je Zakon o kontroli državne pomoći koji će konkretno dovesti do urušavanja naše industrije, brodogradilišta i to možemo navesti ponovo kao u primeru Grčke, možemo navesti i primer Hrvatske. Hrvatska koja upravo u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju u tom procesu imala uslov da primenjuje taj zakon o kontroli državne pomoći koji je doveo konkretno, a vi to sigurno znate, to je vaša nadležnost i materija koju reguliše ova konvencija i ovaj zakon o pomorskoj plovidbi, koji su povezani, je doveo do toga da Hrvatska koja je nekada imala nekoliko brodogradilišta, koja su bila poznata u svetu, danas je na ivici bankrota i koliko mi znamo samo ovo brodogradilište u Puli ima mogućnosti da koliko toliko normalno radi, dok u Rijeci i drugim gradovima je to faktički katastrofa i upravo zbog standarda koji se primenjuju od strane EU. Daću vam još jedan primer koji pokazuje da je zakon nerealan i da ne neće moći i pored vaše verovatno dobre namere da dovede do napretka u ovoj oblasti industrije, a to je sigurno znate, najpoznatije brodogradilište u Evropi, a to je ono u Gdnjasku u Poljskoj koje je upravo zbog tih standarda EU u vezi zakona o kontroli državne pomoći, došlo na ivicu bankrota i na ivicu potpunog gašenja, međutim, zbog političkog razloga, zbog neke povezanosti sa prošlošću, sa nekim pokretima poput solidarnosti, nije ugašeno. Ali upravo zbog prekidanja subvencija, zbog tih standarda EU i u toj zemlji je brodogradilište faktički na korak do uništenja. Dakle, smatramo da jednostavno nije realno da se stvori pomorska flota u ovom trenutku u kome se nalazi Republika Srbija, nije realno da se pokrene naša industrija u brodogradnji i to je činjenica koja nam pokazuje da je zakon koji treba da potvrdi ovu konvenciju neprimenjiv. Daću vam još jedan primer koji potvrđuje naš stav i koji potvrđuje stav SRS da je EU kao ekonomski projekat loša za zemlje istočne Evrope, loša za zemlje zapadnog Balkana, a vi to sigurno znate kao neko ko je dugo radio u privredi, "Jugookeanija" iz Kotora. Vi znate da iako Crna Gora ima već dobijenu kandidaturu oni faktički ne mogu da pokrenu svoju privredu i stanje je sve gore i gore, ne samo zbog kombinata aluminijuma već i zbog trgovačke flote koja je nekada imala, u onoj staroj Jugoslaviji, negde oko 25 brodova, a sada se to svelo na osam, od tih osam brodova čak četiri su faktički zaplenjena zbog dugovanja. Dakle, kandidatura nam neće doneti ništa ni u ovoj sferi i u ovoj materiji koju reguliše ova konvencija koja treba da se potvrdi u ovom parlamentu. Dakle, radi se o nekim podacima koji nemaju nikakve veze sa nekom političkom ostrašćenošću već jednostavno o podacima koji nam govore da unifikacija ili dobra namera koja možda postoji u ministarstvu neće biti dovoljna zbog jednog opšte konteksta koji postoji i koji se svodi na dogmu da EU nema alternativu. U ovoj oblasti gde treba da se ratifikuje ova konvencija o pomorskoj plovidbi mi nemamo nikakve šanse upravo zbog standarda EU koji su faktički doveli i ponovo ću ponoviti ta četiri primera, Grčku koja je imala najveću trgovačku flotu na ivicu bankrota, uništili su hrvatska brodogradilišta, uništili su i pomorsku flotu u Crnoj Gori. Dakle, to su činjenice i to su činjenice koje nam govore da je ova ratifikacija faktički neprimenjiva iako se pominje u upitniku EU, iako je povezana sa Zakonom o pomorskoj plovidbi jer jednostavno standardi EU, i to ćemo ponovo ponoviti, su loši za Republiku Srbiju u svim oblastima privrede tako i u ovoj oblasti. Pored ove ratifikacije, naravno za nas je vrlo interesantno i ovaj sporazum o vazdušnom saobraćaju sa Jermenijom i smatramo i tu vas podržavamo da treba razvijati dobre odnose sa tom zemljom. Ne samo zbog istorijskih i kulturnih veza koje postoje već i zbog jedne vrste ekonomske, kulturne i svake druge saradnje. Međutim, proučavajući ovaj sporazum došli smo do jedne fusnote, jednog dela sporazuma gde se on poziva, tačnije on se stavlja u okvir jednog sporazuma, kolokvijalno nazvanog, sporazuma o otvorenom nebu sa evropskom zajednicom, današnjom EU iz 2006. godine. Što se tiče pravnog dela tog sporazuma u nekom opštem smislu nema ništa sporno jer se tu ne priznaje legitimitet kvazi države Kosovo, međutim, naravno posle dve godine i za vreme potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju EU, tačnije 22 države EU su potpuno primenile drugi metod i priznale su preko više jednostranih priznanja, znači više od dve trećine država je priznalo tzv. Kosovo, dakle, samo u dve godine je EU, evropska zajednica je promenila princip potpisivanja ugovora, princip tumačenja tog ugovora. Međutim ono što je bitno za ovu temu i što je za nas uznemirujuće i opet pokazuje da je ispravna naša ekonomska politika, da je EU loša u ekonomskom i u svakom drugom smislu za Srbiju, jeste pozivanje na taj Sporazum o otvorenom nebu. Zašto i vi to sigurno znate i to je govorio i bivši ministar u vašoj oblasti, radi se o tome da taj Sporazum o otvorenom nebu na koji se poziva ovaj sporazum sa Jermenijom, ograničava mogućnosti daljeg napretka našeg avio prevoznika, da budem konkretan spašavanje avio prevoznika od bankrota u koji ga guraju između ostalog i standardi EU. O čemu se konkretno radi? Vi sigurno znate, to je javni podatak, to nije nikakva tajna da je 2007. godinebila podneta jedna ozbiljna, najbolja i u tom trenutku prihvatljiva ponuda od strane "Areo flota" za kupovinu JAT, gde bi se obnovila flota, gde bi ostali svi zaposleni i gde bi se ušlo u sistem jednog avio prevoznika koji je više nego perspektivan i ima mnogo mogućnosti da se razvijaju linije prema svim delovima sveta. Šta se desilo i to nije nikakva tajna, to je bivši ministar ovde govorio i izneto je u javnosti. Upravo zbog poštovanja tog sporazuma, pod navodnicima, o otvorenom nebu sa evropskom zajednicom, današnjom EU, mi smo došli u poziciju da jednostavno Evropska komisija izvrši pritisak i pre potpisivanja sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i da Republika Srbija u tom trenutku odustane od jedinog spasa za nacionalnog avio prevoznika. To je činjenica koja nam govori da se svaki sporazum sa EU uključujući i ovaj sporazum o otvorenom nebu, uključujući Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i uključujući Ugovor o pristupanju, je samo loš u ekonomskom smislu za Republiku Srbiju konkretno umesto da je danas srpski avio prevoznik u saradnji u kooperaciji sa jednom takvom moćnom firmom kao što je "Aero flota", mi imamo danas činjenicu da srpski avio prevoznik mora da uzima kredite za spašavanje od bankrota i gle čuda, od koga, od Evropske banke za obnovu i razvoj. To vam govori o pravim namerama EU prema Republici Srbiji, a to je dovođenje na granicu bankrota u svim oblastima, u pomorskoj plovidbi, u vazdušnom saobraćaju i u industriji uopšte. Dakle, radi se o jednom uznemirujućem podatku. To smo primetili u sporazumu sa Jermenijom. Iako smo za saradnju sa tom zemljom, smatramo da će taj sporazum biti samo u kontekstu jednog opšteg sporazuma o otvorenom nebu, uslovljen. Njegova primenjivost će, ne kao prethodni sporazum o kojem sam pričao, tj. konvencija, biti ne potpuno neprimenjiva, ali uslovna. To su činjenice od kojih se ne može pobeći i koje govore da jednostavno sve te ratifikacije su uslovljen dogmom da EU nema alternativu koja je više nego štetna za nas u ekonomskom smislu. Žao nam je što ministar odbrane ovde nije i žao nam je što nismo čuli njegove argumente za ovaj sporazum sa Francuskom u sferi odbrane za koji takođe mislimo da je više nego ne samo neprimenjiv kao ova dva sporazuma i ratifikacije o kojima smo govorili, već je i štetan u svakom smislu. Mi ćemo vam dati nekoliko konkretnih primera koji pokazuju da je ovaj sporazum štetan i da neće doneti poboljšanje bezbedonosne i vojne situacije u Srbiji. Da je ministar ovde, izneo bi argument da ista ta Francuska sarađuje sa Rusijom i da se jednostavno kupuju nosači aviona. To je činjenica, međutim možemo da vam damo drugi primer koji pokazuje da saradnja između jedne tako moćne zemlje kao što je Francuska u sferi odbrane i jedne zemlje kao što smo mi, koja ima ozbiljne probleme ne samo zbog okupacije 15% teritorije već i zbog činjenice da je ovaj bezbedonosni sektor upravljen kao samo jednom vektoru, tj. ka NATO, što je i normalno kada se pogleda da je Srbiji cilj da pristupi EU i da prihvati Lisabonski ugovor koji je jedna vrsta ustava EU, gde se u članu 42. doslovno kaže da Srbija tj. svaka država članica mora da usaglašava svoju politiku sa politikom NATO pakta u ovoj sferi. Dakle, radi se o činjenicama od kojih se ne može bežati sa nekim frazama da smo mi kao neutralni, već članstvo u EU je povezano i sa članstvo u NATO paktu. Šta hoćemo da navedemo kao primer? Aktuelan primer je primer Libije. Sigurno znate da, pored toga što im je Ruska Federacija otpisala četiri milijarde dolara dugova u vojnoj industriji, oni su pokušali posle 2008. godine da potpišu sporazum sa Francuskom sa kojom se ovde stvara jedna vrsta vojne saradnje i pokušali su da naprave nekoliko ugovora u redu veličina 10 milijardi dolara upravo u vojnoj industriji ili, što se tiče ovog sporazuma, oblasti o kojoj govori ovaj sporazum. Znate kako se sve to završilo, da ne navodim opšte poznate, sumorne i monstruozne detalje. Radi se o činjenici koja svakoj normalnoj i ozbiljnoj vlasti govori da sa takvim partnerima, kao što je Francuska ili EU, u opštem smislu, najblaže rečeno, treba biti oprezan. Mislimo da je zato ovaj sporazum, ne samo zbog toga što se radi o činjenici da se zaključuje sporazum sa jednom zemljom koja učestvuje u jednom kvazi pravnom i nasilničkom ponašanju na 15% naše teritorije, nego sa jednom zemljom koja ne može biti kredibilan partner i to pokazuju svi primeri koje smo naveli. Dakle, radi se o više sporazuma između kojih nema direktne povezanosti. Žao nam je što nisu tu i drugi ministri koji nisu našli, za razliku od vas, vremena da dođu ovde u ovaj parlament i da nam obrazloženje argumentovano, bez ostrašćenosti, bez pozivanja na tzv. frazu da EU nema alternativu, zašto mi treba da glasamo za ove sporazume. Naravno, nećemo glasati jer smatramo da su svi ovi sporazumi ili neprimenjivi ili više nego štetni za ekonomski, pravni i politički sistem Republike Srbije. U tom smislu i ovi sporazumi i ove naizgled nepovezane tačke, tačnije ovih devet tačaka nam pokazuju jednu konkretnu, tačnu i opšte proverljivu činjenicu da je evropski put i EU više nego loš izbor za Republiku Srbiju. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz Poslovnika, da u ovom delu sednice uzme reč? (Ne.) Pošto više niko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa ne želi da koristi svoje pravo u ovom delu sednice, obaveštavam vas da je, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkoj jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika podnela poslanička grupa SRS. Prelazimo na deo sednice gde pravo na reč imaju narodni poslanici, a po redosledu i prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka od 10. do 19. dnevnog reda. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Ljubiša Petković, a posle njega narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, svoju diskusiju ću usmeriti na sporazume o vojnoj saradnji koje je ime Vlade Republike Srbije potpisao ministar odbrane, gospodine Dragan Šutanovac. Sporazumi koje je ova Vlada potpisala sa Crnom Gorom u aprilu 2010. godine na Batajničkom aerodromu u Beogradu i Francuskom u Parizu u aprilu 2011. godine predstavljaju kontinuitet izdaje srpskih nacionalnih interesa, nakon potpisivanja sporazuma o vojnoj saradnji sa Hrvatskom, Turskom i drugim državama koje su priznale nezavisnost Kosova ili su članice najveće zločinačke organizacije na svetu – NATO pakta. Istine radi, Crna Gora još uvek nije članica NATO pakta, ali prema izjavama ministra odbrane Bore Vučinića i načelnika generalštaba Dragana Samardžića, samo je pitanje dana kada će Crna Gora postati članica NATO alijanse. Pošto je za sve države koje pristupaju u NATO bilo obavezno da unište sopstvenu vojsku, to pravilo važilo je i za Crnu Goru kako ne bi bila u stanju da sama odbrani svoju teritoriju. O tome je pisao i "Glas javnosti" pod naslovom "Uništite vojsku pa možete u NATO". Evo jednog od primera. Da bi Bugarska ušla u NATO bila je prinuđena da ukine komandu operativnih snaga, komandu za specijalne operacije, istočnu i zapadnu komandu kopnenih snaga, taktičku avijacijsku komandu, komandu vazdušne odbrane i da smanji broj pripadnika oružanih snaga. Da bi Crna Gora pristupila toj zločinačkoj organizaciji dozvoljeno joj je da ima najviše 2.400 vojnika, tako da Crna Gora danas u svom sastavu ima ukupno 410 oficira, 898 podoficira i 782 vojnika po ugovoru, uz 310 civila. Da bi pokazala svoju odanost NATO paktu, Hrvatska bi morala da pošalje još 5.600 novih vojnika, što predstavljalo gotovo polovinu oružanih snaga Hrvatske koje bi se borile za američke interese a Srbija bi od 28.000 pripadnika oružanih snaga bila u obavezi da toj zločinačkoj NATO alijansi takođe stavi na raspolaganje polovinu svojih vojnika ili, da budem precizniji, 13.000. Isti slučaj je i sa Crnom Gorom, koja će imati obavezu da u ratnim operacijama pod komandom NATO uputi oko 900 vojnika, što takođe predstavlja polovinu vojnog potencijala i operativnog kadra. Pitam vas, sa kojom polovinom Srbija pravi sporazum o saradnji u oblasti odbrane sa Crnom Gorom, da li sa onih 900 vojnika koji će biti upućeni u NATO ili sa 800 vojnika koji će biti u Crnoj Gori? Srpska radikalna stranka je protiv ovog sporazuma prvenstveno zbog toga što je režim Mila Đukanovića priznao nezavisnost tzv. države Kosovo. Još nešto, prema izjavama ministra odbrane Crne Gore, Bore Vučinića, Crna Gora je u martu 2010. godine uputila prvi kontigent od 67 vojnika u Avganistan koji se bore u ratnim operacijama pod komandom NATO snaga, a SRS smatra da Srbija mora da ostane vojno neutralna zemlja. Podsetio bih vas i na izjavu američkog sekretara odbrane Roberta Gejtsa, koji je objavio RTS. Robert Gejts je tražio od zemalja jugoistične Evrope, da pošalju što više trupa u Avganistan, da bi se obračunale sa tamošnjim pobunjenicima. Samo se pitam, čiji su to pobunjenici? Kakve veze mi imamo sa tim pobunjenicima? Srbija i Crna Gora u tim stvarima ne bi smele da učestvuju. Osim toga, ulaskom u NATO, Crna Gora će imati obavezu da NATO snagama stavi na raspolaganje baze u Baru i Danilovgradu. Prema, SOFA sporazumu, američkim vojnicima se daje pravo da u Crnoj Gori borave na teret tzv. crnogorske države, u kojoj će moći da rade šta im je volja, a da pri tome, nikome ne odgovaraju za svoja nedela. Dame i gospodo, od dolaska na vlast Mila Đukanovića, Crna Gora nije ona ista koju poznajemo do pre 15 godina. Ni Francuska sa kojom je ministar Šutanovac potpisao sporazum o vojnoj saradnji, nije ona ista, koja je bila naš saveznik u prošlosti. Podsećanja radi, Francuska je bila jedan od osnivača NATO pakta 1949. godine. kada je francuski predsednik, general Šarl de Gol, tokom šezdesetih godina da se NATO pretvara u zločinačku organizaciju, da SAD želi da dominiraju paktom i da Francuska ne treba da se povinuje naredbama iz SAD koje ugrožavaju njenu bezbednost, Francuska je 1966. godine istupila iz NATO pakta i primorala NATO da napusti glavni grad Francuske koji je u to vreme bio sedište i iz Pariza se preseli u Brisel. Tadašnja zvanična politika Francuske je javno optuživala SAD da vode nepotrebne ratove u kojima Francuska odbija da učestvuje. U skladu sa tim, Šarl de Gol, francusku vojsku iz rata u Indokini, koju je izgubila uz velike i uzaludne žrtve. Neposredno pred istupanje iz NATO pakta, Šarl de Gol je izjavio da Francuska neće učestvovati u novim ratovima za tuđe interesima. To je Franacuska koju ja poznajem. Dolaskom Nikole Sarkozija za predsednika, u maju 2007. godine, Francuska se posle 43 godine, 2009. godine vratila u NATO i više ne prepoznajem Francusku kao prijatelja srpskog naroda, koja nesmetano učestvuje u nepotrebnim ratovima i bori se za tuđe interese. SRS je apsolutno protiv sporazuma u saradnji u oblasti odbrane sa bilo kojom članicom NATO alijanse, posebno zbog toga, što vodeću ulogu u toj kriminalnoj organizaciji zauzimaju SAD, koje su učinile nezapamćene ratne zločine za koje nikada nisu odgovarale. Podsetiću vas na samo nekoliko primera, da se ne vraćam u daleku prošlost. Tokom Drugog svetskog rata, Amerikanci su počinili stravičan zločin, bacivši atomske bombe na Hirošimu, gde je avgusta 2007. godine od posledica povreda od radijacije stradalo 253.000 lica. U Nagasakiju je stradalo više od 143.124 lica. U oba slučaja su mahom su stradali civili, žene i deca. Između 1950-1953, u Korejskom ratu su Amerikanci za sebe ostavili tri miliona žrtava, uglavnom civila. U najdužem ratu koji je Amerika vodila u Vjetnamu, broj žrtava je poražavajući za čovečanstvo. Ubijeno je četiri miliona Vjetnamaca. Nastradalo je, opet kažem, na žalost, preko 60 hiljada Američkih vojnika. U Indoneziji, u ratu 1965-1968. godine, je bilo oko milion mrtvih, opet, uglavnom, civilnih žrtava. U američkom bombardovanju Kambodže tokom 1969-1970. godine, ubijeno je 600 hiljada seljaka, a sve ukupnom ratu koji je trajao do 1975. godine, oko dva miliona mrtvih itd. U susednom Laosu, kasetnim bombama su Amerikanci sejali smrt i ubijali, i osakatili oko 20 hiljada ljudi godišnje. U Iračno – Kuvajtskom sukobu kada je Amerika intervenisala protiv Iraka ubijeno je najmanje 100 hiljada iračkih vojnika. To nije sve, Amerikanci I Britanci su skratili opremu i stručnu pomoć za dekontaminaciju ratišta, što je rezultiralo velikom broju malignih oboljenja. Tom prilikom su Amerikanci bombardovali i uništili sve fabrike lekova u Iraku, zabranili uvoz humanitarne pomoći, a posebno medicinske aparate, lekove za hemoterapiju, difteriju, žuticu i druge zarazne bolesti, pravdajući svoje poteze da se sa tim lekovima i preparatima može proizvesti hemijsko oružje. Pustoš koji su Amerikanci ostavili u Iraku za vreme Zalivskog rata je za osudu čitavog čovečanstva. Od 500 hiljada mrtve dece, 250 hiljada je mlađe od pet godina. Ukupan bilans Zalivskog rata je preko milion žrtava, uglavnom civilnog stanovništva. Zbog vremena koje imam na raspolaganju, teško je danas nabrojati sve ratove i zločine koje su počinili Američki vojnici širom zapada. Zarad javnosti moram da kažem da je SAD posle Drugog svetskog rata bombardovala 23 države. Jedan od tih napada, prema pisanju francuskog novinara, bio je 11. septembar 2001. godine na kule bliznakinje u Njujorku, za koji neki stručnjaci tvrde da su bili rezultat unutrašnje pripreme, sa ciljem da Senat odobri više sredstava za vojne operacije u Iraku, Avganistanu i Pakistanu. Bilans Američkih ratova posle 11. septembra 2001. godine je stravičan. Izgubljeno je najmanje 225 hiljada ljudskih života, prvenstveno, civilnog stanovništva. U vazdušnim napadima, odnosno u agresiji na SRJ su na 12 lokacija lansirane rakete sa osiromašenim uranijumom – 231, gde se i danas osećaju posledice. Svoje izlaganje bih završio konstatacijom, da Srbija ne treba da sarađuje sporazumno sa Francuskom kao članicom NATO pakta, u kojoj ni jedna od 54 država sa afričkog kontinenta i 14 država Okeanije, uključujući i Australiju, nisu pristupile toj zločinačkoj organizaciji. Od 35 država sa američkog kontinenta, osim SAD, Kanade, 33 zemlje nisu pristupile NATO, dok je sa azijskog kontinenta od 47 država, samo Turska članica NATO pakta. Nove članice NATO pakta su bivše komunističke istočno evropske zemlje, koje po nalogu SAD moraju biti članice NATO pakta. O tome je svojevremeno pisala i dnevna štampa kao i mediji u Srbiji. Navešću vam primer koji sam pronašao u "Glasu javnosti". U tekstu pod naslovom "Zašto svi žure u NATO", objavio je, citiram… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da svoje izlaganje o aktivnostima članica NATO povežete sa temom dnevnog reda. Radi se, predpostavljam, ugovoru između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske. Molim vas, da dovedete u vezu sve podatke i opšte stavove o NATO, da bi bili u okviru dnevnog reda.) …Samo ću još ovu rečenicu. Samo da objasnim i da pročitam, zamolio bih vas. Hitnost priključivanja bivših socijalističkih zemalja u zapadno-vojnoj alijansi, podstiče se svim sredstvima… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, Francuska nije bivša socijalistička zemlja. Ona je manje-više zemlja tržišnog kapitalizma.) …Dajem samo primere i hoću da povežem ovu temu, ako to nije problem? (Predsedavajuća: Jeste problem, zato što 7,5 minuta ne govorite o tački dnevnog reda. Moram da vas podsetim šta je na dnevnom redu i da sve to što imate kao podatke o NATO, dovedete u vezu sa temom dnevnog reda. Bivše socijalističke zemlje nisu tema dnevnog reda, ali nikako. Tu se i vi i ja slažemo.) Gospođo predsedavajuća, želim da dam do znanja, a ako mi ne dozvolite, prekinuću, ali želim da dam do znanja da pritisak, a govorio sam i sporazumu sa Crnom Gorom, reč je o svim istočno evropskim zemljama koje su svojevremeno bile komunističke. Hoću da kažem da je SAD vršila pritisak, što čine i na našu zemlju, da postanu članice NATO pakta, s ciljem da se približe granicama Ruske Federacije, kako bi Federaciju mogli da podele na tri dela. To je sadržina. Zahvaljujem.
Sasvim sam vas razumela, narodni poslaniče, ali to nema veze sa temom dnevnog reda. Pažljivo sam pratila i razumem šta vam je ideja, ali morate bar nešto dovesti u vezu sa temom dnevnog reda, od izlaganja koje imate koncipirano kao da je reč o NATO-u, jer nije, ali se podrazumeva da poslanik ima argumentaciju, pa samo jednu rečenicu makar. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, pozivam se formalno-pravno na član 27. Poslovnika, i to onaj deo gde je predsednik odnosno predsedavajući dužan da se stara o primeni Poslovnika i o redu i o radu Narodne skupštine. Siguran sam da vi niste upoznati, s obzirom da su informacije od pre nekoliko minuta, ali prijatelji napadaju dole na teritoriji opštine Zubin Potok, vojnici NATO-pakta napali su Srbe na barikadama, probili su, a ima i povređenih. Mislim da ne bi bilo baš dobro da mi sada pričamo ovde o ovim zakonima, a da nemamo najosnovnije informacije, tim pre što se Francuska, kao član NATO-pakta, nalazi na KiM, ne u civilnoj, nego u vojnoj misiji, pa verovatno i njihovi vojnici bacaju šok bombe i pucaju gumenim mecima. Ne bi bilo dobro da mi ovde sada demonstriramo veliko prijateljstvo sa NATO-paktom, a da taj isti NATO-pakt, dok se ovde priča, sprovodi nasilje nad Srbima koji su na barikadama. Zamolio bih vas da prekinete sa ovom sednicom, dok se ne dobiju prave informacije šta se dešava, da li ima povređenih i kako može tim našim ljudima tamo da se pomogne. Hvala vam što ste imali strpljenja da me saslušate.
Zamolila bih vas da ne zloupotrebljavate pravo koje nam je svima dato, da govorimo o povredi Poslovnika, i podsetila bih vas da niste obrazložili u čemu se sastoji moja povreda Poslovnika, odnosno povreda člana 27. Narodni poslanik Dušan Marić ima reč, a posle njega narodni poslanik Momir Marković. (Zoran Krasić, sa mesta: Možemo li u danu za glasanjeda vidimo da li ste povredili Poslovnik?) U danu za glasanje Narodna skupština će odlučiti da li je povređen član 27, na zahtev narodnog poslanika Zorana Krasića. Izvolite.
Dame i gospodo, na Sporazum o odbrani sa Francuskom ću se vratiti kasnije, a sada ću reći nešto o Sporazumu Vlade Republike Srbije sa Vladom Azerbejdžana o zaštiti životne sredine. Prvo pitanje je da li će Srbija imati korist od ovog sporazuma? Odgovor je neće. Drugo pitanje - da li će Azerbejdžan imati koristi od ovoga sporazuma? Odgovor je neće. Treće pitanje - da li će životne sredine u dve zemlje imati koristi od ovog sporazuma? Neće. Da li će stepen zagađenosti u Beogradu ili Bakuu biti manji? Odgovor je neće. Sledeće pitanje - da li će Srbija i Azerbejdžan imati štetu od ovog sporazuma? Neće veliku, ali će imati štetu. Novac koji je utrošen za pregovore, za razgovore, za ručkove, reprezentacije, za papir i, u krajnjem slučaju, za ovu raspravu je bačen novac. Sledeće peto pitanje - kakva je svrha potpisivati jedan međunarodni sporazum koji zaista nema nikakvog smisla i za koji se zna da neće biti primenjivan? Jedina svrha potpisivanja ovog i desetine drugih sporazuma jeste njihova dnevno-politička, propagandna, predizborna upotreba, da Vlada Srbije ubedi građane kako radi korisnu stvar, kako potpisuje važne međunarodne sporazuma od kojih će njima biti bolje. Kolega Krasić je rekao, deo KiM gori, ljudi dole ginu i ima povređenih. Imamo preko milion nezaposlenih i taj broj stalno raste. Imamo preko 700.000 gladnih i taj broj stalno raste. Više od 30.000 ljudi godišnje umre nego što ih se rodi. Ove godine smo zasejali duplo manje pšenice nego 1999. godine. U Srbiji 700.000 ljudi svakodnevno kocka, zato što jedino u igrama na sreću vide neku šansu da poboljšaju svoj životni položaj. Imamo 60.000 gladnih koji se dnevno hrane u narodnim kuhinjama. U Srbiji 370.000 ljudi nema krov nad glavom. Na drugoj strani, imamo 60.000 imanja koja su pusta, zvrje prazna. Svakog dana desetine privatnika zatvaraju svoje radnje zato što ne mogu da posluju. Selo gori, po onoj narodnoj, a Vlada Srbije se češlja. Usvaja sporazume od kojih bukvalno nema apsolutno nikakve koristi. Potpisivati sporazum o saradnji u oblasti zaštite životne sredine sa državom koja je udaljena 3.000 kilometara, iz Azije, to je potpuno besmisleno. Zašto niste potpisali sporazum o saradnji u oblasti zaštite životne sredine sa Hrvatskom, BiH, Mađarskom, Rumunijom, Bugarskom, Crnom Gorom, Albanijom, Grčkom, Makedonijom, sa zemljama koje su nam u komšiluku i koje objektivno svojim geografskim položajem utiču na životnu sredinu u Srbiji? Ovo vam je kao da želite da zaštitite svoje dvorište, pa o tome ne razgovarate sa svojim komšijom, nego razgovarate sa nekim iz susednog sela. Sledeće, zašto ovaj sporazum niste potpisali sa Amerikom, sa Francuskom, sa Velikom Britanijom, sa zemljama članicama NATO-pakta, koje svakodnevno već 12 godina objektivno utiču na životnu sredinu u Srbiji, koje su planetarne sile i mogu da utiču čak i da se ne nalaze u misiji okupacije KiM? Znate, imate svakodnevno da bacaju otpad na KiM, svakog dana pucaju, svakog dana upotrebljavaju suzavac, šok bombe, svakog dana vrše nekontrolisana gađanja dole na poligonima. Zašto sa njima ne potpišete sporazum da uklone onih 30 tona osiromašenog uranijuma? Da uklone, ima raznih podataka, nekoliko desetina hiljada tona metala koji je ostao od bombardovanja SRJ? Da se tim sporazumom obavežu da više nikada neće učiniti to što su učinili 1999. godine. Ne potpisujete sporazum sa državama koje 12 godina kontinuirano uništavaju životnu sredinu u Srbiji, a potpisujete sporazum sa državom koja nikada ni jedan jedini minut nije ugrožavala životnu sredinu u Srbiji, niti postoji teoretska šansa da to učini u sledećih sto godina. Ako takav sporazum ne možete da potpišete sa državama sa kojima ga treba potpisivati, onda ga nemojte potpisivati sa državama sa kojima to nema nikakvog smisla, potpuno besmisleno. Kada sa Azerbejdžanom potpišete sporazum o saradnji u oblasti zaštite životne sredine, to je kao da sa Nepalom Srbija potpiše sporazum o razvoju pomorske plovidbe, da sa Obalom Slonovače ili, recimo, Tobagom potpišete sporazum o nenapadanju. Drugo, sporazum Vlade Srbije sa Vladom Francuske o saradnji u oblasti odbrane. Sporazum je potpisan, čini mi se, u aprilu, a već se sprovodi. Evo, francuski vojnici na KiM se već nalaze u dejstvu, primenjuju taj sporazum. Gađaju srpske civile na KiM. U istoriji je bilo raznih međunarodnih sporazuma, događala su se razna diplomatska čuda i poniženja, ali zaista ne verujem da se nekada dogodilo da jedna država, čiji je deo teritorije okupiran, sporazum o saradnji u oblasti odbrane potpisuje sa državom koja deo njene teritorije drži pod okupacijom. Da je ovo normalna država, pre bi bilo logičnije da Francuskoj objavite ratno stanje, bar formalno. Ne mislim da ratujemo sa njima, ali da se zna – ljudi, ne slažemo se, vi nam teritoriju držite pod okupacijom, pucate na naše ljude na barikadama, na nenaoružane civile, a mi sa vama potpisujemo sporazum u oblasti odbrane. Podsećam šta su sve Francuzi učinili kada je u pitanju odbrana Srbije u poslednjih nekoliko decenija i godina. Francuski general Filip Morion je omogućio naoružavanje Srebrenice i Žepe, pa su posle Naser Orić i oni zlikovci popalili desetine srpskih sela i pobili nekoliko hiljada civila. Francuska artiljerija iz sastava snaga za brza dejstva je sa Igmana nekoliko meseci sijala smrt po srpskom Sarajevu. Francuski avioni su prvi bombardovali Republiku Srpsku. Francuski avioni su učestvovali u agresiji na SRJ. Francuski avioni su tri meseca sijali smrt po Srbiji, razarali nam gradove i sela, rušili mostove, škole i ubijali nam decu. Francuski avioni, ne mislim samo na avione NATO-patka, nego lično francuski avioni su izbacili više od pet tona osiromašenog uranijuma na građane Srbije. Francuska je odgovorna zato što je posle dolaska tzv. mirovnih snaga na KiM ubijeno više od hiljadu srpskih civila. Onaj zlikovac Bernad Kušner, ono čudovište, onaj monstrum, koji je bio šef UNMIK-a, je najodgovorniji što se Kosovo nalazi u ovoj fazi. To je čovek koji je najodgovorniji što su se srpski civili nakon 1999. godine odvodili u Albaniju da bi ih kasapili, radi prodaje njihovih organa. Podsećam, Francuska se nalazi u misiji okupacije dela teritorije Republike Srbije, a vi ste sa njima potpisali Sporazum o saradnji u oblasti odbrane. Za razumnog čoveka, svaki dalji komentar je suvišan. Zašto Vladi Francuske ne uputite protestnu notu? Zašto ne tražite da prekinu svoje okupatorske aktivnosti na teritoriji KiM? Zbog čega to ne uradite? Postavlja se pitanje šta Srbija dobija ovim sporazumom? Dobija jedno veliko ništa, dobija poniženje i sramotu. Član 3. – saradnja se može ostvariti u sledećim oblastima: pod jedan, odbrambene i bezbedonosne politike. Kako da mi ostvarimo saradnju u oblasti ove politike, kad hoćemo da sačuvamo teritoriju Srbije, a oni hoće da nam je otmu? Mi hoćemo da KiM ostane u sastavu Srbije, oni kažu – ne, mi ćemo to da vam otmemo. Mi smo vam to već oteli. Član 8. – saradnja u oblasti vojnih prava. Ne znam o čemu mi sa njima možemo razgovarati u oblasti vojnih prava. Jedino da nam objasne kako se na jednu međunarodno priznatu suverenu državu izvrši agresija mimo Saveta bezbednosti UN? Da nam objasne francuski vojnici i francuski državnici, da nam objasni francuske država kako kontinuirano krši Rezoluciju 1244, stvarajući šiptarsku terorističku državu Kosovo? Ili da nam objasni kako se jedna međunarodna priznata država 12 godina drži pod okupacijom? Član 6. – osoblje države pošiljaoca koja se nalazi na teritoriji države primaoca saglasno ovom sporazumu citiram: "ne može učestvovati u aktivnostima vezanim za nacionalni suverenitet". Dame i gospodo, ako vi ratifikujete ovaj sporazum, znate šta treba da se dogodi? Pa, 24 časa posle toga, francuski vojnici na KiM treba da pakuju svoje kofere, treba da napuste teritoriju Republike Srbije. Da li će se to dogoditi? Naravno da se neće dogoditi. Onda se postavlja pitanje – za čije babe zdravlje predlažete ovaj sporazum? Zbog čega zamajavate građane Srbije? Građani Srbije trpe vatru na KiM, ima ranjenih, možda i od francuskih vojnika. Jedni građani Srbije ne Kim. Drugi Srbi na KiM gledaju ovaj TV prenos gde mi raspravljamo o sporazumu o bratimljenju sa Francuskom. Znate, i ta priča sa Francuskom o tom večnom prijateljstvu iz Prvog svetskog rata. Pustimo vas da iskrvarimo u Albaniji, pustimo vas da se pogušimo u Jonskom moru, pustimo vas da pocrkamo od tifusa tamo na Kritu. Znate kad su intervenisali? Kad je ruski car rekao – dame i gospodo, ako dozvolite da Srpska vojska pocrka, mi nećemo da učestvujemo u ovoj priči. Nećemo da učestvujemo u ovom zločinu. Tek kada su dobili ultimatum ruskog cara Romanova, Francuzi su onda postali veliki prijatelji srpskog naroda. Postavlja se pitanje šta Srbija dobija ovim sporazumom? Da li će posle ovog sporazuma Francuska prekinuti svoju okupaciju KiM? Neće. Da li će očistiti onaj osiromašeni uranijum? Neće. Da li će bar uputiti jednu reč izvinjenja za okupaciju teritorije Srbije? Neće. Da li će možda uputiti reči izvinjenja Dragoljubu Miliću iz Gojgulje kod Vučitrna, kome su ubili dva sina, sinove blizance? Da li će možda nadoknaditi štetu bar porodicama čije su najmilije pobili? Naravno da neće, ne pada im na pamet. Zašto ovaj sporazum usvajamo? Samo zato da bi se Francuska amnestirala za seriju zločina koje već 20 godina čini nad srpskim narodom, samo zato da bi francuski predstavnik 9. decembra digao ruku da se Srbija može ukrcati 2389. na Titanik, na brod koji tone i samo zato da bi građani Srbije stekli uverenje kako Boris Tadić, DS i SPS rade u korist građana Srbije, kako bi na vlasti ostali i posle sledećih izbora. Osvrnuću se još na Sporazum sa Crnom Gorom. Srbi u Crnoj Gori, bez obzira da li se izjašnjavaju kao Srbi ili kao Crnogorci, i Srbi u Srbiji treba da sarađuju, a po najviše u oblasti odbrane. Međutim, dok je na vlasti režim Mila Đukanovića, to je iluzija. Samo vas podsećam, režim Mila Đukanovića je igrao ulogu stegonoše barjaktara u razbijanju SRJ i režim Mila Đukanovića je priznao nezavisno KiM. Na kraju, što se tiče Sporazuma o saradnji sa BiH o privremenom zapošljavanju državljana dve države, a koji se nalaze na teritoriji druge države, samo me zanima da li će se ovaj sporazum primenjivati na Muslimane iz Srebrenice, koji se nalaze na spisku žrtava navodnog srpskog genocida…
Narodni poslaniče, molim vas da, ako sami ne umete da odredite meru šta je to što je metaforični prikaz diskusije koju pokušavate da dovedete u vezu sa temom dnevnog reda, podsetiću vas da sam onda u obavezi da vas ja podsetim da mera postoji i da je svaki narodni poslanik mora poštovati, ne samo zato što piše kao odredba u Poslovniku o tome šta je mera u izboru metafora, da bi narodni poslanik slikovito objasnio temu dnevnog reda, pa vas molim i upozoravam da na taj način nastavite izlaganje.
Samo tražim da mi se odgovori da li će državljani BiH, koji se već 15 godina nalaze u Beogradu, živi i zdravi, rade ovde, a nalaze se na navodnom spisku ubijenih, da li se ovaj sporazum primenjuje i na njih? Sledeća i poslednja stvar, zaista smatram da bi bilo normalno i pristojno, da bi bilo pitanje elementarne pristojnosti i vaspitanja da prekinemo ovu sednicu skupštine dok traju sukobi na KiM…
Sada vas upozoravam drugi put, narodni poslaniče. Vrlo vas pažljivo slušam i smatram da narodni poslanik ima slobodu da svoje izlaganje uobliči, ali da mora da ima bar ikakve veze sa dnevnim redom. Ovo što ste učinili u poslednja dva minuta svog izlaganja je direktno kršenje odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Mene odredbe, koje su povezane sa činjenicom da narodni poslanik ne poštuje dnevni red i ne želi da govori o dnevnom redu, obavezuju da vam izreknem opomenu. Ukoliko smatrate da je to način koji je pristojan, na raspolaganju sam vam. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ne znam kako sada metaforički da povežem streljanje Srba u Mitrovici…
Narodni poslaniče, pošto je očigledno strategija poslaničke grupe, što je potpuno legitimno, da svi narodni poslanici svoja izlaganja koriste za to da bi kršili odredbe Poslovnika Narodne skupštine, vaš upozoravam u prvoj rečenici da je to Poslovnikom zabranjeno, a da je meni obaveza da, u tom slučaju, izričem kaznene mere, tako da vas molim od 10. do 19. tačke dnevnog reda, jedinstveni pretres. Sve što želite da podelite sa drugim učesnicima sednice i sa javnošću, mora biti u vezi sa jednom od devet tačaka dnevnog reda koja je u pretresu, inače sam dužna da vam izričem opomenu.
Pokušaću, gospođo predsedavajuća, da nađem način da povežem ovo što ću inače trebati da kažem. Pre svega, oštro protestujem zbog načina spajanja tačaka dnevnog reda na ovoj, i ne samo na ovoj nego na mnogim sednicama Skupštine. Od tačke 10. do tačke 19. spojili ste sve, tako nespojive stvari da ćemo, sa jedne strane, naći upravo Sporazum između Vlade Republike Srbije i Francuske o saradnji u oblasti odbrane i Sporazum o hemikalijama i Predlog zakona o dopunama Zakona o biocidnim proizvodima itd…
Narodni poslaniče, molim vas da ne obmanjujete javnost, pošto dva poslednja predloga zakona koja ste izneli nisu u jedinstvenom pretresu. Dakle, ili da konsultujete o čemu se raspravlja ili da se izvinite javnosti Srbije što je obmanjujete o tome o čemu Skupština trenutno raspravlja.
Gospođo predsedavajuća, recimo, ovaj je o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom prevozu lako kvarljivih roba i oblast odbrane sa Francuskom. Molim vas, nađite vi metaforu i kažite mi gde ima dodirnih tačaka, nego se pojavi neko iz vladajuće većine, predloži od tačke 14. do tačke 38. i vi spojite, tako da nismo u mogućnosti dovoljno da kažemo zbog čega smo protiv ili zbog čega smo za oko pojedinih tačaka dnevnog reda. Sporazum u oblasti odbrane sa Francuskom, upravo u trenutku kada su francuski vojnici angažovani u okviru KFOR na rušenju barikada i upravo francuski vojnici pucaju na Srbe, streljaju Srbe u Jagnjenici jutros i upravo prijatelji tih francuskih vojnika u Bujanovcu nose u koloni šiptarske zastave sa crnim orlom na crvenoj pozadini i vitlaju, guraju prst u oko i onim Srbima koji se nalaze na barikadama, a bogami i onim Srbima koji se nalaze i u Novom Sadu i u Subotici, a pri tom ne mislim na Srbe po političkom opredeljenju, nego mislim na Srbe, građane Srbije. Nažalost, došli smo u situaciju, a izgleda da je EU vama, "evroljubcima" naredila da se sve ovo pripremi i spoji, a da li ćemo mi sutra ući u tu EU, to je teško, jer, koliko vidite, EU se raspada. Ali, obaveza je da se pripremite da u to groblje koje će sutra zvati EU možete da uđete. Osvrnuo bih se na ova četiri sporazuma – o vazdušnom saobraćaju sa Kuvajtom, sa Jermenijom, o odbrani sa Francuskom i o odbrani sa Crnom Gorom. Krenuću od Crne Gore. Da je vlada Crne Gore, da je Milo Đukanović, da su oni šverceri cigareta, uz Mila, sa Milom i pored Mila hteli zajedničku odbranu sa Srbijom, oni su je imali, sve do trenutka dok nisu izašli. Jer, mnogi naši vojni kontingenti su ostali tamo, neraspodeljeni, nepreraspodeljeni, pa onda dolazimo u situaciju da nam, gle čuda, milošću božjom i milošću Mila Đukanovića – vraćaju nam se jedan ili dva "Galeba G-4". Dakle, vraćaju nam naše jer su nam se smilovali. Crna Gora se uveliko sprema da uđe u NATO. Da li je to uvođenje kroz ovaj i slične sporazuma, i neke sporazume koji će eventualno doći, način da se i Srbija uvede na mala vrata u NATO. Ja znam težnje gospodina ministra odbrane, Šutanovca, ministra vojnog, a mi od vojske imamo samo vojni orkestar i ovu četu što dođe ovde kad počinje jesenje ili prolećno zasedanje da nas sačekaju. Mi vojsku nemamo. Da imamo sposobnu vojsku, danas se ne bi moglo dešavati ni ono što se dešava unutar Kosova ni ono što se dešava na barikadama. Neko bi morao respektabilno da se ponaša. Koju ćemo mi to saradnju sa Crnom Gorom uspostaviti ako je do sada nismo imali? Ukoliko Crna Gora bude napadnuta, prvo treba da je nađu na geografskoj karti velike sile da bi je eventualno napale, Srbi će sigurno priskočiti Srbima u Crnoj Gori u pomoć, kao što su priskakali Srbima u Hrvatskoj, Srbima u BiH. Oni koji se samo zovu Srbima ni tada nisu priskakali a neće ni sada. Prema tome, ovaj sporazum je apsolutno nepotreban, osim ako vam je to još jedna crtica na kantaru za pridruživanje EU. Usput da vas obavestim, ako ste jutros rano pošli pa niste stigli da pogledate Dnevnik, veliki skeptici upravo u EU predviđaju crnu sudbinu evru, a samim tim i EU. Sa druge strane, oni koji su kreirali tu EU, planiraju da naprave EU sa prvom, drugom i trećom klasom država. Mi ćemo biti u toj trećoj klasi. Dakle, bićemo kolonija. Ja se uzdam u Boga i molim ga da nikada ne uđemo. Sporazum sa Francuskom. Lepo je rekao gospodin Marić kako su nas oni pomagali i u onom Prvom svetskom ratu, gde smo mi njih bog zna kako dizali u nebesa. Činjenica je da su, recimo, za odbranu Beograda poslali dva santimetra duže čaure pa ta granata koju su poslali nije mogla da uđe u top i morali su da ih vraćaju u Mladenovac, da režu dva milimetara čauru granate da bi nam ta granata posle tri ili četiri dana, kad je već bilo kasno, stigla majoru Gavriloviću da brani i odbrani Beograd. Godine 1999. su upravo "Miraži" tukli ovu zemlju, žestoko, 78 dana. Pre toga, Republiku Srpsku. Pa naši oborili onu dvojicu pilota – digla se kuka i motika da se piloti vrate natrag. I pametno je postupio general Mladić – hoćete da bombardujete most, evo vam, bombardujte, ali je vaš pilot vezan za most. Drugačije se nisu mogli ni odvratiti. Sigurno bi i ti mostovi i ta skladišta bila srušena da to nije uradio. Danas, generalu Mladiću sude, samo zato što je branio, od svih, pa i od tih Francuskih oficira, vojnika, pilota, generala sa kojima vi danas sklapate sporazum, branio Srbe i od njih. Šta su uradili francuski vojnici u sastavu KFOR-a? Imate li informacije? Mi iz SRS imamo informacije o svima koji su šta radili dole. Imamo podatke i o nekim vojnicima koji su bukvalno otkazivali poslušnost i nisu hteli da krenu na Srbe. Imamo podatke i o onima koji su marta kada je krenula šiptarska "Oluja" ili "Bljesak" ili kako se već zvalo, kad su krenuli da tamane Srbe gde god stignu, kako su se ponašali pojedini vojnici. Ali, imamo podatke i kako su se ponašali francuski vojnici. Da vas podsetim: i u Francuskoj vojsci verovatno ima izuzetno časnih oficira. Uostalom, sasvim je dobar dokaz ona dva pukovnika koja su tog trenutka skinuli uniformu i prestali da budu predstavnici Francuske i njene vojske kad je krenuo napad na Srbe od strane francuskih vojnika. Sa kim to mi sklapamo ugovor? Šta je to što je nateralo vlast da sklapa ugovore ovakve vrste sa onima koji su izraziti neprijatelji srpskog naroda u ovom trenutku? Sa onima koji su poslali Bernara Kušnera, lekara bez granica, i u Vukovar i širom ratišta, i na KiM? I gde god se pojavio Bernar Kušner, već mirišu tragovi trgovine ljudskim organima. A Bernar Kušner je i danas u vlasti. Možda onaj Spomenik Francuskoj koji stoji na Kalemegdanu može da se odnosi jedino na De Gola, na Franša Deparea, a sigurno je da se neće odnositi na Sarkozija, na Miterana, na Kušnera i na ove koji nam dolaze i sede ovde kad pokušavaju da nas ubede da se pripremimo za ulazak u tzv. EU. Što se tiče sporazuma o saradnji u vazdušnom saobraćaju, gospodine ministre, ja znam da je vaše ministarstvo izuzetno veliko i da vi ne možete zaviriti ni kod svojih pomoćnika, a kamoli u svaku službu i da vidite šta se i kako tamo radi, ali vas moram opet podsetiti – najveći kriminal je upravo u vazdušnom saobraćaju, računajući Aerodrom, računajući Kontrolu leta, računajući one službe koje su u sklopu toga. Ali, prvo morate da raščistite u tom dvorištu, pa da onda krenemo da dogovaramo sa eventualnim zemljama nekakvu saradnju i potpisujemo sporazuma ovakve ili onakve vrste. Šta hoću da kažem? Juče ili prekjuče je izašla vest o platama funkcionera, pa imate onog čuvenog Nikolu Stankova o kome govorim već 10 godina, da ima osam i po hiljada evra mesečnu platu. Znate koliko je to? To je devet poslaničkih plata, to je sedam ili osam ministarskih plata. Raščistite te stvari. Pustite UBPOK da uđe unutra, da vidimo šta će da iščačka. Sa druge strane, evo vam i poslednja prilika oko prodaje aerotransporta, JAT-a – izgleda da propada. Zašto? Mi smo vrlo interesantna destinacija. Vrlo smo interesantni i ostalima. Zašto ne ponudite "Aeroflotu"? Možda bi on i uzeo, ne možda, sigurno bi uzeo. Ali, onda bi bili drugačiji odnosi, gospodine ministre. Neki koji su daleko ispod vas sigurno ne bi mogli da sklapaju poslove ispod žita, kakve sklapaju. Ja se izvinjavam, vreme mi ne dozvoljava, inače sam imao još toliko toga da kažem. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je 12 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Posle nje narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vodimo spojenu raspravu o 10 tačaka dnevnog reda, među kojima su Predlozi zakona o potvrđivanju međunarodnih konvencija, sporazuma i ugovora u oblasti odbrane, ekonomije, zaštite životne sredine, vazdušnom saobraćaju i drugim oblastima. Nas ova skupštinska mućkalica ne iznenađuje preterano jer smo navikli da bude dovoljno to da neko napiše da su predlozi zakona međusobno usvojeni i rešenja o njima međusobno uslovljena i da skupštinska većina to izglasa kao da to zaista jeste tako. Ponavljam, ovim smo najmanje iznenađeni jer znamo u kakvim se uslovima nalazi srpski narod na severu Kosova i Metohije, tamo se napadaju Srbi, a videli smo kako se skupštinska većina ponaša sve vreme. Za predstavnike vlasti, u ovom trenutku, najbitnije je da se u Narodnoj skupštini formira radna grupa koja će izraditi kodeks ponašanja. Naročito se javnost zamajava onim delom koji se odnosi na to da li srpski radikali na sednicama treba da nose majice sa likom predsednika stranke dr Vojislava Šešelja. Svaki put kada nosimo te majice iskazujemo naš otpor prema haškoj tiraniji koja se sprovodi zbog zahteva iz Beograda – vodite ga i ne vraćajte. Predstavnici vladajuće koalicije trebali bi da to imaju u vidu, naročito kada troše pare prilikom izrade kodeksa.
Molim vas, da vi imate u vidu vašu obavezu da govorite o temi dnevnog reda. Niti kodeks, niti vaš stav izražen kroz odevanje nije tema dnevnog reda. Tako da, molim vas da ne tražite od drugih ono što niste spremni da uradite sami a to je da poštujete pravila. Tema dnevnog reda.
U ovoj skupini zakona koja čini današnji dnevni red, kao što sam već na početku rekla, obuhvaćeno je više oblasti. Imamo potvrđivanje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indonezije o podsticanju i uzajamnoj zaštiti ulaganja. Ovde je najvažnije istaći da Republika Indonezija nije priznala samoproklamovanu nezavisnost Kosova. Što se ekonomske saradnje tiče, prema podacima Privredne komore, Srbija ima mali obim razmene sa Indonezijom koji se karakteriše izraženim deficitom na strani izvoza Srbije. U 2010. godini ta razmena je iznosila 51,1 milion dolara, a izvoz iz Srbije bio je samo 500.000 dolara. U ovoj godini naš izvoz je u prvih devet meseci bio oko 600.000 dolara dok je, sa druge strane, uvoz iz Indonezije u Srbiju povećan na 57,6 miliona. Ove sam podatke navela, a pročitaću i šta je napisano kao razlog zašto se potvrđuje, između ostalog, ovaj međunarodni ugovor: "Razlozi su sadržani u želji strana ugovornica da se ustanovi pravni okvir u kome će se obezbediti dodatno privlačenje investitora iz te zemlje." Naravno, svaki investitor je potreban, ali da to bude investitor u pravom smislu te reči. Dosta je priča o investitorima koji dođu ovde samo kako bi imali koristi od novca koji dobiju iz budžeta Srbije, pa posle nekog vremena najave svoj odlazak. Neki odu i nenajavljeno. Govorila sam ovde više puta o jednom primeru koji se dogodio u Leskovcu. Zamerka SRS koju upućujemo predstavnicima vlasti jeste da se nije činilo dovoljno kako bi se izvoz iz Srbije u Indoneziju povećao, kao što se nije činilo dovoljno da bi se povećao i u bilo koju drugu državu. Mnogo puta smo ponavljali da se ne koristi u dovoljnoj meri Sporazum o slobodnoj trgovini Rusije i Srbije iz 2000. godine. Predstavnici SRS su i ovde u Narodnoj skupštini i na mnogim drugim mestima iznosili svoje sumnje da tu postoje neke skrivene namere predstavnika vlasti kada ne koriste mogućnosti u obimu koji im pruža taj ugovor. Imali smo prilike da u ovoj predizbornoj godini čujemo od predsednika države čak kako bi bilo dobro da Srbija sa nekim državama iz okruženja zajednički nastupa na tržištu Rusije. Svestan je i on koliko Srbija gubi žrtvujući se u nameri da bez pogovora sluša naloge EU i koliko je to pogubno za našu ekonomiju, umesto kompletnog zaokreta ka ekonomskoj i svim drugim vrstama saradnje sa državama gde bi Srbija imala koristi. Kada govorimo o ugovoru između Republike Srbije i Crne Gore o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak, karakteristično za ovaj ugovor je da je sačinjen na srpskom jeziku i crnogorskom jeziku. Sa strane Crne Gore potpisao je ministar finansija ali sa srpske strane ovaj ugovor nije potpisao ministar finansija već državni sekretar u Ministarstvu finansija, Dušan Nikezić, koga je Vlada ovlastila svojim zaključkom. Inače, pomenuti državni sekretar, član je družine iz "Ces Mekona", dobro poznate konsultantske kuće koja je radila procene za Agenciju za privatizaciju. On je sin vlasnika ove kuće koja je od 2002. godine do januara 2010. godine od agencije inkasirala preko 535 milion dinara za 14 ugovora. Sadašnji premijer Mirko Cvetković, kako je svima dobro poznato bio je izvršni direktor "Ces Mekona" i direktor Agencije za privatizaciju. Dušan Nikezić bio je Cvetkovićev zamenik u Agenciji za privatizaciju. Više od "Ces Mekona" i radeći sa Agencijom zaradila je samo konsultantska kuća "Morgan i Stenli" koja je za posredovanje u prodaji duvanske industrije samo tokom 2003. godine zaradila 677 miliona dinara. "Ces Mekon"je u svakoj godini bio u među onima koji najviše zarađuju. Godine 2009. zaradio je nešto manje od 60 miliona dinara. Za razliku od Morgan i Stenli koji je bio angažovan samo jednom "Ces Mekon" je stalni, višegodišnji konsultant koji je najviše novca zaradio baš 2003. godine u vreme kada je Cvetković uporedo sa funkcijom izvršnog direktora "Ces Mekona" bio direktor Agencije za privatizaciju. U to vreme "Ces Mekon" je radio na privatizacijama beogradskog semena …
Narodna poslanice, molim vas da izveštaj o konsultantskim kućama dovedete u vezu sa bilo kojom tačkom dnevnog reda.
SRS je baš iznenađena da jedan ovakav sporazum potpisuje državni sekretar u ministarstvu. Ipak je trebalo imati malo više dostojanstva pa da taj ugovor potpiše onako kako je sa jedne strane potpisao ministar finansija da se udostoji i neko ko kod nas vrši funkciju ministra finansija, pa da i on to potpiše. Inače, ovakvim stručnjacima koji su doveli do toga da nakon privatizacije imamo armiju nezaposlenih, njima nisu bitni nacionalni interesi to što neko napada Srbe na severu Kosova, oni poznaju jedino govor novca. I ovo govorim jer je važno da čuju svi oni čiji je život postao tragedija posle privatizovanja preduzeća u kojima su radili pa ostali na ulici. Danas je problem da ti ljudi prežive i da školuju svoju decu, a oni koji su delili savete Agenciji za privatizaciju i za to uzeli basnoslovne sume novca…
Narodne poslanice, mislim da sam vas podsetila šta je tema dnevnog reda, pa vas sad upozoravam da na bilo koji način sve ono što smatrate lošim u procesu privatizacije dovedete u vezu sa bilo kojom od tačaka dnevnog reda koje su trenutno u pretresu.
Još jedan sporazum koji je pred nama jeste Sporazum između Srbije i BiH o privremenom zapošljavanju državljana Srbije u Bih i državljana Bih u Srbiji. I ovde je predlagač naveo da se planira organizovano privremeno zapošljavanje na teritoriji druge strane ugovornice. Stav SRS-a jeste da u nekom većem organizovanom zapošljavanju neće biti ništa već će biti možda pojedinih slučajeva. Nezaposlenost u Srbiji je ogromna i Republički zavod za statistiku sproveo je anketu o radnoj snazi i podaci su poražavajući jer se ispostavilo da je u 2007. godini 375 hiljada zaposlenih dobilo otkaze da bi u 2008. godini taj broj bio povećan na 540 hiljada. Povremeno čujemo neku priču o nekim novim radnim mestima ali njih je toliko malo da zaista ovu armiju nezaposlenih iz godinu u godinu samo povećavaju. Setimo se na kom principu je formirana ova Vlada – na socijalnoj odgovornosti. Armija ne zaposlenih govori da Vlada svoj osnovni princip nije ispoštovala. To isto govore i sve veći redovi ispred narodnih kuhinja. Državni integritet i suverenitet se narušavaju. Svakim danom je dramatičnije na KiM, danas posebno. Sve su to karakteristike Vlade koja jedino sama sebi može izneti koju pohvalu, ali činjenično stanje pohvale demantuje. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uglavnom ću govoriti o Sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti zaštite životne sredine. Kada bi sada nekog pitali u Srbiji kakve će koristi imati Srbija od ovog zakona, a to je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o saradnji u oblasti zaštite životne sredine, verovatno niko ne bi znao šta da vam odgovori. Kakve veze, pre svega teritorijalne, ima Srbija sa Azerbejdžanom, a pogotovo u oblasti zaštite životne sredine? Kakva to iskustva u ovoj oblasti imamo mi da razmenimo sa Vladom Republike Azerbejdžan ili oni sa nama? Jedino što možemo njima da prenesemo, neka naša iskustva rada našeg Ministarstva za zaštitu životne sredine je uvećanje broja divljih deponija, paljenje deponija, građenje postrojenja za preradu opasnog otpada u blizini škola, bolnica, naseljenih mesta, vodotokova ili, recimo, nenamenskog trošenja budžetskih sredstava za oblačenje radnika Dulićevog ministarstva. Znate već onu priču iz medija o kupovini kožnih cipela, kožnih jakni, mantila itd. Pošto je ova vlada rešila da spasava planetu zemlju od globalne katastrofe ovim sporazumom u oblasti zaštite životne sredine sa Azerbejdžanom, a ne da spašava Srbe na KiM, da vidimo kako je to zamišljeno i napisano u ovih 11 članova sporazuma. U članu 2. se kaže da će ugovorne strane razvijati, proširivati zajedničku saradnju u oblasti sprečavanja zagađenja životne sredine i zaštite životne sredine u interesu obe države, kao i promovisati dalji razvoj ekonomskih, naučnih i tehničkih kontakata. Imam jedno pitanje za ovlašćenog predstavnika Vlade. Kako Srbija može da utiče na rešavanje nekog globalnog ekološkog problema u saradnji ne samo sa Azerbejdžanom, već sa bilo kojom drugom zemljom i sa ove i sa one strane zemljine kugle, pošto Azerbejdžan nije baš u blizini Srbije? Da li Srbija ima razvijenu naftnu sopstvenu industriju? Nema. Da li Srbija ima razvijenu industriju metalurgije? Nema. Da li ima neku ozbiljnu hemijsku industriju? Nema. Da li ima nuklearne elektrane? Nema i ne treba da ih ima. Tamo gde nešto i može u promilima Srbija da doprinese, neće moći jer kako da, recimo, američkoj železari "U.S. Steel", velikom zagađivaču, naloži da smanji emisiju štetnih gasova kada će to, recimo, da ugrozi sjajne odnose ove vlade i SAD? Ko će smeti uopšte američkim kompanijama u Srbiji da nameće bilo kakve zakonske obaveze i ograničenja, jer Amerikanci mogu u ovoj zemlji da rade šta hoće, mogu da kupuju preduzeća, kao železari za 25 miliona dolara, mogu da ubijaju Srbe na KiM, to se i danas dešava i niko ne može da im stane na put? Kada već govorim o Azerbejdžanu, zaista im treba odati priznanje nedoslednosti što nisu priznali Kosovo kao nezavisnu državu. U članu 3. pod prvom tačkom se kaže da će Srbija sa Azerbejdžanom sarađivati u zaštiti biodiverziteta. Prosto pitanje za one koji slušaju – kako mogu međusobno uticati na biodiverzitet zemlje koje su na hiljadu kilometara udaljene jedna od druge? Naše autohtone biljne i životinjske vrste su vezane za naša područja, za naš biodiverzitet. Teško mogu da imaju bilo kakav zajednički imenitelj sa biodiverzitetom Azerbejdžana. Šta će i njima i nama iskustvo za nešto što ne postoji ni kod njih ni kod nas? Prokomentarisao bih zaštitu ozonskog omotača koji se spominje u tački obeleženoj pod slovom G) u članu 3. Šta Srbija i Azerbejdžan mogu da učine po ovom pitanju, kako Srbija i Azerbejdžan da zaštite ozonski omotač? Lako će ga zaštiti Srbija pošto Srbija skoro i nema industriju, pa samim tim ne može i da napravi neku globalnu štetu ili neko veliko zagađenje. Pravi zagađivači i uništivači ozonskog omotača su SAD. Koliko su samo zagađenja ostavili u Srbiji posle bombardovanja 1999. godine. Azerbejdžan, za razliku od nas, ima razvijenu naftnu industriju, pa bi i imao veće obaveze da svoju industrijsku proizvodnju uskladi sa odredbama, pre svega, Kjoto protokola. Što se tiče globalnog zagađenja i oštećenja ozonskog omotača, najveći svetski zagađivač, SAD, nisu potpisnici tog Protokola i oko ukupnog zagađenja planete učestvuju sa 25%, dakle jedna četvrtina. Sada Srbija i Azerbejdžan treba da spašavaju planetu dok je Amerikanci uništavaju. Članom 4. ovog sporazuma definiše se način saradnje u oblasti životne sredine, pa se kaže u tački pod G) – razmena najbolje dostupnih ekoloških tehnologija. Na čiju se ovde ekološku tehnologiju misli, da li na našu ili na onu koja se koristi u Srbiji a stranog je porekla? Sumnjam da država sme da razmenjuje bilo kakve tehnologije, pa i ekološke koje nisu u njenom vlasništvu sa drugom državom, pa i sa Azerbejdžanom. Naše tehnologije, što se tiče ove ekologije, možda su neki najnoviji modeli kontejnera. Ono što je za armiju ekoloških eksperata, pod znacima navoda, iz Vlade Republike Srbije bitno i ono što je predviđeno tačkom označenom pod slovom Đ) organizacija obuke, konferencije i simpozijumi. To je prava suština svega ovoga, trošenje para za simpozijume, delegacije, za eksperte radne grupe, a u stvari neće se dogoditi ništa značajno. Gospodin Nebojša Pokimica, koji je ovde naveden kao neko ko predstavlja Ministarstvo za zaštitu životne sredine, trebao je da nam kaže makar jednu korisnu stvar koju će imati Srbija od ovog sporazuma ili Azerbejdžan. Šta će to Srbija da dobije? Gde će to primeniti? Gde će to iskoristiti? Koja je to zajednička tačka koja spaja Srbiju i Azerbejdžan u ovoj oblasti? Srbija je, nažalost, zemlja apsurda. Ovde se usvajaju i rezolucije i konvencije i sporazumi o nečemu što Srbija čak i nema, a Srbija nema snage, recimo, da usvoji rezoluciju o KiM i stradanju srpskog naroda pod nadzorom SAD i EU. Jednostavno, ono što pita javnost u Srbiji narodne poslanike to je kada će sednica o KiM. Posle ovog predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti zaštite životne sredine, očekujemo da Vlada Republike Srbije i resorno ministarstvo pothitno potpišu i sporazum i sa državama koje se nalaze u Okeaniji, da što pre uzmemo učešće u spasavanju koralnih ostrva od uništenja od prekomernog zagađenja vode okeana pošto smo sve poslove u Srbiji pozavršavali, iskorenili smo kriminal, povećali zaposlenost, zaštitili Srbe na KiM i iskorenili bedu i siromaštvo. Na kraju, ovaj sporazum je u stvari deo uobičajenog međunarodnog scenarija. Poput većine sporazuma, ostaće mrtvo slovo na papiru. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je osam minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. On je poslednji prijavljeni govornik. Vreme na raspolaganju je 12 minuta.
Gospodine Mrkonjiću, na vama je zapalo da predstavljate Vladu. Da je ozbiljna situacija vidi se po stajlingu. Obavestio sam vas šta se dešava na teritoriji KiM. Sada bih krenuo o vašim prijateljima, gospođo Čomić. Kada se ratifikuju neki sporazumi sa nekom državom, bez obzira koja je oblast predmet ratifikacije tog sporazuma, mora da se vodi računa o Ustavu Republike Srbije na prvom mestu, a na drugom mestu da se vidi koji interes zadovoljavamo kao država. Sada ste nas stavili u neprijatnu situaciju da mi ne znamo koji interes u oblasti odbrane treba da zadovoljimo sa vama dragom Republikom Francuskom u ovom sastavu vlasti koja je sad u Francuskoj. Došao sam do zaključka da između nomenklature koja je u Francuskoj na vlasti i ove nomenklature koja je na vlasti u Srbiji ne postoji nikakva razlika i da u cilju razvijanja dobrih prijateljskih odnosa između trenutne vlasti u Francuskoj i trenutne vlasti u Srbiji postoji prijateljstvo, a narod, ko pita narod. Tako ispada. Zašto? Molim vas, Francuska je član NATO pakta. Učinila je iste zločine kao i NATO pakt. Svrstala se tamo i sad pucaju na naše ljude. Verovatno posle ovog sporazuma neće da pucaju na naše ljude na KiM. Što nam to ne kažete. Priznali su nezavisno Kosovo. Finansirali su njihovu terorističku organizaciju. Vi negujete prijateljske odnose sa njima. Znači pritisli ste ih sa strujom, sa prometom roba. Pošto to nije dalo rezultata da oslabi otpor na barikadama idemo na prijateljstvo sa Francuskom koje nam otima KiM. Otima nam KiM. Ali to su vaši prijatelji. Zašto to radite? U nadi da SRS napusti zasedanje, a mi nećemo da napustimo, jer da nije nas niko u ovoj zemlji ne bi znao šta se dešava. Niko. Niko ne bi preneo jednu reč. Tu smo da vas podsećamo. I na Bernarda Kušnera i na one Francuze koji su proterivali Srbe, i na ove Francuze koji sada pucaju. NATO pakt je napravio kosovske oružane snage. Gospođo Čomić, danas se u Preševu slavi i zato ga Nema Riza Halimi. Slavi se dan zastave. Vidite kako se to uklapa. Riza Halimi tamo sa njegovima, južni deo Kosovske Mitrovice njegovi pobratimi i njihovi sponzori iz Francuske …
Narodni poslaniče, dužni ste za saslušate kada vas podsećam na odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, podsećam vas da ste dužni da se sa uvažavanjem odnosite prema prisutnim kolegama i svim drugim kolegama, narodnim poslanicima i da je to odredba koja je izričita, kada je u pitanju Poslovnik Narodne skupštine. Tako da vas molim i u trenutku kada poželite da, naravno, svoje izlaganje argumentujete svojim političkim stavom koji je obojen emocijom, da se ne zaboravite da smo dužni jedni o drugima da govorimo sa uvažavanjem. Izvolite nastavite.
Zahvaljujem. Moj politički stav je bez emocija. Zasniva se na surovim činjenicama. Tako da vas molim da budete oprezni i da me ne prekidate, da ne biste kršili Poslovnik.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da ne možete komentarisati i da ste dužni da saslušate kada vas podsećam da kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Bez diskvalifikacija drugih narodnih poslanika. Izvolite.
I Ja vas upozoravam na neke podatke koji su izneti u ovim vašim sporazumima sa vašim prijateljima. Vidite sporazum o izbegavanju dvostrukog oporezivanja sa Crnom Gorom, a pre nekoliko dana ste poslali onog zumbula Nikolića da utanači detalje oko tog sporazuma, da se ne oporezuju Cane Subotić, Kole. Samo da vas obavestim od 2000. godine bio direktor Demokratske stranke. Tada je vlast u Crnoj Gori finansirala 5. oktobar i sve one stvari. Ta Crna Gora je čini mi se priznala nezavisno Kosovo. Ne znam koji je to finansijski interes možete da ostvarite tamo. Vaše prijateljske odnose nemojte da dižete na državni nivo. Molim vas, vaše lične prijateljske odnose, ličnu koristoljubivost, regulišite na drugi način. Nemojte ovakvim sporazumima, gde nam ministar finansija podmeće svog državnog sekretara, a onda vidimo šta se krije iza toga, koji su lični interesi vas na vlasti, a koji ne mogu da se poistovete sa državnim interesima. Mi izražavamo politički stav, sve one države koje nisu priznale nezavisno Kosovo, sve one države koje nisu učestvovale u bombardovanju Republike Srbije i ubijanju srpskog naroda, ispunile su uslov da razvijamo prijateljske odnose.Svi oni koji su činili štetu srpskom narodu, ne možemo da se dogovorimo. Ne možemo. Nismo ravnopravni. Neka povuku svoje odluke o priznanju nezavisnog Kosova. Molim vas, koji je interes u odbrani? Objasnite mi koji je to interes u odbrani sa Francuskom? Nema nijednog interesa. Možda ima neki interes SDPR, ali su oni predmet istrage nekih drugih organa. Ne samo SDPR, nego još neki funkcioneri. Što se tiče BiH, molim vas, objasnite ljudima kako je moguće da stavite potpis na ovakav sporazum? Kažete ovako "zapošljavanje" – otkada je Boris Tadić izabran za predsednika Srbije, nekom planetarnom greškom, a to je od 2008. godine do danas, iz sistematizacije radnih mesta, gospodine Mrkonjiću, izbrisano je 500 hiljada radnih mesta. Znači, 500 hiljada mogućnosti eventualnih ne postoji. Broj nezaposlenih se povećao za 300 hiljada i u uslovima kada zakasnite jedan dan, pa vas izbrišu iz evidencije. Na posao čeka 22 hiljade ljudi koji su završili fakultet, 158 magistara, tri doktora nauka, 200 hiljada mladih nezaposlenih. To niste rešili, a pravite sporazum da vam iz Sarajeva dođe neko da radi ovde u Srbiji. Ko? Dino Merlin da vam dođe? Njemu ne treba služba za zapošljavanje. Koga bi još ovde vi zaposlili? Ko naš može tamo da ide da radi? Znate li koliko je ljudi proterano iz Sarajeva, bez mogućnosti da se vrate? Ali, to su vaši prijatelji. Šta ste još uradili? Navukli ste tri hiljade evra po glavi stanovnika dug, evropskim bankama i drugim bankama. Nemam ništa protiv što tri hiljade evra treba da plati Gordana Čomić, ali zašto da plaća onaj u Crnoj Travi koji nije ni video te pare? On nije ni tražio zaduženje. Vi pravite dobrosusedske odnose, vi razvijate saradnju, vi se kandidujete za EU, a oni u EU kažu - u januaru ne postojimo. Januara ne postojimo, to kažu ovi u EU. Vi kao poslednja linija odbrane EU, vi više branite EU nego "Van Rampa", onaj "Van Popaj", ili kako se zove, File i ostali. Još imate tu zamrznutu sliku. Idete u ambis, idete u provaliju. Idite vi u provaliju, ali pustite ovaj narod, nemojte ovaj narod da vučete u provaliju. Zašto narod vučete u provaliju? Uhvatite se u kolo sa tim vašim prijateljima, pa idite u Francusku, idite tamo. Kao tako veliki stručnjaci, idite u Brisel, pa izvucite EU iz krize. Evo, može i Mlađa, može i "zumbul". Mogu svi eksperti da idu tamo da izvlače. Celu Vladu bih ja preselio u EU, da spasite EU, da spasite euro, pošto ste sposobni. Vi jedino iskreno volite EU, niko više. Ne vole je Grci, Italijani ne vole, Španci ne vole, Nemci ne vole, Francuzi ne vole, Portugalci ne vole. Brisel će sada napraviti neku kobajagi vladu. Oni imaju problema što naši evro-fanatici nisu zaseli tamo na vreme. Da smo mi ranije ušli tamo, bio bi završen posao. Ranije bi se završio taj posao. Odakle vam pomisao da pričate o sporazumu o dobrosusedskim, prijateljskim odnosima u oblasti odbrane sa Francuskom koja uništava Srbiju i srpski rod? Hiljadu i dva Srbina je stradalo na KiM od 1999. godine do danas. Nijedan predmet nije rešen. Nijedan predmet nije rešen. Ovo je poslednji primer, Savo Mojsić – streljan, ubijen čovek na nekoliko stotina metara od svoje kuće. Bio je kod prijatelja, vraćao se sa slave. Da li je rešeno? Nije rešeno. Da li će da se reši? Neće da se reši. Zašto? Zato što su vaši prijatelji zamislili koncepciju ne sme nijedan Srbin da bude na KiM. Zašto su napravili "bonstil" u Uroševcu Amerikanci? Zato što tamo ne živi nijedan Srbin. Etički je očišćeno. E onda Amerikanci mogu da budu bezbedni. Vi razvijate prijateljske odnose sa njima. u čemu se ogleda to prijateljstvo? Verovatno delite iste vrednosti sa njima. potpuno sam siguran da vi isto želite što i Amerikanci, Francuzi i Nemci. Vi proterujete Srbe sa KiM, vi uništavate ekonomiju Republike Srbije, vi ste krivci i niko više nije kriv. Što niste reagovali da branite te ljude tamo. Jeste li dobili neki kredit za otvaranje radnih mesta u Srbiji? Ne. Za koridore, da njihova roba tutnji. A gde ja naša roba? Ko sme da je proizvodi? Nema šanse da je proizvode da konkuriše EU. Ne dozvoljavaju oni da se proizvodi roba ovde. Ovde mora da se umire. To mora da se preokrene. Gde je država danas? Zašto država nije otišla na sever Kosova da brani svoje građane? Gde su one vaše crte u koje ste se zaklinjali? Baš vas briga, vama je potrebno da se projuri kroz Skupštinu, još jedan od 700 evropskih zakona, da se donese. Vi ste ispunili uslove, ma neće vas EU, ni mi nećemo EU, ovakvu. Ne želimo je. To je većinski stav građana Republike Srbije. I nemojte da donosite ovakve sporazume više na sto ovde. Pomerite ovo. Dobićete neki plus. Koji plus ima da dobijete? EU, Evropska unija ne zna šta će sa sobom, a vi ovde formirali neku sliku, kao sve će da se raši, samo da se dobije paraf 9. decembra.Paraf, da Srbija bude kandidat za eventualni početak pregovora o eventualnom članstvu, u eventualnoj EU, tamo negde, eventualno 2389. godine. Vi ste od toga napravili fatamorganu. Dokazujete prijateljstvo. Kako možete prijateljstvo da dokazujete, dok je Milo Đukanović na vlasti u Crnoj Gori? Sve je uradio protiv srpskog naroda. Pa vi ne poštujete ni ono što kaže vaš predsednik Boris Tadić. Pa ko napada najviše Borisa Tadića? Milo Đukanović. Pa jeli ga optuživao za referendum? Pa je optuživao njega za onoga Milosava Đorđevića, kao njegovog savetnika, što mu tamo rovari po srpskim pitanjima. Onda ste ubacili ovog Nikolića, on razvija, kad bi mogao sa Janošom, pa sa Zukorlićem, pa sa ovim, pa sa onim. Ko da ljudi to ne znaju. Pa to su duvači u istu tikvu, bre ljudi. Vi ste proevropske stranke, vi volite EU. Vi volite evropske standarde. Vi mrzite ovaj narod. Vi ćete sve da uradite protiv ovog naroda. Zašto? Zato što ste u ucenjeni, jer može neko iz Brisela da kaže – dođi Džeki, dođi do noge Džeki, i 12 Džekija ima da dođe, Boki, Toki, Taki, Diki i Miki. Dvanaest političkih stranaka koje zastupaju vrednosti EU po svaku cenu doći će da im gazda kaže šta je sledeća faza. To su vaši prijatelji. Mene bi bilo sramota da kažem da su to prijatelji. Vi se ponosite sa prijateljima koji čine štetu svakog trenutka, svake sekunde srpskom narodu, na svakom mestu čine štetu. Kada će oni da budu zadovoljni? Kada ovaj narod kolektivno izvrši samoubistvo. Ovaj narod nije toliko lud. Vidi ovaj narod o čemu se radi. Vidi narod da vi nemate odgovor ni na jedno pitanje. Pričate o dobrosusedskim odnosima, o našim velikim prijateljima. Ne mogu da nam rade metro neki iz Rusije, nego iz Francuske. Zašto? Šta kaže američka depeša, koju je objavio "Vikiliks"? Zavetovao se Đilas – neće Kinezi da rade. (Predsedavajuća:Narodni poslaniče, imate još minut vremena, pa bih molila da ipak taj minut iskoristite za razgovor o temi dnevnog reda.) Svaka sekunda mog vremena je usmerena da se ubede građani da od evropskog puta nema ništa, već samo živa šteta. (Predsedavajuća:Narodni poslaniče, to možete, naravno, u okviru prava i sloboda građana, bili udruženi u političke stranke ili ne, ali ovde morate da poštujete odredbe Poslovnika. Imate još minut. Ako želite da iskoristite još minut, izvolite, o temi dnevnog reda.) Izvinjavam se, gospođo Čomić, što sam napao vaše prijatelje. Omaklo mi se, pa sam napao te vaše prijatelje. Ne želim ja vama da pokvarim prijateljstvo sa Francuzima… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče,govorim jasno, da jasnija ne mogu biti, i molim vas da ne obmanjujete javnost. Podsećam vas i upozoravam onda kada kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. To što vi smatrate da znate ko je kome prijatelj, to spada u obrazlaganje, kome ubedljivo, kome ne, ali vas molim bez direktne komunikacije, bez tako očitog kršenja odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Imate još 30 sekundi, ako hoćete da iskoristite, izvolite.) Nadam se, da nećete da se naljutite ako vas častim ovih 30 sekundi, da što pre odete u EU, da nam se svane.
Niti ste častili mene, niti ste se sa uvažavanjem odnosili prema Narodnoj skupštini, niti ste pokazali volju da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Mogu samo da izrazim žaljenje i da zaista podsetim vas i sve druge, da mene u tom slučaju Poslovnik obavezuje, kako da se ponašam. Pravila važe jednako za sve i pravila nisu za protivnike ili ne istomišljenike, nego za sve nas. Nedostojno je ove sale i institucije Narodne skupštine da smatrate da imate pravo da se rugate odredbama koje su jasne, da jasnije ne mogu biti. Na poslaničkim listama, dakle, poslanika koji su se prijavili za reč, više nema prijavljenih govornika. Da li ministar, Milutin Mrkonjić želi reč? Izvolite. Ministar Milutin Mrkonjić.
Hvala. Gospođo Čomić, samo prvo nekoliko reči o konkretnoj diskusiji gospodina Mirovića, koji me uvek ponovo iznenadi poznavanjem materije. Ali, još jedanput kažem, tačno je, ovaj zakon nastao je na Zakonu o pomorstvu. Isto tako tačno je da u Srbiji danas ima oko četiri, pet hiljada ljudi koji su pomorci, tačno je da ima naših preduzeća koja imaju svoje brodove i upravo to je ono što nas obavezuje, nikakva veza sa EU, nego to je ono što nas obavezuje da to prihvatimo. Većinu njegovih sugestija, prihvatam i slažem se sa njim. Sad malo o kritici koja se odnosi na rad mog ministarstva. Pošto vidim da možemo da pričamo i o drugim stvarima, ajde da pričamo i o tome. Prošli put sam rekao, Ministarstvo za infrastrukturu i energetiku, ima 150 hiljada ljudi o kojima brine, na ovaj ili onaj način. Od toga, 25 hiljada ljudi koji grade i prave puteve, oni su na tim koridorima i održavaju puteve. Ima 25 hiljada ljudi koji transportuju, takozvanih kamiondžija – transportera, sa kojima se ja posebno ponosim, koji donose zemlji između 700 i milijardu evra godišnjeg prihoda. Oni su bilo srpske privrede. Oni pokazuju kako radi srpska privreda. Danas, radi dobro u odnosu na zemlje istočne Evrope, jer tamo najviše izvozimo. Treća kategorija su železničari, njih ima 25 hiljada, takođe. I četvrta su ovi letači, o kojima, moj prijatelj, Moma Marković, često govori vrlo grubo i oštro, alimoram da ga demantujem. Naravno, u energeticije ostalih 50 hiljada radnika, od toga 35 hiljada u EPS i 15 hiljada u drugim sektorima. Što se tiče sektora o kome se ovde najviše govori, kad su ovi vazdušni, zovem ih letači, u pitanju, moram da kažem da sam prijatno iznenađen kao ministar za ove tri i po godine, koliko je to sektor koji je dobar. I Agencija za letenje i Direktorat, i naravno i JAT, sa svojim preduzećima i JAT tehnika, koji imaju probleme, ali koje rešavamo, i čitav niz tih problema kaje su vezani za JAT i JAT tehniku, već je u fazi nekog rešavanja. I naravno Aerodrom Beograd. Moram da podsetim poslanike, koji me kritikuju u tom delu, da sve što se odnosi na Agenciju za letenje, koja radi po evropskim standardima, bez obzira na naš put ka Evropi. Sve ima apsolutno kontrolu, takozvanog euro kontrola, što vi dobro znate Momo, i čak bolje od mene i apsolutno svakodnevno dolazi izveštaj o poslovanju agencije. U tom paketu su naravno i lični dohoci ili ti plate ljudi koji tamo rade. Uticaj naš na to je u toj meri da znamo da nema zloupotrebe i to je meni mnogo važno, a kolike plate primaju to je sve definisano u euro kontrolu, i vi to dobro znate. Mada nisu budžetske institucije, mi smo uspostavili kontrolu i unutar naše vlade, i u Agenciji za letenje, i u Direktoratu nema malverzacija, što je za mene mnogo važno. Što se tiče JAT, kritika je bila od nekoliko poslanika SRS i nije fer da danas govorimo o tome, jer kao što znate tender je u toku. Iz medija vidite da ima problema, mi sve te probleme sagledavamo i realizujemo kontakte sa tim ljudima, ali nije fer da pričamo o nekoj drugoj varijanti, dok se ovo što smo sada radili, dok se ovaj tender ne završi, a on će se završiti do 30. decembra. Dakle, znaćemo tačno da li imamo strateškog partnera, bez obzira što se tamo vrše neka hapšenja itd. Dačićje čak dao i neku izjavu, a ne možemo da ulazimo mi u to, to sad nije bitno, to je stvar organa te zemlje, ali naša radna grupa koja je sastavljena od ljudi iz pet ministarstva, vodi Želja Mitrović koji sedi sa moje desne strane, kao državni sekretar u mom ministarstvu, radi svoj posao korektno i siguran sam da će posao dovesti do kraja. Što se tiče neke druge varijante, ako se ne desi da nađemo strateškog partnera, ponavljam, nije fer da danas o tome govorim, kada je tender u toku. Još jedna vrlo interesantna i važna stvar za mene je JAT tehnika, onakva kakva jeste danas, već preko 50% svojih kapaciteta stavlja na raspolaganje drugim kompanijama iz Engleske, Rusije itd. Dakle, i to je ono što je povoljna vest u ovom trenutku za naša preduzeća. I ono što je takođe vrlo važno Aerodrom "Beograd" danas spada u red opet najsigurnijih aerodroma u Evropi sa tehnologijom koju ima i koju, eventualno, dopunjujemo ako je potrebno, ali aerodrom je u stanju apsolutnog kvaliteta koji zahteva Evropa. Dakle, to su stvari koje se danas dešavaju u vazdušnom saobraćaju i ja kao ministar nemam razloga da s tim ne budem nezadovoljan. Još jedanput ponavljam, kompletna kontrola svih tih institucija je dnevna, ne nedeljna i molim, ako ima nekih negativnosti koje vi sagledavate a da ja to ne znam, izvolite, slobodno, stojim na raspolaganju, kao i uvek svim poslanicima da dođu da pitaju, da mi kažu šta ne valja. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Momir Marković, želite da govorite o povredi Poslovnika? Nemate pravo na repliku. Zato što pažljivo slušam sve koji izlažu i zato što kada slušate, onda možete da čujete da li postoji razlog za repliku ili ne. Ministar je u svom obraćanju rekao da mora da vas demantuje, to nije razlog za repliku, jer je izneo činjenice koje su tačne. Nemate šta da mu objasnite, pošto nemate pravo na repliku. Da li još neko, ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. stav 4. želi da se javi pre zaključivanja rasprave, a na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima zakona iz zajedničkog jedinstvenog pretresa. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZA IZBOR IZBORNOG ČLANA PRVOG SASTAVA DRŽAVNOG VEĆA TUŽILACA IZ REDA ADVOKATA Primili ste Predlog za izbor člana Državnog veća tužilaca iz reda advokata, koji je podnela Advokatska komora Srbije. Primili ste Izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu. Pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 201. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova pojedine poslaničke grupe i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom svako do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Po odredbama Poslovnika, član 96. stav 4. prijave za reč se primaju do otvaranja pretresa. Učesnicima sednice zahvaljujem na učešću, ministru Mrkonjiću i saradnicima iz Ministarstva. Takođe vas obaveštavam da o ovoj tački dnevnog reda poslaničku grupu SRSpredstavlja ovlašćeni predstavnik,narodni poslanik Zoran Krasić. Ukoliko još neka od poslaničkih grupa odluči da ovlasti nekoga od svojih članova, molim vas da nas obavestite, da možemo da informišemo Narodnu skupštinu. Molim narodne poslanike da ne dobacuju, pogotovo ne rečenice "da li ima nekoga iz ministarstva", pošto je upravo otvoren pretres tačke dnevnog reda i sa malo više pažnje moglo bi se čuti ko je predlagač u tački dnevnog reda koja je trenutno u pretresu. Molim vas malo zajedničkog napora, jer svima je mnogo jednostavnije kad slušamo i čujemo šta se dešava. Molim vas da ne dobacujete, pogotovo bez ikakve veze sa ičim što je trenutno u toku na sednici Narodne skupštine. Saglasno članu 201. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres. Predstavnik predlagača nije prisutan. Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Pošto je bilo govor ao ovlašćenog predlagaču, ja sam ovlašćeni predlagač poslaničke grupe SRS, a u ime Odbora je morao da bude tu Boško Ristić. On nije tu.
Narodni poslaniče, Odbor nije predlagač. Molim vas da pogledate ko je formalni predlagač za izbor izbornog člana prvog sastava Državnog veća tužilaca iz reda advokata. Tačno i uvek kažem ko je prisutan, ko nije prisutan, pa vas molim da i vi sa istom pažnjom govorite o licima koja mogu ili ne mogu da se jave za reč tokom ove tačke dnevnog reda.
Manje bi vi imali problema kada bi me samo saslušali. Rekao sam da Boško Ristić nije tu u ime Odbora, nisam rekao u ime predlagača…
Narodni poslaniče, to je rečeno tokom dela sednice dok vi niste dobili reč, pa vas molim da svi malo pažljivije slušamo šta se dešava na sednici, da ne bismo morali da ulazimo u rizik da i bez namere kršimo odredbe Poslovnika Narodne skupštine.
Imao sam samo nameru da potenciram da predstavnik predlagača nije tu i da nije predsednik nadležnog odbora, kao izvestilac tu, a da je tu Zoran Krasić kao predstavnik SRS. Nije bilo teško da se to shvati, gospođo Čomić, ali je napokon urodilo plodom, iz trećeg pokušaja. Ovo je drugi pokušaj, gospođo Čomić. Sećate se da je i ranije ovaj gospodin Miroslav Bojić, advokat iz Čačka, bio predložen za Državno veće tužilaca. Sada se postavlja pitanje, prošli put nije prošao, sada se ponovo predlaže, da li će da prođe? Zato sam smatrao da je bitno da ovde bude gospodin Boško Ristić, pošto on vedri i oblači i u Visokom savetu sudstva i u Državnom veću tužilaca. Zato nam je katastrofa u pravosudnom sistemu. On je reformisan, pa bi baš bila katastrofa. Svrha reforme nije bila da se u sudu dođe do istine i pravde nego da se baš ovakvim napravi naše pravosuđe, da ljudi ne znaju kako da ostvare neka svoja prava, neke svoje interese pred sudom, kao poslednjom instancom gde se vrši kontrola zakonitosti u najširem smislu reči. Sada se postavlja pitanje da li će ovaj kandidat da prođe? Prošli put nije prošao zato što se stranke koje čine većinu u Narodnoj skupštini nisu mogle dogovoriti oko ovog kandidata. Šta je bila pozadina? Nekim strankama ne odgovara ovaj kandidat, pogotovo ne kandidat kojeg je predložila Advokatska komora Srbije, a nekima bi odgovaralo da ga je predložila Advokatska komora Beograda, pošto su i advokati rascepani po interesnom smislu na dva dela, pa ima nekih koji su odani Advokatskoj komori Srbije, a neki Advokatskoj komori Beograda. Tu se umešala politika. Ono tamo kontroliše DS, a ovo kontrolišu "zumbuli". Oni kontrolišu i sada, kada je takva situacija, imate podelu u Advokatskoj komori, čisto po političkoj osnovi i uticaju političkih stranaka, a šta onda mi da biramo ovde? Objasnite mi, šta da biramo? Razumem DS da će da glasa za "svog" kandidata, ali onda će ovi drugi da se bune, pa će Cvijan da dođe sa diktafonom, da snima, pa da obavesti javnost. Sada se postavlja pitanje, ako ste u reformi hteli da napravite Visoki savet sudstva i Držano veće tužilaca kao nezavisne, samostalne organe koji vedre i oblače po svim pitanjima u sudovima i kod tužilaca, da li ste to uspeli kada vidite način kako se ljudi biraju i zbog čega neko nije izabran. Dovodi se u sumnju budući rad tih kandidata, ako prođu, ako se budu izabrali, jer postoji politička pozadina. Vama, dragim prijateljima iz evropske komisije ste se zaklinjali kako je transformacija završena. Srbija je na dobrom putu ka EU. Gospodine Novakoviću, ovi iz Evropske komisije prave dva izveštaja. Jedan o napretku Srbije, a drugi o napretku Kosova. Nisam čuo da su se neki advokati bog zna šta pobunili i oni moraju da štite Ustav Republike Srbije. Mnogi advokati su se podelili. Štiti klijenta, pravi dogovor sa suprotnom stranom ili sa sudijom. Zašto? Ponaša se tržišno, ko da više. Tržišna ekonomija je zavladala, to se zna, ponuda i potražnja. Gospodine Novakoviću, da li vi znate za najobičniju tužbicu, itd. kolike su takse, 20, 40 hiljada dinara. Kažite mi kako će onaj iz Crne Trave da tuži za među? Kako? Mora da plati taksu čovek. Pa, tolike pare da prima mesečno, on bi i zaboravio tih metar od međe. Molim vas, vidite u kom pravcu ide ta vaša reforma. To su sve evropski standardi. Sve to važi u Evropi. Ne možeš sam na sud, mora da vodiš advokata. Ovo je svojevrsni sukob interesa, ako izostavimo ovu političku dimenziju, o kojoj sam malopre pričao. Sad će neko da kaže – pa to piše u zakonu, itd. Jeste, piše u zakonu, ali ste vi doneli zakon. Da je neko drugi imao većinu, ne bi takav zakon bio, pa se ne bi izgubili opštinski sudovi, pa sada i sudije moraju da tabanaju i stranke moraju da tabanaju i advokati, ne mogu čak ni da naplate svoja potraživanja. Da ne pričamo o veštacima, itd. Vodite računa malo. Razmišljajte o tome. Sećam se kraja 2008, početkom 2009. godine sa oduševljenjem ste donosili zakone o Visokom savetu sudstva i Državnom veću tužilaca, sa oduševljenjem ste ukidali sudove po manjim mestima, pa osnovni, viši, apelacioni, pa nova mreža, pa novo ovo, sve će biti epohalno. Sada vršite što su neki predmeti zastareli. Oni su zastareli kod vas, 11 godina ste na vlasti. Dok ste vi na vlasti sve je apsolutno zastarelo. To piše u Predlogu za izbor kandidata, gospodine Novakoviću, piše. Da li vidite da je on radio na reformi pravosuđa, da li ste pročitali biografiju? Kada je bila ona državna zajednica Srbije i Crne Gore, nemojte to da zaboravljate, na vlast ste došli dok je postojala SRJ, nju ste otkinuli, pa ste napravili državnu zajednicu, i nju ste otkinuli, pa sada i Srbiju ukidate. Vi jednostavno šta god da uhvatite u ruke to se suši, od toga nema ništa. Zato je bio potreban Boško Ristić. Pet godina vam pričam – zašta se on uhvati to nema šanse da oživi, to samo može da se uništi. Sada vrištite, predmeti zastareli. More, morate da volite Miru Marković, džabe se vi džapate, imate koalicionog partnera. Vi ste sa Mirom Marković u koaliciji. Zašto ste palili Skupštinu? Morate, šta da radimo, potpisali ste nacionalno pomirenje, prihvatili ste sve to, taj rizik ste prihvatili. Kobajagi, i oni hoće da idu u EU, pa sada nešto neće. Videli da ne valja. Pa, ako možete ponovo da prevarite birače. Gospodine Novakoviću, krajnje je neizvesno da li će i ovaj kandidat da prođe. Objasniću vam zašto je to neizvesno, gospodine Novakoviću. Da li se sećate interpelacije povodom Srećković? Niko iz SPO nije ga branio, a kada je trebalo da se odluči o tome da li će da se glasa, neće da uđu u salu. To je vaš koalicioni partner. Pa ste priveli 2, 3 iz DS da nešto kažu pozitivno za Srećkovića, a SPO neće da vam uđe. Sada razmislite povodom ovog kandidata ko sve neće da vama uđe u salu da glasa. Nema razloga da se vraćaju u salu oni koji prošli put nisu hteli da glasaju. Onda se postavlja pitanje – da li vi to nas zamajavate ovde, ubacujete neke kandidate za koje ste sigurni da ne mogu da prođu? Da li se sećate, ranije vam nisu prošli ni profesori sa fakulteta. Ono što su pravni fakulteti odlučili, odlučili ko će da bude član, došlo na glasanje, propao kandidat. Zašto propao? Propao zbog demokratije. Vidite kako demokratija sve uništava. I ovaj kandidat je propao zbog demokratije, jer se stranke nisu mogle dogovoriti da li to može da prođe, da li da glasaju za njega. Namerno više ne upotrebljavam ime i prezime ovog čoveka, jer nema razloga da čeprkamo po njegovoj biografiji, ali problem je u Skupštini, problem je u većini, problem je u proevropskim strankama. Svi ste vi proevropski, svi vi baštinite vrednosti EU. Zaklinjete se u standarde EU. Gospodine Novakoviću, zamislite šta se desilo prošle nedelje. Bio neki Tomas Njoki, Njoki mu je prezime nije nadimak, iz Evropske komisije. On kaže – u Srbiji ne valja situacija, mnogo ljudi ima u pritvoru, pritvor je neopravdano dug. Zamislite, sedma godina pritvor u Srbiji, to nije evropsku standard – kaže Njoki, a Vojislav Šešelj je devet godina u pritvoru u Haškom tribunalu. Hoćete li vi gospodine Novakoviću da iskoristite vaš ugled kao advokata da utičete na Njokija, da i on ode da iskontroliše Haški tribunal i da vidimo kakav će tamo izveštaj da napiše. Hajde da vidimo to. Ili, da li biste urgirali gospodine Novakoviću da pozovete sve advokate da podignu glas zbog kršenja ljudskih prava Vojislava Šešelja? Svaka čast, ima mnogo advokata koji javno nastupaju i izražavaju svoje neslaganje. Hajde da vidimo Advokatsku komoru Srbije, ova iz Beograda ne sme zato što se tamo ledi krv u žilama, pošto su oni pod kontrolom "zumbula", ovog Milovog. Ne može, ćuti se. To su evropski standardi – uzmi sve što ti život pruža, kako nisu evropski standardi. Gospodine Novakoviću, kako možete da mi kažete da to nisu evropski standardi? Vi ste pogrešno protumačili evropske standarde. Koliko smo puta u ovoj skupštini prilikom donošenja budžeta čuli – država u budžetu ne sme da ima više od 3% deficitarnog finansiranja od bruto društvenog proizvoda? Sve vreme u Francuskoj, Nemačkoj je 6,13,5% itd. Da li smo donosili zakon ovde, pa smo rekli – evropski standard, do 65% bruto društvenog proizvoda može da bude ukupno zaduženje države? Srbija je rekla 45, dobro, neka bude 45%. Koliko je Grčka zadužena – 120% od bruto društvenog proizvoda, Nemačka 186, Italija 200%. Kako tamo ne važe ti njihovi standardi? Znači, ti njihovi standardi važe samo kada je u pitanju Srbija, a kod njih ne. Hvala Bogu, zaigrala meca i kod njih. Gospodine Novakoviću, 11 godina ova grupa ljudi ovde, nekad više nekad manje, vodi borbu. Nije dovoljno što EU nama kaže – nećemo mi vas Srbe, nego i mi da kažemo njima – nećemo ni mi vas. Vidite kako smo tu na istoj talasnoj dužini. I mi znamo šta nećemo, kao što i oni znaju. Naravno, samo mi ne želimo njima baš toliko loše kao što oni nama žele loše. Mi nemamo teritorijalnih pretenzija, izražavamo zabrinutost za stanje ljudskih prava u Zapadnoj Evropi, gospodine Novakoviću. Jel se sećate kad je ovde bio DEPOS, onaj Vidovdanski sabor? U to vreme, zbog sanitarnih i higijenskih uslova nije vlast mogla da interveniše. Sada imate ono – Okupiramo Vol Strit, zbog sanitarno-higijenskih razloga. Koliko je ljudi uhapšeno? Jel vidite kako se menja demokratija? Postala je selektivna. Ovaj gospodin je žrtva demokratije. Prvi put nije mogao da prođe, jer se nisu dogovorili, verovatno niste platili nekome da uđe u salu. Nema drugoga. To je tržišni princip. Da li ste se sada dogovorili? Moguće je, zbog ovog rivaliteta između Beogradske komore i Advokatske komore Srbije. A u čemu se ogleda rivalitet? U sticanju pozicija. Jel ste vi primetili kako se to ide kapilarno? Zumbuli angažuju advokate, lekare, sudije, ispunjava kriterije dobrosusedskih odnosa, čak i nekritički, hoće da se kandiduje da bude prvi "Džeki" iz Srbije u EU. Prvi Džeki koji će da bude Knozi, kandiduje se. Vidite ove velike borce za KiM. Neće u Skupštinu zato što se ne raspravlja o Kosovu, a nisu organizovali nijedan skup povodom KiM. A jedva čekate svi da mi izađemo. Ne. Mi pričamo o KiM. Mislim da je ova biografija nedovoljna. Recimo, mene bi ova biografija zadovoljila da ja ovde vidim da je ovaj gospodin Bojić često odlazio na barikade, da je ulazio u te imovinske i druge sporove, da je na sve moguće načine pokušao da pomogne Srbima sa KiM. Ja ne znam, možda čovek to i radi, ali u biografiji toga nema. Pošto nema, moje zaključivanje je na mestu. Zašto? Na taj način, čovek se opredeljuje i kaže koliko voli Srbiju i koliko bi sutra predano radio svoj posao. Jer, ipak treba da se zavede neki red u ovom tužilaštvu. Ova Zagorka Dolovac, kad ju je Čanak predložio pa ste je izabrali, a sećate se onog Ostojića pre toga, zbog njega smo menjali zakon, nije imao radni staž, to je bilo 2003. godine, eno ga i on sada tamo vedri i oblači, a izabran je u "Sablji" – naknada štete zbog onih uhapšenih, itd, itd. Ima puno kandidata za "Džekija", nemojte da se sekirate, gospodine Novakoviću. Nego, ja to tresnem nogom i on zaskiči i pobegne. Nema veze. Znači, stičem utisak da ste ovo radi reda stavili na dnevni red, da se jednostavno ispuni jedna od ovih obaveza. Jer, navodno, do 9. decembra morate da pokažete apsolutnu opredeljenost za EU, u svakom pogledu i povodom svakog zahteva i zato sada sa oduševljenjem gledate što se rasturaju barikade. To rade vaši prijatelji na koje ne možete i ne želite da utičete. Jer, vaša poruka otprilike glasi – dajte da se što pre ratosiljamo KiM, a onda će svima da svane. Gospodine Novakoviću, već mesec i po dana gospođa Đukić-Dejanović kaže povodom KiM da će sutra, sutra pa malo sutra da bude sednica, a sada uopšte nema te sednice.
Ali imamo predlog za izbor člana Prvog sastava Državnog veća tužilaca. Hvala.
Gospodine Novakoviću, ali odakle ste vi sigurni da me gospodin Bojić nije ovlastio da mu postavim pitanje šta je sa KiM? Odakle vam takva mogućnost da pomislite da možda čovek nije kontaktirao…. (Predsedavajući: Postoji ta mogućnost, ali ne u ovom poslovničkom momentu.) Možda je čoveku neprijatno da ga vi izaberete za člana Državnog veća tužilaca. Mislim da je to problem. (Predsedavajući: Ne bih više ovako nastavljao komunikaciju, možemo nas dvojica to i bolje. Molim vas da se vratimo na izbor, na predlog Advokatske komore o izboru iz reda advokata.) Znate kako, svaki čestit čovek ima problem. Njemu je važno da ga izaberu čestiti ljudi. Jer, u Srbiji još uvek važi ona izreka – s kim si, takav si. Zato mora da se bira društvo sa kojim se čovek druži. Ja znam da sve što ja kažem nije milozvučno za vas i vaše prijatelje koji hrlite ka EU, samo vodite računa da se ne preigrate, jer je mnogima dogorelo do nokata, ljudi jedva krpe kraj sa krajem. Pravde i istine nema danas u našim sudovima, jer transformacija nije bila zbog toga nego da se očuvaju pozicije. Videćete kada bude došao taj dan za glasanje, mada je moguće da povodom ove tačke glasamo tek oktobra sledeće godine, ne bi me ni to iznenadilo. Jer, demokratija je isuviše fluidna stvar za razmatranje. A za ovih pet sekundi, gospodine Novakoviću, uzmite Čomićku pod ruke pa slobodno u EU i nemojte uopšte da se vraćate.
Obaveštavam vas da je, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupa SRS. Reč ima narodni poslanik gospodin Petar Jojić.
Gospodine predsedavajući, danas se u Narodnoj skupštini raspravlja o kandidatu kojeg je predložila Advokatska komora Republike Srbije, a radi se o gospodinu Bojiću, o čoveku koji dolazi iz profesije advokature. Prvi zakon o javnim pravozastupnicima u Srbiji usvojen je još davne 1862. godine. Advokatura je prolazila kroz različite faze svoga razvoja, kao jedna od nezavisnih profesija koja je uvek imala zadatak da štiti osnovna ljudska prava koja su gažena i koja su kršena od strane aktuelne vlasti. Međutim, advokatura Srbije je za poslednjih 10 godina imala obavezu da se oglasi povodom rada Haškog tribunala. Nijedna regionalna, ni Advokatska komora Beograda, ni Srbije, nije se oglasila o teškom stanju srpskih oficira, generala i političaraprema kojima je samozvani zločinački Haški tribunal primenio najdrastičnije mere izričući drakonske kazne Srbima, a oslobađajući naše neprijatelje, Ustaše i Muslimane, koji su činili brojne zločine prema srpskom narodu. Advokatura Srbije je imala zadatak da se uključi u odbranu prava i sloboda naših građana. Među njima je i prof. dr Vojislav Šešelj. Gospodine Novakoviću, vi dobro znate, kao dobar profesionalac i advokat i stručnjak da se ni u jednoj zemlji na svetu nije dogodilo da se čovek drži u pritvoru bez rešenja o otvaranju istrage ili bez rešenja o određivanju pritvora. U svim modernim zemljama sa razvijenim pravnim sistemom, pogotovo kada je u pitanju krivično-pravna materija, procesno pravo predviđa da se rešenja o određivanju pritvora mogu produžavati posle mesec dana, tri meseca, šest meseci i godinu dana. U predmetu Vojislava Šešelja se dogodilo nešto što u istoriji nije zapisano, da nema rešenja o određivanju pritvora, da nema rešenja o produživanju pritvora, da nema pravičnog suđenja, da nema suđenja u razumnom roku, da se optužuje za nešto što prof. dr Vojislav Šešelj nije počinio. To je Advokatskoj komori Srbije, Beograda, Vojvodine i regionalnim komorama veoma dobro poznato. Režim iz Beograda doprinosi tome da dr Vojislav Šešelj treba da ostane što duže u neosnovanom i nezakonito određenom pritvoru da bi aktuelna vlast mogla da završava poslove u korist EU i NATO pakta, jer da je Vojislav Šešelj u Srbiji sasvim drugo stanje bi bilo. Kada pogledate, gospodine Novakoviću, kako je advokatura prolazila kroz istoriju, jedan dokument iz Arhiva Srbije i Crne Gore koji je vođen, evidentiran je kao Fond pod brojem 507, Komisija za narodnu vlast, jedinica opis, broj taj i taj, dokument strogo poverljiv glasi: "Strogo poverljivo, čuvati u kasi", zamislite, ne sme da se čuva u drugom prostoru, nego mora biti u čeličnoj kasi, obaveštenja UDBE Narodne Republike Srbije za februar 1952. godinu, narodna vlast kaže: "Politički sastav i stanje u redovima advokata u Narodnoj Republici Srbije." Analzirajući stanje u redovima advokata, kaže se u ovom dokumentu, u 110 srezova došli smo do zaključka da advokati predstavljaju jedan od najvećih problema naše pravne službe i posebno našeg sudstva. Politički, to su bivše režimlije, rukovodioci i aktivni članovi bivših buržoaskih partija. Zamislite, napadaju kapitalizam? Bivši ministri, poslanici, sudije, sreski načelnici, policijski pisari, senatori, veliki župani, kraljevski beležnici, aktivni sudski oficiri, većina od njih aktivni pomagači i pristalice okupatora…
Gospodine Jojiću, molim vas da iz istorije dođemo u sadašnjost, u pitanju je Predlog Advokatske komore Srbije o kandidatu za izbor člana prvog sastava Državnog veća tužilaca. Dakle, lepo je to što imate istorijski pristup i dobro pripremljen govor, ali molim vas da, očekivanje je moje lično da ćete i u vezi sa samim predlogom Advokatske komore i o kandidatu imati isti takav pristup, pa vas molim da se vratite na dnevni red i da dođete u prezent. Hvala vam.
Hvala vam, gospodine predsedniče, tako će i biti. Molio bih vas samo da mi dozvolite još nekoliko reči. Od velikog je značaja kroz šta je prošla advokatura, a to treba vezati za predloženog kandidata, za šta treba da se zalaže i kako treba da se suprotstavi svakom nasrtaju na nezavisnu profesiju advokature. Govoriću o stanju u advokaturi, samo bih vas molio ako mi dozvolite. Kaže, 772 advokata su državni neprijatelji. Đilas kaže da su to okoreli državni neprijatelji i hvali kako je dobra OZNA, a nije loša ni milicija. Vidite, u ono vreme u jednopartijskom sistemu Josipa Broza, još 1953 godine je to izrekao Milovan Đilas. Imao sam nameru da ukažem na činjenicu da je advokatura prolazila, a i danas prolazi kroz teška vremena da se izbori kao samostalna, nezavisna profesija koja je, po Ustavu Republike Srbije nezavisna i ulazi u sastav pravosudnog sistema. Vi to dobro znate. Vidite, u svetu, povezaću,na ovu dužnost predlaže se kandidat, to je visoka funkcija,i nije ni čudo da iz advokature treba da budu birani sudije, da budu birani tužioci, jer je to jedina kompletna institucija koja u zemljama sa razvijenim pravnim sistemom je osnova za izbor sudijai tužilaca u 80% slučajeva u zapadnim zemljama, u Americi, u Engleskoj, u Francuskoj, u Italiji, u Holandiji, u Belgiji i da ne nabrajam, kadrova u pravosuđe, dakle od najnižih do najviših pravosudnih institucija, čak i u Gornji dom lordova, dolaze ljudi iz advokature. To sunajstručniji ljudi. Zašto? Pa, oni su najstručniji. Nisu samo usko specijalizovni, ne rade smo krivične stvari ili iz oblasti civilistike, oni rade i zastupaju građane pred nadležnim sudovima iz svih oblasti i grana prava. Nije slučajno, gospodine potpredsedniče, da su mnoge velike istorijske ličnost, kao što su Demosten, Ciceron, Tomas Mor, Gandi, Kastro, Mendela, Franc Kafka, bili po profesiji advokati. Ovo je dobro da advokatura bude u svim institucijama, ali se postavlja pitanje da li će jedan predstavnik advokatmoći da uspešno zastupa advokaturu u Državnom veću tužilaca ili u Visokom savetu pravosuđa. To je diskutabilno pitanje. Bilo bi dobro da kandidat koga bude Skupština izabrala više založi za zaštitu osnovnih ljudskih prava, da se bori da ta tužioce dođu oni ljudi koji neće dozvoliti kršenje Ustava, kršenje Zakonika o krivičnom postupka, kršenje krivičnog zakonika i drugih zakonskih propisa na štetu građana kada je u pitanju zaštita osnovnih prava naših građana. Gospodin Krasić je govorio o podeli u advokaturi. Sada u srpskoj advokaturi postoje grupe. Bojim se da tone budu grupe koje bi htele da zadrže svoje pozicije u advokaturi, 20 godina da budu u organima advokature, a da primaju za to određena finansijska sredstva i nagrade i da žele da zadrže te pozicije boreći se na različite načine, pa čak i da dođu u Skupštine Srbije da se jednoj političkoj stranci ponude i da od te političke stranke zatraže potpise narodnih poslanika da se uputi inicijativa za ocenu ustavnosti Zakona o advokaturi zato što je sukob između Beogradske komore i unutar same Advokatske komore ima dosta neslaganja. Postoje grupe koje se sada u okviru te komore koja broj tri hiljade i nešto advokata i morala bi da bude reorganizovana na sledeći način, kao što je to u Francuskoj, Nemačkoj – najviše 300 advokata može biti u jednoj komori. Zašto bi bila ta jedna glomazna komora, a da se izvrši uzurpacija vlasti od pojedinaca u advokatskoj komori. Otkud sada, gospodine Novakoviću, ne znam da li steznali da je upravo ta grupa narodnih poslanika potpisala tu inicijativu? Zašto? Pridružila se. Mi to nismo potpisali. Poslanici SRS u tome neće da učestvuju. Oni traže ocenu ustavnosti Zakona o advokaturi jer im smeta što advokatura mora biti jedna institucija i da mora biti institucija u skladu sa Ustavom i drugim zakonima i da se moraju poštovati odluke viših organa vertikalno i horizontalno povezanih. U Advokatskoj komori Beograda, da li je tačno da sada ima oko 10 telohranitelja oko dvoje-troje ljudi i ne dozvoljavaju organima Komore da pristupe materijalno-finansijskim dokumentima, dosijeima advokata i da koriste svoje prostorije? Da li je tačno da ima advokata protiv kojih se ne pokreću odgovarajući postupci? Jedan je podneo 500 inicijativa pred Međunarodnim sudom u Strazburu. Međunarodni sud u Strazburu kaže – odbija i da su mu inicijative neosnovane. Vraća se Advokatskoj komori Beograda, a Beogradska komora ćuti. Postavlja se pitanje – da li je Advokatska komora privatizovana, politizovana i policizovana? Da li se organi policije mešaju u rad nezavisne profesije Advokatske komore? Postavljaju se ta pitanja. Ovaj odnos i ove institucije, Advokatska komora Beograda i Advokatska komora Srbije, u Advokatskoj komori Beograda moraju da zavedu red i red je da advokati uzmu stvari u svoje ruke i na taj način da prekinu sve nevolje koje se smišljeno poturaju Advokatskoj komori. (Predsedavajući: Slažem se. Upravo i nas red obavezuje da se pridržavamo Poslovnika. Ti lokalni nesporazumi i regionalizmi ne treba da utiču na našu obavezu da se držimo tačke dnevnog reda i da diskutujemo o ovom predlogu za izbor člana prvog sastava Državnog veća tužilaca. Molim vas, gospodine Jojiću.) Što se tiče predloženog kandidata, gospodine predsedavajući, gospodin Krasić je dao valjano obrazloženje i ne bih želeo da ga ponavljam. Samo bih želeo da vas zamolim, šteta je što danas ne prisustvuje ministar pravosuđa ili nego iz Državnog veća tužilaca, pa čak i predlagač iz Advokatske komore Srbije. Postavlja se jedno pitanje – ko su privilegovani advokati pred nadležnim sudovima i iz kojih to struktura oni potiču? Imate privilegovane advokate koji imaju uporište u policiji, imaju uporište kod istražnog sudije i koji kod tužilaštva imaju uporište. Skoro stalno jedni te isti advokati, ne poštujući onu listu koja se dostavlja i policiji, i tužilaštvu i sudu, apsolutno ne poštuju tu listu, niti se poštuje redosled. Svako ima svoga i on dolazi da brani po službenoj dužnosti, kada ga oni pozovu i kada hoće i kada se dogovore. Međutim, ima jedan veliki problem u advokaturi. Ovaj kolega bi morao da vodi računa, koji se predlaže, iako ga bude izabrala Narodna skupština, da se pozabavi i ovim pitanjem – koji je status i odnos advokature prema novom Zakoniku o krivičnom postupku, koje će poslove policija trebati da radi po nalogu javnog tužioca i da li je tužilaštvo osposobljeno za ubuduće za primenu novog Zakonika o krivičnog postupku ili nije? Da li se policija priprema za primenu određenih ovlašćenja ili ne? Prema ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o policiji, nema ni reči o tome, da li će se policija u tom delu pripremati, pre svega, sudska policija? Mi bi morali da imamo sudsku policiju, kao što je to u drugim državama. Želeo bih još jednu stvar, ako mi dozvolite. Gospodine potpredsedniče, ovim putem postavljam pitanje ministru finansija i ministru pravde, kada će izvrše isplatu odbrana po službenoj dužnosti i kada će se ta odbrana po službenoj dužnosti plaćati 100% kao što se to plaća u drugim institucijama? Drugo, zašto se ne dozvoljava prebijanje dugova? Država duguje advokatima, a advokat duguje za porez državi, njemu se računa i zatezna zakonska kamata, ali država neće da isplati advokatima. Znate, i advokatura je u krizi sada, isto kao što je kriza u čitavom sistemu. Postavljam pitanje – da li će ministar pravosuđa sa ministrom finansija naći ovo rešenje, da se izvrši prebijanje ovih dugova? Nadam se da nisam povredio Poslovnik. Zaista sam imao nameru da govorim o ovom predlogu zakona. Mogao bih govoriti i više, ali neću zbog vremena, jer i moje uvažene kolege trebaju o tome da uzmu reč. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada imamo na redu predlog Advokatske komore Srbije za izbor izbornog člana Državnog veća tužilaca iz reda advokata, gde se kao jedini kandidat Advokatske komore Srbije predlaže advokat Miroslav Bojić iz Advokatske kancelarije Bojić iz Čačka. Osvrnuću se i ja u nekoliko reči o onome što je malopre govorio gospodin Zoran Krasić, a vezano za prvobitni predlog Advokatske komore Srbije za izbor izbornog člana u Državno veće tužilaca koji, ako se sećate, nije prošao ovu skupštinsku većinu. Na Savindan 2009. godine, Advokatska komora je predložila određene kandidate, znate između njih je bio i gospodin Bojić. Taj predlog ovde nije prošao. Prošlo je godinu i 10 meseci od tada i evo nam novog predloga Advokatske komore Srbije, gde se kao jedini kandidat ispred Advokatske komore predlaže gospodin Bojić. Postavlja se pitanje – šta se u međuvremenu dogodilo da ovaj kandidat, sada pretpostavljamo, dobije vaše poverenje i da bude izabran u Državno veće tužilaca, a da pre godinu dana… (Predsedavajući: Predlagač je Advokatska komora.) Izvinjavam se, Advokatska komora, a da pre godinu i po dana on tu vašu podršku nije imao? Inače, gospodina Bojića poznajem lično. Sećam se da mi je pre nekih 25 godina, u svojstvu predsednika Advokatske komore Čačka potpisao potvrdu kojom potvrđuje da sam ja pripravnički za advokaturu završio kod advokata u Čačku. Ono što bi trebalo reći ovde prilikom ovog izbora jeste da je Državno veće tužilaca jedan samostalni organ, bar je tako koncipiran, koji obezbeđuje i garantuje samostalnost javnih tužilaca i koji bi trebalo da obezbedi samostalnost i javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Državno veće tužilaca ima široka ovlašćenja. Ona utvrđuje listu kandidata za izbor Republičkog javnog tužioca, a reći ću još neke, između ostalih, predlaže Narodnoj skupštini kandidate za prvi izbor zamenika javnog tužioca, bira zamenike javnih tužilaca za trajno obavljanje funkcije zamenika javnog tužioca, bira zamenike javnih tužilaca koji su na stalnoj funkciji za zamenike javnog tužioca u Višem javnom tužilaštvu, odlučuje o prestanku funkcije javnih tužilaca, utvrđuje razloge za razrešenje, odlučuje o udaljenju, odlučuje po prigovoru na odluke o udaljenju javnog tužioca i zamenika, utvrđuje koje su funkcije, poslovi ili privatni interesi u suprotnosti sa dostojanstvom i samostalnošću javnog tužioca, vodi lični list za svakog javnog tužioca, zamenika javnog tužioca i zaposlenog u javnom tužilaštvu, ovo je vrlo zanimljivo ovlašćenje, donosi pravilnik o merilima za vrednovanje rada javnih tužioca i zamenika javnih tužioca, donosi odluku o pravnom leku itd. Dakle, iz ovoga se vidi da su ovlašćenja Državnog veća tužilaca zaista široka. Državno veće tužilaca trebalo bi da predstavlja garant samostalnosti tužilačke organizacije. U principu, Državno veće tužilaca ne bi smelo da bude zavisno od bilo kakvog uticaja, od uticaja izvršene ili neke druge vlasti. Nad članovima Državnog veća tužilaca je vrlo velika odgovornost. Postavlja se pitanje na početku kakva je uloga Ministarstva pravde u Državnom veću tužilaca? Podsetiću vas da je ministar pravde član Državnog veća tužilaca. Da li je uloga Ministarstva pravde i samog ministra pravde, kako je to svojevremeno rečeno, u obezbeđivanju kancelarija, zatim u sistematizaciji radnih mesta, u jednoj logističkoj podršci ili je uloga ministra pravde i samog ministarstva daleko veća? Da li je ta uloga mnogo veća kada je u pitanju Državno veće tužilaca? Postavlja se pitanje kakva je uloga samog Državnog veća tužilaca u pogledu neizbora velikog broja nosilaca javno-tužilačke funkcije, i to prilikom prvog ciklusa opšteg izbora? Kakva su bila obrazloženja koja smo delimično samo imali priliku da vidimo? Jasno je da se mnogim tužiocima, koji nisu izabrani u ovom prvom ciklusu, jednostavno nije moglo ništa pripisati, nište im se nije moglo zameriti. Obrazloženja koja smo dobijali i koja su procurila na neki način od Državnog veća tužilaca jeste da su oni koji tom prilikom nisu bili izabrani, odnosno oni koji su izabrani su trenutno nešto bolji od onih koji nisu izabrani. To obrazloženje, em što je na neki način vrlo opšte, zaista je i maliciozno i nemušto. Ne može se na taj način eliminisati čitava jedna plejada, čitava jedna grupa tužilaca koji nisu izabrani. Postavlja se pitanje koji su kriterijumi korišćeni da bi neko mogao da izvede takvu jednu tananu nit, da kaže da je neko trenutno malo bolji? Šta to znači trenutno malo bolji i koliko je ta odrednica – trenutno malo bolji? Šta bi možda rekla BIA na to? Da li je BIA imala svoj stav oko izbora ovih javnih tužilaca? Državno veće tužilaca u obrazloženjima navodi samo neke pojedinačne primere, nije uzimalo u obzir celokupan rad ovih javnih tužilaca ili zamenika koji nisu izabrani. Možda su smatrali da obrazloženjima, koja su dali za one koji su izabrani, čine u stvari da ovi koji su izabrani postanu na neki način bezgrešni. Da li je to baš tako? Da li su oni tužioci, za koje Državno veće tužilaca u obrazloženju navodi razloge zbog kojih su izabrani, baš toliko bezgrešni? Mogu reći da ono što je moglo da procuri iz ovih obrazloženja jeste da je Državno veće tužilaca u tim obrazloženjima zameralo sve i svašta. Za one neizabrane su bili tako strogi kriterijumi, toliko strogi da se zaista to može porediti sa onim što je svojevremeno Vuk Karadžić rekao, da je teže da jedan grešnik uđe u raj nego kamili da prođe kroz iglene uši. Rekao bih da je teže bilo nekome ko ne treba da prođe i ne treba da bude izabran kao tužilac, teže mu je proći nego kamili kroz iglene uši. Na žalost, ispostavilo se da je to tačno. Postavlja se i pitanje šta je sa onima koje je Državno veće tužilaca izabralo? Kako oni rade? Iskustva pokazuju, a to je i ono čime se Državno veće tužilaca mora pozabaviti, jer u ovim ovlašćenjima, koja sam pročitao za Državno veće tužilaca, stoji da im je i to posao. Uloga tužioca je vrlo delikatna i odgovorna, jer u stvari tužilac inicira i kanališe taj krivični postupak i tužilac je upravo taj koji optuženom može na teret staviti kako lakše, tako i teže krivično delo. Tu može doći do raznih zloupotreba. Kada se u celu tu priču umeša i policija, što vrlo često biva slučaj, onda se dobija zaista u mnogim slučajevima prototip te korupcije. Ti slučajevi korupcije u svetlu te modifikacije tih primera su zaista jako brojni i mogli bi se čitav dan navoditi ti primeri. Bilo je slučajeva, kao što znate, i zamene krvi kod pijanog vozača i razbijanja prozora kroz koji je prošao metak itd, tako da do zloupotreba i do korupcije vrlo često može da dođe. Jedno pitanje koje se ovde mora postaviti – zašto Državno veće tužilaca krši zakon? Podsetiću vas na jedna slučaj, to je slučaj kada je povodom odluke Poverenik za informacije od javnog značaja Državno veće tužilaca platilo kaznu od 20.000 dinara. Kod nove opomene Državno veće tužilaca plaća kaznu od 180.000 dinara. Zamislite šta se dešava posle. Posle izrečene i naplaćene druge kazne Državno veće tužilaca opet nije postupilo po rešenju Poverenika. Šta će onda vama taj poverenik? Šta će vam institucija poverenika, kada ni Državno veće tužilaca, koje treba da kontroliše sve ovo što se radi, jednostavno ne radi svoj posao i krši zakon? Na kraju, smatram da ni ovaj izbor člana Državnog veća tužilaca, nažalost, u našem pravnom sistemu neće doneti ništa novo. Mislim da će sve ostati po starom. Ovako kako ste vi nakaradno uradili tzv. reformu pravosuđa neće promeniti ni ovaj izbor. Želeo bih na kraju da postavim pitanje kada će sednica Skupštine o Kosovu i Metohiji? Znate, na Kosovu se dešavaju vrlo dramatične stvari. Nije valjda da ova većina to potpuno zanemaruje. Izgleda da ste vi to zanemarili. Predlažem, zaista je krajnje vreme da se otreznite već jednom i da se odreknete te iluzije o EU. Hvala.
Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o predlogu Advokatske komore da se Miroslav Bojić izabere za člana Državnog veća tužilaca iz reda advokata. Svakako ćemo govoriti o dnevnom redu, ali je nemoguće, gospodine Novakoviću, a da vas javno ne upitamo kada će se održati sednica o problemima koji eskaliraju na KiM? Da li ste u nekom mediju, a niste, jer su svi pod državnom šapom, pod režimskom šapom, čuli da su u Jagnjenici napadnuti Srbi, da ima povređenih? (Predsedavajući: Pitanje ste postavili, nisam vas prekinuo, ali sada obrazloženje pitanja, pa ipak nije fer da toliko od dnevnog reda odemo. Dakle, Predlog za izbor člana prvog sastava Državnog veća tužilaca od strane Advokatske komore Srbije. Hvala.) Znam ja, gospodine Novakoviću, šta je na dnevnom, ali nije fer ovo što vi radite. Ne da nije fer, nego kršite Ustav i zabranjujete narodnim poslanicima i Skupštini da radi svoj posao. Nećete da javno progovorimo o problemima na KiM, zato što srljate u monstrum organizaciju koja se zove EU. I sve ćete da date da bi ste otišli u tošto više ni formalno, tako reći ne postoji. I ne možete, gospodine Novakoviću, da nas zaustavite da to govorimo. Danas Srbi na KiM rizikuju svoje živote… (Predsedavajući: Nemam nameru da uopšte raspravljam o temi koju vi pokušavate da nametnete, ali vi mene dovodite u poziciju da primenim stav 7. člana 103, ili ovo drugo upozorenje shvatite kao poslednje i vratite se, molim vas, na temu i nemojte vi da kršitePoslovnik, gospođo Radeta. Hvala na razumevanju.) Gospodine Novakoviću, naravno, vratiću se i govoriću pola sata o temi, toliko nam je ostalo vremena, ali vas ovako savetujem, nemojte da nas plašite kaznama, danas Srbi rizikuju svoje živote na KiM, a mislite uplašićete nas kaznom od 7.500 ili 15.000 dinara, koliko košta vaša opomena. Baš nas briga za te pare. Hoćemo ono što je najaktuelnije u Srbiji da se raspravlja… (Predsedavajući: Nije pitanje nikakvog strašenja, nego je pitanje primene Poslovnika, bar ja sam apsolutno siguran da vi to čak i mnogo bolje od mene znate. Izvolite.) Dakle, Predlog da se Miroslav Bojić izabere za člana Državnog veća tužilaca dolazi nam od Advokatske komore Srbije. Podsetili smo u toku današnje rasprave da je ovaj gospodin već jedanput bio tema dnevnog reda ovog parlamenta i da nije imao većinu da bude izabran za člana Državnog veća tužilaca. To apsolutno baca senku na ovaj predlog. Što se nas iz SRS tiče, pitamo se– da li je taj čovek dostojan ovako važne funkcije? Zašto to pitam? Dozvolio je sebi da se političke stranke u parlamentu igraju sa njim kao ping-pong lopticom. Političke stranke, mislim, na vladajuću koaliciju, koje za svaku tačku dnevnog reda imaju neku trgovinu, neku pogodbu, sad su našli tog Bojića da on bude ta tema za prepucavanje i za nekakvu političku trgovinu i, ako je on, kao ozbiljan čovek sebi to dozvolio, onda zaista smatramo da to nije dovoljno,da nije dostojan da bude izabran na ovako važnu državnu funkciju. Žao mi je što ovde nema nikoga koga bismo mogli da pitamo, da postavimo neka pitanja vezano za ovog gospodina, kao i generalno za Državno veće tužilaca. Ne znamo da li je tačna informacija koju smo dobili u toku današnjeg dana, da je nedavno ovom gospodinu u Čačku u vazduh dignut džip zbog, navodno, nekih sumnjivih kombinacija sa nekim lokalnim kriminalnim strukturama? Da je ovde neko ko je predložio njegov izbor, mogli bismo da dobijemo taj odgovor. Mi ovde govorimo samo da bi se formalno ispunila obaveza iz Poslovnika. Naravno, mi iz SRS ne pričamo samo radi formalnog ispunjavanja, mi smo jedina politička partija koja uredno koristi ovo restriktivno pravo koje imamo u Poslovniku, jer nam Poslovnik ne dozvoljava da radimo svoj posao narodnog poslanika. Koliko god možemo, mi se borimo i sa vama i sa Poslovnikom, da ipak ovaj posao radimo onako kako građani Srbije od nas očekuju. Možda bismo svoj stav prema ovom gospodinu Bojiću promenili kada bi nas, recimo, obavestio i pružio nam dokaz da je kao advokat podneo krivičnu prijavu protiv Borisa Tadića, zato što je Tadić dozvolio agresiju na Srbe na KiM. Ako nas sluša gospodin Bojić i ako pokrene ovu krivičnu prijavu, onda ćemo moći do dana za glasanje da razmislimo o njegovom izboru. Naravno, pozivamo i sve druge da se pridruže takvoj krivičnoj prijavi, jer Boris Tadić je odgovoran i njegov režim je odgovoran što je danas ponovo počela agresija na goloruke Srbe na KiM. Ima veza sa dnevnim redom, govorim o eventualnoj krivičnoj prijavi, gospodine Novakoviću. Od sada apsolutno vodim računa o tački dnevnog reda. Što se tiče Državnog veća tužilaca i tog izuzetno važnog posla koji bi trebalo da obavlja Državno veće, kada smo dobili predlog za popunu ovog mesta u Državnom veću tužilaca, odmah nam se javila asocijacija – Blagoje Jakšić, kojeg ste izabrali u VSS, iako je već tada, pošto se sad ispostavilo, kada je čovek uhapšen, učestvovao u nekim mahinacijama, u proneveri velike količine novca. Čak i kada bi on bio čovek koji bi mogao da se uklopi u ovu funkciju i kada ne bismo imali ništa protiv njega, smetalo bi nam što dolazi u loše društvo, jer Državno veće tužilaca i VSS su veoma loše društvo za svakog čestitog čoveka. Šta je uradio ovaj gospodin Miroslav Bojić ili šta je uradilo Državno veće tužilaca, šta je uradila neka advokatska komora, a svađaju se Advokatska komora Srbija i Advokatska komora Beograda oko nekakvih svojih funkcija, upravnih odbora, predsednika itd, šta su uradile da zaštite ljudska prava? Da li se neko od njih oglasio da kaže koji je to osnov, na osnovu čega je Haški tribunal danas produžio privilegovanu zabranu komunikacije na još 30 dana predsedniku SRS Vojislavu Šešelju? Vi ste advokat, gospodine Novakoviću, znate da je privilegovana komunikacija optuženog sa stručnim timom nešto što je neprikosloveno, što niko ne sme da ugrozi, ali Haški tribunal ugrožava Vojislavu Šešelju pravo na pripremu odbrane. Naravno, nema glasa ni od advokatskih komora, ni od bilo koga drugog ko bi, eventualno, trebalo da se bavi zaštitom ljudskih prava svojih građana. Kada je u pitanju ovaj predlog, takođe moramo da zamerimo, već jesmo, zašto ovde nije predsednik Odbora gospodin Boško Ristić. Za njega imamo neka konkretna pitanja. Pitala bih ga da li je tačno ono što sam pre neki dan saznala u Nišu? Ako se kao i mi srpski radikali bavite poslom narodnog poslanika tako što ste u narodu, što vas ljudi sreću i skreću pažnju na ovo ili ono, nas uglavnom podržavaju, pružaju nam podršku itekako i žale se građani u Nišu, kažu kako je veliki broj, a mi smo govorili o tome kada je bio reizbor sudija i tužilaca na dnevnom redu, advokata iz Niša postali sudije, tužioci, kako je najveći broj tih advokata prošlo kroz kancelariju Boška Ristića. Pitam – da li vi znate ko je Boško Ristić? Kažu – kako da ne, to je onaj advokat, poslanik čiji se pečat u Nišu plaća 500 evra. Nisam razumela šta to znači, pa sam pitala da mi ljudi objasne i objasnili su. Kažu, idu ljudi kod nekog drugog advokata da im napiše neki podnesak, a pošto podnesak sa pečatom kancelarije Boška Ristića ima prođu u niškim sudovima, onda se taj pečat plaća 500 evra. Da je ovde član Državnog veća tužilaca Boško Ristić, mi bismo ga pitali da li je ovo tačno i šta je od ovog tačno? Dalje, da je ovde član Državnog veća tužilaca gospođa Malović, imali bismo i za nju neka interesantna pitanja. Ovih dana pojavila se u medijima vest da je jedan sudski postupak zastareo i toliko mu se posvetila pažnja kao da je to jedan jedini sudski postupak u Srbiji koji je zastareo. Pošto su otporaši pokrenuli inicijativu za razrešenje sudije Gordane Vidojković koja je navodno odgovorna za zastaru ovog postupka, brže bolje se član Državnog veća tužilaca, gospođa Malović oglasila u javnosti da kaže da će ona da podrži tu inicijativu. Da je ovde, mi bismo je pitali zašto nije podržala inicijativu SRS da se Marina Tomić sa njenim većem, inače sudija Apelacionog suda, razreši zato što u svojoj presudi nisu "primetili" da je Tomislav Nikolić opljačkao svojevremeno SRS? Ili, zašto se nije oglasila o svom stavu o inicijativi za razrešenje Darka Lauševića? Ovo su, gospodine Novakoviću, pitanja baš za člana Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Samo izražavamo žaljenje zašto gospođa Malović nije ovde da bismo je to pitali. Da bi obrazložio stav gospođe Malović, onda se otporaš Homen javio u medijima da on kaže da Ministarstvo pravde podržava inicijativu i da će se pridružiti inicijativi otporaša za razrešenje ove Gordane Vidojković i kaže – on se nada da će Apelacioni sud doneti konačnu presudu i da će staviti tačku na taj slučaj. Danas proširuje izjavu i kaže – on je imao sastanak sa svojim prijateljima otporašima da im kaže neka ne podnose Evropskom sudu u Strazburu zahtev za nadoknadu štete, neka se obrate Ministarstvu pravde, pa će Ministarstvo pravde da im nadoknadi štetu. Valjda, da bi izbegao da ga oni pitaju - gde su one pare koje je svojevremeno "Otpor" dobio iz Mađarske, koje su negde volšebno nestale u njegovim rukama, pa onda - daj daćemo im pare iz državnog budžeta od građana Srbije? To je skandal što radite, ljudi moji. Kako može državni sekretar na ovaj način obraćajući se javnosti da utiče na rad pravosudnih organa? Kako je to moguće uopšte u državi Srbiji? Državno veće tužilaca je tema i ovde i te kako ima mesta za Državno veće tužilaca, i te kako ima mesta za to da se pitamo da li Miroslav Bojić može da doprinese boljem radu Državnog veća tužilaca, jer je očigledno da je u dosadašnjem radu Državno veće tužilaca, kao i Visoki savet sudstva, da su mnogo loše radili svoj posao, jer su izabrali dosta loših sudija i dosta loših tužilaca. Naravno, ne mislimo da su sve sudije loše, ne mislimo da su svi tužioci loši, ali nikada u zemlji Srbiji nije ovakav uticaj bio predstavnika vlasti na pravosudne organe kao što to sad. Zamislite da ovaj gospodin Homen se usuđuje da na ovaj način komentariše presude. Pitanje i za Visoki savet sudstva i za Državno veće tužilaca, ako je tačno da je Gordana Vidojković, sudija, odgovorna zašto je ovaj predmet zastareo, onda se tu postavljaju dva pitanja. Ako je ovaj predmet bio kod nje 11 godina, kako je mogla biti reizabrana pre dve godine? Zar tada niko nije vodio računa da ona devet godina ima kod sebe neki predmet koji ne završava? A ako je taj predmet bio kod nekog drugog, što je s obzirom na reorganizaciju prilično logično, zašto taj sudija nije odgovoran što je državo devet godina, nego ona što nije završila za dve godine? Dakle, kako god, upleli ste se, odnosno uplelo se i Ministarstvo i gospođa Malović kao član Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca u nešto što je apsolutno nedopustivo. Pre dva dana čitamo, predsednik opštine Leskovac kaže da će ignorisati presudu kada je u pitanju vraćanje na posao zaposlenih u lokalnoj samoupravi Leskovca, kojima je on dao otkaz. Mi smo govorili o tome da je taj gospodin, predsednik, gradonačelnik Leskovca, da je kada je došao po partijskoj liniji podelio otkaze i da je zaposlio nove ljude iz DS u lokalnu samoupravu u Leskovcu. On sada kaže da će se obratiti Evropskom sudu za ljudska prava ako ga nateraju da vrati ljude kojima je on dao otkaz. To zaslužuje pažnju medija kako jedan predsednik jedne opštine može da utiče i da pokušava da utiče na rad pravosudnih organa, da govori o ne pravosnažnim presudama. Da li je to moguće u pravnoj državi? Nije. Da li je Srbija pravna država? Nije. Da li u Srbiji funkcionišu institucije sistema? Ne funkcionišu. Nažalost, to je naša realnost. Pre 15, 20 dana čitamo u medijima na primer Ana Nikolić vozila u alkoholisanom stanju, Danijela Vranić, vozila u alkoholisanom stanju, neki iks, ipsilon, ali imenom i prezimenom naveden, neki Janko Janković sa Novog Beograda uhvaćen od strane policije vozio sa 1,5 promila alkohola u krvi, dakle, sve punim imenom i prezimenom. Ali, u petak M.R, sudija Višeg suda u Beogradu, uhvaćena je sinoć kako pijana vozi automobil glavnim gradom – kako nezvanično saznajemo, sudiju je oko 19,45 časova zaustavila saobraćajna patrola i uradila alko-test, utvrđeno je da ima 1,45 promila u krvi. Ko je M.R? Zašto nije punim imenom i prezimenom napisano ko je ova sudija? Ova sudija, pošto je sudija Višeg suda, tako piše, ona je ta koja je nadležna da rešava sporove kada je u pitanju bezbednost javnog saobraćaja, ona koja vozi sa 1,5 promila alkohola u krvi. Vi krijete taj podatak ko je ona. Svi drugi mogu imenom i prezimenom da budu objavljeni, da budu izloženi stubu srama zato što voze pijani, i treba, ali zašto se krije ova gospođa? Da li je ona već danas došla na posao, pošto je bila na trežnjenju u petak uveče u MUP Zemun, da li je ona na poslu danas, da li je mamurna? Da li može da radi? Da li će kada bude raspravljala o nekom predmetu koji se odnosi na ugrožavanje bezbednosti javnog saobraćaja, da li će biti trezna ili pijana? Sve su ovo pitanja zbog čega su danas ovde trebali da budu predstavnici, odnosno članovi Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, bar oni koji imaju obavezu prema parlamentu, a to su i Boško Ristić i gospođa Malović. Koliko god vi pokušali da nam date maltene sinapsis kako da vam se obraćamo, odnosno kako da se obraćamo pre svega građanima Srbije, vi ne možete da nas sprečite da mi u okviru određene tačke dnevnog reda kažemo i neke stvari koje se vama ne dopadaju. Znamo mi da se vama ne dopada pitanje kada će se i da li će se održati sednica o problemima na KiM, znamo da vam se to ne dopada, ali mi moramo to da pitamo. Mi ovde predstavljamo građane Srbije i građani Srbije treba da znaju istinu o svemu što se dešava u državi Srbiji. Moramo da vas pitamo da li će neko da digne svoj glas, osim srpskih radikala i ogromnog broja građana Srbije koji podržavaju našu akciju – hoćemo Šešelja, nećemo u EU, da li će još neko da kaže – halo ljudi, Šešelju je danas na 30 dana još produžena zabrana privilegovane komunikacije? Da li će neko zvanično to da kaže? Naravno da neće, zato što se vi plašite Šešelja uSrbiji, plašite se onog što bi Šešelj mogao da uradi pred naredne izbore. Ali, ne brinite, mi smo Šešeljevi radikali, pobedićemo mi iako je on 3000 kilometara daleko od nas, ali je on u našoj stranci i u Srbiji. Kada je u pitanju ovo Državno veće tužilaca, vidite, kada dobijemo, a mi uglavnom dobijamo pisma građana i mi smo u obavezi da građanima stavimo do znanja da mi njihova pisma ne bacamo u koš, nego da mi ozbiljno čitamo šta tu piše i da u tom smislu postavljamo određena pitanja nadležnima. I opet mi ovde fali gospođa Malović. Gospođa Dušanka Đurđević iz Rušnja ima interesantan jedan problem i pošto ja nisam pravnik kakav je Slobodan Homen, nego sam diplomirani pravnik sa dosta radnog iskustva i znam šta mogu a šta ne mogu da komentarišem, ali ono što jeste za komentarisanje, ova gospođa nam je rekla, odnosno napisala da je imala problem sa izvesnom sudijom Ivonom Lalović, koja je, navodno, njen predmet, vezano je za neko zemljišno-knjižno stanje, rešila u roku od jednog dana. Pa se ona obraćala Ministarstvu pravde, pa je onda naravno Ministarstvo poslalo po pravu nadzora nekom tamo, i ustanovili su da je to bilo sve u redu… (Predsedavajući: Ali mi smo na izboru člana prvog sastava Državnog veća tužilaca i molim vas da te probleme individualne, ovo ipak nije ni mesto ni vreme, niti možemo da ih rešimo.) Državno veće tužilaca imenuje, predlaže imenovanje tužilaca. Gospodin Miroslav Bojić iz Čačka… (Predsedavajući: Advokatska komora predlaže imenovanje člana Državnog veća…) Govorim o imenovanju tužilaca, ne slušate me, gospodine Novaković.
Gospođo Vjerice Radeta, pažljivo vas slušam i zato vas prekidam jer odlutate u žaru diskusije daleko od teme, pa u momentu kada ja više i uz najbolju maštu ne mogu da vidim kako ćete se vratiti. Moram da intervenišem, tako da vas molim. Sve što ste govorili misleći i siguran sam da gospodin Bojić sluša i da će to primeniti u svojoj praksi vaše sugestije, pustio sam vas da pričate i o primeru. Ali sada kada smo počeli da govorimo o individualnom problemu jedne građanke Srbije sa jednim sudijom, mislim da smo predaleko otišli i da nećemo moći stići do gospodina Bojića i njegovih kvaliteta ili nekvaliteta.)
Gospodina Bojića sam više puta imenom i prezimenom ovde pomenula, ali svakako nam je interesantnija funkcija koju bi on trebalo da obavlja i gospodine Novakoviću nikad ne odlutam, već vrlo svesno izgovaram svaku reč, a da li vama treba mašta da me razumete, ne znam, ali mislim da me građani Srbije odlično razumeju, kao i sve nas iz SRS. Nama i jeste cilj da nas razumeju građani, a vi kako se snađete sa vašom maštom. Dakle, šta sam htela da kažem i šta sam počela, da se Miroslav Bojić predlaže u Državno veće tužilaca, da Državno veće tužilaca predlaže izbor tužilaca, javnih tužilaca i njihovih zamenika, da kada bi bio dobar izbor svih tužilaca i njihovih zamenika, onda bi oni i te kako imali posla i kada je u pitanju Visoki savet sudstva i odluke Visokog saveta sudstva o izboru nekih sudija. Konkretno, ovog Jakšića, gde je i te kako značajna uloga tužilaštva, jer da ne bi nekog tamo tužioca koji očigledno dostojan svoje funkcije, taj Jakšić bi i danas bio član Visokog saveta sudstva. Da li je tako? Vidite kako to vrlo ima veze i ne treba vam mnogo mašte, samo malo strpljenja gospodine Novakoviću i mi uvek kažemo ono što jeste tema dnevnog reda. Tema svih tema danas u Srbiji jeste ovo što se dešava Jagnjenici i mi insistiramo gospodine Novakoviću, pretpostavljam da će uskoro biti pauza, da na toj pauzi razgovarate sa gospođom Đukić-Dejanović, ako nije negde u belom svetu kako pročitah u novinama i da se pod hitno zakaže sednica o problemima koji eskaliraju na KiM, tamo su opet počeli da ubijaju nenaoružane Srbe, a ubijaju ih do zuba naoružani pripadnici Euleksa. Mi znamo da vi hoćete tim vašim, ovaj put ne vi lično, ali u početku i vi, dakle vašim stavom, da nas stalno prekidate, da nas isprovocirate da izađemo iz ove sale. Ne, mi hoćemo da ostanemo da bismo svaki čas koristili priliku da upozoravamo građane Srbije da je ovo jedino mesto sa kojeg može da se čuje slobodna reč. Svi mediji su režimski, svi mediji su pod šapom režima i zato još niko nije objavio da je danas okupator na KiM počeo ponovo da strelja Srbe i da srpska skupština parlamenta Narodne Skupštine Srbije mora pod hitno da raspravlja o tome, a ne da neki Borko ide tamo i da ne znam u čije ime i šta pregovara i šta zagovara i šta potpisuje. Kada ćemo saznati koji su to potpisi koji on mimo Ustava Republike Srbije stavio. Hvala.
I kako ćete sada ovo povezati sa predlogom Advokatske komore? Naravno nikako. Na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, niko se od onih koji imaju pravo iz člana 96. ne javlja za reč, pa zaključujem pretres o Predlogu za izbor člana Državnog veća tužilaca iz redova advokata. Na osnovu člana 87. određujem pauzu i sa radom danas ćemo nastaviti u 15,00 sati raspravom o pojedinostima po Zakonu o rehabilitaciji.
Nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu pretresom u pojedinostima, a po prvoj tački dnevnog reda, Predlog zakona o rehabilitaciji. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima, a po prvoj tački dnevnog reda, Predlogu zakona o rehabilitaciji, pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnice predlagača, Snežane Malović, ministarke pravde, Srđana Srećkovića, ministra vera i dijaspore i Olivera Dulića, ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, prisustvuju i: Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, rukovodilac Grupe u Ministarstvu pravde. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O REHABILITACIJI. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz, zajedno narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Radovan Radovanović, narodni poslanik Dušan Marić, Nikola Žutić, Vjerica Radeta, Meho Omerović, zajedno narodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić, zajedno narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Miroslav Markićević, zatim narodni poslanik Aleksandar Martinović, narodni poslanik Sreto Perić, Milorad Buha, Nataša Jovanović, Zoran Krasić, Riza Halimi, Dejan Mirović, Nemanja Šarović, Boris Aleksić i narodni poslanik Mirko Munjić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na pretres prvog amandmana na član 1, podsećam vas da poslaničke grupe predstavljaju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Konstantin Arsenović – poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Laslo Varga – poslaničku grupu Manjina; narodni poslanik Milisav Petronijević – poslanička grupa SPS-JS i narodna poslanica Vjerica Radeta – poslanička grupa SRS. Istovremeno vas podsećam da svako od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ima na raspolaganju 15 minuta, kao i da svaka poslanička grupa ima na raspolaganju svoje vreme, proporcionalno određeno u odnosu na ukupnu raspravu od pet časova i da, naravno, svaki podnosilac amandmana ima pravo na dva minuta obrazlaganja amandmana. Takođe vas obaveštavam da je ministarka sastanak koji je imala završila pre pet minuta i da će nam se pridružiti za desetak minuta, koliko joj treba da dođe od mesta sastanka do Narodne skupštine. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Na početku rasprave u pojedinostima, ponoviću prvo jednu principijelnu primedbu. Naime, trebalo je u vreme izrade Poslovnika usvojiti predlog da se u pojedinostima raspravlja odmah posle načelne rasprave, jer mislim da bi mnogo vremena uštedeli time što ne bi apsolutno istu argumentaciju koju iznosimo u načelnoj raspravi ponavljali i u pojedinostima. Ali, imamo vremena dovoljno, pa krećemo ponovo na isti način. Znači, pre svega treba da kažemo da je ovo zakon koji jeste slika jednog obrnutog procesa koji podrazumeva da prvo utvrdimo naknadu, pa onda razlog zbog kojeg naknadu isplaćujemo kao naknadu štete za nešto što je učinjeno a nije smelo da bude. Znači, sve ono što koaliciona vlada nije razrešila Zakonom o vraćanju imovine, ili kako to kolokvijalno kažemo u javnosti – Zakonom o restituciji. Sada pokušava da ispravi, ne radeći kako to bog zapoveda, od početka prema kraju, nego obrnuto – pokušava da ispravi zakonom o rehabilitaciji. U članu 1. odmah postoje krupni razlozi zbog kojih insistiramo da se amandman koji smo podneli usvoji, a on je odbijen. Ja ću sada govoriti ne o samom rešenju u amandmanima, nego o posledicama koje će zaista nastupiti zato što Vlada nije bila spremna da ovaj amandman usvoji. Amandmanom na član 1. preciznije se uređuju pitanja prava na rehabilitaciju i otklanjaju se zaista neke nelogičnosti i propusti koji su očigledni. Pre svega, u uvodnoj rečenici mora da se navede da se rehabilitacija odnosi na štete koje su počinjene aktima i radnjama državnih organa i vojnih jedinica, ali mora da se naglasi u kom periodu, pa smo mi u tom smislu i dopunili tekst. Sadašnja formulacija je tako neodređena i zaista može da obuhvati bilo čiji postupak, uključujući i postupke odnosno zločine pojedinaca koji ne mogu da budu predmet rehabilitacije. Kao početni datum primene zakona mi smo predložili da to bude 4. jul 1941. godine kao dan početka borbe protiv okupatora. Mi smo u članu 1. predložili i da se tačka 2) briše, jer rehabilitacija za radnje koje su učinjene van teritorije Republike Srbije mora da bude obaveza države na čijoj teritoriji je radnja učinjena, a ne obaveza Republike Srbije. Neprihvatljivo je da Republika Srbija raspravljanjem događaja koji su se desili van njene teritorij nameće sebi obavezu ili da kažemo drugačije daje sebi pravo da uopšte o tome razgovara, ako o tome nije sačinjen međudržavni sporazum. Osim poštovanja principa teritorijalne nadležnosti, znači da se zločin desio na samoj teritoriji države Srbije morate da imate u vidu brojne praktične razloge. Dokazi o učinjenim radnjama i posledicama tih radnji nalaze se na teritoriji druge države. Kako možete da se upustite o dokazivanje nečega gde nemate direktne nadležnosti ili niste to utvrdili međudržavnim sporazumom da istražujete dokaze za učinjeni zločin? Takođe jednom ovakvom odredbom Republika Srbija preuzima obavezu da nadoknadi štetu nastalu tim radnjama, koje znači nije lako utvrditi utvrđuje se na teritoriji druge države i obezbeđuje se ostvarivanje brojnih prava rehabilitovanim licima na teret budžeta Republike Srbije iako sama država apsolutno nema nikakve veze sa tim događajima. Istovremeno vrlo je lako moguće da se desi da dođe do kolizije sa zakonima i sudskim odlukama druge države. Pri tome, kao jedan od razloga vi ste u obrazloženju naveli da su lica, pod znacima navoda kažem imala prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Jeste li vi negde naveli koji je to period u kojem je određeno lice imalo prebivalište na teritoriji Republike Srbije. Tu neodređenost i tu širinu vi ćete pretvoriti ili u uništavanje budžeta Republike Srbije za isplatu ovakvih šteta ili u suprotnost nemogućnost naknade šteta po osnovu tamo gde je to zaista potrebno da se učini. To s druge strane može da znači da se uključuju i lica kojima je neko pravilo bilo uskraćeno van Srbije, koja nemaju ni državljanstvo Republike Srbije. Sada nemaju ni prebivalište u Republici Srbiji, ali su u nekom periodu, opet kažem nije definisano kojem, imala prebivalište. Ako imate u vidu da se u Srbiju nakon Drugog svetskog rata doselio vrlo veliki broj lica sa teritorija drugih republika i da je veliki broj tih lica u nekom periodu imao prebivalište, zaista će Republika Srbija na sebe preuzeti ogroman teret mogućih slučajeva eventualne rehabilitacije za sva lica kojima je šteta učinjena van Srbije, kao i za sve obaveze za naknadu štete i druga prava, a znamo da su vrlo široka po osnovu ovog Zakona o rehabilitaciji. Namerno naglašavam reči "mogući slučajevi" i "eventualne rehabilitacije" navodeći kao potpuno neizvestan broj lica i visinu štete koja bi mogla da se nadoknadi jer vi niste udostojili ovu Skupštinu ni najširim mogućim nekim procenjenim efektima ovog zakona u smislu broja lica i mogućih i eventualnih rehabilitacija i naknada štete koja bi mogla da nastanu po ovom osnovu. Ja zaista ne znam zašto bi Republika Srbija morala da snosi posledice nečega za šta nije kriva, u čemu nije učestvovala, a da to čini iz budžeta koji ne može da obavi ni svoje osnovne elementarne funkcije koje država inače ima. Takođe, u tački 4. treba da se izvrši izmena iz istih razloga, tako da se obaveza odnosno ovlašćenje za rehabilitaciju ograniči samo na odluke koje su i donete i izvršene na teritoriji Republike Srbije. Stav 2. morate da brišete, koliko se god vi toga branili, jer je besmisleno da se kao dodatni uslov za rehabilitaciju navede da je odluka kojom se neko lice lišava prava iz zabranjenih razloga, donosi protivno načelima pravne države i opšteprihvaćenim standardima ljudskih prava i sloboda. Znači, dovoljno je da se radi o nedopuštenim razlozima za oduzimanje prava. Ponoviću ono što bi vama kao pravnicima moralo da bude jasno – ukoliko stane ovakav stav u zakonu, to znači da je dopušteno da nekome oduzmete život ili neko drugo pravo zato što je pripadao određenoj naciji ili veri ako je poštovan formalni postupak. To uopšte nije preslobodno tumačenje, to proizilazi iz stava 2. koji je ovako u zakonu formulisan. Možda se to može uskladiti sa današnjom situacijom u kojoj zaista kada kažete da neko treba da postupa po zakonu to ne podrazumeva ni pravdu ni pravednost, jer smo mi u ovoj Skupštini izglasali mnoge zakone koji su daleko od interesa onih na koje se odnose, daleko od pravednosti koju navodno žele da postignu ti zakoni. Izvinite na grubosti, mnogi su zakoni činjenično daleko i od logike kojom se rukovodi čovek prosečne inteligencije. Stav 3. takođe treba brisati jer je potpuno nepotrebno da propišete da se ovaj zakon primenjuje i odnosi na borce NOR, jer ako ste propisali da je to opšte pravo, da je rehabilitacija opšte pravo, nema potrebe ponavljati da se ovo na nekoga posebno odnosi. Stav 4. je neophodno izmeniti jer se rehabilitacija ne može primenjivati na bilo koju štetu nastalu u oružanim sukobima usled borbenih dejstava, bez obzira na vrstu štete i da li su u pitanju učesnici sukoba civilna lica i ako su poštovana pravila i običaji rata. Odgovornost za štete koje nastaju u borbenim dejstvima uvek snosi država koja je sukob započela, osim za štete koje su počinjene baš kršenjem pravila i običaja rata. Tekst predloga je u toj meri neprecizan i nepotpuno jer propisuje da se rehabilitacija ne odnosi samo na lišavanje života, što bi moglo da se tumači kao da se rehabilitacija i naknada štete može ostvariti i za ranjavanje i za zarobljavanje, iako su to potpuno legitimne posledice oružanog sukoba, jer je samo jedno nametanje mira imalo naziv "milosrdni anđeo" i to je bio pokušaj da se ratom nametne mir, što jeste jedna od besmislica koja nije samo besmislica u terminu i u filozofskom shvatanju, nego po praktičnim posledicama koje je NATO bombardovanje kao operacija za nametanje mira imala na teritoriji države Srbije i Jugoslavije tada. U stavu 5. ste propisali da Republika Srbija ne odgovara za akte i radnje okupacionih snaga, ali ste opet propustili da dodate – i kvinsliških formacija, jer nema razloga da Republika Srbija odgovara za postupke tih formacija koje su bile u službi okupacionih snaga. U članu 1. i u članu 2. koji sledi sve moguće greške koje je ovaj zakon mogao da napravi, napravljene su i sažete u ova dva člana. Ukoliko ne prihvatite amandman na član 1. koji smo podneli vi niste ni svesni koliku štetu nanosite ne samo ovoj nego i budućim generacijama i niste ni svesni da cena očuvanja jedne vlade jeste preskupa i suprotna je onome što je vaše, na primer, osnovno pravilo kada govorite dugoročno o budućnosti, o evropskim merilima, kriterijumima i o fiskalnoj odgovornosti koju ne želite da prenesete na buduće generacije. Vi niste ni svesni koliku štetu nanosite, ne samo ovoj nego i budućim generacijama i niste ni svesni da, cena očuvanja jedne Vladejeste preskupa i suprotna je onome što je vaše npr. osnovno pravilo, kad govorite dugoročno o budućnosti, o evropskim merilima, kriterijumima i o fiskalnoj odgovornosti koju ne želite da prenesete na buduće generacije. Odbijanjem amandmana na član 1. pokazali ste da ste važni jedino sami sebi kao vlast, da vas ne interesuje ni pravda, ni istorijski sud o onom što se desilo, ni borba Srbije protiv okupatora, ne interesuje vas ni mogućnost Srbije da tu štetu isplati, već vam je potrebno da ovaj zakon donesete kao garanciju svog trajanja do eventualnog redovnog roka za raspisivanje izbora. Hvala.
Jedanaest minuta iskorišćeno od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela i narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Vjerica Radeta.
Koristiću i vreme ovlašćenog predstavnika. Dame i gospodo narodni poslanici,kada smo govorili o Predlogu zakona o rehabilitaciji, rekli smo da, odnosno podsetili smo da Srbija ima Zakon o rehabilitaciji, ali da se ne primenjuje, što svakako navodi na osnovanu sumnju da se i ovaj zakon neće primenjivati, bar ne u svim svojim delovima. Ovaj zakon, odnosno Predlog zakon je nastao kao posledica političkog kompromisa i zato je mnogo lošiji tekst od onog koji smo imali za sednicu 11. septembra. I na taj zakon smo imali primedbe i tada smo podneli amandmane. Onaj tekst sa našim amandmanima bi i mogao da se uredi i da bude primenjiv, a ovaj, ovakav zakon je, ako ikada i nedaj bože dođe do njegove primene, veoma štetan za interese građana Srbije, a samim tim i za državne interese. Kada smo govorili o zakonu koji postoji u Srbiji, o Zakonu o rehabilitaciji, tada smo skretali pažnju i sada to radimo, da je po postojećem Zakonu o rehabilitaciji zaista bilo moguće rehabilitovati lica koja su bile žrtve političkog progona komunističkog Titovog režima. Pitali smo i pitamo i sada – zašto nije rehabilitovan general srpske vojske Draža Mihajlović? Zašto je u januaru ove godine iz nekih nepoznatih razloga taj postupak prekinut i to na neodređeno vreme? Kako nam onda ovaj zakon može dati garanciju da će do rehabilitacije, onih koje treba rehabilitovati, zaista i doći? Plašimo se nečeg drugog. Plašimo se upravo tog političkog, kako se to kaže, trulog kompromisa, da ste uspeli zato što ste ucenjivani od nekih koalicionih partnera, pa kako čujemo, SVM je tražio da se ovaj zakon glasa mimo ostalih, odnosno pre ostalih tačaka ovog dnevnog reda i videćemo da li je to tačno, vrlo brzo, da bi imali garanciju, zapravo, da oni dalje mogu da učestvuju u podržavanju Vlade Republike Srbije. Ako je to tako, onda je zaista skandal. Pogotovo što u ovom zakonu postoji jedna velika, latentna opasnost, a to je da, ako se bude primenjivao, da će ovaj zakon rehabilitovati predstavnike folksdojčera i hortijevaca što je izuzetno opasno, s obzirom na činjenicu da su i jedni i drugi bili otvoreno na strani fašističkog tadašnjeg bloka i da su učestvovali u ubijanju Srba na teritoriji Vojvodine i da su mnogi bili pripadnici zloglasne "ss divizije". Naravno, SRS se apsolutno protivi ovakvom zakonu a i ovaj sam član 1. koji je u jednom delu ispravljen u odnosu na onaj prethodni član sa početka septembra, gde smo takođe imali amandman i ono što smo tada mi u SRS predvideli amandmanom, vi ste to i ugradili u jedan deo ovog člana, ali ste zato napisali da se ovim zakonom uređuje rehabilitacija i pravne posledice rehabilitacije lica koja su iz političkih, verskih, nacionalnih ili ideoloških razloga lišena života, slobode ili drugih prava do dana stupanja na snagu ovog zakona. Mi mislimo da ovo - do dana stupanja na snagu ovog zakona treba brisati, jer ste ovim članom 1. sebe predstavili kao neke neprikosnovene borce za ljudska prava i kao nekoga ko neće kršiti ljudska prava. Ako su se nekad u Srbiji kršila ljudska prava, onda je to za ovih poslednjih 11 godina otkada je DOS na vlasti u svojim različitim oblicima. Ovde je, kada smo govorili u načelnoj raspravi, gospodin Mićunović je izrekao nekoliko rečenica koje ću citirati. Rekao da – pitanje državnog razloga zato veoma važno i teorija liberalizma, upravo zato insistira na pravima pojedinaca, na individuu koja ne sme biti tako lako žrtvovana državnim interesima, jer je najveća moguća zloupotreba upravo žrtvovanje pojedinaca u korist države. Taj odnos pojedinca i države mora biti takav, da je u pojedincu izvor te volje, koja će se konstituisati državno, a država da brine o njemu, a ne da ga žrtvuje radi svojih trenutnih, lokalnih, spoljno-političkih ili bilo kojih drugih razloga. Samo tako možemo da napredujemo ka slobodi i ka jednom pravednijem društvu. Ovo bi bilo dobro kada bi bilo ovako. Nažalost, i gospodin Mićunović, a i svi vi koji ste u vladajućoj koaliciji, koji ste u ovom ili onom obliku na vlasti od 2000. godine, ponašate se apsolutno suprotno ovom iznetom stavu. Čime to pokazujemo i dokazujemo? Činjenicom da ste učinili sve, upravo zbog vaših spoljno-političkih razloga, odnosno zbog uticaja EU i vašeg srljanja po svaku cenu u EU. Jedan od uslova koji vam je postavljala EU jeste bilo izručivanje Srba Haškom tribunalu. Vi ste sve do nedavno izručivali Srbe Haškom tribunalu, a svako normalan je morao da zna da se Srbima u Haškom tribunalu ne mogu garantovati ljudska prava, naprotiv, da će Srbima u Haškom tribunalu na najgori mogući način biti kršena i ljudska i procesna prava. Dakle, time dokazujemo da radite potpuno suprotno od onoga što želitet da predstavite u javnosti da jeste. Kada govorimo o Haškom tribunalu i o kršenju ljudskih i procesnih prava mi uvek za primer uzimamo predsednika naše stranke Vojislava Šešelja. Danas je Vojislavu Šešelju na još 30 dana produžena zabrana privilegovane komunikacije sa njegovim pravnim savetnicima. Gospodo iz Ministarstva, pravnici ste, trebalo bi da znate da je najsvetije i najčuvanije pravo u međunarodnom pravu, pravo na odbranu. Na ovaj način Vojislavu Šešelju se krši pravo na odbranu. Njegov proces je u završnoj fazi. On je punih devet godina u pritvoru. Sada kada je došlo do završne faze, do završnih reči, njemu se onemogućava privilegovana komunikacija sa pravnim savetnicima, što znači da ne može ni jednu reč da progovori a da to ne bude zloupotrebljeno,a tako se prema njemunisu ponašali ni predstavnici Titovog komunističkog režima, kada je bio u zatvoru u Zenici i kada je progonjen kao politički disident, a vi kao država ćutite kao predstavnici države i vlasti, na sva takva kršenja prava građana Srbije, u ovom slučaju građanina Srbije, predsednika SRS, prof. dr Vojislava Šešelja. Onda ovamo pričate o nekakvom liberalizmu, o tome da su prava pojedinaca iznad prava države, da ih ne treba zloupotrebljavati itd. Obmanjujete. Zbog čega smo mi tražili da se ovaj član 1. menja tako da se briše ovo da će se on primenjivati do dana stupanja na snagu ovog zakona? Upravo iz ovih razloga i još nekih koje ću u nastavku da kažem. Kada bi ostao ovakav član 1. ovog zakona, onda Vojislav Šešelj ne bi mogao da traži rehabilitaciju od Srbije, zbog svega onoga što mu se dešava zahvaljujući režimu u Srbiji, zahvaljujući činjenici da je u Srbiji pisana optužnica protiv njega i da je, kako je potvrdila i Karla del Ponte, Đinđić tražio da Šešelja vodi u Haški tribunal i da ga ne vraća u Srbiju. Takođe, pitali smo to i u onoj načelnoj raspravi, nećete vi biti večno na vlasti, doći će posla vas ljudi koji će biti mnogo bolji za ovaj narod, koji će znati da Srbiju vode pravim ekonomskim i socijalnim putem, ali i patriotskim putem. Kad biste vi ovaj član ovako ostavili, bez prihvatanja našeg amandmana, onda vas pitam, a pitali smo već, kako bi se onda rehabilitovao Slobodan Milošević? Budite sigurni da će doći na vlast stranka i ljudi koji će tražiti, koji će izvršiti to da se Slobodan Milošević, da senjegovi posmrtni ostaci polože u Aleju velikana, gde mu je mesto. Kako ćemo to, ako imamo ovakav zakon? Ne znam zašto sad neko ovde dobacuje, znamo mi i da je Otpor još uvek vrlo jak u Srbiji i da drma Srbijom i da se zbog Otpora smenjuju sudije i da to prihvata Ministarstvo pravde, to jeste sada tako, ali ni jedna muka nije doveka. Dakle, insistiramo da se ovaj član 1. promeni u skladu sa našim amandmanom, ukoliko želite da on ima ikakvog smisla. Radi javnosti, pročitaću šta kaže Vlada zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen – ne prihvata se amandman iz razloga što je rešenje iz Predloga zakona celishodnije. Zaista, ne vidimo kako može biti celishodnije nešto što sužava neka prava u odnosu na predlog amandmana koji prava proširuje. Dalje, kažete – u cilju rešavanja pitanja rehabilitacije neophodno je obuhvatiti što veći broj građana kako bi se sveobuhvatno rešilapitanja lica koja su neosnovano i nezakonito lišena života, slobode ili drugih prava, ne ograničavajući vremenski period na koji se Predlog zakona donosi. Pitamo kako je to sveobuhvatnije rešeno vašim predlogom u odnosu na naš amandman? Na koji je način amandman ugrozio sveobuhvatnost? Ako ste vi rekli da se zakon odnosi na sve slučajeva do dana stupanja na snagu, a mi kažemo bez toga da se zakon generalno obuhvata, bez obzira na dan stupanja na snagu, recite, logično, šta je sveobuhvatnije? Razumemo mi da vi nećete prihvatiti naš amandman, nećete zato što imate svoj cilj, zato što imate nalog EU, zato što imate unutar-partijske kompromise i zato što je sve to na štetu interesa građana Srbije, što je sve na štetu interesa države Srbije, ali kad već odbijate amandman, onda se udostojite bar da napišete suvislu rečenicu na koju ne bismo mogli imati primedbe, a ne ovako da se ponašate kao da mislite da mi nećemo da pročitamo ono što ste vi napisali. Naravno da hoćemo i naravno i da ćemo da vas kritikujemo. Naravno da koristimo svaku priliku, kao i sada, da pitamo kada će konačno Skupština Srbije da raspravlja o problemima na KiM,da skrenemo pažnju da je danas eskalirao sukob na KiM,da su Srbi povređeni gumenim mecima, suzavcima, da ih se više obratilo lekaru i da se sve to dešava pod okriljem Euleksa i uz vašu želju da idemo u tu monstrum organizaciju, koja se zove EU. Opet naglašavamo, 54% građana Srbije danas sledi ideju SRS i podržava našu akciju, našu kampanju koja se zove – Hoćemo Šešelja, nećemo u EU. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Protiv toga sam da se prihvati ovaj amandman, jer je izmena koja se traži neprecizna. Traži se da zakon važi od Drugog svetskog rata, a ne kaže se da li od početka Drugog svetskog rata ili od njegovog završetka. Ako je od početka Drugog svetskog rata, onda je opet to ograničenje nekih lica kojima su odlukom državnih ili administrativnih organa Republike Srbije ili u Republici Srbiji povređena ljudska prava, i to neposredno pre izbijanja Drugog svetskog rata. Ako je od kraja Drugog svetskog rata, onda onaj period u kome su zaista na najgrublji način kršena ljudska prava, to je period kada partizanske jedinice ulaze u Srbiju i kada delom u antifašističkoj borbi zaista oslobađaju Srbiju od fašista, ali delom i čine strašne zločine nad srpskim stanovništvom, upravo u oktobru 1944. godine i u Beogradu, u Kragujevcu, kao i širom Srbije gde su masovno streljane srpske građanske klase pripadnika ravnogorskog pokreta, desničarskih organizacija i svih onih za koje se sumnjalo da nisu pristalice nove vlasti ili su imali simpatije ka režimu koji je postojao pre Drugog svetskog rata. Takođe, nije tačno da se aktuelni Zakon o rehabilitacije ne primenjuje, jer je negde preko 800 lica rehabilitovano po tom zakonu i oko 1.500 postupaka je u toku. Takođe, nije tačno da je postojeći Zakon o rehabilitaciji, koji treba izmeniti, bolji u odnosu na predloženo rešenje. Pre svega, zbog činjenice da postojeći Zakon o rehabilitaciji omogućava samo tzv. moralnu rehabilitaciju. Sud svojom odlukom utvrđuje da se poništava odluka ili suda ili nekog administrativnog organa, kojom je neko proglašen ili za narodnog neprijatelja ili za izdajnika itd. Ali, to je samo jedan segment, i to moralna rehabilitacija. Rehabilitacija u najširem smislu reči podrazumeva ne samo moralnu rehabilitaciju, koja je veoma bitna, već i imovinsku rehabilitaciju, naknadu štete, vraćanje imovine, priznanje penzijskog staža u duplom trajanju, što propisuje ovaj zakon, mesečnu naknadu ili poseban dodatak, što propisuje ovaj zakon, zdravstvenu zaštitu, zdravstveno osiguranje, rehabilitaciono obeštećenje itd. Zbog toga se zaista, sa stanovišta SPO, trenutno važeći Zakon o rehabilitaciji uopšte ne može tretirati kao neki dobar zakon o rehabilitaciji. On je zaista donet kasno u odnosu na okolne zemlje, pre svega zemlje istočno evropskog bloka i zaista čudi da je zakonodavac u to vreme, 2006. godine, doneo jedan tako loš zakon, a imali smo mogućnosti da se ugledamo na mnoga tuđa dobra iskustva. Ovakav zakon trenutno postojeći o rehabilitaciji zaista niko nije zaslužio i mislimo da je jedina dobra stvar koju je zaista pružio ta tzv. moralna rehabilitacija. Naravno da je SPO zainteresovan za rehabilitaciju Dragoljuba Draže Mihailovića. Taj postupak je u toku i naravno da smo mi upućeni u razloge zbog kojihse taj postupak do sada nije okončao. Mislim da javnost treba da zna da su lica koja su podnela zahtev za rehabilitaciju imala i nekih procesnih propusta itd. Treba biti realan, zaista tu sud nije zakazao i mi verujemo da će se u skorije vreme postupak nastaviti i da će se vođa Trećeg srpskog ustanka u potpunosti i sudski rehabilitovati. Zbog toga kažem, pored toga što je nejasan, što se takođe ograničava period od kog treba da važi po ovom predlogu podnosioca amandmana, sva ostala argumentacija koja je ovde izneta, po stanovištu SPO, pada u vodu i zbog toga aktuelni Predlog zakona o rehabilitaciji je mnogo bolji jer pruža mnogo, mnogo širi krug prava licima koja treba rehabilitovati i kada imamo potpunu rehabilitaciju vraćanje imovine, naknadu duševnih patnji. Zamislite šta znači kada zatvorite celu jednu porodicu u zatvor, kada se deca školuju u kazneno-popravnim ustanovama, kada se porodici oduzme imovina i stavi pečat izdajnika. Zamislite koji su ne samo imovinski problemi koje ta porodica ima, koji su sve i pravni problemi, koji su sve zdravstveni problemi, koji su sve psihički problemi. Zato je ovaj zakon o rehabilitaciji pružio mogućnost da se celokupna šteta koju neko trpi usled povrede svojih osnovnih prava nadoknadi. Još jednom kažem, zbog argumentacije koje sam izneo, ne treba prihvatiti ovaj amandman. Hvala.
Pet minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Radi javnosti i razjašnjenja, u našem amandmanu uopšte se ne pominje početak primene ovog zakona i ako se kolegi Čikirizu ne dopada ovako kako je napisano u Predlogu zakona, onda je trebao amandmanom da interveniše. Mi smo u prvoj varijanti zakona intervenisali amandmanom i to je ovde prihvaćeno, jer je u prvoj varijanti bilo da se zakon primenjuje od kraja Drugog svetskog rata, a ovde je prihvaćeno i stoji od Drugog svetskog rata, naravno da se podrazumeva da je to početak Drugog svetskog rata, logično. Mi smo samo govorili o ograničenju roka u ovom delu gde ste rekli da se zakon primenjuje do dana stupanja na snagu. To je bila naša intervencija, a ne početak primene ovog zakona. Sam kolega je rekao da zakon o rehabilitaciji, tačno je naravno i nesporno da postoji i tačno je da su po tom zakonu doneta neka rešenja, ali su doneta rešenja onako kako se dopadalo predstavnicima režima, pa se onda javi neko ko osporava rehabilitaciju Dragoljuba Mihajlovića i ne znam zašto to kolega nije rekao i onda se zbog nekog ko se javio, ko je bio partizan u to vreme i kome se ne dopada mogućnost rehabilitacije, stavio je primedbu na predlog rehabilitacije generala Mihajlovića i zato je taj postupak obustavljen na neodređeno vreme u januaru ove godine, znači, skoro će godina dana. Da su bile samo neke procesne smetnje u pitanju, svakako da bi u ovom periodu bilo moguće da se te smetnje odnosno ti razlozi otklone. Mi smo to rekli u načelnoj raspravi, Srpska radikalna stranka jeste i za vraćanje imovinski prava, građanskih prava, prava na penziju, koje je takođe imovinsko pravo. Tu nema ničeg spornog što se tiče nas u SRS, ali se apsolutno protivimo da se rehabilitacija izjednači sa restitucijom, što je predlog ovog zakona. Vi ovim zakonom izjednačavate lica kojima je imovina oduzeta na osnovu tada važećih zakona, koji su bili loši, nije sporno, ali nikada nisu stavljeni van snage. Kada smo govorili o Zakonu o restituciji, detaljno smo to objašnjavali, a vi u ovom zakonu izjednačavate lica koja treba rehabilitovati zato što su bili žrtve komunističkog režima, sa licima kojima je imovina oduzeta na osnovu određenih zakona koji su bili na snazi u to vreme. To je neprihvatljivo za SRS. Hvala.
Sa ova tri minuta iskorišćeno je vreme ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Kako smo mi shvatili zbog čega zakon treba da važi do dana stupanja na njegovu snagu? Upravo zbog toga što je Srbija zadnjih godina nizom svojih zakona poboljšala ljudska prava, što postoji Zakon o zabrani diskriminacije, što postoji i ustavna kategorija rodne ravnopravnosti, što ljudi kojima se gaze ljudska prava ili su neosnovano lišena slobode, mogu i po pozitivno pravnim propisima da dobiju i materijalnu i nematerijalnu satisfakciju. Čini nam se da je pozitivno pravnim propisima ta materija u savremenom dobu uređena, ali ne i u prošlosti. Upravo zbog toga se, po našem shvatanju, ovaj zakon pretežno tiče prošlosti. Što se tiče veze rehabilitacije i restitucije, ona je odlična. Evo zbog čega. U raspravi u načelu sam rekao da je Zakon o vraćanju imovinecrkvama i verskim zajednicama dobar zbog činjenice da se svima vraća sve što im je oduzeto. Tu sam napravio paralelu sa aktuelnim Zakonom o restituciji, koji ima u tom delu određena ograničenja i samim tim se javlja i određena diskriminacija. Zašto bi crkve i verske zajednice, a mi iz SPO smo verujući ljudi, bile privilegovane u odnosu na druge građane ili druge institucije kojima je oduzeta imovina. Zbog toga, po stanovištu SPO, rehabilitacija i restitucija ne treba da imaju nikakvu vrstu ograničenja.
Minut i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospođo Čomić, nastaviću jednim delom da dopunim ono što je gospođa Radeta rekla obrazlažući amandman SRS na član 1. nekim konkretnim podacima, jer vam je ona apsolutno precizno, gospodine Čikiriz, objasnila formu kako ne može da dođe do zloupotrebe i zbog čega je SRS i ona lično podnela amandman na član 1. Da niste u pravu, gospodine Čikiriz, kada ste govorili, ne slažući se sa našom argumentacijom, nas srpskih radikala, kada ste rekli da postoje mnogobrojne presude i procesi pred nadležnim sudovima, žao mi je što nije ministar ovde da nam odgovori, verovatno bi morala da zna koliko je takvih postupaka nasledila i u toku njenog mandata, ako su započeti protiv onih koji su bili pripadnici Brozovih komunističkih snaga koji su izvršili zlodela nad nedužnim srpskim narodom, reći ću vam, a i vi ste odavno u Kragujevcu i trebalo bi da poznajete situaciju kada je u pitanju samo spisak žrtava sa područja gružanskog, odnosno kragujevačkog sreza, ali da vam kažem da, kao što nije bilo moguće ništa uraditi pre 20 godina, kada su podnete, gospođo Čomić, prve krivične prijave protiv tih komunističkih vođa koji su izvršili ta zlodela nad srpskim narodom, tako neće biti moguće da se svi ljudi koji su stradali pod takvim režimom rehabilituju po ovom zakonu. Ovaj zakon je potpuno besmislen. Mi smo vas u toku rasprave, baš govoreći o članu 1, podsetili, jer je predlagač stavio da se ovim zakonom uređuje rehabilitacija i pravne posledice rehabilitacije lica koja su iz političkih, verskih, nacionalnih ili ideoloških razloga lišena života, slobode i drugih prava, do dana stupanja na snagu ovog zakona. Izvinite, ali i nacizam je neki ideološki ili politički razlog. Da li to znači da će po ovom zakonu svi oni koji su zastupali tu najgoru antiljudsku ideologiju, ako tako možemo da nazovemo jedno od najvećih zla 20. veka, da rehabilitujemo ovim zakonom? Kako sada stoji ova formulacija, to može da vidi i gospodin Čikiriz, koji uporno brani član 1. Predloga zakona, to je onda moguće, ili da se rehabilituju pripadnici nacističkih i Hortijevih snaga, o čemu je govorila gospođa Radeta, u Vojvodini, ali to je opet vezano za uslov koji vam postavlja Mađarska država oko povraćaja imovine i onoga što oni vide kao buduću projekciju na području naše sverene Autonomne Pokrajine. Zbog toga što je nevešto i ne argumentovano gospodin Čikiriz pokušao, kao pripadnik SPO, da ospori amandman SRS, da vam pročitam samo jedan deo izvoda jedne od prvih krivičnih prijava koje su podnete protiv tih komunističkih zlikovaca davne 1991. godine, a do dana današnjeg apsolutno nikakav epilog ne postoji. Pročitaću vam krivičnu prijavu koju je podneo advokat Milan V. Tišović protiv Milovana Đilasa 1991. godine za izvršenje krivičnog dela ratni zločin protiv civilnog stanovništva iz člana 142. Krivičnog zakonika SFRJ: Imenovani je bio aktivni učesnik rata od 1941. do 1945. godine. Bio je u najužem rukovodstvu organizatora i direktno je učestvovao u donošenju odluka po kojima su likvidirani viđeniji ljudi, domaćini, koji su shvatili besmislenost ubijanja u prvom redu braće po veri, a zatim i ostalih ljudi koji nisu hteli prići pokretu kojim je imenovani pripadao. Za bavljenje u rodnoj Crnoj Gori izvršio je direktno, ili posredno takva zlodela, da je u narodu ostala kletva – da Bog da ti Đilas sudio. Ova kletva najbolje pokazuje kakav je sudija imenovani bio. Od tog njegovog sudovanja, ostalo je mnogo grobova punih jama u koje su žrtve najhumanijeg slobodarskog, kako su to komunisti nazivali, predvođeni Brozom i Đilasom, pokreta bacane. Potom su u ovoj tužbi, ja samo govorim o izvodima, opisani pojedinačni slučajevi za koje je postojala osnovana sumnja, a državni organi ništa nisu uradili u proteklih 20 godina da ih je Đilas počinio. Takođe su podnete krivične prijave pre 20 godina protiv Miodraga Tripkovića zvanog Mačak, Raše Lepenca, Milana Lukovića, itd, zbog činjenice, kao što to stoji ovde, nisu hteli da se saslušaju svedoci iz Kruševca, kao i svaki drugi grad u Srbiji i Kruševac je imao žrtve koje su okupatori pobili i računa se da je oslobođenje grada stajalo negde oko 870 građana Kruševca. Kada bude moj amandman na redu, na član 13. govoriću o ovim žrtvama sa područja a njih je na stotine, nekadašnjeg Gružanskog sreza, sa područja grada Kragujevca. Ali, evo, pomenuću samo sada, a nastaviću pošto isti advokat pre 20 godina je podneo tu krivičnu prijavu protiv Mijalka Todorovića zvanog Plavi, rođen u selu Dragušice, nastanjenog tada pre 20 godina u Beogradu, jer je bio jedan od najpoznatijih učesnika zadnjeg rata na području Šumadije i u njemu je narod ovog kraja, zaista koji je doživeo takve strahote, sačekao oslobođenje u Drugom svetskom ratu, ali su počela velika stradanja i on je ne samo izneverio nadanje naroda, a pogotovo narod njegove Gruže, već je učinio i direktno i indirektno sva ta zlodela. Prema tome, argumentacija koja je u članu 1. iznela gospođa Radeta obrazlažući zašto moramo na ovako jasan način da definišemo u startu prvi član zakona, dovoljno govori da vi nećete besmisao ovog zakona i unošenje jednog duha nečega što nije ni potrebno da se, kako je to rekao pre neki dan kolega Martinović, razvija građanski sukob između partizana i četnika, jer inače su u poslednjem otadžbinskom ratu, a o tome je najviše govorio naš predsednik u haškom kazamatu, dr Vojislav Šešelj, svi Srbi i svi oni koji su stali u oslobođenju, a bilo ih je Srba i Muslimana i Srba katolika, kao što ih je bilo, a govoriću o tome kasnije, u vreme Drugog svetskog rata, su se nazivali četnicima jer su se branili od NATO, od Amerike, od ustaške hrvatske vlasti, od onih koji su razbili jedinstveni nacionalni i verski prostor bivše Jugoslavije. Hvala.
Sedam minuta i 50 sekundi iskorišećno od vremena poslaničke grupe. Rečima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite. Imate vreme poslaničke grupe.
Glavni deo moje diskusije bio je usmeren na tvrdnju gospođe Vjerice Radete da je bolji sadašnji zakon o rehabilitaciji i da SRS neće glasati za Predlog zakona o rehabilitaciji i tu sam iznosio samo argumente. Jasna je strategija SRS da su oni u svemu najbolji, najpametniji i najveće patriote, a svi mi ostali smo neznalice, izdajnici itd, ali sam se u Skupštini uvek trudio da iznosim argumentaciju. Aktuelni sada važeći Zakon o rehabilitaciji ne priznaje vraćanje imovine. Znači, SRS nije za to da se rehabilitovanim licima vrati imovina, mi jesmo. Ne priznaje se penzijski staž u duplom trajanju, mi smo opet za to da se rehabilitovanim licima prizna taj staž. Ne priznaje se mesečna naknada ili poseban dodatak, a mi smo za to da se to priznaje. Ne priznaje se zdravstvena zaštita i zdravstveno osiguranje, a mi smo za to da se to priznaje. Ne priznaje se tzv. rehabilitaciono oštećenje, a mi smo za to da se to priznaje. Zbog ovih stvari koje su mnogo krupne, koje čine suštinu rehabilitacije, mi smatramo da je ovaj predlog zakona mnogo bolji. Svako ko smatra suprotno, neka iznese svoju argumentaciju ali, molim vas da ne koristimo terminologiju da neko bolje zna, da neko bolje ne zna, nego dajte da suočimo argumentaciju da bismo došli do najboljeg rešenja.
Minut i 45 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Naravno da ništa od ovoga nije tačno i da je ovo obmanjivanje javnosti, a kada budemo došli dalje do amandmana na članove 21. i 25. videćemo da je SRS apsolutno za vraćanje i imovinskih prava licima kojima treba rehabilitovati i sve ovo što je kolega Čikirz malopre naveo nema nikakve veze sa SRS, ali zaista ne bismo sa njim da se raspravljamo na ovu temu, jer danas da neko govori o rehabilitaciji četnika i o rehabilitaciji Draže Mihajlovića, a da u Pokretu za preokret tzv. sedi sa Jovom Kapičićem, zaista je smešno.
Iskorišćeno 50 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Hvala gospođo Čomić. Doktor Žutić je podneo amandman na član 1. da se u stavu 1. tačka 1) menja i glasi, moram da pročitam zbog prisutnih poslanika i javnosti kako on to predlaže u ime SRS, da se – na teritoriji nekadašnje Kraljevine Jugoslavije do 1946. godine FNRJ, SFRJ, SRJ, Srba raznih veroispovesti i državljana bivše Jugoslavije i Republike Srbije, sa ili bez sudske ili administrativne odluke. Govorili smo o tome kada je bila načelna rasprava da je ovako predloženi član 1. i stav 2. zakona, kao i član 2. apsolutno neprihvatljiv, a ovo je potpuna besmislica u formulaciji, jer vi kažete da pravo na rehabilitaciju imaju lica izvan teritorije Republike Srbije koja su stradala bez sudske ili administrativne odluke, ako su imala ili imaju prebivalište na teritoriji Republike Srbije ili državljanstvo Republike Srbije. Pa, gospođo Čomić, kada je Srbija postala samostalna država? Kada je ona kao status Republike dobila, dobro znate Ustavom iz 1990. godine, a posle onog lažnog referenduma separatista Mila Đukanovića je dobila samostalnost 2006. godine. Kako je onda moguće da ovako nešto ostane u Predlogu zakona? Da li vi onda hoćete selektivno da primenjujete, pod znacima navoda, zakon ili brinete da i partizani i pripadnici Ravnogorskog pokreta budu rehabilitovani, a Srbi su bez obzira da li su Srbi pravoslavci, Srbi rimokatolici ili Srbi muslimanske veroispovesti, gde god da oni su živeli na području bivše Jugoslavije, jer ta država je egzistirala posle Drugog svetskog rata. Jel to tačno ili nije? To su činjenice. Ja ću vam navesti neke primere, i to je bila intencija dr Žutića iz SRS, da se izvrši, da postoji mogućnost rehabilitacije, ali mi vidimo da to u startu nije moguće, svih Srba, bez obzira da li su pripadali partizanima ili četnicima i koje vere su bili sa prostora bivše SFRJ, kakav je njen naziv bio u krajnjem obliku one velike države. Prema postojećim odredbama i predlozima zakona to apsolutno neće biti moguće, pa se onda postavlja pitanje – ko će da rehabilituje Srbe iz Crne Gore koji su na ovakav način, pod Milovanom Đilasom, koga sam malo pre pominjala, pod Tempom, stradali, a to su čitavi ravnogorski odredi časnih Srba i boraca protiv fašista iz plemena Vasojevići. Ko će da rehabilituje Srbe iz Makedonije? Ko će da rehabilituje Srbe sa područja Republike Srpske Krajine, sa područja Republike Srpske, krajiške Srbe? Ko će da rehabilituje majora Lazara Tešanovića koji je bio komandant četničkog odreda u BiH i jedan od najbližih saradnika đenerala Draže Mihajlovića koji je mučki ubijen 1947. godine? Mi se zalažemo da tu rehabilitaciju imaju Srbi za koje možda javnost manje zna. Dr Žutić je pisao knjige o tome. U ideologiji srpskog nacionalizma dr Vojislav Šešelj je takođe pominjao te ljude koji su bili pripadnici ravnogorskog četničkog pokreta i bliski saradnici Draže Mihajlovića a koji su bili druge veroispovesti. Među njima je i Niko Bartulović, koji je bio istaknuti književnik, koji je rođen na Hvaru i koji je bio blizak vojvodi Biračninu a kasnije i vojvodi Žujoviću, koji su bili komandanti četničkih jedinica u Dalmaciji i tamo se borili protiv okupatora i fašista. Inače, Niko Bartulović je bio, osim toga što je bio intelektualac i književnik, blizak prijatelj i sa Vladimirom Đorovićem i sa Ivom Andrićem. Takođe, drugi književnik koji je likvidiran odnosno osuđen pod komunističkim režimom na sedam godina robije, i to u onoj grupi od 23 kojoj je suđeno zajedno sa đeneralom Mihajlovićem je Đuro Vilović iz Brela kod Makarske, koji je pod komunističkim režimom osuđen zbog verbalnog delikta, kao što se sada sudi u ovom kazamatu, antisrpskom sudu, našem predsedniku dr Vojislavu Šešelju. Eto, isto tako su i komunisti radili posle Drugog svetskog rata i Đuru Vilovića osudili na sedam godina robije. Moram još da vam kažem, gospođo Čomić, da su obojica imali, a nije tu gospođa ministar, to bi za nju bio podatak, dakle, treba da se pokrene njihova rehabilitacija, obojica su imali jugoslovensko državljanstvo. Znači, nikada nisu imali hrvatsko državljanstvo. Tu su i mnogi pripadnici ravnogorskog pokreta koje je potrebno rehabilitovati a koji su pripadali muslimanskoj veroispovesti, kao što je slučaj književnika Mustafe Mulića koji je rođen u Livnu i koji je bio narodni poslanik i biran za narodnog poslanika 31. godine i 37. godine je ovde sedeo, u skupštinskim klupama. Zaista, ima još mnogo, ali zbog nedostatka vremena ja ne mogu da nabrojim sva ta imena pripadnika dalmatinskih četničkih odreda odnosno brigada koji su učestvovali, a bili su Srbi, rimokatolici, učesnici pokreta, rame uz rame sa četnicima đenerala Mihajlovića, jer to neće da uradi, gospođo Čomić, ustaška, hrvatska država, a vidite da to Srbija sada sužava. Jednostavno, samo na primeru ove dvojice istaknutih intelektualaca, odnosno trojice, ja sam vam pokazala da je potrebno da se prihvati amandman dr Žutića, da bi to bilo moguće i da bi oni mogli da ostvare svoja prava.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Radovan Radovanović. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, pre svega, htela bih da kažem da mi je žao što nema nekoga ko bi u ime Vlade mogao da odgovori na naše sugestije. Doduše, mi jesmo dobili mišljenje Vlade i očigledno da svi mi koji obrazlažemo i dalje svoje amandmane ovde, uprkos tome što smo dobili mišljenje Vlade, ne prihvatamo ga i smatramo da su naša rešenja bolja. Ja verujem da će ovde prisutni predstavnici Vlade preneti ono što je danas u raspravi izneto, ali mislim da bi svakako bilo bolje i mislim da je omiljena reč Vlade i da je celishodnije da možemo i da razmenimo stavove i da govorimo o tome u realnom vremenu. Podnela sam, zajedno sa svojim kolegom Radovanom Radovanovićem, amandman na član 1. na stav koji glasi: "Pravo na rehabilitaciju ima lice iz stava 1. tač. 3. i 4. ovog člana, ako je sudska ili administrativna odluka doneta protivno načelima pravne države i opšte prihvaćenim standardima ljudskih prava i sloboda." Ta lica na koja se odnosi ovaj stav su upravo ona lica koja su lišena slobode života i drugih prava na osnovu sudske ili administrativne odluke organa republike ili vojnih i drugih jugoslovenskih organa. Naime, ne znam odakle bih počela zbog čega je ovaj stav za mene sporan i zbog čega sam predložila njegovu izmenu. Pre svega, trebalo bi da bude sporno da mi uopšte zakonom poništavamo sudske odluke nekog vremena. To znači da nema nikakve pravne sigurnosti. To znači da nakon 20 ili 30 godina neki drugi skupštinski saziv može da donese zakon kojim bi poništio sudske odluke donete danas. Ukoliko mi neku sudsku odluku, to je razlog zbog kog bih volela da postoji neko iz Vlade ko može sada da mi odgovori, jer to je nešto o čemu već dugo vremena razmišljam, ukoliko mi neku sudsku odluku na osnovu koje je neko lišen života proglasimo ništavom i kažemo da je ona bila neopravdana, šta se dešava sa onim ko je doneo tu sudsku odluku? Šta se dešava sa onim ko je na osnovu te sudske odluke nekoga lišio života? Da li ti ljudi postaju tada ubice? Da li oni krivično odgovaraju? Da li su ta krivična dela zastarela? Da li idu u istoriju kao zločinci? Zaista mi nije jasno, ukoliko poništavamo sudske odluke, šta se dešava sa onima koji su te odluke donosili? Da li sada njih lišavamo nekih prava ili kako to funkcioniše? Ono što je dalje sporno na ovaj način kako je to predloženo od strane Vlade Republike Srbije, vraćaju se prava onima koji su osuđeni ukoliko je sudska ili administrativna odluka doneta protiv načelima pravne države. Većina tih presuda je doneta neposredno posle rata. Sam Predlog zakona prepoznaje da su tada postojali zakoni po kojima su te odluke donošene. Dakle, ti zakoni nisu bili pravedni, ali poštovala su se načela pravne države, sprovodila se vladavina prava. Oni su sudili prema tada važećim zakonima, tako da sve one presude koje su ugrožavale ljudskaprava, potpadaju pod koncept prava države jer su u to vreme bili važeći zakoni. Naredni deo koji je sporan, opšte prihvaćeni standardi ljudskih prava i sloboda. U vreme kada je većina presuda o kojima govorimo doneta, nije postojao koncept ljudskih prava i sloboda. Opšte prihvaćena ljudska prava i slobode nisu postojale kao pojam u međunarodnom pravu, u UN, u međunarodnim organizacijama, u našem pravu. Dakle, ne znam da li se to odnosi na opšte prihvaćeni standard ljudskih prava i sloboda danas ili na opšte prihvaćene standarde ljudskih prava i sloboda onoga vremena. Podsetiću, u to vreme žene nisu imale pravo glasa. U to vreme su homoseksualce krivično proganjali. Mi današnje opšteprihvaćene standarde ljudskih prava i sloboda ne možemo primenjivati na nešto što se dešavalo pre 70 godina. Zbog toga sam predložila da se ovo preformuliše. Ukoliko ima volje od strane predlagača, i dalje bih modifikovala taj svoj predlog, da se na neki način dogovorimo ako postoji neka formulacija koja bi za predlagača bila prihvatljivija. Ja sam naime predložila da se ovo preformuliše na sledeći način. Član 1. stav 2. menja se i glasi – pravo na rehabilitaciju ima lice iz stava 1. tačka 3) i 4) ovog člana, ako je sudska ili administrativna odluka doneta protivnom osnovnim načelima tadašnjeg pravnog poretka i državnog uređenja i ukoliko je prilikom njenog donošenja povređena pretpostavka nevinosti. Mislim da je moje rešenje, opet ću upotrebiti vaš termin celishodnije, zbog toga što mi zaista, ono o čemu je govorila gospođa Tabaković, mi na ovaj način one stvari koje su instinski bile nepravedne mi zapravo, prosto prenebregavamo time što je to u to vreme bilo u skladu sa zakonom. Zbog toga je mnogo važnije da je tim ljudima povređena procesna prava. To je isto još jedan od termina o kojima smo razmišljali, međutim ni procesna prava nisu koncept koji je tada bio poznat. Mislim da ima prostora razmisliti o tome. Besmisleno je današnje standarde ljudskih prava primenjivati na nešto što se dešavalo pre 70 godina, posebno što koncept ljudskih prava nije bio poznat, pravna država isto tako. Ono što najviše zbunjuje, zapravo to što je Vlada u obrazloženju zbog čega se ne prihvata amandman mene i kolege Radovanovića navela upravo one razloge zbog kojih ja predlažem da se amandman prihvati. Zahvaljujem.
Četiri minuta i 30 sekundi, iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, mi smo podneli amandman kojim predlažemo da se od prava na rehabilitaciju izuzmu pripadnici Ljotićevih i Nedićevih formacija koji su u vreme Drugog svetskog rata poginuli u borbeni dejstvima. Podsećam da je srpski narod u Drugom svetskom ratu imao dva oslobodilačka antifašistička pokreta. Prvi je bio četnički pokret pod komandom Dragoljuba Mihailovića, a drugi je bio partizanski pokret pod komandom komunističke partije. Bilo je još nekoliko drugih manjih pokreta koji su imali svoje oružane formacije. Svi ovi pokreti, bez izuzetka, su u raznim fazama rata, manje ili više imale određene stepene saradnje sa okupatorom. To se odnosi na partizane i četnike. To je jednostavno jedna istorijska činjenica. I to u ratovima nije ništa neuobičajeno. To je ratna realnost. U ratu zakrvljeni neprijatelji često sarađuju iz slučajnosti, nekada iz taktičkih razloga, nekada ih na to natera nužda. Jednostavno, imate primer poslednjeg rata u BiH, kada su Hrvati, Muslimani i Srbi ratovali jedni protiv drugih, ali u određenim fazama rata svi su sarađivali jedni sa drugima. Hrvati i Muslimani protiv Srba, na Kupreškoj visoravni, na Vlašiću Hrvati i Srbi protiv Muslimana itd, itd. Jednostavno te saradnje bilo je i u Drugom svetskom ratu. Međutim, mi smatramo da je stepen saradnje sa okupatorom koju su imali pripadnici Nedićevskog pokreta i pripadnici ovog Jugoslovenskog dobrovoljačkog korpusa Dimitrija Ljotića, znači da je taj stepen saradnje toliki da se ne može pravdati nikakvom nuždom. Ne možete Marisava Petrovića koji je objektivno odgovoran za veliko stradanje srpskog naroda u Šumadiji tretirati na isti način, stavljati u isti ravan sa recimo vođama srpskog ustanka 1941. godine u Livanjskom i Kupreškom kraju, velikim narodnim herojima Ranetom Radetom, Cvetkom Duvnjakom ili Ćelom Marićem, koje je srpski narod u Bosanskoj krajini i u Kninskoj krajini pominje sa zahvalnošću. Mi smo protiv ove rehabilitacije iz razloga što smatramo, ubeđeni smo da se iza rehabilitacije Nedićevaca i Ljotićevaca otvara prostor, znači krije se namera vlasti da otvori prostor za rehabilitaciju folksdojčera i hortijevaca pripadnika nemačke i mađarske nacionalne manjine, koji su u Drugom svetskom ratu bili u sastavu nemačkih nacističkih vojnih formacija. Smatramo da ovaj zakon dugoročno gledano predstavlja veliku opasnost za teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije. Možda ne kratkoročno u narednih pet ili deset godina, ali u sledećih 20 – 30 godina svakako. Podsećam da bi izbegli odgovornost za počinjene zločine, folksdojčeri i hortijevci su 1945. godine napustili područje Vojvodine i zajedno sa hitlerovim vojnim jedinicama, povukli se na prostore Nemačke. Nove komunističke vlasti su im oduzele imovine koja je ostala na prostoru SFRJ. Po ovom zakonu će većina njih imati prava na povraćaj imovine. Razumem sve ove zakonske odredbe, sve otežavajuće okolnosti koje će oni imati. Međutim, prošlo je mnogo vremena i umrlo je dosta svedoka, a lako je obezbediti dosta lažnih svedoka. Ubeđen sam da će svi pripadnici ova dva pokreta, hortijevaca i folksdojčera, ili članovi njihovih porodica, njihovi naslednici podneti zahtev za rehabilitaciju i podneti zahtev za povraćaj imovine i obezbediti onoliko svedoka koliko im bude potrebno da dokažu svoju navodnu nevinost. Znate li koje će biti posledice, pravno gledano? Desetine hiljada Srba u Vojvodini će ostati bez svojih imanja. To se pre svega odnosi na Srbe koje je komunistička vlast 1945. godine kolonizirala iz Bosanske krajine, iz Like i Dalmacije. Postavljam pitanje – šta će biti sa tim ljudima? Da li ćete im dati neku odštetu? Nemate odakle, država nema para. Hoćete li ih možda vratiti tamo odakle su došli? Nemaju gde da se vrate. Kada su kolonizirali 1945. godine u Vojvodini, državna vlast im je oduzela imovinu tamo u Lici i Dalmaciji, kao i na Kordunu u Bosni. Hrvatska neće da dozvoli da se u Hrvatsku vrate Srbi koji su proterani 1995. godine, a kamo li da dozvole da se tamo vrate Srbi koji su proterani 1945. godine. Ovim zakonom se otvara prostor da ogromna prostranstva u Banatu i Bačkoj, stotine hiljada hektara, budu vraćeni Nemcima, da budu predate strancima. Podsećam da već imamo jednu situaciju kao posledicu ove pljačkaške privatizacije, gde imamo desetine hiljada hektara najplodnijeg zemljišta u Vojvodini koje kontrolišu stranci, Ivica Todorić, razni drugi strani tajkuni i neki domaći tajkuni koji su izvršioci i najamnici nekih kompanija sa zapada. Imamo jednu potpuno apsurdnu situaciju, usvajamo zakon koji je omogućiti da oduzima zemlja onima u Vojvodini koji se bore da Vojvodina ostane u sastavu Srbije, a otvaramo prostor da tu zemlju dobiju oni u vojvodini koji se zalažu za izdvajanje Vojvodine iz sastava Srbije. Praktično država sama sebi prebija noge. O kakvoj opasnosti se radi? Najbolje se vidi na primeru KiM. Izdvajanje KiM iz sastava Srbije je počelo onda kada je šiptarska vlast, uz blagu naklonost Titovog režima, proterala preko 300.000 Srba sa KiM. Imamo li ikakvu garanciju da se to neće dogoditi u Vojvodini? Dobre namere i dobre želje su jedno, ali sve ono što nam se događa u zadnjih 20 godina, sve ono što se događa na području vojvodine u zadnjih 10 godina, sve ono što se događa u Skupštini ovde oko obezbeđivanja vladine većine, govori da će se u Vojvodini dogoditi kosovski scenario. Ne možemo da se ponašamo po onoj narodnoj poslovici, a ne znam ni čija je – posle nas potop. Moramo da razmišljamo da ne smemo da usvojimo zakone koji će za 20, 30 godina dovesti u opstanak Republiku Srbiju na teritoriji Vojvodine. Umesto da branimo državu, mi je razgrađujemo. Na jugu Srbije, već 12 godina Srbima otimaju zemlju. Sada otvaramo prostor, da nam zemlju otimaju na severu Srbije. Znam da se ovaj zakon donosi pod pritiskom Brisela, znate? Samo zato, da bi tog prokletog 09. decembra ovi iz EU rekli – dobro, primićemo vas na ovaj brod koji tone. EU se raspada. Miševi razmišljaju kako da skoče sa ovog broda koji tone, a mi bezglavo srljamo da nas primite na taj brod, primite nas u EU, samo zato da bi Tadić i DS dobili izbore. Sledeći razlog i mislim da je to osnovni razlog zašto danas raspravljamo o ovom zakonu jeste nastojanje Nemačke da izvrši reviziju Drugog svetskog rata i reviziju istorije Evrope u poslednjih 50 godina. Znate? Ta revizija je počela priznanjem Slovenije i Hrvatske, razbijanjem SFRJ, a nastavljena bombardovanjem KiM, Srbije i okupacijom KiM, a treba da se završi otimanjem Vojvodine. Uz pomoć NATO-paketa i EU, koju Nemačka vešto koristi kao svoja sredstva, Nemačka kažnjava sve one koji su se suprotstavili Hitleru, sve one koji su se borili za slobodu, a nagrađuje sve one koji su išli rame uz rame sa Hitlerom, koji su počinili strašne zločine. Znate šta se na kraju može dogoditi? Može se dogoditi da na kraju bude da Nemačka uopšte nije izvršila nikakav zločin genocida, da nije bilo ratnih zločina. Nemci će biti nevinašca i žrtve, a Srbi će biti zločinci. Imamo jednu nesretnu Srebrenicu i svi osuđujemo ono što se dogodilo u Srebrenici, u onoj meri u kojoj je to bio zločin, ali niko ne pominje da u Drugom svetskom ratu u svakom srpskom mestu u Hravatskoj, BiH ima po jednu Srebrenicu. Zašto o tome ne usvojimo neku deklaraciju? Zašto neko ne traži da se 300 hiljada Srba sa KiM obešteti, da se njima vrati zemlja, da se vrati stotine hektara zemljišta Srpskoj pravoslavnoj crkvi u Metohiji? Tražite da se vrati zemljište Srbima koji su proterani iz Federacije BiH, preko 400 hiljada ljudi. Tamo imate 600 sela u kojima nema više ni jednog Srbina, a sve bila srpska sela. Zašto ne tražite da se vrati imovina Srbima koji su proterani iz Hrvatske? Ima ih 500 hiljada. Da se vrati imovina ovim nesretnicima koji su kolonizirani u Vojvodinu. Pa kad se sve to vrati, hajde onda da razgovaramo o Folksdojčerima. Ali opet to ne može da se poredi. Ovamo pripadnicima srpskog naroda, nesrećnici, koje je neko ubijao, oni koji su preživeli proterao, ono trećinu pobiti, trećinu prekrstiti, trećinu proterati, na jednoj strani žrtve, na drugoj strani imamo pripadnike nemačkih okupacionih snaga. I zadnji razlog i time ću završiti, zašto mi danas raspravljamo o ovom zakonu? Jeste, nekakva potreba vladajuća većine DS i predsednika Republike, da se dodvore ovim malim strankama, mađarskim strankama iz Vojvodine, da one ne bi uskratile podrškuVladi Republike Srbije i da mi ne bi imali prevremene izbore. Podsećam vas, redovni izbori treba da se održe za nekoliko meseci. Da li je moguće, da zbog nekoliko meseci vlasti, Borisa Tadića i DS, vi ugrožavate opstanak Republike Srbije na teritoriji AP Vojvodina. Hvala vam.
Iskorišćeno osam minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Meho Omerović.
Gospođo potpredsednice, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, amandmani po Poslovniku su prilika i mogućnost onome koji predlaže, a u ovom slučaju i po zakonu je to samo poslanik, da ubedi predlagača da ovo što on predlaže je celishodnije, pošto je to formulacija koju Vlada obožava da upotrebljava kada god dostavlja neke izveštaje o tome da li se ne prihvata određeni amandman. Dakle, šansa da i moja malenkost ubedi onoga ko je pisao ovaj zakon da ovo što ću ja pričati sada pije vodu, da ima smisla i da je možda na neki način celishodnije da se ugradi u tekst ponuđenog zakona. Uz svo uvažavanje gospodina Petrovića i gospodina Ćosića, ja njih mogu ubeđivati do ujutru, ali to izgleda ne vredi, jer oni nisu ti koji po zakonu imaju pravo da prihvate ili ne prihvate. Jedino ću ih zamoliti da pažljivo proprate ovo što ću ja reći kada je u pitanju amandman na član 1. stav 4. koji sam podneo, pa da prenesu ministarki, pa da vidimo šta će biti u danu za glasanje. O čemu se radi? Podneo sam amandman na ovaj član, i to na stav 4. gde se u zakonu kaže da pravo na rehabilitaciju nemaju lica koja su za vreme trajanja Drugog svetskog rata na teritoriji Republike Srbije lišena života u oružanim sukobima, kao pripadnici okupacionih oružanih snaga i kvinsliških formacija. Predlažem da se umesto termina kvinsliških formacija upotrebni izraz "njihovih saradnika i pomagača". Zašto to predlažem? Mislim da je to primereniji i tačniji izraz koji je prilagođen srpskom jeziku. Pošto je ovo parlament Republike Srbije, mislim da bi bilo dobro da koristimo naše reči, a ne strane reči, naprosto da bi bilo jasnije jer ako neki ozbiljan lektor to bude lektorisao neće mu biti jasno. Sa druge strane, i sam predlagač zakona u članu 2. stav 4. je citirao naziv državne komisije na koju se odnosi ovo o čemu se govori u predloženim tekstu zakona. Naime, to je komisija za utvrđivanje zločina okupatora i njihovih pomagača tokom Drugog svetskog rata. Mislim da je i to još jedan od argumenata zašto bi trebalo prihvatiti termin "njihovih saradnika i pomagača". Znate, Kvinsling je bio, kao što svi znamo, norveški političar koji se od početka Drugog svetskog rada stavio na stranu Nemačke i sarađivao je sa nacistima od samog početka. Kao takav je on sinonim za sve one koji su u svim okupiranim zemljama tokom Drugog svetskog rata na prostoru Evrope sarađivali sa nacistima i bili pod ovom ili onom direktnom komandom Trećeg rajha, gde je korišćen taj termin - kvinslizi.Ali, ako bismo sve saradnike i pomagače kojih je bilo na teritoriji Republike Srbije i, na primer, neke u Francuskoj tretirali kao kvinslinge, onda bismo došli u suprotnost sa nečim što je već primenjeno kao iskustvo i praksa. Recimo, u Francuskoj Maršal Peten, iako je bio, da budem slobodan tumačeći istorijske činjenice, neka vrsta većeg saradnika Nemaca od strane Francuza, oni nisu dozvolili da on bude sinonim za izdajstvou svetu. Francuzi su gospodina Petena osudili, ali ne na smrt, zbog njegovih zasluga u Prvom svetskom ratu. Dakle, to što nije dozvolila jedna velika Francuska bilo je nametnuto Norveškoj kao manjoj zemlji. U Jugoslaviji se sudilo posle Drugog svetskog rata, kako se tada govorilo, domaćim izdajnicima, saradnicima i pomagačima okupatora. Ako bi, recimo, predlagač ovog zakona bio dosledan i u pravu, onda bi u nekom drugom smislu reči mogli primetiti da je možda i Peten bio na neki način, ne kvinsling, nego saradnik nacista tokom Drugog svetskog rata na prostoru Francuske. Mislim da je ovo termin koji je u skladu sa srpskim jezikom, to naglašavam. Mislim da će predstavnici Vlade ovo prihvatiti radi preciznosti i radi jasnoća. Dakle, mnogi ne razumeju šta znače kvinsliške formacije. Mi koji čitamo zakone, naravno, to znamo, to je naša neka obaveza, ali najveći broj građana zbog kojih se ovaj zakon i donosi ne razume pojam kvinling, tako da radi jasnoće i radi onoga sutra kada se pročita u Službenom glasniku, radi preciznosti, mislim da ovaj amandman Vlada treba da prihvati.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena poslaničke grupe? Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Izuzev ovog stava, koji ću sada izneti, više se neću javljati po ovim amandmanima, zbog činjenice da uvaženi kolega Omerović i SPO su u potpunosti što se tiče perspektive i budućnosti ove zemlje okrenuti poštovanju ljudskih prava. Mislim da ćemo verovatno naći zajednički jezik i u tom delu da treba ispraviti, da ova generacija političara treba da da svoj doprinos poštovanju ljudskih prava i ispravljanju nepravdi u onoj meri u kojoj je to moguće, koje su učinjene u našoj skorijoj prošlosti. Složili su se svi poslanici svih političkih stranaka da su nepravde bile mnogobrojne. Ono što je nama posebno zasmetalo u obrazloženju ovog amandman je što se kaže da ono što je bio Kvinsling u Norveškoj, Peten je bio u Francuskoj, a Nedić, Ljotić i Mihajlović u Srbiji, kao i Pećanac u Srbiji. Zaista ne bih voleo da ovde vodimo ideološku raspravu, posebno da se bavimo istorijom, ali je činjenica da je ovaj parlament izjednačio pripadnike Jugoslovenske vojske u otadžbini ili pripadnike Ravnogorskog pokreta, priznao im da su antifašisti, to se već uči i u udžbenicima istorije za osnovnu školu, kao što nikada nismo činili spornim antifašizam pripadnika Partizanskog pokreta. Mislimo da je to u duhu nacionalnog pomirenja i da ne treba iskopavati stare rane i otvarati prostor za nove nesreće. U potpunosti smo bili svesni činjenice da je zarad bratstva i jedinstva u Titovoj komunističkoj diktatorskoj Jugoslaviji, pored Pavelića u Hrvatskoj, bratstvo i jedinstvo su tražili da bude i Pavelić srpski u Srbiji, pa je tako jedan veliki fašista Ante Pavelić izjednačen sa jednim od prvih vođa protiv fašističkog pokreta u Evropi sa Dragoljubom Dražom Mihailovićem. Proces rehabilitacije, lične rehabilitacije Dragoljuba Draže Mihajlovića je u toku i sigurno da će on biti u duhu istorijskih činjenica. Naravno da ću samo podsetiti da je, nažalost, bratoubilački rat, a ne borba protiv fašizma partizanskih jedinica počeo 7. jula na taj način što je Srbin komunista pucao na Srbe žandare, ne na Nemce fašiste, ne na Italijane fašiste, ne na Bugare fašiste, ne na Albance fašiste, ne na Mađare fašiste, već na Srbina, sa pretežnom motivacijom ne da vodi borbu protiv fašizma, već da započne bratoubilački rat i da promeni sistem. To su komunisti uradili u svim zemljama Evrope, iskoristili su veliku nesreću da je Hitler napao mnoge zemlje sveta, da bi u mutnom lovu preuzeli vlast. Ali, zašto komunisti to nisu uradili, zašto nisu poveli borbu protiv fašizma na dan kada je Hitler napao Srbiju? Pa, jednostavno zbog toga što su tada Hitler i Staljin imali sporazum o saradnji, što su srpski komunisti tada pričali da će Hitler i Staljin zajedno da vladaju celim svetom i tek kada je 22. juna 1941. godine napadnuta komunistička najvažnija zemlja Sovjetski Savez, tek tada su se oglasili srpski komunisti. Ali kažem,ne bih da mi otvaramo stare rane, ne bih da pričamo o onome što je opšte poznato, samo bih molio da se poštuju pozitivni zakoni ove zemlje, da ne iskopavamo stare rane i da svi, da ova generacija političara ne bude opterećena svim onim ideološkim raskolima kojim su bili opterećeni naši dedovi ili naši očevi i da mi zaista sa ove vremenske distance damo jedan realan pogled na teško kršenje ljudskih prava, a sigurno je da je Dragoljub Draža Mihajlović, jedan od onih Srbina kojima su najteže pogažena njegova ljudska prava. Aleksandar Mišić i kapetan Ivan Hredl, Aleksandar Mišić je sin vojvode Mišića, su 1941. godine, kada su ih uhapsili Nemci na Suvoboru, na Ravnoj gori, jer su branili odstupnicu Draže Mihajlovića, pred nemačkim streljačkim strojem viknuli "živela Srbija". Zbog toga bih zaista voleo da svima nama, ovo što sam rekao bude dominantna ideja vodilja u raspravi o ovim temama. Hvala.
Četiri minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Meho Omerović ima reč. Izvolite.
Uvaženi gospodine Čikiriz, zaista ne znam šta biste vi voleli, to je vaše privatno pravo da nešto volite ili ne volite, da nešto želite ili ne želite, naprosto, mi ovde govorimo o istorijskim činjenicama. Ja ne želim ni na koji način, i tu se slažem sa vama, da iskopavam neke stare rane, kako vi kažete, hoću samo da vas podsetim na rezultat Drugog svetskog rata, na istorijske činjenice, a one govore da je u Drugom svetskom ratu pobedila ona koalicija koju su činili velika Crvena armija Sovjetskog Saveta, SAD, Velika Britanija odnosno Engleska, deo Francuske i predstavnici Narodno-oslobodilačke vojske Jugoslavije, na čelu sa maršalom Titom, kada je u pitanju prostor bivše Jugoslavije. Dakle, to su istorijske činjenice. E sad, što biste vi voleli da to nije tako, ja vam tu ne mogu pomoći. Ali, ono u čemu vam mogu pomoći, nudim vam povlačenje svih mojih amandmana, ako vi sada u direktnom TV prenosu građanima Republike Srbije jasno kažete u kojim su to bitkama četnici Draže Mihajlovića učestvovali protiv Nemaca i koliko su Nemaca pobili? To tražim od vas i onda ćemo mi rešiti taj istorijski nesporazum, kako ga vi nazivate. Ali, da bi bili ozbiljni i jasni i da bi se držali onoga što sam rekao na početku replike, dakle istorijskih činjenica, još jedanput predstavnici četničkog pokreta na čelu sa Dragoljubom Dražom Mihajlovićem, imali su priliku 12. septembra, kada je onaj kome su se zakleli na vernost, mislim na kralja Petra, izdao naredbu "da se sve četničke jedinice stave pod komandu maršala Tita i priključe Narodno-oslobodilačkom pokretu, svi oni koji su to učinili biće amnestirani, a oni koji to nisu učinili odgovaraće za učinjeno delo, kruna im neće biti opravdanje". To je citat naredbe kralja Petra. Inače, kad govorimo o amnestiji i o rehabilitaciji, svi ti predstavnici svih tih formacija imali su priliku 3. avgusta 1945, dakle, kada je završen rat Ukazom o opštoj amnestiji:"amnestirani su svi četnici, Nedićevci, domobrani, muslimanska milicija, bela garda, balisti, pripadnici kvinslinškogcivilnog aparata, nezavisno da li su u zemlji ili inostranstvu za učešće u kvinsliškim vojnim formacijama za saradnju sa fašističkim okupatorom i za učešće u borbama protiv Narodno-oslobodilačkog pokreta, osim lica koja su učinila ratne zločine, zaključno sa 1946. godinom, amnestirani su i dezerteri iz Narodno-oslobodilačke vojske, jedino nisu nikada amnestirani pripadnici ustaškog i Jotićevskog fašističkog pokreta". Dakle, svi su oni imali priliku, šansu i mogućnost da se čak i na kraju Drugog svetskog rata stave na pravu stranu, oni to nisu hteli i na kraju rata su izabrali Hitlera kao vrhovnog komandanta i ostali su dosledni njemu. Dozvolite mi onda da ih ostavimo tamo gde su od početka bili zajedno sa Hitlerom, u istoriji, koja je poražena u Drugom svetskom ratu. Dakle, u politici nacizma i fašizma, oni koji su bili saradnici ostaju saradnici. Džaba vam sva ljubav prema njima i džaba vam svo zalaganje da ih stavite u red pobednika. Oni koji su izgubili nikada ne mogu biti pobednici, poraženi nikada ne mogu biti pobednici u Drugom svetskom ratu, naprosto Drugi svetski rat je završen. Istorijski rezultati su dobro poznati svima vama, a evo ja sam tu da vas malo podsetim na njih.
Tri minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč. Izvolite.
Obećavam javnosti da se zaista više neću javljati, jer ne treba raspravu da usmerimo u ovom pravcu, ali ne možemo ni da dozvolimo da se ovako krupne neistine izreknu u Narodnoj skupštini. Naime, to ko će da u ratu u Srbiji 1945, godine, koji će sistem da ostane, to nisu odlučivali ni pripadnici Ravnogorskog ni Partizanskog pokreta, već su to odlučili dogovori na Teheranu i na Jalti, kada su se velike sile podelile oko svetskih interesnih zona. Tadašnja Srbija i kraljevina Jugoslavija su pripadale sovjetskoj interesnoj zoni, uplašen Josip Broz Tito je tokom akcije operacije na Neretvi, poslao delegaciju u sastavu Milovan Đilas, Vladimir Velebit i čini mi se Koča Popović u zgradu Okružnog suda u Zagrebu da vode razgovore sa Nemcima u Zagrebu, pošto se spremalo savezničko iskrcavanje, jedna od verzija je bila da će se saveznici iskrcati na Jadran, uplašen od toga da će Jugoslavija ostati u interesnoj sferi zapadnih saveznika, Tito je bio spreman da sa Nemcima brani iskrcavanje saveznika jer se uplašio da će ga zadesiti sudbina grčkih partizana, jer kao što je poznato Grčka je posle Drugog svetskog rata ušla u interesnu sferu zapada i nisu Srbiju od fašista oslobodili partizani, oslobađali su i četnici i grad Kruševac i jedan od gradova koji su četnici oslobodili od Nemaca, već su sa pripadnicima crvene armije partizani ušli u Srbiju, oslobodili Srbiju od fašista, nesporno, ali počinili strašne zločine što je tema ovog zakona o rehabilitaciji. Slična sudbina je zadesila i Tadeuša Bora Komarovskog u Poljskoj, pre tri meseca sam bio u Memorijalnom centru koji se zove "Tadeuš Bor Komarovski" i verujem da će doći dan, bez obzira na ideološke prepreke koje postoje u glavama mnogih ljudi, kada će Srbija dobiti takođe memorijalni kompleks pod nazivom, verovatno – Dragoljub Draža Mihajlović i kada će Srbija u potpunosti priznati pripadnicima Ravnogorskog pokreta da su bili antifašisti.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić. Izvolite.
Dame i gospodo, da se i ja kao istoričar uključim u ovu polemiku. Pre svega, Englezi, Čerčil, su direktno proizveli satanizaciju Draže Mihajlovića i jugoslovenske vojske u otadžbini od leta 1943. godine. Poznato je da su d početka rata zajedno sa Amerikancima svojski podržavali antifašistički liberalni pokret Draže Mihajlovića. Englezi su, čak, od 1943. godine počeli satanizovati četnike i na kraju podržali montirani proces protiv Draže Mihajlovića i njegovih najbližih saradnika. Oni, nažalost, do dana današnjeg u većini nisu rehabilitovani. Mnogi od ideologa i boraca Ravnogorskog pokreta bili su učesnici Prvog svetskog rata i kao takvi dali su veliki doprinos pobedi saveznika, na čelu sa Englezima i Francuzima. Učesnici su bili Kosta Pećanac, Draža Mihajlović i drugi. Da je ravnogorska ideja pobedila 1945. godine, danas bi se slavio 27. mart 1941. godine kao veliki antifašistički praznik. Toliko o nacifašizmu ravnogoraca, kako tvrdi kolega Omerović. A vođe ideolozi ravnogoraca bili su inače ključni akteri antifašističkih demonstracija od 27. marta, npr. braća Knežević, pravnik Slobodan Jovanović, Dragiša Vasić, Niko Bartulović, sa sokolima, itd. Inače, u istorijskoj nauci je poznato da su Englezi projektovali 27. mart i preko Srba ga izveli, a Srbe uvukli u strašno krvoproliće Drugog svetskog rata. Međutim, Englezi su vrlo brzo zaboravili srpske ratne usluge i žrtve naroda i odbacili Srbe, ali Jugoslavene u četničkim redovima. Vlada i Skupština bi zbog nevino osuđenih stradalnika, zbog njihovih patnji i patnji njihovih porodica, trebalo da donesu pošten, pravno utemeljen zakon o rehabilitaciji svih nevino optuženih državljana Kraljevine Jugoslavije i Republikanske Socijalističke Jugoslavije. Pošto istorijska pravda otkriva da su mnogi od optuženih, satanizovanih, a potom pobijenih, nevino optuženih, sledom logike treba posthumno osuditi i sudijama koji su do svoje smrti uživali sve blagodeti diktatorskog pobedničkog režima Josipa Broza. Zato, treba pokrenuti, po meni, sudski postupak protiv kompletne sudske ekipe koja je sudila u postupku protiv Draže Mihajlovića i njegovih najbližih saradnika, na čelu sa pukovnikom Milošem Minićem, kapetanom Milošem Jovanovićem, pukovnikom Mihajlom Đorđevićem, predsednikom Vojnog veća Vrhovnog suda i drugima. Naravno, posthumno treba osuditi stvoritelja svih optužnica i progona protiv Srba i nekadašnjeg najvećeg sina svih naših naroda Josipa Broza Tita. Posthumno treba pokrenuti nove procese zbog saradnje, kolaboracije Broza i njegovih komunista sa Nemcima, pa čak i sa ustašama. Kada je već stvorena izmišljena propaganda o Dražinoj kolaboraciji, koju nam ovde iznosi i kolega Omerović, treba istoriografski u potpunosti rekonstruisati komunističku saradnju sa okupatorima. O toj saradnji svedoče arhivski dokumenti, emigrantska i domaća literatura, navešću neke primere. U srpskom kulturnom klubu na čelu sa predsednikom Jugoslovenske vlade Slobodanom Jovanovićem i ravnogorcem, književnikom Dragišom Vasićem, tokom rata su bili ubeđeni da sporazum sklopljen između četnika i komunista u sremsko-mitrovačkoj kaznionici, potpisnik Moša Pijade u ime komunista i Stipe Javor u ime ustaša, nije raskinut. Cilj tog sporazuma bio je rušenje Jugoslavije. Prvenstveno njene vojske kao i razbijanje nacionalnih srpskih snaga. Dragiša Vasić, ideolog Ravnogorskog pokreta, književnik, ne navodi godinu tog sporazuma sa ustašama, ali prema dokumentima iz Arhiva Jugoslavije, koji ja lično u posedu, pominje se godina 1937. i Stipe Javor, kao potpisnik, što potvrđuje emigrantski istoričar Karapančić iz Klivlenda. Pravnik dr prof. Milan Petrović, pominje 1935. godinu i Mošu Pijade i Milu Budaka, dok Veselin Đuretić pominje Mladena Lorkovića, kao supotpisnika. Dakle, dugo skrivani događaj, što je najvažnije polako se faktografski utemeljuje i izbija na svetlost dana. Srpski kulturni klub je znao i za zajednički zbog ustaša i komunista održan u Plaškom početkom 1943. godine. Za njih nije bila nikakva tajna sporazum ustaških bojnica i komunističkih brigada. Upravo zbog iznošenja istine o komunističkom, antisrpskom delovanju tokom rata, optužene su vođe Srpskog kulturnog kluba, Slobodan Jovanović i Dragiša Vasić, koji je inače ubijen od strane komunista 1945. godine. Srpski kulturni klub je optuživao nacionalno nesvesne i naivne prostodušne srpske partizane. Ja sam u porodici, da se ne bi pomislilo da sam iz neke ekstremno četničke porodice, inače moj brat i sestra od strica su poginuli u partizanima, rođeni ujak je takođe poginuo na Sremskom frontu, tako da nemam nikakav razlog da iz nekog ideološkog razloga govorim nekakve izmišljene stvari, upravo se radi o istorijskoj fotografiji koju su dokumenti potvrđivali. Nikada pre 1941. godine nije se desilo da je neko izložio svoj narod stradanju kao što su to učinili boljševici sa srpskim narodom u zapadnim oblastima. Srbi su jednostavno rečeno služili kao topovsko meso u partizanskim redovima za stvaranje pogubne po srpski narod Federativne Jugoslavije, samostalne Republike Hrvatske Jugoslaviji ili bolje rečeno u velikoj hrvatskoj Jugoslaviji. Josip Broz i komunisti planski su radili da srpski narod u Bosni i Kordunu, kao nacionalno najsvesniji bude razbijen, po mogućnosti potpuno uništen. Da se vratim na Srpski kulturni klub, već 1943. oni su predvideli da će hrvatski i srpski komunisti falsifikovavši nacionalnu borbu srpskih i jugoslovenskih četnika, preko srpskih partizana, pošto je hrvatskih do jeseni 1943. bilo svega 1% u partizanskim redovima, da će ostvariti pobedu Tita Broza i Vlaške ulice u Zagrebu, kako je to govorio Vasić. Za ovaj sramni blef, kako navodi književnik Vasić, trebalo je porušiti pola Beograda, popaliti Mačvu, pobiti svu omladinu Kraljeva i Kragujevca i stotine Srba u NDH. Sve ove žrtve koje se ističu u Srpskom kulturnom klubu, na kraju bi trebalo da budu krunisane trockističkom ustavotvornom skupštinom, instalacijom Broza i Moše Pijade. Definitivna i potpuna izdaja dešava se 1943. godine, pa do Vlade Slobodana Jovanovića u julu 1943. srpski jugoslovenski četnici u Jugoslaviji dolaze u nezavidnu situaciju, zbog sve većeg favorizovanja komunističkog i Brozovog pokreta od strane Engleza i Čerčila. Engleska propaganda preko Josipa Broza u sledećoj meri stvara od balkanskog antifašističkog Robina Huda, kako su popularno zvali Dražu Mihajlovića i četničkih antifašista, sluge okupatora, kao što ovde ističe kolega Omerović, pa će ideolozi i srpski ministri iz Vlade Kraljevine Jugoslavije biti suđeni kao ratni zločinci zajedno sa Dražom Mihajlovićem u sudskom procesu 1946. godine. Čelnik Srpskog kulturnog kluba, Dragiša Vasić, koji je bio inače masovni jugoslovenski nacionalista i liberal, zahteve i politiku Engleza 1943. nazvao je ciničnim i besprimernim zahtevima našeg bezdušnog saveznika koji su jednostavno po njemu bili obična ucena. Engleski nezakoniti zahtevi i ucene koje su morali prihvatiti Srbi u jugoslovenskoj Vladi, po oceni Dragiše Vasića, više su ponižavali od ispunjenja uslova austrijskog ultimatuma 1914. godine, pa čak i više od onoga što je sama Nemačka tražila od Jugoslavije u martu 1941. godine. Slobodan Jovanović je pao sa vlasti 1943. jer je ostao dosledan uz legitimnu vojsku Draže Mihajlovića, tj. uz jugoslovensku vojsku otadžbine. Zato su engleski zahtevi bili ne legitimni, protivustavni. Naime, Englezi crveni optuživali su pokret Draže Mihajlovića da je izraz reakcionarne struje u Kraljevini Jugoslavije, a sam pokret Draže Mihajlovića ciničnim tvrđenjem je sveden na borbenu snagu koja je delovala na jednoj vrlo ograničenoj teritoriji Jugoslavije. Od Broza i komunista stvarana je fama o fašističkom i nedemokratskom diktatorskom režimu protivnim tendencijama njegovim. Kralj dete na prestolu, kako su ga zvali, inače Petar II Karađorđević, inače je bio vrlo ljut na Slobodana Jovanovića jer se protivio njegovoj ženidbi i to je doprinelo da se kralj još više okrenuo protiv njega, pored ovih ključnih razloga – što je podržavao četnički pokret Draže Mihajlovića. Mislim da je ovo dovoljno argumenata da bi se doznala prava istina. Na kraju, još bih napomenuo da zbog ovog upravo terorističkog i jednoumnog karaktera suda iz 1946. godinetreba da budu rehabilitovani svi jugoslovenski ministri, pre svega Slobodan Jovanović, koji je već rehabilitovan, Momčilo Ninčić je rehabilitovan, ali nisu rehabilitovani državnici i ministri: Petar Živković, dr Lazar Marković, dr Milan Gavrilović, dr Božidar Purić, predsednik Vlade u egzilu, zatim ideolozi, intelektualci i književnici kao što su bili: Dragiša Vasić, on je rehabilitovan, zatim dr Živko Topalović, koji nije rehabilitovan, braća Knežević, Živan i Radoje, Dalmatinci književnici Vilović i Bartulović, Bosanci dr Stevan Voljević, pravnik istoričar, Mustafa Mulalić i drugi.Od 24 osuđenih na procesu, rehabilitovani su samo dvojica – Slobodan Jovanović i Momčilo Ninčić. Na kraju da istaknem da su nepravedno osuđeni svi Srbi po istom zakonu i shodno tome treba rehabilitovati sve nevino optužene, bez obzira u kom delu bivše Jugoslavije su živeli. Svi su bili državljani jedne države i imali su jedinstveno jugoslovensko državljanstvo, pošto do Ustava iz 1974. godine republička državljanstva nisu ni postojala. Nečuveno je da je imovina oduzimana na neustavan način, mimo propisa Kraljevine Jugoslavije, koji su važili do početka 1946. godine, i to na osnovu odluka AVNOJ-a, revolucionarnih zakona iz 1945. godine. Pošto znamo da je Ustav nove vlasti donesen početkom 1946. godine, svi ovi prethodni zakoni su, dakle, bili neustavni. Tako na primer – Zakon o konfiskaciji imovine, 1945. godine, Odluka o ustanovi suda za suđenje zločina i prestupa protiv srpske nacionalne časti. Kolega Omeroviću, toliko o fašizmu pokreta Draže Mihajlovića. Hvala.
Iskorišćeno je 13 minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dušan Marić ima reč. Posle njega narodni poslanik Meho Omerović.
Dame i gospodo, uzeću samo jedan minut vremena da se uključim u ovu polemiku da li su se četnici borili protiv okupatora, da li su oslobodili neki grad i da li su ubili nekog švapskog vojnika. Navešću jednu istorijsku činjenicu – prvi oslobođeni grad u okupiranoj Srbiji, prvi oslobođeni grad u okupiranoj Evropi bila je Loznica. Loznica je oslobođena 31. avgusta 1941. godine. Loznicu su oslobodile četničke jedinice pod komandom potpukovnika Veselina Misite. Potpukovnik Misita i njegovi vojnici su opkolili nemački garnizon, postavili ultimatum da se predaju, kad su ovi odbili da postupe po ultimatumu, usledio je juriš. Garnizon je pao u četničke ruke. Ubijeno je 17 švapskih vojnika a negde oko 90 je zarobljeno. Znači, to je istina koja se dugo krila i koja se i danas pokušava sakriti. Tu istinu 90-ih godina je prvi otkrio dr Vojislav Šešelj i istoričar Miroslav Samardžić, a neke druge primere će vam navesti koleginica Nataša Jovanović.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Zahvaljujem se. Vrlo ću kratko i ne bih se više zadržavao na tome. Naime, istorijska činjenica je da je suđenje Dragoljubu Mihajloviću održano u Beogradu, u amfiteatru Pravnog fakulteta i da je ono bilo javno, direktno prenošeno na Radio-Beogradu, da su bili predstavnici svih tada savezničkih ambasada, od Sovjetskog Saveza, SAD i Engleske, koji su bili akreditovani u Beogradu, da je Mihajlović optužen po 47 tačaka. Sud je utvrdio da je bio kriv po osam, uključujući i zločin protiv čovečnosti i veleizdaju. Žalba na tu presudu koju je uložio on preko advokata je odbijena i znamo da je 17. jula 1946. godine objavljeno saopštenje da je nad njim izvršena smrtna kazna. Dakle, ovo što vi govorite o Dragiši Vasiću i Stevanu Moljeviću, meni je sasvim jasno. Zašto, uvaženi kolega Žutiću? Zato što su to ideolozi Ravnogorskog pokreta, a to ste i vi malo čas jasno naglasili. Dakle, to je istorijska činjenica sa kojom se ja ne sporim. Ona je jasna, precizna, utemeljena i kao takva stoji kao dokument. Međutim, ako bismo mi rehabilitovali ideologa Ravnogorskog pokreta, onda bismo mi rehabilitovali Ravnogorski pokret, koji u svom programu, od strane istog tog ideologa, ima stvaranje velike Srbije. Vi to i potvrđujete. Prema tome, da li je država Srbija spremna da rehabilituje politiku velike Srbije, idologiju koja je išla za stvaranjem onoga za šta se vi zalažete i što je vaše pravo? Ja u to ne ulazim i o tome sude birači i građani koji glasaju i koji ne glasaju. Ja tu ne vidim ništa sporno, ali vas molim da budemo jasni i precizni, da ne uđemo u zamku da zbog antikomunizma koji vi ističete mi sada upadnemo u drugi problem, pa da dođemo do toga da rehabilitujemo jedan pokret koji je imao za projekat stvaranje nečega što je, na kraju krajeva, dovelo i do velikih zločina na prostoru bivše Jugoslavije. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je dva minuta i 35 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospođo Čomić, mislim da ću nekim podacima i ono što je govorio prof. Žutić i kolega Marić, ali sa dodatnom argumentacijom da završim ovu besmislenu polemiku sa nekim ko je ideološki zaslepljen i ko je tu školu učio pod Brozovim komunističkim režimom, a mi kao odgovorni ljudi i kao neko ko sledi ideologiju srpskog nacionalizma, a to je stvaranje jedinstvene srpske države velike Srbije, imamo argumente i istorijske činjenice koje idu u prilog Ravnogorskom pokretu đenerala Draže Mihajlovića. Lepo vam je kolega Marić rekao, to manje javnost u Srbiji zna, mi smo se zalagali za to da 31. avgust bude dan ustanka u Srbiji jer je tada slavni, njegovo ime treba zlatnim slovima da bude upisano u istoriji Srbiji, hrabri potpukovnik Veselin Misita sa četničkim odredom oslobodio Loznicu i došao u Podrinje, pošto se nalazio sa svojim četničkim jedinicama u Doboju gde se borio protiv okupatora. Ostaće zabeleženo, bez obzira koliko to hoće neko da negira, da je bio prvi oficir koji se na takav način suprotstavio okupatoru koji je pozvao Nemce da se predaju, kada oni to nisu hteli da urade on je oslobodio Loznicu i to je prvi oslobođen grad u srpskim zemljama. Poginulo je 17 Nemaca, a 96 ih je ranjeno. Osim toga, đeneral DražaMihajlović je za svoju borbu protiv fašizma i odlikovan, što takođe jedan kolega ovde ne zna, od strane tada savezničkih snaga, odnosno Amerike, koji danas čine zla nad čitavim čovečanstvom i ponašaju se isto kao nacisti i hitlerovci u Drugom svetskom ratu, ali on tada odlikovan sa njihove strane, a četnici Ravnogorskog pokreta su oslobodili Višegrad, ubili više od 200 Nemaca. Pored Loznice, oslobodili su i Kruševac. Minirali su prugu Niš – Zaječar. Mogla bih o tome da vam pričam kao i sve kolege srpski radikali dugo, jer su se borili kao hrabri i pravi vojnici i heroji protiv nemačkog okupatora, odnosno fašista, kao i protiv ustaša u Krajini, odnosno Bosni i Hercegovini.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 2. i član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovo je, dakle, amandman na naslov iznad člana 2. i član 2. Predloga zakona o rehabilitaciji. Znate, postoji jedno pravilo, jedno nepisano pravilo koje se može iskazati rečima, ako si dobro činio da se dobru možeš i nadati. Nažalost, od ovog pravila ima dosta izuzetaka. Podsetiću vas, jedan od živih izuzetaka je i Jovo Kapičić, koji se svojevremeno hvalio da je mnogo Srba neistomišljenika oterao u grob i da mu je žao što to još više nije činio. A eto, doživeo je duboku starost. Sedam decenija osnovne srpske reči postadoše logori, smrt, okupacija, tamnice, gasne komore, izgoni, a onda suđenja i to suđenja neistomišljenicima, političkim neistomišljenicima, suđenja knjigama, suđenja mišljenju, suđenja rečima, paljenje srpskih hramova itd, itd. Sedam decenija taj pakao i dalje traje. Da vas podsetim da je oko 350.000 srpskih sinova bilo u nemačkim zarobljeničkim logorima, a oko 200.000 nikada se nije vratilo u svoju otadžbinu, ostalo je tamo, skrivajući se i bežeći od Brozovog režima. Iz tih zarobljenih logora često su stizale samo crne vesti - umro, spaljen, itd, itd. Jedna od prvih žrtava posle toga bio je legendarni major Dragutin Gavrilović. To je onaj koji je, ako se sećate, braniocima Beograda održao onaj čuveni govor, gde kaže – tačno u tri sata neprijatelj se mora razbiti vašim silnim jurišima, razneti vašim bombama i bajonetima, obraz Beograda naše prestonice mora da ostane svetao. I on je bio žrtva. Cilj ovog amandmana je da zaštiti one desetine hiljada srpskih porodica čiji je jedini greh bio što su pomagali Ravnogorski pokret đenerala Draže Mihajlovića. Po nemačkim izvorima iz 1943. godine, oko 80% srpskih porodica, na neki način, bilo je uključeno u Ravnogorski pokret i Pokret Draže Mihajlovića, na razne načine. Reći ću da su srpsko selo i srpski seljak najviše pomagali Ravnogorski pokret. Zato je upravo i srpski seljak od komunističkog režima dobijao odrednicu -državni neprijatelj, četnički jatak, učestvovao u kvislinškim formacijama, kako to upravo i piše u članu 2. Predloga zakona o rehabilitaciji. Znao je i Josip Broz šta za Srbiju predstavlja taj srpski seljak. Znao je Josip Broz i onu priču, kada je nemački feld maršal Mekenzen, osvojivši Beograd, pošao južno i kada je naišao na jedno srpsko selo pokraj Morave, zastao je i pitao svoje oficire – da li vi znate ko je istinski suveren ove države? Oni su mu odgovorili – kako da ne znamo, to je srpski kralj. Na to im je on odgovorio – pogledajte ove kuće koje su okrečeno u belo, u njima živi srpski seljak. E srpski seljak je pravi suveren i istinski suveren ove države. Taj srpski seljak, kazao im je on, zbog toga što je suveren ove države, tako frenetično se bori za tu svoju otadžbinu i spreman je za nju da pogine. Zato je i srpski seljak najviše stradao u Brozovom režimu. Zato je od tog Brozovog režima srpski seljak, uglavnom, i okarakterisan kao pripadnik kvislinških formacija. Može li neko da traži da se zaboravi sve ono što su pretrpeli, što je pretrpeo srpski narod u takvom jednom režimu? Da li može neko da traži da se zaborave maloletna deca Petra Vujovića, kraljevog oficira, a kasnije oficira Jugoslovenske vojske u otadžbini iz Trnave kod Čačka? Dakle, decu od 12, 14 i 17 godina i njihovu majku od 45 godina, Brozovi dželati su ubili 15 meseci nakon završetka Drugog svetskog rata. Može li neko da traži da se zaboravi i kako su Cvetići iz sela Visibabe kod Požege ostali bez svog sina Bogoslova, čiji je jedini greh bio što su mu u torbi našli, kako su oni opisali, opasan materijal, Sveto pismo? Hoće li neusvajanje ovog amandmana rehabilitaciju moći, ali rehabilitaciju u smislu, na kraju, i da pronađe, gde joj je otac stradao, uspeti i Tatjana Vasić? Da podsetim, to je ćerka Dragiše Vasića, člana Kraljeve akademije nauka, koga su iz milošte zvali Čiča broj dva. Jedino što je ona znala jeste da su ga komunisti, bez suđenja i bez istrage, ubili negde u okolini Banjaluke. Treba li Šumadija da zaboravi negde oko 20.000 mladih četnika koje pobiše komunisti, bacivši ih u jamu, u ponor u Miljevini kod Kalenovika? Zaista se ne može ni to zaboraviti, a ni desetine i desetine drugih primera, niti pak oprostiti. Svi oni koji su prozvani članom 2, prozvani su kvislinzima. Zato sam tražio brisanje ovog amandmana. Mnogi od njih su svoju krv prolili i dali su sve što su imali za svoju otadžbinu. Podsetiću vas da je takav svojevremeno bio i major Tankosić, koga je majka, predosećajući kako to samo majka ume, da mu se bliži skori kraj, molila da se oženi, ne bi li iza sebe ostavili žive potomke. On joj je kazao – majko, odavno sam oženjen. Moja jedina ljubav je Srbija. Od tog majora su učili i svi oni koje je kasnije Brozov režim nazivao kvislinzima. Zato treba prihvatiti ovaj amandman. Na kraju ću vas podsetiti, zakažite sednicu o KiM. Odbor nije mogao da se održi. Nemojte zatvarati oči pred istinom, da nam brutalno otimaju 15% državne teritorije. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Nataša Jovanović ima reč. Izvolite.
Meni je žao, gospođo Čomić, što gospođa Malović u ovom trenutku izlazi, zato što imam jedno konkretno pitanje. Gospodin Ćosić ne može da mi odgovori, a tiče se Ministarstva pravde i Tužilaštva za ratne zločine, zato što, u prilog ovome što je rekao gospodin Munjić i kako je zahtevao u ime SRS, da se besmisleni član briše, naslov iznad tog člana. Ilustrovaću vam to jednim primerom, kako se kod konkretnih zločina koji su se desili, i kod konkretne činjenice koju ću da iznesem, danas država Srbija oglašava. Kako ćete onda da sprovedete ovaj zakon koji je u pravno smislu besmislen. Pokazali smo to, a videćete u članu 5, a evo i u članu 2. i u 1. članu, gde niste prihvatili amandman gospođe Radete, da sprovedete kada ćutite pred nekim strašnim činjenicama. Vi ste od 2000. godine, kada ste došli na vlast, da biste se dodvorili Amerikancima, NATO patku, zlikovačkom Haškom tribunalu, izručili čitavo vojno i političko rukovodstvo Srbije, izmišljali nekakve masovne grobnice, to je radio ministar Dušan Mihajlović, bavili ste se produkcijom srpskih zločina, kao vlast u Srbiji, vi DOS-ovci koji ste došli pučem 5. oktobra na vlast, a pred konkretnom stvari koja se desila 2006. godine, kada je u zadužbini kralja Petra prvog Karađorđevića na Oplencu otkrivena grobnica, u kojoj je bilo 28 kostura, i dostavila vam je zadužbina sve to, vi ćutite i taj tužilac i taj specijalni sud i svi vi koji radite za Haški kazamat i na štetu Srba, a činjenica je da su Nemci, okupacione snage, 1942. godine i među njima se nalaze, među tih 28, upravo te žrtve, ubili te ljude zato što su bili pripadnici antifašističkog Ravnogorskog pokreta Đenerala Draže Mihailovića. Šta su ovi Brozovi komunisti i kumrovački đaci, koji danas sede ovde u skupštinskim klupama, učili? Da su vojnici i Ravnogorski pokret Đenerala Mihailovića bili na strani okupatora. Ovo vam govori, ti ljudi koji su bili, a dali smo vam mnogo primera herojske borbe u odbrani srpskih nacionalnih interesa u čitavim srpskim zemljama, na granici velike Srbije, a evo u Topolo i njenoj okolini ljudi su od strane Nemaca ubijeni samo zato što su bili pripadnici Ravnogorskog pokreta 1942. godine. Što ćutite onda? Kaže taj specijalni tužilac – nemamo dovoljno elemenata i nemamo kvalitetan DNK da utvrdimo. Pa porodice tih žrtava traže da se to utvrdi. Eto kako kod jednog konkretnog slučaja to ne možete da uradite i pored pet urgencija koje su vam stigle iz Topole, iz zadužbine. Onda treba svi da znaju da je ovaj zakon samo obična farsa i da on uopšte ne možda da se sprovede u delo.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo predložili da se član 2. Predloga potpuno izmeni i da glasi da pravo na rehabilitaciju mogu ostvariti i državljani Republike Srbije koji su osuđeni zbog pripadnosti okupacionim snagama. Prihvatili bi tehničku izmenu po preporuci kolege Mehe Omerovića koja je sasvim na mestu, da se te formacije nazivaju – saradnici i pomagači tokom Drugog svetskog rata, ako su prisilno mobilisani, pod uslovom da kao pripadnici okupacionih snaga saradnici i pomagači nisu izvršili ratne i druge zločine. Lica iz stava 1. ovog člana koja budu rehabilitovana za pripadnost okupacionim snagama i saradnicima i pomagačima mogu steći pravo na povraćaj oduzete imovine u skladu sa zakonom kojim se uređuje vraćanje konfiskovane imovine i obeštećenje, a ne mogu steći druga prava iz ovog zakona. Onaj ko ne zna kako glasi član 2. moram prvo da kažem da je on intoniran u negativnom smislu kao, citiram zakon – ne mogu se rehabilitovati i nemaju pravo na vraćanje oduzete imovine itd, gde smo mi i sam tehnički, odnosno jezički, normativno tehnički smisao toliko pokušavali da shvatimo. On ovako kako je iznet, ne d je nejasan i konfuzan, nego je zaista nemoguć za tumačenje i primenu. Kao što kažem da nije u redu da se koristi negativna formulacija, što se radi i dobrom delu zakona, u više odredbi se uporedo navodi kao uslov da lica nisu izvršila, odnosno učestvovala u izvršenju ratnih zločina, iako, mislim da to znate mnogo bolje od mene, ali i ja to znam dovoljno dobro, krivično pravo ne pravi razliku između izvršilaca zločina i učesnika u zločinu. Pri svemu tome, uopšte nije moguće da se uspostavi veza ove odredbe sa drugim odredbama zakona u pogledu lica na koja se rehabilitacija odnosi, odnosno da li se radi o domaćim državljanima ili bilo kojim drugim pripadnicima oružanih okupacionih snaga. Doslednim tumačenjem sadržaja ovog člana dolazi se do zaključka koji je mnogo puta ponovljen u ovoj sali, i to iz gotovo svih poslaničkih grupa, da se njima omogućava rehabilitacija svih pripadnika okupacionih snaga i onih formacija koje nazivamo kvinslingškim, znači saradnika i pomagača, bez obzira na državljanstvo, bez obzira na način pristupanja, koji bi time mogli da steknu sva prava iz ovog zakona, uključujući penzijski staž, naknadu nematerijalne štete, mesečnu naknadu i sva druga prava. Kad govorimo o pripadnicima okupacionih snaga, uopšte nije navedeno na koja se lica odnosi, odnosno na čije državljane. Pa se doslednim tumačenjem ovih odredbi može zaključiti da pravo imaju i svi pripadnici stranih oružanih snaga koji su državljani tih agresorskih država, a bili su zarobljeni, odnosno lišeni slobode, i pretrpeli neku drugu štetu. Ograničenje iz člana 1. koje ste vi i kako ste ga vi formulisali apsolutno nije moguće neposredno primeniti, jer se ono odnosi na lica koja su pretrpela štetu iz drugih razloga, odnosno u ovom članu se po tom pitanju baš ništa i ne navodi. Međutim, iako to nije napisano, znamo da je vaša namera da uredite pitanje eventualne rehabilitacije dela državljana Srbije, koji su tokom rata bili prisilno mobilisani kao pripadnici okupacionih snaga i onih saradničkih i pomagačkih formacija, ali ste to učinili na potpuno pogrešan i nemoguć način. Naime, nije moguće da propišete pravo na rehabilitaciju, odnosno oslobođenje odgovornosti tih lica, jer i važeći Krivični zakonik u članu 422. propisuje da je služba građana u neprijateljskoj vojsci i drugim oružanim formacijama krivično delo koje se kažnjava sa 15 godina zatvora. Stupanje u neprijateljske oružane snage je klasično krivično delo, od davnina poznato i uvek strogo kažnjavano. S druge strane, prisiljavanje građana na službu u neprijateljskim oružanim snagama je ratni zločin protiv civilnog stanovništva, i to po članu 372. stav 1. Krivičnog zakonika, a kao takav je sankcionisan i u međunarodnom pravu. Kada uzmete u obzir sve ovo što smo rekli, još jednom ću po ko zna koji put da zaključim, i ponavljaćemo dok god se o ovom zakonu raspravlja, Republika Srbija nema obavezu da vrši naknadu štete koje su pripadnici okupacionih snaga pretrpeli zato što su lišeni slobode i nekih drugih radnji i akata, već je ta naknada štete obaveza država koje su ta lica prisilila na službu u oružanim snagama. Predlogom ste propisali da pravo nemaju lica koja su vršila ratne zločine. Međutim, ponoviću da je to zaista preuska definicija. Ratni zločini su samo neki od zločina koje su okupacione snage vršile i treba imati u vidu da su te snage vršile i druge zločine koji ne spadaju u ovu formulaciju i u ovu zakonsku definiciju, već spadaju u zločine protiv čovečnosti i međunarodnog prava. Primera radi, genocid, a on se najčešće u ratu čini, ne spada u ratne zločine. Poznato je da je na teritoriji Srbije bilo i genocida, kao i drugih zločina iz oblasti zločina protiv čovečnosti i međunarodnog prava, kao što je surovo postupanje sa ranjenicima i ratnim zarobljenicima, uništavanje kulturnih dobara, protivpravno ubijanje, ranjavanje neprijatelja i drugi zločini. Zato je neophodno da propišemo zakonom jasno, nedvosmisleno, bez potrebe dopunskih tumačenja, da se pravo rehabilitacije odnosi samo na državljane Republike Srbije koji su prisilno mobilisani, pod uslovom da nisu vršili ratne zločine i samo za delo službe u neprijateljskoj vojsci i pomaganja neprijatelju. Zar to nije dovoljno jasno, pravedno i pošteno rečeno? Takođe, po osnovu rehabilitacije može da se ostvari pravo samo na oduzetu imovinu i to iz razloga pravičnosti. Potpuno je neprihvatljivo da Republika Srbija pripadnicima okupacionih snaga isplaćuje naknadu štete i priznaje druga prava iz ovog zakona. Ta prava i te štete ta lica treba da potražuju od država koje su ih prisilno mobilisale, a suprotno međunarodnom pravu, a svedoci smo da među tim državama ima i onih koje pokušavaju da potpuno nepravedno i mimo međunarodnih konvencija, zakona prebacuju taj teret na Srbiju, koja je u stvari bila žrtva agresije u to vreme. To se posebno odnosi na lišavanje slobode usled zarobljavanja, jer zarobljavanje i zarobljavanje ratnih zarobljenika, vi znate da je potpuno legitiman čin u okviru pravila i običaja rata. Zaraćene strane niti imaju obavezu, ni mogućnost da utvrđuju da li je neko prisilno mobilisan ili je dobrovoljac, niti to čiji je on državljanin. Ovakva odredba predloga, nažalost, ponoviću očigledno ima za cilj da Srbiju na neki način drži onim lošim momkom koji i dalje treba da ima oreol zločinačke države, da omalovaži njenu borbu protiv okupatora i doprinos borbi protiv fašizma. Možda je to kolateralna, neželjena, posledica ovakvog zakonskog rešenja, ali ona je i suviše očigledna da bi mi prevideli ono što iz ovakvih rešenja proizilazi. Znači, nedopustivo je da, u cilju ispravljanja nepravde i ispravljanja zakonskih rešenja Zakona o vraćanju oduzete imovine, mira u Vladi i u vladinoj kući, rešavate na teret istorije, obraza srpskog naroda i "falsifikovanja", ali činjenice će pokazati da će se na ovaj način falsifikovati i istorija, i to u onom najsvetlijem delu borbe protiv okupatora od strane srpskog naroda. Molim vas, član 2. je član na koji je najveći broj nas, koji je ovaj zakon ozbiljno razmatrao, podneo amandmane. Dok rasprava traje, svi smo spremni da dozvolimo ispravke, ne samo terminološke nego suštinske, koje odgovaraju i srpskom jeziku, a i ove koje precizno formulišu ko ne treba da bude oštećen i da ta nepravda ide u nedogled. Molimo vas da pronađete kompromis između podnetih amandmana, ali da ne ostanete tvrdoglavi u svom stavu da član 2. treba da glasi onako kako glasi, jer će proizvesti mnogo obaveza za Republiku Srbiju, ostaviće neizbrisive ružne tragove na istoriji svih nas. Ponoviću pitanje, čije to grehe treba da ispaštaju naša deca i mi danas i iz kojeg razloga, ako usvojimo ovakvo nepravedno, nejasno i loše rešenje? Hvala.
Gospođo Tabaković, potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika i šest minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Povredu Poslovnika reklamira gospođa Jovanović Nataša.
Hvala vam, gospodine Novakoviću. Povređeni su članovi 107. i 27. Poslovnika. Javljam se u zaista teškom trenutku po građane Srbije, naše sunarodnike na KiM, jer mi održavamo ovu sednicu i raspravu o amandmanima na Zakon o rehabilitaciji, na događaje koji su se desili u periodu od 1941. godine pa na dalje, kada su svi mediji i čitava javnost dobila izjavu Borisa Tadića koji je izdao Srbe na KiM, koji je prodao vitalne državne i nacionalne interese… Ima veze sa Poslovnikom. Molim vas da mi ne dobacuju iz sale, imam svoje vreme, gospodine Novakoviću, da me zaštitite od onih koji učestvuju, zajedno sa Tadićem, u izdaji države i naroda i Srba na KiM. (Predsedavajući: Molim vas, bez neposrednog obraćanja. Molim vas da ukažete koju sam to povredu učinio, do sada još ništa nismo čuli.) Povredili ste, gospodine Novakoviću, time što ste trebali da budete, baš kao i ja, kao potpredsednik, obavešteni o ovoj sramnoj izjavi Borisa Tadića, koju su mediji objavili i da, u najmanju ruku, zatražite, kao predsedavajući sada, da se hitno održi i da za to obezbedite predstavnike Vlade koji danas u dva navrata nisu došli na sednicu Odbora za KiM, a samim tim i sednicu Skupštine. U svojoj izjavi za medije Tadić kaže: "Pozivam zvaničnike KFOR, Euleksa i političke predstavnike Srba na trenutno smirivanje situacije i obezbeđivanje pune slobode kretanja"… (Predsedavajući: Gospodin Tadić ne može da napravi povredu Poslovnika, niti da utiče na rad Narodne skupštine.) Ako vas nije sramota, gospodine Novakoviću, da učestvujete zajedno sa Tadićem u izdaji vitalnih državnih i nacionalnih interesa, to onda vama neka služi na čast.
Dakle, povrede Poslovnika nema, niti sam ja nju učinio, niti imam nameru da je učinim. Ali, povredili ste Poslovnik vi i zloupotrebili vaše pravo da ukažete na povredu Poslovnika time što ukazujete na nešto što ne postoji. U tome učestvovao nisam i nemojte to više da radite, jer taj isti član u stavu 7. mene obavezuje kako da postupam u takvim slučajevima, što vi kao potpredsednica Skupštine jako dobro znate. Skupština će se u danu za glasanje izjasniti. Gospodin Meho Omerović, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, upravo ste citirali stav 7. Poslovnika, koji ste sami prekršili. Dva – tri puta je gospođica Nataša Jovanović legitimno izabranog demokratskog predsednika ove države, predsednika Republike Srbije gospodina Borisa Tadića optužila za izdaju zemlje, a vi je niste opomenuli. Ona je i kasnije, polemišući sa vama, ponovo rekla da i vi učestvujete u izdaji i vi je ponovo niste opomenuli. Molim vas da taj stav 7. člana 101. Poslovnika, koji i vi citirate, primenjujete. Nedopustivo je da se u Skupštini Republike Srbije predsednik države Srbije optužuje za izdaju.
Gospodine Omeroviću, nisam povredio Poslovnik, a pitanje izricanja mera iz stava 7. člana 103. je pitanje procene predsedavajućeg. Narodnog poslanika sam upozorio da primeni rečnik, tako da te povrede nema. U elektronskom sistemu je gospođica Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, opet ste povredili dostojanstvo Skupštine, sada drugi put, član 27. jer vama nije potreban, osim zamenika sekretara…
Ne mogu dva puta da vam dozvolim da reklamirate istu povredu Poslovnika. Vi to vrlo dobro znate. To je identična situacija. Dakle, nastavljamo sa radom. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Imate reč gospodine Omeroviću.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče, veoma ću kratko, obzirom da je ovaj amandman koji sam podneo na član 2. stav 1. identičan jer je to sled onoga što sam predložio za član 1. stav 4. Dobro je što je ministarka tu. Mislim da je i kroz izlaganje uvažene koleginice Tabaković i još nekih drugih kolega jasno da bi bilo dobro i zbog nekih drugih zakona i Krivičnog zakonika da sledimo ono što jeste primereno i srpskom jeziku, i što jeste primereno zakonodavnoj praksi, dakle ja ponovo apelujem i u ovom amandmanu da se koristi umesto "pripadnici kvislinških formacija" da se zameni rečima i koristimo izraz "i njihovi saradnici i pomagači" jer je to primereniji tačniji izraz koji se odnosi na one koji su predmet ovog zakona. Nisam siguran, ali čini mi se, to ministarka i kolege koji su pravnici, mnogo bolje od mene znaju, u međunarodnom pravu, mislim da ne postoji opšti termin kvislinških formacija koji bi se odnosio na saradnike okupatora u celom svetu. Složićete se, to su i neke druge kolege rekli, nisu svi kvislinzi bili isti.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Reč ima gospođa Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar, ovo je član koji je zaista izazvao najviše amandmana, a celokupan zakon se donosi u senci ideoloških predizbornih bitaka i jedne ogromne želje da se baci neko novo svetlo na jedan istorijski sumrak i nikako ne bi bilo dobro da ovaj zakon koji se donosi na kraju mandata ove Vlade i ovog saziva Skupštine raspiri onu nikad ugašenu bitku između partizana i četnika i napravi bilo kakve nove podele unutar srpskog nacionalnog korpusa. Nismo želeli da svojim amandmanima tome doprinesemo. Mi smo podneli amandman smatrajući ga suvislim i smatrajući da je obrazloženje za njegovo odbijanje u stvari doprinelo tome da ostanemo uvereniji u tome da je amandman u redu, pogotovo ovo da se u članu 2. gde smo menjali stav 2. tačku 1. i tražili da se stav 4. briše. Pročitaću naše obrazloženje. Smatramo da je vremenska odrednica od dana oslobođenja određenog mesta, koja je pri tom definisana kao period koji počinje momentom efektivnog vršenja vlasti od strane pripadnika narodno oslobodilačkog pokreta u određenom naseljenom mestu koje se kasnije nije prekidala, apsolutno suvišna i uz to i neodrživa, te da ostavlja prostor da se u konkretnim slučajevima dezafuiše namera predlagača zakona da se rehabilituju lica koja to zaista i zaslužuju. Na primer ukoliko bi ovakva odredba ostala na snazi bilo nemoguće rehabilitovati lica koja su kao apsolutno nedužna nastradala od strane revolucionarnih organa vlasti tokom trajanja tzv. Užičke republike, ili u još nebrojeno mnogo situacija tokom Drugog svetskog rata na području bivše Jugoslavije. Dakle, smatramo da postoje konkretni istorijski razlozi zašto bi ovakav amandman trebao biti prihvaćen i kako bismo zaista omogućili da zakon, na koji imamo mnogo primedbi, ali obzirom na istorijske nepravde koje su učinjene, i uopšte svesni da je istorija ljudskog roda sačinjena od jednog tržišta beščaša, dakle da umanjimo koliko je moguće štetu, gubitak onih kojima je u stvari sve nenadoknadivo jer znamo da su lišeni, ne samo slobode, ne samo imovine, ne samo građanskih prava, nego i života a to su nenadoknadive štete. Dakle, ovo je amandman pokušaj da se popravi nešto u onom istorijskom smislu, u želji da se otkloni ta istorijska nepravda, a svesni onoga da pseća groblja i sve ostalo što je ostalo na poprištu istorije ne možemo popraviti ni ovim zakonom. Možemo samo malo da eksponiramo dobru volju nekog novog vremena. Nije dobro kada se donese jedan takav zakon koji mi sada pokušavamo da uništimo i poništimo te odluke, kao što će možda jednoga dana neko poništavati naše odluke. Hvala vam lepo.
Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospodine Rogoviću izvolite.
Zahvaljujem gospodine Novakoviću. Evo ja ću pokušati posle nešto više od par časova istorije da se vratimo realnosti Predloga zakona o rehabilitaciji. U jednom trenutku da napravim digresiju. Nadam se da se ministarka neće naljutiti. U jednom trenutku mi se učinilo da je i vas uhvatila ova sportska ministarska epidemija pa poznajući sve što ste u ovoj Skupštini uradili, zaista bili prisutni vezano za zakone koji su dolazili iz okvira vašeg ministarstva i vašu prisutnost, prevario sam se u svemu tome. Hoću da kažem da je neozbiljno da se bavimo u ovako teškim trenucima, u veoma odgovornim resursima svojih ministarstava, da se bavimo i određenim granama sporta. Ali, dobro to je za neku drugu temu. Predlog SNS, poslaničke grupe jeste da se član 3. Predloga promeni u stavu 1. da se ubaci nov stav 2 i da se izvrše u tom kontekstu izmene. S obzirom da to niste prihvatili, odnosno kad bi bilo prihvaćeno u stavu 3.U članu 3. stav 1. šta je bitno. Bitno je da se ovako jedan širok pojam utvrđivanja ništavnosti odnosno nepotpune važnosti akata i radnji kojima su lica iz člana 1. ovog stava lišena života, slobode itd. uokviri u smislu ovoga zakona, odnosno da se naglasi da je rehabilitacija u kontekstu odnosno u smislu ovog zakona, jer vi znate gospođo ministre, po važećem krivičnom zakoniku o izmenama koje su bile da ovaj termin i pojam rehabilitacije i ono što je predviđeno ovim zakonom nije isto i nije potpuno isto ono što je predviđeno Krivičnim zakonikom Republike Srbije. Niste imali razloga, da recimo, delove ovog amandman na predloženi član ne prihvatite, premda smo mišljenja a ja ću pokušati da vam obrazložim da i ono što smo pokušali novim stavom 2. da dodamo, a to je da se ne mogu rehabilitovati lica koja su kažnjena za političko, versko ili ideološko delovanje koje prema propisima predstavlja kažnjivo delo ili za političku saradnju sa neprijateljem u toku rata, uklapa u kontekst predloga zakona i ne vidim razloga zašto niste dozvolili da se prihvati, odnosno da u tekstu stoji i jedan novi stav. Da napomenem da ne može ovako širok pojam, znači rehabilitacije u smislu političkog, verskog ili ideološkog delovanja biti kao što stoji u predlogu člana 3. Predloga zakona, jer i dan danas imamo situacije i na području naše zemlje i na području nekih razvijenih demokratija Evrope kada premijer kaže, ja se stidim ovakve zemlje, da ne govorim zemlje u kojoj se takve situacije dešavaju i da su određene radnje, a koje su vezane za ideološko, versko ili političko delovanje kažnjive zakonom tih zemalja, međunarodnim pravom, a i zakonom vezanom za krivični zakonik, odnosno naše zakone i propise Republike Srbije. Po predlogu ovog zakona o rehabilitaciji stoji bukvalno da bi ta lica kod nas mogla tražiti rehabilitaciju, odnosno mogla biti rehabilitovana. Još jednom da napomenem da je to i članom 423. stav 2. važećeg Krivičnog zakonika i predviđeno, odnosno da je saradnja sa neprijateljem krivično delo, a kao takvo delo i klasično delo krivično delo, poznato je vekovima, znači nije novina niti u međunarodnoj pravnoj praksi niti u našoj pravnoj praksi. Primedba na stav 2. odnosno po našem predlogu stav 3. jeste da se mesečna novčana naknada, odnosno poseban dodatak iz teksta briše ako imamo situaciju kao što smo u načelnoj raspravi gospodin Momirović i ja i deo drugih poslanika pričali o ovoj situaciji, da je u Srbiji bar jedno deset minimalno deset posto građana na ivici krajnje životne, dnevne egzistencije i na pragu siromaštva, a prema predlogu zakona u članu 22. naknada se dodeljuje licima kojima je priznat poseban staž u trajanju od osam godina. Kako ako je četiri godine onda se to udvostručava i imamo da je visina te nadoknade 50% visine prosečne plate u prethodnoj godini, a ekonomisti mogu lako doći do činjenice da ta vrednost tih 50% nadoknade iznosi otprilike jedne dobre prosečne penzije u Srbiji. Ako imate situaciji da seprosečna penzija u Srbiji zarađuje za period od 40 godina, onda imamo deo stanovništava koji u Srbiji je u velikom broju, nažalost, od 30 godine, punih 30 godina radnog staža ostao bez posla i treba da čeka još 10 godina, pitanje je da li će da preživi ili ne, da dobije tu starosnu granicu da bi ispunio uslove za penziju. Zaista mislim da se i sa situacijom ekonomske krize i teške stabilnosti i budžeta Republike Srbije i kompletne situacije u privredi ne mogu stajati ovakvi parametri. Zato smo predložili da ova još jedna nadoknada u visini od 10%, s obzirom na situaciju da je već ovaj staž udvostručen, da je od četiri, osam godina predloženo zakonom i da je po članu 22. to visina 50% prosečne nadoknade iz prošlog meseca, mislimo da još jedan poseban dodatak od 10% zaista je veliko opterećenje na leđa, odnosno na breme građana Srbije, koji zaista sve teže žive i sve teže i teže funkcionišu. Mislim da to nisu argumenti protiv lica koja su predviđena u ovoj kategoriji lica koja trebaju da se rehabilituju, već jedni normalni okviri trenutka i vremena u kome živimo. Nalazimo se i u vreme jedne privredne nestabilnosti, nestabilnosti budžeta Republike Srbije i realni okviri dovođenja u istim. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Gospođo Đerić, izvolite.
Podneli smo amandman kao poslanička grupa NS gde smo tražili preciznije određenje člana 3, jer u prvom stavu se kaže – Rehabilitacija je utvrđivanje ništavnosti, odnosno nepunovažnosti akata i radnji kojima se lica iz člana 1. stava 1. lišena života, slobode ili drugih prava iz političkih, verskih, nacionalnih ili ideoloških razloga. Mi smo stavili primedbu upravo na ovaj termin "utvrđivanje ništavnosti", odnosno na njoj smo insistirali a "nepunovažnost" da se briše, odnosno da se brišu reči "odnosno nepunovažnih", jer utvrđivanje ništavnosti iliodređivanje nepunovažnosti nisu isti sadržaj pojma, apunovažnost ovih odluka po kojima su lica lišena slobode, prava, imovine i života je i te kako važeće i sprovedeno je. Dakle, ne možemo utvrditi da su to bila nepunovažne odluke, one su bile punovažne i one su kao takve sprovedene, ali sada možemo da utvrdimo, odnosno da ovim zakonom ih poništimo, što i jeste na neki način cilj ovog zakona. Dakle, mi smatramo da upravo ono što ste vi nama obrazložili kao razlog za odbijanje amandmana, da je ovo preciznije. Smatramo upravo da je ovo preciznije, ako se ova reč, odnosno, ako se termin "nepunovažan" izbriše iz oba stava ovog trećeg člana. Dakle, to će ga učiniti preciznijim. Nepunovažan, nije tačno, oni su bili punovažni u vremenu u kom su sprovedeni, utvrđeni i sprovedeni. Neko je po tim odlukama izgubio i slobodu i prava i imovinu i život po tim tada punovažnim odlukama tadašnjeg zakona, tadašnjih institucija. Bez obzira da li je to bilo pravedno ili ne, to je zakon, postoje manje ili više pravični zakoni. Oni su po nekoga uvek nedovoljno pravedni i moramo samo da uvažimo ono što jeste činjenica i ono što jeste u stvari prava pravna forma. Hvala vam.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Omerović.
Zahvaljujem. Ovaj amandman u suštini govori o tome u kakvom je stanju država Srbija. Da li je država Srbija bogata država? Nije. Da li imamo 750 hiljada nezaposlenih? Imamo. Da li je 140 hiljada ljudi, faktički na donjoj granici siromaštva? Da li građani imaju problem kako da prežive od prvog do prvog? Imaju. Prema tome, da li imamo siromašnih? Imamo. Da li imamo socijalno ugroženih? Imamo. Da li imamo dece i nekih drugih građana države Srbije, kojima je potrebna pomoć i koju dobijaju iz budžeta države Republike Srbije? Imamo. Dakle, ako su to sve činjenice, onda je zaista začuđujuće da se u Predlogu zakona osobama koje će imati možda pravo, ako se ovaj zakon usvoji na rehabilitaciju, a vezano i za restituciju, ne samo vreti imovina koja je oduzeta na osnovu nekih presuda 1946 itd, ne samo da će biti rehabilitovani, dakle, dobiti moralnu satisfakciju, ne ovde se ide i korak dalje, u tako siromašnoj Srbiji mi sada tim ljudima treba da obezbeđujemo i novčanu nadoknadu, naknadu kako kaže u zagradiposebni dodatak kao i pravo na obeštećenje za materijalnu i nematerijalnu štetu. Predlažem da se ova odredba briše. Razlog je vrlo prost i svima lako razumljiv, ali pokušaću u četiri, pet rečenica da obrazložim ovo što sam predložio, jer privredno ne razvijena Srbija i njeni građani nisu u mogućnosti da u narednim budžetima 2012, 2013, 2014. godine itd, obezbeđuju sredstva kojim bi se isplaćivali posebni dodaci i obeštećenja za materijalnu i ne materijalnu štetu. Ovakvim isplatama bi moglo doći do daljeg ekonomskog propadanja, odnosno naše ekonomski moći i Srbije u celini u kojoj se beleži i pad industrijske proizvodnje i nedovoljni privredni razvoj. Mislim da svi mi, bez obzira da li smo poslanici vladajućih stranaka ili smo iz opoziciji, kao narodni poslanici nemamo pravo, građani nas nisu birali da bez sagledavanja sveukupnih finansijskih prilika u našoj zemlji donosimo zakone kojima ćemo većinskom delu stanovništva, bez ekonomske, jasne i precizne analize dodatno nametnuti određene obaveze. Zašto to kažem? U obrazloženju koje je dao predlagač, za ovaj zakon se kaže da nisu potrebna dodatna finansijska sredstava kako bi se ovaj zakon sproveo. Meni to nekako, da se najblaže izrazim, nije jasno. Stoga sam predložio da se ove odredbe brišu. Naravno, ima mogućnosti u kompilaciji sa amandmanom koji su podnele druge kolege poslanici da se tu napravi neka distikcija, da tako kažem, da se dođe do neke formulacije koja bi bila i primerenija i poštenija. Znam vrlo dobro da je jako malo ljudi koji će na osnovu ovoga potraživati to pravo i koji će biti u mogućnosti da to pravo iscrpe, mislim na novčanu naknadu, ali odredba kojom se u obrazloženju Vlade, zbog duševnih boli daje mogućnost potomcima tih istih ljudi da primaju to novčanu nadoknadu, naprosto je neprihvatljivo. Stoga sam predložio da se ova odredba briše i da se ukine mogućnost da mi iz ovakvog siromašnog budžeta države Republike Srbije izdvajamo i dodatna sredstva za ovu namenu, ma koliko ona bila mala, ako bi to neko hteo da polemiše i da odgovara na ovo o čemu pričam. Naprosto, mislim da je princip u pitanju, jer ne smemo takvu poruku da šaljemo našim građanima.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanikJorgovanka Tabaković.
Vrlo kratko ću da prokomentarišem ponašanje podnosioca Predloga zakona. Usvojena su svega tri amandmana i ni jedan od njih ništa suštinski ne menja, upravo onako kako je gospodin Varga i očekivao. Usvojen je jedan amandman gospodina Mehe Omerovića gde se radnja pisanja proširuje i na radnju govora. Jedan se amandman poslaničke grupe Napred Srbijo usvojio, gde kažete da ste prihvatili amandman zato što je naše rešenje preciznije. Prosto, ne bih da likujem, nemam mesta, jer je zakon loš, ali nemojte da kažete preciznije, ako je reč o ispravljanju očigledne greše. Rešenjem iz člana 4. ste napisali da pravo na rehabilitaciju ima lice iz stava 1. član 1. ovog zakona, čime ste zaboravili druga lica koja drugim članovima zakona imaju pravo na rehabilitaciju. Mi smo to ispravili. Očigledno je reč o nemaru, površnosti, ispravljanju greške. Nemojte reći preciznije. Recite očigledno je reč o propustu koji je ispravljen i apsolutno nema nikakvih problema. Znači, zaista je neophodno da nešto ne nazivate - naše rešenje je preciznije, ako je ono suštinski drugačije. Ako se mi vrlo lako i lepo razumemo da zamenimo termin - pomagača i saradnika, bez obzira iz koje smo poslaničke grupe, pa valjda i vi kao Vlada morate prema nama poslanicima morate da imate dovoljno obzira, dovoljno profesionalnosti, pa da stvari nazovete pravim imenom. Da kažete – prevideli smo, brzina je, ovo je plod kompromisa, pokušali smo da sve zadovoljimo i umirimo i desio se propust. Inače bi bilo da dajete prava nekim drugim članovima, a u stvari, vi ovakvo zadržavanje člana 4. to onemogućilo. Smatram da morate da shvatite da smo mi kao opozicija neko ko želi da popravi zakon koji će stupiti na snagu. To što se naš kolega Meho ponaša danas kao da je opozicija, to je dobrodošlo vrlo zanimljivo, malo interesantno. Kritikuje vlast, Bogami, više nego i neke opozicioni poslanici, ali mi to pozdravljamo. Bilo bi dobro da Vlada malo i čuje, ali i pročita primedbe koje stoje u obrazloženju ovih amandmana. Znači, amandman je usvojen, ne zato što smo dali preciznije rešenje, nego zato što je ispravljena očigledna greška, propust.Nije to nikakva naša pamet. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika, poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, član 5. bavi se zakonskom rehabilitacijom i mi smo tražili izmenu u članu 5. u stavu 2. u tački 1) Predloga, da se reč "zakonom" zameni sa rečima "propisima i odlukama nadležnih organa". Zašto? Zato što u pomenutoj tački stoji da za delo koje u vreme izvršenja radnje nije bilo određeno zakonom kao kažnjivo delo ili kaznom kojom vreme izvršenja dela nije bilo propisa. Da li je moguće za Drugog svetskog rata da budu donošeni zakoni? Koji je to organ koji je u tom trenutku mogao da donosi zakone? Nije postojala Skupština kao takvo telo da bi donosila zakone. To sam vam i u prethodnoj raspravi govorio. Nemoguće je da su u tom periodu donošena neka druga akta i propisi nekih organa koji su, hteli mi to da priznamo ili ne, ili bez obzira za koga neko navija u određenom periodu, bili legitimni na tom prostoru, na prostoru i Srbije i na prostoru Jugoslavije. Ne možemo, samim tim, da dela koja su kažnjiva u skladu sa tim propisima da eliminišemo i da sve ono što nije bilo zakonom predviđeno, a bilo je nemoguće predvideti na prostoru gde je trajala i revolucija, i oslobađanje od okupatora, da budu donošeni, gospođo ministre, zakoni. Nemoguće je u takvim vanrednim okolnostima donositi zakone. To odlično znamo iz istorije i iz cele situacije. Zato smo reagovali i tražili da se u tački 1) stava 2. člana 5. izvrši korekcija i umesto reči "zakonom", da se zamene rečima "propisima i odlukama nadležnih organa". Znamo da su nadležni organi donosili propise i odluke u tom periodu. To je arhivirano i to je opšte poznato. Ne možemo sve to eliminisati. Ispada da sve ovo radimo na teret i građana Republike Srbije, i Srbije i Jugoslavije na uštrb nekog drugog. Ako stvari zaista gledate samo tako, u krajnjem slučaju, takva situacija ispada. I u ovom trenutku sa ovim stavom ne branimo državne interese Republike Srbije, bez obzira o kom periodu se radi. Tražili smo brisanje propisa u tačkama 2 – 5), zato što ih sadašnji Krivični zakonik Republike Srbije poznaje. Poznaje krivična dela neprijateljske propagande, zlonamerna i neistinita prikazivanja itd. Zar to nije krivično delo? Zar to je poznaje sadašnji Krivični zakonik? Ili, trgovina u određenom trenutku, krijumčarenje robe? Imamo i situacije da neki koji u svojim dosijeima imaju da su trgovali vojničkim košuljama, danas, na žalost, takva je situacija, vode razno razne boračke organizacije. To je bilo kažnjivo u tom trenutku, a to je kažnjivo i po sadašnjem Krivičnom zakoniku Republike Srbije. Zato nema smisla, kada je sve to regulisano Krivičnim zakonikom, da se posebno za određeni period navodi, vezano za tačke od 2 – 5). Šta je posebno zanimljivo u tački 5) za krivično delo iz člana 2. Zakona o zabrani izazivanja nacionalne, rasne i verske mržnje i razdora, ako je učinjeno samo radnjom pisanja. Znači, ono što je usmena reč je kažnjivo, a pisana nije kažnjiva. Ja sam usmeno izneo reč nekoga ko je to napisao. Moja reč je kažnjiva. Onoga ko je napisao, nije kažnjiva. Opet kažem da naša pravna praksa, niti Krivični zakonik ne poznaje ovakvu konstataciju, kao što ste vi u članu 5. od tačaka 1, 2, 3, 4, i 5) pokušali da rehabilitujete. Rehabilitujete lica koja po sadašnjim propisima i pod tadašnjim propisima nemaju prava na rehabilitaciju. Pazite,molim vas, hajde što imaju pravo na rehabilitaciju nego imaju pravo i na naknadu štete i sve one nadležnosti koje im po predlogu ovog zakona pripadaju. Zahvaljujem.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođice Jerkov.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, mislim da se prvi put desilo da poslanici LSV podnesu amandman koji je vrlo sličan amandmanu koji su podneli poslanici SNS. Mislim da to govori o tome da bi ozbiljno trebalo razmotriti ovo o čemu govorimo. Naime, i član 4. i amandman SNS koji je usvojen na jedan od prethodnih članova, nisam sigurna na koji govori o tome, da ovaj zakon predviđa i sudsku i zakonsku rehabilitaciju. Kolega Radovanović i ja smo predložili da se upravo krivična dela iz tačaka 2, 3, 4, i 5) za koje je predviđena zakonska rehabilitacija, brišu iz zakonske rehabilitacije. Potrudila sam se i pogledala sam u tim zakonima iz 1946. godine i drugih godina, na koje se krivična dela odnosi ova zakonska rehabilitacija. To su krivična dela koja su i danas u našoj državi kažnjiva i koja danas predstavljaju krivična dela. Verujem da je protiv mnogih od tih ljudi proces možda bio montiran, ali isto tako verujem, da se 1946. godine, verovatno neko i bavio privrednom sabotažom, da je neko namerno uništavao useve, i industrijske mašine, preprodavao poljoprivredne proizvode. Vreme posle rata je vreme u kom su mnogi verovatno videli priliku da profitiraju na tome što se u zemlji u to vreme dešavalo. Zbog toga smo predložili da sve ono što je bilo krivično delo tog tipa, ne ide kroz zakonsku rehabilitaciju, nego kroz sudsku. Zbog toga me čudi obrazloženje Vlade, koja u obrazloženju kaže da je mišljenja da treba omogućiti rehabilitaciju i ovih lica. Ne smatram da njima, niti sam predložila da se njima uskrati pravo na rehabilitaciju. Hajde da to bude sudska rehabilitacija, da onaj ko smatra da je proces protiv njega ili nekog njegovog pretka bio montiran, neka to dokaže, a ne da mi odjednom uzimamo da su svi ti ljudi nevini osuđeni, jer sigurno je bilo onih koji su se zaista bavili tim krivičnim delima. U svakoj državi, u sadašnjem vremenu, bi za ta krivična dela bili osuđeni. Opet kažem, ne sprečava to njihovu rehabilitaciju, samo ih obavezuje na sudsku rehabilitaciju. Hvala.
Reč ima gospodin Meho Omerović.
Mislim da su koleginica Jerkov i kolega Radovanović potupno u pravu. Zašto? Zato što mi ovde, u stvari, oni svojim predlogom a ja ih podržavam, ni na koji način ne osporavamo pravo i mogućnost određenim licima da podnesu zahtev za rehabilitaciju u postupku, kako je to predviđeno u nekim daljim članovima ovog predloga zakona. Ali, zakonskom rehabilitacijom, da budemo otvoreni, nekom vrstom "leks specijalisa", da ih automatski oslobađamo, amnestiramo od toga za šta su osuđeni, a to su krivična dela po zakonu o suzbijanju nedopuštene trgovine, nedopuštene špekulacije i privredne sabotaže i krivično delo suzbijanja nedopuštene trgovine i nedopuštene špekulacije i privredne sabotaže. Daću vam samo jedan primer. Imali ste vlasnika fabrike u Beogradu, koja je proizvodila municija i oružje u periodu od 1941. do 1945. godine. Složićete se sa mnom da nisu proizvodili za partizane, niti za neke za koje vi smatrate da su bili antifašistički pokret. Proizvodili su oružje i municiju direktno za Nemce, za okupacione snage Vermaksa, na čelu sa njihovim komandantom i vođom Firerom. Dakle, ti meci, ta municija je služila da se ubijaju desetine hiljada Srba širom Srbije i građana Republike Srbije. Oni su ubijeni tim oružjem. Posle rata, na osnovu ovoga zakona, tom čoveku je suđeno i on nije osuđen za ratni zločin, ne potpada pod one odredbe na početku predloga ovoga zakona, da nema pravo na rehabilitaciju, jer nije proglašen ratnim zločincem, on je samo osuđen zato što je sarađivao i proizvodio nešto za pripadnike Trećeg rajha. Dakle, ovde se ne radi o pekaru niti o nekom obućaru koji je u Beogradu ili u Srbiji za vreme okupacije proizvodio nešto, pa su to koristili Nemci. Ovde se radi o npr. vlasniku fabrike koja je proizvodila, ponavljam još jedanput, municiju i oružje i kao takav je osuđen za to krivično delo, a sada ovim predlogom zakona predlagač ga želi automatski rehabilitovati, dati mu zakonsku rehabilitaciju. Mislim da je to nepošteno i nepravedno prema onim ljudima koji su stradali, ne samo od te iste municije, nego i prema onima koji su ni krivi ni dužni izgubili život u ovim ili onim oružanim formacijama. Hajde da budemo iskreni i pošteni. Ako vodimo računa o običnom građaninu Srbije u tom periodu, o tom srpskom seljaku koji je uvek i najviše, nažalost, stradao, ajmo onda biti pošteni pa zaštiti i njega koji je u desetine hiljada slučajeva bio u nekim formacijama koje jesu bile i saradničke i blizu okupatorima, ali su izgubili život možda čak i bez oružja u rukama. To ću ponoviti. Pričao sam i u načelnoj raspravi sa ovoga istoga mesta. Bilo je stotine slučajeva, hiljade slučajeva da uđe u selo jedna vojska, neću uopšte imenovati koja je, pokupi čoveka, mobiliše ga, ne zaduži ni oružje, i jadnik posle dva dana u nekoj zasedi možda izgubi život. Posle rata se on proglašava za neprijatelja države. Pošto je on imao malo imovine, niko ne vodi računa o tome da li će njegovi potomci vratiti možda ta dva hektara zemlje u Šumadiji ili u Pomoravlju itd, a ovde ulazimo u presedan da trgovci, krupni kapitalisti tog perioda, ljudi koji su imali fabrike, koji su direktno sarađivali sa okupatorom, špekulanti i svi oni koji su se na nesreći srpskog naroda u tom periodu Drugog svetskog rata u Beogradu i u Srbiji ovajdili ili oparili sada imaju mogućnost da budu rehabilitovani da bi neko povratio njihovu imovinu. Gle čuda, još i njihovi potomci zbog duševne boli da dobiju neke parice. Malo im je i ovo što se radi, nego još traže i sredstva. Mislim da ovo nije pošteno i uopšte je nepravedno prema žrtvama upravo tih istih ljudi koji su proizvodili oružje i municiju za Nemce.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospođa Malović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, zahvaljujem se svima onima koji su podnosili amandmane i koji učestvuju u ovoj današnjoj diskusiji, jer mislim da će ona doprineti da ovaj zakon bude što kvalitetniji i što bolji. Za razliku od zakona o kojima je raspravljao ovaj uvaženi dom, a koje je pripremilo Ministarstvo pravde, ovaj zakon je nešto drugačiji u odnosu na te zakone, s obzirom na to da prethodne zakone koje smo ovde branili mogli smo kruto da branimo svoj stav, jer u velikoj meri odredbe tih zakona izradilo je Ministarstvo pravde ili radna grupa koju je sačinilo Ministarstvo pravde. Potpuno otvoreno ću reći da ovaj zakon predstavlja minimum kompromisa između veoma često različitih stavova partija koje čine ovu vladu. Sa mnogim ovde amandmanima rekla bih i da se slažem lično i da smatram da su prihvatljivi, ali u ovom momentu to neću učiniti, s obzirom na to da je potrebno da se izvrše dodatne konsultacije i ukoliko bude prostora svakako ćemo se založiti da u danu za glasanje određeni amandmani, koji su po našem mišljenju prihvatljivi, budu prihvaćeni i da ostale koalicione partnere ubedimo u to. Što se tiče ovog člana i amandmana vezano za član 5. rekla bih da, iako je reč o zakonskoj rehabilitaciji, ne znači da dolazi do rehabilitacije automatski, i to se vidi iz člana 14. u kome su regulisana pravila postupka, gde se u stavu 1. kaže – o zahtevu za rehabilitaciju lica iz člana 5. ovog zakona sud odlučuje, jer na stranačkom postupku, po pravilima vanparničnog postupka, uz obavezno prethodno pribavljanje mišljenja nadležnog višeg javnog tužioca. Znači, ukoliko viši javni tužilac da mišljenje da nije moguće da se ostvari zakonska rehabilitacija, prelazi se u onaj postupak tzv. sudske rehabilitacije i raspravlja se prema pravilima koje ovaj zakon predviđa, a kada je reč o sudskoj rehabilitaciji. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Meho Omerović je 28. novembra 2011. godine pisanim putem obavestio da povlači amandman na član 5. stav 2. tačka 5) Predloga zakona, koji je podneo 7. novembra 2011. godine. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Reč ima gospodin Omerović.
Napravio sam neku vrstu testa za predstavnike Vlade i predlagače ovog zakona. Podneo sam 14 plus dva, 16 amandmana i pretpostavljao sam da će sledećom logikom, upravo iz obrazloženja, koje je dala uvažena ministarka, zbog koalicionog kapaciteta, koji nam je takav kakav jeste, u vladajućoj koaliciji, svi moji amandmani biti odbijeni. Jedan amandman sam namerno napisao na član 5. stav 2. tačka 5), amandman koji nema blage veze sa životom, jer je to amandman koji se odnosi na zakon iz 1946. godine. Gle čuda, Vlada mi je prihvatila taj amandman, zato sam ga i povukao.
Hvala lepo, sad su nam mnoge stvari jasnije. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Malović, ako je SRS imala neke dileme, posle ovog vašeg javljanja apsolutno više nemamo dileme. Zakon je stvar koaliconog dogovora, ali ste takođe dali jasna doznanja da niste sigurni da ćete imati većinu u danu za glasanje. S obzirom da su ovde podneti amandmani i od Lige socijaldemokrata i od SDP, način na koji su obrazlagali amandmane gospođica Jerkov i gospodin Meho Omerović, Bogami, kako se Nada ustrčala danas ovde, nismo sigurno da ćete imati većinu. Apsolutno se ne bih iznenadio da je ovde pisalo – na predlog Saveza vojvođanskih Mađara Vlada Republike Srbije predlaže Narodnoj skupštini zakon o rehabilitaciji. Tada bi sve bilo jasno, mada je i ovako jasno. Pre tri godine sam govorio o ovome o čemu mi danas raspravljamo… (Predsedavajući: Gospodine Preliću, amandman gospodina Martinovića glasi da se st. 4. i 5. u članu 5. briše. Molim vas, o amandmanu.) Ovo je uvod, gospodine Novakoviću. Znate, pre tri godine sam govorio o ovome o čemu mi danas raspravljamo, konkretno o predlogu Aleksandra Martinovića da se u članu 5. stavovi 4. i 5. brišu. Ako ne prihvatite ovaj amandman, to znači da se nastavlja rasparčavanje Srbije. Ubeđen sam da ćete, kao što ste rekli, čekati dan za glasanje, da ćete razmisliti o tome da prihvatite ovaj amandman. Ako ne prihvatite ovaj amandman, nastavlja se dalje rasparčavanje Srbije. Vojvodina će biti Republika. To je u stvari cilj ovog zakona o rehabilitaciji. Sada ću vam objasniti i zašto. Gospodin Martinović je predložio da se brišu članovi 4. i 5, odnosno stavovi. U zakonu doslovce stoji ovako, zbog građana Srbije: "po sili zakona rehabilituju se i lica koja su po principu kolektivne odgovornosti proglašena za ratne zločince, odnosno učesnike u ratnim zločinima, koja nisu izgubila jugoslovensko državljanstvo i nisu izvršila ili učestvovala u izvršenju ratnih zločina. Po sili zakona rehabilituju se i lica kojima je Ukazom Predsedništva Prezidijuma Narodne skupštine FNRJ ukinuto državljanstvo i konfiskovana celokupna imovina". Vidite, gospođo Malović, zbog toga sam ja pre tri godine dobio opomenu. Zato što sam bio u Nemačkoj, kod tzv. folksdojčera, kod podunavskih Nemaca koji su živeli u Bačkoj, Sremu, srpskoj Slavoniji, srpskoj Baranji. Oni masovno dolaze u poslednje četiri godine u Srbiju, konkretno u Vojvodinu. Zar da rehabilitujete folksdojčere, pripadnike SS divizije "Princ Eugen"?90% ljudi koji su živeli u vojvodini su bili u nacističkoj jedinici "Princ Eugen". Svedok sam toga, gospođo Malović. Tada, kada sam bio u Nemačkoj sa podunavskim švabama, ministar unutrašnjih poslova Bavarske je rekao doslovce – da je sve dogovoreno sa potpredsednikom Vlade Božidarom Đelićem za povraćaj imovine iz Zakona o rehabilitaciji. Pre jedno dve nedelje su podunavski Nemci bili u Vojvodini i jedan od njihovih predstavnika je rekao da se nada da poslednji put dolazi kao gost u Vojvodinu. Da sledeći put kada bude došao, da će doći u svoju domovinu. Pa, Šta to znači, gospođo Malović? Gospođica Jerkov je izašla (a, tu je), hteo sam da joj kažem da je iznenađena da podnese isti amandman kao i ova tzv. SNS. Ne morate gospođo Jerkov da budete uopšte iznenađeni, nikakve razlike između njih i Borisa Tadića nema. Čak se vojvoda od kazana trudi maksimalno da vašim evropskim prijateljima pokaže i dokaže da će on brže rasparčati Srbiju od Borisa Tadića. Tako da nemojte uopšte da budete iznenađeni. Samo, videćemo gospođice Jerkov kako ćete glasati u danu za glasanje kada je Zakon o rehabilitaciji u pitanju. Gospođo Malović, iskreno se nadam da nećete dozvoliti da Vojvodina dobije prerogative državnosti, mada ih već ima u velikoj meri i da ćete prihvatiti ovaj amandman gospodina Martinovića. Ako ne budete prihvatili amandman,bićete direktno odgovorni za ono što će se desiti u Vojvodini. Posle ovoga što vam se dešava na KiM, sledeći korak je Vojvodina. Da li ima nešto našta nećete da pristanete kada su ucene u pitanju? Jasno je da je mađarski, čini mi se ministar inostranih poslova, rekao da, ako se ne usvoji Zakon o rehabilitaciji, neće podržati Srbiju 9. decembra na putu da dobije eventualni status kandidata i početak datuma pregovora. Pokažite jednom da želite dobro Srbiji i da mislite o građanima Srbije. Dok raspravljamo danas o ovome što je jako bitno, pogotovo kada je u pitanju ovaj amandman, naši ljudi na KiM su u životnoj opasnosti. Koliko mislite o građanima Srbije, pogotovo o našoj južnoj pokrajini i o Srbima u južnoj pokrajini, dovoljno govori da Odbor za KiM ne može da se održi. Dobili smo informaciju da su predstavnici Vlade upravo došli i nadamo se da će doći pred Narodnu skupštinu i deklaracija o KiM i da će biti zakazana hitna sednica. Još jednom vas molim, gospođo Malović, da se ne bi desilo sa Vojvodinom ovo što se desilo na KiM, da prihvatite ovaj amandman. Pogledajte današnju štampu i šta je rekao Dragan Veselinov, da se čudi Vladi Vojvodine zašto ne raspiše referendum da postane republika. Znači, korak po korak se ide ka istom cilju, a to je beogradski pašaluk i pakt koji ste vi 2000. godine potpisali sa đavolom i EU. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik gospođica Jerkov.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Mislim da bi bilo zgodno da se narodni poslanici koji obrazlažu amandmane upute u to šta je sadržina amandmana koje obrazlažu. Osim toga što se uopšte stav 4. člana 5. ne odnosi na folksdojčere, jer su oni izgubili državljanstvo, a ovde se eksplicitno kaže da se odnose na lica koja nisu izgubila jugoslovensko državljanstvo. Gospodin Martinović je na moje veliko čuđenje predloži da se briše i stav 5. koji govori o rehabilitaciji porodice Karađorđević. Nekoliko govornika iz SRS je govorilo o četničkom pokretu, o Draži Mihajloviću, o kralju, o Karađorđevićima. Sad jegospodin Martinović predložio da se briše stav kojim se direktno rehabilituje porodica Karađorđević, jer su upravo lica na koja se odnosi Ukaz Predsedništva o kome se govori u stavu 5. To je isključivo porodica Karađorđević i niko više. Zbog toga mislim da pre nego što dovodite u pitanje tuđe ideološko opredeljenje malo preispitate i svoja. Hvala.
Reč ima gospodin Prelić. Na repliku nemate pravo, imate vreme od poslaničke grupe. Ako želite reč, izvolite.
Više je nego jasno, gospođice Jerkov, da ovim zakonom žele da se rehabilituju i hortijevci i folksdojčeri. Nemojte da zamajavate javnost, jer vam neće poći za rukom. Ideološka opredeljenja su apsolutno jasna. Ja i SRS se nikada nećemo odreći ideje velike Srbije, a ne znam kako ćete vi, ako budete uspeli, obzirom šta sve pripremate Vojvodini, pre svega da se dogovorite sa SVM, jer ste vi već Srem obećali Hrvatima. Zato neka svako vodi računa i o svojoj ideologiji i o svom ponašanju, ali budite sigurni da vam srpski radikali neće dozvoliti dalje rasparčavanje Srbije.
Na član 7. amandmana je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima dr Jorgovana Tabaković.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Malo ću, da zagrejem ovu raspravu simpatično i argumentovano, kako je to uradila gospođica Jerkov, morati da kažem mom kolegi Omeroviću da nije baš lepo uspeo da proveri Vladu u podnošenju amandmana koji je za njega kao nemoguć. Taj stav 5. kaže da se za krivično delo iz stava 2. Zakona o zabrani izazivanja nacionalne, rasne i verske mržnje i razdora, ako je učinjeno radnjom pisanja. Mislite zato što je to 1945. i 1946. godina da su jedino pisani dokumenti oni koji govore o govoru mržnje. Šta ako imamo tonski zapis? To je delo učinjeno govorom, to nije transkriptovano, zapisano, to nije hartija. Znači, ovo nije suština. Mislim da ovo nije zakon na kojem treba da pravimo ovakve, reći ću šale i provere. Zato sam maločas rekla da nije korektno da kažete da je vaš amandman precizniji. On je bio ispravljanje greške, ali poštujem, gospođo Malović, vašu nuždu da kao pravnik morate da budete sa strane i da malo pritvorite oči kad su pravne začkoljice u pitanju zato što je ovaj zakon rezultat kompromisa. Uverena sam da se gospodin Varga ne bi ljutio, jer je pravnik, da ste usvojili amandman na član 7. stav 1. a koji govori o podnošenju zahteva za rehabilitaciju. Vi ste ovim članom omogućili da se podnese zahtev i od strane pravnih lica čiji je cilj zaštita sloboda i prava čoveka, građanina, uz pristanak oštećenog lica. Recite mi, molim vas, kao pravnik, na koji način bi to ugrozilo pravo na rehabilitaciju bilo kog čoveka, ako bi vi, u skladu sa postojećim pravnim sistemom, pravom da svakog građanina zastupa samo advokat, onemogućili da to čine nevladine organizacije i razna udruženja čiji je status u ovom slučaju sporan – da li su zastupnici, stranka, imaju ovlašćenje za zastupanje, saglasnost, kako se reguliše pravo na naknadu štete ako ne zastupaju adekvatno stranku, kako im se određuje nagrada, itd? To nije problem kompromisa. To nije zahtev onih na koje se uvek pozivate i branite, ponekad i nepravedno, i mislim da je ova vaša odbrana za odbijanje ovog amandmana, da ste prosto dali svima pravo da podnesu zahtev, jer tako se proširuje krug onih koji mogu da ostvare pravo na rehabilitaciju, prosto pravo na nešto, na slobodu koju je nemoguće realizovati zato što ona nailazi na praktične probleme u realizaciji, upravo po pravilima koje ste vi kao predlagač ovde u Skupštini podneli i većina usvojila. Mislim da je ovaj amandman trebalo usvojiti u svakom slučaju, jer vi dozvoljavate nevladinim organizacijama da se mešaju u sudske postupke, a licima kojima je potrebna pravna pomoć, oni je mogu dobiti postojećim institutima ove države. U njihovo ime može čak i javni tužilac da pokrene postupak i ta lica ne bi ostala nezaštićena. Ali, ovim smo stvorili možda nekome posao. Možda će se neko pojaviti kao preduzimač u ostvarivanju prava na rehabilitaciju? A da nije možda nekome baš najvažniji ovaj član, a sve vreme upire prstom na gospodina Vargu ili zaštitnike onih koji žele da se u stvari rehabilituju oni koji su prisilno mobilisani i oni koji nisu činili zločin prema svojim komšijama? Ovo je opasan član i nedopustivo je da ostane u zakonu. Jer, on otvara put da svi oni koji znaju da se danas u Srbiji pravo ne dobija zato što imate zakonsko pravo, nego zato što poznajete čoveka koji odlučuje o vašem pravu, pa kažu – bolje vam je poznavati sudiju nego imati kilometre prava iza sebe i uz sebe, a ovaj član zakona upravo to ozakonjuje. Jer, znate, idete u advokatsku kancelariju koja će lakše i brže da završi posao jer ima veze i vezice, čiji su advokati u prvim redovima, čije se sudske presude ne dovode u pitanje, čiji se stavovi ne preispituju. Mislim da, dok god postoji vreme da povučete stav o odbijanju ovog amandmana, radi vas i radi vaše časti to treba da uradite, a molim i one koji su zalegli svojim autoritetom da ovde ostvare pravo na rehabilitaciju lica koja to zaslužuju, da ne dozvole da budu zloupotrebljeni kroz ovaj institut. Hvala.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Za reč se ne javlja niko. Na naslov iznad člana 9. i član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Reč ima gospođa Đerić.
Podneli smo amandman na naslov iznad člana 9. kojim smo tražili da se naslov menja i da glasi: "Nezastarevanje prava na podnošenje zahteva", a onda smo tražili samim tim da se taj član 9. menja i da glasi: "Pravo na podnošenje zahteva za rehabilitaciju zbog povrede prava iz člana 1. stav 1. ovog zakona ne zastareva". Uprkos tome što ste u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana rekli da je zakonom predviđen rok od pet godina, da je želja i intencija u stvari zakonodavca da se zakon što pre sprovede. Obzirom na istorijsku osetljivost ovog zakona, obzirom da oni koji su stvarne žrtve jednog istorijskog vremena i jedne istorijske nepravde na koje treba da se primeni rehabilitacija, ali oni često nisu među živima i to treba da učini neko od njihovih potomaka, smatrali smo da je taj rok neprimeren. Pročitaću naše obrazloženje. Dakle, lako je zamisliti more pojedinačnih životnih situacija i razloga zbog kojih se licu koje za to ima aktivnu legitimaciju može desiti da propusti rok od pet godina za podnošenje zahteva za rehabilitaciju. Smatramo da se propisivanjem prekluzivnog roka, ma koliko dugačak on bio, urušava osnovni koncept kojim se rukovodio predlagač zakona, a to je ispravljanje istorijske nepravde i oživljavanje osećaja univerzalne pravičnosti u našem teškom vremenom i istorijom opterećenom društvu. Zato ovim amandmanom predlažemo da se u tekst zakona uvede institut nezastarevanja, kada je rok za podnošenje zahteva za rehabilitaciju u pitanju. Zaista, postoje u pravu predviđene situacije kada su neki rokovi takvi da ne zastarevaju i smatramo da je upravo rehabilitacija odnosno podnošenje zahteva za rehabilitaciju jedan od takvih instituta gde treba da ostane trajna mogućnost zahteva da neko bude rehabilitovan. Svakako će to učiniti neko kome je do rehabilitacije nekoga ko više nije među živima, a posebno mislim na te ljude, stalo. Dakle, smatramo da je ovaj amandman veoma kvalitetan, smatramo da bi poboljšao o učinio više pravde onima prema kojima želimo da ispravimo jednu istorijsku nepravdu.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Izvolite, gospodine Omeroviću.
Ovaj amandman se odnosi na član koji govori o rokovima za podnošenje zahteva i predlagač je rekao i predložio da pravo na podnošenje zahteva za rehabilitaciju ovog zakona prestaje protekom pet godina od dana stupanja na snagu ovog zakona. Ja smatram da je pet godina dug period i predložio sam da se pet godina zameni sa tri godine, jer je rok od tri godine, po meni, sasvim dovoljan za prikupljanje dokaza. Osim toga, u te tri godine se omogućava da pravilno se sagleda i rashodno odnosno finansijsko planiranje budžetskih sredstava građana Republike Srbije kroz budžet, kada se bude utvrđivala, na primer, višegodišnja projekcija, finansijska, i kada se bude donosio budžet u nekim narednim godinama. Da sam u pravu, čak u obrazloženju zašto to odbijaju, predlagači faktički citiraju ono što sam ja dao u obrazloženju svog amandmana. Naime, kažu: "Imajući u vidu da je pitanje rehabilitacije neophodno rešiti u što kraćem roku, predviđeni rok, veoma široki krug lica koja mogu podneti zahtev, sudska odluka je uslov za ostvarivanje prava na rehabilitaciono obeštećenje kao i do sada donet veliki broj odluka. Predlogom zakona predviđa se primeren rok do koga se zahtev može podneti", a u obrazloženju govore o što kraćem roku. Pošto je što kraći rok, i po njima i po meni, tri je manje od pet i ja mislim da ovo možete da prihvatite i da prođete kao Vlada koja je prihvatila jedan amandman nekoga iz vladajuće koalicije.
Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Tabaković.
Mi smo našim amandmanom poštovali rok koji je predlagač imao za pravo na podnošenje zahteva za rehabilitaciju zbog povrede iz člana 1. stav 1. i da on prestaje protekom pet godina od dana stupanja na snagu ovog zakona. To ne znači da mnoge stvari mogu da se reše i pre ovog roka. Znači, onaj ko prikupi dokumentaciju on možda rešio u prva tri meseca ali je krajnji rok pet godina i mi na to nemamo nikakvu primedbu, jer će neki ljudi imati problema u prikupljanju dokumentacije. Znači da se složimo, da kad nešto glasi do pet godina da je to samo krajnji rok koji u opšte ne mora, niko ne mora da čeka četiri godine pa da u petoj podnosi ili kompletira zahtev. Ali smo mi tražili da se usklade rokovi za restituciju, odnosno vraćanje imovine, a oni su tamo određeni na dve godine i da budu u skladu sa ovim rokom do pet godina kao poseban rok koji se daje licima koja imaju pravo na rehabilitaciju. Umesto da se takav amandman prihvati makar u ovom trenutku, ako nije prihvaćen kad smo taj rok predlagali u Zakonu o vraćanju oduzete imovine, amandman se odbija a Vlada, zamislite ovako kaže – odbijamo vaš predlog zato što, moguće je da podnesete zahtev za vraćanje oduzete imovine i pre nego što je podneto rešenje o rehabilitaciji, a na osnovu podnetog zahteva za rehabilitaciju. Pa deca bi rekla, zašto jednostavno kad može komplikovano. Znači, podnosite svojevrstan uslovni zahtev za vraćanje oduzete imovine, a ovamo podnosite zahtev za rehabilitaciju, pa ako vam se ostvari pravo na rehabilitaciju vi ćete u već isteklom roku vašeg uslovnog zahteva da ostvarujete to pravo. Zaista ne vidim razlog da na ovakav način ministarstvo koje je u okviru svojih nadležnosti, bez obzira što je to plod kompromisa, treba da rešava ove dve stvariu okviru ljudi koji propisuju rokove, rade te poslove, organizovaće ih, daju ovakve ne usklađene rokove koji u stvari samo stvaraju negde neku hrpu predmeta koji su u toku i čekaju dopunu. Kao što se ne obaveštava neko ko dođe na šalter u prvom trenutku o svim potrebnim elementima, dokumentaciji, podacima koje treba da dostavi i preda da bi ostvario neko pravo, na isti način vi u ovom zakonu ljudima navodno omogućavate da što pre i lakše, brže i ostvare pravo na rehabilitaciju, pa i vraćanje oduzete imovine. Prosto se osećamo malo, kako da vam kažem, ne ono je Mehino simpatično bilo što je hteo da vas proba da li čitate njegov amandman i da li je moguć, ali ovo je malo uvredljivo za sve nas. Znači, zašto niste samo taj rok za ljude u rehabilitaciji uskladili i produžili na pet godina, a ne da u nekim ormanima stoje hrpe papira? Kada vam budemo zatražili evidenciju u nekom poslaničkom pitanju, a koliko ste zahteva rešili, vi će te nam u poznatom maniru reći – znate, ne možemo da odvojim uslovne zahteve koji čekaju rešenje rehabilitacije, nego imamo sve to na jednom mestu zato što nam treba nova agencija, nov prostor, nova sekretarica, novi automobil, nova taksa za rešavanje ovih pitanja, itd, i tako u nedogled dok i ovaj zakon, kao jedan od mnogih, ne postane dobra namerakoja u praktičnoj primeni jeste ostao neizlizan termin, mrtvo slovo na papiru. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Omeroviću.
Član 10. govori o nadležnosti i sastavu suda. U Predlogu zakona predlagač kaže da o zahtevu za rehabilitaciju odlučuje sudija pojedinac. Predložio sam svojim amandmanom da se ovaj 3. stav briše, što će reći da je pravednije da sud donosi odluke u veću jer se tako obezbeđuje i veća objektivnost, odnosno manja je mogućnost uticaja na sudiju pojedinca, jer sudija pojedinac, to kolege iz Ministarstva pravde daleko bolje znaju od mene, prema Zakonu o parničnom postupku, može suditi u slučajevima koji su predviđeni i tim zakonom.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Đerić ima reč.
Podneli smo amandman na član 11. stav 1. gde smo tražili da se posle reči: "viši sud" reč: "odmah" menja rečima: "u roku od dva radna dana". Čime smo se u tome rukovodili? Pre svega, smatramo da je odrednica dva radna dana, odnosno u roku od dva radna dana daleko preciznija i više obavezujuća nego odrednica "odmah", mada prilog "odmah" sugeriše na to da će nešto biti izvršeno odmah, istog trenutka ili sad. To bi moglo da stoji u tekstu zakona, ali to ne znači da će to biti izvršeno. Mislim da je reč "odmah" ovako upotrebljena, dopustićete mi slobodu, sugerisala me na to da je ovaj član i ovaj rok malo neozbiljan. Ako stavite odrednicu od dva radna dana, onda ste zaista upregli administraciju da taj svoj posao izvrši. Šta ako neko ne posluša i ne uradi odmah, ili nije u mogućnosti da to uradi odmah? Šta znači odmah? To znači istog trenutka. Tvrdim vam da administracija to neće moći da sprovede baš tako i da je upravo umesno da prihvatite ovaj amandman i da odvojite dva radna dana, koliko je potrebno da neko zaista pokaže i nameru i zaista sprovede ono što mu je ovim zakonom naloženo. Tada ćemo videti da je ovaj zakon ozbiljno promišljen, da se zaista na njegovo izvršenje mislilo i zaista će se onim organima koji treba da ga sprovedu dati mogućnost da to sprovedu ozbiljno. Dva radna dana je nešto što pokazuje ozbiljnost i daje mogućnost da se ovakav predlog, odnosno da se ovakva informacija pronese administrativno kako je predlagač zakona predstavio.
Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Član 11. bavi se obaveštenjem o podnetom zahtevu. Mi smo saglasni sa predloženim stavovima 1. i 2. Predloga zakona na osnovu člana 11. o tome da o svakom podnetom zahtevu za rehabilitaciju svaki sud, odnosno viši sud mora istovremeno obavestiti i ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa ili ako se u nekom slučaju vode dva ili više postupka onda je ministarstvo u obavezi da obavesti sud pred kojim je prvi put pokrenut postupak, a ima i više podnetih predmeta za isto lice. Da zaista ne vodite računa o državnim interesima reč je o sledećem i u situaciji kada nikakvog razloga nemate a da ne prihvatite novi stav 3. pomenutog člana 11. gde SNS predlaže da sud mora da obavesti nadležnog javnog tužioca za ratne zločine u slučajevima kada je podnet zahtev, a kada je evidentno i iz njega vidljivo da je učinjen ratni zločin. Morate se složiti da je velik broj takvih primera i da će u praksi koja sledi u narednom petogodišnjem periodu biti veliki broj takvih primera. Ako treba da prihvatimo zahtev za rehabilitaciju a u istom trenutku da ne utvrdimo mere, činjenice, okolnosti i odgovornosti onih koji su počinili ratne zločine, u ovom slučaju kakve smo naveli lišavanje života bez sudske ili administrativne odluke ili prisilne mobilizacije u okupacione oružane snage ili kvinsliške formacije, a one su i prema tadašnjem i prema sadašnjem krivičnom zakonu krivična dela. Zaista se radi o jednoj nebrizi, o nepostojanju iole volje da se zaštite interesi države Republike Srbije, pa čak i ako je odgovornost, u ovim slučajevima radi se i protiv nekih konkretnih država, a ne samo lica za ovakva dela. Nemoguće je utvrditi zahtev i doneti zahtev za rehabilitaciju, a u ovim slučajevima ne voditi računa o tome da su učinjeni ratni zločini, teška krivična dela. Zahvaljujem.
Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Nećemo obrazlagati zato što je obrazloženje istovetno kao za član 7, ali samo da kažem zašto. Hvala.
Hvala vama. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Podneli smo amandman na član 12. stav 1. gde tražimo da posle reči: "nije ostvarivanje dobiti u postupku rehabilitacije" reči: "može se odobriti" menjaju se rečima: "odobriće se". To se odnosi na odobravanje besplatne pravne pomoći za koju se navodi da će biti u skladu sa zakonom. Vlada nam je u razlozima za odbijanje našeg amandmana rekla jednom rečenicom – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je rešenje iz Predloga zakona celishodnije. Celishodnost je ovde jedna univerzalna reč koja se koristi za sve ono što predlagač zakona smatra da mu daje pravo da nešto odbije, međutim zaista vas molim da obratite pažnju na tu terminološku preciznost kod svakog člana zakona. Nešto što se može odobriti i ne mora biti odobreno, ali ako kažete odobriće se nešto u skladu sa zakonom, to obavezuje onoga ko zakon sprovodi da zaista ima dobru nameru da ga sprovede pravedno, da zaista pomogne onome ko želi da koristi zakon da bi ostvario rehabilitaciju za nekog svog ili za svoju porodicu ili sebi nekog bliskog. Dakle, to je ono što smo smatrali da je veoma važno u ovom članu. To je terminološki problem koji može posle da bude izigran, da kažem najblaže, ili da ne bude primenjen na način na koji zakon treba da bude primenjen. Ono što se od ovog zakona očekuje svakako jeste, već smo o tome danas dosta govorili, ispravljanje nekih nepravdi. Zaklinjemo se u to da ćemo pokušati da jedno tamno, crno vreme, jedno vreme o kom sada svi mnogo pričamo, učinimo delimično pravednijim iz vizure današnjeg vremena. Upravo ovo, može se odobriti, ne mora se odobriti, mi smatramo da je zaista ispravno da se kaže – odobriće se. Onaj ko se obrati da koristi to svoje pravo može da kaže – meni to nije potrebno, ali je zakonodavac obavezan da predvidi da mu se to odobri.
Hvala. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 12. na najbolji način oslikava odnos Vlade prema ovom zakonu. Član 12. slika u ovoj sali takođe pokazuje kakav odnose je, ja bih rekao, ove trule i trusne vlade, baš kao što su putevi u okolini Krupnja gde ova vlada ne želi da interveniše, a mogući su kasnije i ljudski životi biti ugroženi. Još jedna stvar, naknadno sam uvideo ovo o čemu je govorio kolega Meho Omerović, što takođe pokazuje kako Vlada Republike Srbije, odnosno kakav odnos Vlada Republike Srbije ima prema ovom Zakonu o rehabilitaciji. Neki su ovde govorili da ovaj zakon iz 2006. godine nije bio dobar, a te 2006. godine takođe bili u vladi i mogli su, valjda i trebali, i bili u obavezi da donesu, odnosno da predlože mnogo bolji zakon nego što je ovaj bio. Taj zakon iz 2006. godinu dana ili negde blizu godinu dana nije uopšte imao svoju primenu dok jednostavno i sudska praksa nije se usaglasila malo oko nekih situacija, a onda je on našao svoju primenu. Odmah da kažemo da u tom periodu nije o tome odlučivao sudija pojedinac, nego u to vreme Okružni sud u veću sastavljenom od tri člana. Vidite kakav odnos je imala Vlada, odnosno i ovaj odnos prema reformisanom pravosuđu kakav je bio. Jedan sudija koji je možda u 50 slučajeva bio predsednik veća, koji je odlučivao o zahtevima o rehabilitaciji, kao koautor napisao jednu knjigu koja opisuje te slučajeve, knjiga se zove "Pod maljem ideologije", a on je sudija Okružnog suda I, gle čuda, nakon reforme pravosuđa, on nije reizabran. Moj je zaključak, stavlja mu se na teret, stavlja mu se na dušu što je dosta pozitivnih rešenja po zahtevima za rehabilitaciju doneo. Tako da i ovo sad što se govori o Zakonu o rehabilitaciji, verovatno će se potomci samo nekoliko dana radovati, smatraće da će od ovoga biti nešto, da će neka nepravda moći da se otkloni, a onda u praksi to neće uopšte biti tako. Zamolio bih sve kolege koji se zalažu za istorijsko otklanjanje nepravde, za sezanje u neka daleka vremena, da najpre razmislimo šta danas možemo da uradimo. Šta možemo konkretno u ovom trenutku da uradimo? I ceo dan, sednica Odbora za Kosovo i Metohiju je trebala da počne i da se održi u dva sata, pa u četiri sata, pa čini mi se, negde u 17:30, napokon, kvorum je obezbeđen i sednica je mogla da počne. Ali nije dovoljna sednica Odobra za KiM. Kada će se u Narodnoj skupštini raspravljati o situaciji na Kosovu i Metohiji? Hajdemo da ne bi neke generacije koje dolaze iza nas, čiji ćemo mi biti potomci, morali da otklanjaju takođe neke nepravde koje mi i danas, neki doduše i voljno, neki doduše potpuno svesno idu u to i donose takve situacije. Dalje, šta ovom zakonu ne valja? Naravno da mu ne valja ta vremenska zatvorenost, ograničenost, ogorčenost i rekli smo od početka Drugog svetskog rata, a zašto do stupanja na snagu ovog zakona? Ja verujem, slažem se sa jednim kolegom koji je rekao – novi stepen ljudskih prava ne dozvoljava mogućnost povrede kao što je to nekad bilo. Hajdemo uzeti uslovno da je to tako, ali povreda ljudskih prava i danas je moguća. Moje kolege su govorile pre svih i najviše je povređeno i ugroženo pravo predsednika Srpske radikalne stranke, prof. dr Vojislava Šešelja i biće neko u obavezi da to otkloni. Šta će se desiti sa ovim zakonom? Ovaj zakon je limitiran. Znači, kada stupi na snagu ovaj zakon, do tog momenta će moći da se otklone neke nepravde, a posle toga neće, ili se mora donositi drugi zakon. Umemo li mi da donesemozakon, odnosno vi da predložite i da donosite zakone koji će imati trajniju vrednost? Sada imamo jednu hiperinflaciju zakonskih propisa, a oni ljudi na koje se oni odnose, žale se da ih je puno, obećavate giljotinu propisa. Od toga se ništa ne dešava i o tome niko ne vodi računa. Verovatno to i nije krajnji cilj. Imamo još jednu situaciju i malo je to simptomatično, čim se situacija na KiM malo zaoštri i zategne, vi ubacite neki zakon koji po vašem mišljenju i proceni bi mogao biti interesantan i mogao da zabavlja građane Srbije. To nije u redu i ne smete tako da radite. Imali smo zakon koji da ste vi imali nameru i hteli da ga primenite, to ste mogli da uradite. Nema jedinstva, nema sloge u ovoj vladi. Danas samo prate, ali s pažnjom i u punom kapacitetu, kako vi iz DS, aako ima još neko, ima, kolega Milovanović, volite da kažete – u punom kapacitetu ovu rasprave prate samo poslanici SVM i poslanici SRS, u preostalom delu koji ne prate sednicu za KiM. Zar ovakav zakon u naslovu, u onome što vi želite da postignete s njim, zaslužuje jednu takvu neozbiljnost? Ovo jetehnička i mala stvar koja će ukazati na svu neozbiljnost Vlade Republike Srbije da se ovaj zakon primeni. Naslov glasi – besplatna pravna pomoć i troškovi postupka. Član 12. glasi - podnosiocu zahteva koji je fizičko lice ili pravno lice, čiji cilj nije ostvarenje dobiti u postupku rehabilitacije, može se odobriti besplatna pravna pomoć, u skladu sa zakonom. Ovde je nejasno šta se misli pod ostvarivanjem dobiti? Ako neko podnese imovinski zahtev, da li ste vi u Vladi mislili da je to pravo na ostvarivanje dobiti, ili je samo rehabilitacija neke druge vrste, možda u najužem njenom smislu, u moralnom smislu, nedobitna a sve ostalo je dobitno? Neće biti da je to tako. Kada vi kažete – može se odobriti besplatna pravna pomoć, ukazuje da vi nemate ozbiljnu nameru da pomognete. Možda to i nisu veliki troškovi. Ne znam, jer nisam proučavao taj deo, odnosno nisam proveravao, ali bi država trebala da bude jača i da se nađe u pomoći pojedincu, ma koliki oni da su. Ukoliko stranka koja podnosi zahtev za rehabilitaciju ili lično, jer po ovom zakonu iz 2006. godine, u ovoj knjizi "Pod maljem ideologije" se govori o nekih 15 slučajeva, gde su lično podnosili zahtev za rehabilitaciju ili možda njihovi naslednici, pa ukoliko oni budu zainteresovani da im se nadoknade ti troškovi, odnosno da im se pruži besplatna pravna pomoć, da oni za to ne budu uskraćeni. Vi kažete – može im se odobriti besplatna pravna pomoć. Ko će o tome odlučivati? Šta će biti kriterijum? Potpuno je nejasno da li je to sud, da li je to neki drugi državni organ koji će o tome odlučiti, da li stranka koja podnosi zahtev za rehabilitaciju, treba ujedno i da snosi te troškove? Ili će to možda biti postupajući sud, odnosno onaj sudija pojedinac iz Višeg suda koji će o tome odlučivati? Nejasno je i opet bespotrebno ostavljate mogućnost da on donese konkretnu odluku u slučaju da li će pravna pomoć biti pružena besplatno ili neće. Dajte jednom ujednačite neke kriterijume. U krajnjoj liniji, ovo dovodi do zaključka, da država, odnosno Vlada kao predlagač ovog zakona, nema nameru da sprovodi ovaj zakon i da joj to nije cilj. Želeo bih i da još jednom podsetim svog uvaženog kolegu Mehu Omerovića, na konkretan slučaj, gde je doduše, potpukovnik Veselin Misita po naredbi komandanta Draže Mihajlovića i vojnog ministra u kraljevoj vladi, poslao potpukovnika Misitu u Loznicu da podigne ustanak. Mnogi Lozničani koji se bave proučavanjem te istorijske problematike, neke učesnike nazivaju i ustanicima. Potpukovnik Misita, kasnije i posthumno je unapređen u čin pukovnika, inače je bio član kraljeve vojske i veliki broj učesnika se izjasnio kao pripadnici četničkog pokreta. Zato mi u SRS smatramo da bi taj datum morao malo više da se poštuje. Zbog toga što je Loznica veće mesto, a bila prvo oslobođeno mesto u okupiranoj Evropi. Oslobodili su je, između ostalog, i četnici u borbi protiv partizana. Mislim da je sada potpuno jasna situacija da se ovaj zakon neće primenjivati, a neke istorijske činjenice su takve. Još bi trebalo rehabilitovati i Georgija Bojića Džidžu koji je bio monah i starešina manastira u Tronoši, gde je potpukovnik Veselin Misita sa drugima boravio tu i dogovarao se i pravili su akcije i planove kako i na koji način da oslobode Loznicu, a zatim je to krenulo u jednoj većoj meri: Rudnik, Gornji Milanovac, Čačak, Kraljevo, Kruševac i druga mesta. Malo li su učinili ustanici Draže Mihailovića? Mislim da mi to danas moramo da poštujemo i cenimo, ma kojoj opciji ili orijentaciji ideološki pripadali. Nešto što je istorijska činjenica mora da se uvaži i poštuje. Hvala vam.
Trideset sekundi je ostalo na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Moraću brzo, gospođo Čomić, jer ostalo je samo 30 sekundi i ovih mojih dva minuta. Ovo je zaista skandalozno da Vlada nije prihvatila moj amandman, jer mi smo po osnovu zakona, za koji smatramo da je nakaradan i neprimenjiv, izneli niz zamerki. Sud mora da učestvuje u istraživanju činjenica kada stranka iznese dovoljno činjenica da se utvrdi neki konkretan slučaj i zaista je toliko bilo primera, gospođo Čomić, koje smo mi ovde u toku načelne rasprave i u pojedinostima izneli. Evo, ispred sebe imam samo jedan deo žrtava komunista u Kragujevcu i okolini, ali nema mogućnosti to da pročitam. Zamislite, ako zainteresovana stranka ne iznese neke činjenice do kojih su neki drugi ljudi došli, vi kažete, odbijajući moj amandman, da to sud neće da radi, nego da može. Pošto se desilo, a to ste čuli, da li je tako, da je ustaška hrvatska vlast uhapsila nekadašnjeg visokog funkcionera Josipa Boljkovca pod optužbom da je u Drugom svetskom ratu kao komunista, odnosno posle toga, počinio niz ratnih zločina. Ta tema je aktuelizovana u Srbiji preko noći. Onda smo mi mogli da čujemo i izjavu Tužilaštva za ratne zločine i Bruna Vekarića koji je pružio odličan primer u maniru – jeste, ali ne mora da bude i nas to ne zanima. On je zapravo izjavio i rekao: "Većina ilegalnih streljanja je bila posle rata, ali mi u nekim slučajevima pomažemo logistički. Svaki slučaj ratnog zločina za koji postoji dokaz biće procesuiran, ali važno je da se otkrije i valjana dokumentacija". Ilegalna organizacija može da strelja samo ilegalno. Da li je tako? Dok su ubistva većinom počinjena za vreme i u toku trajanja od 13. maja, odnosno pre 13. maja 1945. godine, dok je rat trajao. Ali, uopšte nema potrebe ulaziti u te detalje, jer mi danas imamo inkvizitorski sud ovog savremenog doba, Amerike i NATO pakta, koji već više od devet godina drži u kazamatu našeg predsednika i produžena mu je za još 30 dana nemogućnost da komunicira sa svojim pravnim savetnicima, da ima tzv. privilegovanu komunikaciju. Mi još o tome nikakav dokument nismo dobili, ali zato smo danas, jer se to danas popularno radi na tim društvenim mrežama, a nisu ovim zločinima mogli zbog tehnološkog razvoja danas i onog doba da se čuju ti zločini na drugi način, jer istorije su pisali Brozovi komunisti. Ali, evo, ovi zlikovci iz Haga su na Tviteru pustili informaciju – pa šta… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme je iskorišćeno koje vam je na raspolaganju.) Evo, završavam, gospođo Čomić, jednom rečenicom. Mi nemamo više vremena i ne možemo da se javljamo po amandmanima, pa da ne bude da smo nedorečeni. Zaista smo pred građanima Srbije, pred vama kao našim oponentima, pred predlagačem dokazali da ovaj zakon u pravnom, pa i u političkom smislu ne može da sproveden i ne može da ima svoju primenu, već ste iskoristili priliku da sa situacije, pre svega, stradanje naroda na KiM skrenete pažnju, a svi, to znate gospođo Čomić vrlo dobro, sva deca i partizana i četnika su se pomirila pre 20 godina u poslednjem otadžbinskom ratu.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Molim vas da poštujemo vreme koje nam je na raspolaganju. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Meho Omerović.
Podneo sam amandman na poslednji stav člana 17, koji govori o rešenju o rehabilitaciji, gde se kaže da rehabilitovano lice smatra se ne osuđivanim u delu u kojem je usvojen njegov zahtev za rehabilitaciju, a vreme trajanja izvršene kazne smatra se neopravdanim lišavanjem slobode. Predlažem da se briše ova odrednica – a vreme trajanja izvršene kazne smatra se neopravdanim lišenjem slobode, iz prostog razloga što ovim svojim amandmanom želim i imam za cilj da onemogućim retroaktivno podnošenje zahteva rehabilitovanog lica za naknadu materijalne i nematerijalne štete, zbog neopravdanog lišenja slobode. Srbija, ponavljam to ceo dan, i njeni građani nemaju ekonomski, niti finansijski potencija da isplaćuju takve naknade u budućim budžetima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U članu 17. Predloga zakona, koji govori o postupku za dobijanje rešenja o rehabilitaciji i koji ima pet stavova, mi smo predložili da se doda šesti stav koji bi obavezao sud da obavezno dostavi javnom tužiocu nadležnom za ratne zločine, koji je u obavezi da sprovede istragu radi utvrđivanja učinilaca, okolnosti i odgovornosti pojedinaca, odnosno države, da bi rešenje o rehabilitaciji u slučajevima lišavanja života bez sudske i administrativne odluke i prisilne mobilizacije u okupacione ili one saradničke i pomagačke snage, zaista moglo da bude pravno valjano i osnovano, da se po osnovu rešenja o rehabilitaciji potražuju i ostala prava. Zašto smo dodali taj stav šest? Postojanje javnog tužioca, čime se brani predlagač, kao automatski pokrenutog postupka po službenoj dužnosti, je bar dokazan institut nebrojano puta koji se ne primenjuje u interesu gonjenja po službenoj dužnosti. Znači, vi odbijate ovaj amandman i kažete – nema potrebe da se sud obaveže da dostavi javnom tužiocu zahtev da utvrdi okolnosti koje sam navela, zato što kad javni tužilac sazna na bilo koji način za krivično delo preuzima gonjenje po službenoj dužnosti. Zaista se ozbiljno odnosim i prema Domu i sa izuzetnim uvažavanjem prema svakom kolegi, vama koji tu sedite bez prava da nama odgovarate, ali morate da priznate da je ovo postalo poštapalica. Kriminalac je. Pa što vi niste podneli tužbu protiv njega? Što da ja podnesem tužbu, ovo je javna emisija ili replika, pa neka to učini javni tužilac, to mu je obaveza. Kažite koliko ste puta to čuli, a koliko se puta zaista desilo da po javnom saznanju tužilac pokrene gonjenje po službenoj dužnosti po bilo kom osnovu. Uglavnom, neću reći isključivo, ali uglavnom ako je tužilac dobio nalog od nekog ko je politički motivisan, ne da reši probleme neke koji se dešavaju sistematski, koruptivni, ugrožavanje žena, nasilje nad decom, bilo koje krivično delo, već, ne isključivo, ali uglavnom politički motivisana svest se probudi i tada je čulo sluha najjače otvoreno da postupi tužilac. Ovde ne smemo da ostavimo prostora da se tako nešto dešava. Mi moramo da obavežemo sud da obavesti tužioca zato što lišavanje života bez sudske ili administrativne odluke ili prisilna mobilizacija, o tome govorimo čitav dan, i u toku rata, prema tada a i sada važećem Krivičnom zakonu i međunarodnom pravu su ratni zločin, pa je zato sud u obavezi da obavesti tužioca o takvom saznanju, jer ako je takav zločin osnov za rehabilitaciju, onda mora da se povede krivični postupak za te zločine. Oni ne zastarevaju. I neprihvatljivo bi bilo da sud utvrdi da je zločin počinjen, da zbog toga rehabilituje žrtvu, da se pokrene postupak za naknadu štete, izvrše isplate i steknu prava na sve one naknade: dvostruki radni staž, naknada za materijalnu, nematerijalnu štetu, a da se istovremeno ne pokrene postupak za utvrđivanje učinilaca, okolnosti, odgovornosti i pojedinaca i država za te zločine. Nije reč o sitnici. Reč je o suštini. Postoji pravo, ali ako nekoga ne obavežete da postupi po pravu i obavezi koju ima, od toga nema ništa. Svi se zalažemo sve vreme da je budžet tanak, da nema para da se isplaćuje baš svakome naknada. Ako je neko zaista nepravedno pretrpeo štetu, njega treba rahabilitovati, omogućiti naknadu, ali i utvrditi čijom krivicom je taj čovek mobilisan prisilno i da onaj ko je to uradio pozitivnim domaćim i međunarodnim propisima za to i odgovara, a odgovaraće kada se u redovnom sudskom postupku to i utvrdi. Ovo nije smelo da bude predmet kompromisa, jer je ovo stvar pravde, a pravda ne sme da bude stvar kompromisa. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Meho Omerović.
Gospođo potpredsednice, dolazimo do člana 20. koji u svom naslovu kaže: prava rehabilitovanih lica. Sve ono o čemu sam govorio, dakle, šta je to što će građani Republike Srbije iz budžeta morati da odvajaju u narednim godinama ako ovaj zakon u ovakvom obliku prođe, citiraću: "rehabilitovano lice ima pravo na poseban penzijski staž, mesečnu novčanu naknadu po osnovu dodataka u visini od polovine prosečne plate u Srbiji, zdravstvenu zaštitu, druga prava zdravstvenog osiguranja, pravo na vraćanje konfiskovane imovine ili imovine oduzete po osnovu propisa, odnosno obeštećenje za tu imovinu". Još samo fali da im upakujemo jedan automobil, vežemo mašnicu i to sve svečano da im uruči neko iz ove komisije, čije ukidanje takođe predlažem. Dakle, da li država Srbija ima novaca, pitam to od početka rasprave o amandmanima, za nešto što očigledno zahteva ogromna finansijska sredstva? Mislim da nema i mislim da nije u redu. Ako imaju pravo na penzijski staž, ako imaju pravo na zdravstveno osiguranje, to ne sporim, ako imaju pravo na povraćaj imovine, to takođe ne sporim, ali dajte da se uzmemo u pamet, nemojte da još odvajamo novčana sredstva zbog tzv. pretrpljenih duševnih bolova, i to ne za one koji će podnositi nego čak i za njihove potomke. Mislim da je to zaista nedopustivo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Radovan Radovanović. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman ide u istom pravcu kao i amandman narodnog poslanika Mehe Omerovića i amandman poslaničke grupe Napred Srbijo, opet kažem začuđujuće. Očigledno da ima razloga zbog čega većina narodnih poslanika ili poslaničkih grupa predlaže slične stvari. Radi se o tome da je veliki broj prava koja mogu da ostvare rehabilitovana lica, mi i dalje članom 21. čak proširujemo taj krug ljudi koji imaju pravo na razne povlastice, beneficije, nadoknade, materijalna i nematerijalna obeštećenja i slično. Vrlo zabrinjava to što mi ne znamo koji je to broj lica, koja je to suma novca koju će trebati odvojiti. To sam rekla poprilično eufemistički, da zabrinjava. Ako treba, reći ću da je skandalozno što je Vlada u obrazloženju napisala da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna finansijska sredstva u budžetu Republike Srbije. Kako mi kao država možemo da se obavežemo da ćemo velikom broju lica isplatiti veliki broj obeštećenja i raznih prava i da pri tom smatramo da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije? To sugeriše ili da Vlada uopšte nema nameru da sprovodi ovaj zakon ili da nije dobro promislila, previdevši vrlo široka prava i vrlo širok krug lica koji na ova prava imaju pravo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Meho Omerović.
Predložio sam u članu 21. stav 1. da se posle reči: "zdravstvenog osiguranja" umesto zapete stavi tačka i da se brišu reči: "kao i pravo na rehabilitaciono obeštećenje". To je u skladu sa svim onim što sam pričao, jer bi se ovakvim isplatama u budućnosti ozbiljno povećali rashodi u budžetu Republike Srbije, sa nizom čitavih implikacija koje bi iz toga proizašle, a sa krajnjim ishodom da većinsko stanovništvo države Srbije bude u još težem finansijskom položaju.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Mićo Rogović ima reč. Izvolite.
Već smo izneli dovoljno argumenata, kolega Omerović, koleginica Jerkov i mi iz poslaničkog kluba Napred Srbijo, a vezano za podnete amandmane na član 3. i amandmane na član 20. i sada na član 22. Pored svih ovih argumenata koje smo izneli i svih ovih paketa prava, moram da dam posebno obrazloženje, ne samo na penzijski staž, kao što je rekao kolega Omerović, nego dvostruki penzijski staž. Naši pravni propisi ovakav primer ne poznaju, jedino u situaciji kada se radi o učešću u ratu, u oružanim snagama Republike Srbije. Vi ovim zakonom uvodite mogućnost na dvostruki penzijski staž. Morate priznati da su razlozi opravdani u kontekstu ove priče o kojoj govorim, da je učešće u ratu složenije i vrlo komplikovanije i posledice tog učešća u odnosu na sav ovaj paket prava koji se traži za lica koja će podneti zahtev za rehabilitaciju. Mnogo bi ovo bilo komplikovanije da je ovaj zakon pre 20 godina ušao u proceduru i da je usvojen. Vrlo je mali broj ljudi i njihovih naslednika koji će imati prava na podnošenje zahteva za rahabilitaciju. Da se razlikujemo od drugih – da, razlikujemo se. Pokušavamo argumentima da vam objasnimo propise koji, čak kao ovaj slučaj, nisu u skladu sa Ustavom i automatski vršimo diskriminaciju. I u skorije, a i u vreme vaše prethodne vlasti ima slučajeva kada su lica lišena slobode, bila u pritvoru, a kasnije dobila oslobađajuće presude. Da li je njima dvostruko uračunato vreme, odnosno tzv. penzijski staž proveden u pritvoru ili zatvoru? Ne, nije. Zašto onda vršimo diskriminaciju ovim članovima u odnosu na druge građane koji su prošli određenu torturu i bili oslobođeni u kasnijim procesima? Razlikujemo se i od drugih. Pre neki dan smo bili napadani i za posetu susednoj državi Crnoj Gori. Danas nismo napadani za posetu i za prisustvo u našoj delegaciji predsednika stranke na kongresu Jedinstvene Rusije. Eto, po tome se razlikujemo od svih onih koji nas napadaju. Zahvaljujem.
Trideset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 23. član 23, amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Meho Omerović.
Ne zna šta više treba reći, osim da zaista je neprimereno po ko zna koji put da mi iz ovakvog siromašnog budžeta Srbije, treba da izdvojimo poseban dodatak, odnosno, mesečnu novčanu naknadu, kao što piše u ovom članu 23. Zato sam i predložio sledeći logiku celog mog viđenja ovog zakona, da se ovaj član 23. u celosti briše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandmane u istovetnom tekstu podnela je grupa od 21 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i zajedno narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, pa narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Rado bih mlađoj koleginici ustupila reč ali vrlo ću kratko. Predložili smo da se član 23. briše, jer član 23. predviđa da se rehabilitovano lice kome je priznat poseban staž iz člana 22. ovog zakona, u trajanju od najmanje osam godina, dozvoljava pravo na mesečnu novčanu naknadu, poseban dodatak u visini od 50% od prosečne mesečne plate u Republici Srbiji u prethodnoj godini. Obračun usklađivanja i isplatu dodatka vrši Republički fond PIO itd. i samo kad vam obrazložim sledeći stav 2. kad kažem, da obračun i usklađivanje vrši Fond PIO, ne možete a da se ne setite, da se do četiri meseca u nazad Fond PIO finansirao samo 30% iz budžeta, a da je sada dotacija sredstava za penzionere koji su svojim radom ostvarili pravo na penzije, došla blizu 46% učešća iz budžeta. Taj će se procenat uvećavati, srazmerno priznavanju broja nezaposlenih ljudi, srazmerno nemogućnosti poreske uprave ili nedostatka želje da izvrši naplatu poreza i doprinosa, koje poslodavci moraju da uplaćuju mesečno, a poreska uprava ne kontroliše. U tim i takvim okolnostima, nedostajućih sredstva propisati pravo rehabilitovanim licima da dobiju pored ostalih prava i 50% od prosečne plate u prethodnoj godini, što je skoro ravno visini prosečne penzije, je prosto kao nebriga o sopstvenoj budućnosti. To je čak ne da ne brinemo o svojoj deci, mi ne brinemo o tome kako ćemo penzionerima isplatiti penziju u sledeća tri meseca. Ne, uopšte ne razmišljam o tome da nekog treba da uplašim, da je ovo zakon koji će opteretiti, on je očigledno zakon koji će i suviše opteretiti i diskriminisati druge kategorije oštećenih lica koji su već pominjani u prethodnoj raspravi. Hvala.
Narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Obrazloženje je isto kao i za prethodne amandmane koji se tiču ove tematike, mislim da država nije u mogućnosti da ljudima kojima je pre 70 godina, naneta neka vrsta nepravde obezbeđuje prava koja nemaju ljudi kojima je pre pet godina, ili pre 10 godina, ili pre dve godine naneta neka vrsta nepravde, da se na taj način diskriminišu ljudi koji su svojim radom stekli pravo na penziju. Da u Republičkom fondu za PIO nema sredstava za ovo i ukoliko se ne predvidi, a očigledno je da Vlada ne predviđa da je potrebno obezbediti dodatna budžetska sredstva, molim za odgovor na koji način će se to isplatiti, ako ne na uštrb onih koji su svojim radom stekli pravo na penzije? Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne.) Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Jorgovanka Tabković.
Imam pitanje za predlagače ili da prenesu onom ko je bio ovlašćen da sa nama razgovara. Da li je neko čitao uopšte amandman na član 25? Tražili smo da se u članu 25. predloga reči "ili imovine oduzete po osnovupropisa iz člana 2. stava 1. ovog zakona" brišu. Zato što u članu 25.koji predviđa da u stavu 2. odnosno u članu 2. stav1. pišeosnov, uopšte ne piše, uopšte ne pominje se bilo kakav zakonski osnov. Pozvali ste se na nešto što ne postoji, bili smo uvereni da je reč o propustu, greškama, brzina, dešava se. Ne, vi ste odbili amandman, a u obrazloženju odbijanja amandmana vi ste napisali – ne prihvatamo zato što je neophodno vratiti imovinu koja je oduzeta drugom rehabilitovanom licu i kada nije u pitanju konfiskovana imovina. Znači, vi uopšte niste shvatili da ste napisali ne postojeći osnov za vraćanje oduzete imovine. Znači, taj član na koji ste se pozvali, ne sadrži osnov osim konfiskacije za oduzetu imovinu. Vi kažete da ćete vratiti po tom osnovu. Neka vam služi na čast, koliko poštujete sebe i ovu Skupštinu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad član 26. i član 26. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović, koji ima reč. Izvolite.
Shodno svim amandmanima koje sam podneo na članove od tri pa preko 20, 17, 21, pa evo i ovaj predlažem da se briše mogućnost isplate rehabilitacionog obeštećenja, jer zaista vraćati se u 60, 70 godine, kako je rekla koleginica Jerkov, a ne voditi računa o nepravdi koja se nanosi stotinama hiljada građana Republike Srbije koji su ne svojom krivicom ostali bez posla u dobrom delu sumnjivih privatizacija, u poslednjih 15 do 20 godina. Dakle, o njima niko ne vodi računa kao da oni nemaju dušu, kao da oni ne trpi neki duševni bol zbog toga što su ostali bez posla, što možda nemaju od čega da žive. Dakle, mi vodimo računa samo o duševnim bolovima unuka, praunuka onih koji su ili bili pritvoren ili su na neki način lišeni slobode. Govorim sada o ovima koji su lišeni slobode, nažalost i naravno ne ulazim u one slučajeve kad su ljudi ostali bez svojih najrođenijih. Dakle, ključno pitanje je, zašto mi to radimo? Zašto država koja nema para u budžetu ni za elementarne potrebe sada priprema određena finansijska sredstva, da bi nadomestila, nadoknadila gubitak zbog duševne boli onima kojima ćemo vratiti imovinu, onima kojima ćemo dati dupli staž, onima kojima ćemo dati zdravstven osiguranje, onima kojima ćemo dati polovinu prosečne plate u Republici Srbiji. Meni to zaista nije jasno ali čudiću se sve do sudnjega dana za glasanje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jekrov i Radovan Radovanović. Narodna poslanica Aleksandra Jerkovi ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice, gospodin Radovanović i ja smo ovim amandmanom predložili brisanje onih odredbi zakona kojima je uređena naknada za nematerijalnu štetu drugih lica. Moje pitanje ide u pravcu toga da li je možda nekim drugim zakonom uređena nematerijalna šteta za decu koja su ostala bez roditeljskog staranja zbog toga što su im se roditelji borili u Drugom svetskom ratu, zbog toga što su poginuli u Drugom svetskom ratu ili uređena naknada samo za one koji su na drugi način stradali u ovom ratu i nakon rata. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad 27. i član 27. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović koji ima reč. Izvlite.
Sve ono što sam pričao celo posle podne logično je da kroz moje amandmane da je postojanje ove komisije nepotrebno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslovi iznad člana 27. i član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Mi smo na ovaj zakon podneli 18 amandmana, a ja ću samo još ovaj na član 27. braniti jer on u suštini objašnjava i ova naredna dva, a govori o postupku za naknadu štete i priznavanje penzijskog staža. Smatramo da je potpuno nepotrebno na poseban način utvrđivati onako kako je u odbijanju amandmana Vlada obrazložila, na poseban način utvrđivati, propisivati poseban postupak ostvarivanja prava za lica koja podnesu zahtev za rehabilitaciono obeštećenje. Smatramo da je potrebno da pravo na naknadu materijalne i ne materijalne štete i pravo na penzijski staž rehabilitovana lica ostvaruju u skladu sa zakonom kojim se uređuje krivični postupak. Nije važno da li je savršen, manje ili više dobar, ali što jedinstveniji pristup svim oštećenim, nepravedno optuženim, oštećenim, to više pravde u ovoj državi. Sve posebnosti, sva diskreciona prava, sva lex specialis iskustva, zakoni, izuzeća, rađaju pravi galimatijas, pravnu rašomonijadu u kojoj će se građani uvek osećati povređeni, a ono što je evidentno, na ovakav način i sa ovakvim načinom obeštećenja zaista ćemo trpeti svi. Zakonom o krivičnom postupku je na celovit način uređen postupak ostvarivanja prava na naknadu i materijalne i ne materijalne štete i prava na staž osiguranja za neosnovano osuđena lica, tako da je bilo potpuno suvišno što ste ovde propisivali posebna pravila. Šta je još zanimljivo? Ostavili ste da pravilnikom kasnije rešavate neka otvorena pitanja. Drugačije ste uredili jednu situaciju koja se pojavljuje u mnogo slučajeva i jeste naša stvarnost i vi u stvari dovodite građane da pod maskom želje da nekog obeštetite i obezbedite pravo, u stvari kršite sopstveni Ustav, krišite jednakost građana pred sudovima, krišite njihova prava, a sve opet sa pričom da želimo da obezbedimo pravdu i pravednost. Dobija se utisak, vi ste to možda malo i naznačili, da su ovaj zakon pisala lica kojima izgleda nije poznato da je pitanje naknade za neosnovano osuđena lica već uređeno Zakonom o krivičnom postupku, pa su sebe bespotrebno izložili dodatnim naporima i pokušajima da to urede ovim zakonom, ali na način sa kojim se niko od nas ko se ozbiljno bavi ovim zakonom ne može složiti niti ga smatra ispravnim, a čak imam utisak da malo devalvira i sve one zakone koje ste vi ovde zdušno pred nama branili. Mi se sa nekim rešenjima slagali ili ne, smatramo da je ovo zakon koji je zaista bilo nepotrebno donositi i da će se zaista kao bumerang vratiti i onima kojima ste hteli da učinite, ali pre svega vama kao autorima jednog ovakvog kompromisnog, bezidejnog i nekonzistentnog zakona koji je pred nama. Hvala.
Ovim je iskorišćeno vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 28. i član 28. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Meho Omerović.
Izgleda da nema smisla više da vilo koga ubeđujem pošto od početka neće da se prihvati ništa što sam predlagao.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika, poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jankov, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman u istovetnom tekstu podneli su grupa od 21 narodnog poslanika, poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovo je poslednji amandman u pretresu u pojedinostima, poslednji amandman koji je podnet na član 31. Pre nego što zaključim, reč ima ministarka pravde Snežana Malović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se svima onima koji su diskutovali povodom ovog predloga zakona i u načelu i u pojedinostima. Zahvaljujem se i narodnim poslanicima koji su uputili amandmane. Ovom prilikom ću podsetiti na važnost donošenja ovog zakona, s obzirom da važeći Zakon o rehabilitaciji, kojim se uređuje rehabilitacija lica koja su lišena slobode, života ili drugih prava iz političkih, ideoloških razloga je donet 2006. godine, a da jedno od najvažnijih pitanja, pitanje prava rehabilitovanih lica tim zakonom nije uređeno. U članu 8. još uvek važećeg zakona stoji da pravo na naknadu štete i pravo na povraćaj konfiskovane imovine rehabilitovanog lica urediće se posebnim zakonom, međutim mi smo smatrali da je potrebno da se donese jedan celovit zakon koji će uređivati jedan i drugi deo i zato je ovaj predlog zakona u ovakvom obimu danas pred vama. Takođe, ovom prilikom želim da ukažem da nam je na to pitanje ukazivao i Ustavni sud u više navrata. Smatram da zbog smo imali dodatno obavezu da ovo pitanje celovito uredimo. Do sada je podneto oko 1.500 rešenja, tj. doneto je negde oko 1.500. rešenja sudova kojima se utvrđuje rehabilitacija takođe pred višim sudovima, s obzirom da su oni nadležni da postupaju u novoj mreži sudova. U ovim sporovima je u tokujoš oko 800 postupaka po zahtevima za rehabilitaciju. Ovim predlogom zakona je uređena rehabilitacija i kao što sam rekla, pravne posledice rehabilitacije lica koja su iz političkih, verskih, nacionalnih ili ideoloških razloga lišena slobode, života ili nekih drugih prava. Za razliku od važećeg zakona, ovaj zakon proširuje i precizira krug lica na koja se rehabilitacija odnosi, jer po tom pitanju je do sada bilo nedoumica u sudskoj praksi. Takođe, ovom prilikom želim da ukažem da važeći zakon u velikoj meri nije precizan, zato što je on u potpunosti izbegao da uredi postupak rehabilitacije, pa je onda to Vrhovni sud morao da učini u svojim stavovima, što smatram da je nedopustivo za jedan postupak koji se vodi pred sudom. Pravo na rehabilitaciju nemaju pripadnici okupacionih snaga i pripadnici kvinsliških formacija koji su učestvovali u izvršenju radnih zločina. Predlog zakona, kao što ste i sami konstatovali, predviđa dve vrste rehabilitacije – zakonsku i sudsku. Zakonsku rehabilitaciju, odnosno rehabilitaciju po samom zakonu i rehabilitaciju na osnovu sudske odluke.Bez obzira na vrstu rehabilitacije, za sticanje svojstva rehabilitovanog lica, neophodna je sudska odluka, pri čemu, kod zakonske rehabilitacije sud utvrđuje da je lice rehabilitovano po samom zakonu, dok kod sudske rehabilitacije, sud rehabilituje svojom odlukom. Međutim, u današnjoj raspravi sam ukazala na to, da zakonska rehabilitacija ne predstavlja automatsku rehabilitaciju, ukoliko postoji mišljenje javnog tužioca, gde je potrebno da se sprovede sudska rehabilitacija, to će se i učiniti. Predlog zakona propisuje pravila i postupke rehabilitacije, što predstavlja novinu u odnosu na važeći zakon. Već sam istakla da se važeći zakon primenjuje na osnovu stavova Vrhovnog suda. O zahtevu za rehabilitaciju sud odlučuje u jednostranačkom ili dvostranačkom postupku, a po pravilima vanparničnog postupka. U jednostranačkom postupku, sud odlučuje o zakonskoj rehabilitaciji, uz prethodno pribavljeno mišljenje nadležnog javnog tužioca. U slučaju da javni tužilac osporava zahtev za rehabilitaciju, dalji sudski postupak će se sprovesti kao dvostranački. Kada je u pitanju sudska rehabilitacija, sud odlučuje u dvostranačkom postupku, pri čemu je drugi učesnik postupka nadležni javni tužilac koji zastupa Republiku Srbiju. U odnosu na važeći zakon, za rehabilitovana lica je predviđen najširi mogući obim prava koja ta lica mogu ostvariti. Ova lica imaju prava na poseban penzijski staž, mesečnu novčanu naknadu, zdravstvenu zaštitu, pravo na povraćaj konfiskovane imovine ili na drugi način oduzete imovine. Znam da se ovde vodila rasprava i o ko člana 26. U svom prethodnom izlaganju sam rekla da postoje neki amandmani koji sa mog stanovišta jesu prihvatljivi, ali s obzirom, kao što sam istakla, da ovaj zakon predstavlja minimum kompromisa između političkih partija koja čine ovu koaliciju, obavićemo dodatne razgovore do dana za glasanje. Još bih želela da ukažem na to da za dobijanje rehabilitovanog obeštećenja neophodno je postojanje sudske odluke o rehabilitaciji. Još jednom se zahvaljujem svima koji su učestvovali u raspravi i izražavam nadu da će ovaj zakon biti usvojen. Zahvaljujem se.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima a pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo naš današnji rad i rad nastavljamo sutra, u utorak 29. novembra 2011. godine u 10,00 časova, a radni dan sednice proteći će u pretresu u pojedinostima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o vanrednim situacijama, što je 2. tačka dnevnog reda sa podnetih 29 amandmana, pa zatim, kada završimo pretres o tim amandmanima i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o policiji, na koji je podneto 65 amandmana i pretresom u pojedinostima sutrašnjeg dana ćemo završiti radni dan sednice. Sutra u 10,00 časova. Hvala vam.