Presidenten vil minne forsamlingen om at dette formiddagsmøtet kjøres til kl. 16. Representanten Rolf Terje Klungland vil framsette et privat forslag.
Jeg tillater meg å fremme et forslag om å innføre en hjemmel i lov om laksefisk og innlandsfisk for å gjøre det mulig å gripe inn der hvor allmennhetens tilgang til fiskeelver ikke er i tråd med vilkårene for tilskudd til kalking.
Representanten Heikki Holmås vil framsette et privat forslag.
På vegne av Ågot Valle og meg selv vil jeg fremme et privat forslag om tiltak for barn som har sittet lenge i asylmottak. I tråd med Stortingets forretningsorden § 28 tredje ledd c vil jeg be om at dette forslaget legges ut til gjennomsyn for Stortingets medlemmer i minst én dag og deretter føres opp på kartet til behandling.
Forslagene vil bli behandlet på reglementsmessig måte.
Etter ønske fra forsvarskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 1 time og 40 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 25 minutter, Høyre 20 minutter, Fremskrittspartiet 15 minutter, Sosialistisk Venstreparti 15 minutter, Kristelig Folkeparti 10 minutter, Senterpartiet 5 minutter, Venstre 5 minutter og Kystpartiet 5 minutter. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til replikkordskifte på inntil fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Det er sterkt kritikkverdig at Forsvaret i 2004 hadde et uhjemlet merforbruk på i overkant av 1,1 milliarder kr, og at dette ble oppdaget i januar, etter at nysalderingen var ferdig i Stortinget. Senest i desember i fjor behandlet vi i denne salen omdisponeringsproposisjonen for Forsvarsdepartementet for nettopp 2004. Store summer ble flyttet på, så mange at jeg som komiteleder var på talerstolen og bemerket det. Men vi godkjente endringene og lukket budsjettarbeidet for 2004 – trodde vi. Det viste seg altså ikke å stemme. Én milliard kroner i overforbruk, etter at Riksrevisjonen ikke godkjente regnskapet for 2003 og hadde kritiske antegninger for flere år før det, er Regjeringens og forsvarsministerens ansvar. Når Stortinget bevilger penger til statlige virksomheter, står Regjeringen og fagstatsråden til ansvar for å forvalte de midlene som tildeles. Det er også statsrådens ansvar å sørge for at hennes militære toppsjef og de ulike avdelingssjefer har den tilstrekkelige økonomistyring og ikke har et aktivitetsnivå som overskrider de budsjetterte rammene. Forsvarsministeren har et ansvar for å informere Stortinget om hvorvidt de tildelte midler er synkronisert med struktur og aktivitet. La meg legge til at da Stortinget behandlet langtidsplanen for Forsvaret for perioden 2005–2008 den 10. juni i fjor, forholdt vi oss til den informasjonen vi fikk fra Forsvarsdepartementet og Regjeringen om at den strukturen vi vedtok var tilpasset en økonomisk ramme på 118 milliarder kr over en fireårsperiode. I praksis er dette et økonomisk nivå for Forsvaret som et svært stort flertall i Stortinget forholder seg til – i praksis også Fremskrittspartiet, har jeg registrert, selv om de verbalt sier noe annet. SV ligger et stykke under. Men dette er altså det nivået som forsvarsbudsjettet ligger på i årene framover. Dersom strukturen fremdeles er for stor i forhold til vedtatte økonomiske rammer, må Regjeringen fremme sak for Stortinget og foreta justeringer og til enhver tid sørge for at aktivitetsnivået ikke er større enn driftsmidlene gir rom for. Komiteflertallet, alle unntatt regjeringspartiene, mener at informasjonen i St.meld. nr. 29 er fragmentert og lite overordnet. Vi savner rett og slett en helhetlig gjennomgang av styringsstruktur og kontroll i forsvarssektoren. Vi savner en grundigere vurdering av hele saken, og mener at meldingen ikke gir et godt nok helhetsbilde av den reelle situasjonen. Når Arbeiderpartiet likevel ikke vil gå for et forslag fra et mindretall om at et utvalg skal se på økonomien fra utsiden, skyldes det at Stortinget har sine egne gransknings- og kontrollorganer, dvs. Riksrevisjonen og kontroll- og konstitusjonskomiteen. Derfor ventet komiteen med å behandle St. meld. nr. 29 til vi hadde fått på bordet både revidert nasjonalbudsjett og – ikke minst – Dokument nr. 3:8 fra Riksrevisjonen om regnskapet for Forsvaret for 2004. Som saksordfører har jeg forholdt meg til de forklaringer og antegnelser som kommer fram i dokumentet fra Riksrevisjonen. Til grunn for innstillingen ligger også 44 svar fra Forsvarsdepartementet på spørsmål fra komiteen, og disse er vedlagt innstillingen. Forslaget om et utvalg for å se på Forsvarets økonomi fra utsiden ble for øvrig stemt ned da vi behandlet budsjettet for Forsvarsdepartementet i desember i fjor, altså for et halvt år siden. Jeg vil likevel få legge til at St.meld. nr. 29 alene gir et forenklet bilde av sakskomplekset, og at statsrådens forståelse av opplysningsplikten overfor Stortinget synes mangelfull. Dette er alvorlig, bl.a. fordi vi ikke kan utelukke at problemene knyttet til kontroll og styring i Forsvaret fortsetter i 2005. Nettopp derfor er Dokument nr. 3:8 fra Riksrevisjonen og redegjørelsene i St.prp. nr. 65, revidert nasjonalbudsjett, viktige. Jeg vil også vise til innstillingen fra kontrollkomiteen til Dokument nr. 3:8, som skal behandles senere i dag. I meldingen sier departementet at Hærens driftsbudsjett i tidligere år delvis har vært finansiert av tæring på overskuddslagre. I 2004 bortfalt denne muligheten ved at Forsvarets logistikkorganisasjon, FLO, i sin helhet ble skilt ut fra forsvarsgrenene og Forsvarets lagre ble overført til FLO. Om FLOs merforbruk kommer det fram at det bl.a. skyldes at våpengrenene ikke hadde betalt sine regninger til FLO. Det vil si at det merforbruket sannsynligvis også ligger andre steder, altså i våpengrenene. Videre har FLO ikke hatt systemstøtte og tilstrekkelige rutiner for planlegging, gjennomføring og oppfølging av såkalt horisontal samhandel, herunder oppfølging av kundefordringer. Legg merke til begrepene! Videre sier departementet: «Horisontal samhandel på tvers av kapitler ble innført før det var etablert en elektronisk systemunderstøttelse for fakturering.» Dette bringer meg over på det som trolig er en av hovedårsakene til mangelen på økonomistyring og oversikt i Forsvaret: horisontal samhandel eller internfakturering – et håpløst system, som heldigvis er på vikende front mange andre steder i samfunnet, men altså ikke i Forsvaret. Jeg er grunnleggende uenig i den strukturtenkningen som ligger bak horisontal samhandel. Og jeg er svært usikker på om «New Public Management»-teorien er en modell som passer for en kommandoorganisasjon som Forsvaret nødvendigvis må være. Forsvaret er stykket opp i et utall markedsområder der militære avdelingssjefer tidvis er kunder, leverandører, anbydere, leietakere og eiere. Innenfor rammen av Forsvaret som streng monopolvirksomhet er det skapt fiktive markeder der de enkelte avdelinger skal handle med hverandre for å oppnå de gunstigste prisene. Et marked forutsetter som kjent konkurranse, men siden det ikke finnes noen konkurranse, må det da bety at prisene bestemmes fritt. Store ressurser og arbeidskraft brukes til å sende interne fakturaer og betale disse. Komiteflertallet viser til at horisontal samhandel betyr uklare kommandolinjer. Men Forsvaret er en institusjon som må ha klare kommandolinjer, dette som en forutsetning i tilfelle en krisesituasjon. Det vil være vanskelig å skille ut hvilke tiltak som hører inn under operativ virksomhet, under styrkeproduksjon og under logistikk. Når Kystvakt Nord på Sortland har seks forskjellige eiere som hver og en har sitt isolerte oppdrag å utføre, uten at den helhetlige forsvarsproduksjonen ivaretas, er det en fragmentering som kan føre til mangel på oversikt, inkludert økonomisk oversikt. Særlig skillet mellom operativ virksomhet og logistikk kan skape uklarheter, noe som vil kunne gjenspeile seg gjennom budsjettering og regnskaper. Operative oppdrag blir vanskeliggjort på grunn av ulike prioriteringer, f.eks., mellom to tilsynelatende likestilte ledere. Det er viktig å undersøke om denne fragmenteringen er i ferd med å bli selve hovedproblemet når det gjelder økonomistyring i Forsvaret. Derfor ber flertallet departementet om å evaluere horisontal samhandel. I går behandlet Stortinget innstillingen fra forsvarskomiteen om flodbølgekatastrofen og forslag til strukturelle tiltak for å bedre den totale beredskapen, militær og sivil. Apparatet for samfunnssikkerhet i Norge skal være forberedt på både tilsiktede og utilsiktede hendelser. Forsvaret vil ofte – slik det var i romjula – være en viktig operativ ressurs også ved utilsiktede katastrofer som kommer uforberedt. Krisesituasjoner er av natur tidskritiske med tanke på å redde menneskeliv og unngå materiell skade. Vi sa derfor i Stortinget i går at de overordnede organisatoriske løsningene ikke må være til hinder for rask og effektiv ledelseshåndtering når en krise oppstår. Men den fragmenteringen som nå skjer i Forsvaret ved såkalt horisontal samhandel, kan nettopp gjøre kommandolinjene uklare i tidskritiske situasjoner. Det samme kan sies om Forsvarets bruk av konsulenter og den stadig mer omfattende utsettingen av arbeidsplasser til private. Beredskaps- og sikkerhetsmessig er denne utviklingen svært betenkelig. Jeg er glad for de signaler som er kommet fra den nye forsvarssjefen om en kraftig reduksjon i bruken av konsulenter. Her har det vært altfor mange som har brukt forsvarsbudsjettet som sin private melkeku. Komiteflertallet foreslår en total evaluering av systemet med horisontal samhandel, og ber om en kraftig reduksjon av bruken av konsulenter. Senere i dag skal Stortinget behandle kontrollkomiteens innstilling om Forsvarsbyggs salg av Lista flystasjon. Jeg skal her nøye meg med å si at ved en arbeidsfordeling mellom komiteene er det i forsvarskomiteens innstilling lagt inn forslag fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet om å be Regjeringen sørge for at staten kjøper tilbake Lista flystasjon for å muliggjøre at Farsund kommune eller fylkeskommunen kan bruke sin forkjøpsrett til en rimelig pris. Jeg utfordrer fra denne talerstolen Fremskrittspartiet til å støtte forslaget subsidiært, slik at vi kan få løst Lista-saken én gang for alle. Men det gir meg en anledning til å si noe mer om Forsvarsbygg. Komiteen har slitt med denne institusjonen i hele fireårsperioden. Forsvarsbygg er organisert som et forvaltningsorgan med eget styre, og de opprettet midtveis i denne perioden, hvis jeg nå husker riktig, prosjektet Skifte Eiendom, som visstnok var et prosjekt og ikke noe annet, men som tilsynelatende nå opererer som et eget selskap og selger eiendom på vegne av Forsvaret. Så opprettet Skifte Eiendom underbruket Nasjonale festningsverk. Dette er noe som har gått det politiske systemet totalt forbi. Dette fikk vi vite under en interpellasjonsdebatt tidligere i år. De opererer ute som en egen driftsorganisasjon som forhandler med andre. Men er Nasjonale festningsverk da bare et underbruk av et prosjekt i Forvarsbygg, eller hvilken status har de? Hvem finansierer Nasjonale festningsverk, og hvem betaler lønningene? Når målet fra 2001 om salg av 2 mill. km2 bygg og arealmasse er oppfylt, vil jeg be statsråden sørge for at Skifte Eiendom blir nedlagt. Da kan de umulig ha noen funksjon lenger, og Forsvarsbygg bør vurderes innlagt i forvaltningen eller slått sammen med Statsbygg. Jeg er ikke helt sikker på om forvaltning av eiendom er en del av Forsvarets kjerneområder eller operative virksomhet. I den foreliggende innstillingen står SV, Fremskrittspartiet og Senterpartiet for to omkamper. I juni 2002 vedtok Stortinget å opprette en integrert strategisk ledelse mellom Forsvarsdepartementet og Forsvarsstaben. Forslaget ble opprinnelig fremmet av Stoltenberg-regjeringen. Derfor kan Arbeiderpartiet naturligvis ikke være med på forslag nr. 4, som vi oppfatter som et forsøk på å fjerne den politiske styringen med Forsvaret som integrert strategisk ledelse innebærer. Forslag nr. 2, om Golf, bryter også med Stortingets vedtak om faseinndeling av datasystemet. Vi tar til etterretning at Riksrevisjonen sier: «Først når Golf LP 2 er gjennomført med blant annet løsning for internregnskap, kan det forventes at FMO har tilgjengelig et hensiktsmessig verktøy for å oppfylle de kravene til økonomistyring og kontroll som følger av bevilgningsreglementet og økonomiregelverket.» Men jeg vil be statsråden bekrefte at Fase 2, LP 2 blir lagt fram for Stortinget for godkjenning. Til slutt: Det er viktig at omstillingen fortsetter, slik at vi har et tidsriktig forsvar med robuste, mobile enheter som raskt kan bevege seg fra ett sted til et annet, og kan reagere raskt med relevante kapasiteter for å håndtere uforutsigbare hendelser innenfor et bredt spekter, nasjonalt og internasjonalt. Arbeiderpartiets landsmøte vedtok at langtidsplanen skal følges opp i perioden. Det betinger etter min oppfatning to ting: for det første nødvendige politiske grep for økonomistyring, og for det andre kontakt med de ansattes organisasjon i tråd med lov- og avtaleverk.
I meldingen går Regjeringen bredt igjennom merforbruket i 2004, tiltak for å styrke økonomistyringen i Forsvaret og status for prosjektet med nye fregatter. Etter min mening gir meldingen et betryggende inntrykk i forhold til de utfordringene Forsvaret står overfor. Det er verd å merke seg at flertallet i komiteen viser til at Hæren og FLO ikke hadde tilstrekkelig oversikt over egne forpliktelser, og at dette medførte at det ikke før etter budsjettårets utløp oppdaget sitt merforbruk, mens de øvrige deler av Forsvaret hadde bedre oversikt over sine forpliktelser. Jeg er også tilfreds med at en samlet komite erkjenner at det er satt inn strakstiltak og tatt grep for å sikre at Forsvaret har de nødvendige redskaper for budsjettkontroll, regnskapsførsel og økonomistyring, og at noen tiltak gir rask effekt, mens andre må virke over tid. Det er også meget betimelig at komiteen samlet gir anerkjennelse til den innsats som er gjort over hele spekteret av ansatte i Forsvaret. Det er bra og nødvendig at det settes kritisk lys på Forsvarets virksomhet. Spørsmålet er om det kan bli for mye kritikk og for lite oppmerksomhet rundt alt det positive som skjer med Forsvaret – ikke bare ris, men også litt ros, med andre ord. For min del vil jeg derfor bruke dette innlegget, som vel blir den siste anledningen, til å belyse Forsvaret i denne stortingsperioden og bakgrunnen for omstillingsprosessen, den vellykkede gjennomføringen av omstillingsprosessen og de premisser som må gjelde for at vi skal få et bærekraftig forsvar også i fremtiden. Da jeg kom inn i norsk forsvarsdebatt på Stortinget i 1993, lå konsekvensen av Stortingets behandling av St.meld. nr. 22 for 1997-1998 som et bakteppe for Forsvarets daværende bedrøvelige tilstand. I ettertid er det f. eks. påvist at de beregningene den refererte meldingen baserte sine anbefalinger på, var 30 pst. for lave, og at det i tillegg var til dels betydelig avvik fra disse altfor lave beregningene og til de bevilgningene Forsvaret faktisk ble tilført. Til sammen førte disse svakhetene til en sterk og kontinuerlig underfinansiering av Forsvaret. Samtidig led de endringene som faktisk ble gjennomført, under tre svakheter. For det første hadde det vist seg betydelig vanskeligere enn forutsatt å redusere antall ansatte i Forsvarets fredsorganisasjon. Reduksjonen var bare en tredjedel av de 6 000 det ble lagt opp til i St.meld. nr. 16 for 1992-1993. Derfor var Forsvarets lønnsutgifter høyere i 2001 enn i 1992. For det andre rammet de små reduksjonene først og fremst styrkeproduksjonen. Nedskjæringene i ledelses-, stabs- og støtteapparatet var enda mindre. For det tredje reflekterte utviklingen i Forsvaret bare i begrenset grad endringene i Forsvarets oppgavespekter, med den følge at vi hadde for få styrker med kort reaksjonstid. Alt dette er ikke mine påstander, men er i henhold til St.prp. nr. 45 for 2000-2001 ført i pennen av daværende forsvarsminister Bjørn Tore Godal. Det ofte og vel brukte sitatet i innledningen til proposisjonen tåler å gjentas: «Forsvaret befinner seg i en dyp og vedvarende strukturell krise. To grunnleggende ubalanser preger situasjonen: Forsvarets størrelse står ikke i forhold til de ressurser det blir tilført, og Forsvarets innretting er ikke egnet til å løse framtidens oppgaver.» Det konkrete uttrykk for denne tilstanden fikk vi presentert av general Mike Jackson, som uttalte i forbindelse med det norske styrkebidraget til Kosovo: «What took you so long? Have you been walking?» Dette var tingenes lite paradisiske tilstander da forsvarsminister Kristin Krohn Devold presenterte virkelighetens verden for Stortinget i St.prp. nr. 55 for 2001-2002, med den positive responsen som det brede flertallet i den nye forsvarskomiteen gav Regjeringen. Det samme brede flertallet har videreført planene også for perioden 2005-2008. Jeg tror at denne korte gjennomgangen av vår nyere forhistorie viser at det selvsagt måtte bli bråk da vi fikk en statsråd, en forsvarssjef og et stortingsflertall som ikke bare ville omtale, men også gjøre noe med ubalansen og den dype og vedvarende strukturelle krisen. Jeg vil på ingen måte underslå de store utfordringene som har fulgt denne prosessen, men jeg vil også benytte denne anledningen til å vise til de enorme fremskrittene som er oppnådd, slik at vi i dag har et forsvar som langt bedre enn før er i stand til å møte de sikkerhetsutfordringene vårt land står overfor. Motstanden mot omstillingen er kommet fra flere hold. Nostalgikerne mener at alt var så mye bedre før, og henviser til antall skip i flåten og antall brigader. Argumentet følges gjerne opp med påstander om at vi ignorerer nordområdene, til tross for at den relative tilstedeværelsen i nord aldri har vært større. I tillegg er Kystvakten modernisert og samtrent med andre enheter i Forsvaret og tilført historisk høye driftsbudsjetter. Det gjør heller intet inntrykk når FFI påviser at de tretten brigadene var rene papirbrigader som – med unntak av tre – ikke var utstyrt til å møte den trusselen som de var ment for, men som de heldigvis aldri møtte. Men de tretten brigadene var operative på ett nivå: Alle stillingene, fra topp til bunn, var besatt. Det var «bare» utstyret og treningen som manglet. Selvsagt måtte omstillingen møte motstand fra organisasjonene, som verbalt støttet omstillingene, bare ikke så fort, ikke min leir, ikke mitt område. Den samme holdningen møter vi i kravet om at Forsvaret skal innrettes mot vårt eget landområde og ikke føre NATOs og USAs globale kriger, som det heter, helt upåaktet at alliansens viktigste bud er prinsippet om én for alle, alle for én. Tanken om at andre skal få lov til å forsvare oss, ja takk, men at vi skal forsvare andre, nei takk, er ikke i tråd med alliansens ånd, for å si det forsiktig. Et oppsiktsvekkende uttrykk for denne holdningen så vi i et debattinnlegg i Dagsavisen i går, der lederen i en av våre befalsorganisasjoner lovpriser «vellykkede småstater – særlig i strategisk viktige områder» og fremhever Sverige som et eksempel til etterfølgelse. Uten tvil har Sverige, som en relativ liten stat, hatt suksess med sin nøytralitet, men Norges forsøk på det samme endte med forferdelse, noe jeg trodde vi hadde tatt inn over oss. Må jeg minne Peter A. Moe om at Norge har sin uavhengighet takket være NATO, men at Sverige ikke er medlem av NATO. Dette er alvorlig, både fordi noe lignende i hvert fall indirekte er antydet også fra Norges Forsvarsforenings generalsekretær, og fordi Peter A. Moe er medlem av et LO-forbund som vil fjerne den nåværende regjeringen og har som mål å innsette et rød-grønt alternativ, hvor et av de mulige regjeringspartiene nettopp erklærer motstanden mot NATO, med utmeldelse som den eneste mulige konsekvens. På Høyres forsvarskonferanse den 25. mai i år påviste direktør Narum i FFI to vesentlige forhold: Etter den kalde krigen har det vært klart høyest forsvarsbudsjett med forsvarsministere fra Høyre. Jeg minner om at forsvarsminister Krohn Devold fikk Arbeiderpartiet med på et løft på 1 milliard kr i forhold til det siste arbeiderpartibudsjettet, samt en bindende ramme for fire år. Men direktør Narum påviste også at vi i hovedsak har hatt et tverrpolitisk og stabilt forsvarsforlik, basert på en grunnleggende sikkerhetspolitisk enighet. Sporene skremmer når vi ser hen til tidligere forsvarsbudsjetter, og vi ser at Arbeiderpartiet nå, innenfor en flertallsregjerings påståtte velsignelser, skal gjøre forsvarsforlik ikke med Høyre, men med Senterpartiet, som ikke ønsker forandringer, og SV, som vil ut av NATO og vil kutte forsvarsbudsjettet med 4,5 milliarder kr årlig. Allerede nå ser vi tendenser til en detaljstyring av Forsvaret som ikke bare forrykker balansen mellom statsmaktene, men som også vanskeliggjør Forsvarets behov for å finansiere omstillingen, slik Stortinget har pålagt Regjeringen. Jeg vil gjerne benytte denne anledningen til å takke forsvarsministeren for at hun har ledet Forsvaret gjennom en vellykket omstillingsprosess, og for hennes vilje til å erkjenne, men samtidig gjøre noe med de vanskeligheter og utfordringer som man har møtt i prosessen. Målet har vært å gjennomføre den største omstillingen av offentlig sektor noensinne, uten noen feil. Det er neppe mulig i virkelighetens verden. Men etter min oppfatning ville faren ved ikke å gjennomføre omstillingen vært større og konsekvensene langt alvorligere. Til slutt vil jeg gjerne gi en kort stemmeforklaring, så er det unnagjort. Regjeringspartiene kommer til å stemme mot mindretallsforslagene. Vi kommer til å stemme for romertallsvedtakene II og III. Men vi kommer til å stemme mot romertallsvedtak I, og det skyldes at det er et unødvendig forslag. Vi henviser i den sammenheng til våre merknader i innstillingen og til at forsvarsministeren og forsvarssjefen i høring i komiteen gav uttrykk for at praktiseringen av horisontal samhandel gjennomgås, med sikte på ytterligere forbedringer.
Overforbruket for 2004 på over 1 milliard kr kom som en stor overraskelse. Mest oppsiktsvekkende var det at det kom mest overraskende på forsvarsministeren og forsvarssjefen. Stortinget hadde så sent som i desember fått informasjon om at budsjettet ville gå i balanse. Forsvarets aktiviteter og investeringer hadde, Stortinget bekjent, vært i henhold til vedtatte rammer og betingelser. Slik viste det seg altså at det ikke var. Man kan derfor med rette spørre seg hvordan dette kunne oppstå. Konklusjoner ble raskt trukket fram: Det skyldtes overforbruk i Hæren og manglende kontroll i Forsvarets logistikkorganisasjon. Forsvarssjefen stilte sin stilling til disposisjon, slik enhver leder ville gjort, etter de framkomne omstendigheter. Nå ble det ikke slik at forsvarssjefen sluttet, i stedet ble to litt lenger ned i systemet sparket, nemlig generalinspektøren for Hæren og sjefen for FLO. Dette ble gjort for å vise handlekraft, men den som faktisk viste handlekraft, var generalinspektøren for Hæren. Han nedsatte et uavhengig granskningsutvalg for å finne ut av hva som hadde gått galt i Hæren. Hans mål var å forebygge nye uheldige situasjoner og påpeke svakheter i systemet. Det han oppnådde med dette, var å få negativ tilbakemelding fra Forsvarets ledelse om at granskningsrapporten ikke var faglig og kvalitetsmessig god nok. Dette var, etter Fremskrittspartiets mening, beklagelig, for nettopp et slikt initiativ burde jo ha vært tatt av departementet selv. Men nå vet vi jo på Stortinget at det har skjedd mange forandringer i Forsvarsdepartementet i de senere år, og at de selv har fått et betydelig apparat for å ivareta kontroll med Forsvarets militære organisasjon. I forbindelse med integreringen i Forsvarsdepartementet ble det beskrevet endringer i departementet og dets oppgaver og ansvarsområder. Det ble fastlagt av departementet: «De strategiske funksjonene som forsvarssjefen har hatt ansvar for er nå samlet på ett sted, i departementet. Strategisk ledelse av Forsvaret handler om hvordan Forsvaret skal utvikles over tid for best mulig å kunne løse sine oppgaver på sikt, og hvordan Forsvaret skal brukes til enhver tid for best mulig å løse dagens oppgaver.» Videre: «Departementet er ansvarlig for overordnet styring og kontroll av underlagte etaters virksomhet.» Sett i forhold til de beskyldninger som er blitt tillagt den tidligere sjefen for Forsvarets logistikkorganisasjon og den tidligere generalinspektøren for Hæren, er det viktig å huske på at det er departementet som er ansvarlig for all virksomhet i Forsvaret. Dette understrekes også av departementet selv i en rekke sammenhenger. Departementsråden er departementets høyeste faste embetsmann og har som hovedoppgave å være rådgiver for forsvarsministeren og avlaste statsråden i arbeidet med å lede og samordne departementets arbeid. Forsvarssjefen har nå en dobbelthattet rolle, både som øverste fagmilitære rådgiver i departementet og som etatssjef for Forsvarets militære organisasjon. Det faktum at forsvarssjefen nå er integrert i departementet, endrer ikke departementsrådens funksjon. Sett i lys av dette og av de nevnte beskyldningene mot tidligere sjef for FLO og tidligere generalinspektør for Hæren er det viktig å fokusere på ansvarsforholdene i organisasjonen. Noen av departementets kjerneoppgaver er: plan, budsjettering og iverksetting på mellomlang og kort siktoverordnet styring av virksomheten i etatene i budsjettåretøvelsespolicy, planlegging og styring på strategisk nivåstrategisk ledelse og styring av IKT-områdetorganisasjonsutviklinginternrevisjon og controllerfunksjon I forbindelse med problematikken rundt hvem som hadde oversikt over hva når det gjaldt økonomien i Forsvaret, er det her interessant å merke seg: «Controllerenheten skal bidra til at Forsvaret når sine mål, gjennom å gi ledelsen støtte i Forsvarsdepartementets styring og kontroll med underlagte ledd. Videre er det en overordnet oppgave å vurdere om Forsvarets interne kontroll er hensiktsmessig, tilstrekkelig, effektiv og om den fungerer som forutsatt.» Som om ikke dette var nok til å plassere ansvaret for overforbruket hos departementet: «Avdeling for økonomi og styring har hovedansvaret for planlegging og utvikling av Forsvarets virksomhet, organisasjon og struktur innenfor den enkelte langtidsplanperiode. Videre skal avdelingen drive overordnet styring og kontroll av virksomheten i underlagte etater.Dette innebærer blant annet ansvar for å konkretisere planer og budsjetter på tiltaksnivå for hele langtidsperioden, utarbeide forslag til budsjettprofil, kostnadsanalyser for det kortere og lengre perspektiv, moderniserings- og effektiviseringstiltak innenfor hver enkelt planperiode, utarbeide de årlige budsjetter med tilhørende iverksettingsdokumenter, styre Forsvarets investeringsvirksomhet fra beslutning om anskaffelsen er fattet, samt overordet styringsansvar for materiell- og EBA-forvaltning.» Slik Fremskrittspartiet ser det, viser alt dette at det er departementets ansvar å se til at Forsvarets drift går i balanse. Videre er det forsvarsministerens oppgave å sørge for at Forsvarsdepartementet utfører sine controlleroppgaver. Fremskrittspartiet skulle gjerne sett at Forsvarets økonomiske situasjon var en helt annen enn hva den er i dag. Det som nå er viktig, er at Forsvaret får klare og langsiktige oppgaver og premisser, slik at vi unngår den type økonomisk situasjon vi er oppe i. Fremskrittspartiet mener det er viktig å se framover og å bidra til at Forsvaret får en viktigere plass i samfunnsdebatten. Fremskrittspartiet mener det er grunn til å frykte at de forklaringer som gis i meldingen, ikke gir det riktige bildet av den reelle situasjonen i Forsvaret. I et brev fra de parlamentariske lederne i Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Venstre og SV til statsministeren, datert 30. april i år, blir det spurt om når Regjeringen vil legge fram en sak for Stortinget om hvordan Regjeringen vil gjenvinne overordnet styring av økonomien i Forsvaret. Fremskrittspartiet mener at svaret fra statsministeren av 4. mai i år ikke på noen måte er tilfredsstillende. Og etter vår mening gir verken meldingen eller revidert nasjonalbudsjett en samlende og helhetlig gjennomgang av den kontrollen og styringen av økonomien i Forsvaret som Stortinget har bedt om. Vi merker oss, og finner det underlig, at departementet ikke legger særlig vekt på problemstillingene knyttet opp mot Golf-prosjektet, som er en medvirkende årsak til merforbruket i 2004. Jeg vil her understreke at Fremskrittspartiet var imot hele prosjektet fra starten av, og vi pekte den gang på at det allerede fantes regnskapssystemer i Forsvaret man med god grunn kunne bygge videre på. Etter vår mening er Golf-programmet nå ute av økonomisk styring, og vi merker oss departementets avgrensede beskrivelse av status for erfaringen med Golf LP 1. Vi mener derfor at slik situasjonen er nå, må Stortinget få god informasjon om alle planlagte faser av Golf-programmet samt en oversikt over alle kostnadene knyttet til programmet. Spørsmålet rundt det omstridte salget og eventuelt gjenkjøp av Lista flystasjon er med god grunn tatt opp som tema i denne saken. Når vi nå går inn i problematikken, må utgangspunktet etter Fremskrittspartiets mening være å finne et fornuftig formål med gjenkjøpet. Det kan konstateres at det hittil ikke har vært noen suksess rundt arbeidet med å finne private fornuftige formål med hensyn til næringsetablering og arbeidsplasser. På slutten av 1990- tallet ble det drevet et relativt stort asylmottak i forlegningen på flystasjonen, som det hevdes skal passe perfekt til et slikt formål. Når det nå også er et behov for lukkede mottak for asylsøkere som har fått endelig avslag på sin søknad, men som Regjeringen allikevel ikke vil sende ut, og asylsøkere som gjennom sin atferd bør plasseres på lukkede mottak, burde Lista flystasjon være perfekt for et slikt formål. Det kan også rent økonomisk være en fordel å benytte seg av en flystasjon med relativt stor kapasitet, slik at man slipper kostbare mellomtransporter via en annen flyplass. Fremskrittspartiet fremmer derfor et eget forslag om dette i innstillingen. Til slutt vil jeg ta opp forslagene nr. 2, 3 og 4, fra Fremskrittspartiet, SV og Senterpartiet, samt forslag nr. 5, fra Fremskrittspartiet.
Representanten Per Ove Width har tatt opp de forslagene han refererte til.
Det er utvilsomt en hyggelig beskrivelse representanten Hernæs kommer med. Men det forekommer meg at forståelsen av hva som er virkeligheten, er noe ulik her i salen. Forsvaret hadde altså et uhjemlet merforbruk på 1 156 mill. kr i 2004, som ble oppdaget i januar 2005, lenge etter at alle muligheter for omdisponeringer innenfor budsjettet var løpt ut. Dette er sterkt kritikkverdig, mener et flertall i komiteen bestående av Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV. Videre mener de samme partiene at den stortingsmeldingen vi behandler i dag, er preget av enkle forklaringer og en tilsynelatende mangel på vilje til å søke de bakenforliggende årsakene til merforbruket. Så slår det samme flertallet fast at det er kritikkverdig at statsråden ikke på et tidligere tidspunkt grep inn og endret Forsvarets holdning til rammer og pengebruk. Forsvarsministeren har ansvar overfor Stortinget for det som skjer i Forsvaret. I denne saken har forsvarsministeren løpt fra dette ansvaret og overlatt det til andre. De som har måttet ta konsekvensen av forsvarsministerens manglende ansvar, er generalinspektør for Hæren Lars J. Sølvberg og administrerende direktør i FLO Erik Hernes. De måtte ta ansvaret – på basis av foreløpige tall, før Forsvarssjefen hadde lagt fram sin årsrapport, på grunn av at de var kapitteleiere som hadde bruk for mye penger – under prinsippet om at ansvar må gjøres gjeldende. Forsvarsministeren, som har det øverste ansvaret for sin organisasjon, skjøv ansvaret nedover til to kapitteleiere som hadde bruk for mye penger. Hun har ansvaret, men bruker det til å gi andre skylden. Dette er vesentlig, ikke minst fordi det er et flertall i komiteen som mener forklaringene på merforbruket som brukes i meldingen, er for enkle. Forklaringene til Forsvarsdepartementet er for enkle. Det preger også innstillingen. At det helt overraskende ble et svært høyt merforbruk, vitner om en manglende kontroll med økonomistyringen i Forsvaret og Forsvarets militære organisasjon. Det er uklart om det reelt sett var en bedre kontroll andre steder i Forsvarets militære organisasjon, selv om disse i 2004 stort sett var ferdig med de gjennomgripende reorganiseringene. Dette handler ikke om at Hæren og Forsvarets logistikkorganisasjon brukte for mye penger – det forstår alle gjennom å se på tallene – men om de hadde mulighet til å vite om det før det var for sent, om omorganiseringen og de systemene som var valgt i hele omstillingsprosessen, gjorde det mulig for alle å ha nødvendig oversikt. Ja, mener Forsvarsdepartementet, det var mulig å ha oversikt, selv om de tekniske systemene ikke fungerte. Det var, som det sies i meldingen, knyttet til horisontal samhandel: «Dette var imidlertid kjente utfordringer som hadde vært mulig å løse på en bedre måte, selv uten denne systemstøtten, ved manuelle rutiner.» Akkurat, man kunne løse dette gjennom manuelle rutiner. Men hvem skulle løse dette i Hæren og i FLO? Hvor var de folkene? De var ikke der lenger. De var borte for Hærens vedkommende – erstattet med en tung byrde av internasjonale operasjoner i Afghanistan, Irak og Kosovo og dessuten bl.a. treningen av Telemark bataljon til NATO Response Force for første halvår i år. Som det står videre i meldingen: «Hærens avdelinger har også hatt et betydelig høyere aktivitetsnivå enn det budsjett og tildeling ga rom for.» Ja, det er klart, men hvem var det som bestemte det høye aktivitetsnivået? Var det Hæren selv? Nei, det var stortingsflertallet gjennom budsjettet som ble lagt fram for oss, så vidt jeg husker, av Forsvarsdepartementet. Det var altså departementet som la fram budsjettet, Stortinget vedtok det, og det sprakk. Det er saken. Hvorfor? SV har i årevis hevdet og stilt spørsmål om at de internasjonale operasjonene koster oss vesentlig mer enn det som reflekteres i kap. 1792, som bare omfatter merkostnadene som oppstår når man er ute av landet. Ifølge tallene i forsvarssjefens årsberetning mener forsvarssjefen at merforbruket i Hæren er på 333 mill. kr. I denne meldingen er tallet 425 mill. kr. Hva er korrekt? I høringen oppfattet jeg at statsråden mente at forsvarssjefens tall var riktige. Hæren tapte kampen om disse 92 mill. kr, som skulle vært ført som overskridelser på kap. 1792, som er forsvarssjefens kapittel. Det er ikke avklart hvorvidt det er slik at disse kostnadene rent faktisk skulle vært ført på det kapitlet. Vi ser hva som har skjedd, og forstår at det er viktig for Regjeringen at kostnadene innenfor internasjonale operasjoner ikke overskrider det budsjetterte, men at så mye som mulig nå plasseres inn under Hærens og FLOs kapitler. Det kan i alle fall se slik ut. For meg er det vesentlig at alle kostnader ved internasjonale operasjoner og alle andre kostnader plasseres der de hører hjemme, nettopp for å synliggjøre kostnadene der de hører hjemme. Hovedproblemet i 2004 måtte vel være at man hadde gått inn for et valg av tekniske systemer som ikke var komplette. I et LP 1 i Golf som bare skulle løse bestemte funksjoner, valgte man å bruke organisasjons- og stamdata som lå utenfor systemet. Det førte bl.a. til at lønn ble plassert på feil kapitler osv., og mye tyder på at den manglende HR-dimensjonen gjorde at det var bortimot umulig å etablere nødvendig sporbarhet. Økonomi- og regnskapssystemet SAP skulle også gi store rasjonaliseringsgevinster umiddelbart. 39 økonomi- og regnskapsmedarbeidere i Hæren ble overtallig da systemet ble implementert. Det er grunn til å spørre om det ikke var slik at man hadde for store forventninger enn det det rent faktisk var mulig å innfri. Det er i så fall ingen nyhet. Dette har Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet stilt spørsmål om lenge, ikke minst behovet for en helhetlig gjennomgang av det nå faseinndelte Program Golf, med oversikt over målene det skal innfri, gevinsten det vil gi, og prislappen. Det er fremdeles i dag, i 2005, med de problemer Golf har medført, ikke mulig å få en helhetlig gjennomgang. I stedet foreslår Regjeringen å gjennomføre en strippet versjon for leveranseprosjekt 2. Departementet sier at det vil redusere risikoen ved gjennomføringen av prosjektet. Hvilken risiko reduserer det egentlig å stykke opp Program Golf i småbiter, når man allikevel har tenkt å gjennomføre hele programmet, slik komiteens leder Marit Nybakk presiserer nå? Er det ikke da hensiktsmessig for Stortinget å forstå helheten? Det man reduserer risikoen for nå, med den framgangsmåten som er valgt, er at et stortingsflertall til slutt sier stopp, dette blir for dyrt. Slik dette programmet utvikler seg, har ikke Stortinget innsyn i helheten og prisen. Departementet må ta hele ansvaret selv – hele ansvaret. I den komparative analysen av det danske og norske forsvaret framkommer den summen for Program Golf som Riksrevisjonen har kommet fram til. Jeg antar at når disse tallene brukes i dette dokumentet, er dette en anerkjennelse av dette tallet. Tallet er 2 milliarder kr. I denne analysen kommer det også fram at det danske forsvaret har valgt en annen løsning. Den koster litt over halvparten, til tross for at Norge benytter seg av den samme leverandøren, nemlig IBM. Horisontal samhandel er et annet fenomen som det er mye av i Forsvaret. SV har aldri vært særlig begeistret for denne måten å synliggjøre kostnader på, gjennom å innføre et liksommarked. Jeg er fornøyd med at det nå ligger inne et flertallsforslag om å foreta en full evaluering av horisontal samhandel. Det er ingen tvil om at de mangelfulle prislistene på tjenestene og sen fakturering har ført til betydelige problemer både for FLO og for Hæren, og at det ikke lenger er fullt samsvar mellom den organisasjonen og de leveransene FLO har kapasitet til. og den etterspørselen og betalingsviljen som de såkalte kundene i Forsvarets militære organisasjon har, og spesielt i et år da det må kuttes betydelig ned på bestillingene mot FLO på grunn av dårligere økonomi i de militære avdelingene etter det som har skjedd i 2004. SV har lagt inn en rekke forslag i denne innstillingen i samarbeid med Fremskrittspartiet og Senterpartiet. De dreier seg om å få en samlet oversikt over Program Golf når det gjelder både omfang og antatte kostnader. Det dreier seg om å få etablert et utvalg som kan gjennomgå alle forhold knyttet til organisering og styring i forsvarssektoren, og det dreier seg om å be Regjeringen fremme en sak der man går igjennom hvordan samordningen av den politiske og militære ledelsen skal organiseres i framtiden, også ut fra behovet for en forbedret virksomhetsstyring – som det naturlig nok ser ut som det kan være et behov for. Dette er alle forslag som dreier seg om å komme lenger enn det denne meldingen gjør på de underliggende forholdene som resulterte i at Forsvaret ikke fikk godkjent regnskapet sitt i 2003, og altså for i fjor oppdaget en sprekk på over 1 milliard kr etter at regnskapsåret var slutt. Dette er ikke en omkamp om integrert strategisk ledelse. Det er et forsøk på å bidra til at Forsvaret gjenvinner økonomisk styring og kontroll. De foreslåtte tiltakene i meldingen er helt sikkert nødvendige og riktige. Spørsmålet om de vil gi nødvendig styring og kontroll over Forsvarets økonomi, er noe annet. Da passer det bra å avslutte med å minne om at Stortinget i forbindelse med kontroll- og konstitusjonskomiteens behandling av Forsvarets regnskap for 2003 vedtok å be om en sak om hvordan Regjeringen vil gjenvinne overordnet styring av Forsvarets økonomi. Den saken ser vi fram til.
St.meld. nr. 29 for 2004-2005, som vi nå debatterer, handler om to forhold: årsakene til merforbruket i forsvarssektoren i 2004tiltak for å hindre at dette skal gjenta seg i framtiden Riksrevisjonen uttaler i Dokument nr. 3:8 for 2004-2005 at de anser merforbruket på ca. 1,15 milliarder kr som kritikkverdig. Kristelig Folkeparti er enig i dette. Det kan ikke aksepteres. I meldingen gis en grundig beskrivelse av årsakene til overskridelsene. Dette er en beskrivelse som samsvarer med de årsaker forsvarssjefen angir i sin årsrapport. Årsaksforklaringene i meldingen baserer seg faktisk på årsaksforklaringene i forsvarssjefens årsrapport. Forsvarssjefen har gjort et grundig arbeid med å finne de faktiske og reelle årsakene til merforbruket. Alle deler av Forsvarets militære organisasjon har gitt innspill til rapporten. Departementet har altså konkludert med at forsvarssjefens årsaksforklaringer er riktige, og har basert seg på dette i stortingsmeldingen. At det er enighet mellom departement og etat om årsakene, bidrar til å underbygge konklusjonene og gir et godt utgangspunkt for det pågående arbeidet med å gjennomføre tiltak. Det påpekes i meldingen at det alt vesentlige av merforbruket har skjedd innenfor Forsvarets logistikkorganisasjon og Hæren. Utilstrekkelig økonomistyring og kontroll er hovedårsak til merforbruket. Riksrevisjonen bemerker at den enkelte enhet i Forsvaret har et selvstendig ansvar for å holde oversikt over enhetens samlede forpliktelser. Kristelig Folkeparti er enig i at det må være slik. Det kan ikke ha vært god nok oppfølging av dette i Hæren og i FLO. Kristelig Folkeparti har også merket seg Riksrevisjonens uttalelse om at det er lagt til rette for en god styringsdialog mellom departementet og Forsvarets militære organisasjon. Når det gjelder spørsmålet om ikke statsråden burde ha grepet inn og forhindret merforbruket, er Kristelig Folkeparti ikke i tvil om sin støtte til statsråden. Forsvaret rapporterte til departementet så sent som 19. desember 2004 at de samlet sett ville gå i balanse. Vi kan derfor ikke se at departementet eller statsråden hadde mulighet til å gripe inn og stoppe merforbruket. Det er imidlertid viktig å merke seg at øvrige deler av Forsvaret hadde bedre oversikt over egne forpliktelser, og at de justerte egen virksomhet, slik at de unngikk merforbruk. Det er også viktig at vi fra Stortinget uttrykker anerkjennelse og merker oss den enorme innsatsen som blir gjort i Forsvaret for å rette opp etter merforbruket, og for å hindre at dette gjentar seg. Jeg er derfor glad for at komiteen i innstillingen gir anerkjennelse til de ansatte i Forsvarsdepartementet, Forsvarsstaben og Forsvarets øvrige administrasjon for den innsats de har gjort det siste halve året for å få til en helt nødvendig kontroll med økonomien og en endret kultur i hele organisasjonen. Den 14. januar 2005 inngikk Hæren en avtale med et kommunikasjonsbyrå om å bistå med granskning av økonomistyringen. Hva utvalget egentlig har bidratt med, er jeg imidlertid usikker på. Det blir bl.a. pekt på mangel på bevissthet rundt økonomi og budsjetter. Nedsettelsen av utvalget er imidlertid ikke helt uproblematisk. Ifølge Dokument nr. 3:8 har Riksrevisjonen avdekket at regelverket for offentlige anskaffelser ikke ble fulgt da kontraktene ble inngått. Anskaffelsene er heller ikke tilstrekkelig dokumentert. Ifølge Riksrevisjonen er kontraktene heller ikke returnert i signert stand. I avtalene framgår heller ikke den økonomiske forpliktelsen for Forsvaret. Ifølge Forsvarsstaben vil den totale forpliktelsen for Forsvaret beløpe seg til om lag 3,5 mill. kr. For å sikre at Forsvaret holder seg innenfor sine budsjettrammer i framtiden må det gjennomføres en rekke tiltak for bedre økonomistyring. Tiltakene må sikre at Forsvaret har de nødvendige redskap for budsjettkontroll, regnskapsførsel og økonomistyring. Det er allerede igangsatt noen strakstiltak, andre strakstiltak er umiddelbart forestående, og noen tiltak er mer langsiktige. Enkelte tiltak gir rask effekt, mens andre må virke over tid før ønskede resultater oppnås. De aller viktigste tiltakene som igangsettes, er tiltak som fokuserer på kostnadskontroll og kompetanseheving. Betydningen av tilstrekkelig kompetanse innen økonomi og administrasjon kan ikke understrekes nok, og det er viktig at dette blir lagt vekt på, også i utdanningsopplegget for alle krigsskolene. Det er iverksatt en tiltakspakke for kompetanseheving innen Forsvarets militære organisasjon. Målet er økt forståelse for de systemer som skal gi bedre oversikt over forpliktelser og prognosebildet. Tiltakspakken består av spesialtilpassede kurs og samlinger for virksomhetskontrollene og sjefen for driftsenhetene i Forsvaret. Det skal her fokuseres spesielt på sjefsansvar, virksomhetskontroll og forståelse for systemet. Ved Forsvarets stabsskole II skal det i løpet av skoleåret gis et fire ukers kurs i forvaltnings- og økonomistyring, og ved etablering av et nytt mastergradsstudium vil det bli tilbudt en fordypningsmodell i virksomhetsstyring. I tillegg til alle disse gode tiltakene mener vi at det bør vurderes å ansette sivilt personell med utdanning og erfaring innen forvaltning, ledelse og økonomi. Når det gjelder salget av Lista, ønsker jeg egentlig ikke å si så mye om det. Som vi alle vet, har kontroll- og konstitusjonskomiteen en egen sak om dette som skal debatteres i denne sal på et senere tidspunkt. Lista hører på ingen måte hjemme i den saken vi nå debatterer. Likevel har altså Arbeiderpartiet brakt Lista-salget inn i forsvarskomiteens behandling av St.meld. nr. 29 om merforbruket på forsvarsbudsjettet i 2004. Kristelig Folkeparti stiller seg naturligvis undrende til dette. Undringen gjelder også de ulike forslag som foreligger rundt omgjøring av salget. Riksrevisjonen setter spørsmålstegn ved salget og kritiserer deler av saksbehandlingen rundt salget. Det gir imidlertid ingen som helst grunn til å rokke ved så grunnleggende forhold og rettigheter som den private eiendomsretten er i ethvert rettssamfunn. Det er mange problematiske elementer ved den prosessen som Arbeiderpartiet her har satt i gang, og som Fremskrittspartiet har fulgt opp. La meg nevne noen: Et eventuelt vedtak om å be Regjeringen sørge for at Lista flystasjon tilbakeføres til staten, kan medføre betydelige kostnader, uten at det er avsatt budsjettmidler til dette. En slik anmodning fra Stortinget, uten kostnadsbegrensninger, vil selvsagt kunne påvirke nåværende eiers eventuelle pristilbud. Lista Lufthavn AS har fortsatt forkjøpsrett til viktige deler av lufthavnen etter at de inngikk avtale om leie og fikk opsjon på eiendommen. Dette skjedde i 1996 og ble godkjent av Forsvarsdepartementet under ledelse av daværende forsvarsminister, Jørgen Kosmo. Denne forkjøpsretten medfører at eiendommen uansett kan ende i privat eie. Dessuten er det slik at dersom staten fortsatt hadde eid Lista flystasjon, er det ikke sikkert at Farsund kommune ville valgt å benytte forkjøpsretten til eiendommen etter de regler som nå er innført. Denne forkjøpsretten gjelder kun kjøp til takst. Etter Kristelig Folkepartis oppfatning er det derfor betydelig risiko, dersom det skulle vise seg mulig å få tilbakeført eiendommen til staten, for at staten kan bli sittende med eiendommen og tilhørende kostnader, fordi det viser seg at kommunen ikke vil overta eiendommen på de betingelser Forsvarsdepartementet har fullmakt til å akseptere. Det burde være helt unødvendig og overflødig å si dette, men slik er det dessverre ikke. Det finnes ikke grunnlag for å foreslå å be «Regjeringen sørge for at Lista flystasjon blir tilbakeført til staten slik at det offentlige får muligheter til å kunne bruke sin forkjøpsrett». Det finnes ikke rasjonelle grunner for det. Dessuten er det svært sannsynlig at et slikt vedtak ikke nødvendigvis lar seg gjennomføre i praksis, da salget er gjennomført og eiendommen nå eies av Lista Flypark AS. Én ting er den private eiendomsretten, en annen ting er de økonomiske konsekvensene som et allerede hardt presset forsvar skal pålegges. Dessuten er det jo slik at kommuners forkjøpsrett til eiendommer ble innført etter at dette salget ble gjennomført, og at Riksrevisjonen ikke uttaler seg sterkere enn at det derfor kan stilles «spørsmål ved om samarbeidet med Farsund kommune er ivaretatt slik Stortinget har forutsatt». Min konklusjon er at jeg stiller meg svært undrende til at oppegående politikere faktisk kan vurdere å gjøre slike vedtak som her er foreslått. Til slutt: Jeg er glad for at de tilbakemeldinger jeg får fra Forsvaret, tilsier at det stadig går framover, og at det stadig går bedre med økonomistyringen. Dette vil Forsvaret om kort tid greie.
Glede er det ikke for mye av i dette hus.
Forsvaret hadde i 2004 et uhjemlet merforbruk på i overkant av 1,1 milliarder kr. Det er siste ledd i en kjede av økonomiske uregelmessigheter og overforbruk i det norske forsvaret. Et merforbruk som det vi nå opplever for 2004, er, som saksordføreren sa, «sterkt kritikkverdig». Det blir ikke mindre kritikkverdig når vi vet at Forsvarets regnskap for de tre foregående år viser store mangler, og at regnskapet for 2003 ikke ble godkjent. Politisk sett innebærer dette intet mindre enn at Regjeringen, og i særdeleshet partiet Høyre, rett og slett ikke har vært i stand til å styre økonomien i Forsvaret i hele den fireårsperioden denne regjeringen nå har sittet i regjeringskontorene. De forsvarssakene vi har opplevd de siste årene, reiser to viktige spørsmål. Det ene er: Har Forsvaret den nødvendige respekt for de økonomiske rammer som de blir underlagt? Det andre spørsmålet er: Har Regjeringen den tilstrekkelige styring med Forsvarets økonomi? Senterpartiet tror dessverre at svaret på begge spørsmål må bli nei. St.meld. nr. 29 viser en større vilje enn tidligere til å ta tak i problemene. Det viser vel egentlig kanskje først og fremst hvor lite vilje det har vært tidligere. Men også i forbindelse med St.meld. nr. 29 blir noen av svarene for enkle, for heller ikke St.meld. nr. 29 er villig til å drøfte styringsproblemene i Forsvaret i forhold til den omfattende omstillingsprosessen som Forsvaret er inne i. Etter Senterpartiets mening er det grunn til å spørre om omstillingens krav, måten den gjennomføres på og om tempoet i omstillingsprosessen i seg sjøl har medvirket til mangelfull kontroll og oversikt over økonomien. Bruken av konsulenter utover enhver rimelig sammenheng og FLOs problemer med nye regnskapssystemer kan tyde på det. Likevel er viljen hos flertallet i Stortinget til å gå inn og rette opp feilskjær i omstillingsprosessen, ja, i det hele tatt til å vurdere sider ved omstillingsprosessen, svært liten. Jeg må si at jeg i den forbindelse også er svært overrasket over Arbeiderpartiets unnfallenhet. Slitasje og omstillingstretthet blir ikke vurdert. Konsekvensene av samtidig nedbemanning og introduksjon av nye systemer blir ikke vurdert. Tidsaspektet i omstillingsprosessen blir overhodet ikke vurdert. Om arbeidsplasser er blitt fjernet før oppgavene har forsvunnet, blir heller ikke vurdert. Senterpartiet deler de betraktningene som er kommet omkring systemet med horisontal samhandling. Vi er enig i at det er et system som virker kunstig innenfor Forsvaret, og som bør gjennomgås. Det ser ut til å skape uklarhet. Det skaper kunstige markedsområder, og det skaper åpenbart et betydelig merarbeid for ansatte i Forsvaret. Senterpartiet mener også at uansett hva man mener om Golf-programmet, burde man være opptatt av å gi Stortinget en full oversikt over dette programmet, over alle planlagte faser og over de totale kostnadene ved gjennomføring. Særlig viktig blir det når Regjeringen i stortingsmeldingen faktisk uttaler at for å tilfredsstille øvrige deler av økonomisystemet er det kritisk viktig at de neste fasene av Program Golf blir gjennomført. Ja, men da har jo ikke Stortinget noe valg. Og da vil det være ytterst vanskelig å si til Stortinget at her skal dere få lov til å godkjenne hver enkelt fase. Det vil i realiteten ikke finnes noen sjølstendig mulighet til å stoppe før det er endelig gjennomført. Senterpartiet mener også at den nye integrerte ledelsen innenfor Forsvaret bør gjennomgås med et kritisk blikk. Vi mener at et eget eksternt utvalg må gjennomgå ledelse, organisering og styring i forsvarssektoren, akkurat som vi mente i fjor høst, da vi fremmet det samme forslaget. Senterpartiet er svært overrasket over at en i meldingen går svært langt i å unnslå seg ansvaret som tilligger Forsvarets militære og politiske øverste ledelse, ved å legge såpass mye av ansvaret over på de såkalte kapitteleierne. Det er for øvrig et helt nytt ord – parlamentarisk sett. Vi synes det er besynderlig at departementet nærmest antyder at det er kapitteleierne som burde ha skjønt at de sentralt besluttede systemene, f.eks. når det gjelder lønn og regnskap, egentlig ikke var helt pålitelige. Det er en merkverdig forklaring på problemer som sjølsagt tilligger den øverste politiske og militære ledelse. Det er sagt tidligere, men det må dessverre gjentas her i dag: Den måten denne regjeringen de siste fire årene har håndtert forsvarspolitikken på, inngir ikke tillit. Det er alvorlig for Regjeringen, men dessverre er det først og fremst alvorlig for et norsk forsvar, som er helt avhengig av tillit ute i befolkningen og i de folkevalgte organer.
Førstkommende onsdag nedlegges grunnsteinen for det nye ledelsesbygget på Akershus festning. Dette bygget blir det fysiske bevis på et av vedtakene fra denne stortingsperioden, integrert strategisk ledelse mellom Forsvarets offiserer og de ansatte i Forsvarsdepartementet. Det er ikke ofte en ser resultatet av et fornuftig vedtak en har vært med på. Bakgrunnen for den integrerte strategiske ledelse er å finne i Innst. S. nr. 232 for 2001-2002, jf. St.prp. nr. 55 for 2001-2002, og bekrefter endringene av Forsvaret, og er også et signal om Akershus festnings betydning. Jeg kan her legge til at det ikke er mange land i NATO som fortsatt har en delt ledelse. Jeg er ikke sikker på hvor mange det er, men iallfall er Tyrkia det ene, og jeg er litt usikker på om Danmark delvis har delt ledelse, men det er svært få land. For nye NATO-medlemmer er det et krav at de har integrert sivil-militær ledelse. Hvorfor er det det? Det er for å ha demokratisk kontroll med militærmakten. Da forundrer det meg at SV og Senterpartiet er de som sammen med Fremskrittspartiet står bak et forslag om å ikke ha demokratisk kontroll over militærmakten. Tendensen til omkamp på dette punktet er svært uheldig, og vil sette oss flere år tilbake i tid dersom forslaget blir vedtatt. Vedtaket om integrert strategisk ledelse var et historisk vedtak fordi det var første gang det kom i stand et forsvarspolitisk forlik mellom Arbeiderpartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti. Bakgrunnen for forliket var at Stortingets borgerlige flertall i behandlingen av den kommende langtidsplan vedtok en struktur som det ikke var penger til. Da fornuften senket seg over disse to partiene, kom også forliket om en struktur og økonomi på plass. St.meld. nr. 29 er en merkelig melding. Meldingen forteller om et merforbruk på over 1,1 milliarder kr i 2004, og som ble oppdaget i januar 2005. Meldingen forteller hva som har skjedd og hvilke tiltak som er satt inn for å forhindre at tilsvarende skal skje igjen. Det er merkelig, og hendelsene er sterkt kritikkverdige. Det er åpenbart gjort flere feil, men når Senterpartiet, SV og Fremskrittspartiet vil nedsette et utvalg som skal gjennomgå omstillingsprosessen og økonomistyringen i Forsvaret, virker dette fullstendig unødvendig. Stortinget har gjennom sitt eget kontrollorgan, Riksrevisjonen, og Stortingets kontrollkomite fått alle relevante opplysninger. Vi kan derfor ikke forstå hvorfor dette skal granskes ytterligere. At omstillingsprosessen er krevende og vanskelig, det forstår jeg. Stortinget har vedtatt en omstilling av Forsvaret fra et invasjonsforsvar til et internasjonalt operativt forsvar. I tillegg har Riksrevisjonen pålagt Forsvaret å innføre et nytt regnskapssystem samtidig som Golf-prosjektet innfases. Det er krevende. Jeg forstår også vår nye forsvarssjef, Sverre Diesen, når han i Dagbladet 27. april ble spurt om hvor vanskelig jobben var, og han svarer: «Kanskje hakket vanskeligere enn jeg trodde da jeg takket ja. Vi hadde større økonomiske problemer enn jeg trodde.» Jeg vil her bare kort legge til at general Diesen var, også før han ble utnevnt til forsvarssjef, plassert i en relativt sentral stilling i Forsvarsdepartementet. Innstillingen fra forsvarskomiteen viser i dag at det er et skille i norsk forsvarspolitikk. Utfordringen er at det ikke er alle som har tatt inn over seg at verden har gått videre. Forsvaret er bare et verktøy, men som det heter: Riktig verktøy er halve jobben. I denne sammenheng er det ikke oppgavene som må tilpasse seg innretningen på det norske forsvaret, men det betyr at Forsvaret må endre seg etter de oppgavene som skal løses. Reformene i Forsvaret, omstillingen fra et stasjonært invasjonsforsvar til et mobilt innsatsforsvar, må gå videre. Prosessen har nådd et punkt av «no return». Skal Forsvaret få tilbake troverdigheten og framstå som et relevant verktøy, er det bare én ting å gjøre, og det er å holde stø kurs til omstillingen er gjennomført. Omstillingen i Forsvaret er på rett vei, men omstillingen er ingen unnskyldning for den økonomiske miseren som var i 2004. I innstillingen kommer forsvarskomiteen inn på Lista flystasjon, som et flertall i komiteen ønsker å kjøpe tilbake. Salget av Lista flystasjon er en tragedie – eller kanskje en komedie – som forsvarskomiteen heldigvis slipper å behandle. Riksrevisjonens undersøkelse av salget av Lista flystasjon viser at Forsvarsbygg ikke kan legge fram sikre holdepunkter for at eiendommen ble solgt til markedspris, slik fullmakten fra Stortinget forutsetter. Riksrevisjonen påpeker i tillegg i Dokument nr. 3:7 for 2004-2005, Riksrevisjonens undersøkelse av salget av Lista flystasjon, at salget av flystasjonen i september 2002 gav et netto utlegg for staten på 10, 9 mill. kr. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet viser til behandlingen i Stortingets kontrollkomite og tar ikke selvstendig stilling til hva som har skjedd i dette konkrete salget, eller til alvorlighetsgraden i forholdet. Medlemmene fra de tre partiene konstaterer likevel at Lista flystasjon er solgt ut av statens eie, og at Riksrevisjonen mener salget ble gjennomført på et grunnlag som var feil. Flere enn de tre partiene kan trolig enes om at situasjonen er uheldig, men det store spørsmålet er hvordan situasjonen kan løses. Komiteens medlemmer fra Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet mener at det riktige er at salget av Lista flystasjon reverseres, og at staten må ta konsekvensene av at salgsprosessen etter Riksrevisjonens mening ikke er korrekt gjennomført. Derfor blir forslaget om gjenkjøp fremmet av disse tre partiene. Så får tiden vise hva Fremskrittspartiet bestemmer seg for. Det alvorlige i denne saken er selvfølgelig det økonomiske merforbruket. Men all den negative omtalen av Forsvaret svekker folkets tillit til Forsvaret, og de ansatte har en stressende hverdag. Jeg håper derfor at Stortinget ikke får flere slike saker.
Omstillingene i Forsvaret har vært, er og kommer fortsatt til å være omfattende. Stortinget har pålagt Forsvaret å gå igjennom meget store omstillinger. Det er krevende for dem som styrer, men ikke minst for dem som er i organisasjonen og skal gjennomføre omstillingene i praksis. Prosessen er i rute, og målene nås. Det er også bred støtte i Stortinget til de omstillingsmålene som er satt. Jeg mener dette er et viktig bakteppe å ha med seg med tanke på de sakene som behandles her i dag. Jeg registrerer også fra innstillingen i denne saken at et bredt flertall i forsvarskomiteen påpeker at det har vært en positiv utvikling på mange av de områdene Riksrevisjonen mener har vært kritikkverdige. Dette er en gledelig utvikling som vi skal ta med oss. Etter én periode på Stortinget har jeg i hvert fall lært meg én ting, og det er at en skal velge med omhu hvem en skal la seg provosere av. Så langt har i grunnen ikke ulike representanter fra Senterpartiet vært blant dem jeg har latt meg hisse opp så veldig mye av, men når jeg nå hører representanten Arnstad i debatten her snakke om at omstillingene har gått for fort, at det har vært mangel på folk, osv., er det grunn til å minne om at Senterpartiet faktisk har foreslått og stemt for i Stortinget en reduksjon i Forsvarets ledelsesstruktur utover Regjeringens opplegg, tilsvarende minst 200 mill. kr. Da synes jeg det er både oppsiktsvekkende og frekt å prestere et innlegg av den sorten som representanten Arnstad nettopp presterte her fra talerstolen. I innstillingen fra forsvarskomiteen ligger det et mindretallsforslag om at Lista flystasjon skal kjøpes tilbake og selges videre til kommunen. Mye kunne vært sagt om den saken, og det kommer vi nærmere tilbake til. Tiden tillater ikke å dra hele resonnementet her og nå. Jeg vil også minne om at det kommer en egen sak senere i dag om Riksrevisjonens undersøkelse av dette salget. I forhold til det som er tema for denne saken, nemlig overskridelsene i forhold til 2004-budsjettet, er det også et tema som kontroll- og konstitusjonskomiteen tidligere har vært innom i sin behandling av 2003-regnskapet. Da kom overskridelsene på 2004-budsjettet til å bli et sentralt tema, selv om det altså ikke hørte hjemme i den saken. Disse overskridelsene fikk naturlig nok personellmessige konsekvenser – ja, det skulle bare mangle – for de ansvarlige for miseren, nemlig generalinspektøren for Hæren og direktøren for Forsvarets logistikkorganisasjon. I kontrollkomiteens høring ble det presentert en meget fantasifull eventyrhistorie fra representanten Hagen som gikk ut på at generalinspektøren i Hæren var utnevnt til uskyldig syndebukk. Her i dag har vi fått høre denne historien gjentatt av representantene Per Ove Width og Kjetil Bjørklund. Den blir ikke mer korrekt av den grunn. Men når vi nå omsider har Riksrevisjonens rapport på bordet, kan det for ordens skyld være greit å konstatere at Hagens vits og Bjørklunds teori her ikke får noen som helst støtte. Riksrevisjonen omtaler merforbruket som kritikkverdig og sier at det har oppstått til tross for at det var lagt opp til en god styringsdialog mellom Forsvarsdepartementet og Forsvarets militære organisasjon. Riksrevisjonen bemerker videre om ansvaret for merforbruket at «FMOs enheter uansett har et selvstendig ansvar for å ha oversikt over enhetens samlede forpliktelser». Det er derfor ikke grunnlag for å gjenta egenproduserte hypoteser om årsakssammenhenger og beskyldninger som er bare fantasifulle.
Når det gjelder St.meld. nr. 29 for 2004-2005, om merforbruket på forsvarsbudsjettet i 2004, kunne det sikkert brukes mange dager på å diskutere det forholdsvis store overforbruket og hvorfor dette kunne skje. Man kan også selvfølgelig diskutere om den redegjørelsen og de opplysninger vi har fått, er omfattende nok. Dessverre er heller ikke disse overskridelsene den eneste av tabbene, la oss kalle det det, fra Forsvarets side. Det har vært en rekke uheldige avgjørelser de siste fire år. Her kan bl.a. nevnes skroting av nesten ubrukte beltevogner, som lag, foreninger samt privatpersoner gjerne ville overta, mye innleid konsulenthjelp, salg av forsvarseiendommer uten riktig saksgang, å legge båter til kai, gamle transportfly som ikke kan brukes fullt ut, økonomirot, osv. Derfor er det svært beklagelig at vi på nytt får et årsresultat med et stort overforbruk. Alt dette, men spesielt denne saken, gjør at Forsvarets tillit i befolkningen og i de besluttende organisasjoner er redusert. Dette er svært synd, og skadelig for Forsvaret, som i dagens situasjon heller trenger gode saker som øker forsvarsviljen hos folk. Det samme trenger alle de 1 000 ansatte i Forsvaret som mer eller mindre sliter med dagens situasjon. Det kan være at vi trengte en omorganisering, men den har gått for fort, og da kan det skje at ikke alt blir like godt utført og gjennomtenkt samt at kontrollen med økonomien ikke er like god. Allikevel er dette ikke god nok unnskyldning for et såpass ukontrollert overforbruk. Man kan også sette spørsmålstegn ved om Forsvarets store deltakelse både på Balkan, i Midtøsten og i Sentral-Asia bare har vært til fordel for oss og Forsvaret. Det har bundet opp store mannskap og befalsstyrker samt mye utstyr, etc. Sammen med den tidligere nevnte omorganiseringen ser dette spesielt for Hæren ut til å ha vært en avgjørende faktor for denne del av Forsvarets overforbruk. Derfor vil Fremskrittspartiet heller gi honnør til tidligere GIH, som var rimelig alene i Forsvarets ledelse om umiddelbart å ta konkret initiativ for gjennom gransking av egen virksomhet og disposisjoner å finne årsaker til dette uventede merforbruket, nettopp for å rette på feil og unngå gjentakelser. Dessverre har dette verken gitt honnør eller anerkjennelse fra spesielt mange andre. Fremskrittspartiet har også merket seg at departementet heller ikke har inkludert slitasje og omstillingstretthet i FLO som en mulig årsak til deres overforbruk. Derfor var ikke Fremskrittspartiet spesielt imponert over at to personer, altså en i Hæren og en i FLO, rimelig raskt fikk omplassering i systemet og på en måte ble gjort til syndebukker for merforbruket. Så enkel er ikke denne saken. Fremskrittspartiet er forundret over at det ikke ble reagert på at aktivitetsnivået i Hæren var høyere enn det som var tilpasset budsjettrammen. Det er et sentralt ansvar som tilligger den enkelte kapitteleier. Det overordnede ansvar må, slik Fremskrittspartiet ser det, tilhøre nettopp Forsvarsdepartementet i denne sammenheng. Dermed må det hele og fulle ansvar ligge hos forsvarsminister og forsvarsdepartement. Det er vel heller ingen tvil om at Stortinget burde vært orientert om situasjonen tidligere når noe så radikalt skjer, eller når forhold vil påvirke det vedtatte budsjett. På samme måte mener Fremskrittspartiet at det å tillegge den tidligere sjef for FLO ansvaret for det økonomiske overforbruket alene, er like ille. Dette skyldes Forsvarsdepartementets manglende tilrettelegging for et godt nok system for horisontal samhandel. Det har vel også vist seg at horisontal samhandel betyr uklare kommandolinjer, og er det noen som absolutt ikke må ha det, er det nettopp Forsvaret, bl.a. for å kunne takle en krisesituasjon. Det må være helt klart hva som ligger under tiltak som operativ virksomhet, styrkeproduksjon og logistikk. Ellers er Fremskrittspartiet også opptatt av problemstillingen rundt Golf-prosjektet og vurdering rundt overskridelsene. Fremskrittspartiet legger merke til at departementet ikke tillegger dette nok vekt, noe vi ser på med forbauselse. Men siste ord er nok dessverre ikke sagt i denne saken, og vi ser med spenning på hva som vil bli resultatet. Det er merkelig at departementet nærmest antyder at kapitteleiere selv skulle skjønt at det sentralt besluttede innførte og pålagte lønns- og regnskapssystem ikke var tilstrekkelig pålitelig, og at de derfor selv skulle ha gardert seg gjennom manuell regnskapsføring i tillegg, samtidig som de var pålagt å bidra til årsverksmessig å fjerne økonomimedarbeidere. Dette burde forklare mye av den situasjonen som Forsvaret har kommet opp i.
I januar 2005 ble det klart at Forsvaret i 2004 hadde et betydelig merforbruk på sitt budsjett. Jeg varslet at Regjeringen ville legge fram en sak for Stortinget med en vurdering av årsakene til merforbruket og tiltak for å unngå tilsvarende situasjoner senere. Saken bygger på forsvarssjefens årsrapport og de årsaker Forsvaret selv peker på. Merforbruket har hovedsakelig funnet sted innenfor Forsvarets logistikkorganisasjon og Hæren. Her har det vært manglende budsjettkontroll på flere områder. Personelldatabasen for egne ansatte har ikke vært korrekt, noe som har medført feilpostering i lønn. Aktivitetsnivået har vært høyere enn tildeling av budsjettmidler tilsa, det har vært mangelfull oversikt og kontroll i Hæren, fordi for mange personer har hatt bestiller-, anvisnings- og attestasjonsfullmakt. Det ble ikke foretatt løpende avklaringer om bestillinger Hæren gjorde hos FLO, ble foretatt innenfor eksisterende rammeavtale for slike kjøp, eller om kjøpene medførte tilleggsregninger. Det har ved disse to avdelingene vært mangelfull oversikt over inngåtte forpliktelser, bestillinger og eget forbruk samt manglende fokus på økonomistyring og oppfølging av tildelte midler opp mot forpliktelser og prognoser. Disse forholdene førte til merforbruket, og at det ikke ble avdekket før i 2005, etter budsjettårets slutt. Regjeringen ser alvorlig på det uhjemlede merforbruket på forsvarsbudsjettet i 2004. Som forsvarsminister har jeg ansvar for at de bevilgningene Stortinget har vedtatt, ikke blir overskredet av underordnede etater. Det har derfor vært viktig for Regjeringen å finne de reelle årsakene til merforbruket, slik at riktige og nødvendige tiltak kan iverksettes for å unngå gjentakelser. For å sikre at Forsvarets virksomhet framover gjennomføres innenfor vedtatte budsjettrammer og i henhold til tildelte bevilgninger, samtidig som de fastsatte omstillingsmål nås, er det iverksatt en rekke tiltak. Tiltakene er rettet mot at alle ledd i Forsvaret skal ha bedre oversikt og kontroll med sine forpliktelser samt kunne utarbeide troverdige prognoser for sin virksomhet. Tiltak for å bedre økonomistyringen i Forsvaret inkluderer bl.a. gjennomgang og oppretting av feil i personell- og organisasjonsdata, reduksjon av antall personer med bestiller-, anvisnings- og attestasjonsfullmakt, innføring av nytt datasystem for horisontal samhandel samt reforhandling av leveranseavtalene for 2005, kostnadskontroll gjennom reduksjon i administrative utgifter, herunder konsulent- og reiseutgifter, og hyppigere og tettere styringsdialog mellom departement og underliggende etat. Nye retningslinjer som innskjerper bruken av eksterne konsulenter, er innført, og tiltak for å heve kompetansen i organisasjonen innenfor forvaltning og økonomistyring likeså. Det er også gjennomført aktivitetsreduserende tiltak, der det er nødvendig, for å sikre at den enkelte avdelings virksomhet finner sted innenfor vedtatte budsjettrammer. Jeg har merket meg at en enstemmig komite gir anerkjennelse til de ansatte i Forsvarsdepartementet, Forsvarsstaben og Forsvarets øvrige administrasjon for den innsats som nå gjøres for å få kontroll med økonomien. Dette er viktig, for de har virkelig gjort en innsats. Etter at overskridelsen ble avdekket i januar 2005, har det vært stått på natt og dag både fra Forsvaret selv og fra Forsvarsdepartementets ansatte. Derfor er det gledelig at Riksrevisjonen har positive uttalelser om viktige områder med merkbar forbedring. Den omleggingen som er gjennomført av økonomiforvaltningen i Forsvaret, inkluderer innføring av et nytt regnskapssystem som gir et langt bedre grunnlag for god økonomistyring enn det tidligere regnskapssystemer gav grunnlag for. Det har Riksrevisjonen påpekt. Men som komiteen har merket seg, vil enkelte tiltak gi rask effekt, mens andre må virke over tid før ønsket resultat oppnås. I denne saken er det lagt fram to ulike forslag som begge innebærer at staten skal gjenanskaffe Lista Lufthavn. Hvilken pris eier eventuelt vil kreve for eiendommen, er ikke avklart. Heller ikke hvilke betingelser kommunen vil kreve for å motta eiendommen. Dette vil således kunne medføre en betydelig og uforutsigbar kostnad for Forsvaret – en kostnad verken vedtatte budsjetter eller vårens inngåtte forlik i revidert har tatt høyde for. Jeg vil også minne om at Lista Lufthavn AS i 1996 fikk en forkjøpsrett av daværende arbeiderpartiregjering til store deler av området – en opsjon som Lista Lufthavn fortsatt kan velge å utnytte slik at store deler av eiendommen i så fall fortsatt vil være i privat eie uavhengig av dagens to framsatte forslag. Jeg legger derfor til grunn at ingen av de to framsatte forslag får flertall.
Det blir replikkordskifte.
Flere har vært inne på Golf-prosjektet, og statsråden var også inne på det med å få styring på økonomien. Spesielt vises det til leveranseprosjekt 2, som det vel kalles, LP 2, som er andre fase av Golf. Jeg har da følgende spørsmål: Blir LP 2 i Program Golf lagt fram for Stortinget? Og når vil dette i så fall skje?
Jeg vil innledningsvis bemerke at jeg ser det som svært gledelig at Riksrevisjonen så klart fastslår at med Golf er det etablert et betydelig bedre grunnlag for et fullstendig, nøyaktig og pålitelig bevilgningsregnskap enn det vi hadde tidligere. Jeg er likeledes svært godt fornøyd med at Riksrevisjonen sier at først når Golf fase II er gjennomført, med bl.a. løsning for internregnskap, kan det forventes at Forsvarets militære organisasjon har tilgjengelig et hensiktsmessig verktøy for å følge opp de kravene til økonomistyring og kontroll som følger av bevilgningsreglementet og økonomireglementet. Dette er viktig fordi Regjeringen og Arbeiderpartiet har stått sammen om å støtte Golf-prosjektet. Og skulle vi ha fortsatt med 80 regnskapsførende enheter, slik Forsvaret selv hadde, hadde vi ikke hatt mulighet til å tilfredsstille økonomireglementet. Når det er sagt, vil jeg si at det i det regelverket som er mellom storting og regjering, er klart at prosjekter over en viss størrelse, kategori 1-prosjekter, skal legges fram for Stortinget. Er prosjektene mindre, er det uansett viktig at de omtales overfor Stortinget, og slik omtale vil komme til høsten.
Så lenge denne statsråden har sittet som leder av Forsvarsdepartementet, har det vært problemer med regnskapene – hvert eneste år. Enten har de blitt underkjent, eller så har de blitt godtatt under sterk tvil – så også i 2004. Har nå statsråden oversikt over og styring på økonomien så langt i 2005? Og hva er hennes prognose for 2005? Kan hun garantere at regnskapet for 2005 vil gå i balanse i forhold til de grep hun nå har beskrevet for oss?
Jeg legger betydelig vekt på Riksrevisjonens merknader. Den økonomirevisjonen som Riksrevisjonen har gjennomført, både for 2003 og for 2004, har skjedd i nær kontakt med Forsvarsdepartementet, og Riksrevisjonens kommentarer tillegges betydelig vekt. Det er derfor svært gledelig at Riksrevisjonen i regnskapet for 2004 har merket seg en rekke områder med forbedringer i forhold til 2003. Det at vi tok belastningen med å skifte fra 80 regnskapsførende enheter til én, for å tilfredsstille økonomireglementet, har gitt betydelige innkjøringsproblemer – det er det ingen tvil om. Det viste også gjennomgangen av regnskapet for 2003. Det at indikatorene peker i riktig retning, og at det er gledelige forbedringer, viser at det harde arbeidet som Forsvaret har lagt ned for å bringe forholdene under kontroll, har gitt positive resultater, og vi vet allerede at for 2005 har man tatt et betydelig steg i riktig retning i forhold til det som var situasjonen da regnskapet for 2004 ble gjort opp.
Replikantens spørsmål var enkelt, men svaret var ikke så enkelt. Jeg vil gjøre det enklere for statsråden å svare: Greier Forsvaret å holde seg innenfor budsjettet for 2005?
Vi er nå i juni 2005. Det formelle svaret kjenner vi når regnskapet er gjort opp i begynnelsen av januar 2006 og Riksrevisjonen har gjennomført sin evaluering. Men det vi kan si på det nåværende tidspunkt, er at flere av de områdene som Riksrevisjonen hadde merknader til i 2003, har blitt betydelig forbedret i 2004. I tillegg vet vi at på en del av de områdene som Riksrevisjonen hadde merknader til i 2004, bl.a. lønnsområdet, er, offisielt uttalt fra Forsvarsstaben, problemene løst for 2005. Det er det som er viktig, at man jobber seriøst for å gi den styringen som kreves. Og selvfølgelig er retningslinjene til forsvarsledelsen at de budsjetter som er bevilget, skal holdes.
5. april i år vedtok Stortinget å be Regjeringen om å legge fram en egen sak om hvordan en kunne gjenvinne overordnet kontroll over økonomien i Forsvaret. Da tenkte en ikke på St.meld. nr. 29, som bare omhandler ett års merforbruk – nemlig 2004 – da tenkte en ikke på kommentarer i revidert nasjonalbudsjett, og da tenkte en ikke på de årlige rapportene fra Riksrevisjonen. Da tenkte Stortinget på en egen sak om hvordan en kunne gjenvinne overordnet styring og kontroll med Forsvarets økonomi. Mitt enkle spørsmål til statsråden er: Når kan Stortinget forvente at Regjeringen vil følge opp det vedtaket?
Jeg antar at det svaret er kjent for Stortinget, for Regjeringen har sagt at vi tar sikte på å legge fram en sak i løpet av høsten 2005. Den saken vil selvfølgelig inneholde viktige tiltak og ikke minst en oppsummerende erfaring ut fra det vi nå har lært, ikke bare gjennom denne meldingen, men også gjennom det som er lagt fram i revidert, og det som er kommet fram i Riksrevisjonens evaluering av 2004-regnskapet. Men det jeg vil si, er at en i en slik sak fra Regjeringen selvfølgelig også vil understreke betydningen av å fortsette med de omstillingsmål og med den kurs, som Gunnar Halvorsen var inne på, som denne regjeringen har satt, i tett samarbeid med Arbeiderpartiet. Og et av de mer interessante spørsmål i forhold til alternative regjeringskonstellasjoner, vil jo bli om Senterpartiet og SV like fast kan understreke viktigheten av den kurs som denne regjeringen har holdt, og som Gunnar Halvorsen understreket nødvendigheten av å fullføre.
Jeg ser meg nødt til å følge opp representanten Halvorsens spørsmål. Arbeiderpartiet har hele veien støttet Golf-programmet. Det var daværende statsråd Bjørn Tore Godal som sørget for en innfasing, og at man skulle ta én fase av gangen. Forutsetningen for det var selvfølgelig at Stortinget skulle få seg forelagt hver fase. Hvis jeg oppfattet statsrådens svar til Gunnar Halvorsen rett, sier hun faktisk at hvorvidt hun vil legge fram fase 2 for Stortinget, avhenger av hvor mye det koster. Da vil jeg bare be statsråden om å bekrefte at LP 2, altså fase 2 av Program Golf, vil bli lagt fram for Stortinget til behandling. Mitt andre spørsmål er: Vil statsråden følge opp Lista-gjenkjøpet dersom Fremskrittspartiet i kveld støtter vårt forslag subsidiært?
I mitt replikksvar til Gunnar Halvorsen beskrev jeg ganske kort det som er dagens ordning, nemlig at kjøp over en viss sum legges fram for Stortinget for vedtak, mens kjøp under en viss sum får en omtale. Stortinget kan uttale seg, men ikke nødvendigvis gjøre konkret vedtak. Det er gjeldende ordning. Det betyr ikke at ikke Stortinget uansett vil få en anledning til i forbindelse med budsjettet til høsten å gi uttrykk for hva de faktisk mener om Golf fase 2. Og så legger jeg selvfølgelig til grunn at Arbeiderpartiet, som i denne saken har utgjort et viktig flertall, sammen med Regjeringen, også ser behovet for å ha et høyt tempo rundt neste fase av Golf, fordi ikke minst Riksrevisjonen så klart gir oss støtte i at dette er en nødvendig fase for å løse en del av de utfordringene som Riksrevisjonen har pekt på, og utsettelse her vil selvfølgelig bety utsettelse med å kunne innfri noen av de krav som Riksrevisjonen har stilt.
Replikkordskiftet er omme. De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Alle som kjenner til situasjonen i Lista-regionen i Vest-Agder, ser viktigheten av at Lista flyplass blir en aktiv fly- og næringsplass i framtiden. Kommunen og fylkeskommunen søkte i 2001/2002 om å bli med i anbudsrunden for kortbaner og regionflyplasser. De søkte om et maksbeløp på 3 mill. kr i året fram til den nye veien i området blir ferdigstilt i 2006. Altså kunne Lista-regionen i dag hatt ruteflyging på flyplassen dersom Regjeringen hadde vist handlingsvilje i stedet for vrangvilje. I valgkampen i 2001 sa nåværende regjeringsmedlem Ansgar Gabrielsen at for «Lista Fly- og Næringspark sitt vedkommende, har ruteflyging høyeste prioritet. Jeg synes kravet om statlig støtte og det å få lagt flyruten ut på statlig anbud absolutt er et naturlig krav». Hvem som har sviktet Lista og Lista-regionen i Vest-Agder, bør ikke være vanskelig å se. Kommunen fikk tilbud om å kjøpe flyplassen for 200 mill. kr, noe som selvfølgelig er helt urealistisk. Regjeringen valgte i stedet å bruke nesten 11 mill. kr på å gi bort flyplassen til et privat selskap, og statsråden påstod på bakgrunn av spørsmål fra meg den 27. januar 2004 at alt var i skjønneste orden. Nå vet vi sannheten. Denne saken har blitt en skamplett for politikerstanden, og det må Regjeringen ta ansvar for. Nå må det ryddes opp på en skikkelig måte. Man kan ikke tillate at lokalsamfunnet og dermed befolkningen på Lista behandles på en så lettvint måte som man har gjort i denne saken. Lista flyplass var før 1995 en militær flyplass. I starten var daværende forsvarsminister, nåværende stortingspresident og medlem i Arbeiderpartiet, Jørgen Kosmo, svært aktiv i arbeidet som ble gjort for at lokale krefter skulle få til en alternativ drift til Forsvaret på flyplassen. Etter dette har alt gått galt. Jeg håper at stortingsflertallet i dag sørger for at det blir ryddet opp på Lista. Det er faktisk det minste velgerne i Lista-regionen kan vente seg av dagens politikere.
Denne debatten har i stor grad foregrepet de tre andre sakene vi skal behandle senere i kveld, noe som for øvrig gjør det upraktisk at vi ikke har replikker, slik at vi kunne fått brakt av veien de verste misforståelsene underveis. De er både fremført i media og gjentatt i debatten i dag. Representanten Engeset har allerede klargjort Senterpartiets noe spesielle tilnærming, nemlig at kutt på minst 200 mill. kr til FLO skulle ha innebåret bedre økonomistyring, samtidig som Senterpartiet tidligere, i likhet med enheten selv, har ment at nedbemanning har vært det største problemet. Det må sies å være en ganske interessant form for dobbeltkommunikasjon. Gjentakelsen om generalinspektøren i Hæren og FLO-sjefens syndebukkrolle har blitt tilbakevist av Riksrevisjonen, som presiserte hvem som har det faktiske ansvaret, som andre grener av Forsvaret tok. Det er også gjort til et poeng under debatten hvor viktig det er å kjøpe Lista tilbake, hvor lite som skjer der, og at det er ulike virkelighetsoppfatninger i denne salen. Da synes jeg det er grunn til å lytte til hva kjøperen i går sa til Farsunds Avis under overskriften «Her skjer det masse». For det kjøperen sier, er: «Alle har lov til å mene noe om Lista Flypark, og om salget, driften og de utleggene som staten har hatt. Men jeg blir oppgitt når de i tillegg kommer med slike uttalelser. De er helt grunnløse. Ingen; hverken lokalpolitikere eller rikspolitikere har spurt oss hva som skjer her.» Inneværende driftsår regner han med å oppsummere 6 000 gjestedøgn på overnattingsdelen og regner med at han for neste år allerede har booket inn nye 5 000 gjestedøgn. Han sier videre: «Aktivitetene er mange. Politiet er en fast god kunde på konferansesenteret. Man har hatt tyske flyklubber, mikroflystevner, ungdomsleire og korps og sangkor på kundelisten.» Når man leser dette, gir det grunn til å sette spørsmålstegn ved virkelighetsoppfatningen til dem som ønsker å bruke statlige midler på noe som ser ut til å fungere aldeles utmerket. Så da går egentlig spørsmålet tilbake til dem som mener at det er viktig å sikre utvikling på Lista: Hva med å lytte til dem som allerede har kjøpt Lista og mener at det foregår en enorm utvikling der? Hva med å ta en titt på lokalavisen fra i går?
La meg først gå litt tilbake til innlegget til representanten Hernæs og berolige ham med at Arbeiderpartiet ikke går inn for noe alliansefritt selvforsyningsforsvar til 80 milliarder kr, slik at det er slått fast. I Arbeiderpartiets program står det at «Arbeiderpartiet bygger vår sikkerhetspolitikk på norsk medlemskap i NATO. Vi vil videreutvikle NATO-samarbeidet og styrke OSSEs og Europarådets arbeid med fredelig konfliktløsning». Jeg skal ikke trette representanten med å lese opp hele programmet, bare understreke at vi også har vedtatt å følge opp Langtidsplanen for Forsvaret i perioden. Vi vil at Forsvaret skal tilpasse seg et moderne trusselbilde med nye og mer sammensatte trusler, og vi skal sørge for at Forsvaret skal ha nok tilgjengelig operativt personell til innsats i forbindelse med kriser og krig både hjemme og ute. Det er altså den forsvars- og sikkerhetspolitikken som er vedtatt av Arbeiderpartiets landsmøte for neste fireårsperiode. Så har vi i denne innstillingen også sagt en del om en komparativ analyse som er foretatt av Forsvaret i Norge og det danske forsvaret. Der er det store forskjeller. Nå skal det også sies at det er forskjeller i geografien mellom Norge og Danmark, men faktisk har Danmark et ganske stort jurisdiksjonsområde over havområder. En del av sammenligningsgrunnlaget er likevel interessant. Lønnen er høyere i Norge enn i Danmark, og man bruker mer penger på materiell og struktur i Danmark enn i Norge. Norges kommando- og basestruktur er større og koster mer – det skulle for øvrig bare mangle, med vår geografi. Danmark har flere styrker som er det som fornorsket heter deployerbare, altså at de kan brukes raskt. Norge bruker dobbelt så mye på konsulenter som Danmark, og Danmark har ikke hatt årsverksreduksjon som målstyring. Man har altså forsøkt å få ned kostnadene på en annen måte. Jeg vil gjerne at statsråd Krohn Devold kommer opp her og sier noe om det vi omtaler i innstillingen, om vi kan lære noe av Danmark, og om Forsvarsdepartementet i det videre arbeidet med økonomien vil se litt på hvordan Danmark har løst en del problemer, og hvordan de styrer økonomien.
Jeg beklager å konstatere at denne debatten allerede er blitt meget, meget springende. Det skal ikke legges presidenten til last, det får vi ta skylden for alle sammen. Men disse sakene griper på ulike måter inn i hverandre. Når det i den innstillingen vi nå behandler, er forslag til vedtak om å kjøpe tilbake Lista, må jeg bruke noe tid på å kommentere de forslagene som ligger der. Dersom Lista skal kjøpes tilbake, vil dette medføre betydelige kostnader for staten. Hvor store disse kostnadene blir, kan ikke fastslås før etter forhandlinger med eier av eiendommen. Hvis et av forslagene som er fremmet, skulle få flertall, vil det medføre at selger kommer i en monopolsituasjon og kan diktere den prisen han måtte ønske. Er dette en fornuftig bruk av folks skattepenger? Hvis staten skal være i stand til å kjøpe noe, må det også være en selger som er villig til å selge, med mindre staten på en eller annen måte skulle ta i bruk Grunnlovens bestemmelser om ekspropriasjon, men det er vel noe spesielt i denne saken. I tillegg til kostnadene med å få eiendommen tilbake kommer betydelige kostnader til oppgradering og vedlikehold, som Lista Flypark i dag har ansvar for. Og ikke nok med det: I tillegg vil det påløpe ekstrakostnader ved tilbakeføring til kommunen. For vi må vel anta at en hvilken som helst kommune vil utnytte at Stortinget har pålagt Regjeringen å selge eiendommen til kommunen – de fleste lokalpolitikere har vel et visst næringsvett. Lista Lufthavn AS fikk i 1996 forkjøpsrett til store deler av eiendommen. Er det da meningen at de skal kjøpes ut fra denne retten? De har fortsatt forkjøpsretten i behold. I så tilfelle vil dette medføre ytterligere kostnader. I motsatt fall er det bare å ta til etterretning at én privat eier, Lista Lufthavn AS, er akseptabel, mens en annen, Lista Flypark AS, ikke er det. En slik fremdrift vil i beste fall medføre betydelige forsinkelser i arbeidet med å få til ny næringsutvikling på Lista. I verste fall kan denne saken bidra til at dette arbeidet stopper helt opp eller blir betydelig svekket. Jeg mener at alt dette taler for at det er en særdeles dårlig bruk av folks skattekroner å bruke dem på tilbakekjøp av Lista flystasjon. Jeg vil også minne om at de inntektene Stortinget forutsatte av salg av forsvarseiendommer, har gitt merinntekter på netto 1 milliard kr. Dette er penger som har blitt brukt til å videreutvikle og drifte Forsvaret. Dette kommer altså i tillegg til de betydelige innsparinger Forsvaret oppnår gjennom mindre årlige driftsutgifter, for Lista alene dreier dette seg om 56 mill. kr i årlige sparte driftsutgifter på grunn av salget.
Jeg konstaterer at representanten Engeset mener at det er enkelte her som lever i fantasiens verden. Det er mulig, men slike karakteristikker har dessverre en stygg tendens til å slå tilbake. Det blir litt underlig når den samme representanten tar Riksrevisjonens gjennomgang av regnskapet for 2004 til inntekt for det valget som forsvarsministeren gjorde, om å skyve ansvaret ned til enkelte kapitteleiere. Jeg kan ikke se at Riksrevisjonen har berørt dette på noen måte. Det er jo ingen her som bestrider at Hærens og FLOs kapitteleiere hadde et ansvar. Spørsmålet er hvem som tar det overordnede ansvar. Forsvaret brukte for mye penger i 2004, mer enn man rent faktisk hadde. Dette synliggjør at det ikke har vært tilstrekkelig økonomisk styring i Forsvaret de siste årene. Det er forsvarsministerens – og for så vidt Høyres – ansvar. Jeg kan ikke se at Riksrevisjonen har berørt spørsmålet om det overordnede ansvar. Så vil jeg gjerne sitere fra en komparativ analyse av det danske og norske forsvar som ble lagt fram for en stund siden, som er knyttet til flaggskipet de senere årene, nemlig behovet for de store investeringene. Det står: «Investeringsandelen målt i kroner er betydelig høyere i Norge enn i Danmark. Gjennom de siste åtte årene har forskjellen vært på 4-5 mrd per år. Ut fra dette skal Norge ha en materiellpark som er verdt ca. 34 mrd mer enn danskenes, men hvor disse økte verdiene ligger er ikke åpenbart.»
Tidligere i denne debatt ble det sagt fra presidentplassen – det var før stafettvekslingen fant sted – at glede er det ikke for mye av i dette hus. Jeg kom til å assosiere det med et skriftsted, hvor det står at det er større glede i himmelen over én synder som vender om, enn over nittini rettferdige som ikke trenger omvendelse. Slik er det i himmelen, men Stortinget er ikke himmelen. I denne sal er det vesentlig større konkurranse om å befinne seg blant de nittini rettferdige. Jeg registrerer at etter at Stortinget har anmodet sitt eget kontrollorgan, Riksrevisjonen, om å fremskynde gjennomgangen av regnskapet for 2004, og har mottatt en meget nyansert gjennomgang, er det noe som for deler av opposisjonen har gått hus forbi. Det synes jeg er oppsiktsvekkende, at ikke Stortinget selv interesserer seg for hva Stortingets kontrollorgan sier. Når Stortingets kontrollorgan slår fast, på bakgrunn av den debatt som har vært bl.a. i dette hus, at FMOs enheter uansett har et selvstendig ansvar for å ha oversikt over enhetens samlede forpliktelser, er det pussig at tre partier bruker mesteparten av sin taletid i denne debatt til å videreføre en ganske meningsløs debatt om det forløpet som har vært i mellomtiden. Det burde være helt overflødig. Jeg registrerte også at representanten Arnstad anklaget Arbeiderpartiet for unnfallenhet. Det er en karakteristikk som det ikke er så vanlig å utveksle blant forlovede, men jeg skal overlate til de to partene å finne ut av hvorledes kommunikasjonen skal arte seg i tiden fremover. Mer oppsiktsvekkende er det når den samme representant fra Senterpartiet, som selv har vært statsråd i en regjering, sier fra Stortingets talerstol at Regjeringen de siste fire år ikke har håndtert forsvarspolitikken på en måte som inngir tillit. Det er jo alminnelig at den som bruker slike uttrykk i Stortinget, anser seg forpliktet til å ta et minstemål av ansvar for den språkbruk man anvender. Men her må det vel være riktig på grunnlag av debattens forløp å si at i alliansen mellom SV, Fremskrittspartiet og Senterpartiet – det er jo i seg selv en bemerkelsesverdig allianse – er det et betydelig misforhold mellom stridsevnen og støynivået.
Presidenten hadde regnet med at vi skulle gjøre oss ferdig med denne debatten til kl. 16. Det er nok noen som ønsker det. Presidenten har foreløpig fire inntegnede talere for treminutters innlegg. Hvis det ikke er noen flere som tegner seg, er presidenten innstilt på å fortsette møtet. Er det noen som etter dette tør å tegne seg? – Det er det ikke. Da fortsetter vi møtet.
Representanten Marit Nybakk forsikret meg om Arbeiderpartiets forsvars- og sikkerhetspolitikk. Det var i og for seg unødvendig, for jeg sa i mitt innlegg at den politikken er blitt utformet tidligere, i et samarbeid med regjeringspartiene og ikke minst med Høyre. Så spørsmålet går egentlig på om de partnerne som hun er med i et ønske om å samarbeide i en flertallsregjerings fortreffelighet med, er fornøyd med at de uten noen form for forhandlingsrett skal underkaste seg Arbeiderpartiets forsvars- og sikkerhetspolitikk. Eller kan jeg få forsikring fra Marit Nybakk om at hun har fullmakt til å si at når det gjelder NATO, når det gjelder EU, når det gjelder «Battle Groups», når det gjelder rammebetingelsene for Forsvaret, så er det slik at samarbeidet fortsatt skal skje i en forståelse mellom Høyre og Arbeiderpartiet. Det vil glede meg. Om det vil glede Senterpartiet og SV like meget, det gjenstår å se. Så er jeg litt overrasket over den oppmerksomheten som er blitt rundt begrepet «horisontal samhandel». Det ligner jo svært meget på å slå på skjækene og mene merra. For horisontal samhandel er jo ikke noe som er blitt innført nå. For å ta den biten av horisontal samhandel som gjelder husleieordningen, f.eks., så ble den innført av Stoltenberg-regjeringen, med Bjørn Tore Godal som forsvarsminister. Jeg har vondt for å tro at Marit Nybakk mener at Bjørn Tore Godal stod for et vanvittig system. Så sier Marit Nybakk videre: «Jeg er grunnleggende uenig i den strukturtenkningen som ligger bak horisontal samhandel.» Nå er det jo et interessant spørsmål hvor gammel den grunnleggende uenighet var da den oppstod. Kom den rekende på en fjøl, eller har den vært der lenge? Den kan neppe ha vært der fra Bjørn Tore Godals tid som forsvarsminister – jeg tar fortsatt til uttrykk at jeg ikke tror at Marit Nybakk mener at Bjørn Tore Godal ville ha innført noen vanvittige systemer. Bortsett fra det kunne det vært mye å si om horisontal samhandel. Den ble utviklet allerede i 1992 og i 1993, ved innføringen av Forsvarets nye styringskonsept i dette tidsrommet. Det er altså ikke noe nytt. At det går an å bruke den slags karakteristikker om et system som har vært i virksomhet i hvert fall i ti år, er overraskende i seg selv. Språkbruken er enda mer overraskende.
Jeg registrerer at representanten Dahl bruker en fremskrittspartimann som sannhetsvitne i denne debatten. Jeg tror det hadde vært fornuftig av Høyre kanskje å høre på ordføreren i Farsund kommune og det kommunen har sagt både i høringer og går jeg ut ifra, også gjennom den kontakten de har hatt om situasjonen på Lista flyplass. Ellers kan jeg oppfordre Fremskrittspartiet til å lytte til eieren av Lista Flypark, for han tar fullstendig avstand fra forslaget som Fremskrittspartiet her fremmer. Regjeringspartiene skriver i innstillingen på side 22: «Disse medlemmer vil vise til at dersom staten fortsatt hadde eid Lista flystasjon, er det ikke sikkert at Farsund kommune ville valgt å benytte forkjøpsrett til eiendommen etter de regler som nå er innført. Denne forkjøpsretten gjelder kun kjøp til takst. Etter disse medlemmers oppfatning er det således betydelig risiko for at dersom det skulle vise seg mulig å få tilbakeført eiendommen til staten, så kan staten bli sittende med eiendommen, og tilhørende kostnader, fordi det viser seg at kommunen ikke vil overta eiendommen til de betingelser Forsvarsdepartementet har fullmakt til å akseptere.» Dette er virkelig å slå beina unna egen regjering og statsråd så det synger etter. Det er jo ikke slik i dagens samfunn at det er noen andre fullmakter til Forsvarsdepartementet i forhold til kronasje og beløp fra Lista flyplass når de selger til en privat, enn når de selger til noen andre. Denne merknaden må bare innebære én ting, slik jeg ser det: Hvis regjeringspartiene legger til grunn at det er taksten på 200 mill. kr som skal legges til grunn, så har regjeringspartiene her skrevet at Forsvarsdepartementet har brutt sine fullmakter i forhold til avhending av Lista. Nå får de forhåpentligvis en mulighet til å rydde opp. Jeg er helt enig i at det er feil bruk av skattebetalernes penger. Men det er gjort en tabbe. Det er et samfunn som blir skadelidende på grunn av denne tabben, og da bør en virkelig ta seg i akt og rydde opp i forhold til den situasjonen som er. Det beste som kan sies til regjeringspartiene i denne debatten som er rundt Lista flypark nå, er: God sommer!
Jeg skal love å være kort. Jeg utfordrer igjen statsråden til å svare meg, og hennes svar bør i grunnen også kunne være kort. Jeg må si at jeg føler meg erfaringsmessig svært usikker og ubekvem med hensyn til de svarene statsråden har gitt til både Kjetil Bjørklund og meg vedrørende: Hva er «stoda» rundt regnskapet i 2005? Det er overskridelsene vi snakker om her i dag. Det er det som er saken. Derfor er det svært viktig å få vite nå: Hvordan går dette? Føler statsråden at hun har taket på dette? Føler hun at de grep hun nå har tilkjennegitt at hun har foretatt, er gode nok? Hvor står vi i dag, i 2005? Hva blir resultatet i 2005?
Jeg har i grunnen forståelse for at Høyre har behov for å angripe med litt grovkornet ammunisjon i denne saken. Det ville vel alle partier hatt etter fire år med ansvaret for en sektor med det resultatet vi står overfor i dag. Når hr. Lønning ønsker å avblåse debatten om et merforbruk på over 1 milliard kr i 2004 ved å henvise til at Riksrevisjonens rapport for 2004 er mer nyansert enn tidligere, blir jeg overrasket, all den tid Riksrevisjonens rapport fra året før faktisk underkjente regnskapet. Da skal det ikke mye til før den neste rapporten blir litt mer nyansert. Jeg skjønner for øvrig at Høyre har behov for å angripe. Jeg skjønner også at de trekker fram de ulike regjeringsalternativene. Men da er spørsmålet tilbake sjølsagt: Hvorledes har Høyre tenkt å forholde seg til et fremskrittsparti som de fram til i dag har latt som ikke eksisterer? Det er jo et parti som er der som en realitet, som kanskje vil komme tilbake etter valget og være større enn det største partiet i regjering, og som Høyre må forholde seg til også i neste periode. Hvordan skal de forholde seg til et slikt fremskrittsparti? Det jeg stiller spørsmål ved, er følgende: Sjøl om en er for omstilling, hvilken privat bedrift med samme type resultat som det man har oppnådd i Forsvaret, ville ikke være villig til å se på tempoet i omstillingen, på kravene som er stilt, på måten nedbemanningen er foregått på, og på måten omstillingen er foregått på? Men her i huset og innenfor Forsvaret – nei.
Presidenten ser at hans anmodning ikke følges. Presidenten skulle bare ha gjort som han tidligere hadde tenkt – å avslutte møtet kl. 16. – Inge Lønning har bedt om ordet etter Marit Nybakk.
Jeg antar at saksordføreren har 3 minutter, men jeg skal ikke bruke dem. Hvis representanten Hernæs hadde lyttet til mitt innlegg, ville han ikke hørt ordet «vanvittig». Jeg tror jeg brukte uttrykket «håpløst system», som heldigvis er på vikende front flere steder. Jeg vil fastholde at jeg er grunnleggende uenig i den strukturtenkningen som ligger bak det som kalles «New Public Management»-teorien. Jeg tror ikke det er en modell som passer for en kommandoorganisasjon som Forsvaret. Jeg vil vise til det jeg sa i innlegget mitt om at det i Forsvaret ikke må være tvil om hvor kommandoen ligger. Vi kan komme opp i en krisesituasjon, og det må da være slik at man har en helhetlig struktur med klare kommandolinjer. I tillegg så leker man her butikk innenfor en offentlig sektor, eller en monopolistisk organisasjon, der det ikke finnes konkurrenter. Det betyr at det markedet man prøver å skape, ikke eksisterer. Da må dette gå galt. Det et flertall i komiteen ber om, er bare at man får en total evaluering av systemet med horisontal samhandel. Så kan det hende at man kanskje demper bruken av dette noe, og at man endrer lite grann på den strukturtenkningen som jeg opplever ligger bak horisontal samhandel i Forsvaret i dag.
Marit Arnstad var av en eller annen grunn opptatt av Fremskrittspartiet. Det var kanskje på tide at hun oppdaget at i den sak som er til behandling her, går Senterpartiet og Fremskrittspartiet smukt hånd i hånd. De formulerer seg på samme måte og er opptatt av de samme problemstillinger. Jeg har ikke ønsket å sette noe punktum for debatten om økonomistyring i Forsvaret, selvsagt ikke. Jeg har ønsket å sette et punktum for det sidesporet som alliansen Fremskrittspartiet, Senterpartiet og SV har kjørt denne debatten inn på, og som Riksrevisjonen har tillatt seg å peke på er et sidespor. Derfor synes jeg det er underlig at disse tre partiene gjør som damen i folkeeventyret: De insisterer på å klippe, klippe, til tross for at Stortingets eget kontrollorgan egentlig allerede har satt punktum for den debatten. Marit Arnstad formulerte seg nå betydelig mer moderat da hun satte søkelyset på de fire år som denne regjeringen har hatt ansvaret for forsvarspolitikken. Det setter jeg pris på. Samtidig finner jeg grunn til å understreke at denne regjering aldeles ikke har noe å skamme seg over når det gjelder forsvarspolitikken i denne fireårsperiode. De problemene som er oppstått i tilknytning til økonomistyring i en ekstremt krevende omstillingsfase, en omstilling som er langt mer omfattende enn det noen offentlig etat i Norge noensinne har gjennomgått, er reelle problemer. Dem tar vi på alvor. Riksrevisjonen har pekt på at det fremdeles er nødvendig med forbedringer. Når det gjelder prosessen, og når det gjelder det norske forsvarets evne til å løse sine oppgaver, står vi i dag langt bedre rustet enn det vi gjorde for fire år siden. Det er vel det dette huset burde interessere seg for. Stortingets ansvar er tross alt å bidra til at Kongen, dvs. regjeringen, kan løse de oppgaver Kongen etter Grunnloven er pålagt når det gjelder å ivareta norsk sikkerhets- og utenrikspolitikk.
Det har oppstått en viss tvil om presidenten skal oppfatte det slik at Marit Nybakk har tatt opp det forslaget som Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet står sammen om i innstillingen. – Det er fra presidentens side nå observert at representanten Marit Nybakk har tatt opp det forslaget som det ble referert til. Marit Arnstad har hatt ordet to ganger og får ordet til en kort merknad, begrenset til ett minutt
Jeg er helt enig med representanten Lønning i at dette er en av de mest omfattende omstillingsprosesser innenfor offentlig sektor man har sett. Desto viktigere er det at en har vilje til å gå igjennom prosessen underveis for å se om det har skjedd feilskjær, for å se om kursen bør korrigeres, for å se om det er noe som bør gjøres annerledes. Viljen i denne salen hos regjeringspartiene og Arbeiderpartiet – delvis – til å gjøre det er svært liten. Og det overrasker meg, for i enhver privat bedrift tror jeg de ville hatt den viljen. Det er mye fornuftig i Fremskrittspartiets forsvarspolitikk, og saklig sett står Fremskrittspartiet og Senterpartiet sammen om en god del knyttet til forsvarspolitikken. Men mye tyder på at den regjeringen som i dag sitter, ikke har oppdaget hvor avhengig den kan komme til å bli av nettopp Fremskrittspartiet, og hvor avhengig den kommer til å bli av å forholde seg til Fremskrittspartiet i en eventuell ny periode. Når det for øvrig gjelder min ordbruk: Jeg vet utmerket godt hvor balansepunktet i Stortinget går, og de ord jeg uttrykte, var at det «inngir ikke tillit».
Da er vi ferdig med behandlingen av sak nr. 1.[[Votering, se side 2893]] Stortinget tar nå pause i sine forhandlinger. Møtet settes igjen kl. 18.