Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Devetu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 103 narodna poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno u ovom trenutku 159 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Hadži Milorad Stošić, Dragan M. Marković, Aleksandar Jovanović, Đuro Perić, dr Vesna Ivković i Justina Pupin Košćal. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika i izuzetno za nedelju, dakle mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda. Da budem precizniji, zbog toga što se redovno zasedanje završava u utorak u ponoć, tako da bismo stigli dotle da sve usvojimo morali smo da krenemo danas. Jednostavno zbog procedure. Dostavljeni su vam zapisnici Četvrte i Pete sednice Drugog redovnog zasedanja. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine, održane 24, 25. i 26. novembra. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 162, za – 158, nije glasalo – četiri. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja. Stavljam na glasanje zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine, održane 1. i 2. decembra. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 163, za – 159, nije glasalo – četiri. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Pete sednice Drugog redovnog zasedanja. Dame i gospodo narodni poslanici, u sazivu ove sednice koji vam je dostavljen sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlogu za stavljanje na dnevni red akta po hitnom postupku, predlozima za dopunu dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave. Grupa od 15 narodnih poslanika predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red – Predlog zaključka povodom predstavljanja Izveštaja Evropske komisije o Republici Srbiji za 2020. godinu, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. decembra. Navedeno je, inače, u sazivu za dnevni red kao tačka broj 5. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno - 163, za – 160, protiv – jedan, nije glasalo – dvoje. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Ana Karadžić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o izvršenju i obezbeđenju, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica, 16. novembra. Da li Ana Karadžić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaustavljam glasanje: ukupno - 163, za – tri, nije glasalo – 160. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Bojan Torbica je, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložio da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama Zakona o sudijama, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica, 16. novembra. Narodni poslanik Bojan Torbica, imate tri minuta.
Zahvaljujem, poštovani predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo kolege narodni poslanici, od 1. januara 2010. godine u pravosudni sistem Republike Srbije uvedeni su prekršajni sudovi i od tog dana sudije prekršajnih sudova trpe svojevrsnu diskriminaciju, na toj način što su bez ikakvog opravdanog razloga normativno stavljene u podređen položaj u odnosu na svoje kolege sudije drugih sudova, a istog stepena nadležnosti. Raznovrsnost predmeta i broj propisa kojima se služe ne može se porediti ni sa jednom drugom materijom u drugim sudovima, što im daje posebnu težinu. S obzirom da u svom radu koriste preko 270 zakona i oko 800 podzakonskih propisa, to od sudija u prekršajnim sudovima zahteva posebnu veštinu i znanje. Činjenica da po pitanju stručnosti i sposobnosti za obavljanje sudijske funkcije koje pri izboru na sudijsku funkciju moraju da ispune identični su sa uslovima koje moraju da ispune i sudije drugih sudova, a to nam govori da sudijama prekršajnih sudova dajemo status sudija sa svim obavezama, ali ne i sa svim pravima. Izuzev zarade prekršajnih sudija, sve ostale kategorije zaposlenih u prekršajnim sudovima imaju isti način obračuna zarade sa svojim kolegama koji rade u ostalim sudovima. Zakonom o sudijama, inače, propisano je da sudija ima pravo na platu u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije i njegovom odgovornošću, a posebno ukazujem na član zakona koji navodi da plata sudije znači garanciju njegove nezavisnosti i sigurnosti njegove porodice. Pored ovog, potpuno je apsurdno i to što sudije za prekršaje imaju manje plate ne samo od drugih sudija, već i od sudijskih pomoćnika u drugim sudovima, a mislim da se svi slažemo da u pravosuđu ne treba da postoji ovakav vid diskriminacije. Sudije prekršajnih sudova zaista nisu teret ovog budžeta i, za razliku od nekih drugih, oni svoje plate trostruko opravdavaju. Zbog toga smo i podneli ovaj predlog za izmenu zakona, kako bi jednom zauvek ispuni decenijsku nepravdu prema sudijama u prekršajnim sudovima. Zahvaljujem.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaustavljam glasanje: ukupno 163, za – četiri, nisu glasala 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Đorđe Komlenski, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju komisije za istragu i utvrđenje broja žrtava agresije NATO pakta 1999. godine, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica 16. novembra 2020. godine. Narodni poslanik Đorđe Komlenski ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvažene koleginice i kolege, blizu 20 godina, odnosno nešto malo više od 20 godina je prošlo od kada je završena zlikovačka, zločinačka NATO agresija koja je za jedini svoj cilj imala ubijanje naše nevine dece, naših civila, naših policajaca, naših vojnika i želju da pokori Srbiju i da je stavi pod potpuni protektorat. Narod koji se ne nauči u svojoj istoriji pameti, kažu, istorija će mu se ponavljati dokle god se ne opameti. Već dugi niz godina mi smo svedoci da se osporavaju srpske žrtve u Jasenovcu, srpske žrtve u Prvom svetskom ratu, srpske žrtve u Drugom svetskom ratu i to mi teško možemo da ispravimo, ali sebi ne smemo da dozvolimo da generacije iza nas kažu da nismo uradili ono što je bila naša dužnost, a smatram da je dužnost Republike Srbije, a prvenstveno ovog doma da se utvrdi tačan, poimeničan broj svih poginulih i ranjenih civila, pripadnika MUP-a i Vojske koji su stradali tokom zlikovačke i zločinačke agresije NATO pakta 1999. godine. Tako ćemo jednom za svagda staviti tačku na moguće kalkulacije oko broja i sprečiti da bilo ko osporava da smo stradali 1999. godine, da su nam deca ubijana, da su nam civili ubijani, da je Srbija razarana. Poštovane kolege, pozivam vas da podržite ovu inicijativu, jer smatram da je ovo dug prema žrtvama bombardovanja 1999. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaustavljam glasanje: ukupno 164, za – 13, nisu glasali 151 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika, predložio je da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o dopuni Zakona o javnim medijskim servisima, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o kinomatografskoj koprodukciji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Japana o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na porezu na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu i izgradnji autoputa E80 Niš – Merdare, deonica Niš – Pločnik, faza 1, između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ne želi reč. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 164, za – 160, nisu glasala četiri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o Predlogu za stavljanje na dnevni red sednice akta po hitnom postupku, predlozima za dopunu predloženog dnevnog reda i Predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika, stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno 164, za – 160, nisu glasala četiri narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Devete sednice Drugog redovnog zasedanja u 2020. godini, u celini. D n e v n i r e d: Predlog zakona o dopuni Zakona o javnim medijskim servisima, koji je podnela Vlada; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o kinematografskoj koprodukciji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, koji je podnela Vlada; Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Japana o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanje, koji je podnela Vlada; Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu (Izgradnja autoputa E-80 Niš – Merdare, deonica Niš – Pločnik, faza 1) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, koji je podnela Vlada; Predlog zaključka povodom predstavljanja Izveštaja Evropske komisije o Republici Srbiji za 2020. godinu, koji je podnela Grupa od 15 narodnih poslanika. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju Maja Gojković, potpredsednik Vlade i ministar kulture i informisanja, Siniša Mali, ministar finansija, Tomislav Momirović, ministar građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, Slavica Savičić i Saša Stevanović, državni sekretari u Ministarstvu finansija, Milana Rakić, državni sekretar u Ministarstvu građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, dr Dragan Demirović, pomoćnik ministra za finansije, Olga Gekić, v.d. pomoćnik ministra kulture i informisanja, Igor Jovičić, v.d. sekretara Ministarstva kulture i informisanja, Ana Tripović, direktor Uprave za javni dug u Ministarstvu finansija, mr Dejan Dabetić, viši savetnik i rukovodilac Grupe u Ministarstvu finansija, Dejan Stojanović, rukovodilac Grupe za normativne poslove u Ministarstvu kulture i informisanja, Stanko Blagojević iz Kabinete ministra kulture i informisanja i Ema Dragulj i Dragana Dejanović, samostalni savetnici u Ministarstvu finansija. Želim dobrodošlicu predstavnicima Vlade. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se to vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanik članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170.stav 1. Poslovnika otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o prve četiri tačke dnevnog reda. Ko od predstavnika predlagača želi reč? Izvolite, predsednice Majo, sada ministre.
Hvala, gospodine predsedniče Ivice Dačiću. Poštovani potpredsednici Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani poslanici, zaista ću se truditi da vam vrlo kratko obrazložim ova dva predloga zakona, odnosno dopune Zakona o javnom medijskim servisima i Sporazum o saradnji u filmskoj oblasti u saradnji sa Francuskom Republiku, a imajući u vidu da ste juče opomenuli jednog od predlagača svojih akata da ovo nije Osma sednica, jel tako, Centralnog komiteta, pa da predugo govorimo. Hoću samo da naglasim da i dalje…
Nije Osma sednica, nego Osmi Kongres.
Osmi Kongres, da. To vi bolje znate, jer možda ste nekako pravni sledbenik njih koji jesu učestvovali na toj Osmoj sednici.
Mi komunisti smo verzirani tu.
Ja sam bila običan građanin, pa sam samo to pratila. Dakle, da se vratimo na temu. Koliko vidim prvo nam je Predlog zakona o dopuni Zakona o javnim medijskim servisima. Svi znamo koliki je značaj javnih medijskih servisa za našu državu i oni zaista imaju ulogu i očuvanja i unapređenja demokratskih vrednosti naše države. Mi smo se opredelili da rad i položaj javnih medijskih servisa regulišemo, kao što znate, posebnim zakonom i to u skladu sa evropskim regulatornim okvirom, što naravno, piše i u obrazloženju zakona koji ste dobili. Zakon o javnim medijskim servisima je predvideo da Republika Srbija obezbeđuje stabilno i dovoljno finansiranje osnovnih delatnosti javnih medijskih servisa i zakonom je predviđeno da se javni medijski servisi finansiraju iz budžeta, komercijalnih prihoda i ostalih prihoda. Razlog za donošenje zakona o dopuni Zakon o javnim medijskim servisima je svakako, obezbeđivanje dovoljnog izvora sredstava za rad javnog medijskog servisa do 31. decembra sledeće godine, kako bi time omogućili da nesmetano obavljaju svoju delatnost. Visina takse koju ste vi usvojili koja iznosi 299 dinara, će se naplaćivati od 1. januara 2021. godine. Ona svakako nije dovoljna za redovan rad oba medijska javna servisa, kako RTS, tako i RTV. Imajući u vidu da RTS ubira taksu na čitavoj teritoriji Republike Srbije utvrdili smo da dodatni prihod, uvećanje takse za RTV će biti sasvim dovoljno za obavljanje osnovne delatnosti. Što se tiče javnog medijskog servisa RTV, ono ostvaruje isključivo prihode od naplate takse na teritoriji AP Vojvodine, i plus još umanjenje od 3%, koje se uplaćuje javnoj medijskog kući RTS, i smatramo da to nije dovoljno za obavljanje osnovne delatnosti. Iz navedenih razloga u budžetu za 2021. godinu, planirali smo za RTV, dodatna sredstva u iznosu od 900 miliona dinara. Ovo je suština kratke dopune zakona koji smo vam predložili, to je, praktično, suština u izmeni jednog člana. Ovaj drugi zakon, to je Predlog zakona o potvrđivanju, odnosno ratifikaciji Sporazuma o saradnji u oblasti kinematografije između Republike Srbije i Republike Francuske. Svi znamo koliki značaj ima saradnja, bilo ukupna, bilo bilateralna saradnja Republike Srbije sa Francuskom Republikom. Jedan od prioriteta na kome insistiraju obe države, je svakako, saradnja u oblasti kulture, posebno u oblasti kinematografije. Prvo, značaj, koji francuska kultura ima u svetu i pažnja koju sama država Francuska poklanja filmu kao mediju, daje na značaju čitavom ovom Sporazumu. Želim da vam kažem da je ministarka kulture Francuske Republike, jedna od prvih ministara koja je zvala nakon izbora mog za ministra kulture i informisanja, čestitala je na tom izboru i odmah izrazila želju da unapredimo našu saradnju u oblasti kulture, i naravno, interesovala se kada će biti ratifikacija ovog važnog sporazuma, koji je potpisan prilikom zvanične državne posete predsednika Makrona Republici Srbiji. Prethodni sporazum koji smo imali u ovoj oblasti je Sporazum od 27. oktobra 1975. godine, i zato je moralo da dođe do potpisivanja novog sporazuma koji je uvažio značajne izmene, kako u oblasti naših zakonodavstava, tako i uopšte u terminologiji filmskog rečnika i načinu rada obe države. Dakle, usaglašen je sa razvojem tehnologija u ovoj oblasti. Ovo je jedan od pet bilateralnih sporazuma koje imamo u oblasti kinematografije, znači, sa Austrijom, Italijom, Kanadom, Nemačkom i nadam se da ćemo posle Francuske uspeti ovakvu vrstu sporazuma da zaključimo i sa Ruskom Federacijom, pošto imamo određene najave. Sporazum, videli ste i u obrazloženju, ja sam ubeđena, barem oni koji će govoriti u oblasti kulture danas i raspravljati o ova dva zakona. Definiše se pojam šta je to kinematografija, šta je to koprodukcija tačno, obeležava učešće partnera, ko ima vlasništvo nad filmom koji će tako biti urađen, način korišćenja filmova, kako ćemo formirati mešovite komisije i neki drugi tehnički, ali važni detalji za ratifikaciju ovog Sporazuma, ali i za kasniju implementaciju. Ovo bi ukupno trebalo da predstavlja novu pokretačku snagu za razvoj saradnje naše dve države. Da li je potrebno da vam govorim koje sve novine predviđa ovaj Sporazum? Ja sam ubeđena da ne, jer bi to trebalo da je u obrazloženju Predloga zakona detaljno objašnjen, možda samo neke naznake, dakle, usklađene u oblasti zakonodavstva, definišemo pojam kinematografskog dela, produkcije, pojam koproducenata. U prvom Sporazumu, davne 1975. godine, je to bilo ograničeno samo na pojam filma, a promenjena su naša i njihova nacionalna tela. Sa naše strane je to Filmski centar Srbije, sad drugi, Nacionalni centar za film i pokretne slike. Odmah da vam kažem da mi je jedan od planova da u narednom periodu i Republika Srbija dobije Nacionalni centar za film i pokretne slike. Nadam se da ćemo takav predlog imati do kraja mandata ove Vlade, da svi ovde raspravljamo o važnosti formiranja Nacionalnog centra za film i u Republici Srbiji. Prošireno je, ko sve može da bude član umetničkog i tehničkog osoblja, s obzirom na to da je to koprodukcija dve države Srbije i Francuske. Francuska je članica EU, tako da se to proširuje i na ostale koje bi učestvovali u izgradnji filmova, a da nisu samo glumci, kako je to definisano 1975. godine, da mogu i druge članice EU, odnosno njihovi državljani da učestvuju u tome. Izmenjen je udeo učešća koproducenata, 20% i 80%. Rekla sam vam da je posebno definisano kako treba da izgleda mešovita komisija. Ovog puta u ovom Sporazumu je predviđeno da su obe države suvlasnici ovako izrađenog filmskog dela, a ovde se koristi malo, po meni, rogobatan naziv, sudržalac, ja mislim da srpski jezik lakše korespondira sa rečju suvlasnik. Naglašavam da Srbija u okviru svoje kulturne politike ima zaista za cilj već nekoliko godina da privuče što više stranih investicija u oblasti kinematografije. Priprema se upravo u Ministarstvu kulture i informisanja uredba o podsticajima investitorima koji će snimati filmove u našoj državi, ona važi iza naše filmske kuće i producente kao i za strane jednako. Ovom uredbom, kao i u onim ranijima, obezbeđeno je da ta sredstva budu bespovratna. Dakle, ovo nije u okviru ovog Sporazuma, ali želim da vam istaknem koliko je Republici Srbiji važno da razvija svoju nacionalnu politiku u oblasti kinematografije i koliko nam je i ekonomski važno da privučemo što više investitora u ovoj izuzetno važnoj i kulturnoj, ali i ekonomskoj grani, mi vraćamo 25% kvalifikovanih troškova za snimanje filmova u našoj državi, a za one koji imaju ozbiljan budžet, to je oko pet miliona evra, vraćamo čak 30% kvalifikovanih troškova. Ovo bi bilo ukratko najvažnije stavke koje su predviđene ovim sporazumom o saradnji između Francuske i Republike Srbije u oblasti kinematografije. Ako budete imali neka pitanja, ja sam vam tu na raspolaganju. Želim samo da kažem, od kako je početa jača i sadržajnija saradnja između naše dve države u oblasti kinematografije, snimljeno je već oko 10 koprodukcionih filmova, a ratifikacijom ovog sporazuma to zaista podižemo na jedan izuzetno sadržajniji i viši nivo, o čemu govori i samo prisustvo dva predsednika države kada je potpisivan ovaj sporazum, gospodina Makrona i Aleksandra Vučića. U svakom slučaju, mi ćemo biti mnogo vidljiviji svojim kvalitetom u filmskoj industriji na međunarodnoj sceni kada ovaj sporazum zaživi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Hvala vam. Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Dačiću, poštovani narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, pred vama se danas nalaze predlozi zakona o potvrđivanju sporazuma koje je Vlada Republike Srbije potpisala. Prvi je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Japana o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja. Zaključenje ugovora predstavlja značajan doprinos unapređenju bilateralne, privredne i finansijske saradnje Republike Srbije i Japana, jer se njima otklanja problem dvostrukog oporezivanja fizičkih i pravnih lica, rezidenata obe države. Ugovor predstavlja pravni okvir i preduslov za ulaganje japanskih investitora u privredu Republike Srbije, odnosno stvaranje uslova za njihovo učešće u procesu privatizacije, ali i za korišćenje odgovarajućih finansijskih instrumenata za podsticanje viših oblika bilateralne ekonomske saradnje. Sledeći na dnevnom redu je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu, Izgradnja auto-puta E-80 Niš-Merdare, deonica Niš-Pločnik, faza 1) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Navedeni projekat je prva faza etapnog poboljšanja putnog pravca dužine 77 km između Niša i administrativnog prelaza Merdare i predstavlja glavnu kariku koja nedostaje na putnom pravcu sedam. Ovaj projekat je važan deo rute sedam, kao veze između rute šest i koridora Niš-bugarska granica, povezujući Niš sa Albanijom i Jadranskim i Jonskim morem i njihovim lukama. Izgradnjom ovog putnog pravca skratiće se vreme putovanja i omogućiti veća bezbednost saobraćaja, posebno za promet, omogućiti bolja putna veza sa Albanijom i Bugarskom, integracija Srbije u saobraćajni sistem regiona ali i cele Evrope. Poštovani poslanici, pred vama se danas nalaze sporazumi koji nam omogućavaju sprovođenje velikih projekata u različitim sektorima. Siguran sam da ćemo imati konstruktivnu raspravu i nadam se da ćete u danu za glasanje podržati predložena zakonska rešenja. Hvala vam na pažnji.
Hvala, ministre. Da li izvestioci odbora žele reč? Javili su se izvestioci odbora, ali pre nego što vam dam reč, radi planiranja naših aktivnosti, u suštini smo se dogovorili, pošto smo morali da sačekamo da vidimo da li ima amandmana, nema amandmana, na međunarodne sporazume i ne može da bude, ali i nema amandmana, tako da znate da planirate aktivnosti. Mi ćemo danas završiti zajednički načelni i jedinstveni pretres o ove četiri tačke dnevnog reda. Sutra ćemo raspravljati o predlogu narodnih poslanika vezano za Izveštaj evropske komisije tokom celog dana, a u utorak ćemo nastaviti tu raspravu, ukoliko budemo ostavili za utorak, naravno, pre toga imamo poslanička pitanja i nakon toga glasanje, sa ciljem da to završimo u prepodnevnom delu u utorak. Time završavamo redovno zasedanje. Imali smo devet redovnih sednica i dve posebne sednice i mislim da smo time ispunili naš plan i očistili sve. U proceduralnom smislu, nema akta koji čeka da ga stavimo na dnevni red, a stekao je uslove za dnevni red, osim ovih nekoliko akata koje su predložili poslanici, o kojima treba da se izjasne ministarstva i Vlada. Ovo sam rekao zbog planiranja naših aktivnosti, a mi to inače sve dogovaramo na našim kolegijumima i sve ovo je i očekivano, kako smo se i dogovorili. Reč ima Jelena Žarić Kovačević, u ime Odbora za ustavno pitanje i zakonodavstvo. Izvolite.
Hvala vam, predsedniče Narodne skupštine, gospodine Dačiću. Uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo raspravljali predloge koji će se danas naći pred nama u plenumu i prosledili ih u plenum, jer smatramo da jesu u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Verujem da ste očekivali da ja kao narodni poslanik iz Niša najpre nešto kažem o predlogu koji se odnosi na izgradnju auto-puta Niš-Merdare. Odmah ću vam reći da ću sa zadovoljstvom podržati sve predloge koji će Niš učiniti još većim, pravim regionalnim centrom, što već i jeste, regionalnim centrom tog dela Srbije, naročito predloge koji se odnose na putnu infrastrukturu, koji će povezivati Niš i sa drugim opštinama i gradovima iz Srbije, ali i šire, odnosno u ovom slučaju omogućiti izlazak na luku Drač na Jadranskom moru. Pre svega govorim o stanovnicima Nišavskog, Pirotskog i Topličkog okruga i podsećam vas da se radi o oko pola miliona ljudi. Dakle, radi se o trasi Niš-Pločnik, u dužini od 33 km, za čiju izgradnju su potrebne stotine miliona evra. Početkom decembra meseca ove godine predsednik Aleksandra Vučić je razgovarao sa predsednicom Evropske banke za obnovu i razvoj, između ostalog i o infrastrukturnim projektima i o ekonomskim merama koje ćemo sprovesti u Republici Srbiji, shodno paketu mera koji je Srbija spremila kao pomoć privredi i građanima, a kao odgovor na krizu prouzrokovanu korona virusom. Evropska banka je, koliko znam, već učestvovala u izgradnji ovog tzv. Auto-puta mira čini mi se sa više od 80 miliona evra. Predlog koji je danas pred nama govori zapravo o spremnosti da se dalje razvija regionalno povezivanje sa ciljem povezivanja i ljudskih resursa i bržeg protoka roba itd. što će, naravno, uticati na bolji položaj malih i srednjih preduzeća, mladih preduzetnika i uopšte na sveukupan razvoj privrede, ekonomije i drugih oblasti ne samo u ova tri naša okruga, već i u čitavoj Srbiji. Uvažena potpredsednice Vlade gospođo Gojković, želim da kažem da mi je drago da danas na dnevnom redu imamo predloge iz Ministarstva kulture i informisanja, kojih po mom nekom mišljenju u prošlom mandatu nije bilo, rekla bih, dovoljno. Kultura će, nažalost, takođe biti oblast koja će trpeti posledice korona virusa i Vlada Srbije će i u ovoj oblasti morati da donese odgovarajuće mere. Ono što ja u ovom trenutku moram da pohvalim jeste da su plate u ustanovama kulture ostale iste, da su započeti projekti realizovani i da je samostalnim umetnicima data novčana pomoć. S druge strane, želim da kažem da je jako važna podrška u smislu da ustanove nastave da rade u onom obimu u kome je to moguće i u skladu sa merama zbog korona virusa. Od posebnog značaja bih istakla i to da je budžet za narednu godinu za kulturu uvećan. Dakle, radi se o jednoj kompleksnoj oblasti, koja se bori sa posledicama korone. S jedne strane, moramo da čuvamo našu kulturnu baštinu, ali, s druge strane, moramo da se spremimo i za neke moderne tokove za digitalizaciju kulturnih sadržaja itd. Zbog svega što sam navela ja pozivam koleginice i kolege narodne poslanike da ove predloge, koji su jako kvalitetni, u danu za glasanje podržimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Aleksandra Tomić. Ona je izvestilaca Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, juče smo na odboru imali prilike da čujemo, na osnovu predloga današnjeg dnevnog reda, obrazloženje za ugovore koji se odnose na otklanjanje dvostrukog oporezivanja kada je u pitanju Srbija i Japan i sporazum koji se odnosi na prvu fazu izgradnje autoputa E-80 Beograd – Merdare i ta deonica je od Niša do Pločnika. Kada govorimo o ovom ugovoru o otklanjanju uslova za dvostruko oporezivanje između Srbije i Japana, onda treba reći da smo imali prilike i prošle nedelje da razgovaramo na istu ovu temu Srbije i Hong Konga i očito se ta lista zemalja, gde se otklanja taj način dvostruko oporezivanje, proširuje. Mi kao država, imali smo prilike da čujemo juče na Odboru, smo potpisali 26 ugovora sa zemljama članicama EU, ostao je još samo Portugal, tako da ćemo objediniti sve članice EU za ovakav vid sporazuma, a u januaru mesecu ćemo objediniti kompletno sve države koje se odnose na zemlje istoka. Potpisali smo i sa Kinom i sa Hong Kongom, sada i sa Japanom i one se nazivaju zemlje „tigra“ zato što njihova ekonomija uvek ide sa visokim stopama rasta i za nas je važno da se na ovaj način otvara mogućnost stranim direktnim investicijama iz ovog dela sveta. Ono što smo imali prilike da čujemo na Odboru to je da je „Tigar Tajers“ otvorio svoje proizvodne kapacitete upravo sa saznanjem da ovakav jedan sporazum postoji. Predlog je Vlade i Skupština će usvojiti iz razloga što jednostavno to olakšava njihovo postojanje ovde i što te troškove, koje bi eventualno imali i naši privrednici tamo i oni ovde, na određeni način otklanjamo kao jedan vid prepreka. Kada govorimo o sporazumu koji se odnosi na izgradnju deonice Niš – Pločnik, onda treba reći da je jedan od planova koji je predviđen budžetom za 2021. godinu, kada je u pitanju putna infrastruktura, upravo i ovaj deo sporazuma i projekta o kome danas govorimo zato što ćemo po prvi puta sada imati budžet od 330 milijardi dinara za sledeću godinu, gde je sastavni deo tog budžeta, kada je u pitanju izgradnja putne infrastrukture, upravo ovaj projekat. Mora se reći da je preko 40 zakona doneseno u ovoj godini u Skupštini koji se odnose na oblast finansija i koji obuhvataju ove sporazume, koji nam daju zadatak da sledeće godine Vlada Republike Srbije, zajedno sa nadležnim ministarstvima i javnim preduzećima, kao što su Koridori Srbije, koji će realizovati ove projekte, daje šansu da zaista postignemo te visoke stope rasta od 6% kojim u stvari stvaramo mogućnosti za povećanje plata i penzija, povećanje standarda i očuvanja svih privrednih aktivnosti sa kojima želimo da napredujemo kao država. Bitno je reći da sredstva koja se vuku idu, određeni procenat, iz budžeta Srbije, 50%, a donacija 40,6 miliona evra od strane EU. Tako da pozivam sve poslanike da u danu za glasanje podrže ove predloge zakona i sporazuma. Hvala.
Zahvaljujem. Sada prelazimo na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine, uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o četiri zakona iz različitih oblasti društvenog života, iz oblasti informisanja, iz oblasti kinematografije i filmske produkcije, iz oblasti fiskalne politike i infrastrukture. Odmah na početku da kažem da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati sva četiri ova zakona. Prvi na dnevnom redu svakako je zakon o dopuni Zakona o javnom medijskom servisu kojim se iza člana 62. dodaje član 62a, koji definiše delimično budžetsko finansiranje jednog od javnih medijskih servisa u Srbiji, konkretno Radio-televizije Vojvodine. S obzirom da su televizije svakako najvažniji medij danas u svetu, uvek javni servisi pobuđuju raspravu i polemiku i to nije ekskluzivitet samo Srbije, već se rasprava i polemika o javnim medijskim servisima vodi svuda u svetu, a svakako sa pozicije teorije i prakse najintrigantnije pitanje jeste pitanje finansiranja javnih medijskih servisa. Zašto? Zato što po definiciji javnih servisa njihov imperativ nije i ne može biti dobijanje i sticanje maksimalnog profita, već prioritet u njihovom delovanju mora biti kvalitetan programski sadržaj, koji pokriva najširi spektar potreba i interesovanja građana u nekom društvu. Naravno, jedan medijski servis po definiciji mora da pokrije teritoriju čitave države, mora da bude objektivan, da obuhvati sve grupacije i sve interese društvene i, ono što je bitno, da bude finansijski i politički nezavistan. Otuda je i pitanje finansiranja jedno od pitanja o kojima se puno priča i mi danas rešavamo, između ostalog, i to da javni servisi imaju stalno, kontinuirano finansiranje kako bi nesmetano obavljali svoju delatnost. Ono što je ovde bitno reći jeste da je javni servis javno dobro, kao i sva druga prirodna dobra u državi i prema njemu treba tako da se odnosimo. Koliko je važan javni servis, nije tema, pitanje samo informisanja i tog informativnog programa, dovoljno je otići u Arhivu RTS-a i videti kolikim bogatstvom ta naša kuća raspolaže i koliko svedočenja i snimaka i podataka imamo iz važnih perioda naše prošlosti. Kažem, polemika oko finansiranja se stalno vodi, ne samo kod nas, nego svuda u svetu iz razloga što idealni, teoretski, način finansiranja javnog servisa bi bio putem dobrovoljnih priloga i tzv. izdvajanja savesnih građana koji su postigli konsenzus po tom pitanju. Naravno, stvarnost je sasvim drugačija i mi smo pitanje finansiranja javnih servisa rešili na jedan adekvatan i optimalan način. Naravno da postoje različiti modeli u svetu. Imamo BBC kao najstariji javni medijski servis, koji je 1926. godine, kada je Velika Britanija otkupila privatne akcije te kuće, postao javni medijski servis i finansira se isključivo iz taksi i eventualno iz prodaje svog programa. Imamo slušaj španskog javnog servisa koji se uopšte ne finansira iz taksi već iz drugih izvora prihoda, a imamo nemački javni medijski servis koji je pola pola, dualno finansiranje, odnosno delom se finansira iz taksi, a delom se finansira iz svojim ekonomskih programa. Slično je i u Francuskoj i Italiji, s tim što se u Francuskoj i Italiji javni servisi manje finansiraju iz takse, a većim delom iz komercijalnih programa. Što se tiče naših medijskih servisa i polemike koja se u društvu odvija u vezi njih, pre svega, u delu informativnog programa, svi mi imamo manje ili veće primedbe na rad RTS-a. RTS, naravno da nije idealan kao javni servis. Nije idealan ni BBC. RTS, znate, svi mi imamo kao i u fudbalu, svi mi znamo najbolji tim, znamo da sastavimo bolji tim od fudbalskog selektora, tako je i kod uređivačke politike javnog medijskog servisa, svi mi imamo manje ili veće primedbe, svi bismo mi bolje projektovali verovatno sebe kroz medijski sadržaj javnog servisa, što je opet i prirodno i ljudski, ali sa druge strane, možda je i to argument negde za nezavisnosti javnog servisa od svih grana vlasti. Pa, evo, sinoć smo imali primedbu. Sinoć je prenos ove Skupštine prekinut zbog odbojkaške utakmice i svi smo mi pomalo tu gunđali u skupštinskim klupama. Naravno da je sport važan i naravno da ne smatramo da je loše imati prenose sportskih događaja na RTS-u, ali prosto smo smatrali da su i teme o kojima smo pričali juče takođe važne. Ali, kažem, sve to i to što smo svi mi u društvu pomalo nezadovoljni imamo primedbe na RTS, možda govori i o tome da je on, ima, da tako kažem, samostalnu i nezavisnu uređivačku politiku. Ono što je možda osnovno pitanje kod javnih medijskih servisa jeste pitanje istinitosti, objektivnosti i poverenja, ali opet tu možemo polemisati šta je istina. Ono što ja mislim da je istina možda neko ima drugačije viđenje. Ono što ja mislim da je objektivno izveštavanje, možda neko misli drugačije. Ono što je možda najlakše izmeriti, jer ove stvari je teško meriti, jeste poverenje, a poverenje se meri gledanošću, a gledanost danas možemo meriti i juče je Dragan Marković Palma pokazivao šer Skupštine i prenosa skupštinskih zasedanja. Imam i ja istu tu aplikaciju i ono što se dešava svakako jeste da u 19.30 časova najveća gledanost Dnevnik 2 RTS-a. Uz poštovanje svih drugih informativnih emisija i mislim da je i to jedan dokaz da narod želi da imamo javni servis. Naravno, treba ga, javni servis treba stalno da se usavršava da čini sebe boljim, ali jednostavno potreba za postojanjem javnog servisa nije sporna i mi iz JS ćemo podržati ovaj zakon upravo iz tog razloga što se ovim zakonom obezbeđuje finansiranje, delimično budžetsko finansiranje jednog od javnih servisa i prosto u Danu za glasanje ćemo glasati i za ovaj zakon. Naravno, još kada je već javni servis u pitanju, ja samo da kažem, javni servis nije samo Dnevnik 1, 2 i 3, javni servis je i "Lajmet", javni servis je i Dnevnik na mađarskom, javni servis je i Dnevnik na rumunskom jeziku, javni servis su i regioni danas, javni servis su i svi regionalni centri javnog servisa od Novog Pazara, Subotice, Niša, Kruševca itd. Javni servis je i u ovom periodu pandemije korona virusa pokazao da je važan i potreban. Naime, on je svoj treći kanal i svoju platformu RTS Planeta, stavio na korišćenje Ministarstvu prosvete. Recimo, školska uprava u Jagodini koju ja vodim godinama je snimila 253 nastavne jedinice i tako su radile sve ostale školske uprave. Znači na hiljade nastavnih jedinica je snimljeno i učenici su bili i jesu danas u mogućnosti da prate kvalitetnu i dobru nastavu u specifičnim uslovima, u uslovima više sile. Naravno da ne može ni nastava na daljinu, ni nastava preko TV ekrana da zameni neposrednu nastavu i mi nemamo tu iluziju. Međutim, u ovim vanrednim okolnostima RTS je takođe i tim činom pokazao da je javni servis potreban svakoj državi pa i našoj. Još jednom kažem, zato ćemo ovaj zakon podržati u Danu za glasanje. Drugi zakon je Zakon o potvrđivanju Sporazuma o kinematografskoj koprodukciji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske. Kinematografska saradnja sa Francuskom ima svoju dugu tradiciju. Mi smo dugo radili po Sporazumu iz 1975. godine između Francuske i Jugoslaviju. Naravno da taj Sporazum je i u pravnom i u tehnološkom smislu prevaziđen i da je bio potreban ovaj novi sporazum, Sporazum sa zemljom koja, verovatno, ima najbolju i najrazvijeniju filmsku produkciju u Evropi. Naime, Francuska je zemlja koja ima kinematografiju koja je iznedrila Luka Besona, Žan Lik Godara, Žan Renoara. Na kraju krajeva, Francuska je zemlja u kojoj je nastao film, koja je imala braću Limijer koji su izmislili film, koji su snimili prve filmove. Prva dva filma su "Ulazak voza u stanicu" i "Izlazak radnika iz fabrike", koji su, evo, kao interesantnost je na današnji dan, ta dva filma su prva koji su projektovani 28. decembra 1895. godine. Znači, sutra je tačno 125 godina od projektovanja prvih filmova, to su filmovi braće Limijer u Parizu. Možda je i to simbolika zašto trebamo usvojiti ovaj sporazum. Naravno, imamo i mi šta da ponudimo. Nije samo francuska kinematografija ta koja je značajna u Evropi. Mi imamo i Emira Kusturicu, imamo Živojina Žiku Pavlovlića, imamo Želimira Žilnika i da ne nabrajam, jako puno vrsnih reditelja, scenarista, glumaca itd. Mislim da je svaka saradnja u oblasti kulture između ove dve države dobra i da ove dve prijateljske države i na ovaj način trebaju da razvijaju svoju saradnju i da čine odnose boljim i bliskim. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Japana o otklanjanju dvostrukog oporezivanja i sprečavanja evazije, odnosno izbegavanja plaćanja poreza, ovaj tip sporazuma odnosno ugovora uvek je dobar iz razloga što podstiče konkurentnost firmi sa jedne i sa druge strane, podstiče i povećava investicione kapacitete sa jedne i sa druge strane. Naravno, bavi se i sprečavanjem izbegavanja plaćanja poreza i jednostavno ta ekonomska saradnja između ove dve države svakako će uz ovaj ugovor biti bolja i kvalitetnija. Kada govorimo o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj vezano za izgradnju auto-puta E80 Niš-Merdare, odnosno prve deonice Niš-Pločnik. Treba reći da je to Sporazum koji je vredan 85 miliona evra i koji će obezbediti sredstva za izgradnju te deonice Niš-Pločnik u dužini od 32,6 kilometara. To je put koji će spajati jedan od saobraćajnih čvorova u našoj zemlji, to je Niš sa Toplicom, sa krajem koji zaista žudi za još više investicija, za još više investitora, za još veći ekonomski razvoj, a svakako će izgradnja auto-puta koji prolazi kroz taj deo naše zemlje učiniti taj region privlačnijim i za strane investicije, učiniće ga privlačnijim za bolji promet roba i usluga i putnika i jednostavno za brži napredak tog važnog dela naše zemlje. Naravno, ovo je samo deonica autoputa koji ide od Bugarske preko Srbije, Niša do Merdara i dalje spaja Srbiju sa Albanijom, sa Jonskim morem i na taj način mi ćemo poboljšati promet kako roba, tako i usluga i povećati ekonomsku aktivnost država na Balkansko poluostrvu, i ne samo nas Balkanskom poluostrvu, ali je i važan deo onog projekta o kome pričamo već zadnjih par godina, a to je projekat Mini Šengen koji je jako dobar projekat i koji će učiniti države članice tog projekta konkurentnijim u odnosu na druge države EU i lakše ćemo se takmičiti sa razvijenim državama Evrope i sveta. U tom smislu sva ova četiri zakona su jako važna, dobra i poslanici JS će u danu za glasanje svakako dati snažnu podršku za sva četiri ova zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Starčeviću. Za reč se javila ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem na vašoj diskusiji. Zaista želim da vas podržim u svemu što ste rekli. Znam iz svog iskustva kao bivšeg predsednika Narodne skupštine Republike Srbije u izuzetno dugom periodu, što naravno želim sadašnjem predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije da ima toliki mandat, da nas je sve često iritirala činjenica da se prenos našeg zasedanja odvija na Drugom kanalu RTS, ali sa druge strane moramo da shvatimo da RTS ima tri kanala i izuzetno sadržajan program i da mi imamo određene ugovore za prenos važnih sportskih takmičenja i to je uvek bilo u koliziji sa značajem naših zasedanja i sa važnošću svega onoga što se ovde raspravlja, jer Narodna skupština Republike Srbije mislim da je jedna najvažnija politička institucija u državi, jer su ovde predstavnici građana Republike Srbije izabrani na izborima. Ali, moramo to da razumemo i onda kada se predloži da se formira poseban kanal za skupštinska zasedanja ne bi trebalo to da shvatimo kao našu političku tragediju, nego kao put da se izborimo da imamo kanal na kom će se pratiti isključivo zasedanje, u to naravno uključiti i zasedanje odbora, koji su nekada mnogo življi nego ove diskusije ovde, i uostalom zašto da ne i informativni politički program koji će sagledavati aktuelnosti oko rada Narodne skupštine Republike Srbije. Nisam urednik nijednog programa RTS, niti želim da utičem na njih, niti vas, ali treba razmišljati u budućnosti o tome kako da Narodna skupština Republike Srbije ima neki svoj poseban kanal, čime će biti zadovoljni i poslanici, ali će biti zadovoljni i građani Srbije koji zaista žele da gledaju naša zasedanja i da prate, vidite naša, to mi je ostalo iz prošlog perioda, da prate zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije i da budu informisani o svemu što mi radimo, a ne samo o stvarima koje su nekako najatraktivnije i vidim da je i ovo zasedanje tako počelo- da li se pije, ne pije kafa, ko šta jede ili ne jede i tako neke stvari koje u stvari samo odvlače građane Srbije od suštine rada ovog značajnog doma. Naravno, rad i program nijedne televizije u Srbiji nije idealan, tako nije ni idealan Javnog medijskog servisa. Ono što kao ministar kulture i informisanja neću nikom ništa da zamerim, ali da shvate ovo kao jednu sugestiju ne samo RTS, RTV možda i neke druge televizije da je nama potrebno kao narodu, kao građanima više sadržaja koji se bave kulturom Republike Srbije. Da nemamo jedan dnevnik, kako to zovu „Kulturni dnevnik“ negde pred ponoć, pa da neko možda nešto i primeti aktuelno i važno za kulturu Republike Srbije, nego da to shvatimo da je to izuzetno važno, važno koliko i razgovori o nekim drugim temama, koje popunjavaju sve informativne sadržaje i to bi možda bio odgovor na ovu poplavu šunda i kiča koje danas imamo ne samo u Srbiji, nego očigledno to je jedna pojava u čitavom svetu. Ne da krećemo za tim da treba nešto zabraniti, a sa druge strane da ne ponudimo ništa što bi bilo protiv kiča i šunda na programima sa nacionalnim frekvencijama i onim drugim. Mislim da bi to bilo najbolji odgovor. Sad ovde ima mnogo mladih, ali ima i onih koji su moja generacija i koji se sigurno sećaju da je nekada bila obaveza da se u 19.15 časova prikazuje crtani film pre glavnog informativnog sadržaja, odnosno Dnevnika i deca su tako odrastala i tako su se obrazovala i školovala što su imali jedan lep sadržaj, neku bajku ili crtani film pre svog odlaska na spavanje. Danas te obaveznosti nemaju. Imali smo divne dečije programe nekada kao što je „Poletarac“, kao što je „Na slovo, na slovo“ i mnoge druge sadržaje. Danas toga nema i treba i to očekujem i od vas kada se ovde govori o medijskim sadržajima da im pošaljemo jednu poruku da je to i ovoj deci u 21. veku ako hoćemo da gajimo neku novu publiku, konzumente, ozbiljnih kulturnih sadržaja neophodno, jer ako ih im polako ne podstičemo, i ne govorim da je kultura nešto najlepše što može da im se desi u životu, ili da im ne ponudimo onu akciju – lepše je sa kulturom drugi deo, kao što svi danas imaju prvi i drugi deo, onda ne treba ništa da očekujemo drugo nego da i mladi naraštaji vole kič i šund koji je nekako prihvatljiviji, prijemčiviji, lak sadržaj koji možete da konzumirate, jer mi stariji ne obraćao pažnju na to šta deca gledaju, a šta ne gledaju na televizijama. Taksa je 299 dinara, ali ona ne može da se troši u komercijalne svrhe. Vi znate da još uvek RTV, pa delimično RTS ne može isključivo da se finansira od ovoga. Daleko smo mi od drugih tih načina finansiranja kao što ste rekli da li španski ili ne znam koji model da prosto sami ljudi daju donacije. Dalek je put u Srbiji od toga. Možda ćemo ih podstaći da daju više donacija i da ulažu više u kulturu tako što ćemo raditi na zakonu o finansijskim podsticajima, pa ćemo smanjivati deo poreza zavisno od toga koliko je neko spreman da ulaže u kulturu. Naravno da imamo neke obavezne kulturne sadržaje ili barem delove dnevnika posvećenih kulturi ili nešto pre ponoći posvećeno kulturi, onda bi znali da u poslednjih nekoliko godina Vlada Republike Srbije završila radove i otvorila nekoliko važnih muzeja, a desetinama godina su odrastale generacije mladih izgubljenih za kulturu zato što Muzej savremene umetnosti je jednostavno bio zatvoren nekih 15 godina, Narodni muzej takođe. Škole nisu mogle da ih vode da gledaju važne izložbe i važne stalne postavke u tim muzejima 10, 15 godina. Ne znam koliko ovde ima poslanika iz Subotice koji znaju koliko dugo je zatvoreno Subotičko pozorište. Sadržaj se odvijao u nekim drugim prostorima, ali zahvaljujući Vladi Republike Srbije, zahvaljujući zalaganju predsednika naše države ove godine je izdvojeno za izgradnju i završetak radova Subotičkog pozorišta, 350 miliona dinara i ono će, ako budemo imali sreće i budemo radili na tome, sledeće godine biti konačno otvoreno. Govorićemo o gradovima u fokusu koji su zahvaljujući Vladi Republike Srbije i Ministarstvu kulture dobili značajna sredstva da imaju nove biblioteke, da imaju nove prostore za kulturu. Pa će se više govoriti o evropskoj prestonici kulture Novi Sad 2022. godine. Više će se govoriti o tome da je jedna od svetskih zvezda srpskog porekla, gospodin Stefan Milenković odlučio baš zbog promene u načinu života, vođenju politike, sagledavanje, stavljanje kulture na jedan važan pijadestal koji zaslužuje u ovoj državi, Stefan Milenković je odlučio da dođe nazad u Srbiju, da ostane ovde, da radi, da predaje mladim talentima na Novosadskoj muzičkoj akademiji i vodi opet novu koncertnu salu koja je napravljena, izgrađena u Novom sadu zajedno sa novom zgradom za muzičku, srednju osnovnu i srednju muzičku, školu i baletsku školu. Pa da postoje planovi konačno da i Srbija dobije akademiju za baletsku umetnost itd. da ne bih zadržavala, prenesite predsedniku Ivici Dačiću da sam spremna da jednu sesiju imamo odvojeno od drugih zakona i da je posvetimo samo razgovoru o kulturi, jer nemamo čega da se stidimo, jer zaista Vlada Republike Srbije, predsednik naše države, obraćaju izuzetnu pažnju na kulturu. Kao što vidite, u poslednjih mesec dana samo smo izdvojili i doneli odluke o novim prostorima za veoma važne muzeje ovde u Beogradu, ali važne od nacionalnog značaja. Svakako, Muzej Nikole Tesle i Istorijski muzej Srbije. Da imamo više sadržaja o kulturi na televizijama o tome bi građani Srbije mnogo više znali, ne bi bilo polemike i pričanja o kulturi samo ako izbije nekakav skandal ili incident po meri određenih i samo onda pričamo o kulturi, a ne pričamo o kulturi kada je nešto dobro. Prosto se minimalizuje koliko Srbija u poslednjih nekoliko godina ulaže u segment kulture. Tako kažem, da imamo više sadržaja ne bi se senzacionalistički pričalo o kulturi u 21. veku, odnosno 2020. godini u Srbiji. Da iskoristim, obećavam, time ću prekinuti, da iskoristim ovu priliku da vam kažem o najnovijim vestima i problemima koje zadužbina Kolarac, Ilije Kolarca, ima i vidim da je javnost delimično informisana o čemu se tu radi. Situacija u ovoj zadužbini zaslužuje jedan zajednički ozbiljan pristup ne samo grada Beograda, ne samo jednog Ministarstva kulture i informisanja, mislim da u tome treba da učestvuje i Ministarstvo obrazovanja, Vlada Republike Srbije, ali da se dogovorimo da za stanje u Kolarčevoj zadužbini jednako budemo odgovorni svi, i oni koji su vodili zadužbinu i mi koji možemo i hoćemo da pomognemo i spremni smo da rešimo taj problem. Nedavno je upravnica zadužbine Ilije Kolarca bila na sastanku pre nekoliko dana u Ministarstvu kulture i informisanja, ovo govorim da bi građani Srbije koje to interesuje znali, dakle, šta se dešavalo. Kao ministar kulture i informisanja, ponudila sam trajno rešenje rešavanja ove situacije u kojoj se Kolarac danas nalazi sa preporukom da to, dakle, moramo da poštujemo pre svega instituciju zadužbinarstva. Najlakši put bi bio da i to postane jedna od ustanova kulture Republike Srbije, a sa druge strane moramo svi da razmislimo kakvu poruku šaljemo onda fondovima privatnim zadužbinarima, ako menjamo prvobitnu volju zadužbinara, kao što je bio Ilija Kolarac. Znači, država je spremna samo treba razmisliti i sa jedne i sa druge strane kakvu poruku šaljemo. Moj predlog je bio da to postane ustanova od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju i da im poverimo vrlo važne zadatke, jer su oni i obrazovna ustanova u svojoj suštini i u svojoj biti. Naravno, time bi bio rešen problem finansiranja, jer bi Republika Srbija i Ministarstvo poveravalo određene zadatke Kolarčevoj zadužbini koja treba da obavlja za nas i za naše društvo. Smatram da je upravo gajenje nove publike izuzetno važno za nas i to je jedan od francuskih modela o kojima sam spremna da diskutujem sa svima. Ono što je važno za naše društvo je da moramo da se posvetimo tome, da moramo da se posvetimo mlađim generacijama i da ih vaspitavamo i obrazujemo da budu konzumenti kulturnih sadržaja, da idu u pozorište, da idu u bioskope ponovo, jer bioskop je sadržaj i doživljaj sam po sebi i drugačije gledanje filma, a ne samo ovi načini kojima su oni kao mladi posvećeni, da treba da čitaju i moraju da čitaju knjige. To je izuzetno važno da bi to razvijali način razmišljanja, da bi razvijali govor, a ne koristili 30 reči u svom rečniku i naravno da se posvetimo i mladim roditeljima. Našu generaciju su roditelji vodili u muzeje subotom i nedeljom i u dečija pozorišta. Nismo išli u igraonice zatvorenog tipa i nismo išli u kafiće da gledamo mame kako piju kafu. To može da radi jedna od ustanova od posebnog značaja, a mi smo spremni da im finansiramo sve to. Da ne ispadne u delu javnosti da Ministarstvo kulture i informisanja nije pomagalo Zadužbini Ilije Kolarca i to sistemski, kažem podaci od 2016. do 2020. godine, ukupan iznos Ministarstva koji je izdvajao za Kolarčevu zadužbinu 31 miliona 428 hiljada, kako programski, tako i dela troškova. Mislim treba svi da se posvetimo tome i da rešimo ovaj problem. Još uvek čekamo odgovor upravnice i Upravnog odbora Kolarčeve zadužbine koji nismo dobili, da li prihvataju ovakav model rešenja ovog problema ili kakav konkretan model oni nude. Zaista bi voleli da raspravljamo o konkretnom modelu rešavanja problema, a ne da se iz meseca u mesec suočavamo samo sa problemom dela troškova i ako pokrijemo jedan mesec da se suočimo svi sa velikim problemom idućeg meseca opet, nego da to sistemski rešavamo. Dakle, Ministarstvo kulture i informisanja ponudio je model Kolarčevoj zadužbini za trajno rešenje problema. Sa druge strane, očekujemo odgovor upravnice, ali ne medijski, nego ponovo na sastanku i naravno Upravnog odbora, jer država bira upravne odbore da bi upravljali ustanovama kulture i da bi zajednički tražili rešenja za svaki problem pred kojim se ustanove kulture u Republici Srbiji suočavaju u 2021. godini. Želim da istaknem da je Kolarac izuzetno važan. Moramo tome da se posvetimo. Kolarac je pitanje od nacionalnog značaja, problemi ne datiraju samo iz ove godine Kovida, već duži niz godina i nadam se da ću sledeći put moći da vas upoznam sa konrektnim rešenjem koje smo zajedno doneli i Ministarstvo kulture i informisanja, Vlada Republike Srbije i Kolarčeva zadužbina, odnosno rukovodstvo. Hvala i izvinjavam se što sam odužila.
Zahvaljujem gospođo Gojković. Preneću predsedniku Skupštine vaš predlog i verujem da je i on kao i predsednica Odbora za kulturu i informisanje Sandra Božić, oran da u nekom narednom periodu zakažemo posebnu sednicu koja će biti posvećena kulturi. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajuća, uvaženi ministri, kolege poslanici, građani Srbije, ja ću u ime naše poslaničke grupe i u ime ujedinjene Seljačke stranke da kažem konkretno nekoliko stvari koje se tiču, kao prvo javnog medijskog servisa i ovih ostalih potvrđivanja ugovora, sporazuma i ono što je danas na dnevnom redu. Što se tiče prve tačke javnog medijskog servisa ja bih pozdravio i našu doskorašnju predsednicu Skupštine Maju Gojković, sadašnju ministarku kulture i informisanja. Mislim da je ona rekla sve ono što je bitno što se tiče kulture, ministarstva koje će ona voditi u narednom periodu. Što se tiče javnog medijskog servisa i donošenja ovog zakona, produžavanja roka do 31.12.2021. godine, mislim da je to potrebno zato što smo svedoci da u ovom sadašnjom periodu javni medijski servis je ono nešto na čemu svi možemo da vidimo i možemo da radimo, možemo da pokažemo sve one potrebne stvari koje se tiču svakog čoveka, ma gde on bio, da li je to u Svrljigu, da li u Nišu, da li u Subotici ili bilo kom delu naše zemlje Srbije. Ja sam zadovoljan javnim medijskim servisom, ali mislim da bi bilo dobro da u narednom periodu imamo veću mogućnost da se malo više vidi i čuje za ta područja iz kojih ja dolazim, kao što je Svrljig, gde u okviru moje opštine ima veliki broj znamenitih stvari, kvalitetnih i lepih, koje mogu da se vide, koje su veoma prepoznatljive. Jedna od tih stvari jeste, bila je skoro i pećina Samar u Kopaj Košari koja je bila upisana u Ginisovu knjigu rekorda, gde je Milutin Veljković bio tu više od godinu i 100 dana. Ima tu još mnogo lepih stvari. Mislim da bi i Svrljig i Knjaževac i Sokobanja i Niš i Pantelej, opština Pantelej koja se graniči sa opštinom iz koje ja dolazim Svrljig i sve okolne opštine imaju puno lepih stvari. Bilo bi stvarno da u okviru javnog medijskog servisa imamo i mogućnosti i tajminga da se govori o ovim našim sredinama, da se govori o lepim opštinama, o lepim stvarima, o lepim dešavanjima. To je bilo i ranije, ali sada, nadamo se da će u narednom periodu 2021. godine imati tu mogućnost da se više i javni medijski servis fokusira na ove naše male sredine. Kako sam govorio ranije iz tih malih sredina dolaze i veliki ljudi. Obavezan sam da kažem, to je malopre govorio pre mene gospodin koji je bio iz Jedinstvene Srbije, da sada u ovako teškoj situaciji kada je pandemija, kada naša deca ne idu školu, gde na onlajn nastavi imaju mogućnost da sebi obezbede elementarno znanje i na taj način to možemo samo preko javnog medijskog servisa to da završimo, to da uradimo. Zbog toga je potrebno da javnom medijskom servisu damo mnogo veću podršku. Period koji je sada sa nama i ovo zasedanje Skupštine, današnji dan i naredni period, mislim da ćemo imati mogućnost da u okviru javnog medijskog servisa imamo značajnije informacije koje su bitne za svakog čoveka u bilo kom delu naše zemlje da živi. Mislim, uvažena predsedavajuća, uvažena ministarka gospođo Majo, ja bih ovde pozvao, pošto smo mi bili zajedno sa vama, ja kao poslanik, kao predsednik Skupštine šest godina, a ni jednom niste došli u opštinu iz koje ja dolazim, to je najlepša opština u Srbiji, opština Svrljig. Potrebno je da obiđete tu opštinu, da zajedno vidite puno lepih stvari. Nama je preko potrebno, evo ima neki plan u našoj opštini da se organizuje kulturni centar, da se urade energetska efikasnost zgrade koja je rađena unazad 50 godina. Planiramo da radimo i jedan mali muzej. Inače, velika šansa te naše male opštine jeste što veliki broj puteva prolazi kroz našu opštinu, preko Niša, Svrljiga, Knjaževca, Zaječara, to je magistralni put. Imamo prugu koja je veoma frekventna, imamo niški aerodrom gde dolazi veliki broj turista. Mislim da bi bilo dobro da vi dođete, da obiđete i tu našu opštinu, moju opštinu iz koje ja dolazim Svrljig. Normalno, tu je i Niš i sve opštine na jugoistoku Srbije. Tamo kod nas je potrebno da se odradi ta energetska efikasnost, da odradimo taj muzej i imamo mogućnost preko turističke organizacije da prelociramo sve one lepe stvari. Što se tiče ovog zakona, ja ću ga kao poslanik i predsednik USS glasati. Mislim da je to potrebno. Medijskom servisu dati veću podršku i tražim da se od medijskog servisa vidi i čuje iz male sredine kao što je Svrljig, Bela Palanka, opštine sa jugoistoka Srbije. Jedan od zakona, to je Predlog zakona o potvrđivanju ugovora jeste izgradnja dela puta koji ide od Niša i taj deo puta će biti veoma bitan za se nas zato što je taj deo puta Niš-Merdare, o kojem je počeo da govori naš predsednik Vučić, gde je prošle godine potpredsednica Vlade, gospođa Zorana Mihajlović govorila o tome, gde se ušlo u postupak. Evo, mi ćemo danas potvrditi taj ugovor gde će naša država, Koridori Srbije ući u postupak rada i završetka tog dela puta. Jedan deo puta jeste od Niša do Pločnika, to je blizu 33 kilometra. Vrednost tih radova je oko 200, 250 miliona evra. Evropska banka pomaže svojim sredstvima i normalno, izgradnjom ovog dela puta, za sve nas to će biti veoma bitno, posebno će to biti bitno za ljude koji žive u Topličkom okrugu, za ljude koji žive i u Prokuplju, Nišu, Blacu, Žitorađu, Kuršumliji, Brusu, kod nas u Svrljigu, u Knjaževcu. Svi mi koji živimo u tom delu Srbije, taj deo puta će biti veoma bitan baš zbog toga što će imati mogućnost kroz frekvenciju saobraćaja da obezbedimo i privrednu delatnost, da obezbedimo bolji protok robe, bolji protok svega onoga što donosi profit našim privrednim subjektima, našim poljoprivrednim proizvođačima, našim seljacima. Osim tog privrednog dela, taj put za izgradnju tog dela puta od Niša do Merdara, izgradnja tog puta biće, osim profita i biznisa, biće dobro i politički zato što spajamo dve zemlje, spajamo dve kulture, spajamo nešto što je dobro za sve nas i sutra možemo biti sigurni da ćemo izgradnjom ovog dela puta imati mogućnost da izađemo do luke Drač, gde ćemo moći da obezbedimo i što se kaže turističkih mogućnosti za naše ljude da odu tamo na more. Sa druge strane, doći će i kod nas i da zajedno radimo u interesu pomirenja, u interesu poštovanja i svih naših kultura. Izgradnja ovog dela puta je veoma bitna i ovo je velika stvar, kako je rekao i naš predsednik, gospodin Vučić, izgradnja puteva to je spajanje naroda, to je spajanje svega onoga što je uvek bilo dobro, a nikad nije bilo dobro da se ti putevi ruše, da se mostovi ruše. Ovim putem mi ćemo sada graditi puteve, graditi mostove da spajamo narode, da spajamo ljude i na taj način obezbediti bolje uslove života kako našim ljudima koji žive ovde na jugoistoku Srbije, tako i njima dole. Mislim da je ovo veoma pozitivno, da je veoma dobro i nadam se da ćemo imati mogućnost za naredne dve, dve i po godina da završimo ovaj deo puta. Konkretno mislim na izgradnju puta Niš-Pločnik, a kasnije i drugi deo puta Pločnik-Merdare. Sredstva će biti obezbeđena. Vrednost svih tih radova blizu 900 miliona evra, ali država Srbije je u saradnji sa Evropskom komisijom, sa Evropskom bankom obezbedila ta sredstva i siguran sam da će biti potrebna veća mašinska operativa, veći broj izvršioca, odnosno veći broj ljudi koji će raditi na izgradnji tog dela puta. Siguran sam da će tu imati mogućnost da zapošljavaju ljude koji žive u Prokuplju, u Blacu, u Žitorađu, u Nišu, u Merošini, a i u Svrljigu, Gadžinom Hanu. Iz svih tih opština biće ljudi koji će imati svoju platu tamo da rade i normalno na taj način će se i uposliti naša radna snaga, odnosno ljudi koji žive na jugoistoku Srbije. Uvažene kolege poslanici, građani Srbije, još jednom, ja ću podržati sve ove predloge zakona. Mislim da je ovo potrebno uraditi, mislim da je potrebno uložiti u javni medijski servis. Vrlo je bitno da gradimo i izgrađujemo puteve. Još jednom ću, kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke, podržati sve ove predloge zakona koji su današnjeg dana na dnevnom redu.
Zahvaljujem. Za reč se javila ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Hvala. Želim da vam se zahvalim na vašoj diskusiji. Svakako prihvatam vaš poziv da dođem u Svrljig i dogovorićemo se u 2021. godini kada će to biti. Da, tendencija Ministarstva kulture i informisanja je da se posvetimo posebno razvijanju infrastrukture u kulturu u gradovima i opštinama van glavnog grada, van Beograda i posebno, naravno, evropske prestonice kulture, Novog Sada. Zato sam zajedno sa ministrom finansija, naravno i sa predsednicom Vlade, povećala izuzetno sredstva za konkurs koji je sada u toku, a to je konkurs „Gradovi u fokusu“. On je već raspisan i molim vas da obratite pažnju i sa projektima u oblasti kulture koje se odnose na izgradnju infrastrukture u vašim mestima. Izdvojeno je ove godine rekordnih 349,500 miliona dinara. Koliko je to više i kako ima prostora za više gradova i opština u Srbiji da zajedno sa Ministarstvom kulture i informisanja mnoga mesta dobiju i pozorišta i galerije i kulturne centre i muzeje, naravno je svakako činjenica da je rebalansom budžeta zbog Kovid situacije na toj stranci bilo 99,5 miliona dinara. Inače, u proseku je bilo 150 miliona dinara, a sada 349,500 miliona dinara. Tako da, mislim da ima prostora za sve i, naravno, za vašu opštinu da sa ozbiljnim projektima učestvuje, ali i da ih realizujete svi u godini u kojoj su izdvojena budžetska sredstva. Naravno, još jedna stavka. Ove godine smo krenuli u pripremu za izbor prestonice kulture Srbije. Znači, to će biti jedan grad u Srbiji u koji će država ulagati u oblasti kulture, kao što je sada evropska prestonica kulture. Po tom uzoru smo odlučili da ove godine započnemo takav konkurs i pokušaćemo, dakle, sistemski da svake godine uradimo mnogo za jedan grad ili za jednu opštinu u našoj državi. Tako da, ponavljam, konkurs je u toku. Izuzetno velika sredstva, 349,500 miliona dinara je izdvojeno za poboljšanje i razvoj kulturne ili infrastrukture u oblasti kulture u svim mestima u državi. Izuzeti su Beograd i Novi Sad iz mogućnosti da i oni konkurišu za dobijanje sredstava u ovoj stavci. Hvala.
Zahvaljujem, ministarka. Pre nego što nastavimo sa daljim radom, želim samo da vas obavestim. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodna poslanica Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi ministri i potpredsednice Vlade, verujem da će predsednik Skupštine uvažiti vaš predlog i da ćemo na nekoj od narednih sednica vrlo detaljno i opširno govoriti o kulturi. Danas na dnevnom redu imamo Predlog izmena i dopuna Zakona o javnim medijskim servisima. Vrlo kratko, tim predlogom, jasno je, Vlada ispunjava svoju zakonsku obavezu po Zakonu o medijskim javnim servisima i obezbeđuje stabilno finansiranje osnovne delatnosti medijskih javnih servisa, njihove uređivačke nezavisnosti, institucionalne autonomije, istovremeno vodeći računa o ekonomskom ambijentu i ekonomskoj snazi obveznika. Dakle, dobro je da Vlada nastavi da radi svoj posao. Svoj posao treba da radimo i mi narodni poslanici, a naravno i medijski javni servis da radi svoj, odnosno da proizvodi visoko kvalitetan medijski sadržaj, da objektivno, blagovremeno i uravnoteženo informiše građane Srbije o svemu što se dešava u zemlji. To je nešto na čemu SDPS svakako insistira, jer je to posao i zakonska obaveza medijskog javnog servisa. Evo, samo malo matematike, da bi bilo jasnije. Prema izveštajima o poslovanju, RTS je od takse prošle godine, kada je ona iznosila 220 dinara, prihodovao 7,42 milijarde dinara, iz čega proizilazi da je nešto više od 2.811.517 građana plaćalo taksu za medijski javni servis. Pod pretpostavkom da je isti broj građana plaćao pretplatu koja je ove godine iznosila 255 dinara, RTS je prihodovao 8,6 milijardi dinara, dok će 2021. godine sa pretplatom od 299 dinara RTS-u pripasti oko 10,8 milijardi dinara. Jasno je, dakle, da iznos od dve do tri milijarde dinara iz budžeta može biti nadoknađen iz televizijske takse. Uostalom, to je bio i stav Fiskalnog saveta, u čiju stručnost verujem, u njihovoj analizi Predloga budžeta za 2021. godinu. Tako da, tu bi i završila ovaj deo koji se tiče izmena Zakona o medijskim javnim servisima. Ono što je izuzetno važno jeste potvrđivanje Sporazuma između Francuske i Srbije o kinematografskoj koprodukciji. Narodi često grade predrasude i stereotipe o neraskidivom tradicionalnom, vekovnom i ne znam kakvom sve prijateljstvu sa drugim narodima i državama, najčešće većim, bogatijim, uticajnijim itd. Ipak, prijateljstvo je nekako više lična kategorija, a ideju i prijateljske odnose naroda i država gradi politička elita u konkretnim istorijskim kontekstima i sa vrlo jasnim ciljevima. Meni je zbog toga izuzetno drago što mi danas na dnevnom redu imamo potvrđivanje jednog takvog sporazuma, koji ima izuzetno jasan i nadasve koristan cilj. Dva veka intenzivnih bogatih i sadržajnih francusko-srpskih odnosa više su nego dobar razlog u razvijanju i unapređivanju tradicionalno dobrih odnosa između naše dve zemlje. Zapravo, malo je naroda u ovom delu Evrope koji mogu da se pohvale takvom tradicijom razvijenih odnosa sa Francuskom. Dva veka francusko-srpskih odnosa su zapravo duhovni kapital koji Srbi imaju kod Francuza i koji može da bude osnova za razvoj još boljih odnosa sa Francuskom i u kontekstu evroatlantskih integracija naše zemlje. U svakom slučaju, Beograd je važan deo evropske kulturne slagalice i meni je drago što vi to spoznajte i na tome insistirate, jer nema nacionalnog identiteta bez kulture, ni budućnosti, ni opstanka naroda, takođe. Mi živimo u osetljivo vreme, kada se svet menja, pa se menjaju i neke uobičajene predstave o vrednostima. Društvo, društvene zajednice, odnosno cela ljudska civilizacija traži nove stubove oslonca i kultura bi svakako morala biti jedan od tih oslonaca. Kultura otvara vrata i učvršćuje veze među narodima i igrati na kartu kulture, ulagati u nju, insistirati na kulturnom stvaralaštvu i razmeni uvek je dobitak dugoročno i za državu i za društvo. Kada se razvija kultura niko ne pati, dugoročno se profitira na razne načine. To sada nije tema, pa neću širiti. Radujem se nekoj od narednih sednica na kojoj ćemo opširnije govoriti o tome. Saradnja u oblasti kinematografije kulturnog nasleđa značajna je za obe zemlje, dakle, i za Francusku i za Srbiju i želim da naglasim i ukažem potencijal za njeno dalje razvijanje. Ogromnu pažnju Repbulika Francuska pridaje svojoj kinematografiji, kao i saradnja sa zemljama kooprodukcionim partnerima koje stavlja u vrh onih zemalja čije kooprodukcije dobijaju i najviše sredstava iz raznih međunarodnih fondova, Eurimaž, bih izdvojila kao jednu od najvažnijih. Mogućnosti da Srbija i svi akteri u domenu filmske industrije se nađu u toj poziciji i imaju značajna sredstva, kao i veću evropsku, ali i svetsku vidljivost, ukazuje na posebnost i izuzetan značaj potpisanog Sporazuma o kinematografskoj kooprodukciji između Srbije i Francuske. Treba napomenuti da je u poslednjih pet godina, da su producenti iz Srbije i Francuske zajednički proizveli više od 10 dugometražnih filmova i da Sporazum o kinematografskoj kooprodukciji između Srbije i Francuske, omogućava i korišćenje fondova za kooprodukcije od više 2,5 miliona evra. Dosadašnja saradnja sa Republikom Francuskom odvija se i u okviru tehničke saradnje i to su samo neki od svih tih potencijala na kojima bih u skladu sa vremenom raspolažem, želela ovom prilikom da ukažem. Istina je, o tome je već bilo reči ovde da francuski film zauzima posebno mesto u svetskoj kinematografiji još od kada su braća Limijer čovečanstvu ustupila najvredniji poklon, i istina je, to je jedan od prethodnih govornika i naveo, „Ulazak voza u stanicu“, jeste prvi ikada snimljen film i ta godina se u istoriji beleži kao početak kinematografije. Ali, prvi filmovi sa scenarijem pojavili su se tek kada je jedan drugi Francuz Žorž Melijes ušao u svet filma. Držeći se teme o kojoj raspravljamo, završavam ovde, uz najavu da će naravno, poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržati sve predlog o kojima danas raspravljamo, a s posebnom radošću Sporazum o kinematografskoj kooprodukciji između Francuske i Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsednice. Uvaženi ministri sa saradnicima, počeću mimo dnevnog reda, pa ću dragoj deci Srbije, sprske pravoslavne veroispovesti čestitati praznik Materice, oni se njemu raduju. Vi koji ste jutros imali nesreću da su vam mame poslanice, verovatno ćete poklončiće dobiti nešto kasnije. Dakle, želim da u lepom raspoloženju i najpre u zdravlju, provedete i ovaj praznik i sve praznike koji predstoje. Kao što smo čuli od kolega, pred nama važan dnevni red, važni zakoni. Nekako kad je ministarka Gojković tu, nas dve smo i u prošlom mandatu bavile se kulturom i informisanjem, pa je za nas ovo kontinuitet, samo što sada ja to malo drugačije gledam, nekako se osećam komotnije kad sedite preko puta. Važni zakoni, najpre Predlog zakona o dopuni Zakona o javnim medijskim servisima. Govorile su moje kolege koliko je važno stabilno finansiranje javnih medijskih servisa i u svom obrazloženju ste rekli kljune stvari, , čini mi se, a to je, da s pozicije države, pre svega, pomoći da ostanu na onom nivou na kom očekujemo. Da li ih kritikujemo, da li čujemo kritike, da li smo i sami u ovoj sali često nezadovoljni, da, ali, svako ko radi taj i greši, i bilo bi negde neprirodno da mi ne bismo imali kritike na temu javnih servisa Srbije. Prosto se nigde u svetu ne dešava da sve bude kako treba. Treba biti pošten i prema sebi, ali i prema ljudima iz javnih servisa u onom delu u kom je godina, evo polako iza nas 2020. bila teška i izazovan na različite teme, pa i na temu ispratiti sve ono što su bila dnevna dešavanja. Tu ću se složiti sa kolegom Starčevićem koji je napomenuo da je javni servis odgovorio zaista zadatku kada je u pitanju on lajn nastava, čini mi se da je to bio jedan od važnijih momenata, pre svega zato što se ticao obrazovanja naše dece koja su sticajem okolnosti, sudbinskih dešavanja, izložena tome da ne mogu da imaju redovnu nastavu, ili su bar izvesno vreme bili osuđeni na tu on lajn. Slažem se, ona nikad nije toliko kvalitetna koliko interaktivna komunikacija nastavnog osoblja i dece. Međutim, uspeli su i svi predstavnici Ministarstva prosvete, odnosno zaposleni u prosveti i javni servisi da odgovore tom nikako malom zadatku. Iskreno se nadam da će 2021. godina doneti neku relaksiranu situaciju kada je u pitanju bar ovaj segment koji se tiče virusa korona, i da ćemo, sada već, izvesno je, sa vakcinom zaustaviti jednu pošast koja nam je poremetila i navike i život, i u nekom trenutku čini mi se, sve nas uplašila da se više nikada nećemo vratiti na staro. Dakle, odgovaramo svom zadatku, kao Narodna skupština i vi kao Ministarstvo, usvajanjem ovog zakona, on je sadržan i u budžetu Republike Srbije za koji smo svi glasali, pa bi bilo manje više, neprirodno da danas ne podržimo jednu ovakvu promenu. Drugi zakon koji se tiče Ministarstva kulture i informisanja, pred nama je, jeste taj zakon o saradnji kinematografskoj između Srbije i Francuske, i neću reći ništa novo, ako kažem da je ta saradnja dve države tradicionalna. Istina, nekako istorijski kad se unazad vratimo uvek smo bili saveznici, istina je, imamo po malo razloga da nekad imamo neki gorki osećaj u ustima, ali je i istina da je u našoj tradiciji da zaboravimo ono što nam uvek nije prijalo. Uvek verujemo u to sutra i negde smo kao država skloni tome da učinimo maksimu da bi nam to sutra bilo kvalitetnije. Ovakav jedan predlog zakona o kinematografskoj kooprodukciji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, obećava. Suludo bi bilo da bilo šta dodam na diskusiju moje uvažene koleginice Nataše, koja je lepo govorila o tome šta je tradicija tog francuskog filma, važno je reći još jednu stvar, a to je da je Srbija pokazala da takođe zavređuje pažnju jedne ni malo naivne kinematografije, govorim o Francuskoj, jer pravo je i većeg i kvalitetnijeg da izabere svoje saradnike. U tom smislu mislim da je na ponos Srbiji i činjenica da su u srpskoj kinematografiji prepoznali kapacitet za saradnju, za kooprodukciju i za stvaranje nekih novih filmova u budućnosti, koje će generacije pamtiti. Svako vreme će jednog dana biti istorija, o njemu će neko i govoriti i pisati, pa i snimati filmove, zašto da ne. Ono što treba reći jeste da, ministarka je rekla, potpuno se sa vama slažem, nemate nikakav uticaj ni na kakvu programsku šemu bilo kog, pa ni predstavnika javnih servisa Srbije, niti komercijalnih televizija, i o tome smo razgovarali kada je tema ovde bilo izbor članova REM-a. Svi bismo mi pomalo da se bavimo uređivačkom politikom, svejedno da li mi iz ove sale, ili oni koji su oko ove sale, i oko ove zgrade, i oko neke sopstvene ose, u kojoj su kritike neretko i brutalne. Slažem se takođe, da bi imalo šta dodati, ali s druge strane kada obezbedite jednu ovako stabilnu situaciju, a čini mi se, sa ovim obezbeđujemo, onda to obećava i da će relaksiranije oni koji imaju pravo da utiču na programsku šemu na istu uticati, pa ćemo nadam se, biti ponosni i na te pomake. U tom smislu, i kažem da je ova saradnja, odnosno ovaj zakon o saradnji na temu kooprodukcije, odnosno kinematografske kooprodukcije jako važan. Unaprediće sve ostale saradnje, rekla je Nataša, čini mi se, da smo snimili preko 10 dugometražnih filmova u toj zajedničkoj kooprodukciji, verujem da će ih biti još više. S druge stane negde računam da to sve zajedno pomalo govori u prilog onoga o čemu ćemo razgovarati sutra, a to je da je Srbija oduvek bila i ostala deo Evrope, bez obzira što formalno još uvek nemam papir da smo članovi EU. Sve su ovo koraci na putu ka EU i nisu mali i nisu zanemarljivi. Mislim da je dobro praviti ih baš sa ovih pozicija, sa pozicija kulture koja je negde sinonim za civilizaciju, bez razlike o kojoj državi govorimo, koga se tiče. Tamo gde kulture nema, nema ni normalnog življenja. U tom smislu ste dobili težak zadatak i nekako u ovim teškim godinama za državu Srbiju kultura je često znala da bude, uslovno rečeno, oštećena. Ja ne mislim da se kvalitet rada, niti kulture, niti ustanova, niti radnika, meri po tome koliko će sredstava biti izdvojeno, ali jeste važno, jeste jako važno da o tome vodimo računa. Juče sam čula, mislim da je u poslaničkoj grupi neko od kolega komentarisao, Čerčilovu izjavu u vreme kada su nedostajala sredstva pa su predložili da se to uzme iz nekog fonda predodređenog za kulturu, odgovorio je – za šta ćemo ratovati ako odatle uzmemo sredstva. Morali bi da budemo malo obazriviji u tom smislu, ali to sada nije tema, besmisleno je o tome govoriti. Malo smo se probali na to osvrnuti kada je tema bio budžet Republike Srbije i zaista tu nema mesta za kritički osvrt pod okolnostima da jeste budžet razvojni i da on jeste poređao prioritete, ne na uštrb kulture, prosto, sada imamo pod ovim okolnostima i, nažalost, neke ne važnije stvari ali prioritetnije, tako bih rekla, pa na kraju i taj nagoveštaj masovne vakcinacije. Ni to nije mali izazov i o tome smo imali priliku da čujemo da se nije lako snaći. Treći zakon po redu, ministre Udovičiću, ja mislim da ste vi u ovom sazivu prvi put sa nama i dobrodošli kao zvanični predstavnik Vlade na temu jednog zakona, potvrđivanje ugovora između Republike Srbije i Japana o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja. Ja imam dvostruku odgovornost kada govorim o ovoj temi, pre svega kao predsednik Poslaničke grupe prijateljstva Srbije i Japana. Opet jedno tradicionalno prijateljstvo, ja bih rekla, opet prijateljstvo koje je imalo svoje oscilacije, kao i sva prijateljstva. Važno je da se ne raskinu, važno je da ne prestanu da postoje kao takva, ali jeste imalo svoj plus i minus od nekog perioda vladanja komunista pa naovamo. Danas nekako, čini mi se, ulazimo u jednu fazu ozbiljne saradnje. Ovaj sporazum u tom smislu jeste važan. Ovaj Ugovor između Republike Srbije i Japana o otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja potpisan je u Beogradu, ako se ne varam, 21. jula 2020. godine, a ne varam se, odnosi se na otklanjanje jedne anomalije koja bi loše uticala na sve naše buduće saradnje. Potreba za ovom vrstom ugovora javila se usled procesa globalizacije i te neke naše težnje da se granice brišu, ne samo u odnosu na države u regionu, tu smo već pokazali jasan stav i na koncu bili inicijator nečega što zovemo Mini Šengen, nego i šire. Srbija mora biti otvoreno tržište za sve zemlje, za sve velike privrede. Japan definitivno jeste jedna od njih. U tom smislu je ovakav sporazum, ovo nije prvi sporazum ovog tipa, ja mislim da imamo već potpisane sporazume ovog tipa sa nekoliko država pre Japana, naše razmišljanje mora biti globalno i u tom smislu nam nije dozvoljeno da se ograničavamo. Tako da pozdravljam jedan ovakav sporazum, jednu ovakvu inicijativu i uopšte jedan ovakav iskorak, zato što će obezbediti prostor i za jednu drugu saradnju koja je privredna. Negde u prilog tvrdnje da sa ovim sporazumom to ima veze je i nedavni dolazak japanske kompanije „Tojo Tajers“ u Inđiji, koja je odlučila da izgradi svoj pogon za proizvodnju guma za automobile i kamione. Vrednost te investicije je 382 miliona dinara. Ovo govorim zbog javnosti, ne zbog toga što bilo ko u ovoj sali ili bilo ko od vas ko predstavlja Vladu ne zna o čemu se radi, već da bismo shvatili da će ta fabrika zaposliti 560 radnika, da će parcela na kojoj se prostire imati oko 64 hektara i to je obezbeđeno, koliko ja razumem, od strane opštine Inđija, što govori o jednoj sinhronizaciji između svih organa vlasti u državi Srbiji, a što jeste važno. Po planu bi trebalo da se u fabrici, koliko stoji u najavama, proizvodi pet miliona guma godišnje, koje će se izvoziti i na tržište EU i na tržište Rusije. Dakle, „Tojo Tajers“, jedan od najvećih svetskih proizvođača guma, osnovan je 1945. godine. Ovde ću završiti tu priču o važnosti saradnje sa Japanom, ne zato što se ne bi imalo šta reći, nego zato što zaista ove brojke govore da će i za japanske privrednike jedan signal da je „Tojo Tajers“ kao jedan od većih proizvođača i giganata japanske privrede došao u Srbiju, biti svakako motiv. A za nas je to potvrda da smo ovaj deo posla koji se tiče jednog stabilnog tržišta jedne zemlje koja obećava zaista uradili kako treba. Sporazum o kome danas govorimo i za koji će poslanici SPS, u čije ime danas govorim kao ovlašćeni predstavnik, svakako glasati je jedan kontinuitet dobre saradnje i ja se nadam, ne samo sa Japanom. Svi ostali naši bilateralni odnosi koji, opet kažem, tradicionalno su dobri i bez obzira što, ja moram i na to da se osvrnem, Japan jeste priznao nezavisnost Kosova, ali smo imali jednu simpatičnu situaciju u momentu za nas jako važnu, u vreme kada je aktuelni predsednik Skupštine bio ministar spoljnih poslova, a to je da je Japan, ako se ne varam, bio uzdržan kada je bilo u pitanju glasanje za prijem Kosova u Unesko i u Interpol. To su postupci koji su važniji od onog gorkog ukusa koji smo imali kada je Japan priznao Kosovo. Jer, to šizofreno priznanje Kosova koje se desilo u nekom trenutku u svetu, bilo je zaista bez naše reakcije, pa većina zemalja, gotovo to mogu i da tvrdim, nije ni imala svest o tome koliku štetu nanosi Srbiji sa jednim takvim priznanjem koje je bez pokrića. Japan je ovakvim potezom uzdržanosti na jednu važnu temu, zaista za nas važnu temu, pokazao u stvari taj svoj prijateljski odnos, a možda i nama objasnio koliko smo u određenom trenutku na jednu važnu temu ostali kao država nemi. Ali, opet, da ne bih skrenula sa onoga što je tema i umanjila ono što je važnost tačke dnevnog reda, ja ću se ovde svakako zaustaviti. I kao četvrto, ali ne i najmanje važno – Potvrđivanje Ugovora o zajmu (Izgradnja auto-puta E-80 Niš-Merdare, deonica Niš-Pločnik, faza 1) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Ugovor je potpisan 25. novembra 2020. godine. Svrha projekta je pomoć u izgradnji deonice auto-puta, približne dužine oko 32 km, prema standardima polu-profila auto-puta između Niša i Pločnika u Republici Srbiji, koja je deo E-80 rute Niš-Merdare. Ovo je zajam od 85 miliona evra, period raspoloživosti zajma je do 31. decembra 2026. godine, što je i rok za završetak radova. Projekat je važni deo rute sedam, kao veze između rute šest i koridora XS, povezujući Niš sa Albanijom i Jadranskim i Jonskim morem i njihovim lukama. Time će se postići poboljšanje veze Bugarske, Srbije i Albanije. Nije ovo nevažno. Čitam ove zvanične podatke potpuno svesno, da ne pogrešim, jer, možete biti koliko god hoćete pametni, ovo je struka koju čovek mora da poštuje kada o njoj ne zna mnogo, a ja, na moju veliku žalost, ne znam. Kada bih imala kapacitet jednog Milutina Mrkonjića, danas bih znala o čemu govorim, ovako moram da pročitam ono što su fakti. Projekat će sprovoditi privredno društvo Koridori Srbije, što je takođe važno, jer mislimo da domaći subjekti treba da rade sve ono što je moguće uraditi i ova deonica auto-puta dolazi do mesta Pločnik za koji ja, sticajem okolnosti, baveći se ovim zakonima, dođoh do podatka da se u Pločniku nalazi jedan arheološki lokalitet Vinčanske kulture u istoimenom selu nadomak obale Toplice i nedaleko je od Prokuplja. To je kompleks naselja iz mlađeg kamenog doba i prostire se na površini od 110 hektara, a otkrića iz prve decenije XXI veka ukazuju da je reč o najstarijem metalurškom mestu na svetu. Sam lokalitet je značajan i po pronađenim ostacima keramike i primercima figuralne plastike. Negde početkom septembra 2009. godine počela je izgradnja rekonstrukcije Neolitskog sela, a postoje zamisli da se lokalitet turističkim vozom poveže sa Prokupljem, Kuršumlijom i Đavoljom Varoši. Evo nas opet kod jednog od onih bisera Srbije koje ona u sebi ima, koje čak ni mi koji u njoj živimo nismo znali do kraja... pre nego nas je, nažalost, korona naterala da upoznamo svoju zemlju, jer nismo mogli da se divimo tuđim. Ja verujem da će arheološko nalazište i lokalitet koji se nalazi u Pločniku biti sada još atraktivniji činjenicom da se ova deonica završava i da nije naivna kopča i tranzitna, ako hoćete, pa je važno reći da ponekada ti putevi vode tačno onamo kuda treba da prođu, da bi ceo svet i svi oni koji imaju ambiciju za putovanjima upoznali tradiciju i kulturu naše ne tako velike, ali lepe Srbije, koja zaista obiluje biserima različitog tipa. Ističe mi lagano i vreme. Na kraju ću naglasiti da će poslanici Socijalističke partije Srbije svakako glasati za sva četiri predložena zakona i da smo, kao i do sada, mislim da je jutros o tome predsednik Skupštine govorio, radili u skladu sa, pre svega Poslovnikom, ali najpre sa potrebom građana da se njihov kvalitet života unapredi poboljšanjem nekih zakona. Kada je u pitanju 2021. godina, ja sam gotovo sigurna da ćemo se viđati, naročito sa ministarkom kulture. Uvek imam problem ove rodne ravnopravnosti kada zaletim se da kažem - sa ministrom kulture, a onda shvatim da to nije dobro, ali mi ovo „ministarka“ zvuči nekako još od Nušića na ovamo, kako bih vam rekla… Sve u svemu, sigurna sam da postoje zakoni iz oblasti kulture i informisanja kojima ćemo se baviti. Poznavajući Maju Gojković, znam da će se to brzo desiti. A sve ostale zakone koji su pred nama, u 2021. godini sa zadovoljstvom ćemo i analizirati i pomoći da možda budu za nijansu kvalitetniji od onoga što kao izvršna vlast predložite. Hvala vam.
Zahvaljujem, koleginice Paunović. Za reč se javila ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Kako da vam kažem, poštovana poslanice, zovite me kako želite, samo me poštujte. To je najvažnije, iako se mnoge žene neće složiti sa ovom mojom opaskom, jer kažu da je deo našeg nastojanja da budemo ravnopravne u našem društvu i upotreba ženskog roda za označavanje da li smo ministar ili ministarka, baš zbog ovog pežorativnog Nušićevog shvatanja žena koje se ne bave politikom, nego su udate za političare, ministarka je postalo ružno oslovljavanje. Film je izuzetno važan i filmska industrija za Republiku Srbiju, jer to je, slobodno mogu da kažem, jedna od fabrika koja i u ovim teškim okolnostima nije prestala da radi u našoj državi. Važna je za ekonomiju i važna je za sveukupnu sliku o našoj državi u svetu. Nekada smo imali zaista značajne filmske stvaraoce i režisere. Imamo ih još uvek, naravno, koji su bili poznati po tome što su završavali čuvenu „Prašku filmsku školu“ ili češku, čehoslovačku filmsku školu. To su režiseri koji su i danas kod nas jedni od najboljih režisera koje smo ikada imali, a to je svakako režiser Emir Kusturica, koji je upravo, dobijajući nagrade na Kanskom festivalu, skrenuo pažnju na svoja filmska dela i njegova karijera je onda krenula uzlaznim putem. Tu je, naravno, Goran Paskaljević, koji je nedavno preminuo, ali i Lordan Zafranović, Rajko Grlić i mnogi drugi i srpski i jugoslovenski autori. Mislim da i u novim generacijama imamo izuzetno mnogo. Treba da im pružimo šansu i da ih podržimo na jednak način kako ta jugoslovenska kulturna politika činila onda iz drugih nekih razloga da bi otklonili sumnju od sebe da nije slobodnomisleća država. Oni su podržavali filmsku industriju na jedan poseban način i treba da razmišljamo svi o tome da jednu od narednih godina svakako proglasimo godinom filma u Srbiji i da time napravimo prodor, putem filma, u svetu kao dela naše javne diplomatije i nove komunikacije i sa Evropom i sa drugim kulturnim prostorima. Ne treba da bežimo od te ružne činjenice da smo mi često u holivudskim produkcijama prikazani na izuzetno negativan način. Mi možemo da im odgovorimo prodorom našeg filma u svetu, da smo mi ljudi kao i svi drugi koji su doživeli izuzetnu istorijsku nepravdu u jednom periodu, ali da imamo izuzetno dobre umetnike u filmskoj industriji. Verujte mi, kultura može mnogo toga da učini da bi nas svet gledao drugim očima. Kažem, godina filma bi izuzetna pomogla i nadam se da jednako razmišljaju kao ja i mnogi drugi i da će nam to uspeti u narednom periodu. Želim samo da vam kažem za filmsku produkciju, podsticaj filmske produkcije je snimanje filmova u našoj državi. Ove godine je opredeljeno nešto oko 830 miliona za rad filmskog centra Srbije upravo u ovom segmentu, a od ove godine Ministarstvo kulture i informisanja je nadležno i za raspodelu podsticaja u filmskoj industriji, a to je ono što želimo da se što više filmova stranih produkcija snima u Srbiji i serija, ali i koprodukcija i domaćih. Jednaki su u kategoriji podsticaja i za ovu godinu je opredeljeno čak 700 miliona, što je jedan značajan iznos sredstava. Imamo žestoku konkurenciju u svetu, ali i u Evropi, odnosno u našem okruženju, što se tiče podsticaja za filmsku delatnost. Kažem, nije samo toliko novac opredeljujući, koliko i kvalitet filmskih radnika ovde u Srbiji od kako je Republika Srbija donela Uredbu o podsticajima u filmskoj industriji. Prosto, toliko posla ima da ekipe ne mogu ni da se lako formiraju, niti da se nađu, pa se čak dovode filmski radnici iz nekih drugih evropskih zemalja, što je dobro. Film je važan segment u javnoj diplomatiji naše države, ali je i kultura izuzetno važna. Sledeći put ću doneti egzaktne ekonomske pokazatelje koliko je u poslednjih nekoliko godina ta grana ekonomije kod nas odskočila i donela znatne prihode za Republiku Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nenad Baroš. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, cenjeni ministri sa saradnicima, dame i gospodo, na dnevnom redu današnje Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije imamo nekoliko predloga zakona koje karakteriše međunarodni element, a kojima se prevashodno ukazuje na dobre međudržavne odnose koje danas Republika Srbija ima sa Vladom Republike Francuske, sa Japanom, ali i na dobre odnose sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj, a kojima Srbija ukazuje na činjenicu da želi da sarađuje u oblasti kulture, u oblasti poreskih odnosa, ali i da nastavi kontinuirani infrastrukturni i uopšteno posmatrano privredni rast, razvoj i napredak. Takođe na današnjoj sednici na dnevnom redu imamo i Predlog dopune Zakona o javnim medijskim servisima kojima se uređuje sistem javnog informisanja. Dakle, ovim Predlogom zakona o dopuni Zakona o javnim medijskim servisima uređuje se finansiranje osnovne delatnosti javnih medijskih servisa koja je u opštem javnom interesu i shodno tome u postojećem zakonu nakon člana 62. dodaje se novi član 62a koji kaže: „Za obavljanje osnovne delatnosti koja je u funkciji ostvarivanja javnog interesa Javna medijska ustanova RTS i Javna medijska ustanova RTV do 31. decembra 2021. godine delimično se finansiraju iz budžeta Republike Srbije“. Dakle, ovom dopunom zakona nastavlja se finansiranje RTS i RTV jednim malim delom od strane Vlade Republike Srbije, čime se dokazuje briga Vlade o opštem javnom interesu, o očuvanju i unapređenju demokratskih vrednosti društva, a samim tim i briga za sve građane Republike Srbije, ali i zaposlenima na ova dva javna medijska servisa. Ovakav kombinovani model, gde i Vlada sa, opet ponavljam, malim procentom učestvuje u finansiranju, sprečava dovođenje u pitanje obavljanje osnovne delatnosti RTS i RTV. Obezbeđivanje sredstava za funkcionisanje ovih javnih medijskih servisa sprovodi se najčešće kroz naplatu takse, i to preko 60% i takav način finansiranja zaista je tekovina i praksa praktično svih razvijenih evropskih demokratskih zemalja, jer se na taj način omogućuje nezavisno delovanje i samostalna uređivačka politika javnih medijskih servisa. Iako je još uvek nepopularna, taksa u našoj zemlji još uvek je praktično najjeftinija u Evropi, jeftinija nego što je, recimo, plaćaju stanovnici ili državljani u BiH gde iznosi 7,8 konvertibilnih maraka, odnosno oko 3,5 evra, da ne pričamo o Švajcarskoj i njihovih 26,83 franaka na mesečnom nivou, Austriji 25 evra, ili Nemačkoj 17,5 evra na mesečnom nivou po domaćinstvu. Inače, kao podsetnik, napomenuo bih da je ova taksa uvedena još 2005. godine i da od tada dolazi uz račun za struju. Dakle, uvedena je 2005. godine kada su na vlasti bili danas najveći kritičari i ove vlasti i RTS i taksi i bilo kakvog vida finansiranja RTS. Najviše im smeta upravo marketinški prihod koji ostvaruje RTS, a koji nije pod njihovom direktnom ingerencijom, odnosno ne učestvuju direktno u preprodaji marketinških sekundi i minuta. Cela Srbija zna razrađenu biznis šemu koja je jednom čoveku donela 619 miliona evra. Dakle, jedno abnormalno bogatstvo gde se čak i ljudi u ozbiljnim biznis krugovima čude kako je za tako kratko vreme neko uspeo da stekne toliku količinu bogatstva, a naročito je to osetljivo iz razloga što je to učinio dok je bio nosilac važnih političkih i javnih funkcija u Republici Srbiji. Dakle, njegov uspon počinje 2004. godine kada je osnovao, celoj Srbiji, sada već znanu „Multikon grupu“ i u okviru nje „Dajrekt mediju“, a isto tada se učlanio i u tada vladajuću DS i tako tokom godina nizale su se funkcije. One su se čak i menjale od predstavnika Narodne kancelarije, odnosno šefa Narodne kancelarije predsednika Republike, tada Borisa Tadića, preko ministarskog mesta bez portfelja, pa do gradonačelnika grada Beograda. Menjala se i moć, menjao se i uticaj, ali ono što se nije menjalo jeste biznis šema, a i što bi se menjala kada donosi toliko bogatstva, nažalost, na nesreću građana Republike Srbije i samih zaposlenih na RTS. To je bila javna tajna. Naravno, čovek o kome pričamo, znamo svi, jeste Dragan Đilas. Bilo je i onih koji su se drznuli da u tom vremenskom periodu iznesu svoje viđenje celokupne te, kako sam rekao, biznis šeme, ali i da postave nekoliko pitanja. Sada pokojna Verica Barać, kao predsednica Saveta za borbu protiv korupcije, na konferenciji Partnerstvom protiv korupcije 2011. godine, izjavila je sledeće, citiram: „Nekako se u Srbiji podudarilo da su najmoćniji u medijskoj sferi ujedno i najbliži državnom vrhu, pa su dva vrlo bliska čoveka predsedniku Srbije gospodin Šaper i gospodin Đilas preko svojih medijskih firmi uspostavili kontrolu medijskog prostora“. Ista je navela i imala hrabrosti da, pored ove izjave, izjavi da je ogromna količina novca za reklame medijima dolazila iz budžeta Republike Srbije i dodala da gradonačelnik Beograda Dragan Đilas sada ima dve firme preko kojih idu kanali za novac i kupovinu reklama, ali i da se preko njih vrše i drugi ozbiljni uticaji na medije. Zamislite danas, građani Republike Srbije, da gradonačelnik Beograda ili često nepravedno osporavan zamenik imaju, recimo, agenciju preko koje preprodaju minute „Studija B“ koji je osnovala Skupština grada Beograda ili zamislite da neko od ovde prisutnih ministara ima agenciju i da preprodaje minute RTS. Zaista, složićete se da zvuči neverovatno i nemoguće. Takođe, dramaturg Siniša Kovačević, kao jedan od najvećih kritičara sadašnje vlasti, predsednika Aleksandra Vučića, tada kritičar RTS, njenog poslovanja i, naravno, kritičar lika i dela Dragana Đilasa sa kojim je sada dosta blizak, ukazivao je kako se finansira, odnosno kako se prodaju marketinški minuti RTS. Inače, on danas često gostuje na televizijama koje se upravo finansiraju iz nesreće RTS i svih zaposlenih na RTS. On je opisao način sticanja tolikog bogatstva kroz prosto upućeno pitanje i pismo javnosti, pa kaže: „Zbog čega je neka privatna firma, pa da je taman i Bog njen vlasnik, morala da bude posrednik u ovoj kvantaškoj muljačini kada je to mogao da uradi marketing državne televizije zbog čega uostalom i postoji“. Dakle, iz ovog otvorenog pisma vidimo da se toliko bogatstvo steklo prostom preprodajom. Takav vid trgovine nije ništa kompleksniji nego preprodaja paprika na Kvantašu. Potrebno je samo malo uticaja, moći, malo nemorala, a toga je gospodin Đilas imao na pretek. Sada ću vam opisati jedan događaj iz naše prošlosti, a upravo iz perioda kada je poslovala RTS na taj način, koji se dogodio u praksi. Predsednik, tadašnji predsednik, poslovnog sistema jedne od najvećih farmaceutskih kuća u Republici Srbiji rešio je da u toj godini znatno podigne pozicije u budžetu koje se odnose na marketing i zadužio je jednog od svojih direktora da ode i da se javi na javni poziv koji je uputila RTS svim zainteresovanim subjektima. Inače, taj direktor je kasnije bio jedan od važnih političkih lokalnih subjekata. Dakle, taj direktor u navedeno vreme iz javnog oglasa odlazi na RTS da dogovori kupovinu minuta i sekundi u najudarnijim terminima. Međutim, dočekuje ga saznanje, što kod njega izaziva zaprepašćenje da su svi minuti i sekunde u tim najgledanijim, najudarnijim terminima već unapred prodati. Zaposlena na RTS, prosto daje, verovali ili ne, vizit-kartu agencije koja je otkupila sve minute i sekunde i upućuje čoveka da se javi na određenu adresu. Odlazi i takođe ga zaprepašćuje činjenica koju je dobio od zaposlene, inače zaposlene, pretpostavljate svi, u "Dajrekt mediji", da je vlasnik, gle čuda, njegov kolega sa fakulteta i prijatelj, gospodin Dragan Đilas. On ga poziva i dogovara kupovinu sekundi i minuta, mada je imao problem da objasni predsedniku poslovnog sistema zašto je to kupio po tolikim cenama, jer je prosto čoveku bilo nepojmljivo i neverovatno da se tako nešto događa na RTS i jednoj državnoj ustanovi, a stanje u tim godinama na RTS možda najbolje opisuju vapaji pokojnog glavnog i odgovornog urednika, Aleksandra Tijanića, koji je tokom 2009, 2010. i 2011. godine prosto molio državne organe, predsednika Vlade Republike, da pomogne RTS jer se u slučaju da ne izađu u susret RTS će bankrotirati i ugasiće se. On je nažalost bio i potpisnik, reći ću, štetnog ugovora RTS sa pomenutim agencijama. O njegovim pobudama, motivima, šta ga je to nateralo, nažalost to nikada nećemo saznati jer je tu tajnu odneo sa sobom. Danas RTS i RTV predstavljaju zaista prave propagere javnog interesa i svoj rad prilagodili su stanju očuvanja i unapređenja demokratskih vrednosti društva. To se možda najbolje i vidi u ovim teškim vremenima u vezi za pošasti koja nas je zadesila, gde su upravo radnici RTS bili uvek na pravom mestu u pravo vreme, izveštavali nas istinito, tačno, pravovremeno i provereno, što je izuzetno značajno u jednoj takvoj teškoj situaciji. Zamislite samo koja je mašinerija potrebna da se sve to isprati. Isto tako, niko ne može da ne primeti i da ne pohvali organizovanje onlajn nastave na programima RTS, koja omogućuje našim đacima da steknu neophodna akademska znanja i usavrše se u oblasti obrazovanja, velike su to i važne stvari. Da ne govorim detaljnije o programskoj šemi, uređivačkoj politici gde se zaista u pregrštu raznih sadržaja za svakog može pronaći po nešto i to često na jezicima koji su u upotrebi u Republici Srbiji. Iako i mi kao deo vlasti često imamo primedbe na rad medijskih javnih servisa u Srbiji, što je apsolutno i normalno, ne može sve da bude idealno. Smatram da bismo svi trebali da podržimo i RTS i RTV, kao i ovaj Predlog zakona, jer su oni ipak naši najbolji reprezenti javnog interesa. Na današnjem dnevnom redu sednice nalazi se i Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, a za izgradnju auto-puta E-80 Niš-Merdare, deonica Niš-Pločnik, Faza 1. Ovaj ugovor omogućuje obezbeđivanje dela sredstava za izgradnju još kilometara autoputeva u Srbiji. Konkretno ovaj auto-put nije važan samo za dalji privredni razvoj naše zemlje, nije važan samo za povezivanje brojnih regiona i okruga u našoj zemlji, za privlačenje investitora, već je značajan i sa političkog plana i u političkom aspektu. Politički jer se trasa ovog autoputa prostire od Srbije i preko teritorije naše južne pokrajine do Merdara, od Merdara do Prištine, a krajnja tačka jeste Luka Drač kojim izlazimo na Jadransko i Jonsko more. Nema razvoja niti jedne države ukoliko se one među sobom ne povezuju, bez obzira koliko se mi voleli ili ne voleli sa ove ili one strane granice. Trasa ovog auto-puta koji prolazi kroz Srbiju i koji će iznositi ukupno 77 kilometara značajna je svakako za razvoj nekoliko okruga u Srbiji, privlačnija je investitorima, a samim tim omogućuje dalji razvoj i napredak, ali i ostanak mladih ljudi u tim delovima i tim okruzima kroz koje će ovaj auto-put prolaziti. Iza nas ostaće 350 kilometara završenih auto-puteva, 250 kilometara koji su u izgradnji, da ih ne navodim sve. Dakle, Moravski koridor, auto-put Sremska Rača - Kuzmin, auto-put Preljina-Požega, brze pruge Beograd-Novi Sad, Pojate-Kruševac, nastavak auto-puta "Miloša Velikog" od Čačka do Požege itd. Za vreme prethodne vlasti u tom pogledu Srbija je bila crna rupa. Svi su nas obilazili, a sam podatak da imamo na našim putevima 20 miliona vozila više nego što smo to imali recimo 2012. godine, najbolji je pokazatelj u kakvom se stanju infrastrukturnom nalaze naši putevi i koliko je zapravo Srbija napredovala i koliko se razvila. Isto tako, na dnevnom redu imamo i Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Japana u otklanjanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze za dohodak i sprečavanju poreske evazije i izbegavanja. Zaključenje ovog ugovora predstavljalo bi značajan doprinos u unapređenju bilateralne saradnje koju imamo sa Japanom, olakšalo bi privredna ulaganja kako naših firmi u Japan, tako i japanskih firmi u Republiku Srbiju i naravno dovelo bi do korišćenja finansijskih instrumenata za podsticanje, kao što sam rekao, viših oblika bilateralne saradnje i finansijske saradnje. Takođe, obeležili smo 140 godina tradicionalnog prijateljstva i bilateralnih odnosa sa Japanom i činjenica je da ta saradnja i to prijateljstvo svakim danom sve više i više raste i unapređuje se, a o čemu svedoči i velika investicija koja se desila pre samo par dana u Inđiji, gde je postavljen kamen temeljac za, pričali su poslanici, japansku fabriku za proizvodnju guma "Tojo Tajers" u ukupnoj vrednosti od oko 400 miliona evra. Treba podsetiti i na veliku zainteresovanost japanskih investitora da u Novom Sadu otvore još jednu fabriku ukupne vrednosti, neverovatnih dve milijarde dolara. Na kraju, imamo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o kinematografskoj koprodukciji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, kojim se uređuje koprodukciona kinematografska saradnja. A s obzirom na svetski značaj koji imaju francuski film, francuska kinematografija, i više je nego jasan značaj donošenja ovog zakona. Na samom kraju, pozvao bih sve poslanike kao predstavnik poslaničke grupe "Aleksandar Vučić - Za našu decu" da podržimo predloge ovih zakona i da u Danu za glasanje damo podršku daljem razvoju i kulture, očuvanju javnog interesa, demokratskih vrednosti društva, ali i podršku daljem jačanju saradnje naše zemlje sa brojnim drugim evropskim i svetskim državama. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Nenadu Barašu, ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe "Aleksandar Vučić - Za našu decu". Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne) Ukoliko ne, prelazimo na listu prijavljenih. Prva je narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, ministri sa svojim saradnicima, ja ću se danas osvrnuti na Predlog zakona koji se odnosi na Ugovor o zajmu i u tom smislu ovim Predlogom zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu zaključenim između Vlade Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, omogućava se realizacija prve faze izgradnje autoputa E-80 Niš-Merdare, odnosno konkretno deonica Niš-Pločnik. Za Srbiju je i te kako važno da se uključi u izgradnju navedene saobraćajne infrastrukture i da omogući ne samo našoj zemlji, već i zemljama u regionu, da se međusobno povežu i da ispolje sve pozitivne efekte održivog razvoja, a koji se samo uzajamnom i međusobnom saradnjom mogu postići i upravo je realizacija jednog ovakvog projekta korak napred ka tom cilju. Autoput Niš-Merdare je, i dalje Priština, jedan je od projekata koji su predloženi u okviru Berlinskog procesa koji je, zapravo, predstavljen u diplomatsku inicijativu pokrenutu 2014. godine od strane nemačke kancalarke Angele Merkel sa ciljem da se podrži jedna mirna, stabilna i demokratska budućnost Zapadnog Balkana i da se unaprede regionalna saradnja i dalje evrointegracije u ovom regionu. Takođe, izgradnja ovog autoputa omogućiće Srbiji izlazak na albansku luku Drač, na Jadranskom moru i na taj način, praktično, će se povezati oko pola miliona građana Srbije koji žive u Topličkom, Nišavskom, odnosno Pirotskom okrugu. Dalje, povezivanjem između Beograda i Prištine na ovaj način šalje se poruka da zapravo postoji mogućnost da društva koja su međusobno u izvesnom sukobu jednog dana dođu do prevazilaženja tih problema, odnosno da prevaziđu međusobne sukobe i uzajamne nesuglasice i da postignu rezultate koji će na kraju ići u prilog koristi jedne i druge strane i na kraju krajeva postići razvoj Zapadnog Balkana i podići ga na jedan potpuno viši nivo u odnosu na onaj na kome se on sada nalazi. To će uzročno-posledično uticati i na trgovinsku razmenu u ovom delu Srbije, kao i između ova dva regiona, što na širem planu direktno može uticati i na ekonomske prilike kako u našoj zemlji, tako i u zemljama u regionu. Beograd i Priština, kao što je svima nama poznato, intenzivno pregovaraju o normalizaciji odnosa, a izgradnja autoputa može se posmatrati kao jedan od elemenata koji će tu normalizaciju odnosa svesti na jedan odgovarajući nivo, odnosno podstaći tu saradnju i u tom smislu autoput Niš-Merdare nije samo važan za razvoj privrede i povezivanje okruga, već je važan i sa jednog političkog aspekta i može se zapravo smatrati kao neka vrsta inicijative da se Srbija zapravo dovede do odgovarajućih rezultata kada je reč o odnosu sa Prištinom. Trasa budućeg autoputa koja ide od Merošine, koja se nalazi u Nišavskom okrugu i dalje prema Topličkom okrugu, pored Prokuplja, Beljoljina, Pločnika, Kuršumlije i dalje do Merdara iznosi 77 kilometara i u tom smislu mislim da je vrlo važno da ovu trasu autoputa iskoristimo za sve političke potencijale koji postoje na ovoj deonici. Jedan od njih je Kuršumlijska banja, zatim Đavolja varoš, malopre je koleginica Snežana o tome govorila, zatim lokalitet Vinčanske kulture – Pločnik, za koji se smatra da po nekim podacima zapravo predstavlja najstarije metološko mesto na svetu i u tom smislu možda ne bi bilo loše iskoristiti ga za neki turistički potencijal u našu korist. Na kraju, ovo je praktično put koji povezuje dva regiona Evrope i on predstavlja deo Mini Šengena, što znači da je deo i jednog ekonomskog i političkog paketa razvoja rešenja odnosa na Zapadnom Balkanu, odnosno između regiona na Zapadnom Balkanu. Iako dolazim iz Niša, Toplički okrug je samo par desetina kilometara udaljen od njega. Naime, u Toplici živi više od 80 hiljada ljudi, a blizu šest hiljada je nezaposleno i zato izgradnju ovog dela autoputa, odnosno ovog autoputa treba posmatrati kao jednu razvojnu šansu ne samo za stanovnike Topličkog okruga, nego i za opštinu Merošina koja spada u Nišavski okrug i tu pre svega mislim na novo zapošljavanje kroz angažovanje stanovnika iz ovog dela Srbije na izgradnji autoputa, ali i zbog dolaska novih investitora koji će možda lakše, odnosno bolja saobraćajna infrastruktura ovim putem i privući. Posle izgradnje Koridora 10 sa jedne strane i autoputa E80, o kome danas govorimo, sa druge strane Niš se povezuje i sa Jadranskim morem i postaje prava balkanska raskrsnica, što zapravo on strateški i jeste i kada imamo jednu ovakvu povezanost i Niša i Prokuplja, odnosno dva veoma važna okruga na jugu Srbije na taj način autoput prolazi ne samo pored Merošine, već i pored Oblačinskog jezera. Uz korišćenje prirodnih potencijala koji postoje u ovom delu Srbije, s obzirom na to da je ovaj deo i te kako bogat višnjom, onda mi zaista možemo reći da izgradnja ovog autoputa može stvoriti višestruku korist u svakom mogućem smislu za stanovnike ova dva okruga. Uprkos nesumnjivom značaju koji ima izgradnja autoputa E80 moram da pomenem i to da je ostao i veliki broj kapitalnih infrastrukturnih projekata koji se odnose na jug Srbije, a koji treba u nekom narednom periodu rešiti i mislim da smo mi u rešavanje tih problema krenuli, ali možda treba intenzivirati rad na njima. Tu pre svega mislim na izmeštanje pruge iz gradskog jezgra i izgradnju obilaznica preko grada, zatim završetak projektne dokumentacije postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda, mislim da će vam Nišlije na tome biti vrlo zahvalne, zatim otvaranje izlaza na autoput iz Niške banje. Sve su to stvari o kojima moramo razgovarati i koji će pre ili kasnije u velikoj meri uticati na kvalitet i standard života građana na jugu Srbije. Nisam planirala da danas govorim o temi koja se odnosi na kulturu imajući u vidu to da je moja koleginica Nataša lepo obrazložila i argumentovala sve ono što se tiče zakona o kome danas raspravljamo, a koji se odnosi na oblast kulture, ali ja ću samo iskoristiti ovu priliku da prosto podsetim na to da Niš ima jednu od najboljih lutkarskih pozorišta ne samo u Srbiji, već i u ovom delu Balkana, odnosno Evrope i mislim da je jako važno, a zamoliću ministarku da u nekoj svojoj agendi za narednu godinu posveti pažnju ovom pozorištu iz razloga što ljubitelji pozorišta i te kako znaju da cene dobar rad. Takođe, ovom prilikom bih sugerisala na to da možda nije loše da se napravi neki plan boljeg funkcionisanja Akademskog pozorišta u Nišu. Tu zapravo sede mladi ljudi koji veruju u ono što rade i odatle kreće jedan potpuno novi nivo kulture koji će jednog dana stvoriti generacije koje će izgraditi prave društvene vrednosti koje će znati da taj vaš trud i rad iskoriste na pravi način. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Sanji Jefić Branković. Reč ima samostalni poslanik Vladan Glišić.
Potrudiću se malo da narušim ovu idilu između poslanika i ministara u ovih mojih pet minuta opozicionih pa ću reći da neću glasati za Zakon o javnim medijskim servisima, tj. izmene i dopune ovog zakona ne zato što imam nešto protiv ovih konkretnih rešenja, već zato što je taj zakon deo jedne medijske arhitekture koja je proizašla iz strategije koja je potpuno spržila i uništila sve lokalne medijske kuće u Srbiji. Znači, ta strategija koja je doneta do 2014. godine, za koju su 2014. godine zajedno glasali i SNS i DS, bez obzira koliko se sukobljavate sada tada ste radili na istom zadatku, to je iz prostog razloga što i jedna i druga stranka imaju politiku Evropska unija nema alternativu. To je politika koja je iz Brisela diktirala našu medijsku strategiju i dovela do toga da izbacujući državu iz medijske sfere dođemo u situaciju da su pogašene mnoge lokalne medijske kuće i da je rezultat toga bio da je preko 1.300 novinara i medijskih radnika ostalo bez posla svuda po Srbiji sem u centralnim metropolama, kao što su Beograd i Novi Sad. Pričajući o onome što obično jeste sukob između režima i opozicije već 30 godina, a to je uređivačka politika javnih medijskih servisa, pre svega RTS i RTV, naša politička klasa potpuno zanemaruje jednu mnogo ozbiljniju dubinsku i suštinsku problematiku koja se dešava, a to je da je najveći deo Srbije u medijskom mraku jer onog trenutka kada ste sproveli brutalnu privatizaciju medija na lokalu došli smo do toga da praćenje događaja koji su značajni za jednu lokalnu zajednicu zavisi samo od profitno nezainteresovanosti privatnih vlasnika medija. Tako smo došli u situaciju da većina Srbije danas je na neki način diskriminisana. Moji Šumadinci nemaju svoj javni medijski servis pa su na taj način diskriminisani u odnosu na naše prijatelje iz Vojvodine. Inače u medijskoj strategiji koja je prethodila ovom setu medijskih zakona bilo je predviđeno da u Srbiji imamo šest regionalnih javnih medijskih servisa. Međutim, kada ste radili zakone za koje je glasala i SNS i DS jednostavno ste zaboravili na to. Bez obzira koliko je Brisel bio zainteresovan da mi nemamo u našim lokalnim samoupravama opštine televizije ipak je ovde naša politička klasa pokazala da ne poštuje čak ni činjenicu da recimo u EU Austrija ima čak devet regionalnih javnih medijskih servisa. Mi i dalje to nemamo. Sada kada to pogledamo, mi jesmo jedna od zemalja koja može da se pohvali činjenicom da su nacionalne manjine izuzetno zastupljene u našoj medijskoj sferi i ispoštovane i to tako treba i da bude. Ali vidite, moji Šumadinci su i tu diskriminisani. Mi nemamo medijski servis koji se bavi našim regionalnim problemima. Nemamo medijski servis koji se bavi našim lokalnim problemima. Čuli ste kolegu iz Ujedinjene seljačke stranke kako moli da se obrati pažnja na Svrljig, Belu Palanku. Meni je prosto čudno da jedna masovna i masivna stranka kakva je SNS koja je sveprisutna u našem društvenom životu i sve kontroliše i sve vidi, u izlaganjima poslanika te stranke ni jednom primetila ovu činjenicu da mi imamo medijski mrak u Srbiji koji nema veze sa tim ko je vlast ko je opozicija, već ima veze sa tim da smo državu i medijsku strategiju napravili onako kako Briselu odgovara, a to je da nemamo pravo da državom intervenišemo i sačuvamo i svoj medijski suverenitet i sve ono što je potrebno da bi obezbedili jedan normalan i stabilan i ravnomeran regionalni razvoj u Srbiji. Kada vi nekim ljudima u Aranđelovcu, Svrljigu, Beloj Palanci kažete da ono što se dešava u njihovoj lokalnoj sredini ne mora medijski da bude propraćeno, vi im šaljete poruku da su oni suvišni ljudi, da jednostavno nije bitno da budu tu na tom mestu, da država Srbija nema zainteresovanost da ih logistički podrži u informativnom, medijskom i svakom drugom sadržaju, već ih prepušta osećaju da su napušteni, da mogu lako da odu odatle. I sve to bi moglo da se gleda kao neka čudna anomalija koja se desila slučajno, međutim nije slučajna. Ona je vezana za onaj sistemski problem o kome stalno insistiram i govorim, a to je pogrešan izborni partijski model u Srbiji. Jer, zahvaljujući tome tako masovna stranka i masivna, kakva je SNS nema poslanike koji su narodni tribuni koji gledaju šta su problemi njihovog kraja i koji su samo za to zainteresovani jer način napredovanja u takvim strankama nije to što će vas podržavati vaši sugrađani već to što ćete biti simpatični ili ne simpatični svom partijskom lideru. Znači, masovne stranke sa jakim liderskim strukturama su nešto što je i protiv suverenitet i protiv demokratije i protiv normalnog demokratskog dijaloga u društvu. Zato treba menjati izborni sistem i partijski model u Srbiji, pa ćemo i ovakve probleme moći da rešavamo. Hvala.
Zahvaljujem. Ministar kulture, Maja Gojković.
Vrlo kratko ću odgovoriti. Ne znam koliko ste se obraćali meni kao potpredsedniku Vlade Republike Srbije i ministru kulture i informisanja. Smatram da treba da vam odgovorim na početak vašeg govora kada ste rekli da imate samo pet minuta kao opozicionar. Ako se ne varam pošto sam u jednoj ili dve sednice ovog saziva Narodne skupštine Republike Srbija bila poslanica, vi ste poslanik sa liste Srpski patriotski savez, gospodina Šapića i tako ste ušli u ovaj parlament. Da ste ostali u toj poslaničkoj grupi pretpostavljam da bi imali mnogo više vremena kao poslanik opozicije ili vlasti ili svejedno, zavisno od političkog opredeljenja vaše političke stranke uz pomoć kojih glasova, odnosno glasova građana Srbije koji su glasali za Srpski patriotski savez ste ušli ove. Pet minuta ste osvojili tako što ste se izdvojili nakon izbora i postali samostalan poslanik. Sami sebe ste definisali kao opoziciju u ovom parlamentu. Samo zbog toga sam želela da vam odgovorim. Pretpostavljam, možda će vam neko od kolega ili ako uopšte smatraju da je potrebno da vam odgovore, objasniti zašto SNS ima ovoliko poslanika ovde u parlamentu, koliko glasova je osvojila lista predvođena predsednikom naše države, gospodinom Aleksandrom Vučićem o kome govorite povremeno veoma pežurativno i loše. To nije bitno, to je vaše pravo kao neko nekoga predstavlja ovde u parlamentu, a vi ćete definisati tačno, koga posle izbora i vašeg izdvajanja iz Srpskog patriotskog saveza. Aleksandar Vučić je izabran za predsednika Republike Srbije na neposrednim izborima glasovima građana Srbije u kojima je pobedio, pa ja ne znam koliko je dobio glasova u procentima drugi protivkandidat koji je važio za jednog od favorita na tim izborima. Mislim da je razlika između njih dvojice oko 40% glasova. Eto to sam morala da vam odgovorim jer ministri često misle da treba da govore samo o svom resoru, a zaboravljaju da su političari i da treba neki put da odgovore i na političke neistine koje se iznose u parlamentu. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku Vladan Glišić.
Naravno, sada ste nam lepo demonstrirali ono što ste radili ovde dok ste bili predsednik parlamenta. Otprilike vi i Gordana Čomić ste jednaki po onome kako ste se odnosili prema opozicionim poslanicima. Znači, niste odgovorili na temu koja je vrlo bitna za ovaj narod, a to je pitanje lokalnih i regionalnih javnih medijskih servisa, koji su nekako nestali i celu Srbiju, koja nije Beograd i Novi Sad doveli u situaciju da je u medijskom mraku. To ste izbegli da odgovorite, ali ste zato uspeli da ubodete poene kod svog partijskog lidera koga nisam pomenuo ni prezimenom, nego sam pričao o modelu stranke kojoj pripadate i koji je pogrešan i teško opterećuje naš društveni sistem. To što govorite da ta stranka ima tako veliku i pretežnu moć, to ne sporim. Ne sporim čak ni da imate veliki broj svojih birača koji vas podržavaju. Ne sporim čak ni da imate neke stvari koje dobro radite, ali nisam ovde da sa svojih pet minuta koje sam dobio zato što sam hteo da budem opozicioni poslanik, a to nisam mogao da budem u Srpskom patriotskom savezu, nisam ovde da vas hvalim. Ovde sam da skrenem pažnju na to da ministar treba kao što normalni ministri reaguju, da se bavi onim što je njegov posao, a ne da se ponaša kao partijski bojovnik, pa da jedino predstavnik opozicije srpskog naroda u ovom parlamentu proziva kako se to odnosi prema, pazite, slučajno da ne uvredim njegov veliki lik i delo, predsednika vaše stranke, koji je opet i predsednik moje države. Ja njega poštujem jer je predsednik moje države, a ne zato što je predsednik vaše stranke.
Zahvaljujem. Replika.
Volela bih da nemamo više replika vi i ja. Samo kada repliciramo, volela bih da znam sa kim repliciram, sa nekim ko predstavlja građane Srbije koji su glasali za partiju na čijoj ste listi došli ili sa Milovanom Glišićem u nekoj novoj ulozi. Ako vam je ime Milovan, izvinjavam se. Zaista ne znam vaše ime, ali znam da ste bili na listi SPAS. Time bi meni olakšali zaista da znam na koji način da vam se obraćam i koliko glasova i građana Srbije vi tačno predstavljate. O tome da li posle 30 godina bavljenja politikom znam šta su poslanici i znam da treba sa uvažavanjem da komuniciram sa njima. Ne zato što pojedinačno imam lepo ili loše mišljenje o nekom, nego zato što uvažavam sve građane Srbije koji su zaokružili tačnu političku opciju, jer mi nemamo politički sistem da se glasa za ime nečije, nego se glasa za političke liste i za lidere koji predstavljaju te liste. Tako da uvažavam sve građane Srbije koji su izašli na izbore i glasali za ponuđene političke opcije koje imamo u parlamentu, ali i koje nemamo jer nisu osvojili cenzus od 3%, kao što jednako uvažavam i one koji smatraju da je trebalo drugačije politički postupiti. Samo, kažem, kad sa nekim polemišem volela bih da znam sa kim polemišem, sa kojim političkim programom i koga tačno predstavlja u ovom parlamentu. Mislim da sam vam se vrlo pristojno obratila, činjenica da sam ministar ne znači da nemam politički stav i političko mišljenje i da ne pripadam nikome. Pripadam, naravno, SNS, kandidovala sam se na toj listi i predsednik moje stranke i Republike Srbije se zove Aleksandar Vučić i ne znam šta vi imate na to da dodate. Hvala.
Zahvaljujem se ministarki kulture. Mislim da možemo da zaključimo krug replika. Jeste direktno prozvani, tako da ću vam dati pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić. Izvolite.
Jeste, lično ste me prozvali, samo ste pogrešili ime, ali dali ste mi kompliment. Ja bih voleo da budem taj o kome vi mislite da sa njim polemišete. To ko je na kojoj listi bio i ostao mislim da bi bilo najmanje prijatno da vi to nekome pričate, s obzirom na kojim ste sve listama bili. Ja nemam problem sa tim i ja sam na mnogim listama bio i iz mnogih stranaka su me izbacili zato što nisam voleo taj liderski model i zato što već 30 godina govorim da je to najstrašnije nešto što je moglo da se desi Srbiji, da mi imamo model u kome se jedan čovek o svemu pita. To je model koji, čak i da je taj čovek genijalan, a ja mislim da nije, imamo jedan ozbiljan problem što je on ipak ljudsko biće i ako se desi, ne daj Bože, da on sutra ne otvori oči, mi imamo problem, ne što će vaša stranka da se raspadne, to me uopšte ne interesuje, to bi bilo, možda, čak i dobro, ali imamo problem što će sve državne funkcije da stanu, jer i vi, kao ministar kulture, pored nekih dobrih stvari koje ste rekli i koje radite, uvek imate potrebu da izrazite to ko je lider vaše stranke i ko je glavni ko se pita za sve u Srbiji. To je problem našeg političkog života i to je problem onoga što inače i mnogo manje stranke od SNS rade, pa zbog toga dolazimo u situaciju da nemamo narodne tribune u Skupštini, nego imamo partijske delegate i dođemo u situaciju da Skupština danas liči na partijski kongres vaše stranke. Mene neće iznenaditi da jednog dana vaš predsednik stranke dođe tu da drži sednice našeg parlamenta. Hvala vam.
Reč ima ministarka kulture. Izvolite.
Imam veliku dilemu da li da nastavim ovu polemiku sa vama. Ne znam da li razumete ili se pravite da ne razumete. Vi ćete mi pomoći, ali ne sada tako što ćemo da zadržavamo pažnju na vama i žao mi je što sam nekako uspela da skrenem pažnju na vas, pa, eto, u nedostatku nekih drugih sadržinskih polemika sa vama iz segmenta kulture ili drugog seta zakona zbog kojih je ovde ministar Vanja Udovičić okrećemo se oko toga i vašeg razmišljanja da li bi vi bolje, kao političar, prošli da su neposredni izbori ili izbori ovakvi kakve imamo, pa se glasa za političke opcije. Iz mog dubokog političkog iskustva, verujte mi, da za vas nema nade u politici, jer ja sam prolazila na izborima i bila izabrana za gradonačelnika Novog Sada, neposrednim izborima, onda kada je takav sistem postojao, a kasnije i na mešovitim izborima, pa sam bila jedna od retkih poslanik opozicije ko je prošao 2000. godine na nekom mešovitom izbornom sistemu i bila poslanik ovde, jedan od retkih opozicionara, a sada na listi stranke koju predvodi predsednik SNS, Aleksandar Vučić. Ne znam šta vi imate, kakav imate problem sa tim kada neko ko pripada političkoj opciji SNS jasno, glasno kaže ko joj je predsednik partije i kako se zove? Ja znam da ja tu imam prednost, jer ja znam ko je predsednik moje partije, a vi ne možete da mi parirate, pa da izgovorite ime predsednika vaše stranke. Hvala.
Ovim zaključujem krug replika. Vraćamo se na dnevni red. Sledeći govornik je narodni poslanik mr Đorđe Kosanić. Izvolite.
Poštovana ministarko Gojković sa saradnicima, poštovani ministre Udovičiću sa saradnicima, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, da pokušamo da vratimo raspravu na temu, nadam se da će nam poći za rukom. Da podsetim još jednom, pred nama je danas objedinjena rasprava, da bi znali o čemu govorimo, već pomenutih predloga zakona, ja ih neću čitati ponovo, svi znamo, ali da kažem na samom početku da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati sve predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Na samom početku moje izlaganje biće usmereno na Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu između Vlade Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj o izgradnji autoputa E-80 na deonici Niš-Merdare. Dakle, prva faza između Niša i Pločnika, a u vremenu koje mi bude ostalo i koje je predviđeno za poslaničku grupu JS, osvrnuću se i na ostale predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Na samom početku moram da kažem i da pričam iskreno, Srbija je zemlja koja ima i stabilnost i sigurnost u svakom smislu. U ovo vreme velike svetske krize, kada su mnoge velike ekonomije na kolenima, imaju velike privredne padove i to je realna činjenica, Srbija ima najbolji rezultat. Mi u ovom trenutku imamo, uzećete i vi sami, procenićete da li je to privredni pad ili rast, ali ja ću biti malo i optimista i reći ću da je Srbija na nuli, a sa druge strane Srbija je što se tiče javnog duga na nekih 57%. Ne vraćajući se na vreme iz ranijih godina kada je taj javni dug Srbije bio preko 80%, ali kakav je to rezultat u ovom trenutku treba reći da, recimo Hrvatska ili Slovenija imaju preko 70% javnog duga. Sa druge strane ovde ću i podsetiti da neke mnogo jake evropske zemlje, velike evropske zemlje imaju mnogo veći javni dug nego Srbija. Imamo sa druge strane, i to je činjenica, i fiskalnu monetarnu stabilnost, a Srbija je i lider na zapadnom Balkanu u dovođenju stranih investicija. Ako kažem da od ukupnih stranih investicija koje dođu u Srbiju, na zapadni Balkan, izvinjavam se, preko 60% dolazi u Srbiju, a na kraju ove godine ta cifra što se tiče stranih investicija biće na nekom nivou od blizu tri milijarde evra. Moram da kažem da ono što je velika stvar da ni jedan investitor i pored ove velike krize koja je pogodila čitav svet, nije odustao da dođe u Srbiju. To govori o stabilnosti Srbije, to govori o poverenju koje investitori imaju u Srbiju. U prethodnih nekoliko godina, moram da kažem, u Srbiji je izgrađeno 350 kilometara autoputeva. Opet, ne vraćajući se na vreme kada su se u Srbiji gradili putevi po 20, 30 godina, znači sa druge strane gradimo 250 kilometara novih autoputeva i u ovom trenutku Srbija ima 920 kilometara autoputeva. Isto tako, što je veoma važno kada pričamo o transportu u Srbiji, rekonstruisano je preko 500 kilometara železničkih pruga, a prvi put posle 20 godina, praktično dve decenije, uloženo je 250 miliona evra u vodeni saobraćaj. Veoma važna stvar za nas koji dolazimo iz lokalnih samouprava, da kažem da je ono što je činjenica, uloženo je i uložiće se velika sredstva u rekonstrukciju pet hiljada kilometara lokalnih puteva. Ne treba ovde da napominjem značaj za lokalne samouprave šta to znači, ne treba da napominjem da mnoge lokalne samouprave nemaju sredstava za tako nešto, a moram da kažem da mnogi takvi lokalni putevi povezuju regione i dužine su od po 20, 30 kilometara. Srbija ulaže u autoputeve, u železničku infrastrukturu, vodenu infrastrukturu i to su sve velika sredstva koja će poboljšati transport u Srbiji. Kada je reč o auto-putu E80, on ide praktično od Merošine, Niša, preko Topličkog okruga, Prokuplja, Kuršumlije, dalje do Merdara, i on je dužine nekih 77 kilometara. On povezuje u regionu nekih pola miliona stanovnika u Topličkom okrugu, Niškom okrugu i u Pirotskom okrugu. Ono što je važno, kod Niša se povezuje sa Koridorom 10 i omogućava Srbiji da izađe na albansku luku Drač. Ovde ne mogu da ne pomenem značajnu inicijativu mini Šengena, u koju je uključeno pet zemalja Zapadnog Balkana. Kada kažem pet zemalja Zapadnog Balkana, mislim na Srbiju sa svojom južnom pokrajinom, mislim na Severnu Makedoniju, Albaniju, ali isto tako i na Crnu Goru i na BiH. Moram da kažem da će ova inicijativa zasigurno, pored velike koristi koju će doneti zapadnom Balkanu, sigurno dodatno približiti sve ove zemlje Zapadnog Balkana EU. Ovde kada pričamo o trasi puteva, prva trasa o kojoj danas pričamo je dužine 33 kilometra između Niša i Pločnika, a druga trasa je 44 kilometra između Pločnika i Merdara. Sredstva su obezbeđena iz Evropske banke za ovu prvu deonicu za obnovu i razvoj. Ovde ne mogu da ne napomenem da je EU jedan od najvećih donatora u prethodnim decenijama u Srbiju, sa blizu četiri milijarde evra bespovratnih sredstava. Isto tako, EU je jedan od najvećih investitora i kreditora što se tiče Srbije. Isto tako, ovde ću napomenuti, kada pričamo o Evropskoj banci za obnovu i razvoj, da je ona u prethodnoj godini obezbedila 1,3 milijarde evra Zapadnom Balkanu. Kada to govorim, moram da kažem da su to bila rekordna sredstva u 2019. godini, ali u ovoj godini ta sredstva će biti 1,7 milijardi. Ta sredstva su opredeljena za mikro, mala i srednja preduzeća. Ono što ovde želim da kažem, posle pandemije i za infrastrukturu i dodatna radna mesta. U vremenu koje mi je preostalo ukratko ću se osvrnuti na dva predloga zakona iz ove objedinjene rasprave. Prvi je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o kinematografskoj koprodukciji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske. Ovaj sporazum potvrđuje interes između naše dve države o saradnji u oblasti filmske industrije. Ministarka Gojković, vi ste malopre napomenuli da do sada imamo ovakvih pet sporazuma, da je u pripremi sporazum sa Ruskom Federacijom. Ali, ono što je meni veoma značajno, što je pomenuo moj kolega Života Starčević kao ovlašćeni ispred poslaničke grupe JS, da je sutra 125 godina od kada je snimljen prvi film u Francuskoj. To govori o značaju francuske filmske industrije, to govori o značaju ovog ugovora koji trebamo da potpišemo sa Francuskom. Inače, ovaj sporazum omogućava srpskim autorima korišćenje fondova u iznosu većem od 2,5 miliona evra. Stupanjem na snagu ovog sporazuma prestaće da važi Sporazum iz 1975. godine između nekadašnje Jugoslavije i Francuske. Dakle, još jednom da ukažem na značaj ovog sporazuma, na značaj toga koliko je značajna Francuska u oblasti filske industrije u svetu. Kada je reč o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i Japana, on predstavlja značajan doprinos bilateralne, privredne i finansijske saradnje između Vlade Republike Srbije i Japana. Srbija i Japan imaju dobre kako političke, tako i ekonomske odnose. Veliki broj investitora je već u Srbiji što se tiče Japana. Ovaj ugovor će doprineti da dodatno japanski investitori dođu u Srbiju. Ne dužeći više, jer vreme koje mi je ostalo za poslaničku grupu JS sam iskoristio, želim samo da kažem da će poslanička grupa JS u danu za glasanje podržati sve predloge zakona iz ove objedinjene rasprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Đorđu Kosaniću. Imali ste još 20 sekundi. Naredni je narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća, gospođo Kovač. Poštovana potpredsednice Vlade, ministarko kulture i informisanja, poštovani ministre omladine i sporta, poštovani predstavnici ministarstava, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku moram da napravim jednu digresiju. Ono što je uvažena potpredsednica Vlade i ministarka kulture i informisanja rekla, da gotovo svako skupštinsko zasedanje i svaki skupštinski saziv počinje sa nečim negativnim. To je tačno. Jer, u društvu uvek nekako postoje, znate, one grupacije, uglavnom političke, ali jedan deo i medijskih grupacija, koji ima potrebu da minimizira rad parlamenta, koji ima potrebu da na najnegativniji način predstavi ono što rade narodni poslanici, legitimno izabrani narodni poslanici ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. To se, nažalost, ponavljam, dešava na početku svakog saziva skupštinskog parlamenta, a i u toku samog nastava rada parlamenta. Mislim da je najbolji odgovor nas parlamentaraca na takvu situaciju upravo ono što činimo i radimo, a to je intenzivan i dinamičan rad. Rezultati su najbolji odgovor na svaku kritiku, jer onda svaki komentar i svaku kritiku treba prihvatiti kao kompliment. Dakle, na nama je da odgovorno, ozbiljno i posvećeno, kao i u prethodnom periodu, tako i u ovom sazivu, nastavimo da radimo svoj posao u najboljem interesu građana i da na najbolji mogući način damo odgovore na pitanja koja se postavljaju pred parlament kao najviši organ zakonodavne vlasti. Kada je reč o zakonskim predlozima o kojima danas govorimo, najpre želim da kažem da je cilj jasan – obezbediti stabilno finansiranje javnog servisa. Na nama je da kroz zakone obezbedimo nezavisnost u funkcionisanju javnog servisa i da javni servis može nesmetano da funkcioniše. Dakle, danas govorimo o izmenama Zakona o javnim medijskim servisima, kojima se i u 2021. godini obezbeđuje budžetsko finansiranje javnih medijskih servisa, imajući u vidu da se od taksi za medijski servis ne može obezbediti stabilno finansiranje javnog interesa u oblasti informisanja. Država mora da obezbedi javni interes u oblasti informisanja i to se čini preko javnih medijskih servisa koji su regulisani posebnim zakonom, o kojem je već bilo reči, a to je Zakon o javnim medijskim servisima. Da podsetim na važeći Zakon o javnim medijskim servisima i na ulogu javnog informisanja za društvo, njegovu demokratizaciju, ostvarivanje ljudskih, građanskih, ali i manjinskih prava, pošto vrlo često ovde u parlamentu govorimo i o manjinskim pravima. Dakle, novi Zakon o javnim medijskim servisima donet je 2014. godine. Njime je utvrđeno da su RTS i RTV javni medijski servisi, čija je uloga ostvarivanje javnog interesa u oblasti javnog informisanja. Javne interese ostvaruje kroz programske sadržaje, odnosno kroz poštovanje pre svega osnovnog načela, a to je istinito, blagovremeno, profesionalno, nepristrasno informisanje građana Srbije. Pri tome, moraju se poštovati i ostala načela. Kada govorimo o ostalim načelima, želim vrlo precizno da citiram ono što je definisano u zakonu. Zakon kaže: „Poštovanje i predstavljanje osnovnih ljudskih prava i sloboda, demokratskih vrednosti institucija i unapređivanje kulture javnog dijaloga; Poštovanje privatnosti, dostojanstva, ugleda, časti i drugih osnovnih prava i sloboda čoveka; Poštovanje i podsticanje pluralizma političkih, verski i drugih ideja i omogućavanje javnosti da bude upoznata sa tim idejama, ne služeći interesima pojedinih političkih stranaka i verskih zajednica, kao ni bilo kom drugom pojedinačnom političkom, ekonomskom, verskom, sličnom stanovištu ili interesu; Zadovoljavanje potreba u informisanju svih delova društva bez diskriminacije, vodeći računa naročito o društveno osetljivim grupama kao što su deca, omladina i stari, manjinske grupe, osobe sa invaliditetom, socijalno i zdravstveno ugrožene i druge; Zadovoljavanje potreba građana za programskim sadržajem, nepristrasno obrađivanje političkih, istorijskih, privrednih, socijalnih, zdravstvenih, kulturnih, obrazovnih, naučih, ekoloških i brojnih drugih pitanja.“ Dakle, osnovna delatnost javnog medijskog servisa u ostvarivanju javnog interesa jeste proizvodnja, kupovina, obrada i objavljivanje radio, TV i multimedijskih sadržaja, naročito informativnih, obrazovnih, kulturno-umetničkih, dečijih, zabavno-humorističkih, verskih i drugih programa koji su od javnog interesa za građane. Medijski servisi treba da promovišu vrednosti demokratskog društva, da promovišu i doprinose stvaranju demokratske atmosfere i međunacionalne i verske tolerancije, unapređenje dijaloga i očuvanje nacionalnog identiteta srpskog naroda i pripadnika nacionalnih manjina. To je sve vrlo jasno i precizno definisano zakonom i to se u potpunosti i poštuje. Svoju javnu funkciju, odnosno ulogu, javni i medijski servisi obezbeđuju adekvatnom funkcionalnom organizacijom, u skladu sa zakonom i odgovornim korišćenjem nacionalnih frekvencija. Polazeći od značaja koje javni medijski servisi imaju u očuvanju i unapređenju demokratskih vrednosti društva, Republika Srbija se opredelila da rad i položaj javnih medijskih servisa reguliše posebnim zakonom, čime je zakonodavstvo u ovoj oblasti uskladila pre svega sa evropskom regulativom. I vrlo je jasno – dva su javna izvora, prvi budžetska sredstva, drugi sredstva za takse za javni medijski servis koja se naplaćuju preko EPS-ovih uplatnica za struju. Imamo i treći izvor finansiranja – samostalno obezbeđena sredstva, deo sredstava od prodaje reklamnog prostora. Na jednoj od prethodnih sednica, pre nekoliko dana, Narodna skupština je raspravljala i mi smo usvojili novu visinu takse za javne medijske servise i tada smo vrlo jasno rekli, pošto su postojale određene sugestije nekih političkih opcija kada je reč o uređivačkoj politici javnog servisa, kada je reč o tome da su neke političke stranke neravnomerno zastupljene, mi smo rekli – na nama je da donesemo zakone i da sagledamo kao neko ko ima kontrolnu i nadzornu ulogu da li se ti zakoni primenjuju. Nije na nama da se bavimo uređivačkom politikom medija. To treba da ostavimo menadžmentu, a što se tiče programa, to treba da ostavimo programskom savetu koji se bavi tim pitanjima. Ali, isto tako, zamolili smo kolege da kada govorimo o RTS-u, nemojte kada je reč o RTS-u da sve gledamo kroz prizmu informativnih emisija i da gledamo kroz prizmu političkih emisija. Nije RTS samo informativni program i nije RTS samo politika. Podsetiću vas, RTS je i naučni i obrazovni i kulturni i sportski program, ali i filmski i dokumentarni program. Na RTS-u, između ostalog, su i dopisništva. Mislim da RTS u ovom trenutku ima 25 dopisništava. Koliko redakcija ima RTS? Ima dopisnike u Americi, Briselu, Evropi. Dakle, oprema koja godinama nije obnavljana, a koja se konačno obnavlja i modernizuje. Zahvaljujući RTS-u, kao što je, između ostalog rečeno, školski program se odvijao u periodu pandemije, što je od posebnog značaja. Kada govorimo o tome da nacionalne manjine nisu zastupljene na RTS-u, o čemu je bilo reči, žao mi je, nema kolega koje su sugerisale da nisu dovoljno zastupljene, a pri tome su podneli amandman da taksa bude jedan dinar, ja sam postavio samo jedno pitanje – da li vi znate šta je Lajmet? On se emituje, koliko je meni poznato, tri puta na RTS-u. Da li je taj jedan dinar dovoljno da se samo Lajmet emituje tri puta dnevno na RTS-u? Dakle, nemamo mi problem da razgovaramo o tome da nacionalne manjine budu više zastupljene na javnom servisu, ali hajde da budemo realni i hajde da ne politizujemo stvar koja nije za politizaciju, ako želite otvoreni dijalog i otvorenu debatu. Ono što se na kvalitet i obim proizvodnje medijskog sadržaja može odraziti jeste činjenica da je visina sredstava koja se godišnje izdvaja za rad javnih medijskih servisa svake godine menja, takođe i naplata takse i neujednačenost i mi zato podržavamo, poslanička grupa SPS, izmenu Zakona o javnim medijskim servisima, kako bi se i u 2021. godini omogućilo finansiranje iz budžeta. Međutim, kada govorimo o medijima i kada govorimo o javnom servisu, vrlo često se nameće nekoliko teza i nekoliko pitanja, pre svega od strane i opozicionih poslaničkih grupa, ali i onih vanparlamentarnih, kvazi opozicionih političkih stranaka, pa se govori o slobodi medija, pa se govori da su mediji po volji režima, pa se onda tu postavlja nekoliko suštinskih pitanja. Najpre, sloboda mišljenja, sloboda govora i sloboda izražavanja su za nas osnovni postulati jednog demokratskog društva kakvo Srbija danas i jeste. Ako evropski parlamentarci, a vi ministarka jako dobro znate, pošto ste učestvovali u međustranačkom dijalogu, da su evropski parlamentarci onog trenutka kada smo tek završili debatu na temu REM-a, posetili REM i rekli da postoje paralelni mediji. Pa, čekajte, ako postoje paralelni mediji, kako onda ne postoji sloboda medija u Srbiji i s kojim pravom postavljaju pitanje slobode medija danas, a nisu 2011. godine, kada je izveštaj Verice Barać bio krajnje rigidan? Zašto tada niko od evropskih parlamentaraca nije postavio pitanje slobode medija? I šta je to po volji režima, ako konkretno govorim o RTS-u, ja to ponavljam po ko zna koji put i uvek ću to ponavljati – šta je tu po volji režima, da ne kažem režima, nego vladajuće koalicije, šta je tu po volji vladajuće koalicije? Da li je vladajuća koalicija postavila jednog urednika RTS-a? Da li je vladajuća koalicija postavila direktora RTS-a? Ne. Prepustila je to menadžmentu, prepustila je to upravnom odboru, a što se tiče programske šeme, naravno, shodno zakonu, prepustila je to programskom odboru. Tokom međustranačkog dijaloga mi smo, između ostalog, razgovarali neposredno pred izbore, jer su nametnute te teme od strane i nevladinog sektora, ali i od jednog dela opozicije koji je bukvalno od svega pravio farsu i zabavu pa im se učinilo da i od toga mogu da naprave farsu i zabavu, tražili su otvoren dijalog sa strankama, parlamentarnim strankama, vanparlamentarnim strankama, ali i sa predstavnicima medija koji imaju nacionalnu frekvenciju. I bili su prisutni i predstavnici REM-a. Oni se, naravno, nisu pojavili. Ali, mi smo vrlo otvoreno i jasno rekli, celokupna vladajuća koalicija, imali smo jedinstven stav – nemamo apsolutno nikakav problem ravnomerne zastupljenosti u medijima, što se nas tiče, izvolite, imate čitav medijski prostor. Još milion puta da se pojavimo na medijima, ne možemo da dostignemo koliko su se oni puta pojavljivali na javnom servisu. Ali, to nije važno. Nećemo da se bavimo uređivačkom politikom medija. Kada već govorimo o informativi, kada već govorimo o politici, onda dajte da vodimo tematske debate pred izbore. To je bila naša sugestija. Usvojili smo pravilnik kada je reč o javnom servisu, usvojili smo preporuke kada je reč o komercijalnim televizijama, jer ne možete vi narediti privatnom sektoru kako da uređuje svoj program. Ako ste hteli privatizaciju i ako ste 2000. godine usvojili tu Strategiju o privatizaciji medija i želeli kapitalizam, odakle sad potreba da se bavite privatnim sektorom i da uređujete privatne medije? Mislim da je ministarka kulture dala jedan dobar predlog kada govorimo o medijima i kada govorimo o prenosu Narodne skupštine Republike Srbije, između ostalog, to je nešto o čemu se govorilo i tokom prethodnog saziva, da ovaj parlament dobije svoj parlamentarni kanal i tu treba sagledati tehničke mogućnosti, poput parlamentarnog kanala kakav ima recimo Državna duma, i oni tokom celog dana prate aktivnosti i u plenumu, ali i van plenuma, tako što poslanici, predsednici poslaničkih grupa, predsednici odbora nakon održane sednice odbora mogu da gostuju na parlamentarnom kanalu i saopštavaju stavove, zaključke sa sednica odbora. Ali, kažem, to je odlična ideja, samo treba sagledati mogućnosti. I na samom kraju, neću previše dužiti, malo čas sam čuo nešto što po meni lično na neki način i narušava dostojanstvo Narodne skupštine i narušava dostojanstvo i integritet svakog poslanika. Znate, demokratija u Srbiji se ostvaruje na izborima i samo na izborima. Samo izbori mogu da promene politički kurs Srbije. Na odgovornim i ozbiljnim političkim strankama je da prihvate rezultate fer i demokratskih izbora, ma koliko im se to u datom trenutku svidelo ili ne. To je demokratija. Ne možete je drugačije shvatiti i drugačije definisati. To što je ovakav aktuelni saziv parlamenta, takva je volja građana i jasno izražena volja birača. Voleo bih da poslanički klub SPS ima više poslaničkih mandata, ali nema. Takva je bila trenutna volja birača i mi je poštujemo, ali nedozvoljavamo da se na bilo koji način narušava integritet i dostojanstvo Skupštine i integritet bilo kojeg od ovih poslanika i poslanica koje sede u aktuelnom sazivu koje je odgovorno, ozbiljno i posvećeno rade svoj posao. Kada govorimo o izbornom sistemu, a to nije tema, verujte, mnogo dugo smo se bavili izbornim sistemom i tokom međustranačkog dijaloga i tu sada postoji nešto što je suština, a čini mi se da se ne shvata, ako želite da menjate izborni sistem, ja želim da kažem jednu stvar, aktuelni izborni sistem, a to je proporcionalni, on je politička realnost, većinski izborni sistem odgovara većinskim strankama i onda bi imali dijametralno suprotan saziv parlamenta od onog, verujte koji danas imamo, a on se opet ne bi svideo pojedinim političkim strankama. U potpunosti podržavam predlog ministarke da na jednoj od narednih sednica parlamenta razgovaramo na jednu od važnih tema, a to je kultura. Mislim da se time u prethodnom sazivu nismo dovoljno bavili, da zakažemo jednu posebnu sednicu na kojoj ćemo o tome razgovarati. Na samom kraju. Pošto u svom poslaničkom klubu imamo velikog graditelja, gospodina Mrkonjića, ja moram da istaknem nešto što smatramo, kao poslanički klub, da je veoma važno, najpre, želim da kažem da je opozicija kritikovala put Niš – Merdare, a podsećam da je 1991. godine, taj put ušao u Evropski koridor, dakle kao deo Evropskog koridora i da je danas deo Evropskog koridora i da je dobro da je Evropa dala podršku za realizaciju ovog izuzetno važnog projekta. Dakle, politika predsednika Republike, politika Vlade Republike Srbije je da ruši sve granice i da otvara jednu ekonomsku perspektivu kako bismo svi išli napred. Vreme koje je pred nama neće biti perspektivno u smislu investicija, privatnog sektora, tako da mi kao javni sektor moramo da to kompenzujemo i da održimo našu ekonomiju kako bi očuvali sve one vrednosti koje smo prethodnih godina, kao Vlada i kako vladajuća koalicija u Srbiji postigli. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica magistar Jadranka Jovanović.
Hvala vam, predsedniče. Tokom mog poslednjeg izlaganja ovde u parlamentu pre nekoliko dana, kada sam govorila o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske, a koji se odnosio na prioritetne projekte, ja sam govorila i o drugim oblastima, i o drugim vidovima saradnje između dve zemlje, pa i o ovom. Spominjala sam upravo ovoj Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma kada je u pitanju koprodukcija u oblasti kinematografije i tada sam rekla da smo veoma ozbiljno, dugo i u jednoj sadržajnoj i izrazito prijateljskoj atmosferi baš i o tome naglašeno razgovarali na sastanku koji sam kao predsednik Parlamentarne grupe prijateljstva sa Francuskom imala sa ambasadorom Francuske u Srbiji, gospodinom Žan-Luj Falkonijem Nema potrebe da podvlačim koliko mi je drago i koliko podržavam ovaj zakon, ne samo kao umetnik, već i kao šef parlamentarne delegacije frankofonije u prethodnom sazivu, a evo, zaista radosna, potvrđeno i u ovom sazivu. Ono što bih želela da naglasim jeste da mi je drago da se ovaj Sporazum modernizovao, osavremenio, da je definisao prava i obaveze dveju strana, da po čitavom nizu pitanja, ne samo po umetničkim pitanjima, već i finansijskim koprodukcionim u svim detaljima, ističući u prvi plan i subjekte nosioce tehničke realizacije, kao i formiranje bilateralne grupe, odnosno, komisije koja će biti zadužena za praćenje ove značajne koprodukcije. Ali, ono što mi se čini izuzetno važno za naš film, jeste da sa ovako moćnim, značajnim partnerom, Francuskom, koja već ima svoju izuzetnu poziciju po pitanju ne samo filma, nego kulture uopšte, o filmu da ne govorim kao posebnom, kako bih rekla, rafiniranom, jednom specijalnom stilu koji će, ubeđena sam, uz naše izuzetno talentovane umetnike, glumce, reditelje, scenariste doneti jednu novu, kvalitativnu produkciju, ali i ono što je bitno, skrenuti pažnju mnogo brže, jače i značajnije, upravo centrirajući poziciju srpskog filma u Evropi. Mislim da je to velika prednost. Neko je ovde spomenuo da imajući tako jednog značajnog i jakog partnera, zaista smo mi povlašćeni i svakako dobijamo, a da ne govorim, ne bih da zanemarim kvalitet naše kinematografije da svaka svetska kinematografija je uvek obogaćena novim kulturama, novim idejama i svežinom kreacije određenog podneblja. Izuzetno mi je drago što je baš ministarka kulture Francuske bila prva, kao što ste nam rekli, koja je vama čestitala postavljenje za ministra kulture i informisanja i to mene ne iznenađuje, jer sam bila u prilici da pratim i vidim svojim očima kroz frankofoniju do koje mere je Francuskoj strani sada stalo do svih mogućih vidova međusobne saradnje. To je naravno, kao što ste i vi, ministarka Gojković, podvukli, naročito krenulo od posete predsednika Makrona i od izuzetno dobre saradnje našeg predsednika i francuskog predsednika i kroz frankofoniju sam imala prilike da vidim mnogo pruženih ruku od strane Francuske, mnogo želje da se jedno zatišje, jedno distanciranje koje je postojalo između naše dve zemlje prevaziđe, da ne kažem da i meni lično, a znam i mnogobrojnim građanima da su bila bolna neka ponašanja od strane Francuske prema nama, ali ovo je kroz kulturu prilika da sada obnovimo sve ono što vezuje dve zemlje, i politički i ekonomski, a naročito kulturološki. Sa velikom radošću ću podržati ovaj Predlog zakona. Moram da se osvrnem, jako mi je drago, ministarko Gojković, što ste govorili i o Kolarcu, do koga nam je svima mnogo stalo, i ne postoji muzički umetnik koji ne prati šta se dešava sa Kolarcem i kome nije stalo da se razreši problem Kolarca. Ja sad moram da kažem kratko samo nekoliko stvari i hvala vam što ste rekli da mora da se sagleda taj problem sa svih strana, realno, onako kakav on jeste. Ako biste vi mogli samo… Verujem da imate više podataka nego ja. Mislim da u javnosti nije pojašnjeno šta se stvarno desilo 2011. godine sa promenom Zakona o zadužbinarstvu. Naročito se kroz internet mreže provlači jedna priča da je, otprilike, ja ću to da skratim i svojim rečnikom da kažem, upravo situacija sa Kolarcem nekako, ne samo zbog Kovida, nego naročito zbog nebrige, te floskule koje se stalno ponavljaju i neobraćanja dovoljno pažnje od strane ove vlasti prema kulturi, što apsolutno nije tačno, da je ta situacija u koju je zapao Kolarac naglašena sada poslednjih godina, pa bi mi bilo drago da se to pojasni. I sama sam bezbroj puta nastupala na Kolaracu. Imala sam deset solističkih koncerata, to naglašavam, jer u klasičnoj muzici nije lako da napunite deset puta Kolarac i pri tom sam radila tržišno, što znači da sam sama plaćala salu. Opet uzgred da kažem i nije na odmet zbog javnosti da u različitim političkim atmosferama neki umetnici su bili povlašćeni i imali organizaciju na Kolarcu od strane države. Ja nisam bila među njima, ne žalim se, sve je bilo kako treba, sale su mi bile pune, ali mi je zaista stalo iskreno do toga, i Kolarac doživljavam kao i svi umetnici ovde kod nas u Srbiji kao člana porodice, kao člana familije, za koji apsolutno sve što možemo da uradimo moramo da uradimo. Poznajem sve zaposlene tamo. Uz Kolarac bih želela da iskoristim priliku da dodam i stanje Muzičke omladine, koja je u takođe veoma teškoj poziciji, jedna izuzetna institucija na kojoj smo odrastali. Vi ste, ministarko Gojković, odlično rekli da mi treba da napravimo jedan plan i program vrlo osmišljen i jasan za edukaciju dece i mladih, i čini mi se da upravo kroz Muzičku omladinu i kroz brigu o ovoj sad trenutnoj situaciji u kojoj je Muzička omladina, to možemo. Mi smo ovde generacije koje smo odrastale na programima Muzičke omladine Srbije. Znam da sam malo otišla od teme, ali dozvolite mi još samo nešto što mislim i osećam da bi bilo pravedno, a odnosi se na jednu moju poruku vama lično, ministarka Gojković, jer moj osećaj za pravdu kaže da ne bi bilo u redu da ja to ne izgovorim. Prethodni saziv je bio težak saziv i za poslanike i za sve zaposlene u u službama parlamenta, a naročito za vas koji ste vodili parlament. Mnogo ekscesnih situacija, mnogo provokacija, mnogo upadanja u Kabinet, mnogo remećenja rada, mnogo nepredvidivih situacija na koje ste vi nailazili i da ne govorim o nekim čudnim eksponatima koji su bili ovde unošeni. Verujem da ko god je pošten da je morao da se divi tome kako ste se sa svim tim situacijama nosili, a verovatno samo vi znate kako ste se osećali. Ja mogu samo da pretpostavim šta bi se meni sve dešavalo da je to bilo preda mnom. S druge strane, imala sam i tu čast da budem u jednoj važnoj veoma malobrojnoj delegaciji koji ste vi predvodili prilikom naše posete Kini, parlamentarne, i gde sam se na licu mesta uverila sa koliko znanja, požrtvovanosti, angažmana i želje da u svakom trenutku najbolje što je moguće reagujete u najboljem interesu naše zemlje. Ja vam od srca na tome čestitam. Uopšte ne sumnjam da ćete kao neko ko sada vodi ovaj važan i često veoma napadan resor, Ministarstvo kulture... i u javnosti se stalno zaboravlja - i informisanja. Mala digresija, moja želja je bila da se to informisanje pripoji nekom drugom ministarstvu. Mislim da bi kultura tu živnula mnogo više i imala više prostora da se realizuje, ali ja vam želim i uopšte ne sumnjam da ćete imati mnogo uspeha u vođenju ovog teškog i odgovornog resora. Svako dobro i hvala vam.
Zahvaljujem. Majo, ne znam kako da vas nazovem - potpredsednice, ministarka ili predsednice, izvolite.
Hvala puno. Nazovite me kako god hoćete, dajte mi šansu da kažem nešto i da se osvrnem na izlaganje poslanice Jadranke Jovanović. U nekim sistemima, u nekim državama kada imate jednu funkciju, čitav život vas onda zovu po toj funkciji, bez obzira da li je dalje obavljate ili ne. Da, ovaj resor je izuzetno zahtevan resor i izuzetno ga je teško voditi i mogu da kažem da sam osoba koju je teško iznenaditi, ali iznenađena sam koliko ovde ima problema koji moraju sistemski da se rešavaju da bi u kulturi bilo bolje. Tek sada vidim koliko su manje važne priče o tome koliko procenata se izdvaja za kulturu u odnosu na budžet jedne države, a mnogo je značajnije, i o tome se ne priča ni u javnosti, ni kod onih koji hvale, ni kod onih koji kritikuju stvari u ovom resoru i uopšte u političkom životu Srbije, na šta se troši taj novac. Najmanje smo kao društvo skloni da pričamo o neophodnim reformama. O tome niko ne želi da govori, jer niko nema hrabrosti da pojedine stvari menja zato što menjati nešto nije popularno, a ljudi danas vole da pričaju samo o popularnim, kratkim i brzim rešenjima, jer svedoci smo u XXI veku da sve što je istant je poželjno zato što ne traži mnogo vremena, ni mnogo ulaganja, ni mnogo razmišljanja o tome. Svi smo mi žrtve lažnih vesti, odnosno netačnih, tako da svaki problem koji dotaknete možete da se suočite sa tim da deo javnosti već ima neko svoje mišljenje, nepoznavajući suštinu i sadržinu. To govorim uopšteno. Ne govorim o pojedinim delovima. Hvala što ste podržali i što ćete podržati Sporazum sa Francuskom Republikom u oblasti kinematografije. To je izuzetno važan sporazum. Ne znam koliko smo svi mi svesni koliko je to važan sporazum sa jednom zemljom kojoj je kultura pitanje identiteta i pitanje opstanka u vremenima kada je anglosaksonska kultura nešto što preovlađuje u svetu i zato je važno da se mi udružujemo u svim poljima kulture upravo sa takvim zemljama koje svoju nacionalnu kulturu stavljaju na prvo mesto, a znam i koliko ste radili kako predsednik delegacije koja je naš parlament predstavljala u frankofoniji i želim vam puno uspeha u radu kao predsedniku Poslaničke grupe prijateljstva sa njima. Što se tiče pitanja koje se postavlja pred svima nama, a vezano je za Zadužbinu Ilije Kolarca, mogu samo da ponovim i da kažem da nije istina da Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije ne izdvaja sredstva za njihov rad. U skladu sa zakonima koji definišu zadužbinarstvo, ali i u okviru člana 77. Zakona o kulturi uopšteno mogu da kažem da su i programski izdvojena sredstva u 2020. godini konkursima u oblasti muzike, u oblasti književnosti, ove godine nisu povučena sredstva pretpostavljam zbog kovid situacije, vizuelnih umetnosti, ali ono o čemu se najviše govori to su ti tekući rashodi i izdaci zadužbine i u okviru budžeta Republike Srbije u 2020. godini su izdvojena sredstva u visini 4,5 miliona, a ako gledamo poslednje četiri godine, to je 18.600.000 dinara za tekuće rashode i izdatke zadužbine. U tom šumu nekih informacija i dezinformacija stiče se utisak kao da je problem ove zadužbine nastao pre nekoliko meseci ili u ovoj kovid godini. Molim vas da se suštinski posvetimo tome i Kolarčeva zadužbina dugi niz godina već ima problem sa redovnim finansiranjem. Kao ministar kulture i informisanja, kažem, razgovarala sam i ponudila jedno važno, značajno i dobro rešenje za Kolarčevu zadužbinu. Ne slažem se sa tim tumačenjem koje je upravnica iznela juče, prekjuče u svom obraćanju medijima zato što Ministarstvo čeka nju. Ministarstvo čeka upravni odbor Kolarčeve zadužbine da prihvati ovaj naš predlog, da proglasimo zadužbinu ustanovom od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju i time ne ugrožavamo zadužbinarstvo i da im mi obezbedimo sredstva, odnosno finansiranje za opstanak Kolarčeve zadužbine i da im Republika Srbija poveri važne zadatke. Kažem, ako pričamo baš o francuskom modelu, oni u okviru Ministarstva kulture i informisanja imaju jedan poseban resor koji je posvećen gajenju nove publike, odnosno rad i sa mlađim generacijama. Mislim da Kolarčeva zadužbina u potpunosti može da odgovori ovakvim zadacima i time ne bi ugrozili suštinu stvaranja fondacije Kolarčeve zadužbine koja je i kulturna i obrazovna u svakom smislu, a bio bi rešen trajno jedan veliki problem opstanka u Kolarčevoj zadužbini. Ne postoji čovek u Srbiji koji ne razmišlja ovako kao i ja i ne postoji neko ko ne želi da se posveti rešavanju tog problema, a ovaj problem na može da se reši od meseca do meseca, nego mi moramo svi da se posvetimo rešavanju, zauvek, problema finansiranja Kolarčeve zadužbine, i to jedino dobro rešenje. Hvala.
Hvala. Reč ima Jelena Mihailović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedniče, poštovani narodni poslanici, poštovana ministarka i cenjeni gosti, u svom današnjem izlaganju bih želela da se dotaknem teme koja se tiče Predloga zakona o dopuni Zakona o javnim medijskim servisima. Poslanička grupa SPS smatra da su ispunjeni uslovi da se ova dopuna podrži. Samim tim ćemo glasati za ovaj predlog, ali bih svejedno želela da podcrtam značaj javnih medijskih servisa, kao i medije u celini, koji oni imaju u društvu i kao umetnik, muzički umetnik, govoriću iz sociološkog i kulturološkog ugla koji će podrctati ulogu medija koju oni imaju, kada je u pitanju afirmacija kulture, nauke, umetnosti i obrazovanja. Neću se ponavljati, jer svi znamo da su javni medijski servisi institucije koje moraju posedovati nezavisnost od izvora svojih finansiranja, kao i nezavisnost uređivačke politike i da su javnost, odnosno auditorijum, da je auditorijum telo kome javni medijski servisi odgovaraju za svoj rad, s obzirom da pripadaju građanima. Javni medijski servisi treba da igraju značajnu ulogu u procesu afirmacije nauke i kulture i od javnog servisa se očekuje da bude institucija kulture u pravo smislu te reči, što je u ovoj godini javni medijski servis opravdao kroz saradnju sa Ministarstvom prosvete, time što su omogućili obrazovanje dece kada nije bilo moguće regularno pohađanje nastave u školama. Svi smo svesni naravno da je savremeno medijsko doba prožeto idejom tržišnog kapitalizma i bez obzira na sve te globalne tokove, digitalne revolucije i tehnološka dostignuća, mediji bi uvek, pored uloge političkih i ekonomskih institucija, trebali imati prosvetiteljsku ulogu koju, kao važnu za društvo, ističu i socijalni psiholozi kada govore o agensima socijalizacije kako dece, tako i odraslih. U tom smislu, pored škole, porodice i vršnjaka i mediji su kao agens socijalizacije vrlo važni u pružanju znanja, formiranju ukusa, promocije nauke, očuvanja tradicije i kulturnog nasleđa. Naravno da je razumljivo da su iz ugla finansijske stabilnosti najbolji oni sadržaji koji privlače pažnju najšireg auditorijuma i da u takvoj medijskoj atmosferi, gde je prioritet pružanje instant zabave, proces afirmacije kulture, nauke i umetnosti nažalost nije prioritet. Tu bih apostrofirala da su u tom pogledu javni medijski servisi, kao jedine institucije koje ne bi smele da budu vođene komercijalnim ciljevima, od izuzetne važnosti za naše društvo i samim tim bi moralo da se pridaje prioritetni značaj programskoj politici primerenoj društvenim potrebama i ciljevima, kao i značaju i celishodnom budžetiranju od strane države. Pošto u ovom momentu našeg razvoja ne postoji mogućnost da se kroz plaćanje pretplate, već smo izglasali povećanje pretplate, obezbedi dovoljno sredstava za normalno funkcionisanje javnom medijskog servisa, kao što je to slučaj u nekim od najrazvijenijih zemalja Evrope, gde se gro finansiranja obezbeđuje od pretplate građana, manji deo iz budžeta države, a najmanji deo iz komercijalnih sadržaja. Država je ta koja bi upravo kroz budžet za kulturu i informisanje trebala da pronađe adekvatan finansijski okvir za neometano funkcionisanje javnih medijskih servisa. Svakako da bi u momentu kada država ekonomski ojača i kada se platežna moć stanovništva poveća sukcesivno došlo do smanjenja državnog budžeta za finansiranje javnih medijskih servisa. U isto vreme, smatram da bi trebalo poraditi na što efikasnijem upošljavanju svih resursa i kapaciteta koje javni medijski servisi poseduju, kao i celog korpusa zaposlenih profesionalaca koji su apsolutno više nego spremni i sposobni da proizvode visoko kvalitetne sadržaje koje bi, pored prikazivanja domaćih auditorijuma, mogli da ponude i na stranim tržištima, što je važan izvor prihoda za neke od velikih evropskih kuća, odnosno javnih medijskih servisa. Prioritetne sadržaje koji se tiču opšteg interesa građana, kao što su sportski događaji u kojima učestvuje reprezentacija naše države, neprihvatljivo je da više od polovine građana nije u stanju da isprati usled toga što u komercijalnom nadmetanju za kupovinu prava na prenos utakmice, recimo našeg fudbalskog državnog tima, naš javni medijski servis, koji je prisutan u većini domova u Srbiji, jednostavno nema dovoljno sredstava da obezbedi prava za prenos takvih događaja. Kako bih još jednom istakla suštinu postojanja javnih servisa, ovde bih citirala prof. dr Valjanovskog koji kaže: „Iz svega što se danas zna o radiodifuziji javne službe, šta ona znači, šta jeste u praksi, može se zaključiti da je to najrazvijeniji medijski model koji obimom, strukturom i kvalitetom opravdava svoje postojanje. Javni medijski servis je temeljni oslonac duha građanstva i nosilac energije progresa. Važna osobina javnog servisa koji izučavaju mnogi analitičari danas jeste njegova integrativna i emancipatorska uloga“. Kratko bih se osvrnula na istraživanja koja su sprovedena, istraživanja javnog mnjenja, a koja su se ticala strukture emisionog vremena televizija sa nacionalnom frekvencijom i mišljenja građana o najznačajnijim kategorijama za ostvarivanje javnog interesa u oblasti informisanja. Osnovni cilj istraživanja bio je da se utvrdi stepen zastupljenosti kulturno-umetničkog i naučno-obrazovnog programa, kao i koje vrste sadržaja u žanrovskoj strukturi građani označavaju kao najrelevantnije kategorije u ostvarivanju javnog interesa u oblasti javnog informisanja. Građani su označili kulturni, umetnički, naučni i obrazovni program kao najznačajnije kategorije u pogledu zadovoljenja javnog interesa, a zatim su posle toga usledile kategorije koje su se ticale posla, ekonomije i politike. Istraživanja koja su se ticala emisionog vremena su pokazala da je učešće naučnog i kulturnog programa, kao i programa za decu na određenim komercijalnim televizijama sa nacionalnim frekvencijama bila tada a i sada na nivou statističke greške, što je činjenica koju je neophodno što pre menjati i ispravljati. Tim pre, radi ravnoteže na medijskom nebu, neophodno nam je da na javnim medijskim servisima imamo više kvalitetnih kulturno-umetničkih i obrazovnih sadržaja za sve starosne grupe stanovništva, ali posebno nam nedostaje više edukativnih i kulturno zabavnih programa za decu koji bi među decom i mladima kreirali pozitivne trendove i davali dobre primere i poruke, koji bi podizali sveukupan nivo kulture i obrazovanja. Ovom prilikom želim da pohvalim i podržim predlog da se potencijalno, u skladu sa tehničkim mogućnostima otvori odvojen kanal koji bi prenosio zasedanja parlamenta i gde bi se otvorio dodatan prostor, veliki prostor za kreiranje kulturnih sadržaja na kanalu RTS. Na ovaj način bi svi imali koristi i država i građani, ali i umetnici različiti kreativni stvaraoci, koji bi stekli prostor u kom bi mogli da se izraze i da lociraju potencijalne konzumente svoj sadržaja. Kao muzički umetnik, moram da se nadovežem na izlaganje gospođe Jadranke Jovanović i na vaše gospođo Gojković, vezano za temu „Kolarca“. Smatram da je izuzetno važno da se nađe pravni okvir u kom bi se finansiranje i opstanak „Kolarca“ obezbedio, jer sam ja kao i mnogi umetnici praktično odrasla na „Kolarcu“ i stekla mnoga umetnička znanja i veštine, svirajući i slušajući neke od veličanstvenih koncerata koji su se tamo desili. Kolarac nije samo klasična muzika, već je ozbiljna institucija kulture koja nudi jako mnogo drugih kvalitetnih sadržaja svim našim građanima. Muzička omladina je takođe jedna tema kojoj bi se trebalo posvetiti ali se nadam da ćemo to u nekim konstruktivnijim diskusijama u budućnosti pričati na tu temu. Sve što sam rekla smatram da je usko i vrlo tesno povezano sa budžetom za sektor kulture i informisanja i iskoristiću ovu priliku da izrazim svoju nadu i poverenje u vaš rad i rad vašeg tima, jer sam imala prilike da spoznam vaše afinitete ka kulturi i umetnosti i nadam se da ćete uspeti da izdejstvujete status kulture koji ona treba da ima u našem društvu. Tu smo svi zajedno da vam pomognemo da timski izguramo kulturu na pijedestal koji bi trebala da ima, imajući u vidu značaj koji ona ima u svakom društvu na globalnom nivou. Uz svu ushićenost koju smo svi osetili što je Srbija ekonomski postala jedna od razvijenih zemalja u ekonomskom vidu, probudilo mi je pažnju da ekonomski uspeh ipak nije proporcionalno ispratilo i povećanje ulaganja u sektor kulture i informisanja po glavi stanovnika, bez obzira na generalno povećanje budžeta za sektor kulture i umetnosti. Smatram da ako smo prvi ili bolji u Evropi po ekonomskom rastu, trebalo bi i bilo bi logično da stvarno radimo i dalje na unapređivanju budžeta za kulturu i umetnost, jer je to samo jedan od koraka koje bismo na tom putu trebali da napravimo. Naravno, svesni ste da sve kreće od finansiranja, pa i raspodele sredstava, kao što ste i sami pomenuli. Trenutnih 15 evra po glavi stanovnika je dobra i bolja, mnogo bolja startna pozicija nego pre, ali i dalje smo u poređenju sa zemljama u regionu, nismo ih još uvek dostigli, jer, recimo, Hrvatska je u 2019. izdvajala 43 evra, Mađarska 39, Crna Gora 36, Severna Makedonija 28. Svakako na tome, uverena sam, da ćemo zajedno u budućnosti raditi. Da bi naša zemlja, zemlja odakle je krenula prva evropska civilizacija, a to je Vinča, zemlja Svetog Save, Miroslavljevog jevanđelja, zemlja Vukove azbuke, nobelovca Ive Andrića, smatram da kao takva zemlja zaslužujemo visoko mesto na pijedestalu u tekovinama evropske kulture. Volela bih da u momentu kada dođemo do izglasavanja potencijalnog ulaska Srbije u EU svi poslanici svih parlamenta koji budu glasali za tu odluku podrže i kažu da smo apsolutni partneri, ravnopravni partneri kada je reč o ulaganju i razumevanju kulture u društvu. Smatram da treba osposobiti da bude jedan od samoodrživih resora možda, što ste i sami pomenuli, da je kultura u poslednjih par godina izuzetno doprinela našoj zemlji, ne samo u smislu kulturnih sadržaja, već i u smislu finansijskih efekata. Jer, recimo, jedna Nemačka sa kojom se naravno u ovom trenutku ne možemo mi razumno porediti, ali njihov obrt koji pravi kultura i kreativna industrija iznosi 168 milijardi evra godišnje, ali njihov budžet je uredu, milijardu evra i mi se sa tim ne možemo porediti, ali smatram da treba da razmišljamo na sličan način da kulturu napravimo jednim od samoodrživih resora. Sve navedeno smatram da je od izuzetnog značaja za obezbeđenje neophodnog finansiranja javnih medijskih servisa od strane države, kao važnih karika u podizanju kulturnog nivoa društva, kao i čuvara kulturnog nasleđa svih građana Republike Srbije, kao i svih građana, naših građana koji se nalaze negde u rasejanju. Uverena sam da nam se stavovi po pitanju razvoja kulture poklapaju i da ćemo na budućim konstruktivnim zasedanjima voditi te diskusije koje bi mogle da pomognu razvoju kulture, gde ćemo svi zajedno i kolege poslanici iz sektora kulture koji se nalaze u ovom parlamentu, da ćemo svi dati neka svoja iskustva, jer ja lično za sebe mogu da govorim kao neko ko je čovek iznutra, ko dolazi iz sektora kulture umetnosti, mogu da potvrdim da postoje i dobre i loše strane kada se bavite umetničkim delovanjem i kada imate podršku institucija, kada je nemate. Mogu da kažem da su jedni od retkih koji su meni u mojoj karijeri dosadašnjoj, ne jedini, ali jedni od, upravo bili SPS, zbog kojih se ja danas i nalazim ovde u ovom parlamentu, koji su mi dali šansu da svoja iskustva prenesem i da zajednički diskutujemo o važnim temama za razvoj kulture u našoj zemlji. Zahvaljujem.
Hvala. Sada u skladu sa članom 87. određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Marijan Rističević mora da sačeka, sledeći je govornik posle pauze. Nastavljamo u 15,10 časova. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, da nastavimo sa radom. Narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, od današnjih predloga kao neko ko živi u Inđiji i kao neko ko je sa fabrikom „Fast“ počeo da pravi industrijsku zonu u koju je „Tojo tajers“ izrazio nameru i postavljen je kamen temeljac za izgradnju fabrike guma, naravno da podržavam sporazum sa Japanom. Interes moje opštine, interes okoline, interes Srbije je da se ta investicija realizuje. Samo da vas podsetim. Zahvaljujući tome što sam 2001. godine bio pomalo čudan i smešan, što nisam tražio ništa za sebe, već sam tražio usluge za svoju opštinu, danas je izvoz iz opštine Inđija vredniji nego izvoz cele Crne Gore. Kada se realizuje japanska investicija gotovo da će biti duplo veći izvoz iz opštine Inđija nego i cele Crne Gore. Ovo govorim da one koji te strane investitore smatraju gotovo neprijateljima i protivnicima znaju da svi oni nastupaju kao domaće firme i da te strane investicije su nam povoljne iz sledećeg razloga - zato što svaki od stranih investitora, pa i „Tojo tajers“, prvo nam donese i komad tržišta. Nađu kupce za svoju robu, a tako obezbeđujemo plate ne za radnike koji rade samo u tim fabrikama, nego i za javni sektor koji često ume sebi da dodeli više novca nego onima koji su novac proizveli. Podržavam i autoput do Merdara. Mislim da je prošlo vreme da Albaniju prelazimo peške. Mehanizacija je ipak čudo. Postoji razna mehanizacija. Mi ćemo se jednoga dana razgraničiti sa Albancima. Ja sam za razgraničenje. Zašto to kažem? To nije čak ni protivustavno. Jednog dana ćemo se s njima razgraničiti. Pitanje je koga dana i na kojoj tački? Ja se zalažem da to bude u primorju političkim sredstvima i mislim da je to legitimno. Mislim da je prošlo vreme, a i da ovi spolja treba da znaju da ne mogu da Srbiju smanje i da vide Srbiju kao malu Crnu Goru. Prošlo je vreme kada smo s tri mora spali da tri Morave i više nećemo dopustiti da se Srbija pod pritiscima spolja, a i podršku iznutra koju imaju u ovim nesrećnicima, smanjuje. Podržavam ovaj sporazum i zbog Albanaca zato ako ih vežemo da njihov put prema Evropi, tamo gde rade, tamo gde beže, i ne znam zašto Evropa ne bombarduje sama sebe, jer se više Albanaca iselilo u poslednje vreme otkada su oni tamo prisutni nego za vreme agresije NATO pakta i ratova 1998. i 1999. godine, dakle, dok god ih vežemo da moraju da prolaze kroz Srbiju oni moraju drugačije da se ponašaju prema Srbima. Ovaj autoput ne povezuje samo Albance sa Evropom, već povezuje Srbe na celoj teritoriji Srbije. Oni koji nam prigovaraju zbog tog autoputa zaboravljaju da na KiM žive Srbi i dalje i da će ih živeti sve više i viš. Dame i gospodo, što se tiče Medijskog servisa ja imam malo različit stav. Ja njima olako ne bih dao pare. Dobro je što u ovom Predlogu zakona stoji da će to za 2021. godinu da odlučuje Vlada svojim aktom. Zašto to kažem? Zato što RTS plaća uglavnom sirotinja na dva načina. Jedan način je na brojilo, taksa na brojilo - 299 dinara. Drugi način je budžet. Ko puni budžet? Budžet uglavnom pune siromašni. Nisu oni na Maldivima i ne maže se kavijar na narodni hleb. Oni su ovde, oni su kupci. Oni ne iznose pare napolje. Oni ga troše po samoposlugama. Onog trenutka kada na kasi zvecne fiskalni račun, tog trenutka se naplaćuju porezi. Svi prethodni porezi su odbitne stavke itd. Pravi kupac plaća kupac, potrošač kada uđe u samoposlugu, kada naspe gorivo na pumpu itd. Oni pune budžet. Znači, platili su taksu na brojilo. Sada kroz budžet po drugi put finansiraju RTS. Nisam protiv da imamo Javni medijski servis, ali sam za to da oni i malo sami prohodaju, da ih ne ljuljamo stalno. Nisu se oni rodili juče. Ja sam za to da oni imaju neke komercijalne prihode malo na većem nivou, a objasniću vam da često građani i treći put plaćaju pretplatu. Kao pretplatnik „Totala“, u Beogradu to je SBB, treći put plaćam RTS. Ima tri brojila, a žuti Bujke me cenzuriše. Pozovu me u emisiju pa mi otkažu, kao – vas ćemo zvati kada bude tema poljoprivreda zato što dva opoziciona prvaka nisu htela sa mnom da učestvuju u emisiji, pa me otkažu ujutru za uveče, bez obzira što im plaćam na tri brojila taksu. Plaćam i kroz porez iz budžeta. Plaćam i kroz „Total“. Gotovo je neverovatno da se RTS ponaša tako nedomaćinski. Navešću vam primer. zamislite da ja kao poljoprivredni proizvođač proizvedem poljoprivredne proizvode, povreće, voće, žitarice, donesem na pijacu i trgovcu znam za džabe, distributeru. Evo ti moj proizvod, pa ti zaradi, uzmi novac, itd. Da li postoji neko od vas ko bi na to pristao? Da li postoji neko ko bi proizveo nešto i trgovcu ili distributeru to ustupio za džabe? U Srbiji postoji neko ko to radi. To je RTS. Na SBB operatoru, na kablu najgledaniji programi su programi RTS-a. Radio televizija Srbije proizvodi program. Sigurno ga proizvodi. Razne zabavne emisije, razne kulturne emisije, informativne emisije, serije, filmove, itd. Sve to emituje SBB za džabe. Ništa im ne plaća. Znači, dobili su gotov proizvod koji su pravili montažeri, kamermani, scenaristi, itd., pa i šminkeri. Dakle, sve to šmekeri dobiju džabe. Znači, ne znam zašto se RTS ne pobuni, kaže – znate šta, vi iz SBB-a naplaćujete pretplatu. Znači, ja tri puta finansiram RTS, kao i većina građana koji gledaju to kroz kabl ili kroz Total. Tri puta plaćamo, jednom na brojilu, drugi put kroz budžet i treći put plaćamo kroz pretplatu SBB-a. Šta SBB radi sa pretplatom? Objasniću. Ne plaća RTS-u ništa, a kad RTS-u ne plaća ništa, onda ne plaća ni jednom kanalu sa nacionalnom frekvencijom, regionalnoj ili lokalno. Uzgred, bolje rečeno, ne znam, gospodin sad nije tu, da mu kažem da su njegovi prijatelji iz 2012. godine, ono kad su pokušali da spasu Tadića, da su njegovi prijatelji delili frekvencije, ne mi. Sve nacionalne frekvencije su podelile demokrate, regionalne, lokalne. To nisi kao opozicioni mogao dobiti ni slučajno, što će, verovatno, Đukanović reći zato što je mogao samo na radio Fokusu da nešto govori. Toliko i žao mi je što gospodin nije prisutan, pošto je on govorio o lokalnim i svim tim frekvencijama. Šta radi SBB? Nikome ništa od lokalnih, regionalnih, nacionalnih televizija ne plaća. Zašto se ove televizije sa nacionalnom frekvencijom ne bune? Ove privatne se ne bune zato što se ne buni RTS, jer ukoliko se pobune isključiće ih iz kabla, pa ih neće videti polovina Srbije. Zato jadnici moraju da ćute. Ako oni moraju a ćute, mi ne moramo da ćutimo. Mi donosimo zakone i doneli smo Zakon o elektronskim medijima. Na dva načina se guše domaći mediji. Domaći mediji plaćaju REM-u sve. Ovi prekogranični kanali ne plaćaju ništa. Svoje prekogranične kanale ima SBB. Radio televiziji Srbije ne plaća ništa što koristi njihov proizvod, a drugim medijima sa nacionalnom, regionalnom ili lokalnom frekvencijom ne plaća ništa, ali, gle čuda, iz one pretplate koje plaćaju građani oni plaćaju svoje prekogranične kanale, medijsku uslugu za reemitovanje. Šta je reemitovanje? Reemitovanje je istovremeno preuzimanje emitovanja iz inostranstva bez izmena, prekrajanja, itd. S jedne strane ubacuju srpske reklame i time uzimaju hleb domaćim medijima kojima ne plaćaju ništa i domaćim medijima koji moraju na određen način da im ustupe svojstva. Znači, uzimanjem rekla uzeli su im hleb iz usta, a oni moraju REM-u da plaćaju naknadu, što ovi ne moraju. Onda SBB plaća svojim prekograničnim kanalima po više evra po korisniku, a imaju, čini mi se, 900.000 korisnika. Tako da, verovatno „N1“ televizija, „Nova S“, „Sport klubovi“ i 29 kanala dobijaju po tri, četiri evra po korisniku, odnosno po nekoliko miliona evra i na takav način se ispumpa pretplata. Od pretplate najgledaniji kanali, a to su nacionalni kanali, ne dobijaju ništa. Gledivost domaćih kanala na SBB je sigurno preko 80%, taj šer se lako može izračunati. I za proizvodnju tog programa RTS uopšte ne traži nadoknadu. Pa, lepo je, na državnoj sisi se lako visi. Što ne mogu da uzmu od Šolaka, Đilasa, itd. oni uzmu od naroda. Sad je vreme da se i narod malo, da narod, taj čovek običan, vredan poštovanja, da i on malo bude ispoštovan. Oni su vredni tog poštovanja, treba taj novac raspodeliti. Šolak ima, bre, dva aviona, ljudi. Dva falkona ima. Imao je to i kada su se ministri u Vladi, maltene, strmeknuli iz vazduha na zemlju zbog neispravnog falkona. On ima dva aviona. Mi masnoj guski rep podmazujemo. Dakle, vreme je da RTS stane na noge, da prohoda i da proba na komercijalan način da posluje, odnosno da traži da se njegov proizvod koji ovi plasiraju plati. Oni nemaju nalog da to urade. Nameru da uredi tržište REM nema i da kaže, član 27. o oglašavanju kaže da prekogranični kanali mogu da emituju reklame samo koje su deo izvornog programa u inostranstvu. Hoćete da mi kažete da „Foks muvi“ u Americi reklamira „“Jelen pivo“, „Zaječarsko pivo“, „Dijamant“, itd.? Naravno da se te reklame ubacuju. Tako se direktno onima kojima koristi program džabe uzima još jednom hleb iz usta, jer nemaju marketing, jer deo marketinga ode tako. Dokle ćemo mi to da trpimo? Zato što su oni izlobirali nekog u Briselu, pa kažu – nema nezavisnih, slobodnih medija. Šta su oni nezavisni, slobodni mediji pod kontrolom političara? To je ono kao kad je Đilas imao nezavisni mediji koji se zvao „Pres“, pa je bio malo vlasnik, pa oni kažu – sad ćemo voditi one druge medije. Kako to političari oslobađaju druge medije, to je meni onako poznato, to sam već video. Znači, gledao sam u „BK televiziji“, ide se sa puškama, zatvori jedna televizija, pusti neka druga. Oni misle da smo zaboravili šta smo sve radili sa medijima. Onda Pajtić kaže – treba uzeti jednu nacionalnu frekvenciju ovim televizijama i dodeliti je „Novoj“ ili „N1“ televiziji. Nismo mi delili te frekvencije, već ih je delio upravo Pajtić i njegova ekipa, pa nisu dobro podelili pa bi sada malo kao opozicija da preraspodele, a mi se ponašamo kao hajde nemoj da ih diramo, opet će se žaliti Briselu da nema nezavisnih i slobodnih medija. Po čemu su oni nezavisni? Opozicioni mediji nisu nezavisni mediji, već su pod kontrolom opozicije na razne načine i to gledamo svaki dan. I oni hoće da kažu – sve što je pod njihovom kontrolom je slobodno, a sve što nije pod njihovom kontrolom to nije slobodno. Dakle, RTS, ne radi moja žena tamo, radi Borkova, ja sam tamo cenzurisan na više načina. Možete da me vidite samo ovde u Skupštini i nigde više. Ako dam izjavu o žetvenim nedostacima i ona se cenzuriše, kažu – nećemo da puštamo čoveka sa farme. Baš im hvala što me ne puštaju, verovatno će mi rejting kod naroda rasti. Ja vam govorim da Vlada, mi ćemo usvoji ovaj zakon, bude oprezna i da RTS ne daje novac, dok god i ne natera da se malo ponašaju komercijalno i dok ne zatraže od SBB da njihov proizvod, njihov program bude plaćen, a na takav način će i drugi mediji sa nacionalnom, regionalnom i lokalnom frekvencijom naterati tu istu SBB kuću, tu masnu gusku, gde više rep ne podmazujemo, već će ih naterati da se novac pravilno raspodeli i da domaći mediji dobiju deo kolača, a samim tim oslobodimo obične građane preteranih taksa i davanja za RTS. Hvala.
Hvala. Reč ima prof. dr Jahja Fehratović.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Poslanici stranke Pravde i pomirenja su uvek za zakone koji se tiču infrastrukture i onoga što će poboljšati sveukupnu mrežu puteva u našoj državi, jer to znači da ćete poboljšati šanse da svi građani ove države žive kvalitetnije, bolje i da dobiju šansu da svoje ideje u biznisu i svim ostalim sferama prezentuju na najbolji mogući način, a time i da se naprave kvalitetni preduslovi da i građani ove države imaju što bolji i kvalitetniji život. Takođe, vrlo je važan ovaj deo oko medija i upravo smo čuli da su građani ti koji plaćaju iz svog kućnog, porodičnog budžeta pretplatu za javni servis i da bi trebali biti predstavljeni na tom servisu u onom obimu u kome i učestvuju u tom planiranju i budžetiranju javnog servisa. To znači da mi smatramo da bi javni servis morao mnogo više da ima fokus na kulturu različitosti, da u programu, ne samo televizijskom, već i radiskom, platformi javnog servisa bude mnogo više sadržaja iz različitosti kulturnog spektra države Srbije, odnosno predstavljanje svih naroda i svih nacionalnih zajednica. Ono što smo mogli videti, što jeste danas prisutno na programima RTS jeste da je to jako skromno, da se to odnosi svega na nekoliko njihovih emisija kojima možete videti onako programski suštinski, da ima sadržaja koji se tiče nacionalnih manjina, eventualno emisija „Građanin“, ponekad „Kvadratura kruga“, a sve ostalo, u suštini, nije dovoljno posvećeno afirmisanju kultura i sadržinski svih onih nacionalnih zajednica koji čine 30% ukupnog stanovništva ove države, i sa udelom od 30% i finansiraju taj javni servis. Takođe, kada se govorilo o redakciji na RTS na bosanskom jeziku, nije se tu smatralo samo na pitanju jezika, već sadržinski, upravo, smatramo da sve nacionalne zajednice pa i Bošnjaci trebaju biti mnogo više zastupljeniji sa svojim redakcijama na RTS. Nije dovoljan samo „Lajmet“, nije dovoljno samo predstavljati jednu kulturu, jedan narod, i to samo tako što ćemo na jeziku tog naroda predstavljati ono što jesu zvanične informacije. Mnogo je važnije da sadržinski oplemenimo ono što jeste lepota i što jeste bogatstvo države Srbije, svim onim spektrom različitih kulturnih prožimanja cele naše države i program RTS. Takođe, mnogo bi bilo korektno da na RTS imamo i redakciju verskog programa, s obzirom da živimo u državi u kojoj se građani izjašnjavaju da su vernici, ne vidim razloga zašto ne bi imali što više, ili u onoj meri u kojoj je to minimum, verskog programa, koga danas nemamo. Bez obzira, i nemamo kvalitetnu redakciju za verski program, osim onog verskog kalendara, apsolutno nemamo nekog drugog sadržaja. Danas je ministarka govorila o nekim drugim vremenima kada smo odrastali ja i mnoge druge generacije uz neke kvalitetne programe. Prisećam se školskog i obrazovnog programa, kog je uređivao Ibrahim Hadžić, koji je bio najverovatnije jedan od najkvalitetnijih školskih programa u Evropi tog doba. To bi možda mogla biti matrica na kojoj treba graditi, u stvari, oplemenjivati, boriti se protiv ovoga što jeste šund, što jeste kič i na čemu nam odrastaju generacije. Samo sa kvalitetnim školskim obrazovnim programom mi možemo izgraditi kvalitetne generacije. Nažalost, živimo u periodu kada su mediji ti koji kreiraju svest mladoj generaciji, kada javni servis kao niko drugi, mora mnogo više ulagati kako bi se te generacije mnogo više profitirale u tom kvalitetnom smislu. Treba nam što više takvih emisija školskog obrazovnog programa, emisija poput „Kulturnog dnevnika“, koji je jedan poseban kvalitet na celom javnom servisu. Takvu matricu bi verovatno, što više koristiti. Takođe, kad govorimo o javnom servisu vrlo često zaboravljamo radio. Radio je nešto što je zaista kvalitetno i sa najdužom tradicijom, i posebno treba istaći programske šeme Radio Beograda 1 i 2, koje su zadržale tu matricu kvalitetnog, kulturnog, umetničkog, obrazovanog programa. To je nešto na čemu možda, i televizijski program trebao da se ugleda i da preuzme kao matricu. Što se tiče RTS, po meni bi možda bilo, dobro ako bi uređivačka politika RTS malo više se ugledala na uređivačku politiku Rado televizije Vojvodine, koja je čak i na svojoj platformi, na svom sajtu ima prikazano na jezicima nacionalnih manjina, ili manjinskih naroda celokupan sadržaj, a da ne govorim o tome da recimo, i u programu ima mnogo više emisija koje tretiraju kulturu, umetnost, baštinu, tradiciju, manjinskih naroda i to je ono što čini Vojvodinu posebnim brendom. Mislim da cela Srbija, takva, prožeta takvim različitostima i da bi trebalo i moralo mnogo više takvog sadržaja biti i zapravo, posebno ako imamo takav jedan primer koji je kvalitetan sa RTV, samo to preneti i na javni servis RTS, kako bismo i u takvom jednom ambijentu mogli mnogo više da učinimo, a posebno jer nam je školstvo izdvojeno, i iz školstva su nam izbačeni mnogi kvalitetni pisci koji pripadaju drugim narodima, drugim kulturama, koji međusobno živimo. Možda je televizija i taj školski obrazovni program jedini način da se danas naša deca susretnu sa Ivanom Cankarom i sa Krležom i sa mnogim drugim piscima koji su izbačeni iz programa i na taj način smo ostali, i te generacije koje odrastaju, u stvari su ostale osakaćene za jedno veliko kulturološko iskustvo, a posebno iskustvo koje je u prožimanju uticalo na izgradnju svesti i mentaliteta svih ovih naših naroda. Zato bi ovo bio dobar uvod, a recimo u reformama i rekonstrukciji celokupnog tog javnog servisa krenemo i što više uvažavati ove različitosti kako bismo došli do onoga što jeste slika naroda koji svojim finansijama daje mogućnost tom servisu da prosto egzistira. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik, Bratimir Vasiljević.
Gospodine predsedniče, poštovani ministre Vanja, poštovana ministarka Majo sa članovima ministarstva, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Republike Srbije, izgradnjom autoputa Niš-Pločnik počinje nova era za Toplicu. Dakle, put koji u dužini od Niša do Pločnika od 33 kilometra koštaće oko 250 miliona evra i zato, koliko vidimo, da su sredstva preko Svetske banke i donatora obezbeđena za prvu fazu izgradnje autoputa. Slobodarska Toplica je zaslužila da jedan ovakav projekat, kapitalni projekat, kao što je autoput, odavno prođe kroz Toplicu, jer koliko znamo moramo da se podsetimo, a ono što kaže naš predsednik države, junačka Toplica je uvek u prvim redovima bila kada su u pitanju ustanci, ratovi i sve one nevolje koje su pratile Srbiju. Toplica je bila u prvim redovima i dala sve za oslobođenje i za čuvanje slobode Republike Srbije. Znamo danas da Toplica ima oko 85 hiljada stanovnika, nažalost velika migracija stanovništva sa tog prostora, a znamo da je u nedavnim vremenima imala preko 150 hiljada stanovnika. Izgradnjom ovog autoputa stvoriće se mogućnosti i veliki preduslovi za razvoj Toplice, jer moramo da priznamo da prethodne vlasti nisu se potrudile da Toplici vrate ono što je dana za svoju državu i ono što je redovno ulagala kroz ljudske resurse. Samo Vlada, na čelu sa predsednikom države, koja danas vodi brigu i vodi računa o ravnomernom razvoju Republike Srbije, pa evo i jedan od najlepših krajeva u Srbiji, retko gde imate da na prostoru od dvadesetak kilometara ima tri banje kao što je Prolom banja, Lukovska banja i na sreću Kuršumlijska banja je jedna od najstarijih banja u Evropi i ponovo će doživeti procvat, jer je bila potpuno zapostavljena. Zahvaljujući predsedniku države, zahvaljujući Vladi Republike Srbije stvaraju se novi uslovi za razvoj Toplice i mogućnost za razvoj privrede, jer jedan objekat kakav je autoput će omogućiti da investitori mnogo više ulažu u Toplicu, a samim tim će proizvodnja koja se odvija u Toplici brže dolaziti do svojih tržišta i do svojih kupaca. Na administrativnoj liniji opština Kuršumlija se graniči sa KiM 105 kilometara. Potrebno je dosta ulaganja, jer sa tih prostora se odselilo stanovništvo. Ako bi se pristupilo izgradnji puteva, verujem da bi se jedan dobar deo stanovništva ponovo vratio u svoja mesta gde su rođeni, gde su im preci rođeni, da bi mogli da nastave sa određenom proizvodnjom i da mogu od toga da žive. Program razvoja Srbije od 2020. do 2025, ono što me posebno raduje za moju gradsku opštinu Pantelej, što će od 12 seoskih naselja 10 dobiti ono što im je najpotrebnije, a to je voda i kanalizacija, koja danas nedostaje i nadamo se da će tim programom to u potpunosti biti ostvareno. Ono što bih želeo, pored kanalizacije i vode, i tu će biti postrojenja za preradu i prečišćavanje vode, jer grad Niš, grad od 300 hiljada stanovnika, ne prerađuje ni jedan litar otpadne vode i to će se drastično promeniti i naše reke će biti u sasvim drugačijem statusu. Ono što želim da podsetim, vidim gospodina iz Ministarstva, u tom programu koji postoji i koji je određen, od 2020. do 2025, mislim da bi trebalo smoći snage i naći prostora da, žao mi je što nije ministar Mali tu ali svejedno, nadam se da će mu biti preneto, jedan objekat koji mnogo znači za dva okruga, kao što je brana Selova, koja decenijama stoji a završena je preko 80%. Bilo bi od velike koristi za Toplički i Nišavski okrug, jer jednostavno vodosnabdevanje bi bilo time obezbeđeno za narednih 300 godina i ne bi o tome stanovništvo trebalo da razmišlja. Pored vodosnabdevanja, regulisala bi se reka Toplica, koja nanosi ogromne štete od Kuršumlije do Niša, gde se uliva u Južnu Moravu i to bi bilo od velike koristi za to stanovništvo. Mislim da je moguće naći sredstva da se ta brana dovede i da se završi do kraja, kako bi mogla da služi svojoj nameni, jer ipak 80% uloženih sredstava su velika sredstva i trebalo bi da se dovede do kraja. Još jednu molbu imam za ministra privrede. Jedna od najstarijih mineralnih voda na Balkanu „Milan Toplica“ decenijama stoji i nije jasno zbog čega se to ne pokrene, jer znamo da bi od toga moglo da živi barem 50 ako ne i 100 porodica, a to je jedna mineralna voda koja je bila poznata van granica stare Jugoslavije. I dan danas voda otiče u Toplicu, nema ko da je prerađuje. Ne znam zašto to toliko stoji? Vlada Republike Srbije, pre svega ministar za privredu, bi mogao da nešto poradi na tom planu, kako bi se ta proizvodnja stavila u pogon i stavila u funkciju, da bi građani mogli da žive od toga. Posebno mi je zadovoljstvo što je ministar omladine i sporta ovde, gde mogu da iznesem jednu potrebu gradske opštine Pantelej, a to ministar sigurno zna. Naime, imamo jednu od najboljih poletnih staza na svetu. Spada u red tri najbolje staze za paraglajding u svetu. Znamo da smo 2017. godine uspeli da organizujemo Svetski kup sa te staze, a dobili smo i organizaciju evropskog prvenstva, trebalo je da se održi 2020. godine. Nažalost, zbog pandemije i zbog ovog zla koje nas je snašlo, odloženo je za 2022. godinu. Ja sam siguran da će to biti održano, a pored toga na putu je i održavanje Svetskog prvenstva. Nama fali put do te poletne staze i molim ministra da zajedno sa gradom Nišom, zajedno sa opštinom Pantelej, pokušamo da to uradimo, uz pomoć i drugih ministarstava, kao što je Ministarstvo privrede ili Ministarstvo turizma. Projekti postoje, sve postoji, svi da pomognu da se napravi taj put, jer to bi preokrenulo sliku opštine Panteleja i grada Niša. Ovo bi bili neki moji zahtevi. Ja znam da ministar zna o čemu ja ovde govorim, jer je uzimao učešće u svemu ovome. Ono čemu kao čovek ne mogu da se otrgnem negativnom utisku koji se u ovoj zemlji događa, to je vulgarno i neljudsko ponašanje određenih ljudi, ja nemam drugi izraz, prema porodici predsednika Aleksandra Vučića, prema njegovoj deci, Danilu, Milici i Vukanu, a posebno i prema majci Angelini, koja nikome ništa u ovoj državi nije uradila nažao, jednostavno je rodila dva sina koja su za ponos ovoj državi, ali se koriste tako vulgarna, primitivna i prosta izražavanja, da prosto ne mogu da verujem. Nigde na svetu nema da vi predsedniku države, jednoj instituciji možete da pretite i da to može da radi kome kad padne napamet. Mislim da državni organi Republike Srbije treba da počnu da deluju i da zaštite instituciju predsednika države, jer ovo ne vodi nikuda. U danu za glasanje svakako ćemo podržati današnji dnevni red i naša poslanička grupa „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ će sigurno glasati za ove predloge. Zahvaljujem se na pažnji i živela Srbija.
Reč ima narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković.
Hvala, poštovani predsedniče Narodne skupštine. Uvažena potpredsednice Vlade, gospođo Gojković, ministre Udovičiću, dame i gospodo narodni poslanici, na teme današnjeg dnevnog reda govoriću sa aspekta nekoga ko zajedno sa mojim saborcima i kolegama ovde u parlamentu podržava Vladu Republike Srbije i podržava sve napore predsednika Republike, gospodina Vučića, da se na jedan dinamičan način modernizuje naša zemlja, da se realizuju ekonomske reforme i da naša zemlja iz dana u dan ima što bolju geopolitičku poziciju, što nam ide od ruke proteklih nekoliko godina, posebno od 2014. godine, od kada je predsednik Vučić postao predsednik Vlade i kada je došlo u stvari do tih ključnih promena u državnoj politici naše zemlje i kada je naša zemlja počela da osnažuje na svim nivoima, posebno na ekonomskom, vojnom, socijalnom nivou, ali i na nivou međunarodnih odnosa i međunarodne politike. Zato danas možemo da govorimo o sporazumu koji će doprineti da se izgradi autoput od Niša, preko Merdara, do Prištine. To je ono što će predstavljati ključni rezultat politike naše zemlje i našeg predsednika, a to je da će obezbediti prvenstveno jednu stabilnost u regionu, da će obezbediti da se što kvalitetnije realizuje politika onih najviših civilizacijskih vrednosti i dostignuća, za koje se naš predsednik godinama zalaže, a to je slobodan protok roba, ljudi i kapitala. To su ekonomske slobode i to je, u stvari, preduslov da naša zemlja može da napreduje, da bude, naravno, pored onoga što jeste postala u prethodnih nekoliko godina, a to je ekonomski lider ovog regiona, a to je i politički lider i zemlja koja ima sve preduslove da bude deo i punopravna članica EU, što i jeste krajnji strateški cilj i rezultat politike naše zemlje. Zašto je važno izgraditi ovaj auto put? Moj kolega Marijan Rističević je dobro primetio i rekao, naravno zbog svih onih koji kritikuju, a stvarno je vrlo teško objasniti da neko može sa racionalnog aspekta da kritikuje izgradnju puteva, izgradnju železnica, izgradnju aerodroma, izgradnju infrastrukture. Teško je, dame i gospodo narodni poslanici da neko može da kaže – evo pogledajte ovo je most, ovo je Koridor 10, evo kako to izgleda u bojama srpske zastave, da će to biti loše da se isto ovako nešto pojavi sutra i na teritoriji Kosova i Metohije, potvrđujući na još jedan način suverenitet i teritorijalni integritet naše zemlje, potvrđujući ono što jeste politika predsednika Vučića, to je prvenstveno održanje života, prioritetno našeg naroda, srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, njihovih prava, bezbednosti našeg naroda, ali očuvanje kulturne istorijske, religijske i svake druge baštine. To pitanje suvereniteta naše zemlje je pitanje u stvari – da li ćemo uspeti da napravimo uslove da naš narod opstane na Kosovu i Metohiji, da li ćemo napraviti uslove da on ekonomski opstane, da se on ekonomski razvija, da zapošljava ljude, da naši ljudi bezbedno mogu da idu na svoje njive, naša deca da idu bezbedno u svoje škole, a to možemo samo uraditi na taj način što ćemo izgraditi infrastrukturu, što ćemo im izgraditi puteve i što ćemo zarad centralne Srbije, ali i našeg naroda na Kosovu i Metohiji, umesto 500 miliona evra roba i usluga izvoziti milijardu evra robe i usluga, što znači da stvaramo ambijent i uslove da se što više naših građana, posebno Srba vrati na teritoriju Kosova i Metohije, s obzirom da je poznata činjenica i to mislim da je stid ne samo Evropske unije, nego i Međunarodne zajednice da je samo od završetka rata, odnosno NATO agresije 1999. godine, od kada su ingerencije nad teritorijom Kosova i Metohije preuzeo UMNIK i posle toga naravno, na vojnom planu KFOR i EULEKS policija, da se vratilo od onih koji su prognani samo 2% ljudi i niko se specijalno nije potresao zbog toga, ali smo se potresli mi. Ali je predsednik Vučić definisao jasnu politiku kojom želimo da obezbedimo uslove da se ti naši ljudi vrate tamo, da ima što više dece u školama na Kosovu i Metohiji, da ima što više posla na Kosovu i Metohiji, da ima što više uslova za kvalitetan i dostojanstven život naših građana, a paralelno sa tim vodimo i međunarodnu borbu, borbu na međunarodnom planu, borbu za naše Kosovo i Metohiju i borbu za naše građane. Slobodno mogu da kažem da uspevamo u tome. Uspevamo u tome zbog toga što je predsednik 4. septembra potpisao Vašingtonski sporazum, koji je posle nekoliko decenija, pokazatelj da Srbija može da odnosi, ne samo ekonomske pobede, nego može da ostvaruje i diplomatske pobede. To je sporazum koji je pokazao kako je moguće da jedna mala zemlja koja 2012, 2013. godine, apsolutno je ekonomski bila devastirana i to je proizvod i rezultat pogrešne ekonomske politike, katastrofalne ekonomske politike, privatizacija koje su se dešavale od 2000. godine do 2012. godine, proizvod bogaćenja jedne slobodno mogu da kažem „kamarile“ na vlasti, koja apsolutno nije vodila računa o interesima države, nije znala ni šta je država i nije vodila računa o interesima našeg naroda, nego samo o sebi. Mi od tada imamo jednu politiku i predsednika koji ima viziju koji zna da samo teškim radom, samo ogromnom posvećenošću i mudrošću, možemo da dođemo do pozicije da Srbija bude poštovana, da Srbija bude ono što danas jeste, pouzdan partner Evropske unije, pouzdan partner SAD, pouzdan partner Narodne Republike Kine, ali koliko možemo danas da vidimo, s obzirom na ove sporazume pouzdan partner Republike Francuske, Japana, zemalja sa kojima Srbija gotovo nekoliko decenija nije imala nikakve odnose, a sada govorimo o strateškom partnerstvu sa Francuskom, potpisana 22 sporazuma, sve jačom njihovom penetracijom na ekonomskom planu, ovde u Srbiji, naravno, što rezultira političkom podrškom, podrškom na međunarodnom nivou i u međunarodnim multilateralnim organizacijama, a koliko možemo danas da vidimo, podrškom i na polju kulture, podrškom i saradnjom na polju kinematografije, što u stvari jeste taj rezultat, te vizije predsednika Vučića koji je kroz dobre lične odnose, kvalitetnu političku saradnju, i predstavljanja Srbije konačno kao jednog pouzdanog partnera najjači i najmoćnijih zemalja, zemalja na svetu, postavio Srbiju na svoje mesto, a to je ona Srbija koja je poštovana, koja je cenjena i koja, kada su u pitanju međunarodni odnosi, ima taj glavni i osnovni kvalitet, a to je pouzdanost. Dakle, mi smo zahvaljujući njemu, pouzdan partner svima i zato razgovaramo danas o sporazumima sa Francuskom, sa međunarodnim institucijama, bankama, sa Japanom i radićemo i imaćemo mnogo ovakvih sporazuma i rasprava u narednom periodu koji će rezultirati konkretnim rezultatima, koji će se pozitivno odražavati na svakodnevni život građana Republike Srbije. Postigli smo da njegova ideja o Mini Šengenu, o slobodnom protoku roba, ljudi i kapitala, bude ideja koju je prihvatila i američka administracija, bude nešto čime će se rukovoditi ova prethodna Trampova administracija, ali čiji rezultati neće moći da se potru, ko god tamo bio u administraciji, ko god vodio ekonomiju SAD ili spoljnu politiku, jer ovo su neki rezultati koji se konkretno odnose na kvalitet života građana ovde u Srbiji, ali i na Kosovu i Metohiji, na kvalitet života i Srba i Albanaca, zato što mi uvažavamo interese i one druge strane. Zbog toga, zahvaljujući toj saradnji i tim odnosima koje je Aleksandar Vučić napravio još 2015. godine, jer želim da kažem i vama dame i gospodo narodni poslanici, ali i građanima Republike Srbije, da znaju da Vašingtonski sporazum nije rezultat nekog brzog dogovora Vučića i Trampa ili Majk Pensa ili nekog drugog, sa kim je predsednik Vučić napravio sjajne lične odnose, jer to je rezultat teškog rada. Podsetiću vas, prvi signal promene, otopljavanja odnosa je bilo ono pismo osam američkih kongresmena koji su napisali pismo tadašnjem državnom sekretaru, Džonu Keriju i podržali Srbiju i tadašnjeg predsednika Vlade Aleksandra Vučića. Onda ide pismo 2017. godine, tadašnjem državnom sekretaru, Tilersonu, po prvi put u istoriji dobijamo podršku, nepodeljenu podršku najvećih svetskih sila za ono što radimo ovde u regionu, za ono što radimo po pitanju stabilnosti ovog regiona, svih onih koji dobro znaju šta je infrastruktura, šta su putevi, ali zahvaljujući predsedniku Republike koji dobro zna da imamo puno prostora da izvezemo i roba i usluga i u Albaniju, da su nam za to potrebni putevi, da 160 miliona evra, investicija mađarskih kompanija je rezultiralo upravo zbog toga što imamo odličnu političku saradnju, ali i odličnu infrastrukturu i povezanost naše dve zemlje. To želimo da uradimo i sa BiH i zato će se graditi auto put od Beograda ka Sarajevu, jer želimo da naša roba i usluga, na najbrži, najjeftiniji mogući način, stignu do naših ključnih partnera, a naši ekonomski partneri najveći, zemlja u koju najviše izvozimo, zemlja za konto kojih imamo najviše radnih mesta ovde u Srbiji, jesu zemlje ovog regiona. To podrazumeva da ćemo na taj način kroz izgradnju te infrastrukture uspeti da privučemo još više investitora sa svih svetskih meridijana. Takođe, želim da kažem kada je u pitanju ovaj Sporazum sa Japanom da je o izbegavanju dvostrukog oporezivanja, koliko je značajna Srbija, koliko je Srbija uradila na planu investicije i na planu unapređivanja poslovnog ambijenta u našoj zemlji upravo govori količina japanskih investicija ovde kod nas. Zapamtite, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, to su investicije u proizvodnje pogone, to su investicije u proizvodnji, to je "Yazaki" u Šapcu, to je „Toyo tires“ koji će da radi i da funkcioniše i da zapošljava više stotina ljudi u Inđiji, to je Japan Tobacco international, to su kompanije koje ne samo da su važne zbog toga što će stotine građana naše zemlje da rade u njima, nego su važne zbog toga što ćemo u Srbiji imati najnoviju opremu, kada je neki investitor sa bliskog ili dalekog istoka, ili iz Amerike, ili iz Nemačke vide da ovde investiraju Japanci, da je to jasan signal, da i on ovde treba da investira, da je moguće da u Srbiji radi, da se dobro zarađuje i da je Srbija, u stvari i ekonomski tigar i ekonomski hab ovog regiona u koji svi žele da dolaze, svi žele da investiraju zahvaljujući jednoj mudroj, kvalitetnoj, dobro promišljenoj politici i stvaranju jedne nove doktrine, jer svega ovoga u samoj politici naše zemlje, svih ovih uspeha ovog rasta bruto domaćeg proizvoda i predviđanja ne nas ovde, ne ovde nas većine u parlamentu, ne tog predsednika države, ne premijerke, nego svetske banke, MMF, da će Srbija u 2021. godini, imati veliki rast bruto domaćeg proizvoda, da će 2022. godine uspeti da dostigne možda rast i od 5% ili 6%. To jasno govori o tome šta mogu da očekuju građani Republike Srbije u narednom periodu. To jasno govori o tome kako se ozbiljno i državnički vodi politika koja je primerena politici i ekonomskim odnosima i usmeravanju politike jedne zemlje u skladu sa trendovima u 21. veku, kako paralelno sa tim uspevamo da očuvamo strateške, odnosno vitalne nacionalne interese, da branimo svoju zemlju, da branimo svoj integritet i da uradimo one stvari koje su možda bile nemoguće samo do pre nekoliko godina, zahvaljujući upravo onima koji su bili neodgovorni, koji nisu imali dovoljno znanja, kojima je lični interes i lično bogaćenje bilo ispred Srbije. Ali, danas imamo Vučića koji je uspeo, naravno, uz vašu pomoć veliku, gospodine Dačiću, da 19 zemalja sveta u proteklih godinu i po dana otpriznaje ili suspenduje priznanje tzv. Kosova. Danas imamo situaciju da mnoge zemlje, pa evo i ta Francuska sa kojem i danas i narednih nekoliko dana treba da ratifikujemo, odnosno da glasamo za ovaj Sporazum o kojem danas govorimo i predsednik Makron, imaju stav da dve strane treba da se dogovore šta je njihova budućnost. Nema ultimatuma više ka Srbiji. Ima pritisaka, biće izazova, ali svi strani državnici i te kako poštuju predsednika Vučića i te kako znaju šta su njegove crvene linije, a njegove crvene linije su Srbija, srpska politika i interes srpskog naroda, i mi ćemo se ovde u parlamentu žestoko boriti da to podržimo i žestoko ćemo se boriti da Srbija i dalje na čelu sa Aleksandrom Vučićem napreduje. Za sve one koji kažu da je ovo zemlja koja ne napreduje, za sve one koji kažu da je Beograd kasaba, da je Srbija kasaba, evo, izvolite, pogledajte, dragi građani Republike Srbije, narodni poslanici i poslanice, evo ove kasabe, evo Beograda na vodi, evo autoputeva, evo železnica, evo četiri aerodroma u našoj zemlji, to je politika SNS, to je politika predsednika Aleksandra Vučića i mi ćemo se žestoko boriti u parlamentu da nastavimo dalje sa takvom politikom u najboljem interesu građana naše zemlje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Tijana Davidovac. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministri sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, u svom današnjem obraćanju posebnu pažnju ću posvetiti značaju i ulozi koju saobraćajna infrastruktura ima za napredak i razvoj privrede u našoj zemlji. Od 2014. godine, izgrađeno je oko 350 kilometara autoputeva i brzih saobraćajnica, a u planu je da se u narednih pet godina uradi još oko 400 kilometara. Pored autoputa E-80 Niš-Merdare, gde je deonica Niš-Pločnik predstavlja prvu fazu izgradnje, a čiji je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu danas na dnevnom redu, u planu si i autoput Beograd-Sarajevo, autoput i brza saobraćajnica Ruma-Šabac-Loznica, Fruškogorski koridor, Ruma-Novi Sad, kao i nastavak izgradnji autoputa "Miloš Veliki", i to deonica Preljina-Požega, koja je u planu da se završi krajem naredne godine, kao i deonica Novi Beograd-Surčin, čiji početak radova je odložen usled pandemije za mart naredne godine, brza saobraćajnica između Lajkovca i Iverka, čiji je rok za završetak kraj 2022. godine, povezaće Valjevo sa auto-putem "Miloš Veliki". Ono što je veoma značajno za sredinu iz koje ja dolazim, jeste izgradnja, tzv. Šumadijskog koridora, autoputa "Vožd Karađorđe", koji će proći kroz Lazarevac, tako da ćemo imati direktnu vezu sa Koridorom 10, jer će se sa njim ukrstiti u zoni Markovca, dok će na teritoriji opštine Lazarevac u Županjcu se povezati sa Koridorom 11, što je za građane Lazarevca veoma značajno. Odluka Vlade Srbije da se Lazarevac priključi na autoput "Miloš Veliki" i da kroz Lazarevac prođe Koridor "Vožd Karađorđe", imala je pozitivne efekte i na dalji razvoj opštine, čime je znatno doprinela i izgradnja nove trafostance "Lazarevac 4", koja će omogućiti napajanje autoputeva "Miloš Veliki" i "Vožd Karađorđe", ali će doprineti razvoju industrijske zone, kao i pouzdanijem napajanju električnom energijom građana i privrede. Zahvaljujući, pre svega, predsedniku Aleksandru Vučiću, na razumevanju koliko značaj ovaj priključak ima za naše građane, kao i zalaganju rukovodstva gradske opštine, Lazarevac danas ima veoma dobru stratešku poziciju, što se ogleda i u zainteresovanosti Nemačke firme IGB Automotive, čije je sedište u Inđiji, da proširi svoju proizvodnju i otvori novi pogon u Lazarevcu. Ova investicija je vredna više od dva miliona evra, a ono što je za nas veoma bitno, jeste da će zaposliti, za početak 150 radnika, sa tendencijom rasta do 500 zaposlenih. Od 2014. godine, kada je SNS preuzela rukovodstvo u opštini, jedan od glavnih prioriteta bila je rekonstrukcija saobraćajnica, ali i celokupne infrastrukturne mreže na teritoriji opštine koja je u potpunosti bila zapostavljena. Urađeno je 227 kilometara novih i rekonstruisanih puteva, a u narednoj godini i pored značajnog smanjenja budžeta, planirana je rekonstrukcija 72 saobraćajnice, što je negde oko 20 kilometara. Jedan od najvećih problema na koji su građani godinama unazad ukazivali jeste nedostatak kanalizacione i vodovodne mreže. U proteklom periodu urađena je vodovodna mreža u Vrbovnu i Stepojevcu, dok je u toku završetak radova na mreži koja će napajati Arapovac i Mirosaljce, a čiji je završetak radova predviđen za početak naredne godine. Do sada je urađeno skoro 100 kilometara, a u planu je da se uradi još oko 110 kilometara toplovodne kanalizacione i vodovodne mreže. Što se konkretno gradskog jezera tiče, postoji problem koji je vezan za nedostatak parking prostora, tako da je u planu da se urade dve javne garaže čime bi se dugogodišnji problem rešio. Znamo svi koliko je godina za nama bila izazovna ne samo za našu zemlju, već i za ceo svet, ali zahvaljujući odgovornom radu proteklih godina naša ekonomija je tokom pandemije pokazala dobre rezultate na osnovu kojih možemo da planiramo oporavak i jačanje naše privrede, kao i izgradnju najvećih infrastrukturnih projekata i poboljšanje životnog standarda građana. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Svetlana Milijić. Izvolite.
Predsedavajući, uvaženi ministri i ostali članovi Vlade Republike Srbije, poštovani narodni poslanici i građani Republike Srbije, cilj i vizija moderne države Srbije je, osim povećanja životnog standarda i ulaganja u živote i zdravlje naših građana u Srbiji, ulaganje u putnu infrastrukturu, odnosno ulaganje u kapitalne investicije. Razvijenost jedne zemlje meri se mrežom autoputeva i sa svakim novim kilometrom autoputeva raste i standard naših građana, raste povezivanje naše zemlje između naših gradova, raste povezivanje zemlje sa zemljama u regionu, odnosno sa čitavom Evropom. Mi danas na dnevnom redu imamo Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj za izgradnju auto-puta E-80, auto-puta Niš-Merdare, odnosno za izgradnju prve faze tog auto-puta koji će ići od Niša do Pločnika. Ono što je jako važno jeste da novi putevi ne znače samo brže i bezbednije stizanje do određenog cilja. Novi putevi znače mnogo više, znače dovođenje novih investicija, znače umrežavanje Srbije od krajnjeg severa do krajnjeg juga, od istoka do zapada. Novi putevi znače ekonomsko, trgovinsko i privredno povezivanje Srbije sa ostalim zemljama. Decenijama unazad mnogo se pričalo o izgradnji novih puteva, mnogo pričalo, a malo radilo. Poslednjih godina Aleksandar Vučić hrabro i snažno uz volju, poverenje i veru građana Srbije, uz dobre ekonomske reforme snažno odlučuje da od Srbije napravi modernu Srbiju i uspeo je. Uspeo je jer danas građani Srbije od Beograda do Čačka putuju sa sat i petnaest minuta, umesto tri sata, koliko su putovali do pre dve godine. Od Beograda do granice sa Severnom Makedonijom ili do granice sa Bugarskom naši građani sada putuju tri sata. Uspeo je jer se ne bavi lažima, ne daje lažna obećanja, jer je Srbija danas bogatija za auto-put „Miloš Veliki“ od Beograda do Čačka, ukupne dužine 120 kilometara koji povezuje Beograd i Čačak preko Obrenovca preko Uba, Lajkovca, Ljiga, Rudnika, Takova, Preljine, pa sve do Čačka. Srbija je bogatija i za južni krak Koridora 10 ukupne dužine 97 kilometara od Grabovnice do Severne Makedonije. Bogatija je za istočni krak Koridora 10 koji povezuje Srbiju sa susednom Republikom Bugarskom. Bogatija je i na severu jer imamo tzv. „Ipsilon krak“ dužine 27 kilometara od obilaznice oko Subotice, pa sve do graničnog prelaza Kelebija. Uspeo je, jer započeti su i Moravski koridor ukupne dužine 112 kilometara, koji je važan zato što povezuje istok i zapad, odnosno povezuje auto-put E-75 sa auto-putom „Miloš Veliki“. Bogatija je jer imamo izgradnju i auto-puta Ruma-Šabac sa brzom saobraćajnicom od Šapca do Loznice. Bogatija je jer ćemo danas, odnosno u danu za glasanje izglasati Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu u vrednosti od 85 miliona evra, koji će nam koristiti za izgradnju prve faze auto-puta E-80 tzv. auto-puta „Mira“, odnosno za izgradnju deonice Niš-Pločnik, koja će iznositi blizu 40 kilometara, koja će imati 12 mostova i vijadukta i čak šest tunela. Ovo je jako važno ne samo za građane Topličkog okruga, za njihovo povezivanje sa ostalim opštinama i sa ostalim gradovima u susednim okruzima, ovo je jako važno zato što Srbija ovim auto-putem, E-80, auto-putem „Mira“ će biti spona između Bugarske i između Albanije. Ovo je važno iz tog razloga što će se povezati, odnosno doći će do umrežavanja i boljeg trgovinskog poslovanja sa svim zemljama koje su susedne u regionu, a takođe i sa zemljama Evrope. Ono što naši građani treba da znaju jeste da smo od Evropske banke za obnovu i razvoj dobili 250 hiljada evra bespovratnih sredstava koji će se koristiti za zapošljavanje mladih koji će učestvovati u ovom projektu. Takođe, jako je važno da građani znaju da je Srbija kao stabilna i finansijski osnažena država dobila i 40 miliona evra bespovratnog kredita od Evropske investicione banke za ovaj projekat. Ovo nismo mogli da dobijemo 2008. godine zato što je Srbija bila finansijski nestabilna, zato što nije išla napred, nije imala viziju koju ima sada naš predsednik Aleksandar Vučić. U vreme svih ekonomskih kriza sve zemlje ovog sveta nisu ulagale u kapitalne investicije upravo zbog te krize. Danas se sve svetske zemlje bore sa krizom koja je izazvana virusom SARS-CoV-2, koji izaziva bolest Kovid-19, ali po Izveštaju Fiskalnog saveta, koji smo čitali i o kome smo raspravljali ovde u Skupštini, vidi se da to nije slučaj Srbije. Nije zato što ću vam citirati Izveštaj Fiskalnog saveta u jednoj rečenici, koja kaže: „Ulaganjem u kapitalne investicije u vreme krize izbegnuta je jedna od vodećih grešaka ekonomske politike Srbije iz 2008. godine, kada su nakon Svetske ekonomske krize javne investicije smanjene, umesto da te 2008. godine budu uvećane“. U 2021. godini u budžetu Republike Srbije, koji smo pre dve nedelje usvojili u ovom parlamentu, budžet koji je određen za investicije iznosi 330 milijardi dinara. To je Srbija za koju se Aleksandar Vučić borio, jer Aleksandar Vučić nije državnik koji je 619 miliona stavio u svoj džep, kao neki kvazi političari. On je državnik koji svaki dinar ulaže u Srbiju. Ono što treba da znamo to je da moramo da idemo napred još brže, još jače i još bolje za svaki novi kilometar auto-puta, za budućnost svih nas i za budućnost naše dece. Živeli.
Zahvaljujem, koleginice. Sledeći po spisku je gospodin Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovane kolege poslanici i poslanice, uvaženi građani Republike Srbije, uvaženi predstavnici Vlade, poštovana ministarka Gojković, evo, vidi se da ste vredno nastupili i vredno i marljivo pristupili radu u Ministarstvu. Verovatno ste te manire i poneli iz ovog uvaženog doma, radeći godinama sa nama zajedno i sve čestitke na tome! Ja znam da danas nije tema Narodno pozorište u Subotici, ali ja ne mogu da se ne vratim na događaje od jutros i da vam se zahvalim na tome što ste prepoznali u vašoj uvodnoj reči važnost završetka radova na Narodnom pozorištu u Subotici. Kao što znate, Subotica je još kada sam ja bio dete, a kasnije nešto prilično mlad čovek i čak kada ste vi započinjali neku svoju političku karijeru, započinjala određene projekte koji do danas nisu završeni. Uspeli smo u prethodnim godinama neke od njih da završimo. Narodno pozorište još uvek čeka taj svoj trenutak i epilog. Velika je vest što ste jutros najavili završetak radova za iduću godinu i stavljanje Narodnog pozorišta u Subotici konačno u funkciju. Dužan sam da vam prenesem pozdrave iz Gradske uprave u Subotici, gradonačelnika Gradske uprave, celog tima i da vam kažem da će i grad i gradonačelnik biti veran partner u završetku tog posla koji započet pre više od decenije. Takođe sam od strane gradonačelnika ovlašćen da vas pozovem u posetu Subotici i sada još, nažalost, gradilištu Narodnog pozorišta, sa nadom da ćemo ga sledeće godine svi zajedno otvoriti. Toliko, što se tiče tog uvodnog dela. Sada ću se vratiti na same zakone i onome što se danas u njima nalazi. Odgovornost i saradnja su verovatno dva najvažnija termina koja mogu determinisati sve zakone koji su danas pred nama. Odgovornost, odgovornost pre svega prema građanima Srbije i potrebi da oni budu pravovremeno i tačno informisani, ali i odgovornost prema javnom servisu u smislu obezbeđivanja stabilnog finansijskog poslovanja RTS i RTV. Upravo to činimo ovim zakonom koji se tiče javnog medijskog servisa, ali ne zaboravite, pre neki dan smo podržali i uvođenje, tj. povećanje taksi koje su tiču radio-televizijske pretplate. Time smo pokazali i odgovornost prema medijskom servisu, ali i odgovornost prema građanima koji imaju pravo na objektivno i pravovremeno informisanje. Saradnja, saradnja bi mogla da se definiše kao najmanji zajednički imenitelj svim ovim drugim zakonima, ova tri koja su pred nama. Šta bi drugo bio Sporazum sa francuskom Vladom, šta bi drugo nego saradnja bili ugovori sa japanskom Vladom i šta bi drugo nego saradnja bili planovi, odnosno zakon kojim se predviđa izgradnja puta od Niša pa dalje prema albanskom primorju - regionalna saradnja. Upravo taj termin dugujemo dobroj političkoj poziciji Republike Srbije koju ona danas uživa, zahvaljujući radu i naporima današnjeg predsednika Aleksandra Vučića i ona započinje negde 2014. godine kada on preuzima Vladu Republike Srbije i počinje da donosi one najvažnije odluke za Republiku Srbiju. Ovo su ujedno i dva termina koja determinišu ne samo ove zakonske predloge koji su danas pred nama, nego pored nekih drugih i celokupan rad Vlade Republike Srbije. Šta mi poslanici tražimo zauzvrat? Ništa drugo do li odgovornost i saradnju. Saradnju sa svima ovima i u regionu i u svetu, ali ja ću ovde reći i baziraću se na odgovornost i saradnju RTS, ništa više od toga. Naime, vi ste jutros u uvodnoj reči, uvažena ministarka, pominjali jedan deo koji se tiče redovnog izveštavanja sa skupštinskih zasedanja, možda čak i ideju uvođenja jednog posebnog kanala gde skupštinska zasedanja neće biti prekidana nekim posebnim emisijama i ja se sa vama u potpunosti slažem. Dok ste vi to govorili stigla mi je jedna važna poruka iz Podgorice od direktora Srpske kuće, koja je, napomenuću opet, finansirana od strane Republike Srbije na inicijativu današnjeg predsednika države sa 3,7 miliona evra i koja danas čini verovatno najvažniju kulturnu instituciju srpskog naroda u Crnoj Gori. Upravo dok smo počinjali ovu raspravu i dok ste vi govorili stigla mi je poruka od direktora te Srpske kuće i ja ću vam je izvorno pročitati, a onda ću vam objasniti o čemu se radi. Naime, on u toj svojoj poruci kaže sledeće: „Srpska kuća, smatrajući da je pravovremeno praćenje izvještavanja o stanju i dešavanjima u Crnoj Gori, naročito uoči predstojećeg popisa stanovništva, od izuzetnog značaja za srpski narod ovdje, nudi RTS mogućnost otvaranja stalnog dopisništva. U tu svrhu na raspolaganju je TV studio koji se može osposobiti kako za javljanje uživo, javljanje novinara, za kontakt emisije i slično. Zatim, nudi prostoriju za montažnu jedinicu, kao i kancelariju za dopisnika. Troškove struje, vode, interneta pokrivala bi Srpska kuća, sve materijalne troškove.“ Zašto vam ovo govorim? Znam da vi ne možete uticati na poslovnu politiku RTS, niti je to vaš posao, ali RTS ima svoje dopisničke centre i u Moskvi i u Vašingtonu i u Čikagu i u Briselu i u Rimu i u Parizu i to je dobro. Ima svoje stalne dopisnike i u Ljubljani i u Zagrebu, ali u Podgorici nema. Nema ni stalnog dopisnika, nema ni dopisnički centar. Treba li posebno da objašnjavam da danas u Crnoj Gori živi između 28 i 29% stanovništva koji se nacionalno izjašnjavaju kao Srbi. To je zvanični podatak, iza njega svakako stojimo, ali obzirom na iskustva moje najbliže porodice, siguran sam da on nije baš u potpunosti tačan, uzevši u obzir sve one političke pritiske i sve one događaje koji su pratili poslednji popis stanovništva. No, napominjem, držimo se tog podatka. Naša volja i naša obaveza je da, u skladu sa zakonom, ustavima i poštujući svakako ustavni i zakonski okvir Crne Gore, brinemo o tom delu našeg stanovništva. Treba li reći da je tih 29% stanovništva koji se nacionalno izjašnjavaju kao Srbi porodično i te kako povezano, svako od njih, sa našim građanima u Republici Srbiji. O poslovnim, identitetskim, kulturnim vezama da ne govorim. Možda nije ni trebalo ovo obrazloženje, jer znam da vi to apsolutno shvatate. Ovo sam više govorio radi naših građana i potrebu da ovu stvar konačno uredimo. Naravno, ne kritikujem sve ono što je poslovna politika kada je u pitanju otvaranje dopisničkih centara širom sveta, ali mislim da je naš narod i narod u Republici Srbiji zaslužio jedan takav dopisnički centar u Podgorici, pogotovo uzevši u obzir ponudu koju zvanično šalje „Srpska kuća“ u Podgorici. Time bih završio, ali osvrnuću se i na to da je moj uvaženi kolega Srbislav Filipović, shvatajući važnost ovakve jedne poruke prilikom prijavljivanja za reč, odustao od toga da on sada govori i dao priliku da iznesem ovu važnu informaciju i vama i ovom plenumu i građanima Republike Srbije, ali pre svega RTS. Zahvaljujem se na pažnji i zahvaljujem se mom kolegi Srbislavu Filipoviću. Hvala.
I mi zahvaljujemo vama što ste podelili sa nama ovu vrlo bitnu informaciju. Sledeći govornik je gospodin Tomislav Janković.
Poštovana ministarko gospođo Gojković, uvaženi ministre gospodine Udovičiću sa saradnicima, poštovani građani Republike Srbije, sa puno ponosa danas možemo da kažemo da je Srbija lider u ekonomskom razvoju u regionu, da je Srbija lider u privlačenju stranih investicija, da je danas Srbija lider u borbi protiv korona virusa, ali i da je Srbija lider u izgradnji putne mreže. Danas u Srbiji imamo više od 45 hiljada kilometara putne infrastrukture i nalazimo se u kategoriji srednje stope razvijenosti u ovoj oblasti. Svakoga dana, zahvaljujući jednoj ispravnoj politici, politici štednje, ova brojka se povećava i u budžetu za narednu godinu su predviđeni mnogobrojni projekti koji će dodatno umrežiti našu zemlju sa modernim saobraćajnicama, kako od severa prema jugu, od istoka prema zapadu. Neki od najvažnijih projekata su magistrala Bačka-Banat koji će povezati Bački Breg, Sombor, Kulu, Vrbas, Srbobran, Bečej, Kikindu, pa sve do Rakova, autoput „Vojvođansko P“, koji će dodatno umrežiti Beograd-Zrenjanin-Novi Sad, zatim autoput Preljina-Požega koji je nastavak jednog velikog projekta u Srbiji autoput Miloš Veliki, zatim autoput Karađorđe tzv. Šumadijski koridor. Zatim, dva veoma važna projekta koji će značiti za grad iz koga ja dolazim, za grad Sremsku Mitrovicu. To su saobraćajnica Ruma-Šabac-Loznica i autoput Kuzmin-Sremska Rača-Bijeljina. Grad Sremska Mitrovica će biti jedini grad na prostoru naše zemlje koji će imati tri autoputa u neposrednom okruženju. Zatim, dva koridora, Fruškogorski i Moravski koridor, obilaznica kod Beograda i mnogi drugi projekti koji će dodatno doprineti da se Srbija razvija u putnoj infrastrukturi. Takođe, jedan važan projekat o kome želim posebno danas da govorim jeste budući autoput E-80, put mira tzv. koji će povezati Niš i Merdare sa svojom prvom fazom, a to je deonica Niš-Pločnik. Na ovaj način će Niš kao najveći privredni, kulturni i ekonomski centar jugoistočne Srbije biti povezan sa Jadranskim i Jonskim morem, sa njihovim lukama i na taj način će se skratiti vreme putovanja, ali će se i povećati bezbednost saobraćaja u ovom delu. Pored ekonomskog značaja, ovaj auto-put će imati veliki politički značaj jer će pozitivno uticati na trajno poboljšanje odnosa između Srba i Albanaca. Mi živimo jedni pored drugih i samo kroz saradnju i međusobno razumevanje možemo da gradimo bolju budućnost. Danas sve veći broj Albanaca sa prostora KiM koriste zdravstvene usluge u centralnoj Srbiji, koriste saobraćajnu infrastrukturu kako bi se brže, lakše, ali pre svega bezbednije, prevezli do zapadne i severne Evrope, ali i drugih destinacija. Imao sam veliku čast i veliko zadovoljstvo da 2012. godine kao zamenik gradonačelnika Sremske Mitrovice budem deo jedne velike akcije bratimljenja 80 lokalnih samouprava sa prostora centralne Srbije i AP Vojvodine sa lokalnim samoupravama sa KiM gde u velikoj meri živi srpski narod. Tada sam pored velikog gostoprimstva koje sam zajedno sa ostalim kolegama tamo doživeo upoznao se i sa naporima naših naroda na prostoru KiM da ostanu na vekovnim ognjištima i da budu svoj na svome. Svakako da je ekonomsko osnaživanje uz bezbednost jedan od preduslova. Zato je vrlo važno da se kroz ovakve projekte naši ljudi osnaže na KiM, da im se da nova nada za opstanak. Kada sam razgovarao sa našim domaćinima šta je jedan od načina, jedan od uslova da se ponovo vrati poverenje između dva naroda, oni su mi rekli da je to ekonomska saradnja. Srbi su kroz vekove uvek bili dobri proizvođači, Albanci dobri trgovci i kroz zajednički interes svakako će padati tenzije, počeće da raste poverenje i jedni i drugi će imati koristi. Jedan od značajnih dokumenata koji je potpisan u septembru mesecu u Vašingtonu jeste pre svega jedna zajednička izjava Privredne komore Srbije i Kosova o nastavku saradnje i jedna od bitnih inicijativa jeste nastavak saradnje u programu „mini šengen“. Tu inicijativu je prvu ponudio predsednik Aleksandar Vučić, upravo stavljajući akcenat na značaj ekonomskog povezivanja između naroda. Sama ta izjava predviđa i formiranje zajedničkog tima za ekonomsku saradnju gde bi se najpriznatiji stručnjaci iz oblasti ekonomije, prava iz Prištine i Beograda uvezali, povezali se i dali svoje predloge kako dve strane mogu da sarađuju. U okviru tog tima biće formirane i sektorske grupe, grupa za razvoj infrastrukture, grupa za proizvodnju i diversifikaciju održive energije, grupa za razvoj agroturizma, ali i tim za izgradnju fabrike stakla u regionu. Mi smo prošle nedelje ovde u Skupštini podržali jedan Sporazum između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Albanije o uzajamnom putovanju državljana dve zemlje i lakšem prelasku granica korišćenjem samo lične karte, između ostalog kao dokumenta. Svakako da je ovaj Sporazum jedna dobra osnova da se poveća i sam tranzit preko teritorije Republike Srbije, da se formira jedno zajedničko tržište rada. Mi smo svesni da je danas Srbija jedno veliko gradilište i da danas nedostaje radne snage u mnogim sektorima, u mnogim oblastima u mnogim gradovima. Verujemo da kroz ovakve projekte, kroz ovakve sporazume će i ljudi sa prostora KiM, Albanije, a i čitavog okruženja tražiti posao na prostoru Republike Srbije. Ono što takođe posebno raduje jeste da se iz godine u godinu spoljnotrgovinska razmena između Republike Srbije i Republike Albanije uvećava. Mi smo 2013. godine izvezli 88,7 miliona evra u Albaniju, uvezli 12,3. Godine 2014, 95,8 miliona evra, uvezli 13,6, a 2018. godine 135 miliona evra smo izvezli, a uvezli 45,7 miliona evra. Ovo dovoljno govori da smo samo u 2018. godini ostvarili suficit od 90 miliona evra i da smo pokrili izvoz uvozom 296%. Naravno pored povećanja spoljnotrgovinske razmene povećava se i broj privrednih subjekata sa prostora Srbije koji izvoze u Albaniju, a iz Albanije koji uvoze u Srbiju. Godine 2013, 407 privrednih subjekata je izvozilo iz Srbije u Albaniju, a 209 iz Albanije uvozilo u Srbiju. Godine 2018, 733 privredna subjekta iz Srbije je izvozilo, a 300 njih uvozilo sa prostora Republike Albanije. Što se tiče same strukture proizvoda, što se tiče samog izvoza iz Srbije, to su žitarice, gvožđe, čelik, pića, zatim kaučuk, drumska vozila i delovi, farmaceutski proizvodi itd, a najviše smo uvozili povrće, korenje i krtolu za jelo, obuću, sumpor, zemni gas, čips, kreč i ostale proizvode. Ovo sve najbolje govori koliko se razvija ekonomska saradnja između dve zemlje, a kada se ona razvija i kada raste, samim tim raste i poverenje i verujem da će sve one negativne posledice iz devedesetih godina, iz 2000. godine i ostalih godina koje su za nama padati, pomerati se u stranu i dva naroda i dve države će bolje sarađivati. Ima li boljeg primera nego novembar 2019. godine kada je Albaniju, odnosno mesto Drač zadesio veliki zemljotres, Republika Srbija je bila ta koja je prva pritekla u pomoć i naše vatrogasno-spasilačke jedinice su prve došle na prostor Republike Albanije i pružile maksimalno pomoć da se spasu ljudi i da se ublaže posledice od te elementarne nepogode. U Danu za glasanje, zajedno sa kolegama ću podržati ovaj predlog i zajedno sa ostalim poslanicima SNS, izabrani sa liste „Aleksandar Vučić – Za našu decu“, daćemo snažnu podršku kako našoj Vladi, premijerki, ali i predsedniku Vučiću u stvaranju uslova za bolju, normalnu i pristojnu Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeća je koleginica Mirela Radenković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, uvaženi građani Srbije, Srbija ima odličan geografski položaj, ali i političku i ekonomsku stabilnost, što je preduslov za razvoj infrastrukture i Srbije. Povezivanje regiona je ključ razvoja i cele Srbije. Izgradnja puta Niš-Merdare značiće mnogo za privredu, brži protok robe i ljudi, a i unaprediće ekonomsku povezanost regiona. Sigurna sam da će ovaj auto-put biti podsticaj za razvoj novih poslovnih prilika. Auto-put Mira važan je i sa političkog aspekta, jer pokazuje interese i želju da Srbija do rešenja dolazi kompromisom. Moram da napomenem i turistički potencijal tog dela naše zemlje, koji će sigurno imati koristi od izgradnje ovog auto-puta. Skratiće se vreme putovanja, omogućiće se veća bezbednost saobraćaja, bolja putna veza sa Albanijom i Bugarskom. To će doprineti da mladi ostanu na ovim prostorima, što će privući i nove investitore i oživeti ovaj deo naše zemlje. To je još jedan od pokazatelja da naša država misli o svakom mestu i delu Srbije. Moram da napomenem koliko je važna spona države i lokala, koliko je nama u malim mestima bitno da nas država podrži. Zahvaljujući Vladi Republike Srbije, u Lapovu smo dobili sredstva za izgradnju međuopštinskog puta Lapovo-Rača. Vrednost tog projekta je kao godišnji budžet naše opštine Lapovo. Izgradnja tog puta je od velikog značaja za obe opštine, a naročito za poljoprivrednike našeg kraja. Ta deonica puta je bila neprohodna, imanja su bila zarasla. Danas nakon izgradnje puta mi imamo prvo registrovano seosko gazdinstvo od 65 hektara. Danas se na toj deonici puta gradi prva fazanerija, a niču i novi zasadi voća. Svi infrastrukturni projekti i sva kapitalna ulaganja su pokazatelji dobro vođene politike predsednika Aleksandra Vučića. Građani jasno vide razliku između prethodne i sadašnje vlasti. U svim oblastima našeg života, država Srbija se trudi da nam omogući bolji i kvalitetniji život. Veoma je bitno što je i nama iz malih mesta data mogućnost da govorimo u ovom uvaženom domu, da imamo mogućnost da iznesemo probleme naših sredina. Naime, posledice loše politike DS nisu vidljive samo u Beogradu. Primer sportske hale u Lapovu je jedan od pokazatelja loše i neodgovorne vlasti DS i u drugim mestima naše Srbije. U Lapovu je 2008. godine započeta izgradnja sportske hale na zemljištu sa nerešenim imovinsko-pravnim odnosima. Potrošeno je 180 miliona dinara, a hala nije privedena nameni. Dugo godina, tačnije 12 godina bila je najveći spomenik sportu u Šumadiji. Danas, posle 12 godina se privodi nameni. Ispravljena je projektno-tehnička dokumentacija, rešeni su imovinsko pravni odnosi i otklonjeni su drugi nedostaci na objektu u skladu sa zakonom zahvaljujući odgovornoj politici SNS. Danas nam samo ostaje da pozovemo ministra sporta da u maju i otvorimo sportsku halu u Lapovu. Smatram da bi neko iz prethodne vlasti trebao da odgovara za utrošena sredstva, a objekat nije bio priveden nameni. Ono što me danas posebno raduje jeste da mi danas na istom zadatku imamo i državu i građane koji se bore za svoju zemlju. Hvala.
Zahvaljujem koleginice. Sledeći je narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Pomaže Bog. Prvo bih čestitao istinski praznik žena svim majkama, pre svega. Danas su Materice, pa od srca čestitam praznik sada kado smo u jednoj pomalo prazničnoj i radosnoj euforiji, jer smo i u božićnom postu, Bogu hvala, i iščekujemo rođenje sina božijeg i taj dan kada ćemo proslaviti, ali vrlo važne teme su na dnevnom redu, posebno ova tema oko daljeg finansiranja javnih servisa. Moram da kažem, onako, najiskrenije, ako bismo gledali samo informativni program žutu banku im ne bih dao. Znači, što se tiče RTS, pa i RTV, ako gledamo informativni program jedan jedini dinar im ne bih dao. Međutim, moramo da shvatimo da su i RTS i RTV ipak mnogo više od informativnog programa i da je to kulturno blago, pre svega, našeg naroda, zbog neverovatne arhivske građe koju imaju u sebi. Znate, kada su 5. oktobra spalili RTS ni svesni nisu bili da suštinski spaljuju nešto što je istorija našeg naroda. Sva sreća, nešto je sačuvano. Ono što, nažalost, nije to je nestalo nešto slično kao u bombardovanju Nemaca 1941. godine kada su nam biblioteku gađali. Moramo to da čuvamo, a za tako nešto je potreban svakako novac. Mi sad konačno moramo da se jednom u životu opredelimo da li imamo Javni servis ili imamo državnu televiziju. Pošto je intencija da to bude Javni servis, onda, izvinite, moramo da se nekako finansira, a finansira se od strane građana. Ako smo se već opredelili da se to finansira od strane građana zaista sam veliki protivnik da to onda građani duplo finansiraju tako što će pored toga što plaćaju tu taksu još i iz budžeta da daju pare za RTS. Zašto to da se radi? Jednom mora da se sa tim prekine. Razumem da država želi da pomogne i da dotira i dalje Javni servis, i sve je to apsolutno razumljivo. Međutim, nemojmo onda da budemo javni servis ako ne možemo da obezbedimo sredstva. Moramo da se zapitamo – što to građanini možda nekada neće da plate? Doduše sada imaju zakonsku obavezu da plate. Očigledno im se baš ne dopada mnogo program koji emituju ti naši javni servisi. Mi o tome moramo da povedemo računa. Potpuno se slažem sa idejom da se otvori skupštinski kanal i mislim da bi to bilo veoma korisno, s tim što, naravno, i to mora neko da plati. Televizija je sve više skupa i sve manje profitabilna igračka zato što u eri Jutjuba i društvenih mreža sve manje se gleda televizija. Koliko god da ne želim to možda da priznam, ali, evo, javno ovako kažem - ja, nažalost ili na sreću, gotovo uopšte ne gledam televiziju, izuzimajući sportski sadržaj i naravno nekada zbog dece što morate da gledate crtaće. Što se tiče informativnog programa ne pamtim kada sam pogledao nekakvu politički emisiju, dnevnik takođe, što naravno neko ko se bavi politikom nije lepo da kaže, ali je tako - dosadne su mi emisije. Užasno su mi sterilne, bez ikakve inovacije. Sve je to je više puta već ispričano i zaista nigde ne možete, a posebno ne na RTS-u, da pogledate nešto što je kvalitetno. Recimo, napravili su ovaj format „Reč na reč“. Nemam ništa protiv, ali je to dosadan format. Pet njih nešto priča, preklapaju se. Ne vidim razloga zašto to neko radi. Prema tome, ili mora nešto da se normalno osmisli i da se ljudi privuku i da, naravno, na neki način imamo i razloga zašto plaćamo RTS. Ovako, ja plaćam tu taksu samo iz tog razloga da bi se očuvalo to kulturno blago koje u arhivi RTS. Što se tiče njihovog programa, to je katastrofa. Potpuna katastrofa. Onda neretko idu pridike na račun vlasti i ja sa tim ne mogu da se složim. Kaže – vi utičete na RTS, pa tamo ne dolazi opozicija. Tamo, pre svega, mi ne dolazimo. Tamo, pre svega, je informativni program uperen protiv vlasti. Imam milion i jednu zamerku na njihov rad. Ako smo se opredelili da to bude Javni servis, evo ja ih molim, pošto nisu državna televizija, nego su Javni servis, kad si Javni servis moraš da zoveš svakog, pa i vanparlamentarnu opoziciju, molim vas da zovete predstavnike i vanparlamentarne opozicije što češće, jer svako njihovo gostovanje nama je 5% gore i ljudi kad njih, zapravo, upoznaju suštinski neće da glasaju za njih. Molim RTS, mislim da oni nama direktnu štetu prave što ne zovu ljude iz vanparlamentarne opozicije, molim ih da zovu. Ne znam šta više bi trebalo da uradimo, pošto nama stalno ide pridika – to Vučić zabranjuje ili SNS zabranjuje da neko gostuje. Ne, ne, mi želimo da oni gostuju, što više da gostuju i mislim da moramo sa RTS da razgovaramo u smislu tih urednika i direktora samog RTS, da ih zamolimo – nemojte ljudi da nam pravite tu vrstu štete. Ide optužba na naš račun. Mi nemamo nikakve veze sa tim. Molimo vas, u vaše emisije, kakav god hoćete format napravite, 10 polemičkih napravite, zovite predstavnike i ove vanparlamentarne opozicije. Vi ste Javni servis. Svi građani to plaćaju i imaju pravo da kažu. Želimo zaista da ovo bude jedna zemlja gde se odvijati polemika. Mislim da je polemika nešto što je zdravo i nešto što je dobro i ne bi trebalo da izostaje. Mi smo došli u fazu nažalost potpuno podeljenih medija gde imamo ove prekogranične kanale koji nažalost čak i ne plaćaju porez ovoj državi, ozbiljno krše zakon, ali koji su toliko ekstremno protiv nas da to zaista se kosi sa zdravim razumom. Sa druge strane, imate medije koji na neki način naginju ka vlasti i tu ovi iz opozicije neće da dođu. Imamo jednu užasnu podeljenost u Srbiji u tom medijskom smislu iako je u praksi ogromne većina na našoj strani naroda. Izrazita manjina je na toj drugoj strani, ali u medijima je jako uticajna i kao da imamo dve Srbije potpuno podeljene, što nije dobro. Mora da se razgovara, mora da se priča. Ja sam apsolutni pristalica dijaloga. Čak i kada vam se unapred čini da je dijalog besmislen, da je glup, da tu možda neće doći do rezultata, ali bolje sedeti i pričati nego imati bilo kakav sukob, pa i medijski u Srbiji. Zato RTS ili RTV da budu ta neka spona između svega toga i pošto su javni servisi – zovite ljudi na polemike, a ko pobedi u polemici… Znate šta, možda nekada ni naši argumenti nisu sjajni. Možda bi trebalo bolje da se neko pripremi jer kada idete stalno u emisije, i to je njihova greška, govorim o opoziciji, njihova greška je što idu u emisiju gde im se serviraju pitanja i gde ja temi serdare, ti meni vojvodo. To je glupo. Onda kada izađeš na bilo kakav duel izgubiš. Isto može nama da se dogodi ako idete stalno u emisije gde vam se serviraju pitanja. Dajte da imamo polemiku. Dajte da se vežba. Imamo koliko hoćete mladih ljudi. Dajte da se ubace u neku vatru. Pa šta i ako izgubiš duel, ako nešto nisi dobro rekao? Kakve to veze ima? Drugi put će biti bolje. Ako hoćemo da imamo neku političku elitu u budućnosti koja će da zaista nešto korisno radi za ovu zemlju, ti ljudi treba da idu na duele, ti ljudi bi trebalo da učestvuju u aktivnom političkom životu. Ja molim RTS da tako nešto dopusti. Prema tome, još jednom ću ponoviti, naravno, glasaću za ovaj zakon da im se omogući dodatno dotiranje, ali znate šta moramo konačno da se opredelimo da li je to Javni servis ili je državna televizija? Ako je državna televizija, molim lepo, onda država skroz finansira iz budžeta. Ako su Javni servis nema finansiranja iz budžeta, nego fino građani te plaćaju, potrudi se da nešto i zaradiš zato što proizvodiš nekakav program pa molim lepo. Isto je kada slušamo čestu polemiku na šta su se danas sveli mediji, često to iz opozicionih redova dolazi, da građani ne mogu da se izraze. Pa čekajte, vi ste nam 10 ili 12 godina, koliko ste bili na vlasti, govorili da je nešto najbolje na svetu da privatizujemo medije, pa čak je Saša Janković u izveštaju za Zaštitnika građana 2009. godine rekao da postoji užasan uticaj na medije iz razloga što se mediji još uvek nisu privatizovali. Onda, kada je došlo konačno do prilično izrazite privatizacije medija, i kada se država skroz povukla iz medija, sada, to ne valja. Sada ide kritika na privatne vlasnike. Ljudi, jel, hoćete kapitalizam, ili šta hoćete. Ako je medij privatni, izvinite, na prime, vlasnik sam medija, uticaću na uređivačku politiku tog medija. Možda neću uopšte da puštam informativni program, možda me to uopšte ne interesuje, možda ću ceo dan da puštam filmove jer, mi to donosi profit. Naravno, postoji obaveza ovih koji dobiju frekvenciju šta moraju i kako moraju da puštaju. Ali, ljudi moji, ne možete vi da terate vlasnika privatnog medija da ima uređivačku politiku kakva se vama sviđa, to je prosto njegova stvar i to je tako u kapitalizmu. Od vas smo sve vreme slušali kako je najbolje imati samo privatne medije. Opet, onda s druge strane, oni bi opet da vraćaju nekakve javne servise, vi kada ih pitate da li imate pare da to finansirate, e, pa ne, zašto bi mi to finansirali. Kako onda mislite, kako mislite, svaki medij mora da dobija negde nekakav novac da bi se finansirao, to je valjda neka logika. Isto kad ide primedba na plaćanje, nekada je to bila taksa za RTS, sada je to zakonska obaveza da platite, pa, ljudi ranije nisu hteli da plaćaju tu taksu. Razumem ih. Moramo da se opredelimo hoćemo li da imamo RTS, ili nećemo da imamo RTS. Ako hoćemo da imamo RTS pa da bude javni servis, onda moraju građani to da finansiraju, nema odakle da se finansira, to je jedini izvor prihoda, ako nećemo, možemo i to da kažemo, nećemo da imamo RTS i da se to ugasi. Ali, mislim da bi to bila katastrofa za ovu zemlju, s obzirom na neverovatno istorijsko blago koje čuva RTS. Radio televizija Srbije ima niz sjajnih kanala, posebno na kablovskom sistemu, od muzičkih kanala, dokumentarnih, neverovatna dokumentacija i sve ono što puštaju, mi to prosto, ljudi, moramo da čuvamo. Ima bar jedno desetak kanala koje su uveli, filmskih kanala, itd, itd. To sve košta, to neko mora da plati, jer, i to čuvanje i arhiviranje, sve to košta. Mi sada moramo da se opredelimo hoćemo li da imamo RTS ili nećemo da imamo RTS, ako hoćemo, od nekud mora da se finansira, ali i tu da se opredelimo, ako ga finansira država, onda je državna televizija, ako ga ne finansira država iz budžeta, javni servis, građani izvinite, ali morate da platite. To je tako. Oni moraju, ako govorimo o informativnom programu, apelujem još jednom na njih, zovite što više opoziciju na RTS, zato što smatram da je to dobro, da je to pre svega dobro za samu našu stranku i za samu vlast. Dobro je da što više opozicije bude na RTS. Nemam ništa protiv duela, koliko god hoćete, samo napred, mislim da je to dobro za Srbiju, bolje da Srbija razgovara i da vidimo gde se ne slažemo, nego da eventualno neko pravi cirkus i haos, i da ovde proizvodi ludilo i da nasilno pokušava da upada u Skupštinu, mislim da to nikome nije potrebno. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sledeći je gospodin Miloš Banđur.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministri, uvažene kolege poslanici, dozvolite mi da na početku skrenem pažnju na brigu koju država Srbija pokazuje za RTS, mi smo pre neki dan usvojili povećanje takse sa 255 na 299 dinara, takse koja se naplaćuje uz račun za električnu energiju, odnosno ide po električnom brojilu. Danas imamo na dnevnom redu zakon, odnosno dopunu zakona kojom se omogućuje dodatno finansiranje RTS i RTV, znači javnih medijskih servisa direktno iz budžeta Republike Srbije. Naravno da je to dobro i da je obaveza države da brine o javnim medijskim servisima. Ono što bih ja možda postavio kao pitanje, odnosno ono o čemu razmišljam, nisam uspeo da pronađem neke odgovore, jeste kada je recimo, RTS poslednji put vršila analizu i racionalizaciju svog poslovnog sistema, jer u pitanju je ipak gigant koji guta preko 7,5 milijardi dinara godišnje. Verujem da tu ima puno mesta za određene uštede, ukoliko se izvrši preispitivanje i analiza rada pojedinih sektora, segmenata. Možda nešto treba racionalizovati, odnosno obim nekog sektora smanjiti, možda negde treba i povećati broj ljudi, pojačati materijalne resurse, a sve u cilju povećanja i obezbeđenja boljeg kvaliteta programa. Ono što se meni čini u odnosu na neka vremena kada sam ja bio dete i đak, je da RTS nedostaje više kvalitetnog obrazovnog i naučnog programa, zatim, dokumentarnog programa. Što se tiče informativnog programa, mislim da je on solidan uz određene zamerke, imajući u vidu činjenicu da idealna televizija ne postoji, barem ne, u Srbiji. Tako da, reći ću da je taj program solidan. Ono što najviše zameram RTS kao javno medijskom servisu, je da su jako mnogo kasnili sa početkom izveštavanja o litijama u Crnoj Gori, i da sam ja jedno nedelju dve morao da gledam Aldžaziru, da se informišem o onome što se dešava u Podgorici i širom Crne Gore. Mislim da za jedno takvo ponašanje RTS nema dobro objašnjenje, ili ne može da da bilo kakvo objašnjenje. Tu bih se zadržao, odnosno sa time bih završio, kad je u pitanju, ova tačka dnevnog reda. Osvrnuo bih se na auto-put Niš-Merdare, koji je izuzetno značajan projekat. Osvrnuću se najpre na onaj finansijski deo. Taj auto-put Niš-Merdare 225 miliona evra, i ova prva deonica, odnosno prva faza Niš-Pločnik u dužini 32,6 kilometara, koštaće 85 miliona evra iz kredita, kao što smo čuli, Evropske banke za obnovu i razvoj. Čitajući materijal video sam da su uslovi kredita, odnosno zajma vrlo povoljni, imamo grejs period od četiri godine i otplatu glavnice sa kamatom u periodu od 11 godina, dva puta godišnje. Znači u 22 polugodišnje rate, što je sasvim solidno. Vidim iz ugovora da nam je ostavljeno da biramo da li će kamatna stopa biti varijabilna ili fiksna, znači, zajmoprimac odlučuje o tome kako će kamatnu stopu da primeni, što je takođe povoljno. Vidim da je zajmodavac odobrio i grant, odnosno poklon 250 hiljada evra za nadgledanje postupka javne nabavke izvođenja radova i obuku 60 mladih inženjera koji će na tom auto-putu sticati neophodnu praksu i neophodna znanja. Naravno iz ovaj kredit EBRD ide i 100 miliona kredita Evropske investicione banke, i pošto Evropa vidi svoj interes u izgradnji ovog vrlo bitnog regionalnog pravca tu je i 46,6 miliona iz evropskog investicionog okvira za zapadni Balkan, to je grant, to je nešto sa čime EU učestvuje u izgradnji ovog auto-puta, i nisu to mala sredstva. Ono što je dobro pošto dosta dobro znam situaciju na tom području u Nišavskom regionu i Toplici i da će autoput zaobići Prokuplje i Merošinu tj. imaćemo obilaznice oko ta dva mesta, što je do sada bio veliki problem. Ko god je sa Kosova, Prištine ili Kosovske Mitrovice putovao za Niš, on je putovao jako sporo, jer je morao da prođe i kroz Prokuplje, to traje po pola sata, 40 minuta, zatim kroz Merošinu. Tu se mešaju lokalni saobraćaj, regionalni, međunarodni. Ima dosta i saobraćajnih nezgoda u samim mestima zato što ima puno učesnika u saobraćaju. Na ovaj način izgradnjom obilaznice oko Prokuplja i obilaznice oko Merošime u gradu će ostati lokalni saobraćaj, rasteretiće se gradski saobraćaj i povećaće se bezbednost učesnika u saobraćaju, a pre svega pešaka i đaka u Prokuplju i u Merošini i naravno, ubrzaće se ukupan regionalni saobraćaj, koji je do sada bio vrlo spor zato što je prolazio kroz sve ulice glavne jednog i drugog mesta. Vidim da je planirano sedam ulazno-izlaznih petlji, što je jako dobro. Znači, imamo Merošinu – istok, Prokuplje – istok, Prokuplje – zapad, Beloljin - Rudare, Kuršumliju – Merdare, mislim da je to optimalan broj. To je moje mišljenje sa strane nekog ko koristi taj put i često prolazi tim putem. Izgradnja ovog auto-puta, koja se planira, kako piše u dokumentu, do kraja 2026. godine, će mnogo značiti za žitelje Toplice, pre svega Prokuplja, Kuršumlije, Blaca i ostalih mesta, jer će imati dobru vezu sa Nišom i ostalim gradovima u Srbiji. Od velike je važnosti ovaj put i za sve Srbe koji žive na Kosovu i Metohiji. Ja često putujem za Kosovsku Mitrovicu i tamo kad pređete prelaz Merdare i dođete negde blizu Prištine, već imate auto-put koji su kosovske vlasti završile i koji vodi iz Prištine za Kosovsku Mitrovicu, tako da je najslabija karika tog puta Niš-Merdare i od Podujeva pa negde do blizu Prištine. Izgradnjom ovog auto-puta i sa kosovske i sa ove druge, naše strane, značilo bi da će se taj ukupan saobraćaj prema Kosovskoj Mitrovici i severu Kosova ubrzati, takođe prema Gračanici, jer u tom delu imamo puno naših ljudi koji tamo žive. Naravno, auto-put na samom Kosovu već prolazi Prizren, tako da će i ljudi koji žive u Štrpcu i tom delu biti auto-putem povezani sa Republikom Srbijom. Znači, ovaj put ima značaja ne samo za ljude koji žive u Nišavskom i Topličkom okrugu, na jugu Srbije, nego i sve naše sunarodnike koji žive na Kosovu i Metohiji, jer će ih auto-putem povezati sa Nišom, Beogradom i svima ostalima, ali, naravno, ima veliki značaj i za sve kosovske Albance, za sve ljude koji putuju prema Beogradu ili nekim drugim evropskim destinacijama. Znamo da mnogo ljudi koji žive na Kosovu i Metohiji a rade u Nemačkoj, Švajcarskoj, itd, koristi naše drumove za putovanja, tako da mislim da će i prihod od putarine biti vrlo solidan. Ovaj put pojačava i konkurentnost aerodroma „Konstantin Veliki“ u Nišu. Do sada je jedan veći broj kosovskih Albanaca koristio aerodrom u Nišu za putovanja. Sada se verovatnoća toga povećava, jer bolji put, odnosno udaljenost Prištine i Niša je negde oko 130 km, dobar auto-put povećava konkurentnost našeg aerodroma koji inače nudi vrlo dobre uslove i veliki broj destinacija u Evropi. Ono što je, po mom mišljenju, još jako bitno i treba istaći to je razvoj i iskorišćenje potencijala banja koje se nalaze u topličkom kraju – Prolom banja, Kuršumlijska banja, Lukovska banja. Mislim da će izgradnjom ovog auto-puta moći da se do kraja ostvare potencijali tih banjskih lečilišta, oni će postati atraktivniji i određenim ulaganjima mislim da se tu može postići dobar stepen razvoja. Takođe, Kopaonik izgradnjom auto-puta dobija na neki način na dostupnosti, na pristupačnosti, ili preko Kuršumlije, ili preko Blaca. Jastrebac, Radan planina postaju atraktivniji. Pločnik, mesto koje se pominje u projektu je mesto gde postoji neolitsko arheološko nalazište. Znači, imamo turistički potencijal koji može da se na jedan dobar način iskoristi. Svaki investitor ide tamo gde postoji put, dobar put. Tako da izgradnjom ovoga auto-puta Kuršumlija, Prokuplje, čitav taj toplički deo postaće atraktivniji za investicije i ja se nadam da će to doprineti njihovom razvoju. Ne gledajući na to, ili bez obzira na to što će oni biti atraktivniji, za neke privatne itd. investicije, vidim da je država povela računa i vodi računa o razvoju tog dela Srbije, zato što je to strateški vrlo značajan deo naše zemlje. Kao što znamo, postavljen je kamen temeljac, u toku je izgradnja i 2022. godine treba da bude otvorena fabrika namenske industrije u Kuršumliji. Sve u svemu, izgradnjom ovog puta grad iz kojeg ja dolazim, Niš, dobija na značaju u svakom smislu. Postoji ono – Svi putevi vode u Rim, a ja bih sada rekao da svi putevi idu kroz Niš, jer ukoliko želite da odete na Jonsko, Jadransko more, vi to možete iz Niša, odnosno moći ćemo preko budućeg auto-puta. Već sada iz Niša može preko Skoplja i Soluna da se izađe na Egejsko more ili stigne do Atine, da se preko Sofije i Varne izađe na Crno more ili, recimo, auto-putem stigne do Istanbula. A ovaj auto-put je nešto što nedostaje da, kako bi rekli, grad Niš izlazi na tri mora. Hvala.
Zahvaljujem. Sledeći je narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam se, kada smo donosili Zakon o budžetu za 2021. godinu, obradovao kada sam video da u samom Zakonu o budžetu nema na rashodnoj strani sredstava predviđenih za rad našeg javnog servisa. Čak sam tada izjavio da je jedan od mogućih razloga to što smo konačno uspeli da skinemo Dragana Đilasa sa kičme našeg javnog servisa. S tim što mi izgleda da je šteta koju je pravio bivši režim koji je predvodio Dragan Đilas prilično velika i da i u 2021. godini RTS očekuje određenu problem od Vlade Republike Srbije, odnosno od, kako to oni vole da kažu, narodnih para. Nije problem da Narodna skupština izglasa i ovaj zakon. Mi i dan danas vraćamo kredite kojim nas je zadužio bivši režim, čitavu državu, svakog građanina. I dan danas vraćamo kredite, otplaćujemo dugove koje je Dragan Đilas ostavio u Beogradu, pa nije problem ni ovo da se izglasa. Mene jedna druga stvar interesuje, da li naš javni servis, medijski servis, RTS i RTV, plaćaju naknadu kablovskim operaterima? Jer, ako plaćaju naknadu kablovskim operaterima, onda smo mi u ozbiljnom problemu kao društvo. Onda je došlo do nekih poremećaja vrednosti. Ne plaćaju? Dobro, javne servise ne plaćaju, ali zato druge kompanije plaćaju, jer mislim da treba regulisati rad kablovskih operatera zakonom. Ne može kablovski operater od proizvođača programa, to je neka televizija, da naplaćuje naknadu što program koji emituje ta televizija se nalazi u kablu tog kablovskog operatera. Kablovski operater je samo nosilac signala do krajnjeg korisnika i on to naplaćuje krajnjem korisniku. Ne možete da naplatite i proizvođaču i korisniku. Nije normalno. Zato što Srbija nema razvijeno tržište kablovskih operatera moguće je da se Šolak i Dragan Đilas danas ovako ponašaju, moguće je. To jeste ozbiljan problem. Takođe, kada je u pitanju i naš javni servis, primećujem da se neprestano vrše reprize određenih serija, te programa. Nemam ništa protiv, verujte, ali hajde da budemo do kraja iskreni kako to zaista izgleda i koje su neke loše navike nastale u nekom ranijem periodu. Vidite i sami da već nekoliko nedelja, meseci, pa negde čak i godina, pojedini naši glumci, umetnici, kojima ja zaista za njihov glumački rad odajem priznanje, kažu da je u Srbiji jako teško raditi, kako je to više neizdrživo, kako će oni da promene mesto boravka, da bi da promene valjda i nacionalnost itd, neću da ulazim u to. Znate li zašto je to? Šta se radilo u našoj kinematografiji za vreme, recimo dok je ministar kulture bio Bradić? Nije bilo projekata za snimanje filmova, bila su samo sredstva koja se odvoje iz budžeta, pa sednu te velike zvezde sa Bradićem, odredi se novac koliko će država da plati snimanje filma, započne se snimanje, završi se snimanje. Ako nešto novca pretekne, uplatiće statistima one dve-tri sekunde što su se pojavili, platiće im čak i da su veće zvezde nego Robert de Niro, ali taj novac neće ostati njima nego će morati da vrate glumcima, zvezdama. Vlasnik filma nije država, iako je država kompletan film platila. Vlasnik je neka njihova izdavačka kuća koja će ga distribuirati po bioskopima, nosačima slike zvuka, za sve to uredno naplaćivati, a država od toga neće imati ni dinara. Na kraju će otkupiti pravo prikazivanja i RTS, pa će i ona ovim novcem iz budžeta opet da plati emitovanje tog filma i umesto da prihodi od tog filma budu vraćeni državi za novi projekat, završiće kod naših, ne mogu da kažem, zaista glumaca zvezda na nacionalnom nivou. E, to sada više ne može i tu je problem njihovog nezadovoljstva. Ne krivim ja njih toliko zbog toga, nego krivim bivši režim, jer ih je naučio da na lak način dolaze do novca. Neću da spominjem njihova imena, naprotiv, oćutaću ime svakog od njih, zato što jesu umetnici na nacionalnom nivou, zato što nam je njihov ugled potreban radi očuvanja kolektivnog duha naroda, koji je takođe potreban zbog očuvanja čitavog naroda. Očigledno je da više ja brinem o njihovom ugledu nego oni što su brinuli dok su uzimali novac od tog istog naroda. Treba da ih bude sramota. Ako žele da odu iz Srbije, neka odu. Dolaze novi, mladi, kvalitetni glumci, sigurno će biti ovde mnogo novih glumačkih zvezda koji će na svaki način privlačiti pažnju, čak možda i zabavljati naše građane. Ali, da završimo jednom sa tom pričom da je ova vlast protiv kulture, protiv umetnosti. Protiv je toga da se u ime kulture i umetnosti građani Srbije pljačkaju i na to da stavimo tačku. Još nešto, svaki put kada RTS bilo koji od tih filmova, neću ni te filmove da spominjem, ni serije da spominjem, reprizira, svaki put mora toj izdavačkoj kući, odnosno tim glumcima ponovo da isplati honorare i naknade. Mislim da je to jedan vrhunski bezobrazluk, da ono što je finansirano iz budžeta Republike Srbije više puta bude naplaćeno iz tog istog budžeta, da bi se nekom omogućio lagodan i fin život. Nema problema što se tiče ovoga. Takođe, raduje me i ovaj deo koji se tiče Sporazuma o kinematskoj koprodukciji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Francuske. To je jako zanimljiva tema i verujem da će to gospođa Gojković jako dobro znati da iskoristi, da taj sporazum bude na obostrano zadovoljstvo. Svakako da je francuska kinematografija mnogo jača od srpske. Svakako da je potrebno pokušati barem, ako ne pokušamo nećemo ni znati da li to vredi, da se snime i neki istorijsko dokumentarni filmovi baš u ovoj koprodukciji. Na primer, da se snimi konačno film, recimo, o stradanju Srba, Roma, Jevreja, Hrvata antifašista u Jasenovcu. Ne zbog toga da bi se mi svađali sa komšijama, taman posla. Na prvom mestu da bi očuvali sećanja na žrtve koje su stradale u takvom jednom koncentracionom logoru i da bi ostavili i kroz jedno umetničko delo poruku da tako nešto više ne sme da nam se desi. To ne možemo sami. Mi već generacijama pričamo o mnogo strašnih ratnih zločina koji su se desili ovde za vreme Drugog svetskog rata, stradanje đaka u Kragujevcu, streljanje građana u Kraljevu. Da li neko zna možda van Srbije o tim događajima? Mogu da kažem vrlo malo ljudi. Recimo, o jednom isto tako strašnom zločinu, broj žrtava nije za merenje i poređenje, svaka žrtva ima svoju težinu, vrednost, žaljenje, ali četiri ili pet puta manje je bilo nego u Kragujevcu, koje je Nemačka SS divizija, mislim da se zvala „Dač Rajsh“, napravila u jednom francuskom naselju, 650 ili 700 žitelja tog naselja je stradalo. To naselje je danas isto onakvo kakvo je bilo u trenutku kada su ti ljudi pobijeni i čitav svet zna samo za taj zločin. Mislim da treba da iskoristimo priliku i da, uz podelu saučešća i bola za tim žrtvama koje su bile u Francuskoj i naših koje su stradale i u Kragujevcu i u Kraljevu i u Jasenovcu, iskoristimo francusku kinematografiju i da ostavimo jedan istorijski trag za ono što se desilo našim ili sunarodnicima ili sugrađanima. Kada je u pitanju ovaj Ugovor o potvrđivanju, izbegavanju dvostrukog oporezivanja između Republike Srbije i Japana, mogu da vam kažem da se mnogo više radujem jednom takvom ugovoru nego što sam se radovao kada je, ne ja, nego možda moje kolege ranije, kada je bio potvrđen Sporazum između dvostrukog oporezivanja između tadašnje SFRJ i Luksemburga. Japan je ipak ozbiljna država i mislim da je vreme da počnemo da biramo zemlje sa kojima ćemo da imamo takvu saradnju. Nemam ništa protiv ako je Srbija investitor u nekoj zemlji, pa da imamo takav sporazum. Nemam ništa protiv ni ako je neka druga zemlja investitor u Srbiji da imamo takav sporazum. Ali, da bi imali sporazum samo da bi par tajkuna izbegavalo da plaća porez u Srbiji, mislim da takve sporazume više ne treba da zaključujemo. Jer, Đilas i Šolak, o čemu je često pričao moj kolega Marijan Rističević, ovde vrše neku uslugu, ovde imaju neku delatnost, distribuiranje radio-televizijskog programa kroz kablove. Od toga zarađuju ljudi, verovali ili ne, to su iznosi od 600-700 miliona evra godišnje. Kada plate struju i ovo malo radnika što imaju, njihova televizija N1 fakturiše kablovskom operateru to što je emitovao njihov program i novac odlazi u Luksemburg. Zemlje koje su ozbiljne kao Japan svakako da nešto ovako neće da dozvole, pogotovo što imaju svoje investicije ovde. Neće dozvoliti da im kaljaju ugled Šolak i Đilas, previše su oni ozbiljna zemlja za takva dva mangupa. Što se tiče autoputa, već mogu da vidim sve što će da objave i Đilasovi portali i mediji i N1, ponovo zadužujemo građane Srbije, evo, to će biti sutra na svim naslovnim stranama njihovih medija. Niko neće da kaže koliko je neki autoput ili neki projekat, koliko su u stvari potrebni. Napašće Srbiju, napašće ovu Skupštinu što smo dali saglasnost za deonice autoputa od stotinak miliona evra, a to uopšte nije malo novca, ali je mnogo manje nego što košta most na Adi, mnogo manje nego što je oprano i izvučeno preko javnog medijskog servisa. Još nešto, niko neće ni da kaže da ćemo mi da počnemo da otplaćujemo rate kredita kada ta deonica bude gotova iz prihoda koje taj autoput bude ostvarivao, ali će zato da napišu – evo ga Vučić, ponovo zadužuje građane, ponovo ropstvo, računaće koliko po glavi stanovnika mora da se vrati od tih kredita. Ja sam na početku svoje diskusije rekao da mi i dan danas vraćamo njihove kredite i kao Republika i kao Pokrajina i kao grad Beograd, a ne znamo i ne vidimo rezultate tih kredita, osim da su oni sada mnogo bogatiji, nego što su bili kada su dolazili na vlast. Gledao sam i njihove predsednike opština koji su dolazili u Narodnu skupštinu kada im je bio prvi mandat. Bili su narodni poslanici i predsednici gradskih opština. Da li verujete da su imali cipele koje su bile pocepane, za šest meseci, ali samo što su imali na sebi od garderobe satove, itd. više je koštalo nego sva imovina koji su mnogi imali i koji mnogi i dan danas imaju. Sada će oni nama da pričaju kako mi zadužujemo građane, zadužujemo da bi imali autoputeve, zadužujemo da bi mogli da nađu posao i ostanu ovde u Srbiji. Zadužujemo Srbiju i građane da bi doveli još više investitora da bi smanjili još više stopu nezaposlenosti, da bi na taj način tržišno uticali, da se poveća cena rada i životni standard građana. Ne zadužujemo Srbiju da bi se Đilas, Šolak i ekipa bogatili. Svejedno, oni su valjda na taj način samo i navikli da zarađuju, tako što će da pljačkaju građane Srbije. I očigledno da im najviše smeta zato SNS i Aleksandar Vučić, ali to je već njihov problem. Ako hoće ponovo vlast u Republici Srbiji, neka ne prizivaju ni Makedonski, ni Ukrajinski scenario, neka ne zovu tuđu decu da razvaljuju ovde Skupštinu i tuku se sa policijom, nego neka izađu na izbore, pokušaju da uvere građane Srbije da su se promenili, da su pošteni i da će raditi u njihovom interesu, mada znam da ni građani Srbije, čak ni mala deca, u tu priču više neće da poveruju.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Maja Gojković.
Zahvaljujem. Ne zalazim u aspekte vaše političke diskusije. Hoću samo da kažem da sigurno ima prostora da Filmski centar Srbije izdvoji određena sredstva za snimanje važnih tema od nacionalnog značaja, pogotovo zbog gajenje kulture sećanja na određene istorijske događaje koji su vezani za Srbiju ili za srpski narod u bližoj ili daljoj prošlosti. Tako je finansiran ove godine film „Dara iz Jasenovca“, prvi put je posle 60 godina jedan režiser smoga i hrabrosti i smelosti da snimi film na jednu vrlo bolnu temu događaji iz Drugog svetskog rata, koji je dugo opterećivao, pa očigledno i danas opterećuje odnose Srbije, Republike Hrvatske, odnosno naših naroda i možda je ovaj film došao u pravo vreme da istrgnemo od zaborava događaje u zloglasnom logoru Jasenovac, pogotovo činjenicu da je to jedini logor u svetu, u Drugom svetskom ratu koji je imao posebni logor za decu. To je vrlo bolna tema. Komisija Filmskog centra Srbije, izabrala je ovaj film kao najbolji film u konkurenciji i izabrala ga je i predložila za našeg kandidata za oskara. Nadamo se da će biti primećen u velikoj konkurenciji, kao jedno izuzetno delo. Na Filmskom centru Srbije je da vrednuje jednako velike istorijske teme i u sledećoj godini, jer smo kao Ministarstvo kulture i informisanja, uopšte kao država, opredelili 830 miliona konkurse za snimanja različitih filmova i serija na različite teme. Pretpostavljam da će jedan od konkursa biti upravo na temu nekog istorijskog događaja, ne zalazim, jer to je odluka Filmskog centra Srbije. Imamo upravo i 700 miliona, opredeljenih za podsticaje, za snimanje filmova u Srbiji. Pretpostavimo da će se javiti i producenti ili ko producenti sa idejama, opet u skladu sa nekim vašim predlozima da se snimi film od neke važnosti za našu državu. Videli smo, bilo je mnogo polemika iz različitih segmenata našeg društva zašto je Filmski centar Srbije, odnosno komisija izabrala baš ovaj film „Dara iz Jasenovca“. Svakako, zato što je bio najbolji u konkurenciji. Nikada nisam pomislila da je neko iz sveta filma, glumci, kritičari, režiseri, nisam ni analizirala tačno ko je sve bio u ovoj komisiji, ali jedno od velikih imena iz sveta, ne domaće kinematografije, nego svetske kinematografije, kao što je Dobrivoje Tanasijević Dan Tana, izabrao i glasao baš za „Daru iz Jasenovca“. Mi možemo samo da poželimo da tako dobar film sa važnom temom, obrađenom na dobar umetnički način i dobije neku od prestižnih nagrada. Dok smo mi ovde polemisali da li je to potrebno ili nije potrebno i ona naša čuvena pitanja, zašto baš sada u ovom momentu, snimanja tog filma, a pred nama je samo znak pitanja, a zašto ne do sada da se snimi film o Jasenovcu, američki producenti nisu imali takav način razmišljanja i odlučili su da ovaj film nominuju za sve nagrade u svim kategorijama u dodeli zlatnog globusa, koji je prosto kao najava dodele oskara u različitim kategorijama. Hoću da kažem da neki određeni delovi kulturne javnosti se ne slažu sa tim, predlagali su neke druge filmove, ali je drugi film po glasanju, nekako je prošao nezapaženo našoj javnosti jeste film „U ime naroda“, koji takođe obrađuje jednu od važnijih nacionalnih istorijskih tema, a to je film Darka Bajića, izuzetno dobar film kao ovaj Gagija Antonijevića, koji se opet prvi put bavi u formi filma, temom prisjedinjenja Vojvodine, odnosno određenih delova sadašnje Vojvodine Srbiji. To su dva filma sa dve važne istorijske teme. Treći film u tom glasanju je bio film Srdana Golubovića, tako da je važno da i vi kao poslanici koji pratite različite polemike u našoj javnosti, znate kako je glasano i kojim redom su filmovi vrednovani od strane komisije. Koji god da je film nominovan kao Republika Srbija koja toliko ulaže u domaću kinematografiju, želim naravno uspeha svima njima i na ovom prestižnom takmičenju i nominovanju, ali i na svim međunarodnim festivalima. Ono što ne mogu sa vama da se složim, niti sa bilo kim iz sfere politike, te neke naše stalne podele na ove ili na one, toga ne bi trebalo da bude u svetu kulture. Republici Srbiji je stalo do svakog čoveka, stalo nam je da ostanu svi talentovani ljudi u ovoj državi i da zajedno napravimo nešto od ovog društva, a ne stalno da se delimo na ove ili one, na dobre ili loše ljude, na one koji misle ovako i na one koji misle onako. Mislim da te stalne podele u našem društvu kao da kreira neko drugi koji želi zlo Srbiji, koja zaista krupnim koracima se odvaja od čitavog našeg okruženja, kako u ekonomskom, tako i u svim ostalim pogledima i da je to neko drugi koji nas uči na stalne podele i onda je Srbija slaba država. Mi odavde treba da šaljemo poruke da nam treba svaki čovek u ovoj državi i da je svako vredan, a da radimo na tome da oni koji su u nekom vremenu bližem ili daljem napustili Srbiju da se vrate, kao što je na taj način podstaknut naš veliki violinista Stefan Milenković, da se posle niza godina vrati u Srbiju, da ode u Novi Sad da radi, da vodi našu novu koncertnu dvoranu, da predaje na Muzičkoj akademiji u Novom Sadu. Naša želja je, ne sumnjam svih nas ovde u sali, da nam se vrate svi vredni ljudi koji imaju nešto da doprinesu Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, gospodin Milan Jugović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministri sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi sugrađani, pred nama je danas set veoma značajnih zakona, a ja ću se bazirati posebno na Predlog zakona o potvrđivanju zajma između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj za finansiranje dela projekta autoputa Niš-Merdare. Naime, u 21. veku za kvalitetan život ljudi, za brži protok roba i usluga, za razvoj privrede neophodan preduslov je kvalitetna infrastruktura. Ja mogu reći da je Srbija prethodnih godina napravila veliki iskorak u tom smeru, ali mislim da je glavno ono što tek sledi u budućem periodu, jer su tek u fazi realizacije ili su u planu veoma važni projekti u oblasti putne infrastrukture koji će dati dodatni vetar u leđa ekonomskom razvitku naše zemlje. Duboko sam uveren, da kao što i slučaj sa čitavom Srbijom, tako i pred južnom Srbijom je sjajna razvojna perspektiva. Projekat Niš-Merdare je izuzetno važan za našu zemlju, ali naročito za južne delove naše zemlje, za grad Niš, jer će izgradnjom ovog dela autoputa Niš-Merdare i sa druge strane deonica koju će finansirati privremene institucije u Prištini, Niš biti odlično povezan, dobiće odličnu putnu vezu, sa sedištem naše južne pokrajine. Takođe, ova saobraćajnica je veoma važna zato što će kompletirati jednu trasu koja povezuje Niš, Prištinu, Tiranu i Drač. Dakle, Niš će na taj način biti povezan sa Jadranskim i Jonskim morem, a sa druge strane na ovaj način omogućićemo bolju vezu između Bugarske, Srbije i Albanije. Ovde bih se nadovezao na jedan deo diskusije, kolege Veroljuba Arsića, po pitanju kritika koje smo već čuli i koje ćemo tek čuti od strane pojedinih delova vanparlamentarne opozicije, kako se zadužujemo, itd. ali, već smo čuli i kritike druge vrste kako nam ovaj autoput nije potreban, kako je ovaj autoput u službi tzv. velike Albanije. Ja, a i građani Srbije, pretpostavljam, verovatno se pitaju gde je granica, ima li kraja njihovom licemerju. Primera radi, pre dan ili dva, Vuk Jeremić je na društvenim mrežama objavio jedan video, uz komentar da li je Kosovo izgubljeno. Upravo taj Vuk Jeremić koji se sada tobož bavi srpskim nacionalnim interesima, je 2014. godine, od katarske ambasade u Vašingtonu dobio 120.000 dolara. Dve godine kasnije, dakle 2016. godine, od katarske ambasade u Berlinu dobio je dodatnih 200.000 dolara. Ja se pitam, a svako ko se vodi zdravom logikom i zdravim razumom, zašto strana zemlja daje toliki novac Vuku Jeremiću na lepe i za lepe oči sigurno nije. Građani Srbije, takođe, dobro pamte da je u vreme Vuka Jeremića, koji se tobož sada brine o nacionalnim interesima Srbije na KiM, postavljeno, odnosno na njegovu inicijativu, baš, postavljeno pitanje Međunarodnom sudu pravde, da li je deklaracija o kosovskoj nezavisnosti u skladu sa međunarodnim pravom. Svi znamo kakv je ishod i kakva je odluka suda bila, i danas Albanci s razlogom slave Jeremića u Prištini. Građani Srbije, takođe, pamte da je u vreme Vuka Jeremića, pitanje KiM premešteno iz UN u EU. Takođe, građani Srbije pamte da je u vreme Vuka Jeremića i njegovih kolega, Dragana Đilasa, Borisa Tadića, postavljena granica između Srba i Srba na Jarinju i Brnjaku, i takvi ljudi danas se usuđuju da kritikuju jedan ovakav projekat, da govore o našim nacionalnim interesima. Ja bih te ljude, dakle, koji kritikuju autoput Niš-Merdare, pitao - da li naši sunarodnici sa KiM, iz Kosovskog Pomoravlja nemaju pravo na dobar put koji će ih još bolje povezati sa Centralnom Srbijom; da li naši sunarodnici sa KiM nemaju pravo na dobru vezu sa Nišom i Beogradom. Za Srpsku naprednu stranku svi građani iz Srbije su podjednako važni, ma gde oni živeli, da li živeli u Gračanici ili Nišu, da li živeli u Beogradu ili Čačku i Loznici. Politika Srpske napredne stranke i predsednika, Aleksandra Vučića, je da svi ljudi, ma gde živeli u Republici Srbiji imaju iste ili približno iste uslove za život u našoj zemlji. Takođe, kada je u pitanju autoput Niš-Merdare, mi ne smemo ispustiti iz vida i ekonomski aspekt, ekonomske benefite, jer neko je to već spomenuo u toku današnje diskusije, godišnja distribucija naših proizvoda na KiM je oko 450 miliona evra. Izgradnjom ovog puta samo ćemo olakšati, uprostiti taj proces, i naravno, ostvariti značajne uštede. Srpska napredna stranka, odnosno konkretno predsednik Aleksandar Vučić vodi jednu politiku saradnje, politiku koja je okrenuta ka budućnosti i u tom smeru predsednik je inicirao formiranje tzv. Mini Šengena u koji će biti uključene Srbija, Albanija i Severna Makedonija, s ciljem unapređenja ekonomske saradnje u regionu. Izgradnja ovog auto-puta daće dodatni impuls toj regionalnoj ekonomskoj saradnji između pomenutih zemalja. Naravno, ovaj Mini Šengen ostaje otvoren i za druge zemlje regiona, prevashodno tu mislim na BiH i Crnu Goru. Srbija je danas stabilna zemlja i u ekonomskom i u političkom smislu, zemlja koja vodi srpsku politiku. Ni prorusku, ni prozapadnu, već srpsku politiku. Zemlja koja je dovoljno snažna da, pored mreže autoputeva koju gradi, pored podizanja privrede, ima snage da ekonomski pomogne svom narodu u regionu. Nažalost, nekim državama u regionu jaka Srbija ne odgovara. Međutim, ja to donekle mogu da razumem, ali ne mogu da razumem da u Srbiji postoje pojedinci, ali i političke opcije koji ne žele jaku Srbiju, koji ne žele Srbiju sa novim putevima, Srbiju u kojoj građani pristojno žive od svog rada. Dakle, nekima iz regiona Vučić smeta zato što je od Srbije koja se izvinjavala svima, koja je služila kao džak za udaranje, izgradio snažnu zemlju, zemlju koja je cenjena u svetu. S druge strane, Đilasu, primera radi, Vučić ne odgovara, jer mu je prepreka da se ponovo dokopa državne kase. Tako, na primer, kroz medije koje Đilas kontroliše kontinuirano se serviraju laži, dezinformacije, vezane za borbu sa korona virusom. Takvu jednu sam pročitao i danas na jednom od njihovih portala. Na te njihove laži, optužbe, Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije odgovaraju napornijim radom, rezultatima i građani to, što je najbitnije, prepoznaju a to smo videli i na izborima u junu. Podsetiću da smo najpre, pre nekih mesec dana, možda nešto manje, otvorili novu kovid bolnicu, u Beogradu, a pre sedam dana novu kovid bolnicu u Kruševcu. Koliko je Srbija ojačala, koliko je ekonomski napredovala govori i činjenica da u vreme bivšeg režima na bolnicama smo mogli eventualno da zamenimo poneka vrata ili prozor, a danas za četiri meseca izgradimo dve nove bolnice koje vrede više od 100 miliona evra sa kompletnom medicinskom opremom. Na kraju, osvrnuo bih se na jednu činjenicu koja doduše nema veze sa današnjim dnevnim redom, o toj temi smo pričali juče. Konkretno, radi se o jednoj izjavi, jednom intervjuu poverenice Brankice Janković, datu RTS-u juče ili prekjuče, da se neprimeren govor iz Skupštine preliva u javnost, preliva na javni govor. Ja ovde moram da izrazim duboko neslaganje sa jednom ovakvom konstatacijom, jer građani Srbije imaju pravo da znaju istinu, a mi kao narodni poslanici stvari moramo nazvati pravim imenom i koristiti adekvatne izraze. Dakle, uzeću za primer kolegu Rističevića. Ako je jedan bivši poslanik fizički nasrnuo na njega na stepeništu Narodne skupštine, mi naravno moramo koristiti termin nasilnik, jer to jeste. Ako je neko ukrao 619 miliona evra od građana Srbije, mi ćemo reći da je lopov, ne možemo upotrebiti neki drugi izraz. Da ja ovde kažem Dragan Đilas je radio u interesu građana Beograda, u interesu građana Srbije, Vuk Jeremić je branio nacionalne interese Srbije na Kosovu, to bi bio neprimeren govor, jer bih ja za ovim mestom izrekao notorne laži. Sasvim na kraju, ja ću naravno podržati ovaj predlog zakona, jer smatram da je svaki put, svaki metar autoputa veoma važan, jer znači korak napred u jačanju privrede, korak napred u jačanju životnog standarda građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Parezanović. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedavajući. Poštovana potpredsednice Vlade, poštovani ministre, kolege narodni poslanici, ja ću govoriti o dopunama Zakona o medijskim javnim servisima, dopuni koja predviđa da se budžet medijskih javnih servisa dotira iz budžeta Srbije pored takse koja se naplaćuje od građana. Tokom današnje rasprave čuli smo dosta argumenata za i protiv. Čuli smo dosta argumenata koji kažu da RTS ne može biti komercijalna televizija kao mnogo druge, prosto, jer određene sadržaje koji nisu komercijalno popularni mora da emituje. S druge strane, neke sadržaje koji možda jesu komercijalno zanimljivi iz mnogih razloga ne može emitovati i u tom nekom smislu je u podređenom položaju u odnosu na druge televizije i to je, po mom mišljenju, samo delimično tačno. Zašto kažem delimično? Vi znate da je od nedavno taksa za RTS 299 dinara, a znamo da je bila i manja prethodnih godina, ali isto tako ne treba zaboraviti da je dugi niz godina taksa za RTS, odnosno pretplata za RTS bila 500 dinara i to uopšte nije mala razlika. Kada pogledate broj korisnika na mesečnom nivou, možemo da dođemo do zaključka da je u to vreme RTS na mesečnom nivou imao po nekoliko miliona evra prihoda više, a paralelno sa tim iz nekih nepoznatih razloga RTS se odrekao dela svog komercijalnog prihoda u korist jedne privatne firme, a radi se o kompaniji „Dajrekt medija“, koja je tada bila u vlasništvu bivšeg gradonačelnika Beograda i bivšeg ministra Dragana Đilasa, a danas je u vlasništvu, ako se ne varam, „Junajted grupe“, čiji je vlasnik Dragan Šolak. Dakle, RTS je toj kompaniji prepustio monopol nad njihovim reklamnim prostorom. To znači da ako vi imate sada, recimo, neku firmu i hoćete da se reklamirate na RTS-u, vi morate da se obratite „Dajrekt mediji“. Oni su kupili sekunde reklamnog prostora po jednoj ceni, te sekunde su prodali po drugoj ceni i napravili razliku i tako zaradili milione i milione evra. Po istom principu su napravili monopol nad čitavim medijskim nebom u Srbiji i uspeli da za nekoliko godina sve te firme naprave promet od preko 600 miliona evra. Ono što je posebno zanimljivo, tim novcem danas se finansira konkurencija RTS-a, i N1 i Nova S i Sport klub i svi drugi članovi „Junajted grupe“, pa ako hoćete i SBB, koji je direktan konkurent „Telekomu“. Dakle, građani Srbije su plaćali 500 dinara mesečno, dakle, drastično više nego danas, a RTS je prepuštao svoj profit od svog reklamnog prostora privatnoj firmi čiji je vlasnik tada bio gradonačelnik Beograda. Onda smo došli u situaciju danas da RTS ne može da kupi prava na prenose utakmice fudbalske reprezentacije Srbije ili, recimo, prava na prenos Evropskog prvenstva u fudbalu koje tek sledi, jer, šta znam, nema novca za to, a televizije u vlasništvu Dragana Đilasa i Dragana Šolaka, koje su maltene juče osnovane, imaju novca da kupe prava na te prenose, pa onda građani Srbije koji plaćaju pretplatu sa pravom se pitaju zašto mi onda plaćamo tu pretplatu ako moramo da idemo u restorane i kladionice da bi gledali reprezentaciju ili, još gore, ako moramo da preko interneta platimo 600 ili 700 dinara Đilasu i Šolaku da bi mogli da se pretplatimo na te kanale. Čemu onda plaćamo tu pretplatu i još dodatno kroz budžet Srbije dotiramo RTS? Veoma slična situacija je i sa ovim najnovijim popularnim TV serijama, gde država Srbija, i to ministarka Gojković može još preciznije da kaže, prilično puno novca izdvaja za filmsku industriju i za podršku za snimanje tih serija. Te serije dođu na RTS, koji ima veliku gledanost i koji je na kraju krajeva dostupan svim građanima Srbije. Te serije steknu veliku popularnost na RTS i onda kada se završi prva sezona, kada dođe na red druga sezona te serije, odjednom te serije pređu na Đilasove i Šolakove medije, jer valjda RTS nema dovoljno novca da kupi prava na te serije, a Đilas i Šolak imaju dovoljno novca da uzmu sve te najgledanije serije i da dobiju gotov proizvod od kojeg imaju veliku komercijalnu korist kroz različite reklame, a sa druge strane da dovedu u situaciju mnoge ljude, koji nemaju te kanale, da moraju da se opet pretplate preko interneta i da na mesečnom nivou plaćaju te usluge. Imamo jednu potpuno paradoksalnu situaciju da su građani Srbije žestoko finansirali RTS, a da je sa druge strane RTS prepuštao deo svog profita privatnim firmama i ne samo što je imao finansijski gubitak nego je gubio na relevantnosti. Normalno da će gubiti na relevantnosti, ako ne prenosite neke mnogo važne događaje koje građane zanimaju, a to umesto vas počnu da rade neke potpuno nove televizije koje su nastale, pa bukvalno na pljački RTS i države Srbije. Poseban paradoks je što praktično te televizije vode otvorenu kampanju protiv RTS. Tako ste mogli videti kada je političko krilu Junajted grupe, na čelu sa Draganom Đilasom i Boškom Obradovićem, upalo u RTS sa onim motornim testerama i šta su sve tamo radili. Niko na ovim televizijama, kao što su N1 ili Nova S nije osudio taj događaj, nego su još pokušali da predstave kako su to tamo neki nezadovoljni građani, pa to je njihov bunt nezadovoljstva ili ne znam ni ja šta. Dakle, pored toga što su direktno oštetili RTS, vode besomučnu kampanju i protiv RTS, ali ne samo to. Ono što je posebno očigledno poslednjih meseci vodi se jedna veoma agresivna kampanja, naravno, uvek protiv predsednika Srbije i njegove porodice, to je 24 časa dnevno. Videli ste i veliku kampanju protiv Telekoma koji je, kao što znate, direktan konkurent SBB kao članu Junajted grupe. Videli ste kampanju protiv svih institucija u ovoj zemlji, posebno protiv Narodne skupštine, protiv narodnih poslanika, protiv novih mladih narodnih poslanika koji su svakodnevno meta satanizacije nekoliko Đilasovih i Šolaković televizija. Vi praktično imate novinare koji imaju zadatak i posao da po ceo dan prate ovde zasedanja Narodne skupštine, čekaju trenutak kada će neko da napravi neki lapsus, nešto da pogreši i da onda to iseku, montiraju i da prikažu na svojoj televiziji i da na najgori mogući način satanizuju posebno mlade narodne poslanike, poput mog kolege uvaženog Luke Kebare koji je inače jedan fin momak, jedan od najboljih studenata Fakulteta političkih nauka, koji ne znam ni zašto im je kriv, pa nije on preprodavao sekunde na RTS, nema on 30 stanova, nego to imaju Dragan Đilas i njegov brat Gojko Đilas. Često čujem argument zašto ne uhapsite Đilasa kada je sve to tačno. Nekako mi je uvek besmisleno da odgovaram na to pitanje, jer sam ja narodni poslanik i moj posao je da zastupam svoje stavove i stavove svoje stranke i da se borim za svoj grad i za svoju državu, a ne da budem tužilac i sudija i da bilo koga hapsim, iako vidimo danas da postoje mnogi opozicioni političari koji sebe zamišljaju u toj ulozi, pa nam prete kako će da nam svima lete glave samo kada oni dođu na vlast. O ovome o čemu govorim je još 2010. i 2011. godine detaljno govorila Verica Barać, tadašnja predsednica Saveta za borbu protiv korupcije. Bukvalno je do detalja opisala kako funkcioniše ta medijska hobotnica Dragana Đilasa. To što je ona govorila nigde nije moglo da se čuje, posebno nije moglo da se čuje na RTS. Samo da bi vam dočarao kako je to izgledalo, jedan citat u kome ona kaže: „RTS je javni servis, finansira se iz pretplate i mislim da dobija novac iz budžeta. Kada smo mi tražili dokumentaciju oni su plaćali kaznu po zahtevu Poverenika za informacije od javnog značaja i nisu ništa dostavili. RTS ne pravi nikakve finansijske izveštaje niti te finansijske izveštaje neko kontroliše“. Dakle ovo je bilo 2011. godine. Ovo u principu znači da, kao kada bi bilo ko od nas formirao neku firmu, napravio dogovor sa RTS da preprodaje njihov reklamni prostor i onda kada u nekom trenutku neka državna institucija kaže – ok, vi to radile ali dajte samo mi da vidimo te papire o čemu se radi, mi se onda napravimo ludi i gledamo u plafon, kakvi papiri to nas ne zanima. Do te mere je išla ta bahatost bivše vlasti i tako je bio zatvoren taj krug da ni državne institucije, kao što je Savet za borbu protiv korupcije, nisu mogli da dođu do bilo kakvih konkretnih podataka. Neću sad govoriti o još nekim stvarima o kojima su govorile moje kolege, a koje se tiču funkcionisanja tih prekograničnih kanala koji krše mnoge zakone Srbije i prave nelojalnu konkurenciju domaćim televizijama. Reći ću samo da podržavam ovaj Predlog zakona, ali zaista mislim da RTS u budućnosti mora da bude partner građanima i državi, a ne samo korisnik finansijskih usluga i da mora mnogo više da poradi na svom marketingu kako bi vratio, ne samo gubitke koje je imao u prošlosti na način na koji sam opisao, već i da bi vratio određenu relevantnost. To znači da ako emitujete evropsko prvenstvo u rukometu za žene, ne sme da vam se desi da komentator ne zna pravila rukometa. Dakle, to je jedno tržište koje je veoma surovo, koje ne prašta greške i gde morate svakodnevno da se usavršavate, da radite na sebi, da napredujete, da postavljate targete i ciljeve. Ako to RTS ne bude radio, ako se bude samo oslonio na ono što dobija od građana Srbije i od države Srbije, mislim da neće imati svetlu budućnost i da će vrlo brzo biti progutan od strane veoma surove konkurencije, posebno ove konkurencije koja je nastala na pljački tog istog RTS i države Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Vesović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi ministri sa saradnicima, cenjeni građani Republike Srbije, autoput Niš-Priština predstavlja jedan od veoma velikih i veoma značajnih infrastrukturnih projekata, ne samo za Prokuplje, već i za celu Toplicu. To je projekat koji će u Toplicu uneti novu energiju, koji će Toplici doneti nova radna mesta, privući strane investitore i učiniti da građani Toplice bolje žive i da mladi ostanu u našem rodnom kraju. Velika greška prethodnih vlasti, odnosno decenijama unazad, jeste što Srbija nije imala jasnu ideju kako treba da izgleda infrastrukturna mreža u Srbiji. Gradili su se besmisleni putevi koji su se nisu jasno povezivali sa drugim putnim pravcima i koji su služili samo da se oni volšebno i svečano otvaraju i da neki ljudi ubiraju novčana sredstva od tih autoputeva. Od 2012. godine Republika Srbija donosi jedan značajan plan, a to je plan mreže infrastrukturnih projekata koji su bitni za Republiku Srbiju. Značajni su zato što utiču na to da se cela Republika Srbija ravnomerno razvija, utiče na to da Srbija postane kredibilni partner svim stranim investitorima i omogućava da se Srbija povezuje ne samo unutar države, već i da se povezuje sa zemljama u regionu i sa svim putnim pravcima koji postoje u Evropi. Autoput Niš-Priština je takav jedan putni pravac koji predstavlja produžetak transevropskog putnog pravca koji će Niš povezati sa Prokupljem, a Prokuplje će dalje povezati sa Kuršumlijom, Merdarem, Prištinom, Tiranom, ali i Dračom. Drač je izuzetno važna luka i omogućiće svim proizvođačima koji se nalaze u Nišu, Prokuplju i celoj Toplici da izađe na luke Jadrana, da brže, bolje i sigurnije transportuju svoje proizvode i da takve proizvode mogu da izvoze. Znate, kada jedan investitor želi da ulaže u neku državu, neki kraj, on traži nekoliko važnih stvari, a to su, prvo, da postoji politička stabilnost u državi u koju ulažu, a Srbija jeste politički stabilna država, da ta država bude ekonomski i privredno stabilna, da ima stabilnu monetu, a Srbija ima stabilan kurs dinara, ima jaku i stabilnu privredu i treći veoma važan činilac jeste infrastruktura. Prokuplje kao mali grad na jugu Srbije, kao i cela Toplica će autoputem Niš-Priština dobiti jednu veoma značajnu saobraćajnicu. Ona će investitorima moći da ponudi autoput kojim će transportovati robu. Grad Prokuplje sledeće godine završava industrijsku zonu sa svim neophodnim priključcima, tako da ćemo pored autoputa, jedne sigurnosti u transportu, svim investitorima ponuditi mesto na kome će moći da grade svoju fabriku i gde će imati sve neophodne priključke. Sama industrijska zona će imati izlaz na autoput. U toku prošle godine grad je uložio preko 200 miliona dinara u razvoj lokalne infrastrukturne mreže. Ovaj autoput nije bitan i nije značajan samo za privredu. Kroz centar Prokuplja je prolazio magistralni put Niš-Priština, bio je jako opterećen, kako putničkim, tako i teretnim saobraćajem i bio je jako opasan za decu, ali i za sve građane i značajno je uticao na zagađenje. Izgradnjom auto-puta mi ćemo dobiti obilaznicu koja će rasteretiti gradski saobraćaj, koja će omogućiti jednu zdraviju i sigurniju sredinu za sve građane Toplice, a sve građane povezati sa Srbijom i sa ostatkom Evrope. Prokuplje i cela Toplica nisu samo kraj koji je privredno dobar za strane investitore, već smo i kraj koji ima bogatu kulturnu, istorijsku, koji je značajan kulturno i istorijski, u stvari da kažem. Moram da vam napomenem da će Prokuplje ovim autoputem biti povezano i direktno sa Beogradom i vi ćete iz Beograda za nešto manje od 2,5 časova moći da obiđete u Prokuplju Jug Bogdanovu kulu i Jug Bogdanov grad, da obiđete jednu od najstarijih pravoslavnih crkava. Malo dalje ćete moći da obiđete neolitsko naselje u Pločniku i da se upoznate sa mestom gde je nastala moderna metalurgija. Ako nastavite malo dalje, vi ćete moći da prespavate i da odmorite u nekoj od prelepih banja u Kuršumliji, a to su: Kuršumlijska, Lukovska i Prolom banja. Ovakav jedan autoput je značajan za celu Toplicu i on osigurava budućnost cele Toplice i celog našeg kraja. Želim da napomenem da je ovaj autoput deo veće vizije. On je deo „malog šengena“, jedne vizije predsednika Republike koji želi da osigura mir i stabilnost celog Balkana, cele regije, jer samo zajedničkim interesom, zajedničkom borbom za ekonomiju i privredu mi možemo da gradimo sigurnost i budućnost za našu decu. Iako nije sastavni deo današnjeg rada Skupštine, ja kao zdravstveni radnik i kao lekar prosto ne mogu da prećutim na neke naslove koji se javljaju na određenim portalima. Nekoliko dana unazad vidim da neki kvazi stručnjaci govore da je naš zdravstveni sistem na kolenima, da se pravi razlika između mladih i starih pacijenata i da stare pacijente niko ne želi da pogleda. Moja baka je nakon 25 dana teške i mukotrpne borbe sa Kovidom, a uz veliku pomoć i borbu svih naših zdravstvenih radnika, uspela Kovid da pobedi. Ispred nje je jedna teška borba da se u potpunosti oporavi, ali to je jasan pokazatelj da svi građani Srbije imaju podjednaku šansu da žive i da se leče, da ne postoji razlika između starih i mladih, da je to jedna laž koju neko želi da plasira. Naš zdravstveni sistem nije na kolenima, svaki naš građanin dobija zdravstvenu pomoć, dobija negu i svaki građanin Srbije ima podršku koja mu je u ovim teškim trenucima i te kako potrebna. Hvala puno.
Hvala. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani ministre Udovičiću sa saradnicima, poštovana ministarko Gojković sa saradnicima, dozvolite da kažem, pre nego krenem na Zakon o javnim medijskim servisima, da vam se zahvalim, gospođo Gojković, za sve one uvrede koje ste u proteklih nekoliko godina istrpeli u ovom visokom domu. Samo jednu rečenicu da kažem, pošto vrlo dobro znate da ja precizno vodim podatke, jedan bivši poslanik, predsednik jedne stranke za dve godine uvredio je vas i narodne poslanike 56 puta brutalnim uvredama. Toliko za uvod. Dakle, pošto su moje kolege narodni poslanici već dosta toga rekli, dozvolite da ipak kažem da ću glasati za javne medijske servise, radi se o RTS i RTV, zato jer omogućava ovaj zakon dovoljno finansijskih sredstava da bi mogli nesmetano da obavljaju svoju osnovnu delatnost, a njihova osnovna delatnost je u funkciji javnog interesa građana Republike Srbije u oblasti kulture. Ovde se zaista u tom smislu radi. Ono što je vrlo bitno da naglasim jeste da je javni servis, a i druge televizije su, faktor vaspitanja i obrazovanja, a to znači i u onom delu kulturnih delatnosti. Kako je to obavljala RTS da me neko pita, ja bih rekao da je ipak dobro obavljala, u tom smislu i još jedna televizija, moramo radi istine da kažemo, to je „Pink3“, pogotovo ako se radi o antifašističkim tekovinama koje su u zadnjih desetak godina u čitavoj Evropi potisnute, jer imamo revitalizaciju fašizma, kako znate, pogotovo istoričari i drugi koji prate u ovom delu Evrope, gde se fašizam proglašava za oslobodioce, antifašisti za fašiste, itd. Međutim, jako je bitan u Javnom servisu i položaj novinara. Kakvo je stanje to najbolje znaju ovi u Javnom servisu. O njima zaista treba voditi računa, kako o njihovom obrazovanju, tako i o njihovoj obučenosti i poštovanju Kodeksa novinara. To ne važi samo za RTS i RTV, nego za sve televizije, a i ostale novinare koji rade u drugim listovima. Kad sam već tu, dozvolite da kažem da ovih dana smo zaista svedoci, ne mi samo, narodni poslanici, nego svi građani Republike Srbije, stalnih, svakodnevnih, zlonamernih, nedostojnih, neviđenih u istoriji Srbije, medijskih napada na predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića i njegovu porodicu. Moram da kažem, poštovani građani Republike Srbije, da nikad u istoriji Srbije nije ni jedan vladar dobio više glasova, a više napadan od jedne manje grupe. Te gadosti zaista hitno moraju da prestanu. Medijski napadi na Aleksandra Vučića su sprega, ovo je moje mišljenje, mafijaško-tajkunskih i kriminalno-politikanskih, ne političkih, nego politikanskih grupa i pojedinaca, kako domaće autošovinističke, tako i inostrane provenijencije. Ti medijski napadi duboko su skrenuli u patologiju. Ovo posebno podvlačim, ali i krivičnu odgovornost i veoma su opasni po ličnu bezbednost našeg predsednika. Uvaženi građani Republike Srbije, Srbija je demokratska zemlja, da se razumemo, pa je kritika vlasti dozvoljena čak i poželjna jer deluje lekovito, ali između kritike i medijskih napada postoji ogromna razlika. Medijska kritika se zasniva na istinitosti iznetih činjenica i upravo je zato društveno korisna za čitavo naše društvo. Međutim, određene ličnosti, bilo da su vlasnici ili zaposleni u određenim listovima, pojedini dežurni, naručeni analitičari, pa i urednici nekih nedeljnih novina ili nevladinih organizacija truju građane Republike Srbije lažima, izmišljotinama, brutalnim uvredama o predsedniku Republike Srbije i njegovoj porodici. Vi znate, poštovani građani i vi uvaženi narodni poslanici da napamet neću da pričam. Primer jedan, jedan novinar dnevnog lista pod kontrolom Dragana Đilasa, ja se izvinjavam, ali moram mu reći ime, Nenad M. Krstić, verovali ili ne ali je istina, pisao je, gospodine predsedniče Skupštine, otvoreno pismo roditeljima predsedniku Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića. U tom pismu su uvrede i roditelja i Aleksandra Vučića nezabeležene od pojave hrišćanstva do danas. Ja sam istoričar, voleo bih da mi neko od istoričara kaže da su bile ikada veće i brutalnije uvrede. Šta su hteli sa tim, to je vrlo bitno da građani Republike čuju? Hteli su tim pismom ubiti u pojam roditelje Aleksandra Vučića i njega samog, ali su se prevarili. Ja se obraćam sada gospodinu novinaru, Nenadu Krstiću, a i vama poštovani građani, samo sitne duše ubijaju druge u pojam, jer u njima je sve nesrećno jer nisu voljeni i nikada nisu voleli. To je suština. Poštovani predsedniče Narodne skupštine, roditelji se vole svim svojim srcem, upravo kao i otadžbina. Roditelji su izvor i motivacija, a roditeljsko prisustvo u našim životima daje nam motivaciju, odnosno snagu i svim građanima Republike Srbije, zato je uvreda roditeljima jedna od najvećih uvreda u našim životima, pa valjda i u životima Aleksandra i Andreja Vučića. Kada roditelji vide da im neki zli novinari, pojedinci, vređaju sina, najvećim mogućim uvredama, lažima, izmišljotinama, nije im lako, pogotovo ako su roditelji, kao što su Vučićevi bili, oslonac u njegovom životu i davali mu snagu i moć, kao poštovani građani i svi vaši roditelji vama. Vama se, Nenade Krstiću, neće uzvratiti uvredama, jer ne želimo graditi Srbiju, kao što je vi želite i vaš mentor. Mi gradimo pristojnu Srbiju, ali vi ste sami sebi uzvratili. Samo vam, gospodine Krstiću M. Nenade, savetujem kao nešto stariji od vas da to pismo upućeno predsednikovim roditeljima uokvirite i stavite u svoju sobu da se svakodnevno podsetite na svoje vrhunske novinarske domete. Svako juto kada se probudite, ustanete i pogledate u ogledalo, videćete u njemu čoveka punog mržnje. Kada spoznate, a siguran sam da hoćete, da je Aleksandar Vučić i vaš predsednik, a jeste, kao što je i moj bio Boris Tadić, bojim se da vas taj osećaj mržnje ne uništi i neka vam je Bog u pomoć. Da li ste, gospodo novinari, vi i vaša udruženja ikada se oglasili povodom ovog nečuvenog čina, uvredljivog? Da li su se oglasile nevladine organizacije? Dabome da nisu ni jedni ni drugi. Uvreda roditelja i pretnja deci je valjda, krivično delo, osim ako se radi o Vučiću i njegovim roditeljima i njegovoj deci. Drugi primer. Novinar i karikaturista Petričić je brutalnim i najprizemnijim rečima vređao predsednika Aleksandra Vučića, državu Srbiju i sve građane Republike Srbije u jednom listu pod kontrolom Dragana Đilasa. On je rekao za narod i predsednika, citiram, verovali ili ne, ali je istina da je rekao, citiram – ovaj narod je neprosvećen i naivan, prvi put nam se dogodilo da imamo vođu sa kojim se sprdam, on služi za sprdnju, imamo vođu s kojim se sprdam, završen citat. Da li je ovo govor mržnje, gospodo iz nevladinih organizacija. Jel ovo govor mržnje, gospodo novinari? Jel ovo govor mržnje, uvaženi narodni poslanici? Petričiću, nije kriv predsednik Vučić zato što ga je urednik „Politike“, otpustio u kojoj je godinama uzimao po dve do tri hiljade evra mesečno samo za četiri, pet karikatura. Gospodinu Petričiću, nije mu kriv gospodin Vučić zato što se vratio iz Kanade kao neuspešni karikaturista. Pitamo se - da li je gospodin Petričić operisan od morala kada je rekao verovali ili ne, citiram, u listu, jednom, Vučić je jedan od inspiratora fašizma, i dodaje, citiram, - on je ludak, manijak sa stadiona, završen citat. Da li ste, gospodo narodni poslanici i uvaženi građani Republike Srbije, ikad to čuli od SNS i koalicionih partnera? Dabome da niste, u ovom visokom domu, a i van ovog doma. Petričić ide dalje i vređa sve građane Republike Srbije i državu Srbiju kada kaže, citiram – Srbija je zemlja u kojoj živi, glupo, slepo roblje, u njoj nema ničega dobro, u njoj živi imbecilni i polupismeni svet, svi osim građanske intelektualne elite, završen citat. Poštovani građani Republike Srbije, uvaženi narodni poslanici, nikada u istoriji srpskog naroda od vremena tribala do danas nije niti jedan Srbin i građanin Srbije izvređao svoj narod i državu i njenog predsednika kao Đilasov Petričić. Kada izađete u šetnju, gospodine Petričiću, zastanite, prisetite se šta ste izgovorili. Možda u sebi se pokajete, možda, a ako ne, neka vam je Sveti Petar na pomoći. Uvaženi građani Republike Srbije, opozicija pod vođstvom Dragana Đilasa ovih dana ovako kaže – ako nisi rekao da je Vučić lud, onda nisi dostojan ničega i bićeš predstavljen kao njegovo poslušno kuče, ako nisi protiv Beograda na vodi, ako nisi protiv spomenika Stefanu Nemanji, ako nisi protiv kokošaka u Moroviću, protiv autoputeva, novih tvornica, pa i knjige Gorana Vesića, ako nisi protiv ministra Vulina, Stefanovića, onda ne očekuj da budeš doživljen kao ljudsko biće, nego kao ludak. Ja sam, gospodi iz opozicije, taj ludak. Ja se ne odričem toga. Ako ne kažeš da je ovde sve propalo od zdravstvenog sistema do RTS, o kojem večeras govorimo, ako nisi zagovornik lustracije, hapšenja svih koji su za Vučića, onda si neko koga treba izbaciti iz ove Srbije, kao što je meni uvaženi akademik Dušan Teodorović rekao da nemam državljanstvo. Samo jedna rečenica. Gospodine akademiče, kada je bilo bombardovanje naše zemlje, ja sam se zatekao kao profesor u Prištini i čudnim slučajem, pošto nije bilo prevoza za Beograd, završio sam u Podgorici i drugu bombu dočekao, i čitav rat izvodio sam nastavu, nijedan čas nisam zakasnio. Gde ste vi, akademiče, bili? Pobegli u Ameriku, u zemlju koja nas je bombardovala i normalno ste se vratili kada je to sve završeno. I ne samo to, izjavili ste da Kosovo nije sastavni deo Srbije. Na kraju, uvaženi predsedniče Narodne skupštine, na dan kada Srbija kao treća po redu zemlja u Evropi, nakon Engleske, Švajcarske, kada je započela vakcinisanje svog stanovništva, a to je, kako znamo, 24.12.2020. godine počelo, u Brisel je stiglo pismo Dragana Đilasa, za Evropu Đilaša jer ima dva pasoša, jedan za Evropu, jedan za Srbiju, u kojem se Đilaš žali, verovali ili ne, poštovani građani Srbije, da u Srbiji ne postoje pouzdani podaci o tome kada će se i kojom vakcinom vakcinisati građani. Da li možete verovati da to radi? Iz ovoga se vidi ne samo koliko je uzeo dok je bio na vlasti, 619 miliona evra, nego da je Đilas zlo za Republiku Srbiju, poštovani građani Republike Srbije. Đilas je 16.9.2020. godine takođe pisao Evropskoj komisiji apelujući da Srbija postane deo mehanizma Kovaksa u trenutku kada smo mi kao Srbija sa Kovaksom dogovorili uplatu avansa, a pre ovoga tužio je Srbiju i predsednika Vučića u Briselu zbog zahvalnosti, gle čuda, Kini na pomoći tokom prvog udara virusa. To se zove sramoćenje Srbije i još gore. Mi iz SNS nećemo uzvraćati na prljav način, ali ćemo vam stalno ukazivati, stalno na vaše greške da se to ne radi, da to nije dobro za građane Republike Srbije jer mi gradimo modernu Srbiju pristojnih ljudi. Zato i vas, gospodo iz bivšeg režima, pozivam da se uključite u nepovratni proces ubrzane modernizacije Srbije i u vremenu najtežim za Srbiju i građane Srbije, u vreme Kovida 19 koji sprovodi Vlada Republike Srbije, svi građani Republike Srbije, a motor ubrzane modernizacije Srbije je naš uvaženi predsednik Aleksandar Vučić, a sve ovo, gospodine predsedniče Skupštine, zbog budućnosti naše zemlje. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Boris Bursać.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama se danas nalazi set vrlo konstruktivnih, ali i ambicioznih predloga zakona, a ja bih se lično osvrnuo upravo na izgradnju autoputa Mira, odnosno da budem precizniji, govorim o Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Reč je o izuzetno važnom projektu za Srbiju iz više razloga. Prvi razlog je što je ovaj projekat deo Vašingtonskog sporazuma koji smo potpisali pre nekoliko meseci, čime dokazujemo da je Srbija država od integriteta, jer poštuje međunarodne sporazume koje je potpisala, za razliku od nekih drugih kvazi država. Drugi razlog je činjenica da će ovaj autoput doprineti regionalnom razvoju, bržem protoku roba, ljudi, ali i bezbednijem saobraćaju. Treći razlog je vrlo jasan, ali i sam se nameće, ovaj i prethodno izgrađeni autoputevi i koridori Srbiju pozicioniraju kao ključnu saobraćajnu destinaciju u ovom delu Evrope. Izgradnjom ovog auto-puta obezbediće se brži i sigurniji transport stanovnicima i preduzećima na jugu Srbije, ali i bolja infrastrukturna povezanost koja će biti podsticaj za razvoj novih poslovnih prilika. Ovim sporazumom faktički je zatvorena finansijska konstrukcija za prvu deonicu auto-puta, odnosno, obezbeđena su sredstva za početak izgradnje prve deonice Auto-puta mira. Ovaj auto-put, takođe moramo napomenuti, povezaće oko pola miliona građana Srbije, pogotovo one koji žive u Pirotskom, Nišavskom i Topličkom okrugu i praktično bio bi još jedan auto-put koji bi Srbiju direktno povezao sa morem. Završetkom južnog i istočnog kraka Koridora 10, turisti iz Srbije do Grčke i Bugarske praktično nisu silazili sa tog auto-puta, a sa otvaranjem deonice Koridora 11 od Surčina do Obrenovca, na raspolaganju imaju auto-put „Miloš Veliki“, sve od Surčina do Čačka, što je pravac ka crnogorskom primorju, dok auto-put Niš-Merdare-Priština faktički omogućava Srbiji izlazak na albansku luku Drač na Jadranskom moru, jer je put od Prištine preko Tirane do Drača, samim tim Jadranskog mora, već izgrađen. Mi živimo na Balkanu i ponosni smo što smo tu i mi hoćemo najbolje moguće odnose sa našim susedima i sa svim ljudima i narodima na Balkanu. Evidentno je da postoje pojedine države koje beže od regionalnog povezivanja, ali to je za nas irelevantno. Samim tim ne mogu a da se ne složim sa stavom predsednika Republike Srbije Aleksandrom Vučićem koji kaže da nama upravo region treba da bude centar interesovanja. Dakle, mi ne treba da bežimo od regiona, već tu treba da radimo najviše i tu treba da zarađujemo najviše. Izgradnjom ovog auto-puta mi ispunjavamo taj davno zacrtan cilj, cilj regionalnog povezivanja i istrajavamo u težnji za dobrim odnosima sa našim susedima. I pored krize prouzrokovane pandemijom korona virusa, mi nastavljamo da ulažemo u krupne infrastrukturne projekte koji su od vitalnog značaja za naše građane, mi nastavljamo da ulažemo u kvalitetniji život naših građana, radimo na privlačenju novih investicija, radimo na rastu plata i penzija i što je najbitnije – ne odustajemo od obećanja koje smo dali građanima u predizbornoj kampanji. Tu pre svega mislim na plan „Srbija 2020-2025“, a složićete se svi, projekat izgradnje Auto-puta mira se u potpunosti uklapa u taj plan. Politika predsednika Republike Srbije i predsednice Vlade Republike Srbije, uprkos krizi koja je snašla ceo svet pa i nas, ruši sve barijere i otvara ekonomsku perspektivu kako bismo išli što bržim i što krupnijim koracima napred. Zato ja lično, a nadam se i moje kolege, podržavamo i glasaćemo za ovaj, kao i za ostale predloge, u nadi da će oni biti oslonac u borbi za jaku i modernu Srbiju. Živela Srbija.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladica Maričić.
Hvala, predsedniče Narodne skupštine. Uvaženi ministri sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, zadovoljstvo mi je što večeras mogu diskutovati o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, a povodom izgradnje auto-puta Niš-Merdare, odnosno njegove prve faze od Niša do Pločnika, u dužini od 32,6 kilometara. Ovaj auto-put Niš-Merdare, odnosno Niš-Pločnik, deo je Auto-puta mira, iza koga direktno stoji predsednik Aleksandar Vučić, kao i širih ekonomskih, regionalnih i mirovnih inicijativa koje je pokrenuo predsednik Aleksandar Vučić, a koji treba da obezbede trajni mir na Balkanu, prosperitet i napredak naroda na zapadnom Balkanu, gde je Srbija najveća država, a srpski narod najmnogoljudniji narod. I Srbija i srpski narod imaće najviše koristi od tih inicijativa. Oni koji te inicijative kritikuju, u stvari ne veruju u vitalnost srpskog naroda i u snagu srpske države, zato što smatraju da će te inicijative, i Auto-put mira i Mini Šengen koristiti samo drugim narodima, osim srpskom i osim Republici Srbiji, pa čak i da će tim narodima koristiti protiv srpskog naroda i protiv Republike Srbije. Takve kritičare demantuju činjenice, a činjenica je da je u 2020. godini, godini korone, Srbija privukla 2,9 milijardi evra direktnih stranih investicija, što je 63% ukupnih direktnih stranih investicija na Balkanu. Znači da mi koristimo te inicijative i koristimo centralnu poziciju na zapadnom Balkanu da bi poboljšali život naših građana. Kada Auto-put mira bude završen, on će Niš povezati sa lukom na južnom Jadranu, sa lukom Drač. Niš je otvaranjem južnog i istočnog kraka Koridora 10 tokom 2019. godine već povezan sa Solunom i sa Bugarskom. Kada Auto-put mira bude završen, iz Niša će na sve četiri strane voditi auto-putevi. Niš će u pravom smislu te reči biti raskrsnica puteva i centralna tačka na Balkanskom poluostrvu. Ako još dodamo da se u toj tački u gradu Nišu nalazi međunarodni aerodrom koji je ujedno i najveći aerodrom u Republici Srbiji u vlasništvu države u koga država kontinuirano ulaže, što smo videli i u Zakonu o budžetu koji smo nedavno usvojili, gde su predviđena sredstva za razvojne projekte Aerodroma „Niš“, onda možemo da govorimo da to stvara ogromne mogućnosti za dalji razvoj Niša i za bolji život Nišlija i građana juga Srbije. To je paradigma uspeha koji su građani Srbije prihvatili poslednjih nekoliko godina, a građani Niša možda i najviše od svih građana Srbije, što je predsednik Aleksandar Vučić i primetio i rekao prilikom otvaranja Naučno-tehnološkog parka u Nišu, juna ove godine, kada je rekao da nigde u Srbiji nije video ljude tako željne, tako gladne uspeha za svoj grad i svoje sugrađane, kao što je to u Nišu. A zbog čega je to tako? Zato što smo do 2012. godine Niš nazivali dolinom gladi. U Nišu nije bilo posla i nije bilo vizije za mlade. Čega je bilo? Bilo je korupcije. Juče smo raspravljali o Izveštaju DRI za prethodnu godinu, pa sam se ja prisetio Izveštaja DRI kojim su kontrolisane javne finansije grada Niša u 2010. godini. Samo u toj 2010. godini DRI je konstatovao oko milijardu dinara zloupotrebljenih sredstava iz budžeta grada, sredstava građana Niša. Tadašnja gradska vlast, predvođena Demokratskom strankom, taj izveštaj DRI-a okarakterisala je kao tendenciozan. Zamislite, izveštaj DRI-a tendenciozan! Tendenciozan ili ne, podnete su te 2011. godine a za 2010. godinu krivične i prekršajne prijave protiv rukovodilaca većine institucija u Nišu. Šta su građani Niša te 2010, 2011. i 2012. godine imali? Pa, 36.000 Nišlija 2012. godine je bilo nezaposleno i kada je SNS preuzela odgovornost za vođenje Niša i vođenje države prvo na čemu je moralo da se radi jeste otvaranje novih fabrika. Zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću već 2014. godine u Niš dolazi prva direktna strana investicija. To je fabrika iz Hong Konga „Džonson elektrik“. Ona danas u Nišu zapošljava 1.950 građana, a kada bude završena treća faza investicije „Džonson elektrik“ koja je trenutno u toku i koja je vredna 50 miliona evra, „Džonson“ će u Nišu zapošljavati 3.400 mojih sugrađana. Posle prve fabrike, usledile je još pet, ukupno šest. Godinu 2019. smo završili sa 22.000 Nišlija na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje. Znači, 14.000 manje nego samo sedam godina ranije, ali i to je mnogo. Zato i tu nismo stali. Zato je u prvom kvartalu 2020. godine u vreme vanrednog stanja, u vreme prvog talasa pandemije korona virusa u Niš došla još jedna investicija. To je kineska fabrika led rasvete, investicija vredna 50 miliona evra, koja treba da zaposli još oko 3.000 Nišlija. To je ujedno još jedan dokaz da nijedan strani investitor koji je planirao investiranje u Srbiju nije odustao zbog korona krize, zbog pandemije korona virusa. Što se Sporazuma o izbegavanju dvostrukog oporezivanja i sprečavanju izbegavanja plaćanja poreza i poreske evazije sa Japanom tiče, ja samo mogu da pozdravim taj sporazum, kao što sam pozdravio i sporazum identični sa Hong Kongom koji smo usvojili ranije ove nedelje, zato što ti sporazumi znače da se između Srbije i tih dalekoistočnih zemalja, azijskih tigrova intenzivira ekonomska saradnja, jer tamo gde se dva ekonomska sistema ne preklapaju, ne dodiruju, gde ne postoje međunarodne trgovine, a strane investicije su deo međunarodne trgovine, tamo ne postoji potreba za ovakvim sporazumima, jer ne postoji problem dvostrukog oporezivanja i izbegavanja plaćanja poreza. Znači, direktne strane investicije iz tih zemalja koje dolaze u našu zemlju, a podsetiću vas, pre neki dan „Tojo tajers“ iz Japana, položio je kamen temeljac za svoju fabriku u Inđiji, investiciju vrednu 400 miliona evra koja će značajno doprineti izvozu Srbije i poboljšati naš spoljnotrgovinski deficit. Kao što sam malopre rekao, iz Hong Konga je prva investicija koja je 2014. godine došla u Niš. To je „Džonson elektrik“ i radujem se da u narednom periodu, kao što je koleginica Tomić malopre najavila ova Narodna skupština raspravlja još nekoliko sličnih sporazuma kojim se izbegava dvostruko oporezivanje i poreska evazija. Dakle, to je paradigma uspeha koju su građani Srbije prihvatili prethodnih nekoliko godina, to je vera u uspeh da nismo gori od drugih. Naprotiv, kada marljivo radimo i kada se trudimo mi možemo i moramo mnogo bolje, ne samo od susednih naroda na Balkanu, nego od mnogih naroda u Evropi. Srbija trenutno napreduje najbrže u Evropi. Živela Srbija. Hvala.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je pola sedam i pošto je iscrpljeno vreme, samim tim i lista poslanika za diskusiju, pitam predlagače i ostale… (Miodrag Linta: Predsedniče?) Izvolite? (Miodrag Linta: Da li je isteklo vreme?) Jeste. Želim da se zahvalim ministrima. Skrenuću samo pažnju da nema amandmana na međunarodne sporazume, ionako ne može da ih bude, ali na ovaj Predlog izmena i dopuna Zakon o medijskim servisima nema amandmana, znači neće biti rasprave u pojedinostima. Ja im se zahvaljujem na dolasku, na pažnji. Samo želim da, pošto je mnogo pominjan i Pločnik danas ovde, pošto oni koji nisu iz južne Srbije, iz Topličkog kraja pa ne znaju, nije Pločnik samo deo neke naše praistorije, Pločnik je mesto velike pobede srpske vojske, Cara Lazara nad Sultanom Muratom 1386. godine. Kada su Osmanlije osvojile Sofiju, naravno lako su osvojile Pirot i Niš, mi iz Toplice bi rekli naravno, ali su stigli do Toplice i nisu mogli da idu dalje do Kruševca. Murat se onda vratio u Tursku. Hoću da vam kažem, neka i ovo pominjanje Pločnika bude najava nekih novih pobeda Srbije, naravno ne u ratu, nego u miru. Zahvaljujem se na pažnji svima. Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. Mi nastavljamo sutra u 10.00 časova. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Devete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 106 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja poslanika prisutnih u sali, molim poslanike da ubace svoje kartice u identifikacione jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da je u sali prisutno u ovom trenutku 149 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84, tako da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dragan M. Marković, dr Vesna Ivković i Justina Pupin Košćal. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 5. tački dnevnog reda - Predlogu zaključka povodom predstavljanja Izveštaja Evropske komisije o Republici Srbiji za 2020. godinu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju, i želim da ih pozdravim: Ana Brnabić, predsednica Vlade Republike Srbije, Jadranka Joksimović, ministarka za Evropske integracije, Nikola Selaković, ministar spoljnih poslova, Gordana Čomić, ministar za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog i Maja Popović, ministarka pravde. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim gošće iz Delegacije EU u Republici Srbiji, Mateju Norčić Štamcar, otpravnika poslova delegacije, Leonetu Pajer, drugog sekretara delegacije, Gordanu Arackić i Tamaru Koštro, savetnice u delegaciji, koje će sa Galerije na naš poziv pratiti pretres. Takođe smo pozvali i predstavnike Nacionalnog konventa za EU. Primili ste Predlog zaključka povodom predstavljanja Izveštaja Evropske komisije, koji je podnela grupa od 15 narodnih poslanika. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova grupe. Molim poslaničke grupe, koliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu zaključka povodom predstavljanja Izveštaja Evropske komisije o Republici Srbiji za 2020. godinu. Moram da kažem da smo se na inicijativu predsednice Vlade, o kojoj smo razgovarali i sa predsednikom Republike, dogovorili na neki način da počnemo sa ovom praksom i zato je možda danas ovo izgleda na neki način još proceduralno ispitivanje na koji način ćemo u stvari to raditi u budućnosti, jer do sada se nikad nije desilo da se na ovakav način raspravlja o izveštaju Evropske komisije. Mi u suštini i ne raspravljamo Evropsku komisiju u plenumu, nego raspravljamo o predlogu zaključka koji su podneli naši članovi Odbora za Evropske integracije. U tom smislu, predstavnik predlagača jeste narodni poslanik Elvira Kovač i ja joj dajem reč. Izvolite.