Dame i gospodo, zbog načina na koji Skupština radi, replika je na izlaganje od pre gotovo desetak dana, s obzirom na puzu od pretprošlog petka do danas. Radilo se o pitanju narodnog poslanika Tomislava Nikolića - na čega mislim kada govorim da je Srbiji potreban antimemorandum i da li mislim na memorandum koji je SRS napravila kao programski, partijski, stranački dokument o Kosovu i Metohiji. Naravno da ne. Stavke iz memoranduma, koji su radikali predložili, a koje se tiču Kosova i Metohije, nisu ni u jednom delu bile predmet mog izlaganja. U tom smislu, razjašnjenje, u nadi da ćemo ipak do kraja ovog dana zajedno doći do zaključka da Rezolucija koja je predložena treba da bude povučena sa dnevnog reda i da oko toga i ne bude glasanja.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a neka se pripremi narodni poslanik Ljiljana Nestorović.
Poštovane kolege narodni poslanici, ova rezolucija, po meni, ima dve dimenzije. Jedna je ljudska, a druga je ona politička. Nažalost, u našim uslovima ove dve dimenzije još uvek ne mogu da budu spojive. Nismo još uvek preboleli dečije bolesti političkog pluralizma, iako smo već odavno postali adolescenti. Ova ljudska dimenzija, pokazalo se to kroz raspravu koja je tekla prošle nedelje, bila je strana mnogim govornicima. Mržnja koju osećaju prema Slobodanu Miloševiću toliko je jaka da nisu bili u stanju da se iznad toga, kao ozbiljni političari, uzdignu. Privatno, po mom mišljenju, svako od nas može o njemu da misli šta god hoće, ali mi nismo došli u ovaj parlament privatnom linijom, već su nas građani Srbije birali da razmišljamo i radimo misleći na ono što nas čeka, odnosno na budućnost, ne vraćajući se mnogo u prošlost, jer ono što ne uradimo danas, sačekaće nas već sutra, a sutra može da bude kasno. Ako vam baš toliko smeta Slobodan Milošević, stavite u ovu rezoluciju bilo koje drugo ime, stavite Vojislav Šešelj, stavite Gordana Pop-Lazić, bilo čije ime, i videćete da je ona veoma prihvatljiva. Svako može da se nađe u sličnoj situaciji. Mi radikali imamo jedno iskustvo vezano za kršenje ljudskih prava našeg predsednika u Haškom tribunalu i znamo kako je bilo i njemu, nama i našoj porodici kada on osam meseci nije mogao sa njima i sa nama da kontaktira. Imajući to u vidu, mi shvatamo u kakvoj se situaciji nalazi i Slobodan Milošević, s tim što je država možda još odgovornija prema njemu, jer sve ono što se njemu bude desilo tamo imaće reperkusije na sve nas, na našu budućnost, na našu decu, na naše unuke. On je ipak bio predsednik naše države i on tamo brani interese svoje države. Upravo zbog toba, a razočarana onim što sam čula od predstavnika pojedinih poslaničkih grupa, neki su i napustili ovo zasedanje, ne slažući se ili sa rezolucijom, ili sa tokom rasprave, predlažem da ovaj parlament formira jednu grupu, jednu delegaciju u koju bi ušli predstavnici svih poslaničkih grupa, a koji bi posetili sve naše građane koji se nalaze u Haškom tribunalu, pa da odložimo odlučivanje o ovoj rezoluciji nakon povratka iz Haga. Hajde da vidimo tamo kako su oni, šta rade, u kakvim uslovima žive, kako se pripremaju za odbranu, pa kad se vratimo ovde u Beograd, da sednemo i da ponovo malo popričamo i da odlučujemo o tome treba li i na ovakav način da im pomognemo ili treba da im potpuno okrenemo leđa. Institucionalno ću ovaj predlog staviti na dnevni red na nadležnom odboru. Nadam se da će većina pokazati interesovanje da u Hag ode. Pravo da vam kažem, mislim da je greška što to do sada već nismo učinili. Mi imamo pravo na to. Ne verujem da bilo ko može da nas odbije, a naše iskustvo bi bilo dragoceno za sve ostale narodne poslanike. Na platformi mržnje prema Slobodanu Miloševiću mislim da nijedna politička partija više ne može da opstaje. Možda je to moglo 2000. godine, a 2005. više ne može. Ne možete svoju politiku zasnivati na mržnji, već isključivo na viziji, odnosno na onome šta očekujete i šta obećavate građanima Srbije u budućnosti. Po meni i predlagačima, ova rezolucija nije imala cilj da veliča lik i delo Slobodana Miloševića, kako su to neki pokušali da predstave. Možda je i sama rezolucija više povod da se govori o onima koji su na protivustavan način isporučili Hagu Slobodana Miloševića, i pošto će ti u nekoj pravnoj državi kad-tad zbog toga morati da odgovaraju, trebalo bi da pokažemo u ovom trenutku razumevanje za ovakvu političku volju, odnosno politički akt koji bi bio garancija članovima porodice Slobodana Miloševića da mogu da se vrate u zemlju. Krivična dela koja im se stavljaju na teret čak i ne postoje u nekim zakonodavstvima, u nekim državama čak ni poternica ne važi. I pozivi na to da treba sve da prepustimo državnim organima mislim da su nedovoljni u ovom trenutku, kada još uvek ne možemo da kažemo da sve državne institucije funkcionišu u skladu sa Ustavom i zakonom, u situaciji kada još uvek ima političkih pritisaka na pojedine državne organe, a pre svega mislim na tužilaštvo i pravosuđe. Dajte da mi pokažemo dobru volju i da kažemo - možete da se vratite, nećete biti predmet progona, to je vreme daleko iza nas, prošlo je vanredno stanje. Znamo kako su se kršila ljudska prava u to vreme, tada su oni i otišli iz zemlje. Bilo je onih koji su završavali i sa kesama na glavi, ali to je davno iza nas. Ovde funkcioniše nezavisno pravosuđe. Niko od nas političara na njih neće uticati. Ono što treba da radi sud neka radi, tužilaštvo neka radi svoj posao, ali mi smo tu da vas zaštitimo. Ne znam zašto je to toliko teško, sem ako se nema u vidu da se radi samo o Slobodanu Miloševiću, protiv koga su 2000. godine ovde mnoge političke partije vodile takvu hajku, a ta hajka se i kasnije nastavila i u medijima i kroz sve institucije države. Radi se o čoveku koji je pritvoren, koji se nalazi u Hagu, koji brani interese ove zemlje i mislim da ne treba da nam bude mnogo teško da podignemo ruku za ovakvu rezoluciju. Nažalost, evo ni ova atmosfera koja trenutno vlada u parlamentu, predsednik neprestano upozorava na tišinu, neki poslanici opet napuštaju sednicu, pokazuje da mi nismo dovoljno zreli da usvojimo jedan ovakav akt. To je naša stvarnost, ali što se nas srpskih radikala tiče, mi smo pokušali, nama je savest čista, mi ćemo se uvek staviti na stranu interesa države, ma šta vi mislili. U prošlosti smo i mi mnogo štošta zamerali, uvek kada je trebalo, i dan-danas to radimo, kako uslovi nalažu. Zamerimo ono što treba, ali gledamo u budućnost i nije nas sramota da kažemo da u ovom trenutku treba omogućiti ne Karli del Ponte da sprovede svoj cilj, nego Slobodanu Miloševiću da se što bolje pripremi za dalji nastavak suđenja.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Mirčić.
Uvažene kolege poslanici, pažljivo sam pročitala tekst predložene rezolucije i smatram da je bilo logično da se u tom tekstu, osim opštih mesta, nalaze navedeni konkretni primeri i jasni argumenti o navodnom politički motivisanom progonu od strane nadležnih organa i zloupotrebi sudske i izvršne vlasti u političke svrhe, a protiv članova porodice Milošević. Predlagač ili predlagači rezolucije nisu naveli niti jedan jedini dokaz o progonu, o kome se veoma uopšteno govori u samoj rezoluciji. Zato verujem da dokaza za takve progone apsolutno nema. Ne samo da dokaza nema u rezoluciji, nego kao građanka smatram da apsolutno nema nikakve reči o progonu i ne znam o čemu se zapravo u ovom tekstu govori. Ono što znam jeste da se protiv određenih članova porodice Milošević vode sudski postupci. Protiv sina gospodina Miloševića vodi se postupak u Požarevcu, protiv gospođe Marković vodi se postupak zbog zloupotrebe u aferi oko dodele stanova. Zatim, protiv Marije Milošević, ćerke Slobodana Miloševića, kao što vam je poznato, vodi se postupak zbog nezakonite upotrebe vatrenog oružja. Kao što je, takođe, poznato svima, gospođa Marković je ovu zemlju napustila dobrovoljno. Kada je odlazila iz zemlje imala je kod sebe pasoš. Zaista ne znam o kakvom progonu onda ovde govorimo. Smatram da je dužnost svakog građanina ove zemlje i svake normalne zemlje da, ukoliko je optužen za neko delo, ide na sud i da se tamo redovno pojavljuje, kao što je pravo i svakog građanina da tuži nekoga ukoliko je povređen ili oštećen, a obaveza države da vodi sudske postupke u skladu sa zakonom. U rezoluciji bi se moralo navesti i šta nije u skladu sa zakonom, o kakvim je zloupotrebama državnih organa reč i da vidimo nabrojane tužbe od strane onih koji se osećaju progonjenim ili njihovih opunomoćenika, da se to zaista i prijavilo nekome, policiji. Nisam upoznata da se to u stvari i desilo. Na kraju, moram da dođem na poentu onoga što sam u suštini u ovom izlaganju htela da kažem , a to je da je sam tekst rezolucije sa svojim zaključcima pravno-formalno nemoguć i neprihvatljiv. Naime, Narodna skupština Republike Srbije apsolutno nema mandat, niti ovlašćenja da bilo šta nalaže državnim organima na način na koji se to traži ovom rezolucijom. Narodna skupština može, kao što je poznato, da postavi pitanje poverenja Vladi, da smeni sudije, ali apsolutno ne može da nalaže sudskoj vlasti šta treba da čini. To apsolutno nije u njenoj nadležnosti. Takođe smatram da se članovi porodice Milošević mogu slobodno vratiti u Srbiju, ali da se prema sudovima moraju odnositi isto kao što je obaveza svakog drugog građanina u ovoj državi. Smatram da je prosto postao manir da svako ko je nešto politički predstavljao ili predstavlja, ukoliko ga sud pozove na odgovornost, sebe proglasi političkom žrtvom. Dalje smatram, to na kraju moram da kažem, da je ova rezolucija, i činjenica da o njoj ovde raspravljamo, u suštini jedan svojevrstan pritisak i na tužilaštvo i na sud, da se u suštini ovako javno preko parlamenta telefonira javnom tužiocu i istražnom sudiji da obustave postupke. Inače, ako već razgovaramo o progonima, o tome da bi ova država afirmativno trebalo da deluje da se zaštite prava svih građana od progona, onda bi bilo zanimljivo čuti šta o tome imaju da kažu porodice Ćuruvija, Stambolić, 19 porodica žrtava otmice u Štrpcima, žrtava Ibarske magistrale i mnogih drugih.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predstavnik predlagača.
Nemoralno je završavati govor na sednici Narodne skupštine optužbama o dnevno-političkim aferama i prebacivati to u insinuacijama na Slobodana Miloševića, a zalagati se za nezavisnost sudstva i za to da bude osuđen onaj za koga sud utvrdi da je kriv. Ima tu još jedna doza nemoralnosti na početku vašeg izlaganja, kada ste rekli da nema dokaza da se vrši politički progon porodice Milošević, a mi smo jednog čestitog čoveka udaljili sa mesta, mislim potpredsednika Vlade, možda sam i pogrešio, na osnovu vaših priča da vas je seksualno uznemiravao. Jesmo li mi tada tražili dokaze? Da li su bili potrebni dokazi tada? Da li je to bio svojevrstan progon čoveka koji je ukazao na kriminal u redovima DOS-a? Kada diskutujete o bilo kome, pođite od sebe, uvažena koleginice. Ima li dokaza da je Milošević organizovao ubistvo Slavka Ćuruvije? Dokle više? Ima li dokaza da je organizovao atentat na Ibarskoj magistrali? Zar nije zastupnik porodica ubijenih na Ibarskoj magistrali tužio Zorana Đinđića za isto to ubistvo? Imate li dokaza da je Milošević organizovao otmicu u Štrpcima? Kakav je to način, kad god se iznese ovde neki podatak o tome šta radi aktuelna vlast ili šta radi vlast u kojoj ste direktno učestvovali, vi kao ono dete koje dobije jedinicu, ukazujete na neko dete koje tako ništa nije znalo, a dobilo je dvojku. Vama je sva odbrana - sve je to pre nas radio Milošević. Što je narod menjao Miloševića ako ste vi nastavili sve to isto da radite? Ima dovoljno dokaza, ako vi hoćete da čitate te dokaze, objasnio sam ih u uvodnom izlaganju. Kada je DOS došao na vlast otpočeo je politički progon porodice Slobodana Miloševića; najpre Slobodana Miloševića, a onda i svih članova njegove porodice. Možda je to 2001. godine moglo da prođe pod firmom šta je on sve radio. Narod je očekivao da dokažete šta je to on sve radio, pa je zaslužio, i on, i žena, i sin, i snaha i unuče da budu prognani. Ali ne videh te dokaze, šta je to uradio Slobodan Milošević što vi niste zatrpali za godinu dana svojim delima. Zbog toga se ograničite: ili ste za ili ste protiv. Znam da ste protiv i nisam ovo predložio zato što sam mislio da ćete vi biti za. Ali, kad god vam bude potrebna zaštita, kad god se na vas neko bude okomio, slobodno se obratite SRS. Imaćete našu zaštitu. Neću da gledam kojoj političkoj stranci pripadate i kom režimu pripadate. Nemojte da pričate da je Mira Marković dobrovoljno otišla iz zemlje. To je bilo u akciji "Sablja". U akciji "Sablja" niko dobrovoljno nije išao ni ulicom. Ko god je išao ulicom gledao je da što pre pretrči ulicu, ko da je pod snajperskom vatrom. Nemojte da pričate o tome da su to regularni sudski postupci. Ubedio sam vas da nisu. Ubedio sam vas da nema dela. Možda vi znate da postoje neka krupna dela koja su počinili članovi porodice Milošević. Ali, sud nema proces u kome bi sudio za ta teška dela. Jedini procesi protiv porodice Slobodana Miloševića su ovi koje sam vam sad naveo u uvodnom izlaganju. Marko Milošević pretio motornom testerom, oštećeni kaže da nije bilo motorne testere. Mira Marković optužena za podstrekavanje u trećem kolenu. Marija Milošević optužena za upotrebu oružja. Četiri godine niste rešili taj slučaj. Želite da to traje 30, 40 godina, dok su živi. Najbolje je tako, rasteraš iz zemlje, izdaš poternice i nema povratka, ovde ih neprekidno napadaš, a Milošević mora da se brani. To vama smeta, to što nema katarze, nego tzv. međunarodna zajednica prolazi kroz katarzu na suđenju u Hagu. Tamo se otkrivaju njeni zločini, a ne zločini srpskog naroda i Slobodana Miloševića. Nemoj to da vam to smeta. Pravimo državu u kojoj nijednom građaninu neće smetati ako je država časna. Ono kako smo se mi borili da biste vi danas bili za ovom govornicom bilo je časno. Da se mi nismo borili, ne biste vi ni bili za ovom govoricom. Nažalost, to ostaje za one, što kažu ovi reformatori, reformatori prvi propadaju, branioci zemlje prvi propadaju. Čerčil je izgubio prve izbore posle Drugog svetskog rata. Svega smo mi toga svesni. Vi ste šansu imali 2001. godine i pokazali ste se i ko ste i kakvi ste. Ta knjiga je zatvorena. Zato se ograničite na ovo što je predlog. Ne tražim od sudija da ne sude po zakonu, tražim da sude po zakonu. Ne tražim od njih da nekoga proganjaju, tražim da obustave progon. Nije to mešanje u sudsku vlast. Svaki građanin Srbije na taj način ima pravo da se meša u sudsku vlast. Svaki građanin sudiji na ulici ima pravo da kaže - prestani više da me proganjaš, ako si uzeo novac ili ako ti je vlast naredila. Svaki građanin ima pravo da traži da se spor završi. Tražim da se sporovi protiv porodice Milošević završe, okončaju. Da se nismo u to umešali, Okružni sud u u Požarevcu nikad ne bi razmatrao slučaj Marka Miloševića. Šta bi da se zove Simon Simonović? Ne bi vam smetao. Zalagali biste se. Zbog toga vas molim, koncentrišite se i setite se kako je vama svojevremeno trebala zaštita i kako vam je Skupština tu zaštitu dala.
Reč ima narodni poslanik Ljiljana Nestorović, replika.
Zaista sam se trudila da ovde govorim principijelno i da ne unosim višak političke strasti, niti ideologije. Naravno da imam potpuno drugačije mišljenje od predlagača, to je moje legitimno pravo, kao što je vaše legitimno pravo da predlažete ovo i, kao što vidite, nalazi se na dnevnom redu Skupštine. Samo sam stavila primedbu. Nisam, niti zaista bilo ko ako čita ovu rezoluciju može da vidi konkretno navedene primere progona. Kažete da ti sudski procesi traju neprimereno dugo. Možda bi trajali kraće da su se pojavljivali oni koji je trebalo da se pojave, da sebe brane na tim postupcima. Takođe moram da kažem da veoma dobro znam šta znači proći kroz sudski maltretman u državi u kojoj sudstvo ne funkcioniše najbolje. Ružno je od vas što me prozivate na ličnoj osnovi, posebno ako znate da je sud posle tri godine mog pojavljivanja i dokazivanja u aferi Obradović, protiv čoveka za koga kažete da je čestit i nepravedno ovde smenjen, sud je presudio da je on bio kriv. To što je on bio smenjen nije bila moja volja, nego je bila volja mandatara, koji nije želeo da Vlada bude opterećena takvom aferom. To je ono što je istina. Kada pričamo o ovim stvarima, molim vas budite minimalno politički korektni, ne treba mi da budemo politički neprijatelji, nego politički neistomišljenici. Još jednom smatram da ako govorimo ovde o principu borbe protiv progona, ne možemo navesti ime i prezime jednog čoveka i njegove porodice, a pri tom prenebregnuti činjenicu da su ovde i dan-danas, kao i za vreme Miloševića, članovi mnogih porodica u situaciji da se osećaju progonjenim. I to treba da bude predmet borbe ove skupštine. A Milošević je, kao predstavnik vrhovne vlasti tada, najodgovorniji čovek, ako nije lično naredio te stvari, objektivno je odgovoran za ono što se dešavalo, a dešavalo se mnogo toga, a i zato što ništa nije učinjeno da bi se rasvetlila pozadina tih događaja, nego je zemlja uvučena u mržnju i strahove koji su rezultirali svim onim čime jesu. Hajde da pričamo principijelno, a ne da se iza principa sakrivamo, samo da bismo uputili poruku državnim organima da obustave procese protiv jedne porodice i njenih članova.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić (nije tu). Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radosavljević, a neka se pripremi narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, za DS predložena rezolucija predstavlja šamar demokratskoj Srbiji. To je šamar svim onim ljudima koji su deset godina radili na procesu jačanja institucija i demokratizacije države i društva. O čemu se to govori u predloženoj rezoluciji? O navodnom progonu porodice Milošević. Hajde da se podsetimo ko je zapravo ta porodica Milošević. Govori se o progonu porodice Milošević, koja će crnim slovima biti upisana u istoriju države Srbije; o progonu porodice koja je svesno radila na unakazivanju države i društva; o navodnom progonu one porodice zbog čije je politike na stotine hiljada mladih ljudi napustilo ovu državu. O navodnom progonu one porodice za čije je vlasti proizvedena nezabeležena hiperinflacija, opljačkana stara devizna štednja, uvedene sankcije, Srbija zaratila sa čitavim svetom. O navodnom progonu one porodice koja je vodila ratove u kojima na kraju nismo učestvovali, u kojima je hiljade ljudi izgubilo svoje živote, a na stotine hiljada prognano sa svojih ognjišta. O navodnom progonu one porodice koja je proizvodila smrt, glad, bedu, strah i haos. O toj porodici danas parlament Srbije raspravlja. Demokratska stranka u ovoj raspravi brani onu ponosnu Srbiju koja neće i ne može da zaboravi. Ne da bi se svetili, već da bi to služilo kao upozorenje i nauk za naredne generacije. Demokratska stranka u raspravi brani i onu pristojnu većinsku Srbiju, koja je pod Slobodanom Miloševićem i Mirjanom Marković vređana, ponižavana i gažena. Zato Demokratska stranka, bez ikakvog ustezanja jedina u Srbiji, jasno i glasno kaže – da, Slobodan Milošević treba i mora da odgovara za ono što je radio proteklih 10 ili 15 godina u Srbiji. Govorimo o navodnom progonu porodice Milošević, a zaboravljamo da se pitamo šta je sa porodicom Đinđić. Nije li progon to što obezbeđenje sestre ubijenog premijera čita knjige čiji je autor jedan od ubica? Šta je sa porodicama čija su deca zauvek ostala na raznim ratištima? Hoće li se njihovi roditelji ikada poigrati sa unucima, kao što je to imao prilike da uradi Slobodan Milošević? Govorimo o navodnom progonu one porodice koja je društvo potpuno razorila, sejala strah, pljačkala, u Srbiju uvela principe ucene, pretnje, iznude, kao modele ponašanja društva, sasvim normalne i prirodne, valjda za njih. O toj porodici danas govorimo. Demokratska stranka i demokratska Srbija zna da nije problem u ovom trenutku u jednom delu predlagača, u Socijalističkoj partiji Srbije, što mi danas ovo pitanje imamo na dnevnom redu. Problem je u onima koji su Srbiju stavili u vremeplov i koji je vraćaju u 90-te godine. Najsrećniji bi bili ti spavači kada bi im se danas vratio Slobodan Milošević, ali bi imali veliki problem šta da rade sa Vojislavom Koštunicom. Poštujući sve one ljude koji su patili i platili zbog politike Slobodana Miloševića, Demokratska stranka neće i ne može da ih zaboravi i to će činiti istom onom snagom i energijom kao i 3. februara 1990. godine, kada smo obnovili svoj rad, i sa istom voljom kao i 5. oktobra, kada smo krenuli u raščišćavanje Srbije, samo što smo sada iskusniji jer smo imali prilike da vidimo ko je iskreno želeo promene u Srbiji, a ko je želeo da sa dželatima pravi dogovore verujući da može da se Srbija demokratizuje. Proizvod Koštuničine politike je ova današnja rezolucija. Demokratska Srbija, da konstatujem još jednom, dobila je vruć šamar, ali sam isto tako uveren da će demokratska Srbija, sa Demokratskom strankom započet proces zaustavljen 12. marta 2003. godine, završiti na valjan način.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, u ime predlagača.
Pošto ste vi ovde govorili u ime Demokratske stranke, ada od vas očekujem da odete da raskopate grobove predaka Slobodana Miloševića i da ih izvedete na suđenje. I oni su krivi što su preci Slobodana Miloševića. Čitav vaš govor ovde bio je posvećen krivici porodice Milošević, a samo vas upozoravam na to da o krivici govori sud. Sud utvrđuje krivicu, a ne narodni poslanici. Kada bi narodni poslanici utvrđivali krivicu, gospodine Radosavljeviću, nikada više ne biste bili narodni poslanik, jer ste vi mahali falsifikovanim kartama avionskim, kojim je Neda Arnerić doputovala iz Bodruma da glasa. Da se vi lepo pokrijete, i po ušima i po drugim delovima tela, i da se ne javljate sa ove govornice.
Replika, gospodin Radosavljević.
Gospodine Nikoliću, i ja i svi poslanici Demokratske stranke, i poslednji član Demokratske stranke, mogu uvek i u svako doba sve vas u oči da pogledaju. Svestan sam političkog ožiljka koji nosim zbog afere Bodrum. Ne krijem se i ne bežim od toga, ali da vas podsetim, Demokratska stranka je po tom pitanju načinila možda i politički presedan u Srbiji. Onog trenutka kada je predsednik Srbije, da vas podsetim, predsednik Srbije, Boris Tadić, a u tom trenutku nosilac izborne liste, saznao za informacije kojim nismo raspolagali, javnosti je to saopštio. Odgovorni političari tog trenutka podnose ostavke na svoje funkcije na kojima su bili. To sam učinio, i izvinili smo se građanima. Hoćete li se vi izviniti građanima za ono što ste radili sa SPS-om proteklih godina? Nisam imao prilike da tako nešto čujem. Još jednom kažem da uvek mogu da vas pogledam u oči i uvek možemo da odemo u Kragujevac, ja i vi, da vidimo šta ko od nas i koliko vredi.
Narodni poslanik Vučelić, replika.
Poštovani poslanici, ima jedna vrsta pravog i potpunog nemorala i licemerja koju zagovaraju oni ljudi koji izađu za govornicu i kažu o sebi najgoru stvar, i misle da su time sve rešili. Kaže – jeste, lagao sam, krao sam, hapsio sam i mislim da je time stvar završena. Nije. Iz toga proističu posledice. "Falsifikovao sam, krao, lagao", otkud tu. Ne spasava se iskazom koji čovek daje od nekog zlodela. Oni koji su bili istinski dželati, za vreme čije vlasti se ubijalo, za vreme čije je vlasti bez sankcija iz zemlje izašlo isto toliko mladih ljudi koliko i ranije, koji su donosili zakon o radu glasajući iz Soluna, druge zakone iz Bodruma, koji su rešili da menjaju Ustav prostom većinom u Skupštini, što se nikada i nigde nije dogodilo, koji su počinili najveći zločin koji je počinjen u civilizovanom svetu, i ograničili ljudska prava, pohapsili 12.000 ljudi odokativno, pod čijom je vlašću policija vršila torture, zakopavala, pucala oko njih, koristila struju, premlaćivala ašovima, zlostavljala, ubila slikara Tapija itd, ta vlast odjedanput, dželat, hoće da se pretvori u pravednika. Kriminalac da se pretvori u žrtvu. Dakle, imamo odjedanput jednu poplavu i vidimo zašto je ova skupštinska deklaracija neophodna. Neophodna je zato što imamo jednu stranku opasnih namera, koja poistovećuje zakone i Ustav sa svojim pukim voluntarizmom i pukom tobož revolucionarnom voljom, koja se hvali time da ne poštuje ni Ustav, ni zakon, koja pravi alibi bombardovanju i sankcijama, koja samo to ne pominje kao uzroke naših nevolja i nedaća. Jasno je da je ova rezolucija neophodna jer mi i dalje, posle svih ovih godina, posle ovoliko ustava u Srbiji, 15 koliko ih je doneseno do sada, i posle preciznog Ustava i preciznog Ustavnog osnova imamo svest koja bi da vlada, hapsi, sudi, uvodi preke sudove, baš kao što je ministar pravde te vlade Batić tražio smrtnu kaznu na mesec-dva dana da pobije koga treba prekim sudom. Tu vlast i tu logiku političku imamo ponovo na delu. Ta se politička logika želi predstaviti kao demokratska Srbija, ni manje ni više, ona koja ne poštuje ni zakone, ni Ustav itd. Uz to izriče najgoreneistine, izriče neistine o tome da je neko kriv pre suda, da neki proces nije ni počeo itd. Svaki njihov nastup koji u Skupštini imaju, a posebno na ovom poslednjem zasedanju, govori da je ova rezolucija sve neophodnija i da onaj ko je malo sumnjao, ako ima savesti, mora da glasa za nju.
Gospodine Radosavljeviću, pretpostavljam da po Poslovniku tražite reč. Ne, replika na repliku ne postoji, nego verovatno ćete po nekom članu Poslovnika iskoristiti pravo.
Drago mi je što je gospodin Vučelić priznao da je lagao, krao, otimao, uništio državu Srbiju...
Kažite samo po kom članu.
Po članu 100... da je jedan od glavnih protagonista ratno-huškačke politike bio na RTS-u. Drago mi je, gospodine Vučeliću, što mi vi prigovarate o tome. Samo da vas podsetim, jeste li vi beše onaj čovek koji je sa, koliko beše, stotina hiljada švajcarskih franaka školovao ćerku, a dotle građani nisu imali dinar da kupe deci hleb i mleko. Jeste li ono beše vi taj čovek koji je toliko moralan, pošten i čestit, pa da nam vi o tome govorite. Uostalom, očigledno je da vam Milošević ne veruje, jer se on bar seća, a i javnost Srbije, šta ste mu pričali posle 5. oktobra, da je taj čovek van sveta, da živi u nekoj drugoj dimenziji, da nema veze sa realnošću; da je verovao Milošević u vas, vama bi se obratio, matičnoj stranci, da ga branite, ne bi tražio podršku u radikalima. Prema tome, nemojte Vučeliću, zaista, jedino kako mogu da vas kvalifikujem povodom ovoga što ste govorili, to je: užasno je to što radite.
Replika, narodni poslanik Vučelić. Izvolite.
U odsustvu bilo kakve argumentacije, već po staroj metodi, gospodin Radosavljević, uhvaćen u prevarama, lažima na koje sam ukazao, pokušava da ličnim diskvalifikacijama nekog, nastavljajući aktivnost te njihove liberalne grupacije, u kojoj su se okupili ovi koji se lažno predstavljaju, čas kao demokrate, pokušava da me dezavuiše. Nikakva ratno-huškačka politika, gospodine Radosavljeviću, nije vođena na RTS-u. A da ste pažljivo slušali, vi bi znali da su ti mudžahedini koji su vama bili argument, i Markale, i ulica Vase Miskina, i drugi zločini, da su to stvari koje su nameštene i poturene srpskom narodu, i to danas zna svaki građanin koji je bolje informisan, i lošije, u Srbiji, i svaki građanin sveta. Imate nebrojene knjige koje govore o tome šta je rađeno, baš kao što ste i juče mogli da vidite u jednim novinama, i prekjuče, sliku mudžahedina sa otkinutom srpskom glavom. Zbog toga je RTS nazvana ratno-huškačkom, a onda je posle septembra 2001. godine to postao govor istine, a ne govor mržnje. To je pod jedan. Dalje, gospodine Radosavljeviću, 10 godina sam privatnik, punih 10 godina, a radim od 1995. godine i nikada nisam primio platu ni u jednom državnom organu do dana današnjeg. Prema tome, neću da se uključujem u diskusiju o deci i ljudima koji koriste argumente dece, očeva, majki, svekrva, to su argumenti iz poznatog fašističkog repertoara, to je poznato, u tome ne učestvujem. Ako vas zanima sve to, možete da pitate sve poreske organe, sve inspekcije koje su se 10 godina bavile mojim poslovima. Vi vašim kvalifikativima "užasno" i sličnim ne dobijate ništa. Vi ste zaista jedno društvo opasnih namera. Doneli ste neustavno vanredno stanje, ubijali ste, hapsili 12.000 ljudi i potukli ste Pinočeov rekord, munjevito, i to tri puta više, potukli ste rekord Informbiroa. Tamo je administrativnim putem tretirano nešto oko 11.500, na Jugoslaviju od 18 miliona. Odluka o vanrednom stanju je neustavna. Treba da odgovarate za tu odluku i to je proces ovog pravosuđa. Neophodno je da se konačno sve te vaše laži, izmišljotine koje činite u ime demokratije, privedu pravdi. To nije zadatak ove skupštinske rasprave. Zadatak je da samo ukaže na to kako dželat hoće da se pretvori u žrtvu i kako kriminogeno biće hoće, a koje to priznaje, da se pretvori u pravednika. To vam neće proći ni pred javnošću. A to kako je vaša Vlada radila, i šta ste radili, i vaš saziv Skupštine prethodni, to je narod već pokazao na prethodnim izborima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, povređene su odredbe člana 100. Poslovnika Narodne skupštine. Ne mogu biti izabrani predstavnici naroda dželati. Oštra kvalifikacija, a razumem žar političke borbe, ali nemoguće je uvrediti na taj način 30.000 građana, a iza svakog narodnog poslanika stoji toliko hiljada građana, i sa ove govornice na taj način govoriti o izabranim predstavnicima i povređivati i one ljude koji glasaju za te i takve narodne poslanike. Između ostalog, ova rezolucija pominje članove porodice predsednika Slobodana Miloševića. Hajde da se podsetimo gde su deca drugih predsednika: sin Alije Izetbegovića usred Čačka ima najveći megamarket u Jugoistočnoj Evropi, a zove se "Inter-eks"; ćerka Stjepana Mesića oko Čačka, u Požegi, kupila je nezakonito, a tri zakona je prekršila, i prekršili su predstavnici vaše vlasti, "Jelen do", najveći kamenolom u ovom delu Evrope, pri čemu je kupila neobnovljiv prirodni resurs, a mogla je da kupi samo skalameriju, ono tamo što proizvodi kreč, a ne i mineralno nalazište; Dubravka Tuđman usred Beograda ima firmu sa 80 zaposlenih, ne fali joj dlaka s glave; Vladimir Gligorov usred Beograda kritikuje moju i vašu vlast, direktor jednog instituta. Da li je moguće da u Srbiji nema mesta samo za Marka Miloševića. Nikada nisam bio ljubitelj porodice Milošević, ali sve stvari u Srbiji treba da se nazovu pravim imenom. Da li je moguće da svi ovi mogu normalno da rade, da nezakonito kupuju neobnovljive prirodne resurse u Srbiji, da bez ikakvih ograničenja posluju. Zalažem se, ideal moje političke borbe jeste da svi građani u ovoj zemlji mogu normalno da funkcionišu, bez obzira na versko, nacionalno i političko uverenje. Da li je samo zbog toga što je Marko Milošević sin Slobodana Miloševića ili što je Mirjana Marković njegova supruga, ili drugi članovi njegove porodice, da li je samo to argument da ne mogu da budu u zemlji. Podsećam vas, Marija Rašeta-Vukosavljević ima zabranu izlaska iz zemlje. Juče je doletela iz Beča. Pitam nadležne državne organe, ko joj je omogućio da ima pasoš, ako se protiv nje vodi postupak. Hoćete li da vam kažem broj leta, hoćete da vam kažem gde je bila i šta je tamo radila. Svakom da se kaže ono kako jeste i kako treba. Zato vas molim da spustimo loptu, da o stvarima govorimo na nivou argumenata. Ako uđemo u emociju, reći ćemo još ponešto što nismo u stanju da kontrolišemo, a onda će od toga imati političku štetu, i ne samo tu, mnogi građani Srbije.
Prekoračili ste vreme.
Nema ovde bezgrešnih. Mnogo toga ste rekli što danas nije moguće dokazati. Usred sudskih postupaka govorite o stvarima kao da je sudski postupak završen i kao da su krivci okvalifikovani, kao da su kazne izrečene. (Predsedavajući: Molim vas, završite.) Završavam. Pustite da stvari idu onim tokom kako je propisano zakonom. Nema više "držte lopova", argumente na sunce, pa ćemo onda da govorimo da li nešto može ili ne može. Sve što sam rekao je potpuno tačno, a ako ne verujete, proveravajte. Svaki detalj ove moje besede već je iznošen u javnost. Oglašavali su se kabineti raznih predsednika da ovo nije tačno. Direktor firme "Inter-eks" u Čačku, čiji je vlasnik sin Alije Izetbegovića, rekao je da mu je čast da ima objekte i u Srbiji i u državama, pa ih je nabrojao, i na Kosovu. Nije im dovoljno što zarađuju pare u Čačku, nego još Kosovo proglašavaju državom usred Čačka, tamo gde imaju veliki hipermarket. Moramo da vodimo računa o svemu što se dešava. To su sve oni stekli, ta prava su stekli za vreme dokste vi... (Predsedavajući: Dva minuta ste prekoračili.) ... vršili vlast. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Alimpić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi potpredsedniče, progon predsednika Slobodana Miloševića i njegove porodice traje od 5. oktobra do današnjeg dana. Progon vrše oni, u ovom trenutku, pre svega iz razloga da na taj način oslabe maestralnu odbranu Slobodana Miloševića u Hagu, naravno, opet, uz debelu pomoć spoljnjeg faktora, stranog faktora, i za dobre dolarske svote. Progon vrše i iz lične mržnje i nerazumne osvete. Sa druge strane, ništa ne čine da se taj progon prekine, oni koji se boje da im neko ne prebaci da su na strani Slobodana Miloševića, opet bezrazložno. Ali, ono što svi treba daznaju, a što zaboravljaju, jeste da je 5. oktobar davno prošao, da su silna obećanja izneverena, počev od onih 6,5 milijardi, do boljeg života, da danas u Srbiji čak i kod ljudi koji su glasali protiv SPS-a i Slobodana Miloševića nema više naboja. Po našim anketama, gotovo polovina tih birača, DOS-ovih birača, sa simpatijama i sa puno razumevanja prate odbranu Slobodana Miloševićau Hagu. A, jedan veliki broj tih birača kaže da je to vreme90-tih godina bilo bolje nego što je sada. Danas je mnogo više gladnih i obespravljenih, pet godina posle 5. oktobra. Ali, ono što mi želimo da kažemo, odnosno predložimo većinskoj Srbiji, većinska Srbija je patriotska Srbija, jeste da se prekine sa ovim političkim progonom predsednika Miloševića i njegove porodice i da se okrenemo ključnim državnim i nacionalnim pitanjima, a to su - opstanak Srbije, opstanak savezne države, odbrana Kosova i Metohije, brži ekonomski razvoj, ali i odbrana i pomoć svim optuženima u Hagu. Zašto je Hag važan? Hag je važan zato što se u Hagu vrši pokušaj prekrajanja i falsifikovanja istorije U Hagu nas optužuju i za balkanske ratove, za Prvi svetski rat, za Drugi svetski rat, za raspad bivše Jugoslavije. Znači, nije reč o individualnoj krivici, već je to opšta krivica. Biće to opšta krivica. Optuženi su svi državnici, počev od Ilije Garašanina do Slobodana Miloševića. Optužene su institucije, vojska, vlada, predsednik države, jedan, drugi, optužuju se i Srpska akademija i Srpska pravoslavna crkva. U Hagu je sve farsa. Slobodan Milošević na brilijantan način govori o istini, o događajima koji su se dogodili na prostoru bivše Jugoslavije u periodu od 1990. do 2000. godine. A, istina je da su ratove započeli drugi, da su ih pokrenule moćne sile, pre svega Nemačka i Amerika, i separatistička rukovodstva Hrvatske, Slovenije, pa i Bosne. Istina je da humanitarne katastrofe na Kosovu i Metohiji nije bilo, da je ona nastala tek NATO bombardovanjem. Istina je da su Albanci imali sva prava osim prava na državu, a to upravo sada traže, to pravo. Istina je da je međunarodna zajednica imala nečasnu ulogu u jugoslovenskoj krizi, počev od sakrivanja izveštaja generalnog sekretara UN Butrosa Galija, u kome se kaže da je Srbija, odnosno SRJ, ispunila sve uslove vezane za Bosnu, a zbog toga su nam uvedene sankcije, pa do režiranih i montiranih događaja u Račku i Markalama, koji su imali za posledicu bombardovanje i Jugoslavije i Republike Srpske, i to sa radioaktivnim bombama. A znate koje su danas posledice svega toga. I, te reči Slobodana Miloševića potvrđuju svi, ugledni državnici i političari, počev od Džejmsa Bejkera, bivšeg ministra spoljnih poslova i državnog sekretara Amerike, koji je rekao da međunarodna zajednica ništa nije učinila da se sačuva Jugoslavija, do lorda Ovena, lorda Karingtona, koji su rekli da je preuranjeno priznanje dovelo do rata na ovim prostorima. Tu istinu potvrđuju i Franjo Tuđman, i Izetbegović, ali, evo, poslanici DS-a pričaju drugu priču. I, to je najstrašnije. I, sada kada govorimo o Hagu, pa nama Džefri Najs i Karla del Ponte nisu potrebni, pa sve što govori Karla del Ponte, Džefri Najs, pa to govore Čeda, Beba, pa bogami i Gordana Čomić. Šta oni kažu? Evo šta kažu - iza svakog ćoška viri ratni zločinac, Memorandum je kriv za sve, kao da je Srbija bila ravnopravna 1986. godine; Ustav iz 90-te je bio radikalan i doveo je do ratova, kakva glupost; da smo mi u balkanskim ratovima anektirali Kosovo i Metohiju. To je ista priča. Sve što govori Karla to govore i ovi ljudi. Naravno, tu su i svi ovi strani plaćenici, nevladine organizacije, navodno nezavisni analitičari, eksperti, špijuni, svi su oni na toj strani. Ali, Slobodan Milošević je glavna meta zato što njegovom odbranom sve ove optužbe padaju. Mi smatramo da ovu rezoluciju treba usvojiti, da će većinska Srbija podržati ovu rezoluciju i da će pokazati razumevanje. Uostalom, želim da podsetim - čitav DOS-ov režim posle 5. oktobra pustio je na slobodu 2.000 šiptarskih terorista, osuđenih, sa dokazanim krivicama. Pa, to je bilo najveće omalovažavanje ovoga naroda. I, mi ništane očekujemo od onih koji su izručili Slobodana Miloševića. Sasvim je sigurno da će oni jednoga dana odgovarati. Što kasnije i što budu stariji biće im teže, ali želimo da im poručimo da se manu mržnje, jer kod njih je velika mržnja prema Slobodanu Miloševiću. Lično sam shvatio zbog čega je ta mržnja. Mržnja je pre svega zbog toga što je Slobodan Milošević bio superioran na političkoj sceni Srbije. I ne samo Srbije, svuda u svetu. Slobodan Milošević je bio superioran i dominantan u znanju i u državničkom nastupu. A kakva je danas Srbija? Ako izuzmemo nekoliko političara, svi ostali su autsajderi, ljudi nedorasli da vode i stranke, a kamoli državu. Danas je takva Srbija. Otuda ta mržnja. Mislim da je nepotrebna i da se ništa time ne dobija. I, ono što je još važno i što želim da kažem jeste da nam ne treba naknadna pamet, kada govorimo da ovu rezoluciju treba usvojiti nama ne treba naknadna pamet koju npr. ovih dana širi Nebojša Čović. Nebojša Čović kaže kada je reč o ulozi međunarodne zajednice na Kosovu i Metohiji, kada je reč o položaju Srbije, kao najbolji socijalista, a tako je on govorio i 90-tih godina, tako smo mi govorili i to je tačno. Ali, posle 5. oktobra, sećate se šta je govorio i Nebojša Čović, i svi lideri DOS-a, pitanje Kosova i Metohije je samo pitanje demokratije. Pitanje opstanka zajedničke države je samo pitanje demokratije. Pitanje boljeg života je takođe pitanje demokratije. Pa, da li se ijedno pitanje od ovih najvažnijih rešilo posle 5. oktobra? Ništa se nije rešilo. Na Kosovu je situacija još gora nego što je bila do 2000. godine. Opstanak zajedničke države je ugrožen do kraja. Bolji život, kakav bolji život? Danas je u Srbiji više gladnih nego svih 10 godina, od 1990. do 2000. godine. Sve je to istina. Zato mi i predlažemo da se usvoji ova rezolucija. Jer, pored svih ovih političkih argumenata, za šta je optužena porodica Slobodana Miloševića? Profesorka Marković - zbog podstrekivanja podstrekača. Glupost. I ovo oko Marka Miloševića, govorio je Vučelić, mislim da je stvarno bez ikakvih argumenata.
Reč ima narodni poslanik Zoran Alimpić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog rezolucije koji je na dnevnom redu nepotreban je. Zasniva se na netačnim tvrdnjama, nezakonit je i neustavan, i nema mnogo smisla, odnosno besmislen je. Nejasno je zašto je vladajuća većina u ovoj skupštini toliko žurila da se ova rezolucija što pre nađe na dnevnom redu, zašto je ova skupština radila noću, zašto je skinuto sa dnevnog reda nekoliko tačaka - samo da bi što pre počela rasprava o ovoj besmislici. Svakako ne zato što su predstavnici većine na vlasti bili željni da kažu šta misle o ovom predlogu, jer su veoma brzo odlučili da napuste raspravu i da u njoj ne učestvuju. Ispada da je jedina svrha ove rasprave bila da se omogući radikalima da još jednom demonstriraju svoj primitivizam, svoju agresivnu i nevaspitanu retoriku, i da im se pruži prilika da ponovo izazivaju incidente u Skupštini. (Predsedavajući: Molim vas, birajte reči.) Mislim da poslanici SRS to rade namerno, mislim da nije u pitanju njihova nemogućnost da se kontrolišu. Umeju oni da se kontrolišu veoma dobro kada im to treba. Njihov cilj je da unize ovu skupštinu, da građanima ove zemlje ogade parlament i parlamentarizam, da oblate demokratiju i odvrate građane od praćenja politike i od izlaska na izbore. Cilj radikala je da se diskredituje ova skupština i da se promoviše navodna prednost diktature jednopartijskog sistema, koji je toliko voleo Slobodan Milošević. Zato smo u prvom delu ove sednice, pre nekoliko dana, čuli kako se poslanici nazivaju džukelama, miševima i lopužama, čuli smo vređanje, pa i pozive na fizičko obračunavanje. To je namerna, smišljena provokacija radikala. To nije bio bes i gubljenje nerava, to je samo odglumljeno. Oni koji su napustili ovu salu i prepustili radikalima i socijalistima da govore šta žele, bez otpora i bez odgovora, pogrešili su. Zašto je ova rezolucija besmislena? Zato što se u njoj traži da se jednoj grupi ljudi, građanima ove zemlje, oproste svi prekršaji i krivična dela koja su možda počinili ili će tek počiniti, i da se oni stave iznad i izvan zakona, da se diskriminišu samo na osnovu njihovog porodičnog porekla, odnosno na osnovu srodstva sa jednim čovekom. To ova skupština nema pravo da učini i neće učiniti. Ta porodica je već bila u takvoj poziciji, u poziciji nedodirljivih, svemoćnih, koji mogu da rade šta žele nekažnjeno i slobodno. Bilo je to tokom devedesetih godina, u doba neograničene lične vlasti Slobodana Miloševića i njegove porodice. Ne mogu kod građana ove zemlje da prođu priče o tome da je to politički progon, da su to neopravdane i ničim izazvane sankcije prema nečijoj nevinoj ženi i deci. Ne mogu da prođu te priče, zato što se građani ove zemlje sećaju tog vremena, sećaju se devedesetih godina i šta su u to vreme radili članovi porodice Milošević. Kakvu poruku ovim predlogom radikali i socijalisti šalju građanima Srbije? Poruku da će, kad vi, ne daj bože, ponovo dođete na vlast, porodice vaših lidera i predsednika biti nedodirljive i da će moći da rade šta hoće, da se bogate noseći gajbice, da postaju vlasnici najvećih diskoteka na Balkanu, zabavnih parkova, fri-šopova, radio i TV stanica, da napadaju ljude motornim testerama, da pucaju na ljude iz vatrenog oružja, da poklanjaju državne stanove svojim dadiljama i da im pravosudni organi neće moći ništa, jer bi to, zaboga, bio politički motivisan progon. Niko u ovoj zemlji ne treba da bude izložen progonu. Zato je ova rezolucija nepotrebna. Vreme političkih progona završeno je ili je bar počelo da se završava 5. oktobra 2000. godine. Ako za nekoga postoji sumnja da je počinio neko krivično delo, on ne treba da beži u inostranstvo, nego treba, kao i svaki drugi građanin ove zemlje, da se prijavi nadležnim organima, da uzme advokata, da ide na sud i, ako nije kriv, biće oslobođen, ako jeste, treba da odsluži svoju kaznu. Ne može parlament iz političkih razloga da oprašta kazne. Zanimljivo je pitanje zašto su baš radikali podneli ovu rezoluciju, zašto je obrazlaže šef poslaničke grupe radikala, a ne SPS-a, partije čiji je Milošević predsednik? Zašto je to Milošević, kako kažu, tražio od njih, a ne od svoje partije? Zato što je njemu, u stvari, svejedno. I jedna i druga partija su njegove. I SPS i SRS su bili stubovi režima Slobodana Miloševića. I jedna i druga su bile deo sistema njegove neograničene vlasti i vlasti njegove porodice tokom devedesetih godina prošlog veka. Čak i u vreme kada su naizgled bili u sukobu, omiljeni Miloševićevi opozicionari - radikali, radili su u korist njegovog režima. Zato se radikali tako ljute kada im se citiraju njihove izjave u vezi Slobodana Miloševića i njegove porodice. Oni su to govorili, ali nisu nikada zaista tako mislili. Smeta im kada to izgovori neko ko tako zaista misli. Zašto su socijalisti potpisali ovaj tekst rezolucije? Pa, u njoj piše da se navodni progon nastavlja i danas, a danas su vladu izabrali i održavaju na vlasti upravo socijalisti. Oni su izglasali i ministra pravde i ministra policije. Pa, ako oni proganjaju porodicu njihovog predsednika, zašto im jednostavno ne uskrate podršku i ne obore takvu vladu? Prema ovoj rezoluciji, vi ste, gospodo socijalisti, ti koji podržavate i održavate na vlasti progonitelje porodice vašeg predsednika. Znate i vi, verovatno bolje od nas, da su oni - pripadnici te porodice, bili skloni da zloupotrebljavaju apsolutnu vlast koju ste im dali, da je to kompromitovalo i osramotilo i vas i vašu partiju, i da ova rezolucija ne treba da bude usvojena. DS će glasati protiv ove rezolucije. Nadam se da će protiv biti i oni koji su napustili sednicu i da ova rezolucija neće proći.
Gospodin Nikolić, u ime predlagača.
Voleo bih, kao predstavnik predlagača, da znam da li važi prvi ili drugi deo govora, da li važi optužba da DSS sa nama u ovome sarađuje, da li je ovo Koštunica hteo da oblati DS, ili važi drugi deo govora, u kome kažete da na ovaj način pada i ministar pravde, ministar policije i još mnogi ministri. Još jednom da vam ponovim, nešto ćete naučiti, ovo nema veze sa saradnjom SRS sa DSS, G17 plus, SPO-NS, koliko tu ima vladajućih poslaničkih grupa. Da ima, ne bi se tražilo da prestane progon, nego da se osudi progon u vreme vlasti DS. Ali, mi u ovome tvrdimo da je to u kontinuitetu i dan-danas. Da ste vi Vojislav Koštunica, da li biste prihvatili da sarađujete na nečemu što vas direktno osuđuje? Jeste, rekao sam sa ove govornice nekome da je džukela, ali je taj koji traži da se ne krštava tako, na moju primedbu da je došlo do linčovanja Dragoljuba Milanovića i da je malo falilo da čoveka umlate motkama, dobacio "malo su ga bili". Pa, gospodo demokrate, atmosfera linča je nestala čak i na Divljem zapadu. I tamo su ljudi shvatili da mora zakon da se umeša, da ne može selo, ne može grad, ne može država da kazni, nego mora da se ide na sud. Vaše shvatanje demokratije je ovih dana došlo do izražaja na Zvezdari. Zamislite, vi ne prihvatate volju skupštinske većine. Skupili se odbornici, izglasali rukovodeće funkcije u opštini, donose odluke u opštini, a vi izađete, bijete u šerpe, zviždite u pištaljke, optužujete odbornike. Pa dobro, šta je trebalo da mi uradimo u januaru 2004. godine, kada je ovde formirana koalicija mimo SRS? Da srušimo Skupštinu. Šta mislite, da mi ne bismo mogli da izvedemo 500 hiljada ljudi onog časa kada se mali udruže i naprave vlast, a najveći nije na vlasti. Što malo ne pročitate knjige? Da ste pročitali bilo koju knjigu o demokratiji, ne biste izašli na ulice na Zvezdari. Možda biste razgovarali sa pripadnicima onih koje nazivate sebi bliskima. Možda biste se dogovarali, možda biste našli zajednički jezik, možda biste skupili većinu u Skupštini Srbije, ali onaj ko sebe naziva demokratom, a izađe da demonstrira protiv odluke koju donosi većina u skupštini, očigledno da zaslužuje da malo preispita u kakvoj je to stranci učio šta je demokratija. Učili ste u lošoj stranci šta je demokratija. Niste imali vi nekoga ko bi vas demokratiji naučio. Zato kada pričate o svemu što vezujete za Miloševića, i o kapitalu, i o novcu, i o bezbednosti porodica, stavite sve to u ravan sa onim što se dešava u DS, sa DS, oko DS. Hajde, vagajte sa jedne strane Miloševića i radikale, a sada vam kažem - nikada lažno nisam optuživao ni Miloševića ni Miru Marković, i nijednu reč ne povlačim, i bio sam u zatvoru, ali me to ne motiviše da im se svetim. U tome je razlika između vas i nas. Vi biste i dalje da se svetite. Vi biste da se osvetite i za poraz na izborima. Što se ne ugledate na nas? Jesmo li se mi kome svetili posle 2000. godine? Ali se nismo nabili ni u mišiju rupu. Znali smo da će kad-tad vrednosti da dođu do izražaja, znali smo kakvi dolaze. Pogledajte vi kakvi su došli na vlast. Juče sam gledao, utrkuju se televizije da vam prenose, da ste znali da isključite, da isterate sve kamere, gledao sam juče taj skup. Vi jedni druge hoćete da pojedete na tom skupu. Ako nema tu Miloševića, hajde da skočimo svi na Tadića. Ako nema Tadića, hajde svi na Čedu. Vama je važno samo da nekoga linčujete. Prošla su ta vremena, učite se malo ovom poslu. Pomalo postajem prestar, otići ću iz ove skupštine, a vi nećete da naučite to. Učite ovaj posao dok vam je vreme.
Reč ima narodni poslanik Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodnih devet dana dogodila se žestoka kampanja u javnosti, na način na koji je danas vodio i gospodin Alimpić sa ove govornice. Naime, njihovi mediji, mediji pod direktnom kontrolom DS, ili nekog njihovog krila, poput B92, "Blica", "Danasa", "Politike" i još nekih, Studija B, naravno, vodili su žestoku kampanju protiv srpskih radikala, optužujući iz za isto ono o čemu je ovde govorio gospodin Alimpić. Govorili su kako su radikali primitivni, a naravno dobri i evropejski demokrati nikada ne bi mogli da pogreše ili da se uključe u takvu primitivnu bitku političku. A šta se ovde zaista dešavalo? Ovo je važno zbog ljudi koji gledaju ovaj prenos da se kaže, i važno je zbog onih medija koji nisu pod direktnom kontrolom DS i koji ne žele na takav način da obmanjuju javnost. Naime, bili smo prisutni monstruoznom, rekao bih gotovo zločinačkom ponašanju poslanika DS, koje nije zabrinulo uopšte njihove medijske poslenike. Čitavog dana predstavnici te stranke zalagali su se, ni manje ni više, nego otvoreno za fizički linč svojih političkih protivnika. I vi govorite da je neko pozivao na fizički obračun. Pa, slušajte, muški je, a ja vama kažem - nemojte da zovete narod da se obračunava sa drugim delom naroda, nemojte da zovete one koji su hrabriji od vas, a koji možda nekada razmišljaju kao vi, nego to pokušajte vi da uradite, pokažite koliko ste hrabri, možete li to da uradite. To je bila suština. Hajde, dođite pa me napadnite, linčujte me vi, nemojte da šaljete ljude, 50 njih da tuku Dragana Milanovića od 60 godina, da ga šutiraju u glavu, i da kažete kako je to dobro i kako je to lepo. Da li je to to vaše dobro, evropejsko ponašanje? Možete da prećutkujete koliko hoćete, to je najgora vrsta primitivizma. To je zločinačko ponašanje, gospodine Alimpiću. Pokazujete prirodu i strukturu i vaše stranke, i vaše bivše vlasti, i vaše, ne daj bože, buduće vlasti. Na isti način biste se ophodili. Uništavali biste ljudima živote. Ako ne možete drugačije, preko svojih prljavih medija, onda hajde da ih pobijemo fizički. To je vaše rešenje. Zato ne morate to da radite, da šaljete druge ljude. Evo, vi ste mnogo jaki i hrabri, pa vi to uradite. Nemojte da neko drugi to radi u vaše ime. Gospodine Alimpiću, ovde ste govorili o ne znam kakvom prethodnom periodu, o gajbicama, o ovome ili onome. Ne znam ko ima gajbice i ne znam o kojem ste režimu govorili, a znam da ste vi na kriminalan način, kroz korupcionaške afere, delili pare kroz vašu stranku za Vuksanovićevu kampanju protiv Zorana Đinđića, ili ste i to zaboravili, gospodine Alimipiću. Nigde nije bilo obeleženo ni koliko novca, niti postoje priznanice, a mnogo ste para podelili. Malo je falilo Vuksanoviću da smeni Đinđića, a vi ste bili najeksponiraniji i najvažniji pomagač takve vrste kampanje. Pošto ste pričali o raznim stvarima, o tome ko će kako da ima, koliko automobila itd, juče zamalo da se sruši čitava hala "Pionir", a posebno ona bina, ali ne od broja prisutnih, bilo je poluprazno, pa ste to gledali kako ćete i sa koje strane da prikrijete, nego je bilo nešto drugo u pitanju: od težine onih koliko para imaju. Sve go lopov do lopova se na binu popeo. Ono je čudo svetsko bilo i teško Srbiji dok je takvi lopovi u Evropu vode.
Gospodin Alimpić, po Poslovniku.
Po Poslovniku, član 100. Mislim da pozivanje na fizičke obračune sa ove govornice vređa dostojanstvo ove skupštine. Dakle, gospodine Vučiću, nisu nas građani izabrali da ih predstavljamo na taj način što ćemo mi u njihovo ime fizički da se obračunavamo, kao što vi predlažete. Skupština postoji zato da mi ovde iznosimo argumente, da govorimo pod kontrolom Poslovnika i predsedavajućeg, da na kraju o tome glasamo, upravo zato da ne bi dolazilo do fizičkog obračunavanja ljudi koji različito misle, bilo u ovoj sali, bilo na ulici. Prema tome, taj vaš predlog odbijam, iako bi mi to možda predstavljalo veliko zadovoljstvo, zbog toga što mi nismo zato ovde izabrani. Što se tiče opštine Zvezdara, čisto da vam kažem, to nema mnogo veze sa vama, gospodo radikali, vi ste tamo dobili toliko malo glasova da vama normalno sleduje da budete na Zvezdari opozicija. Radi se o tome da je greškom jedne stranke vama poklonjena tamo vlast, nadam se da će to veoma brzo ta stranka, odnosno njihovi odbornici da isprave.
Izvolite, gospodine Vučiću. Replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, znao sam da je gospodin Alimpić mazohista, ali ovoliki, nisam ni sanjao. Što se tiče ove lažne optužbe, samo sam rekao, nemojte da pozivate narod. Pozivali ste narod da ubija ljude po ulicama. Ako hoćete da neko to radi, ne pozivajte tuđu decu da učestvuju u ubijanju i linčovanju ljudi. Na mitinzima srpskih radikala nikada niko nije stradao, a prebrojte koliko je ljudi na vašim mitinzima stradalo, i ne na mitinzima, već na demokratskom osvajanju vlasti. Pogledajte koliko je ljudi linčovano, šta, kako i na koji način ste sa njima uradili. Govorite ovde kako na Zvezdari je sve dobro, kako je sve u redu, jer ste vi tamo zaslužili vlast. Valjda smo mi zaslužili u Narodnoj skupštini da dobijemo poverenje, da formiramo vladu. Je l' neko zbog toga doveo građane da lupaju lonce, šerpe i poklopce, ne znam koga da govori kako niko drugi nema pravo da formira vladu. Ima onaj ko ostvari većinu. Niste vi to uradili zato što ste izgubili jednu fotelju ili jednu vlast, već ste to uradili zbog jedne proste stvari, a ta prosta stvar je da biste mogli da nastavite da pljačkate Zvezdaru, kao što ste pljačkali u prethodnih 12 godina, i to je suština cele priče. Vi mislite da vam je 12 godina malo. Kažu - primetili ste, mi smo ovde već 12 godina, vladamo, ne može to da se promeni. Vi bi kao Tito, doživotno da vam se napiše - samo vi imate pravo da vladate, a to podrazumeva, kako vi vladate, da kradete i otimate, i niko u tome nikad ne sme da vas spreči. Došlo je vreme da to krene da se sprečava. Kao što vodite, imamo široki koalicioni kapacitet i zato počinjemo da vas rušimo i obaramo na svakom mestu, zato što sa nama svi hoće, jer znaju da kod nas nema lopova, a sa vama više niko neće, i tačno onih 289 ljudi, aktivista i članova, koliko ste skupili ispred Zvezdare, i 27 šerpi i 13 lonaca, sve to zajedno što ste skupili moći ćete zajedno da lupate, ali ništa više protiv građana Zvezdare nećete moći da uradite što ste radili u prethodnih 12 godina. Uveren sam, više ni na Čukarici, pošto ste tamo osam godina lično vedrili i oblačili, deo ove fascikle odnosi se i na vašu vladavinu u opštini Čukarica, uskoro će građani o tome mnogo toga saznati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Miroslav Martić.
Da se ne bi stekao utisak da je promašena tačka dnevnog reda, obzirom da čujemo neke nove pojmove, pomoću demokratskog fašizma itd, moram da vas podsetim da je na dnevnom redu rezolucija, ona ima dva dela. Prvi deo se odnosi na prestanak političkog progona. Politički progon postoji. Samo je pitanje da li neko želi da ga vidi ili ne želi ni da priča o političkom progonu. Taj progon postoji. On se manifestuje i preko sredstava javnog informisanja i preko zloupotrebe državnih organa. Opštepoznata činjenica za sve građane Srbije jeste da je i pre 5. oktobra krenuo politički progon neistomišljenika. To vrlo vešto radi DS preko svojih medija, a gotovo da su svi mediji njihovi. Setimo se, u novinskom članku oni optuže, u sledećem broju novina već osude onoga na koga su bacili oko. Cela DS je koncipirala svoju političku borbu na fokusiranju mržnje prema bivšem režimu, i tu su napravili veliku grešku, jer su deo bivšeg režima upravo članovi DS. U godini 1992. to su bili Ilija Đukić, Miodrag Perišić, pa zašto ne reći i Milan Panić. Već posle godinu dana DS je bitno ojačala u vlasti, pa imamo i Đukića, onog drugog, i Radulovića, a da ne pričam o Beogradu, gde su na lokalu na vlasti preko 12 godina. To fokusiranje mržnje je moralo da se desi po principu - koncentrisati mržnju na nešto, a to nešto je porodica Milošević. Kao što vidite, za vreme trogodišnje najneuspešnije demokratske vlasti u istoriji Republike Srbije, za sve je kriva porodica Milošević. Ako ima problema sa privatizacijom, to je porodica Milošević. Tako smo i juče čuli da su sve privatizacije, tako barem pričaju ovi iz DS, lopovske. Zaboravljaju da je njihov ministar tri godine vedrio i oblačio. Kažu - nudimo ruku, tražimo da se dogovorimo oko Kosova i Metohije. Prvo su demokrate prekršile Rezoluciju koja je doneta ovde. Kažu juče - nudimo uslugu da se donese novi ustav. Oni su blokirali donošenje ustava. Da li neko može da veruje DS? Može, ali taj korpus verujućeg demokrata je tako sužen na one koji su interesno povezani za DS, na one koji su se uprljali za vreme DS i na one koje su demokrate zaposlile, pa po nekoj inerciji puta dva, puta tri treba da budu tamo. Vi ste u pravu. Jeste ovde sukob ove rezolucije između dve koncepcije - koncepcije DS i koncepcije SRS. Politički progon postoji. On ide u kontinuitetu. Samo da vas podsetim, hapsili ste čoveka zbog navodnog kriminala, da bi ga posle nekoliko meseci, neustavno, sa kesom na glavi isporučili u Hag. Protagonisti tog progona išli su na neko ostrvo, to beše Kipar, tražili račune i pronašli svog rođaka. U međuvremenu se pojaviše i vaša egzotična ostrva preko kojih se peru velike pare. Da ne širimo ovu temu, ono što Narodna skupština treba da odluči, jeste da usvoji ovu rezoluciju. Zašto? Ova rezolucija u jednom delu podrazumeva da više Republika Srbija ne sme biti pasivni posmatrač onoga što se dešava u Hagu. Ona mora da koncentriše napore i da omogući odbranu svim našim ljudima u Hagu, a jedan od njih je Slobodan Milošević, koji je došao u pretresnu fazu, taj njegov postupak; ima ih poprilično koji su u pretpretresnoj fazi i čeka se početak suđenja, ova država mora da stavi na raspolaganje sva sredstva tim našim građanima. Da vas podsetim, to su sve građani koji su na izborima pobeđivali u Republici Srbiji, na višestranačkim izborima na kojima je učestvovala i DS, a samo učešće na izborima je dokaz da se priznaje višestranački sistem, mada sumnjam da ste kompatibilni sa višestranačkim sistemom prema retorici koju koristite. Vreme političke mržnje je prošlost. Neće više niko sa vama kada čuje te vaše strele koje šaljete sa ove i drugih govornica. Sve je u cilju reprodukcije mržnje. Što pre izađete iz mržnje, okanite se toga, vratite se nečemu što bi se zvalo normalna politika, što su interesi građana Republike Srbije. Politički progon postoji. Kakva je DS? Evo jednog primera. Godine 1999. neko je napadao prostorije DS u Krunskoj. SRS na vlasti stala je u odbranu DS. DS je došla na vlast krajem 2000. godine. Prva stvar koju su uradili, to je da izbace SRS iz zgrade Magistrata, gde je 30 godina unapred uplaćena zakupnina. To je DS. To nije stranka građana Republike Srbije. To je stranka koja je reprezent tuđih interesa na teritoriji Republike Srbije. Zato DS nije u DS, nego u medijima, nevladinim organizacijama, odakle se seju mentalne manipulacije, zaluđivanje građana. To je naša istina. Ne pita niko ovu grupu ljudi koji su iz Demokratske stranke u Skupštini. Drugi je neko ko odlučuje o tome. Mediji koji ispravljaju njihove izjave, koji kanališu, to su one tri medijske organizacije, oni bivši idoli, pravilno raspoređeni da kreiraju političku i ovu drugu socijalnu stranu Republike Srbije. Vraćajte se, bežite od toga. Vraćajte se u normalne političke tokove, prihvatite višestranački sistem, budite podobni za političku konkurenciju, budite alternativa stavom i programom, a ne mržnjom koju sejete na svakom koraku. Ta mržnja će vam se osvetiti, zapamtite šta sam vam rekao. Politički progon postoji jer nekoliko godina namerno se ne završavaju sudski postupci i deluje vrlo cinično kada neko kaže, ako je protiv nekoga podignuta optužnica neka dođe, neka se prijavi, neka se to raspravi, država će mu pružiti zaštitu. Koja država da mu pruži zaštitu? Da vam nabrajam radikale koji četiri godine čekaju da počne suđenje po vašim krivičnim prijavama koje ste podneli? Ni jedan istražni sudija neće da potvrdi, da da pristanak da se podigne optužnica. Sve lažne optužbe, ali držite, vama je cilj da sve protagoniste srpske nacionalne politike predstavite da su obični kriminalci. To vam neće uspeti dok je građana Republike Srbije i dok je sledećih izbora, na kojima ćete još gore da prođete nego što ste prošli na prethodnim izborima. Umesto Slobodana Miloševića mogli ste da stavite bilo koje ime. Vrlo je važno da je to ime ono koje su odabrali neki koji predstavljaju Demokratsku stranku, poput Božidara Đelića, poput Mlađana Dinkića, poput onih silnih članova Komisije za ekstraprofit. Setite se, doneli ste Zakon o lustraciji. Šta ste uradili sa tim zakonom? Po tom zakonu prvo vi treba da se lustrirate. Blokirate našu inicijativu da se taj zakon stavi van snage. Šta je jedna rezolucija? To je jedan akt Narodne skupštine kojim se izražava politička volja da se prekine sa političkim progonom i da se pruži pomoć ne samo Miloševiću nego svim našim ljudima koji se nalaze u Hagu. Zašto? Da dokažu ono. Šta treba da dokažu? Da Srbija i Srbi nisu ratni zločinci. To što ste ophrvani mržnjom prouzrokuje još jedan nedostatak. Ukoliko se ti ljudi ne budu kvalitetno branili, pa ih bude država sprečavala, naša pokolenja biće kriva. Nije tu u pitanju ime i prezime svakog od tih pojedinaca koji se nalaze u Hagu. U pitanju su država i narod. Od koga će građani Srbije, ukoliko ne daj bože dođe do toga da budemo osuđeni za genocid, za ratne zločine, da nadoknade štetu? Od građana Srbije? Od bogataša? Budite sigurni, ukoliko se to desi, onda će ovi bogataši morati da se obrate Demokratskoj stranci zbog onoga u šta ih je ona uvalila. Upozoravam sve one koji su se veselili 28. juna 2001. godine u onom restoranu, najbliži saradnici Slobodana Miloševića koji su se veselili što je isporučen u Hag, Demokratska stranka na njih misli kao one koji treba da plate naknadu štete. Vodite računa koga finansirate. Vodite računa, Demokratska stranka je pokazala i svakodnevno pokazuje da nije podobna za višestranački sistem, jer još uvek u njihovim redovima je velika mržnja, koja im ne dozvoljava da vide ono što svi građani Republike Srbije vide. Ako vam nije jasno, pogledajte direktan prenos suđenja, pa ćete videti koliko ste pogrešili.
Narodni poslanik Dušan Petrović, šef poslaničke grupe Demokratske stranke.
Gospodine predsedavajući, vidim da se ova debata pretvorila u raspravu o Demokratskoj stranci, ali ne čudi to mene. Vi ste, gospodine Krasiću, očigledno fascinirani Demokratskom strankom i nemate drugih političkih tema u onome što radite. U pravu ste, gospodine Krasiću, dok je Demokratske stranke nikada vi na vlast nećete doći. Ne čudi me, gospodine Krasiću, zbog toga što je sigurno na vas takođe upečatljivo delovalo juče što se skupilo 10.000 ljudi u "Pioniru". Imali ste šta da vidite. Ukoliko, gospodine Krasiću, budete ulagali dovoljno energije i truda, možda za neku deceniju vi dođete na taj nivo takođe. Gospodine Krasiću, nije to pitanje mržnje, niti bilo ko iz Demokratske stranke bilo koga mrzi, niti se politika na mržnji može zasnivati, niti smo mi to radili. Pitanje zdrave pameti je, gospodine Krasiću, da se Demokratska stranka bori protiv vrednosti koje su upropastile Srbiju 90-tih godina. To je cilj Demokratske stranke i mi ćemo uspeti u tome. Uspećemo u tome zbog toga što 70% ljudi u Srbiji želi da ide u Evropsku uniju, gospodine Krasiću. Uspećemo zbog toga što 70% ljudi želi da živi dobro. Uspećemo zbog toga što je Demokratska stranka spremna da zastupa te ljude koji žele da žive normalno u 21. veku usred Evrope. Ono što sam razumeo da vi kažete trebalo bi da pretočite u nekakvu rezoluciju o zabrani Demokratske stranke. Ne može to, gospodine Krasiću, jer istorija ne može da bude zaustavljena. Vi ste zastupnici prošlosti Srbije, Demokratska stranka je sadašnjost i budućnost Srbije, gospodine Krasiću. Gospodine predsedavajući, mislim da nema pravo na repliku pošto sam ja dao repliku.
Izvolite, gospodine Krasiću. Vi ste u ime Demokratske stranke odgovarali gospodinu Krasiću, ali ste ga deset puta po imenu pomenuli i to je razlog da on ima pravo na repliku.
Gospodine Mihailoviću, moj prethodnik je 16 puta pomenuo moje ime i to sasvim razumem, obzirom da sam zadužen da vas likvidiram kao likvidacioni upravnik, to vam je poznato. Likvidacija jeste bolna, to svi znamo. Ono što ostane od imovine to se rasproda i to je pravi dokaz da nema nazad; nema nazad, samo napred moramo. Oko tog evropskog puta; znate, ne postoji veća uvreda za Evropsku uniju od one kada Demokratska stranka za sve što zamisli da je nešto udari kao prefiks reč evropski. Tako smo evropski čuli pre neki dan da nema više Rusije. Izađe poslanik i reče da nema Rusije. Mi kažemo da ima. Kaže – nema Rusije. Tako ste pričali da nema ni Kine, pa pobegoste u Kinu sa vašim predsednikom da nešto završi. Nema Libije. Prva dala pare kada ste došli. Vi ste totalno izgubili kompas, pobrkali strane sveta. Vi ste stvarno opasnost po mentalno zdravlje Republike Srbije. Vaši pokušaji mentalnih manipulacija su na nivou najobičnije smehotresne olimpijade. Mi se oduševimo kada vas vidimo. Niko u Srbiji, budite sigurni, ne razmišlja o zabrani Demokratske stranke. Mi moramo da vas čuvamo kao malo vode na dlanu. Dok je vas mi imamo mogućnosti da uzmemo i 150, i 200 poslanika na izborima. Kada vide šta je alternativa vama, svi će da prođu, proći će i Bogoljub Karić možda zbog vas. Možda i Divac prođe. On se bori protiv korupcije, a to je sve protiv vas. Nema protiv koga drugog. Prosto ne shvatam kako niste prepoznali da u svim ovim primedbama koje se čuju zadnjih 4, 5, 6 godina, koliko ima, sve su upućene protiv Demokratske stranke. Nema nazad, nema na pozicije Demokratske stranke. Vidite i sami da niko ne želi više sa vama. Ne koristim reči primitivizam itd. Dokle god vi koristite te reči prema nama, nama je dobro jer se namećemo kao jedina alternativa tom beznađu, tom putu gde se pričaju labudove priče. Gde su tih 6,5 milijardi koje čekaju na granici, gde je taj prijem, gde su te blagodeti. Nema. Dokle god je DS i te priče, nema od toga ništa. Rekli ste, kada predsednik Tadić pobedi, suđenja će biti u Srbiji. Nema. Odoše ljudi, nema. Vi šta god kažete, to je negacija. Nikad građanin Srbije neće da pogreši kada posle onoga što vi kažete ispred stavi ne.
Gospodine Krasiću, prekoračili ste vreme.
Samo može biti siguran da neće biti tako kako vi kažete. Što se tiče političkog života, nemojte da se brinete, nemojte da se sekirate, čuvaćemo vas kao malo vode na dlanu. Moramo da imamo redak primerak, da građani upoređuju nas sa nečim što je loše.
Gospodine Petroviću, pretpostavljam da se pozivate na član 97. i na član 100. Poslovnika Narodne skupštine. Izvolite.
Gospodine Krasiću, o zabrani DS sam govorio kao o retoričkoj figuri ili retoričkom pitanju. Žao mi je što ste vi to bukvalno shvatili, pa vam se izvinjavam. Naravno, znam i sam, i zna i cela Srbija da je nemoguće da DS bude zabranjena i to, naravno, nije ni tema. Prosto da pojasnimo i da vi ne budete u zabludi i u zabuni. Žao mi je da sedite u parlamentu, a da nemate predstavu o činjenicama. Važne su dve stvari ovde o kojima ste govorili, a koje, naravno, nisu istinite. DS će Srbiju odvesti u Evropsku uniju. DS, kao i predsednik Republike, imaju potpuno jasnu svest o tome da su nacionalni interes Srbije izvanredni odnosi sa Rusijom i izvanredni odnosi sa Kinom. Predsednik Srbije je zastupao na najbolji mogući način interese Srbije u susretu sa predsednikom Kine, koji je bio pre nekoliko dana. Kina, kao stalna članica Saveta bezbednosti, dala je podršku Srbiju i predsednik Republike je ono što je njegova ustavna nadležnost činio, borio se za taj interes. Gospodine Krasiću, druga je stvar što vi baš ne znate kako se glasa u Savetu bezbednosti. To ste pre nekoliko nedelja ovde pokazali, pošto ne vladate tehnikom. Možda ste u međuvremenu pročitali neki udžbenik Međunarodnog javnog prava i da se obavestite o tome. Bitno je imati dovoljno volje i baviti se temama koje su deo vašeg posla, i talenat je 5%, a rad je 95%. Savetujem vam da izučavate ono o čemu govorite ovde. Druga važna stvar je, naravno, ko za koga glasa. Prošle godine DS je jasno pokazala ko ima veću podršku građana Srbije. Dobili smo najviše glasova na lokalnim izborima i da je bio zakon iz 2000. godine imali bismo više vlasti u lokalnim sredinama u Srbiji nego 2000. godine, kada smo imali više vlasti nego bilo ko drugi. Isto tako, ovde se neki javljaju, predsednik DS je postao predsednik Srbije i pobedio je i na predsedničkim izborima. Naravno, to je u najboljem interesu Srbije. Ove godine verovatno će biti parlamentarnih izbora. Naravno, DS će dobiti najviše glasova i Srbija će dobiti Vladu koja će biti sposobna da je brzo povede prema Evropi. To su dva važna pitanja. Ovo ostalo je sve pitanje nerazumevanja koje ste pokazali i o tome, prosto, ne želim da govorim i da trošim dragoceno vreme ovog parlamenta.
Gospodin Krasić, replika, pa gospodin Nikolić u ime predlagača. Gospodine Krasiću, molim vas da ne izazivamo replike i sa poštovanjem se odnosite prema sagovornicima. Izvolite.
Sa izuzetnim poštovanjem se odnosim prema svakom narodnom poslaniku, zašto bi prethodnik bio izuzetak. Nema potrebe da bude izuzetak. Ovde su pobrkane teme. Tema je kako da se pomogne našim ljudima, kako da se izbegne ta mržnja u političkom životu, koja zamrači i vid i razum itd. Ne treba to da se reprodukuje, jer svesni smo toga da neki poslanici i svoj lični neuspeh pravdaju time što je nekada neko bio na vlasti. Kada se malo pročeprka vidi se da su njihovi istomišljenici bili na vlasti. Ružno je ovde sada pričati kako poslanik DS nije rekao nema Rusije. Ružno je sada pričati kako 2000. godine radikali, dok su učestvovali u vlasti, bili su, ako mogu tako da kažem, čak i osramoćeni od dela tadašnje opozicije, kao, prijatelje ste našli u Kini i Rusiji. Sada, puj pike ne važi se, promenilo se. Vrlo je teško kada nam iz rukava neko baca demokratske standarde, a sasvim je jasno da je demokratiju shvatio da može da se glasa i da može da se daje kvorum iz Bodruma. Sasvim je jasno ko su Kolesar, Janjušević, sasvim je jasno kako je neuspela sabljica, u kojoj je bio cilj da se jedna mafija zameni drugom mafijom. Ta konverzija je vrlo opasna, jer se pod tepih stavlja nešto što je krupan problem, ne samo za razvoj demokratije, nego za uspravljanje ovog naroda, stalno reprodukuje nešto što je bilo pre 10-15, 20 ili ko zna koliko godina. To je ta politika. Setite se rezolucije, pa kažite zašto ne treba da se usvoji, šta fali u onom tekstu rezolucije. Ne potežite 1993. godinu itd, vama je 1993. bila kriva, i 2003, a niste odgovorili građanima gde je 6,5 milijardi, zbog kojih su građani glasali za vas, da li ste ih ukrali ili nisu ni došle, ili je bila obična laž u pitanju? Gde je ta velika demokratija, gde je to samostalno sudstvo. Došla DS na vlast i odmah počela političke progone. Sve ste institucije uništili za neuspešnih tri godine vaše vlasti. Sve ste institucije uništili. Nemamo nijednu instituciju. Za koju instituciju da se uhvatimo, uzmite Radiodifuzni savet, ne znam gde da krenemo, a gde god pipnemo ambis se pojavio. Zbog čega ambis? Napravila razvalinu DS, DOS, DS, svejedno. Napravili razvalinu i uništili državnu strukturu. Ovde labudove pesme o Evropi, Evropi, kao da je neko za to da nas vodi na severni pol, pa oni našli alternativu u Evropi. O tome se radi. Vodite računa, cenite građane, inteligentni su oni, razumeju oni ove stvari i šta se dešava u Srbiji, osećaju na svojoj koži.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić u ime predlagača. Izvolite.
Kao predstavnik predlagača nisam zadovoljan što ovo teče samo u jednom smeru. Ali, razlog tome je i što su predstavnici vlasti pobegli iz sale pa deluje tako. Ne bi delovalo kako treba da i onaj drugi deo rezolucije opravdavamo, a to je da je progon nastavljen, i dalje nema kome da se govori, praznim stolicama. Predlažem poslaničkoj grupi DS da ide na kolektivnu terapiju ohrabrivanja. Znam da vam je hrabrost potrebna. Postoje stručnjaci koji to mogu da vam uliju, ali to nije skupštinska govornica. Znam da vam je veoma neprijatno, nelagodno, izrekli ste nešto zbog čega sam spreman sa vama javno da se kladim. Rekli ste da ćemo biti na vlasti jedino ako ne bude DS. Hajde da se kladimo. Ako budemo na vlasti posle sledećih izbora da se samougasite. Hajde, pošto ste vi tako jaki. A nešto da vas pitam, pošto ćemo imati više glasova od vas, a i da imate više od nas, vi teško 50% da možete da imate sami, pa recite mi, sa kim ćete vi to u koaliciju. Hoćete sa ovima što su vas ubijali i što ste sa njima u teškom sporu. Hoćete sa onima iza njih, što pokradoše i opljačkaše celu državu. Sa onima ne možete, oni su već sa Karićem. Sa onima ispred njih ne možete, tukli su se juče na Glavnom odboru. Sa socijalistima nema šansi, oni mogu sa mnogima, ali sa vama ne mogu. Hajde, kako, osim ako ne napravite novi 5. oktobar, kako da dođete na vlast vi iz DS-a, i kako 22 poslanika da budu na vlasti. Kako to mislite da ste vi pobedili na predsedničkim izborima? Bio sam atletičar, trčali smo u stazama i ko prvi prođe kroz cilj on je pobednik. Prvi sam prošao kroz taj cilj. Vi ste se posle udružili, da ja nosim još nekog na leđima, a Tadića dvojica - trojica da nose na leđima, i da se ponovo trkamo. Znači, Tomislav Nikolić prema Tadiću 32:29, tzv. demokratski blok, haški lobi, koliko vas tamo ima, koliko je bilo stranaka vi ćete mi reći, koje su prema Tomislavu Nikoliću 52:48; pa zar vi stvarno mislite da ste pobedili. Ne, niste. A, ako već putuje Boris Tadić neka bira opet ambasadu, jer neki pravi predsednik Demokratske stranke ponovo će da ga skloni iz Demokratske stranke. Pogledajte, otkad vam je Boris Tadićpredsednik vi već imate tri frakcije. Vi kažete - bilo je 10.000 ljudi, evo bilo je 20.000. A, u koliko frakcija vas je bilo? U koliko frakcija po koliko hiljada je bilo? Zamislite skup jedne političke stranke na kojoj zvižde predsedniku stranke dok drži govor. Da li to postoji u svetu? Ne postoji. I, nemojte da se kuražite u Skupštini nego krenite od odbora do odbora, od sela do sela, probajte nekako da dignete tu stranku. Stranka vam je na izdisaju. Molim poslanike SRS da ne obraćaju pažnju na želju DS-a da učestvuje u ovoj raspravi. Demokratska stranka je ovom našoj rezolucijom pomenuta kao stranka koja je godinu i po dana držala Srbiju bez Ustavnog suda, kao stranka koja je privatizacijama ostavila milion ljudi bez posla, kao stranka pod čijom vlašću porodice političkih suparnika i suparnici nisu bili sigurni: ili su bili u zatvoru ili su gubili glave. Jer vi vrlo dobro znate - rasplet u slučaju Gavrilovića se očekuje ovih dana. Do kostiju je umešana Demokratska stranka, do same srži, i zato nemojte previše da izlazite za ovu govornicu i neke svoj ljude iz prošlosti previše da hvalite. Moraćete da ih se odričete, jer su činjenice nepobitne. Da ste u akciji "Sablja"mene uhapsili, rekao bih za ovom govornicom koliko je kesa po hodnicima u ulici 29. novembra bilo. Koliko je bio nedostatak kesa, koliko ste stotina ljudi dovodili i nabijali im kese na glavu. Ovde bih vam doveo svedoka kome ste stavljali pijavice u kesu koju ste mu stavljali na glavu, i rečeno mu je - pijavice su zaražene sidom, da ti skinemo kesu, ali optuži Vojislava Šešelja. To je demokratska vlast. To je Demokratska stranka. Pogledajte kako izgleda zamenik Republičkog javnog tužioca, prošao je demokratsku proceduru u pritvoru, a i onaj tamo što ga hvalite da je najbolji advokat u Srbiji, i njegove sam greške morao u Administrativnom odboru da ispravljam. Srećom, napunio se budžet, pa sam skoro sve ispravio. E, sad traže kamate ljudi, i tačno bih rekao neka idu kod njega da traže kamate od njega, jer se on usprotivio odlukama Ustavnog suda Srbije. I još jedna stvar koju Ustavni sud Srbije ne sme da raspravi iz doba vaše vlasti - preko 60 zakona doneli ste uz korišćenje 12 građana Srbije u Skupštini Srbije, a koji nisu bili poslanici, koji su podneli ostavke i čije su ostavke usvojene u Skupštini, a onda je gospodin Boško Ristić rekao - u zabludi su bili kad su podneli ostavke. Ostaje im mandat, bili su u zabludi, pa tako optuži i profesora pravnog fakulteta da je bio u pravnoj zabludi, koju mu je ispravio Boško Ristić. I zato ne pominjite mi, molim vas, vreme vaše vladavine, i ne pomišljajte da dođete na vlast, jer rane koje ste zadali građanima Srbije su još uvek sveže, nisu zacelile. Pogledajte kako ono što vi kažete da su bile rane, koje smo im mi zadali, zaceliše. Blagi ljudi, melemi, dobar rad, rana zaceljuje. A vi čačkate. Taman se stvori krastica, vi je raskopate ponovo pominjanjem nekih svojih ljudi. Zato nisam zabrinut za to šta će biti u Srbiji posle sledećih izbora. Samo sam zabrinut da ne upropastite nešto do sledećih izbora. U Evropu ćemo da uđemo kada nas Evropa bude htela, a ne kada Demokratska stranka bude na vlasti. Jer da je Evropa htela Srbiju sa Demokratskom strankom na vlasti u Evropi, tri godine je to trajalo, što nas ne uvedoste. Što sada, kada ste u opoziciji, trčite tamo gde niste hteli da idete kada ste bili na vlasti. Otkud sad u Libiji ima nešto za predsednika Srbije? A dok je bio u opoziciji, gadio se. Otkud u Kini? Pa, mi smo uvozili lekove iz Kine koji su bili pet puta jeftiniji, a vi ste rekli - ne valjaju, male su doze, za male ljude, hoće naši ljudi da pomru. Zato bih voleo da se vrate ove pobegulje, da okrenem rezoluciju na deo koji se tiče stvarnosti i sadašnjosti. A ovo što je bilo u prošlosti, to su građaniSrbije procenili pre godinu i po dana, sada će skoro dve, na parlamentarnim izborima. Zato osim napada na SRS uradite još nešto u politici, osim napada na SRS uradite nešto korisno u politici. Osim Narodne kancelarije i priča, hajde neka nešto uradi predsednik Srbijeza Srbiju. Hajde samo nešto. Nemoj za sebe da radi. Nemoj da vodi bogate ljude kada krene na put avionom. Nemoj. Jer, mi znamo što predsednici vode bogate ljude. I znamo kako je jedan vaš bivši predsednik govorio gde da ga čeka novac kada krene na put. Pazite. Sve to ostaje zapisano. Zato kada vidim vašeg predsednika da je okružen gomilom bogatih ljudi pitam - šta li će da im da kada stvarno dođete na vlast. Jer, video sam kako morate da se odužite kada dođete na vlast onima koji su vas na vlast doveli. Niste raščistili sa kriminalcima u svojim redovima. Niste. Nemojte da čekate pravosudne organe. Sami ste ih odavde optužili da sporovi traju unedogled. Priča o tome da vi čekate da vam sud reši ko je obmanuo Srbiju u aferi Bodrum, a za to vreme ljudi umešani u aferu, jedan reče danas - izvinio sam se za falsifikat koji sam napravio, čist sam i miran, a onaj drugi je potpredsednik stranke i predsednik je Vlade u Vojvodini. Organizator organizovanog kriminala DS-a u Skupštini Srbije je sada predsednik Vlade u Vojvodini. Šta li će on tek sa budžetom Vojvodine da radi, ako je umeo da pokrade glasove u Skupštini Srbije. E tako, pošto smo mi završili sa Demokratskom strankom, samo da predložim, da zamolim poslanike vladajuće većine da se pojave u sali, jer ovde se govori o veoma važnim stvarima. Ovde se govori o progonu onih koji se u Hagu brane. Ako ste vi bili prema njima nemilosrdni, hoću stav onih koji su sada na vlasti, da li su i oni nemilosrdni prema onima koji su u Hagu. U Hagu sedi nekoliko vrsta građana. Sede ratni zločinci. U Hagu ima ratnih zločinaca. Voleo bih da im je suđeno u Beogradu, da pokažemo da mi hoćemo da osudimo sve ratne zločince. Ali, u Hagu sede i nevini ljudi. Šta im je krivica - što su bili političari, policajci, generali i oficiri u vreme kad smo vodili ratove. Kad već hoćete katarzu, očekujem da neko od vas izađe za ovu govornicu i da kaže - nije taj i taj čovek ratni zločinac, iako je u Hagu, iako su ga optužili, iako su ga odveli. Sve dotle, ne verujem u vaše dobre namere. Ne hvalite se tim zrncetom vlasti u lokalnoj samoupravi, zato što to ne umete da opravdate. Vi kažete, "da je bio neki drugi zakon, mi bismo imali još više". Da nije bilo zakona, da ste uzeli po motku, vi bi možda imali najviše. Zakon koji je bio, to je zakon po kome smo birali odbornike. Da li vam se nešto ne sviđa, imate li većinu, promenite zakon, nemojte da se pozivate na nekakve zakone, posebno ne na zakone koje ste vi izglasavali i posebno ne na odluku DS da Narodna skupština promeni Ustav Republike Srbije, jer pred tim argumentom padaju svi ostali koje uzimate sebi na korist, kao DS. Vi ste politička stranka koja je u Skupštini svojom većinom donela odluku da menja Ustav mimo Ustavom utvrđene procedure. Nije vas bilo sramota. Vi ste politička stranka koja je političke konkurente lišila prava na život, samo zato što je nekome od vas to pravo bilo uskraćeno dok ste bili u opoziciji, ili je čuo da je nekome bilo uskraćeno to pravo. Vi ste revolucionari. Kada bismo govorili o zabrani DS, vas bi branila Socijalistička internacionala. Pred tako velikom silom, moram da kažem, na vas ovde u Srbiji ne vidim ko bi udario na taj način. Vas brane levičari iz celog sveta, a vi u rukama imate ceo srpski kapital. Još kad bi vam se dodao G17 plus, i pola balkanskog kapitala još imate. Te dve stranke, a ostali samo gledaju šta ste vi radili i šta ovi rade. Vi juče na bini imate ljude koji su se nakrali za vreme dok su bili ministri u vladi DS. Tek posle toga su ušli u DS. Vi to vrlo dobro znate. Teško mi je kad vama poslanicima, za koje znam da se nijedan od vas nije obogatio, pričam kako ima lopova u vašim redovima, i vi branite te lopove iz svojih redova i ne smete da kažete da su lopovi. Videli ste šta je narod rekao decembra 2003. Vlast ulazi u izbore i osvaja 22 poslanička mesta. Da je bio zakon iz 1990. da li biste imali ijedno poslaničko mesto. Eto, tako možemo da razgovaramo. Jeste, dokazali ste da ste sada jedina opozicija, jedina proevropska, jedina za Hag. To ste dokazali celoj Srbiji. Okanite se više napada na SRS. Samo izazivate poslanike da vam kažu sve šta hoće. Meni se lično ne sviđa to da se ovakva snaga obračunava sa šačicom demokrata. Dođe mi da vas branim. Uvek sam bio na strani slabijeg, ali vama ne mogu da zaboravim da ste bili prejaki za svoju vrednost, mnogo ste više imali vlasti nego što vredite.
Gospodin Petrović, pa gospodin Ristić, replike.
Očigledno je da SRS danas nema drugu temu nego DS i očigledno je da vi niste suštinska opozicija ovde, jer pored Vlade Republike Srbije i tolikih stranaka u Vladi Republike Srbije, i svega onoga što čini politički život u Srbiji, vi danas, vas nekoliko je potrošilo više od dva sata elaborirajući svoje primedbe na politiku DS. Potpuno ste u pravu, gospodine Nikoliću, zbog toga što brana vašim idejama i vašim vrednostima, koje su tako strašan rezultat dale devedesetih godina, jeste DS. Naravno da ne možete doći na vlast dok je DS u Srbiji. U pravu ste, ne možete ništa učiniti da DS ne bude u Srbiji. Što se izbora tiče i vaše zabrinutosti kako će biti formirana buduća vlada Republike Srbije, gospodine Nikoliću, bili ste u situaciji da trčite predsedničku trku i da se borite da postanete predsednik Republike, i sada se pitate kako je pobedio Boris Tadić i šta to znači da je DS pobedila na izborima. To znači da ima predsednika Republike, da je predsednik DS predsednik Republike. Kako je DS pobedila na predsedničkim izborima, tako će pobediti i na budućim parlamentarnim izborima. Zabrinut sam da vi imate sve činjenice iz nekakvih istraga koje ste ovde pomenuli. Kako vi rekoste, teku nekakvi sudski procesi, a vi kao da ste branilac ili tužilac. Kako vi to dolazite do sudskih spisa i kakva je to država, kakav je to ministar pravde i kakav je to ministar policije, kad šef jedne nazoviopozicione frakcije ili opozicione stranke ima sve činjenice i preti tim činjenicama. Dakle, gospodine Nikoliću, bilo bi dobro da obavestite javnost kakve su vaše veze sa gospodinom Jočićem i kakve su vaše veze sa ministrom pravde, kad vi imate mogućnost da se tako dobro i podrobno upoznate sa sudskim predmetima. Što se tiče zaceljivanja rana, ne mogu Srbiji zaceliti rane od vlasti u kojoj ste i vi učestvovali. Biće potrebno nekoliko desetina godina da ispravimo ne samo materijalno siromaštvo, već da bude ispravljena sva ona šteta koja je naneta duhu i mentalitetu naše nacije i naših građana, ali ćemo i to uspeti da učinimo. I dve i po godine, dok je Zoran Đinđić bio predsednik Vlade, taj proces revitalizacije Srbije išao je veoma brzo. Naravno, Živković je nastavio koliko je mogao, imao je dobre namere i mnogo je uradio, ali desili su se izbori, pa trenutno stojimo; za kratko vreme, nastavićemo vrlo brzo. (Predsednik: Vreme.) Sasvim na kraju, vrlo je interesantno, gospodine Nikoliću, da vi, bar nisam čuo, ne rekoste proteklih dana ništa o tome što je preinačena volja ovog parlamenta i što je sasvim drugačiji tekst Zakona o radu došao do predsednika Republike. Koliko je meni poznato, vi nazivate sebe opozicijom ovde. Kako se vi izjašnjavate o tome što ste glasali za jednu stvar i usvojen je zakon koji ima jednu sadržinu, a onda je iz ovog parlamenta izašao sasvim drugačiji zakon? Bilo bi dobro da to objasnite građanima Srbije.
Narodni poslanik Boško Ristić, replika na izlaganje gospodina Nikolića.
Javio sam se za repliku povodom izlaganja gospodina Tomislava Nikolića. Želim da kažem, pred vama i pred javnošću, da je ovde, očigledno, na dnevnom redu rezolucija protiv DS, jer cela tema današnje rasprave je upravo DS, njena snaga, njene vrednosti, njena programska orijentacija i njeni uspesi koje je ostvarivala do sada. Očigledno da je jučerašnji impozantni skup, impozantna konvencija koju smo imali ovde u Beogradu, sa više hiljada, nisam tačno brojao koliko, ali sigurno blizu desetak hiljada članova, na impozantan način pokazao, pre svega, svoju doslednost u političkim opredeljenjima, doslednost u borbi za evropske vrednosti, za standarde koji garantuju zaštitu i ljudskih prava i svih vrednosti ljudskog života. Što se tiče ove rezolucije koja je na dnevnom redu, ovde upravo imamo drugačiju političku nameru - da se pojedini ljudi po imenu i prezimenu stave iznad Ustava i iznad zakona. Mi se pozivamo na odgovornost. Pozivanje na odgovornost kroz institucije sistema, kroz pravosudne organe, nije progon. Moram da vas podsetim ili obavestim, pošto vi za sve ono što u ovoj državi trenutno ne valja, korupcija, loš pravosudni sistem, loše stanje u pravosuđu, okrivljujete DS, okrivljujete stranku koja je opozicija za nešto što ne valja u vladi. Okrivljujete za kriminalnu privatizaciju "Knjaz Miloša", za falsifikovanje volje poslanika kroz falsifikovani tekst Zakona o radu, koji će biti na dnevnom redu. Ove afere toliko natkriljuju sve dosadašnje afere u Srbiji, pa se samo pitam dokle će Vlada imati politički kredibilitet u javnosti da vara ovaj narod i dalje. Biće tema Zakon o radu, otvoriće se ta tema pred Zakonodavnim odborom. Inače, da je bilo poštovanja Poslovnika, ova rezolucija koju ste ovde ponudili ne bi se ni našla na dnevnom redu. Predsednik je bio u obavezi da dostavi Zakonodavnom odboru tekst rezolucije i da se utvrdi da li je pravno moguća. Pravno je nemoguća rezolucija koja insistira kod državnih organa da prestanu sudski procesi. Vi govorite o odugovlačenju postupaka. Pa upravo je opstrukcija tih koji su okrivljeni pred sudom dovela do razvlačenja postupaka, jer su se nadali da će oni biti obustavljeni usled zastarelosti. Sam SPS je pomogao Miri Marković da donese odluku da pobegne u Rusiju. Skinuli su je sa liste poslanika i protivno insistiranju Miloševiću. Vi znate da je Mira Marković napustila zemlju u vreme najveće pretnje prema pokojnom premijeru Đinđiću i pokušaju atentata. Ona je tada otišla. Ona nije otišla posle ubistva, ona je otišla pre ubistva, zato što se najavljivalo šta će se desiti premijeru Đinđiću. Ali, isto tako, podsećam vas i članove SPS da je upravo SPS odbio da stavi Miru Marković na listu poslanika. U ovoj poslaničkoj grupi, ovde među članovima SPS nije bilo volje da se ona podrži, jer smatraju da je ona zla sila koja je uništila SPS.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa narodni poslanik Vučelić.
Evo sad i sam da saznam nešto što nisam znao, a to je da neko dovodi u vezu Miru Marković i atentat na Zorana Đinđića. To zaista nisam u sudskim spisima pronašao, izuzev u tvrdnjama DS. Ali, da objasnim gospodinu Petroviću, a i da usput priupitam predsednika Narodne skupštine, šta se ovo radi u Narodnoj skupštini i u šta se pretvorila Narodna skupština, gospodine Markoviću. Zašto niste prekinuli da se skijate odmah, i ne bi rizikovali po mećavi ovoj i ne bi rizikovali da vam negde krcne noga ili nešto, nego da dođete da sređujete stanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U petak sam od jednog poslanika vladajuće većine, gospodine Markoviću, zato što još nisam nigde video zvanično pismo Borisa Tadića, saznao da je Boris Tadić vratio Zakon o radu. Da ga je vratio u četvrtak u 23,20 iz kabineta, a bio je u Kini, ali to je sada verovatno ostavio svoj potpis, pa koristite kako god hoćete. Tamo je Boris Tadić naveo da mu nije dostavljen tekst u obliku u kome je usvojen na sednici Narodne skupštine, što je veoma ozbiljna optužba, gospodine Markoviću, i mora da rezultira nestajanjem iz politike jednog od vas: Predraga Markovića ili Borisa Tadića [[Dobacivanje iz sale: Obojice.]] Polako, da raščistimo. Lako je to komentarisati, ali ovo je veoma ozbiljna situacija. Predsednik Narodne skupštine ne sme da obmane predsednika države. On mora da mu pošalje zakon u tekstu u kome je usvojen. Predsednik Srbije ne sme da obmanjuje javnost. Ako mu je dostavljen predlog zakona u tekstu u kome je usvojen, ne sme da kaže da mu to nije dostavljeno u tom obliku. Na pitanja novinara kada ćemo zasedati povodom toga, tada sam posle prvog pisma Tadićevog koje sam video rekao da Skupština sa tim nema ništa. Tadić traži pravi tekst. Nije se izjasnio o sadržini. Posle toga saznajem, a ponovo nema dokumenata koji bi stigli čak ni meni kao šefu poslaničke grupe, da je Boris Tadić osporio i zakon koji je dobio. Da li ste vi ispravili tekst, pa mu poslali pravi zakon, ali da je odbio da ga, to kaže neka od onih njegovih plavušanki, kako se zove ne znam, potpiše i zato što nije u skladu sa Ustavom. To je ono što saznajem iz novina, kao što i za ove afere mnogo toga saznajem iz novina, nego vi ne čitate novine. Tamo ima dosta dokaza za optužbe protiv svih vas, a posebno, gospodine Markoviću, za vas protiv nameštanja žreba za izbor Radiodifuznog saveta. I to sve u nedelju dana, tako da ne opravdavam ako je predsednik Marković, odnosno njegova služba, on je izgleda već zbrisao na skijanje, poslao falsifikovani tekst predloga zakona Borisu Tadiću. Evo, mi trenutno radimo na tome da napravim sebi čaršav, da vidim predlog zakona, šta smo usvojili i šta je otišlo Borisu Tadiću. Ako je to tačno, gospodine Markoviću, mi prvi podnosimo predlog da vi budete smenjeni sa mesta predsednika Narodne skupštine. To je jedan korak. Ako se ispostavi da je Boris Tadić dobio predlog zakona onako kako bi trebalo da izgleda posle usaglašavanja na Zakonodavnom odboru, onda je Boris Tadić obmanuo javnost, onda on mora da snosi posledice. Treće je - ako vrati zakon o radu, iako su njegovi poslanici glasali za sve amandmane koji su usvojeni, onda me interesuje šta nije u redu sa njegovim poslanicima ili šta nije u redu sa njim. Ali, nikada neću da opravdam nikakav falsifikat, nikakvu prevaru, nikakvo izigravanje Narodne skupštine Republike Srbije. Tim pre što se u jednom kvorumu u 15,55 minuta i 50 sekundi, na kome je bilo tačno 126 poslanika, pojavljuju imena dvojice poslanika SRS koji nisu ubacili svoje kartice. A što se tiče ko je opozicija ili ko nije opozicija, jednom smo glasali, mislim da je to bila jednoglasna odluka, o zakonu o direktnom izboru poslanika u Skupštinu Srbije i Crne Gore, i jednom smo Rezoluciju o Kosovu i Metohiji usvojili jednoglasno, i ni u jednom drugom slučaju ni za koji zakon poslanici SRS nisu glasali. Ako je mera ko je opozicija broj zakona za koje je neko glasao, onda ste vi na vlasti, gospodine Petroviću. Za polovinu zakona donetih u ovoj skupštini vaša poslanička grupa je glasala. Po čemu onda možete da nekome prebacujete da nije opozicija po tome što sedi u Narodnoj skupštini? Stavite na vagu ili zatražite od svoje službe da vam izračuna koliko je zakona doneto, za koliko ste tih zakona vi glasali. Videćete da ste možda glasali za više zakona nego socijalisti. Tako. Znači, opozicija je onaj ko se bori protiv vlade, ali se ne bori protiv Srbije. U vama još uvek prepoznajem staru iskonsku želju da i Srbija padne da biste vi došli na vlast. Zbog toga sam zamolio poslanike SRS da ne obraćaju pažnju na vas, jer kada se neka vatrica polako gasi, ne treba dodavati ni benzin, niti bilo koji ogrev na nju. Pustite neka se DS razjeda nad svojom prošlošću i sukobima, sama od sebe ugasi.
Gospodine Petroviću, prvo se gospodin Vučelić javio za repliku, a potom ja, pa onda vi. Prozvan sam imenom i prezimenom i red je da objasnim.
Ova rezolucija nikome ništa ne nalaže da uradi neposredno. Ne kaže ona tom i tom sudiji u tom i tom procesu to i to. To bi neko ko je advokat morao da zna. Ona zabranjuje bilo kome u Srbiji da na osnovu porodične pripadnosti vrši diskriminaciju i politički progon. Ona je na Ustavu osnovana, ona ne proizvodi neposredno pravno dejstvo, u smislu da taj i taj sud uradi to i to, i ona ujedno pledira na to da ko god to čini da je odgovoran i krši Ustav, ljudska prava itd. Ona je neophodna i zato što se u nastupu DS vidi osobito shvatanje "prava", a to je - podržavate vladu, dogovorite se sa ministrom da ministar naloži tužiocu, a da tužilac i ministar nalože sudiji, pa da to završite. To ste radili vi i zbog toga ste tako oštetili sudstvo i pravosudni sistem, da se ono ni pod legalističkom vlašću ne može lako oporaviti. To su vaši tragovi sile, vašeg topuza, koji se ne mogu otkloniti. Ukazivali smo na više primera svega toga što ste činili. Sada ste nervozni i zastupate evropsku Srbiju. Vi ste nervozni što je Srbija, i ova vlada koju podržavaju socijalisti, na pragu potpisivanja dokumenta o izvodljivosti EU. Vi ste bili opozicija izručenju Hagu putem dobrovoljne predaje. Vi ste tražili kesu na glavu, hapšenje. Vi ste bili u opoziciji ustavnoj promeni ustava, kako je jedino moguće, nastavljajući vaše shvatanje pravde, koje je čist voluntarizam. Vi se lažno predstavljate kao demokrate, revolucionari, a niste ni jedno ni drugo, nego pučisti i voluntaristi, povremeno zaogrnuti jednim ili drugim plaštom. Vi ste glasali protiv budžeta i protiv aranžmana sa MMF-om, a to smatrate najviše Evropom. Imate nipodaštavajući stav prema Ustavnoj povelji i prema državnoj zajednici, bagatelan, a to je takođe ono što je garantovala Evropa, da ne govorim da je to istorijski interes ovog naroda. Imate bagatelni odnos prema Republici Srpskoj i jedino što dobro činite, idete putevima koje smo mi proputili, u Kinu, u Libiju, u Rusiju, doduše, tamo vas nije primio predsednik Rusije, u Grčku, sve one države zbog kojih ste vi ismejavali vlast SPS i Slobodana Miloševića, a koji su nam bili prijatelji... (Predsednik: Vreme.) ... u tim vremenima kada nije bilo lako imati prijatelja. O tome je reč. Vi sada u toj nervozi sebe prikazujete kao nekakvu evropsku Srbiju, zasnovanu na tekovinama "Sablje", kršenju Ustava, uzimanju mandata, tako proglašavate tu Srbiju, jer vidite da će ta Srbija, uz pomoć socijalista, biti u Evropi, približiće se korak Evropi, s obzirom na sve one korake kojima ste je vi vašom vlašću i vašim terorom udaljili. (Predsednik: Molim vas, vreme.) Hvala.
Pre mene se javio po Poslovniku gospodin Anđelković, pa onda replike.
Moraju stvari da budu potpuno jasne. Gospodin Boško Ristić je govorio lažne informacije. Ko će biti poslanik u državnoj zajednici ili saveznom parlamentu je stvar SPS, ne Boška Ristića. Doduše, ko će biti poslanik u republičkom parlamentu, to je bila stvar Boška Ristića. On je odlučivao o tome ko će biti poslanik u republičkom parlamentu i samo on. Doduše, njegovi pravni argumenti za to ko će biti poslanik bili su ti da je građanin npr. Mihajlo Marković poslao pismo Skupštini Srbije i obavestio da ima neke primedbe ko može, a ko ne može biti poslanik. To jeste zakonski i demokratski, po Bošku Ristiću. Ko je određivao ko će da bude savezni poslanik i protiv koga će biti poternica izručena? Pominjao je ovde Miru Marković. Vi ste naložili, kao DS, da se ukrade pasoš Miri Marković, upali ste u stan Vlade Kršljanina i ukrali ste pasoš Miri Marković. Inspektor mi je to ispričao kako ste naložili. Ispričao mi je i kako ste naložili da se uhapsi Uroš Šuvaković i Bogoljub Bjelica samo zato što su radili na odbrani Slobodana Miloševića. To je, gospodine Boško Ristiću, bila vaša demokratija. Isto tako ste glasali iz Bodruma. Nemojte tražiti od mene da vam budem svedok, ali je činjenica da je Čeda Jovanović vršio pritisak da SPS siđe da glasa za taj zakon, tj. za izbor guvernera, i pored činjenice da vam nisu bili dovoljni privatni poslanici Baneta Ivkovića i njegova kamarila, tražili ste od poslanika SPS, znali ste da nemate većinu, da nemate 126. Kad sam vam rekao da to ne dolazi u obzir, da jedino možete da nas vežete pa spustite, bio je tu i gospodin Goran Vesić, bez njega to ništa nije moglo, jer mora i Čeda i Goran, to nije bilo moguće, onda ste sišli i izglasali ste. Tog trenutka ste znali da nemate više od 116 poslanika. Tog trenutka kada ste razgovarali, dva minuta pre toga, znali ste da nemate poslanike. To je vaš pravni sistem, gospodine Ristiću, tako ste vodili Administrativni odbor, tako ste ljude proterivali, tako ste zabranili Miri da dođe, jer ste joj zabranili da odlazi u Hag tako što ste joj ukrali pasoš bez ikakve pravne osnove.
Molim vas, upozoravam vas. Izvolite, gospodine Petroviću. Replika na izlaganje gospodina Nikolića.
Ovo što je gospodin Anđelković rekao, to baš nikakav komentar ne zaslužuje. Svako nedelo možete da prijavite, gospodine Anđelkoviću, onome ko je u ovoj državni nadležan za to, a koliko znam, vi ste sada na vlasti sa Koštunicom, pa biste mogli da isterate tu stvar na čistac, a ne da koristite dragoceno vreme ove skupštine da se žalite. Još nisam čuo da se neko ko je na vlasti žali za skupštinskom govornicom zbog toga što država ne funkcioniše. To ste vi, gospodine Anđelkoviću, danas jednu novu praksu uveli u srpski parlamentarizam. Što se tiče zakona za koje je glasala DS, to su zakoni koje je pripremila Vlada Zorana Đinđića, Zorana Živkovića i potpuno je van političke pameti da DS glasa protiv Zakona o železnici i protiv Zakona o poštanskim uslugama. Mi ćemo i dalje glasati za one zakone koji su u duhu evropske Srbije i koji prilagođavaju politički i pravni život Srbije onome što postoji u EU. Postoje tu druge stvari. Znate, gospodine Nikoliću, da su vaši poslanici omogućili formiranje Komisije za hartije od vrednosti. Vi ste kao SRS dali kvorum za formiranje tog važnog tela, koje je posle toga učestvovalo u jednoj, u stvari u najvećoj aferi u 2004. godini koja je zadesila Srbiju, u aferi prodaje akcija "Knjaza Miloša". Sa druge strane, gospodine Nikoliću, vaš poslanik je glasao ovde za rekonstrukciju Vlade, i to je takođe činjenica i fakat, i ostaće zapisano u istoriji kako je opoziciona stranka glasala za izmenu Vlade i na taj način podržala Vladu Republike Srbije. To su činjenice. O činjenicama možemo da komentarišemo ovako ili onako, ali činjenice se moraju poštovati. Što se tiče gospodina Vučelića, vi imate takvu odbojnost prem EU, da čak ne želite da se udubite ni u termine. Ne potpisuje Srbija ništa, već bi trebalo EU, odnosno komisija EU da da pozitivnu ocenu studije izvodljivosti ili da ćuti, da ne kaže ništa, onda nema te studije izvodljivosti. Što se tiče pravnog aspekta, jesam advokat po profesiji i ne umem drugačije da protumačim ovu odredbu rezolucije, koja kaže - nalaže se nadležnim državnim organima da nešto učine ili ne učine. Ne može ova skupština da naloži ništa, ova skupština može da donese zakon, ova skupština može da razreši sudije, tužioce i za to postoje adekvatne procedure. Što se tiče ismejavanja, nismo mi, gospodine Vučeliću, nikada ismejavali vašu vlast, mi smo se nad njom zgražavali i uspeli smo da je oborimo, i to je u interesu Srbije, i to je otvorilo vrata ovoj naciji da se priključi porodici modernih evropskih naroda.
Izvolite gospodine Markoviću.
Pre svega, zahvaljujem na pitanjima. Da, činjenica je i to javnost zna, bio sam na skijanju, a činjenica je da su neki probali da nasankaju u međuvremenu Skupštinu i to nećemo dozvoliti svakako. Shvatam da postoje nejasnoće. Gospodine Nikoliću, čudi me da sudite na osnovu nepotpunih novinskih izveštaja, jer u pitanju je prepiska između službe predsednika Skupštine, koji je bio na odmoru, i zbog toga u prepisci se ne potpisuje jer bi to bio falsifikat, kada neko ko nije prisutan potpisuje nešto, ali srećom postoje nadležne službe. Kao što znate, to su pisarnice i kada neko proba da falsifikuje neki dokument tako što koristi potpis koji je verovatno ostavljen blanko, to su stvari koje se dešavaju firmama, onda nadležna služba odbije to da zavede. Ako uporedite pisma koja su razmenjena između Predsedništva i Skupštine, oko onoga što je predstavljeno vrlo neozbiljno od strane nekih pres-službi, pres-službe ne bi smele da vladaju ovom zemljom, nego institucije, onda biste lako mogli da zaključite da li je neko nešto falsifikovao. Moja dužnost je da obavestim Skupštinu na način propisan zakonom i to sam uradio. Pismo predsednika Srbije, koje je stiglo na adresu predsednika Skupštine i koje govori o stavu da predsednik iz određenih razloga, dakle ne ustavnih već nekih drugih, neće potpisati zakon, podeljeno je danas svim poslanicima i nalazi se, pretpostavljam, u poslaničkim klubovima. Tako me je obavestio zamenik sekretara, gospodin Jovanović. Ako nije, biće sada podeljeno. Tu naravno nema reči ni o čemu jer je detaljno pismo predsednika Skupštine, sa objašnjenjima tehničke službe i sa pravnom poukom predsedniku Republike, poslato u četvrtak ujutru i korektno je da je predsednik u odnosu na to postupio. Kao što znate, ne postoji nikakva mogućnost da se o zakonu izjašnjavaju pravne službe ma koje druge institucije sem predlagača i Skupštine. U odnosu na to se zakon vraća ili ne vraća. U svakom slučaju, to je potpuno jasno i zabuna je verovatno nastala zbog toga što je predsednik Skupštine bio odsutan, predsednik Republike bio odsutan, a neko je sebi dao za pravo da daje različite izjave, šalje saopštenja, što je krajnje neumesno, jer ne postoji nikakav problem u komunikaciji između predsednika Skupštine i predsednika države. Drugo, veliko mi je zadovoljstvo što ste prihvatili stav, na kojem sam insistirao odavno i meni će biti drago da ga svi prihvate, a to je da se može biti opozicija Vladi, ne može se biti opozicija državi. Nadam se da je to stav koji će polako preovladati kod većine poslanika i stranaka u Srbiji. Zbog toga ću uvek insistirati da se sve radi po zakonu, ali u okviru onoga gde postoji mogućnost.
Vreme, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem. Ovo je pravi primer. Dozvolite mi da završim rečenicu. Pomenuta su danas dva slučaja gde je predsednik Skupštine nemoćan jer nema mogućnost da postupi po Poslovniku. Prvi slučaj jeste kada je prilikom rekonstrukcije Vlade ostala jedna zaboravljena kartica ovde nekog poslanika. Predsednik Skupštine to nije video, pa nije mogao da reaguje, ali se na snimku jasno vidi da je ostala zaboravljena kartica i da stoji. Predsednik Skupštine tim povodom nije mogao ništa da uradi. Naravno, mogu sada novinske priče da budu da je neko glasao za nekoga ili nije. Druga situacija jeste kada predsednik Skupštine vidi da je nečija kartica ostala i, kao što znate, tada sam reagovao. Prvi put kada sam video reagovao sam, tražio da stručna služba izvuče tu karticu, da je donese i izrekao sam tom poslaniku opomenu. Kao što znate, to je poslanik Sredoje Mihajlov. Dakle, uopšte ne pravim političke razlike u tom slučaju. Isti slučaj sada, za koji ste vi postavili pitanje i stručna služba je poslala odgovor, jeste da je moguće da su ostale dve kartice poslanika iz vaše stranke, ali to nisam video. Ono što je važnije za građane i za sve vas jeste da to nije uticalo ni na jedan način, jer je glasalo za taj zakon negde oko 148, dva minuta pre i dva minuta posle, i to je ključno. Ne mogu da kaznim poslanike koji zaborave svoju karticu ako to ne vidim, ali ono što je vama bilo važno služba je odgovorila, a to je da nisu izdavane nikakve privremene kartice, jer je to bila suština pitanja. Mislim da je važno za sve nas da tačno postupamo prema zakonu, da poštujemo i gradimo institucije i, ako je ikako moguće, da pri tome imamo suprotstavljena mišljenja, ali nemamo razloga da se svađamo, a naročito nemamo razloga da probamo da rušimo institucije, a pre svega najvažniju instituciju u ovoj zemlji, a to je Skupština Srbije. Hvala vam na vremenu predsedavajući, hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem se gospodinu Markoviću. Dve replike je iskoristio, pošto je bilo šest minuta. Sada ja imam repliku gospodinu Petroviću.
Sledeća replika je gospodin Ristić.
Gospodine Petroviću, taman posla da se nekom žalim. Samo obaveštavam javnost šta ste radili i to je razlika. Razlika je zbog toga što je naš cilj bio da se to prekine i zato smo podržali Vladu Vojislava Koštunice. Bili bi nezadovoljni i oduzeli bismo podršku Vojislavu Koštunici kada bi on radio onako kako ste vi radili, a to je da nalažete policiji i sudstvu šta da čine. To ne bi smela ni jedna vlada da radi, a ni postojeća Vlada jer ne bi imala podršku Socijalističke partije Srbije. Sud i policija moraju da rade ono što im je u nadležnosti, a ne da čekaju naloge ni Čede, ni Gorana, ni bilo kog drugog iz vlasti bilo koje političke partije, upravo ono što ste vi činili. Da ste to činili nema nikakve dileme. Tačno je, tada nije bila pres-služba jer to je vaša navika, pres-služba ili Biro za komunikacije. Tada ste imali Biro za komunikacije, on je odlučivao i oni su odlučivali koji će od tih 12.000 ljudi biti uhapšeni. Nije odlučivala policija, ni sudstvo. Naravno da će sve izaći na površinu i naravno da će svi sudski procesi biti završeni. Mi se za to zalažemo, samo ne tražimo i ne mislimo da to treba Vlada da traži i da Vlada te sudske procese završava, nego mora sud. Ove stvari će doći sigurno javno pred sudske organe, pa ćemo onda videti ko je krivično odgovoran za kidnapovanje Slobodana Miloševića i kakvu ste vi kao Demokratska stranke protivzakonitu ulogu imali u tome.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Gordana Čomić, pa potom narodni poslanik Boško Ristić, replika na izlaganje gospodina Anđelkovića.
Dame i gospodo, da potpredsednik Zoran Anđelković nije sam sebi dao reč, uspela bih da dobijem pravo na povredu Poslovnika odmah posle predsednika Skupštine, ali dobro. Dakle, povređen je član 28. Poslovnika Narodne skupštine koji glasi: "Predsednik Narodne skupštine: vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine i vrši druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom". Ako je odsutnost na godišnjem odmoru, na koji predsednik ima pravo kao i svaki zaposleni u ovoj zemlji, proizveo ono što predsednik Narodne skupštine pokušava da kaže pred ovom skupštinom, zabunu oko teksta Zakona o radu, o kojem je Skupština glasala, onda je ili predsednik Skupštine Srbije takođe neobavešten ili je prekršio Poslovnik. Nema trećeg. Svaka vrsta komentara o tome zašto je poslanička grupa Demokratske stranke glasala za amandmane, bilo čije, ili glasala uzdržano o Zakonu o radu u načelu i u celosti jeste pokušaj progona opozicije. Malopre se od ljudi koji su opozicija – mada ovde u Skupštini izgleda da su svi opozicija, samo je Demokratska stranka na vlasti, tako izgleda i treba da budemo odgovorni za sve, ali u redu –proziva jedna poslanička grupa zbog svoje Ustavom ...
Izvinite, zbog čega je povreda Poslovnika? Nisam pominjao nikakvu poslaničku grupu u izglasavanju zakona.
Ovo je dodatna, nije povreda, on na to ima pravo, ali nije lepo.
Izvinjavam se zbog lepote, ali mi recite u čemu je povreda Poslovnika, jer je moja obaveza da vas prekinem kada ne govorite o temi koju ste najavili. Izvolite, gospođo Čomić.
Opet nije lepo, ali nije povredio Poslovnik, jedino predsedavajući ima prava da prekida govornika i niko drugi, i to radi davanja obaveštenja. Povreda Poslovnika mogla bi se tumačiti u intervenciji predsednika Skupštine, jer imam prava da obrazlažem povredu Poslovnika koju sam citirala. Dakle, u suštini jeste povreda Poslovnika, ali pošto smo ljudi i razumemo kako je to kad se pokušava objasniti neobjašnjivo, što je predsednik Skupštine pokušao, onda ću to tretirati samo da nije lepo, a ne da je povreda Poslovnika. Zahtevam da se Skupština u danu za glasanje, ako ga o ovoj tački dnevnog reda bude, a još uvek se nadam da će predlagač povući rezoluciju i da nećemo glasati o ovoj rezoluciji, stavi kao tačka dnevnog reda povreda člana 28. Poslovnika od strane predsednika Narodne skupštine. Hvala.
Mogu samo da vas zamolim, gospođo Čomić, da mi odgovorite da li ostajete pri istom zahtevu i kada vam dam pojašnjenje koje sam dužan. (Gordana Čomić: Da.) Dakle, nisam ni na koji drugi način objašnjavao poziciju šta radi predsednik Narodne skupštine, nego sam odgovarao, to je bila replika predlagaču današnjeg dnevnog reda, gospodinu Nikoliću, na pitanje koje je postavio. Dakle, to je jedino bilo. Inače, još jednom podsećam, ne razumem o čemu govorite, jer nijedna nadležna institucija, ni na jedan način, nije govorila ni o kakvim različitim tekstovima zakona i to je stvarno neozbiljno. Dužan sam bio da o tome obavestim Narodnu skupštinu, jer se po nekim novinskim naslovima ispostavilo kao da neko nadležan o tome govori. Ne, niko o tome nije govorio i zahvaljujemozbiljnosti institucija koje to nisu uradile. Ostajete i dalje posle ovog objašnjenja pri zahtevu? Zahvaljujem. Izvolite, gospodine Ristiću, i izvinite što ste čekali, replika na izlaganje gospodina Anđelkovića.
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedniče, ovde se za govornicom čulo dosta ocena u vezi sa radom članova DS, poslanika i nosilaca javnih funkcija u vreme kada je DS učestvovala u Republičkoj vladi. Međutim, meni nije jasno zbog čega se te primedbe čuju i u odnosu na period kada funkcionišu institucije u kojima DS nema nikakav uticaj. To mi uopšte nije jasno. Ovde se pominje uticaj na pravosuđe, a pre svega u odnosu na tzv. progon porodice Milošević, supruge Slobodana Miloševića, gospođe Mire Marković, njene dece. Koliko znam, ćerka Slobodana Miloševića se nalazi u Crnoj Gori, a znači na teritoriji državne zajednice Srbija i Crna Gora, gde veoma dobro funkcionišu institucije službe pravne pomoći. Dakle, ona je dostupna ovim organima, ali očigledno je opstrukcija u korist ćerke Slobodana Miloševića, koja se ne pojavljuje pred nadležnim sudom i time da doprinos da se rasvetli slučaj po kome se vodi postupak. Gospodine Anđelkoviću, govorili ste o nekoj krađi pasoša, upadu u stan nekih ljudi, za tog čoveka prvi put i čujem, ne znam o kome ste pričali, i u kontekst te vaše izjave stavili ste i moje ime i prezime. Apsolutno ne znam gde ste videli bilo kakvu vezu između moje ličnosti i takvih nekakvih postupaka. U svakom slučaju, uvek ću se uporno i dosledno zalagati da odgovaraju svi oni koji su činili štetu građanima Srbije, koji su kršili masovno i organizovana ljudska prava, koji su prekrajali izbornu volju građana, koji su krali izbore 1996-1997. godine, sve sudije koji su bili predsednici izbornih komisija, a nijedan do sada nije odgovarao za izbornu krađu. Primera radi, bilo je to i u Nišu, predsednik Okružnog suda, okružni tužilac, svi članovi izborne komisije, oglasili su se nenadležnim po krivičnim prijavama i oglasili nadležnim sud u Leskovcu, gde je zastareo krivični progon protiv njih, jer navodno koalicija "Zajedno" u Nišu nije imala adresu i nije mogla kao supsidijarni tužilac da preduzme gonjenje u momentu kada to nalaže Zakon o krivičnom postupku. Zar to nije zloupotreba? Ali, ko je to radio? Nije valjda 1997. godine DS kadrirala sudije u Srbiji. Ceo taj društveni talog koji je bio kreiran iz političkih centara moći, a pre svega komunističkog, a posle od njihovih naslednika, jasno je bio pod dirigentskom palicom jednog centra moći. Sam Milošević je priznao, pod pritiskom dokaza, izbornu krađu i doneo leks specijalis. Puno je sudija došlo na osnovu preporuka iz jedne političke centrale. Prema tome, gospodine Anđelkoviću, imali ste dominantan politički uticaj na pravosuđe u Srbiji. (Predsednik: Vreme.) Pa, nadam se da ćete biti tolerantni, kao što je gospodin Anđelković bio prema vama kada ste iznosili ...
Žao mi je, Poslovnik ne poznaje analogiju. Drago mi je da insistirate da se Skupština vodi onako kako je vodi gospodin Anđelković, ali ja je vodim po Poslovniku. Izvolite.
Prekršili ste Poslovnik i kada ste se obratili povodom replike i prekoračili vreme; prekršili ste Poslovnik i onda kada niste Zakon o radu dostavili Zakonodavnom odboru radi pravno-tehničke redakcije, ukoliko je takav tekst upućen predsedniku; prekršili ste Poslovnik i onda kada ste ovu rezoluciju stavili na dnevni red, a niste omogućili Zakonodavnom odboru da se izjasni da li je ona Ustavom osnovana i da li je pravno moguća; to su vaši prekršaji Poslovnika. Naravno, kada budem dobio reč po redosledu prijavljivanja, ukazaću na tu povredu Poslovnika i tražiću da se o tome Skupština izjasni. Odgovorite građanima Srbije zašto tekst ove rezolucije niste dostavili Zakonodavnom odboru na izjašnjenje. Ili je odgovor da se radi o političkim kalkulacijama u cilju podržavanja većine u Vladi Srbije. Mnogi bi govorili ...
U svakom slučaju, vreme je isteklo i zahvaljujem. Završite.
Zahvaljujem i vama.
Brzo ćete dobiti priliku, reč ima narodni poslani Miroslav Martić, pa potom narodni poslanik Živorad Smiljanić, a onda narodni poslanik Boško Ristić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova rezolucija o političkom progonu porodice Slobodana Miloševića ne samo da je neprihvatljiva za DS, nego je neprihvatljiva za celu demokratsku javnost Srbije, jer jednostavno politički progon porodice Slobodana Miloševića ne postoji. Uvažavajući činjenicu koju je izneo predlagač, Tomislav Nikolić, da su čisto ljudske korektne namere bile, a da iza ovoga ne stoji politika, ne mogu da se otmem utisku da iza ovoga ipak stoji nekakav politički interes. Ne mogu da se otmem utisku da je Slobodan Milošević imao više poverenja u Radikalnu stranku, nego u svoje političke drugove dojučerašnje. Umesto da govorimo o teškoj ekonomskoj i privrednoj situaciji, o teškoj socijalnoj situaciji, o teškoj političkoj situaciji, mi trošimo dragoceno vreme i pare poreskih obveznika raspravljajući sada o tome da li postoji politički progon porodice Milošević. Gospodo, ne možemo zatvarati oči pred tim da je zločina bilo i da su pravljeni ratni zločini, i da su se ratni zločini dešavali i s jedne, i s druge i s treće strane. Gospodin Milošević je u Hag otišao zato što je osumnjičen da je učestvovao u svemu tome. Ukoliko nije, voleo bih da on to dokaže, ne zbog njega, više bih voleo zbog Srbije i srpskog naroda. Za ono što je gospodin Milošević, dok je bio na vlasti, njegov režim, uradio za Srbiju i srpski narod u onih 10 godina njegove vladavine, on treba da odgovara za to ovde. Nemojte mi pričati da ubistvo Stambolića ili Ćuruvije, ili Ibarska magistrala, da se to dešavalo a da to porodica Milošević nije znala, hajde neću da kažem grubu reč, da su bili nalogodavci. Uostalom, sve će se valjda nekada utvrditi, ali da oni kao čelni ljudi nisu znali za to, to je u sferi, onako, velikih bajki. Uostalom, kao i svi ostali, znam da ni Mira, a ni Marko nisu oterani iz ove zemlje, nego su otišli, da ne upotrebim grubu reč - pobegli iz ove zemlje. I, ko im uostalom brani da se vrate? Ukoliko ne postoji zakonska odgovornost, ukoliko Marko ništa nezakonito nije uradio, ukoliko gospođa Milošević ništa nije nezakonito uradila, zašto se ne vrate u zemlju. Ne vidim da bi onda postojala nekakva atmosfera njihovog linča ili političkog progona. Uostalom, vi se dobro sećate šta je Šešelj govorio za Miru Milošević, šta je gospodin Vučelić govorio za Miloševića posle 5. oktobra. To je bilo neko veče na televiziji, pa smo se svi zajedno podsetili. I, ne mogu da shvatim takav žar sa kojim sada predstavnici SRS brane porodicu Milošević i traže da se ona politički ne proganja. Hajte da budemo pošteni pa da vidimo, da mi samo kažete jedan primer kada su Mira, kada je Milošević, kada je neko iz njihove porodice obišao nekog od ratnih vojnih invalida ili porodicu nekoga od onih koji su poginuli u ratovima koji su se dešavali u vreme njihove vladavine. Ako tražimo da sve porodice budu zaštićene, o čemu je gospodin Tomislav Nikolić govorio u uvodnom izlaganju, onda to podrazumeva valjda i porodice ratnih vojnih invalida i porodice onih koji su ostali bez dece u ovom zadnjem ratu. Ne može nečija porodica, samo zato što je vladao deset godina, biti privilegovana. Šta se dešava sa porodicama gospodina Ćuruvije ili gospodina Stambolića? Šta da radimo sa porodicama ratnih vojnih invalida, o kojima ova država ne vodi uopšte računa. Da li razmišljamo šta se dešava sa njima? Kako žive deca onih koji su poginuli? Ako već pričamo o nekom političkom proganjanju, kada slušam ovde gospodina Vučelića, kao da sanjam ružan san, kao da mi se to ponovo dešava, ono što se dešavalo pre nekoliko godina. Sada slušam njegovu priču o demokratiji, o krađama, o nepoštenju. Pa, gospodine Vučeliću, vaša stranka i vi ste učestvovali u svemu tome godinama. Ako pričate o proganjanju porodica, da to ne treba da svodimo na nivo dece, ko proganja vašu decu. U javnosti niste rekli, odnosno javno na televiziji niste rekli, a bili ste javno pitani od Protića u jednoj emisiji, da li je tačno da plaćate 100.000 švajcarskih franaka godišnje za školovanje svoje ćerke. Niste tada hteli ništa da kažete. Ćutanje je bilo potvrda onoga što vas je pitao. O školovanju dece u inostranstvu ja, a verovatno i mnoge moje kolege, možemo samo da sanjamo, da vam ne pričam o tome da elementarne uslove za život mnoga deca u Srbiji mogu samo da sanjaju. Pitao bih Tomislava Nikolića, drago mi je što je on ovde, uvažavajući to da je on v.d. predsednika stranke, uvažavajući to da je bio predsednički kandidat, koji je izgubio ali bio značajan kandidat na tim predsedničkim izborima; nemoj me požurivati (obraća se Tomislavu Nikoliću), nažalost nisam u poziciji da budem tako blizu tebi da tebe požurujem, a slušao sam te ovde svakog dana bar po dva - tri sata. (Glasovi - od kada ste na ti?) Moram priznati, evo gospodine Nikoliću, vi, da se ispravim, uvažavajući sve to i da ste dobar govornik, da ste ovim predlogom imali u vidu isključivo ljudske i humane namere, moram da vas podsetim da ste vi ovdeu parlamentu, u prethodnom sazivu, rekli nešto što me je duboko iznenadilo kao čoveka, a to je da vam nije žao što je ubijen Ćuruvija. Malopre ste ovde rekli jednu tešku reč poslaniku koji je nešto slično rekao, da mu nije žao što su Milanovića tukli, rekli ste da je đubre... (glasovi-džukela), dobro, džukela, šta vi mislite, gospodine Tomislave Nikoliću, šta bi vama trebalo reći na izjavu da vam nije žao što je ubijen Ćuruvija. Ne ulazeći u ideološke razloge zašto ste to rekli, ali ne mogu da shvatim da onda imate različite principe. Ako se zalažete za ljudskost i humanost, zašto se ne zalažete da se utvrdi istina zbog porodice Ćuruvija, kako je i zašto je ubijen. A, što se tiče dokaza koje ste pominjali, za sve ovo što se dešavali sa porodicom Stambolić, sa Ćuruvijom, na Ibarskoj magistrali, pa vi istotako dobro znate da su ti dokazi uništavani sistematski odmah posle 5. oktobra. Isto znate da je Jovica Stanišić, kao načelnik Službe državne bezbednosti, sve to uništio ili uništio najveći deo toga što je moglo da se uništi. Te tako, ako govorite o doslednosti, o humanosti, mislim da treba da se držite istih principa, bez obzira na ideološke razlike. Zbog toga mislim da podnošenje ove rezolucije nije baš onako kao što ste predstavili, humano i ljudski, već ima i političku dimenziju, a politička dimenzija je ipak u tome, pretpostavljam, da deo glasača SPS-a pridobijete za sebe. Hvala.
Za repliku se javio gospodin Milorad Vučelić, a dao bih jedno obaveštenje. Demokratska stranka ima još četiri minuta na raspolaganju, a tri govornika, a SPS šest minuta, a tri govornika. Izvolite.
Poštovani poslanici, pre svega Slobodan Milošević nije dojučerašnji politički prijatelj i drug, on je predsednik SPS-a, izabran na Šestom kongresu, i to je i dalje. Kada ga smatrate toliko lošom i opasnom ličnošću, čudi me zašto ga stalno onda odvezujete od SPS-a i privezujete za Srpsku radikalnu stranku i obratno. Upravo zato što ima veliki ugled i veliku težinu, veliki uticaj u narodu onim što čini i onim što je činio. A, ono što je činio je svaki dan sve lepše, a i onda je bilo dobro i časno, zahvaljujući takvima kao što ste vi i vašoj političkoj stranci. Šta ste vi rekli? Vi ste izvršili najstrožu selekciju među porodicama. Vi ste upravo dali argumente jednog vašeg fašistoidnog odnosa prema porodicama. Da li je ikada ikome palo na pamet u ovoj skupštini ili u javnosti da okrivi porodicu predsednika Vlade ili nekog drugog za Gavrilovićevu smrt, za samoubistvo Vlajka Stojiljkovića, za smrt Pavla Bulatovića; zašto stalno izdvajate; za smrt Žike Petrovića, za smrt Radovana Stojčića; zašto tu pravite permanentno selekciju, stalnu, selektivni teror vršite prema porodicama. U isto vreme terorišete i moju porodicu. Pitajte mene odakle mi i kako pare, a ne uvlačite u to ćerke, sinove, unuke itd. Toga treba da vas je sramota. Vi produžavate jednu fašistoidnu praksu oko te stvari. Ponavljam, nisam dužan da polažem račune nikome u javnoj emisiji ko poteže argumente ćerke i sina, oca, svekrve i snaje. To je sramota oduvek u srpskom narodu. Neću da učestvujem u sramnim stvarima, ali hoću da odgovaram za ono šta sam radio. Deset godina nisam dobio ni jednu jedinu državnu platu i deset godina sam privatnik. Kada je reč o Slobodanu Miloševiću i 5. oktobru, mene je Slobodan Milošević smenjivao dva puta 1998. godine. Siguran sam, da sam bio u vlasti 2000. godine, da vi nikada ne bi ni došli blizu vlasti. I, oni koji su smenjeni da su ostali uz vlast, da su ostali uz Slobodana Miloševića, ne bi imali nikada priliku da počinite zlo Srbiji koje ste počinili. To u čemu se s njim nisam slagao, a znao sam uvek da je reč o istorijskoj ličnosti, bio sam spreman i hrabar da kažem njemu u lice onda kada je bio na vlasti. A to što je izgubio vlast, zbog toga sam ga kritikovao, i rekao sam mu razloge zbog kojih to smatram, i to sam govorio posle 5. oktobra, to i dan-danas mislim - da nije trebalo da raspiše izbore, da nije trebalo da sluša savetnike itd. To je to u čemu je razlika. Mi smo u milosrđu bili uvek široki. Najbolje to zna Vuk Drašković, koji je pisao pismo Miri Marković i koga je abolirao Slobodan Milošević. Kažete da nismo vodili računa o borcima. To je neistina ili neznanje. Mi smo doneli Zakon o izjednačavanju prava boraca u tim ratovima sa pravima boraca oslobodilačkih ratova. To je istina. To je mnogo više od vaših lažnih marketinških obilazaka i atentata koje vrše kučići po autoputevima prema vama. Dakle, nama je svaka suza i svaka žrtva teška, i ta Ćuruvijina i Stambolićeva. Naravno, poznavao sam obojicu, kao i ove druge koji su mrtvi. Ali, ne vršimo diskriminaciju. Vi vršite selektivni teror i linč prema građanima. Vi razlikujete krv, vi favorizujete jedno, a drugo krivite bez suda i sudije, tobož slatkorečivo, slatko, zabrinuti, a u stvari, vi sudite bez suda i sudije. Ko vama smeta evo peta godina, a od toga ste četiri godine bili na vlasti, u kojima je Vlada razrešila 150 tužilaca. Vi govorite o zakonodavstvu? Niste primenili odluku Ustavnog suda, relativizovali ste je i sada vi odjedanput ponovo vršite teror, izdvajate porodice i ponovo kaštigate i linčujete porodice. Imali ste, imate sud, ako je nešto presuđeno, dosuđeno, onda imate pravo da tražite da se sprovodi pravda. Ovo što radite, to je sprovođenje terora. Zato vam je Srbija rekla ne i to vam nikada neće uspeti, ma šta pričali, ma koga varali, vi više nećete sa tim terorom proći. Vreme tog terora, bezakonja, koje je najveće u prošlom veku u Srbiji, to vreme je prošlo. To nije ni pravo, ni Ustav, a ni nekakva tobož humanistička retorika koju nam vi ovde sladite, vodeći selekciju među krvi i upražnjavajući najgore batinaške metode.
Gospodin Nikolić.
Vrlo ću kratko, zato što me jednom ovako konstruisanom laži provlačite kroz medije. Čak ste me doveli do toga da protiv mene okrenete brata pokojnog Ćuruvije. To vam je i trebalo, zato što medijski napadi ne bi uspevali da se ne umeša neko iz porodice. Dakle, za ovom govornicom sam rekao da ne žalim sa Slavkom Ćuruvijom. Nikada nisam rekao da ne žalim što je neko ubijen. Nemojte da lažete. Da sam rekao da ga ne žalim, rekao sam i da sebi zadržavam pravo koga ću da žalim i koga neću, ko je zaslužio da ga žalim, ko nije, ali nikada nisam rekao da mi nije žao što je neko ubijen. Zbog toga vi iz DS, kojima štabovi prave pripreme za napade na mene, okanite se laži. Stojim iza svake svoje reči i svaka moja reč je objavljena u nekoj knjizi SRS. Svaku ću da ponovim. Pitajte me šta sam za Miru Marković govorio, sve ću vam reći. Šta sam za Miloševića govorio, sve ću vam reći i stojim i dan-danas iza toga. Ali, nemojte da lažete. Porodica Slavka Ćuruvije je ugrožena. Vaša policija je htela da mu ubije brata na autoputu kod Galenike, imao je udes sa policijskim autom. Njegova tzv. supruga je direktor nekog srpskog muzeja, i nije ni Srpkinja. Da li ste negde čuli ili ste negde pročitali da sam bio protiv toga? Njegova porodica je u sporu oko ostavštine. Da li sam se mešao u to? Nisam. Nemojte samo da izmišljate i da lažete. Tražite kad sam gde nešto pogrešio, koristite to u borbi protiv mene, protiv SRS, bilo koga, ali nemojte da lažete. To sa lažima ne može da prođe. Treba li hiljadu puta da ponovim to što mislim o ubistvu. Hiljadu puta ću da ponovim, nije me sramota. Ali, ubistva nisu bila u moje vreme, niti možete ijedno da mi pripišete. Vašim rukovodiocima pripisujem mnogo ubistava. Pripisivala im je pravnička javnost, ta koja se sada okrenula i stoji uz njih. Pitajte ih koji je razlog. Tog advokata Danilovića izveo bih pred neki sud da kaže koje dokaze je imao kada je optužio Zorana Đinđića za "Ibarsku magistralu", a koje dokaze ima sada kada optužuje državnu bezbednost. I da nije na dokazima samo promenio ime ili možda izbrisao deo dokaza, a deo ostavio. I Vuk Drašković je grešio nekoliko meseci, optuživao je Vojislava Šešelja za atentat na Ibarskoj magistrali, pa mu se posle javno izvinio, jer je video da je to besmisleno. Za Miru Marković, da je bilo koja žena u ovoj sali ili bilo koja žena u Srbiji pogledala dnevnik u kome joj se tovari da je organizovala ubistvo predsednika vlade, mislite li da bi ostala u zemlji? Ja sam ostao, iako ste i meni to tovarili. Sećate li se izjava prvih nekoliko večeri? Tražili ste šta sam izgovorio pre mesec dana, dva, pet, deset, samo da me nađete negde. Samo što sam tada imao neoboriv argument, ni jednog od tih 11.000 nisam poznavao lično, možda trojicu-četvoricu, koje ste posle dva meseca hapsili, ali onih prvih 40 i nešto koje ste optužili direktno za ubistvo, na poslednjoj konferenciji koju su hteli da prenesu vaši mediji, rekao sam: hajde da kažem koga od njih poznajem, a da to kaže Čedomir Jovanović, a da to kažu nosioci akcije "Sablja", da kažemo koliko puta sam se ja sa njima video, a nisam nikada, a da kažu oni koji sada izlaze na televiziju i optužuju nas. Taj ispit niste izdržali. Jeste, ponekad pravim i doskočice. I toga mi je bilo žao. Vi znate koju ste moju doskočicu najviše citirali, ali otkud znam koga će banda sutra da ubije, pa da ne smem da ga pomenem. Toga se i vi držite u životu, ako hoćete mene da optužujete. Ali, da sam rekao da mi nije žao što je neko ubijen, da sam se ja izjednačio sa ovima iz DS, to nikada nije bilo.
Nastavljamo u 15,05 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad sednice. Molim za početak da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Prema službenoj evidenciji u sali je prisutno 105 narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Živorad Smiljanić, a neka se pripremi, a pre toga, izvinite, nisam znao. Replika, gospodin Martić, na izlaganje gospodina Nikolića i gospodina Vučelića.
Žao mi je što nema gospodina Nikolića ovde, ali možda može i Krasić da odgovori, ne ljutim se jer mi je tu komšija. Dakle, nisam baš dovoljno precizno interpretirao ono što je Tomislav Nikolić rekao. Znači da mu nije žao što je ubijen Ćuruvija, a on kaže da je samo rekao da mu nije žao Ćuruvije. Interesuje me u čemu je razlika, ako znate za nekoga da je ubijen, pa kažete - nije mi ga žao ili mi ga nije žao zato što je ubijen. To je jedino što sam hteo da čujem od Tomislava Nikolića, ali možda može Krasić da objasni tu razliku. Što se tiče odgovora gospodinu Vučeliću i njegove terminologije ovde, nazivanja članova jedne političke stranke fašistima, što znači i praktično poistovećivanje i birača te stranke sa članovima stranke, to dovoljno govori o njemu, to nikada ne bih rekao za pripadnike neke političke stranke, pa ni za pripadnike SPS, pa čak i za njega. Inače, oko prisvajanja Miloševića, taman posla da ga mi prisvajamo. Ako ga neko prisvaja, prisvaja ga Radikalna stranka, SRS, posebno u ovom predlogu rezolucije, i njega uzima u zaštitu i članove porodice Milošević. Inače, niti sam poistovećivao porodicu Milošević sa nekim drugim porodicama, niti sam rekao da je cela porodica Milošević imala saznanja, ali sam rekao da sumnjam da Mira Milošević i Slobodan Milošević nisu imali saznanja o ubistvu Ćuruvije, o likvidaciji Stambolića i o Ibarskoj magistrali. Znači, odnosilo se na bračni par Milošević. Niti sam rekao, niti mogu da tvrdim da su nalogodavci, ali da nisu imali saznanja o tome, to prosto ne mogu da verujem. I ako već pričamo o nasilju koje se dešavalo, uostalom, Vučeliću, vi ste bili desetak godina jedan od čelnih ljudi tog režima, koji je izvodio tenkove na ulice, koji je krao izbore, koji je uveo Srbiju u rat, koji je doveo svojom politikom do toga da je Srbija imala nekoliko stotina hiljada izbeglica. Moram reći samo jednu scenu koje se dovoljno sećam, a verovatno i ostali, premlaćivanja koje je televizija snimila, premlaćivanja jednog mladog člana Otpora, gde ga je jurilo pet policajaca i tuklo na ulici, i to sve u vreme dok ste vi bili jedan od čelnih ljudi tog sistema, pa pretpostavljam i policijskog. Na kraju, što se tiče školovanja dece, to nisam tražio da vi meni lično objasnite, niti da meni polažete račune. Položite svojim glasačima, položite Srbiji kako za svoje dete odvajate pola miliona švajcarskih franaka za školovanje.
Replika? Replika na repliku ne može. Možda po Poslovniku. Pozovite se na Poslovnik.
Mogu da se pozovem na Poslovnik i vrlo jednostavno, pošto je došlo do zabune ovde, govorio sam kao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba. Prvo, nije tačno, rekao sam da vi koristite fašističke metode. Vi ste to potvrdili. Fašističke metode koristite zbog toga što upotrebljavate pitanje porekla, rodbinskih odnosa, i to su poznati metodi koji postoje u tom batinaškom repertoaru i koje može primenjivati i ona, a posebno ona stranka koja ima takvo shvatanje pravde da sudi bez suda, da falsifikuje činjenice itd. Poslanička grupa SPS je 2001. godine u ovom parlamentu, u vreme vaše vlasti, tražila da se ustanovi anketni odbor i da se ustanovi istina o ubistvu Ćuruvije. To ste vi odbili. Nemoj sada da se neselektivno pozivate i dalje na krv i suze. Nama je svaka žrtva ista, za razliku od vas. To ste odbili da uradite. Vi ste odbili. Govorite o batinanju studenta. Tadašnji lider te grupacije je vama omogućavao većinu ovde u ovom parlamentu. To vam nije smetalo. Te snimke o kojima govorite, to su snimci bili koji su vama obezbeđivali lidera te frakcije tada u poslaničkom klubu, da izglasavate zakone koje izglasavate, pravite kvorume i da rušite i destruirate SPS. Naravno, zna on dobro i znaju oni dobro na koga se to odnosi, i sa njim ste srušili SPS. Sve što ste radili, vi ste razgradili svaku instituciju, sve što ste dokopali u ruke, sudstvo, tužilaštvo, Ustavni sud, parlament je imao 300, 297, 308 poslanika, to se nije znalo koja je odluka, kome pripadaju; 150 tužilaca je birala Vlada po svom nahođenju. Takav udar na pravnu državu nije izvršio nikad niko na ovom tlu, u ime demokratije nikad niko nije izvršio. Nisam rekao i neću reći nikad da su glasači DS, niti da je DS fašistička. To što ste vi ponovo upotrebili govoreći laži, sad je to već 500.000 u svojoj nemoći, to ide vama na čast. Druga je stvar što u vašem moralu, ako je to uopšte moral, što vi ne razumete da se o deci, očevima i drugim stvarima ne priča. Do vas to ne dopire. Vaš moralni integritet ne podrazumeva to, ako se uopšte može govoriti o integritetu. To su fašistički metodi, i to su prljavi metodi, i to su batinaški metodi, i to su metodi koji govore o vašoj nemoći, intelektualnoj, političkoj, i u najblažem slučaju moralnoj indolenciji. To što vas niko ne upozorava u Skupštini da to govorite, samo govori o shvatanju, bilo koji da je predsedavajući... (Predsednik: Vreme.) ... zaštite moralnog integriteta poslanika, što se ovde smatra dopuštenim, da mu se pominju preci i potomci, i to se smatra normalnim. To već nije moj problem, nego problem onih koji vode ovu skupštinu.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Živorad Smiljanić, pa narodni poslanik Boško Ristić. Gospodine Smiljaniću, imate na raspolaganju samo šest minuta, koliko je ostalo vašoj poslaničkoj grupi.
Poštovani poslanici, svi mi koji imamo svoju decu, volimo svoju decu. Oni koji imaju unučad, oni obožavaju svoju unučad. Slobodan Milošević obožava svog unuka, ali nažalost ne posećuje ga. Slobodan Milošević obožava i svoju ženu. On je jako voli i mi to znamo. Jednom na glavnom odboru, omaklo mi se, pa sam rekao - Slobodan voli svoju ženu jako i u te odnose ne vredi se mešati. Kod nas Srba nije uobičajeno da budemo zaljubljeni u svoju ženu 60 godina, ali Slobodan nije običan Srbin, nego izuzetnih vrednosti i kvaliteta, pa je i neobičan što se toga tiče. Znači, za odbranu Slobodana Miloševića je jako važno da mu Mira Marković dolazi u posetu, jer ona ga inspiriše, ona ga nadahnjuje i verovatno bi on još bolju odbranu imao da ima tu posetu. U stvari, pošto ovo građani slušaju, treba da znamo zašto je raspisana međunarodna poternica za Mirom Marković. Kada se raspiše međunarodna poternica, u pitanju su ubice, kriminalci najvećeg formata. Zamislite zašto je protiv Mire Marković raspisana međunarodna poternica i optužba. Mira Marković je nagovorila sekretara tadašnje Vlade, Kneževićku, da ona nagovori Baneta Ivkovića da on dodeli stan spremačici koja je radila kod njih. Praktično, ona je nagovorila, smešno je to uopšte i pričati, znam kakav je Bane Ivković bio poltron, Mira nije trebala preko bilo koga da ga nagovara i zamerio bih joj da se nije izborila, kakav je uticaj imala, za svoju spremačicu da dobije stan. Bio sam 30 godina direktor doma zdravlja. Kad god sam bio u prilici nekoj sirotinji da dam stan, dao sam. Koliko je kadrovskih stanova podeljeno u Beogradu, sad je dobila jedna spremačica i to je motiv da se raspiše međunarodna poternica za Mirom Marković, jer je nagovorila Kneževićku da nagovori Baneta Ivkovića. Ako bi neko i trebalo da odgovara ovde, onda je to Bane Ivković, jer je on dodelio stan, ali pošto je Bane Ivković, kada je DSS izašao iz DOS-a, podržao Vladu Đinđića i zahvaljujući njemu su opstali skoro tri godine, sa još pet jajara iz SPS, koje su kupili. Prema tome, to je suština toga. Što se tiče Marka Miloševića, protiv njega, jer je navodno nekom testerom jurio, a posle je ispao da je taj momak rekao - nije baš tako i promenio iskaz. Tu je advokat Jojić pa nek' kaže da li je to istina. Eto zbog čega su međunarodne poternice protiv porodice Slobodana Miloševića pokrenute. Što se tiče Slobodana Miloševića, znate li datum kada je Slobodan Milošević proglašen ratnim zločincem – 24. maj 1999. godine. Posle dva meseca besomučnog bombardovanja Srbije, kada je Madlen Olbrajt shvatila da neće Srbija kleknuti, onda su ga proglasili ratnim zločincem. Znate li da su Slobodan Milošević i Karadžić bili u Dejtonu, tada je bio završen rat i u Bosni i u Hrvatskoj, skoro dva meseca su bili tamo. Što ga nisu hapsili ako je bio ratni zločinac? Zbog zločina u Bosni mu se sudi. On je bio u Dejtonu. Onda nije bio ratni zločinac. Karadžiću su obećali Amerikanci, ako se povuče iz politike, da ga neće ganjati. Obećali i slagali ga, kao što obično rade. Hoću da kažem, šta je praktično Hag? Stalno pričamo o Hagu. Neki dan sam slušao kada su generala Strugara osudili na osam godina robije, ne zato što je bombardovao Dubrovnik, kao istorijski grad, nego što nije sprečio bombardovanje. Šta je Dubrovnik, u pogledu istorije, prema Bagdadu? Tamo između Tigra i Eufrata je nastala svetska civilizacija. Bagdad ima hiljade godina tradiciju. Svaki kamen u Bagdadu je kulturna baština ovog sveta. Sravnjen je sa zemljom. Oni muzeji koji govore o hiljadugodišnjoj kulturi naroda ove svetske civilizacije su uništeni. Da li će iko odgovarati za to? Naravno da neće, jer moćnici vladaju ovim svetom. Hag, pogledajte, osude generala Blaškića na 43 godine zbog ratnih zločina, pa ga posle tri godine puste kući. Kakav je to sud? Gde u svetu može neko da bude tretiran kao Krajišnik, šest godina sedi u zatvoru, a nije pokrenut postupak protiv njega. To nema veze sa sudom. Naravno da je sud u Hagu u stvari alibi za ono što su činili našem narodu, jer su ubijali decu i to nazivali kolateralnom štetom. Što se tiče ovih ubistava, kad čovek to gleda sa strane ne može da shvati. Recimo Stambolić, dugo sam političar, bio mi je čak i simpatičan, i kada je on ubijen, bio sam zaprepašten. Ali kad gledate neke istorijske činjenice, konvencija DOS-a je napravljena 7. jula 2000. godine i Vojislav Koštunica je utvrđen kao jedinstveni protivkandidat opozicije Miloševiću. Dve nedelje posle toga je ubijen Stambolić. Niti je bio kandidat, niti je bio politički aktivan, niti je bio ikakav protivnik Miloševića. Koji je motiv da ga Milošević ubije u početku svoje kampanje? (Predsednik: Vreme.) Hoću da završim samo jednom rečenicom. Jako želimo da se istina o Stamboliću dokaže, a nju je rekao i Legija kad su ga uhvatili, rekao mu je Šiptar, Dušan Spasojević: ubiše Stambolića da bi Milošević izgubio izbore. To je stravična istina. Videćete da će se to na kraju i dokazati, jer nije bilo nikakvog motiva. Ali, nažalost, pogledajte. Kada je Đinđić izgubio glavu? Onog momenta kada je počeo da priča da je Kosovo neotuđivi deo Srbije. (Predsednik: Molim vas, vreme.) Posle toga se to desilo. Pre toga nije bio problem. Prema tome, hoću da vam kažem, priča o Miloševiću, to će istorija da kaže, ali ono što je nepobitno, prvi put sam slušao profesora Šulovića kada mi je rekao - kolega, znate li zašto nas katolici mrze; kaže - katolička religija došla do Filipina, nikad Drinu nije prešla. Prvi put u istoriji srpskog naroda je napravljena srpska država preko Drine. Po tome će se Milošević pamtiti, a ne po ovim pričama.
Hvala vam. SPS više nema vremena za raspravu. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, vi imate još četiri minuta. Neka se pripremi narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, počeću od zadnjih reči mog prethodnika koji kaže da je poznavao pokojnog Ivana Stambolića. Na moju sreću, ujedno i nesreću, odlično znam gospodina Stambolića, jer je to moj ujak. Nije mi jasna doza bezobrazluka i cinizma sa kojom se žrtve jednog režima pominju kao argumentacija da se pokuša dokazati da ne postoji motivacija iskazana od strane Miloševića i njegove porodice prema svojim političkim neistomišljenicima, a da budu uklonjeni na svaki mogući, pa i najbrutalniji način, sa lica ove zemlje. Čudno je, dragi prijatelji, dragi građani Srbije, da su mnogi ljudi iz okruženja te porodice nestali likvidacijom. Badža, Kundak, Tref, Stambolić, Ćuruvija, sve što ih povezuje zajedno jeste poznanstvo sa porodicom Milošević. Ne želim da dajem nikakve insinuacije, ali to su činjenice. Da bi se utvrdila istina, neminovno je voditi sudske postupke, sudske procese. Nije nimalo čudna koincidencija da se sada u pravosuđe vraćaju ljudi koji su bili poltroni te porodice i određene političke opcije, da se Miloševiću poništava presuda kojom mu se oduzima vila koju je kupio dva dana pre bombardovanja, koja predstavlja rezidenciju, a koja je inače nacionalizovana od jedne stare beogradske porodice. Očekujem da se i "Bambilend" vrati Marku Miloševiću, koji je građen u vreme dok je Srbija bila bombardovana. To je tema, to je motivacija sa kojom izlazite za ovu govornicu da branite Slobodana Miloševića, Miru Marković i njegovog sina. Ne želim da generalizujem odgovornost. Svako ko je pozvan na odgovornost i za koga postoje dokazi da je činio nešto kriminalno dužan je da prođe kroz sudsku proceduru. Mi imamo optužnice koje pokazuju dovoljan stepen izvesnosti da su se oni kriminalno ponašali. To što su se oni kriminalno ponašali i pripadali jednoj porodici nije osnova za njihovu amnestiju. Ova rezolucija je nezakonita, protivustavna, jer niko nema pravo da se meša u sudske postupka. Čudno je i to da je Milošević jedino procesuiran u postupku za ubistvo Ivana Stambolića i baš sada kada taj postupak dolazi u jednu interesantnu fazu za utvrđivanje odgovornosti, kada treba da se sprovode dokazi, da se izvodi dokazni postupak, sada dolazi ova rezolucija na videlo dana da bi se obustavio takav postupak. To nije ustavno, to nije zakonito. Samo pojedinačnim aktom predsednika države može da se pokrene postupak protiv pojedinog lica. Samo zakonom o amnestiji može da se pokrene postupak dekriminalizacije ponašanja unapred određenog kruga ljudi za izvršenje određenog krivičnog dela. Ovo bi bio izvanredno loš presedan za pravosuđe u Srbiji. Sada kada Srbija pokušava da se suoči sa svim svojim problemima iz prošlosti, sa svojim greškama, da prođe kroz proces demokratizacije, imamo pokušaj restauracije režima Miloševića i njegove glorifikacije. Zamena teze je da Milošević brani srpski narod u Hagu. Milošević iznosi ličnu odbranu zato što je optužen po pravilima Međunarodnog prava, i Srbija je dužna da poštuje pravila Međunarodnog prava, i dužni smo da se utvrdi istina o zločinima koje su svi činili, Muslimani, Hrvati, Albanci, ali i neki od nas, pripadnika srpskog naroda. Neću da se solidarišem ni sa jednim zločincem koji je činio ma kakve zločine, ma prema kome. Zato insistiram da se postupci za utvrđivanje odgovornosti za počinjene zločine i krivična dela doteraju do kraja, i dosledno ću se boriti da ovaj parlament ne utiče na sudske procese političkim pritiscima i da ne šaljemo poruku nezavisnim sudijama, da ovaj postupak dovedu do kraja. Time ću završiti, ali koristim priliku da stavim jednu primedbu po Poslovniku.
Izvolite.
Biću kratak i jednostavno ću reći da ste prekršili Poslovnik, i to član 156. stav 3, gde se govori o načinu izglasavanja zakona, odluka, rešenja, rezolucija u ovoj skupštini. Nužno je da se svi predlozi akata ustupe Zakonodavnom odboru na prethodnu ocenu ustavnosti i zakonitosti, što vi niste učinili. Time ste prekršili član 46. stav 1. Poslovnika, koji uređuje ovlašćenja Zakonodavnog odbora da ocenjuje pravnu mogućnost predloženih akata u Skupštini. Zato predlažem da prekinete ovu skupštinu i raspravu o rezoluciji i da Predlog ove rezolucije dostavite Zakonodavnom odboru na izjašnjenje. Ukoliko to ne odlučite, onda zahtevam da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika na ovako flagrantan način.
Replika, gospodin Predrag Marković.
Ovu sednicu su zakazala 104 narodna poslanika. Predsednik Skupštine je samo odredio vreme održavanja sednice. Pri tome, ako se sećate, pošto je prošlo osam dana, sa ove govornice sam od strane jednog narodnog poslanika prozivan, zašto nisam manipulisao zakonom, zašto se nisam igrao, da izigravam volju narodnih poslanika pa da probam da produžim to vreme zakazivanja sednice, mada je postojalo dovoljno vremena jer je prethodna sednica završena zbog toga što je bilo neophodno da se određeni zakoni zbog građana ove zemlje izglasaju. Dakle, posle toga je ostalo, u periodu koji je predviđen za vanredna zasedanja, dovoljno vremena i naravno da je predsednik Skupštine, kao što će to uvek uraditi, sednici koju su sa dnevnim redom zakazala 104 narodna poslanika, naravno samo odredio datum. Pri tome sam o tome obavestio sve šefove poslaničkih grupa upravo zbog stava 3. člana 156, te u razgovorima koje sam imao sa šefovima poslaničkih grupa da bi oni obavestili poslanike da znaju da planiraju svoje vreme, jer je moguće da još neko, kao i predsednik Skupštine, nije koristio ni dana odmora za prethodnih godinu dana, pa da se ne bi ljudima tako nešto desilo. Postignut je dogovor da se sednica zakaže na isti način kao i sednica vezana za prethodnu rezoluciju, a to je bila rezolucija o pridruženju Evropskoj uniji. Shodno tom dogovoru, nije poslato Zakonodavnom odboru na izjašnjavanje. Jedino što je moja dužnost, u skladu sa dogovorom sa šefovima poslaničkih grupa, u skladu sa zahtevom predlagača, obavestio sam ovu skupštinu o roku i o datumu sednice. To je ono što sam mogao da uradim. Da li ste zadovoljni odgovorom? Ako niste, onda ćemo u danu za glasanje da se izjasnimo.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo poslanici, nikako ne mogu da budem zadovoljan ovakvim obrazloženjem, jer je u suštini predsednik priznao da je prekršio Poslovnik. Nikakvi dogovori sa šefovima poslaničkih grupa ne oslobađaju predsednika od obaveze da svaki akt dostavi Zakonodavnom odboru na izjašnjenje da li je pravno moguć, jer na taj način se onemogućava rad Zakonodavnog odbora koji ima obavezu, u skladu sa članom 46, da se stara o izgradnji pravnog sistema u Srbiji. Ovakva jedna rezolucija, ukoliko bi bila usvojena, narušila bi pravni sistem, temeljne ustavne vrednosti, nezavisnost pravosuđa, i ustanovila bi praksu koja se ponavlja u zadnjih nedelju dana da iz ovog doma izlaze akti koji su protivustavni, nezakoniti, i koji ne odražavaju volju članova parlamenta.
Pravo na repliku, gospodin Marković.
Nemojmo da obmanjujemo javnost o osnovnim stvarima. Ocenu ustavnosti daje Ustavni sud. Otkud vam ideja i kakav je to bezobrazluk prema našim građanima da ih zavaravamo, ne mislim vaš, oprostite, ne bih valjda uvredio narodnog poslanika, govorim o nečemu što se stalno dešava. Dakle, da određeni odbori sebi daju pravo da ocenjuju ustavnost, zakonitost, zna se ko šta radi. Vi ste potpuno u pravu, Zakonodavni odbor bi dao mišljenje i Zakonodavni odbor je mogao dati mišljenje. Predlagač mu je aktdostavio. Kao što znate, bilo predsednik, bilo zamenik predsednika Zakonodavnog odbora, bilo trećina članova Zakonodavnog odbora, mogli su da zakažu sednicu i da se da mišljenje. Ne mislitevaljda da bi predsednik Skupštine nekoga u tome sprečavao. Pobogu, nemojmo sebi da dajemo ingerencije koje nemamo, ni mi ni ma ko drugi. Ustavni sud po Ustavu može da daje ocenu ustavnosti, ne može to da radi nikakav Zakonodavni odbor.
Pravo na repliku, gospodin Aleksandar Vučić, replika narodnom poslaniku Bošku Ristiću [[Živorad Smiljanić: Prvi sam tražio repliku.]]
Izvolite, ako ste se pre javili, izvolite.
Gospodine Vučiću, valjda ja ovde rukovodim sednicom.
Kažu da sam se ipak pre javio. Dame i gospodo narodni poslanici, na nekoliko stvari hoću da odgovorim koje se na volšeban način pojavljuju u raspravi, kao da neko usput hoće to da prebaci svojim političkim protivnicima, svojoj političkoj konkurenciji. Već nekoliko puta sa ove govornice slušamo reči koje govore o ubistvu Ivana Stambolića, Slavka Ćuruvije i mnogih drugih ljudi u nekom prethodnom periodu. Moram da kažem jednu stvar sa kojom sam siguran da će se složiti svi narodni poslanici, bez obzira na to kojoj političkoj opciji pripadaju. Ne postoji ubistvo ili bilo koji zločin, pretpostavljam, koji neki od narodnih poslanika najoštrije ne osuđuje i za koji ne zahteva da se pronađu počinioci i da budu najtežim mogućim kaznama kažnjeni. Svaki zločin u pravnoj državi mora da bude sankcionisan. Vas pitam, pošto ste obećali ljudima da će biti sankcionisani i ustanovljeni krivci, zašto to niste uradili u periodu u kom ste vladali, već u periodu u kom ste vladali množila se ta ubistva, a ne želim da kažem da ste za njih vi odgovorni, pa ni za ubistvo gospodina Pantića; je l' njegov život manje vredan, pa ga nešto ne pominjete, i on je novinar. Da li o njemu nećete da pričate? Da li nećete da pričate o Gavriloviću, pa je njegov život manje vredan od Badžinog, koga ste malopre pomenuli. Istim su se poslom bavili. Nije. Ko ga je ubio, taj mora da odgovara i taj mora da bude kažnjen drastično, drakonskom kaznom za primer, da se nikada više to u Srbiji ne ponovi. Za to je svaka poslanička grupa, pretpostavljam, u ovoj skupštini, a mi, srpski radikali, svakako da se za to zalažemo. Pošto ste govorili o tome kako su predlagači motivisani time da valjda imamo više "Bambilenda" i ne znam ni sam čega sve ne, nismo, nemam pojma, pravo da vam kažem, osim što znam da je negde u Požarevcu, a ni gde je i čemu to služi, nisam nikada ni bio, možda sam nešto i propustio. Ono što znam to je da u vašim redovima ima onih koji imaju mnogo više i od "Bambilenda", i od gajbica, i od cigareta. Znam da su oni koji su vam se juče penjali na onu binu teški po nekoliko desetina miliona evra, a ne dinara. Znam kada govorite o uticaju na sudstvo da se šalite. Šalite se zato što nikada brutalniji pritisak na pravosuđe nije bio nego u vaše vreme; brutalniji pritisak na porodice vaših političkih protivnika i na pravosuđe. Vi ste direktnim naređenjem iz vrha vaše stranke čoveku o kom politički sve najgore mislim, Draganu Maršićaninu, uništili porodicu, jer ste vi odneli tekst u jedne dnevne beogradske novine kako je otišao sa devojkom ovom ili onom. To nikada niko u ovoj zemlji nije radio do vas, zato što se znalo da je nečija porodica svetinja, zato što vama ništa sveto nije. To ste vi uradili i izađite i kažite da nije istina, a reći ću vam ko je, kada i u koje vreme doneo to. Treba da vas je stid i sramota. Vi ste to uništavali ljudima živote na svakom koraku. Vi sada govorite o nekome nešto i nečemu. Na svakom koraku, ono što nikada niko neće da ispriča nigde, i svašta možemo da kažemo jedni o drugima, ali postoji nešto što se nikada niti govori, niti što sme da bude tema. Sada ću da se mešam u to šta vam deca rade ili vi u to šta moja deca rade. To ste vi radili. Onaj Đelić, nesrećni, izlazi ovde i urlikao je i pre nego što popije tri kockice leda, pa mu liči na nešto to što izlaže, izađe ovde pa urla, svi su lopovi, oni koji su, kaže Đelić, stavljali kod poslovnih banaka račune ministarstava, budžetska sredstva. On stavio ceo budžet u dve banke, a 0,3% se od toga dobija. Sračunajte koliko miliona evra je stekao. Svi to u ovoj zemlji znaju i nikom ništa. Svi se prave kao da je sve u najboljem redu, a on je pošten, a neki drugi su lopovi. Gonio ljude što su radnicima bonove delili. O tome ste pričali. Taj se hvalio na televiziji, a vi se toga sećate, gospodine Ristiću, znam da ste vi obrazovan čovek i sećate se toga. Sećate se, gospodine Ristiću, kada se hvalio – evo, sada sam zvao tužioce da vidim dokle se stiglo, a evo sad sam zvao sudije; nije više zainteresovan samo za sudbinu svojih prijava idiotskih, već je zainteresovan za to da li je stiglo do glavnog pretresa i kada će da se okonča. Vi ste od toga priloge na televiziji pravili. Vi govorite nekome o pritisku na pravosuđe. Vi govorite o nekome....
Vodite računa o vremenu, gospodine Vučiću.
Završavam. Vi bilo kome govorite o tome kako se vlast zloupotrebljavala. Samo da vam kažem, nikada u medijima u Srbiji nije bilo toliko reči o porodicama svojih političkih protivnika nego u vaše vreme. To ste vi naučili da radite na najbrutalniji način. Samo još nešto da vam kažem. Niko ovim nije želeo ni da amnestira ili abolira bilo koga od neke pravnosnažne presude ili od samog krivičnog gonjenja. Samo pokušavamo i spremni smo da vam kažemo, upišite ime i porodice Đinđić, upišite šta hoćete, jer mi to što vi radite nećemo da radimo. Deset puta ste danas spominjali neku kuću i završavam to. Kako vam ne pada na pamet da pominjete neke koji protivpravno dobiše vilu, a mi ćutimo o tome. Protivpravno, suprotno svim zakonskim normama, cela Srbija ćuti, zato što se neke stvari podrazumevaju da se o njima ćuti. Vi ne umete, zato što jedino što ste znali, a to je kako i na koji način ćete prljavo da radite. Govorili ste o Ćuruviji. Neće Toma Nikolić da vam kaže, zato što je čovek ponosan. Jutro posle ubistva Slavka Ćuruvije slučajno je bio Toma Nikolić tu kada sam došao i video sam da je insistirao kod pokojnog Vlajka Stojiljkovića da mu se dostavi sve što je moguće ko je u to umešan i da se ubice na najbrži način pronađu. Neće vama da se pravda, jer vi koristite tuđu krv i tuđu smrt da biste se vi dočepali vlasti i da biste vi mogli da kradete i otimate, a ne zato što nekoga iskreno žalite i zato što vam je do nekoga stalo. Hvala.
Hvala vama. Gospodin Živorad Smiljanić, pravo na repliku narodnom poslaniku Bošku Ristiću.
Izgubio je pravo na svoj život i mi mislimo da je to ispravno. Međutim, želim da vas podsetim sećate se kako su završili Dušan Spasojević i Mile Luković. Prikazali su ih da su u jednoj vikendici bili opkoljeni i da su poginuli tu probijajući se. Dušan Mihajlović je to objašnjavao onako, čekajući dok on dve rečenice izgovori, čoveka muka uhvati. Dušan Spasojević i Mile Kum Luković, kako su ga zvali, ležali su i držali su kalašnjikove sa drvenim kundacima, oko pojasa su im bile bombe i to je prikazano da su tako ubijeni. U svim partizanskim filmovima, kada se neko probija iz obruča, prvo baca bombe,pa onda tek puca i probija se kroz obruč. To je bilo više nego smešno. Drugo, vođe klana, pa ne beže oko Beograda sa kalašnjikovima, valjda bi nosili "uzi" ili "heklere", koji se mogu sakriti, pa onda šetati oko Beograda. Oni su streljani. Ali zašto? Upravo ono što je Legija rekao - ubiše Stambolića da bi Milošević izgubio izbore, jer nema logike da Milošević ubije Stambolića ako mu on nije bio ni protivkandidat, niti mu je ičim smetao. Dve nedelje pre toga Koštunica je utvrđen za protivkandidata i to je notorna istina. Ali, nadam se da će istina isplivati. Progovoriće oni koji su organizovali ubistva i videće se ko je iza toga stajao. Molim vas, pročitao sam napis novinara Brkića, opraštajući se od svog velikog prijatelja Tapija, a dao mu je i posmrtnicu, pa je rekao - kada stigneš gore, pozdravi mi Kizu. Posle toga su ga uhapsili. Brkić je opisao kako su mu prijatelja ubili. Nabili mu kesu i udavili ga. A, znate zašto su ga udavili? Ti koji ispituju ne poznaju fiziologiju čoveka. Kada mladom kriminalcu nabijete kesu na glavu, on može dosta dugo da izdrži, a starcu kada nabijete kesu, on je za dva minuta gotov. Tako je Tapi udavljen. Prema tome, kada govorite o demokratiji, kada pričate o svemu šta se desilo, žarko želimo da se utvrdi ko je pokušao ubistva Vuka Draškovića. Nije Vuk Drašković smetao socijalistima. Nekom drugom je on smetao, i napolju i unutra. I trebalo ga je skloniti da ne bude vođa opozicije, jer je on takav, on je razbijao opoziciju, pa su ga se hteli rešiti. Slobodan Milošević ga je sigurno uvažavao, jer je znao da mu je takav protivnik i da nikada neće izgubiti izbore. Drugima je smetao on. Drugima, i unutra i spolja, i to će se dokazati, videćete. Na kraju, u svim likvidacijama uvek ista grupa. Znači, i kada je rušena naša vlast, oni su bili 5. oktobra da podrže, kada se ulazilo u institucije, pa nisu ulazile vojska i policija sa kalašnjikovima, nego ispred onih koji su osvajali i Trgovinski sud, i Narodnu banku, i Carinu, sve su išli kriminalci ispred onih koji su ulazili.
Gospodin Boško Ristić, po Poslovniku se javlja.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, javljam se po Poslovniku, ali mi je žao što predsednik Skupštine nije na svom mestu. Prigovorio sam da je povređen član 46, i to u stavu 1, gde su navedene odgovornosti Zakonodavnog odbora u pogledu ocene usklađenosti podnetih predloga zakona, rezolucija, odluka, i to je prethodno ispitivanje pravne mogućnosti da nešto uopšte dođe na sednicu Skupštine. Meni je žao što je gospodin Marković dezavuisao javnost, znači slagao pred svim medijima, gledajući u oči javnosti, i moje reči iskrivio. Dakle, Zakonodavni odbor se stara o usklađenosti predloga zakona, rezolucija, rešenja sa Ustavom Srbije. On to nije učinio. Kaže - Zakonodavni odbor je mogao da se sastane sam. To niti je praksa, niti je pravna mogućnost. Predsednik Skupštine je taj koji se stara o proceduri u Skupštini, u skladu sa članom 28. Poslovnika. Dakle, on je dužan svaki predlog odluke koji dobije da prosledi nadležnom odboru. A, da li će se nadležni odbori izjasniti ili ne, to je pravo tog odbora. To je samo deo onoga da se utvrdi ponašanje predsednika Skupštine pred licem javnosti, a javnost će ceniti da li je to u skladusa zakonom i da li je on dosledan onome što priča za ovom govornicom. U ostalom delu samo želim da kažem da se delimično slažem sa izlaganjem gospodina Vučića, pre svega u oceni da ne treba praviti razlike među ubijenima, stradalima, umrlima, i da ničiji život nije vredniji od života druge osobe. I, prihvatam zalaganje svakog poslanika da se u sudskom postupku, u nadležnim institucijama, utvrdi ko je izvršio, pod kojim okolnostima, koje krivično delo, ko su nalogodavci i kakva je motivacija. Tek tada će Srbija biti na putu pune i prave demokratizacije. Naravno, nisam u poziciji da se izjasnim i da pomenem sva imena ubijenih lica u ovoj napaćenoj zemlji, ali je jasno da se moj govor odnosio na sve žrtve takvog ponašanja i upućeno je saučešće svim porodicama takvih žrtava. Onaj deo govora koji je upućen nekima u Srbiji, da su iznosili lične i porodične prilike bez argumenata, o pojedinim poslanicima ili o pojedinim javnim ličnostima, zasigurno ne spadam u takve poslanike koji lične prilike drugih poslanika iznose za ovom govornicom. Ukoliko neko ima argumenata da me demantuje u ovom stavu i tvrdnji, molio bih konkretnoda to za govornicom iznese. Ali, uvek ću se boriti i zalagati da svako bude pozvan na odgovornost za ono što je činio, da to bude pred licem javnosti. To sam činio kao poslanik. To sam činio i kao predsednik nekih skupštinskih odbora, iako sam kritikovan za neke političke odluke tih odbora, ali su sve odluke, da podsetim, donete javno, transparentno. Svaka sednica odbora kojima sam predsedavao bila je unapred zakazana, pozvani su mediji, pozvani su svi zainteresovani o čijim pravima se odlučivalo, i to mogu i oni sami da potvrde. Neke sednice skupštinskih odbora se zakazuju tajno, ne pozivaju se svi članovi, a posebno ne oni o čijim se pravima odlučuje. Ti koji su tako radili, njima takav posao služi na čast.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neki poslanici su govorili o tome šta predstavlja ova rezolucija. Ova rezolucija predstavlja dokument koji treba da doprinese da konačno zavlada pravo i vladavina prava u Republici Srbiji. Moj prethodnik reče da su svi pred zakonom jednaki. I Srpska radikalna stranka smatra da su sve porodice jednake pred Ustavom, jednake pred zakonom u ovoj državi. Ova rezolucija poziva vlast da poštuje Ustav i svoje zakone i sve norme međunarodnog prava koje je ova država ratifikovala. Danas je teško zamisliti državu koja ne ugrađuje ljudska prava u svoje najvažnije pravne dokumente, pogotovo ustave i zakone, i ne obezbeđuje valjane garancije da se poštuje Ustav i zakon. Suštinu pravne države novijega doba ili države vladavine prava čine neprikosnovenost ljudskih sloboda. Zato i pojam - ljudskih prava čine ona prava koja se ne duguju državi i njenojvladi, dakle prava koja su nezavisna od države, koja su nastala pre nastanka države. Takva građanska i ljudska prava i jednakost istovremeno podrazumevaju i pravnu i političku jednakost. Pravna jednakost znači da su svi jednaki pred zakonom, a politička jednakost se prvenstveno odnosi na upravljanje državom kao zajednicom. Mada se čini da je napred rečeno već dobro poznato, činjenice govore da nije baš tako. Moderne demokratije, zasnovane na načelima vladavine prava, i danas imaju velikih problema da bi u potpunosti naciji obezbedile građanska i politička prava u praksi. Dame i gospodo narodni poslanici, stanje jejoš teže u našoj zemlji, jer je aktuelna vlast izrazito sklona kršenju građanskih i ljudskih prava, a što se posebno dramatično i katastrofalno odrazilo u akciji "Sablja", kada je uhapšeno više od 12.000 građanaSrbije u kratkom roku, kada je uspostavljena pravna nejednakost naših građana pred zakonom. Moramo se podsetiti na istorijske korene, zakone o slobodama i pravima čoveka, kao što su: Hamurabijev zakon, Zakon 12 tablica i Dušanov zakonik; univerzalna dokumenta o ljudskim slobodama i pravima, Povelja UN iz 1945. godine, Opšta deklaracija o pravima čoveka iz 1948. godine, Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima iz 1966. godine, Međunarodni pakt o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima iz 1996. godine, Međunarodna konvencija o uklanjanju svih oblika rasne diskriminacije iz 1965. godine, Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda. Posebno želim da istaknem ustavna dokumenta sedam zemalja sveta: Ustav SAD, ustavne dokumente Engleske, Ustav Republike Francuske iz 1958. godine, Deklaraciju o pravima čoveka i građanina iz 1789. godine i preambulu Ustava iz 1946. godine, Ustav Republike Italije iz 1947. godine, Ustav Ruske federacije iz 1993. godine, Ustav SRJ iz 1992. godine i Ustav Republike Srbije. Sve što sam želeo da kažem u ovom delu mog izlaganja odnosi se na pitanja poštovanja ljudskih prava i sloboda naših građana posle 5. oktobra 2000. godine. Mnoge međunarodne dokumente koji se odnose na ljudska prava i slobode naša država je ratifikovala. Međutim, moram reći, nažalost, da se u našoj zemlji krše osnovna ljudska i građanska prava na najgrublji mogući način. Primera radi, to je bila akcija "Sablja". Naše pravosuđe je bačeno u političku arenu i, umesto da se bavi pravdom, u mnogim slučajevima se naše pravosuđe bavi politikom, jer od 5. oktobra 2000. godine naše pravosuđe se bavi izvršavanjem naloga političkih stranaka na vlasti, a manje se bavi deljenjem pravde. Najbolji primer za ovu tvrdnju jeste progon porodice Slobodana Miloševića i bezakonje u akciji "Sablja". Najbolji primer je slučaj Marka Miloševića i uloga pravosudnih organa u Požarevcu u njegovom procesu. Dame i gospodo, postoji izjava koju ću vam citirati: "Mi, dole potpisani funkcioneri SRJ iz Srbije, jasno opredeljeni da sprovodimo zakon i uspostavimo pravnu državu, a u želji da sprečimo dalje nepotrebne žrtve, izjavljujemo: krivični postupak pokrenut pred Okružnim sudom protiv Slobodana Miloševića, bivšeg predsednika Republike Srbije, SRJ i predsednika SPS, nije pokrenut na zahtev Međunarodnog krivičnog suda za ratne zločine u bivšoj Jugoslaviji, već zbog osnovane sumnje da je počinio krivično delo iz člana 26. Krivičnog zakona SRJ. Stoga ćemo biti u prilici da ne dozvolimo da se Slobodan Milošević izruči nijednom sudu u inostranstvu, da ćemo porodicu Slobodana Miloševića obezbediti i da ćemo omogućiti kontakt porodice Milošević sa svojim članovima i sa samim Miloševićem." Aneks 1. Potpisnik ove izjave jeste predsednik SRJ dr Vojislav Koštunica, predsednik Republike Srbije, zatim predsednik Vlade Republike Srbije, dr Zoran Đinđić. U vezi sa ovom izjavom, postoji potpisan i overen aneks: "Slobodan Milošević neće biti izručen nijednoj pravosudnoj niti drugoj instituciji izvan zemlje." Aneks 2. "Slobodanu Miloševiću će se garantovati svakodnevna poseta porodice." "Za aneks 1 i 2, po ovlašćenju predsednika Vlade Republike Srbije, dr Zorana Đinđića, Čedomir Jovanović, 31. marta 2001. godine".Dame i gospodo, prethodni govornici su rekli da sam advokat i branilac Marka Miloševića. Jesam i biću branilac i advokat svakom poštenom i nevinom građaninu. Za mene neće biti razlike ko je iz koje stranke, ko je koje vere ili ko je koje nacije i kakvog je imovnog stanja. Braniću svakog, da se dokaže da je nevin. U slučaju Marka Miloševića, reći ću vam da je izdata sramna centralna poternica. Nije to centralna poternica za teritoriju bivše SRJ ili Republiku Srbiju. Ova sramna centralna poternica, tzv. crvena poternica, izdata je posle pogibije dr Zorana Đinđića, predsednika Vlade Republike Srbije, a da za to nije bilo nijednog pravnog osnova. Ovom poternicom je osujećen svaki postupak, osujećen je i onemogućen kontakt familije i porodice sa Slobodanom Miloševićem. Vi, dame i gospodo, znate kako je uhapšen Slobodan Milošević; na najbrutalniji način. Pa, ni stranog državljanina, ni stranog neprijatelja srpski radikali onako ne bi hapsili ni proganjali, nijednog čoveka na kugli zemaljskoj ne bi onako isporučili, ne bi ga prodali, ne bi uzeli pare za njegovu glavu na tuzlanskom aerodromu. Zato napominjem da je Opštinski sud u Požarevcu, sa MUP-om Srbije, izdao ovu sramnu poternicu, koja uskoro mora biti ukinuta i mora biti brisana. Dame i gospodo, danas smo čuli mnoge demokrate koji govore ovde kako je to demokratska vlast vladala. Odgovaraće svi oni koji su učestvovali u tome, jer o tome postoje precizni podaci koji su dostavljeni Odboru za bezbednost Skupštine, gde se kaže da je u Beogradu uhapšeno 4.583; u Boru 200; u Valjevu 191; u Vranju 158; Zaječaru 174; Zrenjaninu 391; Jagodini 206; Kikindi 21; Kragujevcu 400; Kraljevu 58; Kruševcu 164; Leskovcu 125; Nišu 154; Novom Pazaru 141; Novom Sadu 303; Pančevu 1.204; Pirotu 75; Požarevcu 187; Prokuplju šest; Smederevu 480; Somboru 695; Sremskoj Mitrovici 242; Subotici 382; Užicu 132; Čačku 210; Šapcu 704. Ima li ko iz Šapca ovde, da kaže ovde građanima Srbije i građanima Šapca, zašto su uhapšena 704 čoveka i građanina? Šta ćemo sada da radimo sa 12.000 uhapšenih? Nema više da se preko ovoga može preći. Nemojte da se zavaravate da ćete doći ponovo u situaciju kao što ste bili 5. oktobra. Dame i gospodo, optužiše Marka Miloševića samo zato što je rekao: dovedite mi Milovanović Zorana da ga pitam ko ga plaća, koliko ga plaća SPO, koliko ga plaća Otpor i koliko ima otporaša u Požarevcu. To je iluzorno. Zašto bi Slobodan Milošević, kao predsednik države, tražio podatke od jednog Milovanović Zorana iz Požarevca, kada je imao šefa bezbednosti, ministra unutrašnjih poslova, načelnika sekretarijata u Požarevcu, koji je znao kada se ko nakašljao u Požarevcu, a ne koliko ima otporaša i koliko ko koga plaća. Dame i gospodo, podsetiću vas na taj proces. Ni u Nirnbergu mnogi nisu imali dosije kao što ima Marko Milošević u Požarevcu. To je predmet sa 600 i nešto strana. Evo ga, dame i gospodo, bilo bi mi drago kada bi ga narodni poslanici Skupštine Republike Srbije pročitali, osudili onoga ko vodi postupak i izbacili ga iz suda, da više nijednog minuta u sudu ne radi. Taj sudija koji sudi Marku Miloševiću je dobio stan. Odlukom Fonda za izgradnju stanova solidarnosti opštine Požarevac jedan stan je dodeljen Opštinskom sudu u Požarevcu, s tim da sud u zakonitom postupku taj stan dodeli svom zaposlenom radniku. Dakle, ovaj stan nije namenjen za birana lica, ni postavljena. Za ovaj stan, dame i gospodo, konkurisale su dva sudije i četiri-pet zaposlenih. Naredbom predsednika suda, Milice Perić, izvršeno je bodovanje, a ne postoji ni pravilnik o raspodeli stanova, ali je ona donela naredbu kako treba taj stan da se dodeli i kome. Posedujem jednu pismenu izjavu i prijavu, kako god hoćete da je nazovete, u kojoj se ukazuje da je predsednica suda toj gospođi sudiji, koja se dobrovoljno prijavila da sudi neistomišljenicima, između ostalog i pripadnicima SPS u Požarevcu, ona se zove Marija Vučićević, ranije Marinković, dodelila 80 bodova, a radnici mogu da dobiju najviše 50. Kada će radnik u opštinskom sudu da onih 30 bodova dobije? Nikada. Dame i gospodo, što se tiče rada toga sudije koji sudi Marku Miloševiću, skrenuću vašu pažnju da je u predmetu KV 202/02, u kome je određen pritvor Jovanović Zoranu iz Požarevca, potvrđeno rešenje od strane drugostepenog Okružnog suda u Požarevcu. Predmet je vraćen, ali je ovaj isti sudija Vučićević - Marinković Marija formirala veće koje treba da odluči o pritvoru Jovanović Zorana, koji odgovara za smrtnu posledicu i kome je izrečeno 30 meseci zatvora. Dame i gospodo, interesantno je, a u sudskoj praksi nezabeleženo, stručna javnost ako ovo čuje imaće prilike da se zgražava, gospođa Marija Marinković je u veće postavila i sudiju koji nije bio u Požarevcu. U sastav toga veća ušla je i sudija Adelaida Anđelković, koja pet dana tada nije bila u Požarevcu, jer se nalazila na savetovanju. Kada je ovom sudiji Adelaidi, u međuvremenu kada je došla, ponuđeno da potpiše zapisnik o većanju i glasanju, o ukidanju pritvora, ona se tome suprotstavila i nije želela da potpiše taj zapisnik, jer nije učestvovala u odlučivanju. Posle pet dana predsednica suda, a ujedno i predsednica veća, i sudija ispravljaju i falsifikuju to rešenje i tako donose drugo, a o tome su obavešteni i tužilac i predsednik suda. Međutim, ništa nisu preduzeli Dame i gospodo, skrenuću vašu pažnju na obaveštenje Opštinskog odbora DHSS povodom kontakata sa pravosudnim organima u opštini Požarevac. Obaveštenje - ocenjujemo da je najbolje obaveštenje ono koje se daje u pismenoj formi i za koja se daju argumenti, dokazi. (Dosledno tome rečenom, tako se i postupa.) DHSS u Požarevcu, usmeno ili pismeno, obraća se veći broj fizičkih i pravnih lica radi pružanja pravne pomoći i traženja zaštite njihovih interesa od nasrtaja nezakonja, zloupotrebe službenog položaja, kriminala izraženog u raznim oblicima, kao i od drugih izraženih zloupotreba. Da bi mogli preduzeti određene mere i aktivnosti, po svim pitanjima je razgovarano, a konačan zaključak donosi se na Glavnom odboru DHSS. Ovde želimo, kažu oni, da navedemo nekoliko karakterističnih slučajeva, koji ukazuju na kršenje i zloupotrebu zakona, kako sudećeg sudije, tako i od predsednika Opštinskog suda u Požarevcu. Krivična stvar i slučaj Marjanović Save. Dana 6. 11. 2002. godine pismenim putem odboru DHSS obratio se Marjanović Sava iz Požarevca, kojim je tražio da bude pravno zaštićen i da se pravilno primeni zakon prema učiniocu krivičnog dela i da se odgovori predsedniku suda Požarevca, i to Opštinskog suda, itd. Naime, pismom Marjanović ukazuje da je u saobraćajnoj nesreći, koja se dogodila 13. 4. 2002. godine, izgubio život njegov sin, a nesreću je izazvao i skrivio okrivljeni Jovanović Zoran iz Požarevca. Protiv Jovanovića je pokrenut krivični postupak i izrečena je kazna, ali je tokom postupka zloupotrebljen institut pritvora. Naime, radi se o krivično-pravnoj stvari u predmetu K broj 325/02. Učiniocu krivičnog dela je izrečena kazna zatvora u trajanju od 30 meseci, sa produženjem pritvora i upućivanjem na izdržavanje kazne zatvora. Dame i gospodo, kao što vidite, čak i Opštinski odbor DHSS u Požarevcu je na ovo intervenisao. Šta se dogodilo? Kada je ukinut pritvor ovom Jovanović Zoranu, taj je otišao, nije upućen na izdržavanje kazne zatvora, sudija falsifikuje zapisnik o većanju i glasanju, donosi nezakonito rešenje i niko ne pokreće krivični postupak. Ovo je bilo samo jedno skraćeno obraćanje vezano za postupajućeg sudiju. Dame i gospodo, u slučaju Marka Miloševića, pročitao sam detaljno sve zapisnike, sva dokumenta i sva pismena, međutim, dame i gospodo, mogu vam reći da Marko Milošević nije izvršio krivično delo koje mu se stavlja na teret. Okružni sud je ukinuo po našoj žalbi presudu prvostepenog suda i rekao da je prvostepena odluka bila nezakonita, da je obrazloženje sa izrekom presude u kontradikciji, da kao takva nije mogla opstati i zbog toga je ukinuta. Na kraju je zakazan glavni pretres 4. marta ove godine, gde ću ga braniti kao čoveka, a ne samo zato što je on sin Slobodana Miloševića. Dame i gospodo, koliko je Opštinski sud bio pristrastan, evo samo na nekoliko primera. Imate slučaj da pročitate u zapisniku o glavnom pretresu od 15. marta 2003. godine. Ovo nije zapamćeno u sudskoj praksi. Kaže na strani 71 - u ovoj fazi postupka glavni pretres je prekinut deset minuta zato što je oštećenom malo pozlilo. To je negde oko 11,30, a ovo je bilo oko 9 sati, sudija, koji inače, kao što se ovde vidi,ne sudi po zakonu, kaže - u ovoj fazi postupka nastavljeno je saslušanje oštećenog, kada je oštećeni tražio da ga sud pusti za 45 minuta da ode kod prijatelja na groblje na parastos. Sud donosi rešenje: omogućava se oštećenom da ide na parastos. Na kraju, koliko taj ima privilegije, i sudija mu je bio advokat. U ovoj fazi postupka oštećeni pita - da li će glavni pretres još dugo da traje jer je gladan. Gde ovo ima? Ovo nije bilo ni u Bangladešu.Dame i gospodo, Okružni sud kaže u obrazloženju, kada je ukinuo presudu, ukida se presuda Opštinskog suda u Požarevcu K br. 504 od 23. 7. 2004. godine. U obrazloženju sud navodi i kaže: kakve su to konstrukcije bile prvostepenog suda kada su izjave u istrazi date jedne, a na glavnom pretresu druge, sud prihvata neke izjave što je čuo sa ulice ili u istrazi, a ne prihvata nijednu izjavu koja je data na glavnom pretresu. Međutim, Zakonik o krivičnom postupku obavezuje sud da zasniva svoju odluku samo i isključivo na dokazima koje je izneo na glavnom pretresu. Dame i gospodo, ponovo ćemo se suditi, što bi onaj rekao - ponovo se moramo ćerati. Da vidite još jednu nelogičnost. Da li je ovo zapamćeno, taj oštećeni je bio član jedne partije, prvo je rekao da je bio član SPO, zatim da je član Otpora, zatim ide u DS da te večeri ispriča članovima DS da ga je Marko Milošević pozivao i da mu je pretio. Međutim, taj isti Milovanović Zoran, oštećeni, na glavnom pretresu kaže - nemojte, molim vas, pojma nemam o tome da je meni pretio Marko Milošević. Kaže - izvinite, molim vas, meni Marko Milošević nije pretio, i Marko Milošević nije imao testeru, i sa Markom Miloševićem nisam imao nikakav fizički kontakt. Šta dalje? Šta će sud sada da radi? Šta da radi jadni i bedni sudija kada mu ovako i sam oštećeni kaže? Šta će tužilac da kaže kad i sam oštećeni kaže - nemojte, to sam govorio na ulici. Tog Milovanović Zorana posle 5. oktobra zaposle u SUP-u, zaposlio ga načelnik i jedan glavešina iz MUP-a da radi u SUP-u Požarevac. Bilo kako bilo, bilo bi do ujutro da pričam koliko sam u ovom predmetu imao priliku da se uverim kakvo je to bezakonje, kakva je to neustavnost, kakav je to bezobrazluk. Mogu vam reći da je porodica Slobodana Miloševića opljačkana, sve što su mogli opljačkali su, čak danas supruge nekih funkcionera u Požarevcu nose bunde, cipele i tašne iz kuće, doma i porodice Slobodana Miloševića. Odneli su čak iz pekare i WC šolju. Dame i gospodo, nije ostalo ništa. Neki mediji su se toliko zalagali samo da bi oborili bivšu vlast. Pronašli su jednog čoveka preko koga treba da se izvrši jedna teška propaganda i prikaže kako je stanje u Požarevcu nemoguće zbog Marka Miloševića. Dame i gospodo, neće biti tako. Ovo nije zapamćeno, za jednu običnu priču da bude predmet Marka Miloševića od 700 stranica, da država u ovo uključi ceo svoj pravosudni i policijski aparat, a to debelo državu košta. U ovakvim slučajevima, da je bio neki pametan sudija, oslobodio bi Marka Miloševića. Marko Milošević mora biti oslobođen, sviđalo se to nekom ili ne. Srpski radikali će štititi svakoga, doći ćemo na vlast, tako ćemo se ponašati, za nas nema razlike ko je i šta je. Hvala vam.
Narodni poslanik Nataša Jovanović, a neka se pripremi Meho Omerović.
Dame i gospodo poslanici, gospođo Pop-Lazić, kada je pre mesec dana u dvorani "Sava centra" – u onoj manjoj u koju nije moglo da stane onih 2.000 ljudi, koji su čekali ispred i pokušali da čuju elitu iz naše pravne nauke, cenjene i ugledne naučne radnike i ljude iz javnog života – održan skup pod nazivom: Politički i pravni aspekt optužnice protiv prof. dr Vojislava Šešelja. Svi ti prisutni gosti, uslovno rečeno, ali pre svega ljudi koji su nesumnjiv doprinos dali u našoj pravnoj teoriji i praksi, naučni radnici su rekli da tom nazivu nedostaje još jedna reč, a to je - moralni aspekt optužnice protiv prof. dr Vojislava Šešelja. Kada danas govorimo o ovoj rezoluciji, koja ima cilj da potpuno razobliči prirodu današnjeg režima pošto u najvećoj meri predstavlja kontinuitet propale DOS-ovske garniture, mi treba da govorimo o onome šta ova rezolucija zapravo jeste, a što mnogi poslanici, isključujući poslanike SRS i SPS, dakle svi ostali, nisu shvatili. Ni oni za koje je gospodin Tomislav Nikolić upotrebio pravi narodni izraz – pobegulje, a koji danas nose najveću odgovornost zbog činjenice da su oni na vlasti i da su stožer okupljanja, tu pre svega mislim na DSS i Vojislava Koštunicu, kao premijera svega onoga što nema nikakav potencijal u Srbiji, niti pravi predstavljački kapacitet. Jer ako pogledate ko su te stranke iz Koštuničinog okruženja, doći ćete do jednostavne činjenice koja bi trebalo njega da zabrine, i treba da ga brine, još od 5. oktobra pa do današnjeg dana, da se našao na čelu jednog nesrećnog konglomerata stranaka, danas podeljenog u nekoliko kolona, koji je personifikovao u to vreme, a i danas kroz izjave njihovih zvaničnika predstavlja najveće zlo za demokratiju, najveće zlo za srpsko društvo u celini, za srpski narod i sve građane Srbije. Sve ono što smo mogli da čujemo danas i pre deset dana, kada je otpočela rasprava o ovoj rezoluciji, dokaz je da svaka rečenica i svaka reč napisana u ovom tekstu rezolucije zapravo predstavlja jedinu pravu istinu, a to je da je politički progon neistomišljenika posle 5. oktobra i uoči 5. oktobra, od strane onih koji danas predstavljaju poražene i gubitničke opcije u Srbiji, nije prestajao i ne prestaje ni dan-danas, već na ovaj ili onaj način, kroz nedovršene sudske procese, kroz stavljanje krivičnih dela u fioku za predstavnike DOS-ovskog režima, kroz imenovanje najnečasnijih ljudi na sudijske funkcije, zapravo je oličenje svega onoga protiv čega se bori SRS od svog osnivanja. Moram da vas vratim na sve to kako je počelo, kada je u pitanju bivši predsednik Srbije i SRJ Slobodan Milošević. Ono što imam u ruci, dame i gospodo poslanici, jeste stenogram sa sednice Narodne skupštine Republike Srbije od 31. marta 2001. godine. Tog dana je Đinđićeva vlada, sa onim nesrećnikom Božidarom Đelićem, koji nema ni stida ni obraza kada je juče mogao sa pozornice davno posrnule DS da govori o nekim reformama, dakle, tog dana je usvajan budžet za 2001. godinu i paket poreskih zakona, koji je označavao početak sve veće bede i nemaštine za srpski narod, za sve građane Srbije. Na toj sednici Narodne skupštine Republike Srbije, govoreći o tako pogubnoj budžetskoj politici koju je sprovodila i počela da sprovodi DOS-manlijska vlada kroz Đelićeve projekte, prof. dr Vojislav Šešelj je, pošto je čuo, a već se celog dana govorilo o tome da su jake policijske snage oko kuće, odnosno rezidencije bivšeg predsednika Srbije Slobodana Miloševića, veoma jasno i glasno sa skupštinske govornice upozorio DOS-manlije, one koji su par meseci pre toga otpočeli hajku i progon političkih neistomišljenika, da ne čine nova zla po Srbiji. Rekao im je i poručio to kao političar, kao odgovoran političar na čelu danas najveće političke stranke u Srbiji i kao čovek koji je uvek od početka svoje političke borbe u bilo kakvim kontaktima sa političkim neistomišljenicima, onima koji govore i koji rade bilo šta sa mržnjom, da to ne čine jer će na kraju ta mržnja da ih pojede. U pravom smislu reči to se i desilo, jer je ta mržnja i ostrašćenost pojela DOS i mnoge političke stranke su nestale sa političke scene Srbije. Ostala je Demokratska stranka koja se, kao što je pokušala juče i danas, hvali time da ima nekakav kapacitet i snagu. Međutim, sasvim je očigledno, a dokaz za to je i njihova snaga koju su imali, o čemu su govorili juče, između dva svetska rata, da su uvek bili daleko iza Srpske radikalne stranke. Predsednik naše stranke je posle tako ostrašćenih istupa i očigledne namere da se uhapsi Slobodan Milošević sa skupštinske govornice poručio: "Pozivam državno rukovodstvo, znam koliko ste vi neozbiljni i vama mnogo i ne govorim (govorio je poslanicima u sali, koji su u istom maniru kao i mnogi danas dobacivali iz klupa), na razum i trezvenost. Ako se prolije krv, onda se može desiti da krvavom kolu ne bude kraja. Znate, to je opasno i zato pozivam na razum i trezvenost. Vi koji nemate razuma, ništa vam tu nije ni jasno. Nadam se da ima onih koji su razumni, a trenutno raspolažu sredstvima sile u svojim rukama. Zbog toga ovo govorim. Biće veoma loše ako padne krv. Nemam nikakvih ličnih razloga da branim Miloševića, ali ovo što vi radite večeras je na štetu državnih interesa". Naravno, predsedavajuća Nataša Mićić ga je sve vreme prekidala i govorila mu da on nije ovlašćen da o tome govori. Predsednik naše stranke je nastavio dalje i rekao: "Želim da moja savest bude mirna. Ovde sam naciji, a ne parlamentu, saopštio šta se dešava i moja je savest mirna. Za sve ono što se eventualno mnogo gore desi snosiće odgovornost oni koji su to organizovali". Nastavlja se sednica i predsednik naše stranke je, govoreći o tako pogubnom budžetskom projektu i poreskim zakonima, još jednom upozorio i rekao, s obzirom na to da su svi mediji javljali o dramatičnoj situaciji oko rezidencije Slobodana Miloševića: "Sve ovo što se događa je veoma ozbiljno. Vi pravite haos na svim područjima, a uopšte ne razmišljate o posledicama. Vaša nervoza, vaša mržnja koju ovde ispoljavate samo je za mene dodatni argument da sam potpuno u pravu. Vi niste ovde došli zato što mislite svojom glavom, nego zato što ste poslušni NATO paktu. Vi ste ovde izabranici NATO pakta. Vi činite sve ono što je protiv vašeg naroda". Predsednik naše stranke prof. dr Vojislav Šešelj je nažalost tog dana bio u pravu zato što se drama nastavila i zbog toga što su tog dana preduzeli Čedomir Jovanović, uz pomoć Dušana Mihajlovića, Gorana Vesića i svih onih koji su personifikovali zlo dosmanlijskog režima i Demokratske stranke, danas razbijeni po nekakvim frakcijama. Naš predsednik i mi, poslanici Srpske radikalne stranke, napustili smo sednicu i otišli na plato ispred Predsedništva Srbije, gde nam je protivzakonito i protivpravno oduzet džip u vlasništvu Srpske radikalne stranke. Dok je kordon policije kroznasilje koje su primenili, najbrutalnije moguće nad poslanicima Srpske radikalne stranke, vodio brigu o tome da nam oduzima naše vlasništvo i našu imovinu, policijske snage, kao i narod koji se okupljao oko rezidencije Slobodana Miloševića, bili su sve brojniji. I, desilo se to da on 31. marta uveče bude uhapšen, sproveden u Centralni zatvor, a zatim 28. juna te iste godine odveden u Haški kazamat, kada je prekršen Ustav ove zemlje i kada je sasvim mirno Koštunica neobavešten o tome prisustvovao koncertu Jovana Kolundžije ili nekog sličnog. Mi smo danas kao, pre svega, visokomoralni i odgovorni ljudi, i političari koji su spremni da vode ovu zemlju i ovaj narod u bolju budućnost, da se poštuju Ustav i zakoni ove zemlje, podneli pred vas, pred Narodnu skupštinu Republike Srbije, rezoluciju kojom smo hteli da ispravimo jednu nepravdu. Ovde se samo spominje porodica Slobodana Miloševića. Uopšte se ne govori o tome kako se zove njegov sin, kako se zove njegova supruga. U pitanju su njegovi najbliži, u pitanju je porodica bivšeg predsednika Srbije i SRJ, koji ne brani danas sebe, kao što je to danas neuko, da ne kažem zlonamerno, izrekao jedan poslanik Demokratske stranke, nego čitav srpski narod i sve ono što smo radili braneći se od agresije, NATO pakta i spasavajući srpske zemlje zapadno od Drine i Dunava. Onda se postavlja to pitanje, i vraćam se na reč moral koja se potencira u ovoj rezoluciji, koja je na tom visokom naučnom skupu nedostajala kada se govorilo o političkoj optužnici protiv našeg predsednika prof. dr Vojislava Šešelja. Postavlja se pitanje da li narodni predstavnici u najvišem skupštinskom domu, oni koji su bili ogorčeni protivnici Slobodana Miloševića, imaju imalo ljudskosti i morala kod sebe. Ispostavlja se da nemaju, jer je njima danas 31. mart smešan, smešan im je i 28. jun, naš najveći praznik Vidovdan, kada je protiv Ustava i zakona odveden u Haški kazamat predsednik Srbije i SRJ. Smešno im je u poslaničkim klupama dok ovo govorim, ali neka se sete onoga što im je Slobodan Milošević uputio, ma koliko da imaju samosvest o tome da im je nekada bio politički protivnik. Tog dana, pošto je na tako ponižavajući način, kao bivši predsednik ove države, odveden u Hag, opet ponavljam, optužen po nekakvoj komandnoj odgovornosti koja nigde ne postoji, koja je ustanovljena u tom ad hok tribunalu, rekao je i poručio – braćo Srbi, vi ste danas svoj posao završili, ali ne zaboravite – danas je Vidovdan. Onda vas vraćam na reči koje je sa ove govornice uputio tada poslanicima vladajućeg DOS-a prof. dr Vojislav Šešelj. Upozoravao vas je, obraćam se vama koji ste nekada bili predstavnici tog režima koji je mnogo zla naneo ovoj državi i narodu, obratio vam se i rekao – svako onaj ko počini greh, a najveći je greh veleizdaja, da izda svoju državu i svoj narod kroz služenje zapadnim srpskim ucenjivačima ili vašim mentorima, kako god hoćete, stići će ga prokletstvo do 11. kolena. Naravno, to je prof. dr Vojislav Šešelj rekao ne želeći da se to bilo kome od vas ili od onih koji su sedeli sa ove strane desi, ali desilo se to da vas više srpski narod nije želeo. Vi govorite o nekakvoj toleranciji, nama spočitavate da smo primitivni, ovakvi ili onakvi. Treba li da vas podsećam na slučaj danas prisutnog kolege Živojina Stefanovića, koji sedi ispred vas, nekada predsednika opštine Leskovac i načelnika Jablaničkog okruga. Treba li da vas podsećam na to da on nikada nije izašao bilo šta da vam kaže sa ove govornice, a dva puta su vam vaši aktivisti i vaši sledbenici u poslepetooktobarskoj euforiji spalili kuću, uništili sve, opljačkali. Horda došla na vrata, bez obzira da li su tu žena, deca, unučići, izađi napolje. Vaš obračun i vaš linč političkih protivnika bio je više nego očigledan u prvim danima novog saziva Skupštine posle 5. oktobra, kada su u pitanju moje kolege iz Srpske radikalne stranke. Setite se samo svih gnusnih laži lansiranih protiv žene koja je, a eto vidite kako se sve to vrati kao bumerang, imala posle tri godine tu čast da obori vaš dosmanlijski režim, protiv gospođe Gordane Pop-Lazić. Setite se samo koliko ste dugo mahali nekakvim, blago rečeno, besmislenim prijavama i optužnicama protiv bivših ministara iz redova Srpske radikalne stranke. Da vam ne govorim o svom slučaju i o činjenici da sam doživela i to da, posle najčasnijeg dela koje sam uradila u Skupštini Srbije i pokazalo se da sam bila u pravu, na svim informativnim emisijama, na svim centralnim televizijama, glavna vest bude izjava tadašnjeg ministra Vladana Batića i šefa poslaničke grupe koji vam sada rovari po stranci Čedomira Jovanovića, o tome da treba da snosim najgoru moguću kaznu zbog polivanja tadašnje predsednice Skupštine Nataše Mićić. Vidite kako narod razmišlja svojom glavom i vidite kako se sve na kraju složi, kockice dođu na svoje mesto, i kako je razuman srpski narod i kako zna pravilno da odluči. Tako će znati i da odluči i u drugoj polovini ove godine, kada budu raspisani vanredni parlamentarni izbori, građani Srbije će, pored sveg zla koje ste naneli, a mislim vi kao bivši režim, da se sete toga i da su za vreme vašeg režima ostali bez posla, i da su bili ponižavani, i da su imali akciju "Sablja", i da ste jednu ženu koja nije imala veze ni sa čim u svom životu, podmetnuli da sa tašnom preko ruke kaže: odlučila sam da uvedem vanredno stanje. Iako vas je tog dana gospodin Tomislav Nikolić upozorio da je to protivustavno i da ne možete tako da se ponašate. Setićete se tog dana građani kada mu se budu nudile opcije između SRS i ostatka vas iz dosmanlijskog propalog režima, da ste hapsili ljude, da ste upadali ljudima noću u kuću, da ste najgore moguće laži širili, i to i dan-danas radite protiv političkih neistomišljenika, a pre svega SRS. Setiće se i toga, da niste imali ničeg ljudskog kod sebe kada ste se podsmevali svemu onome što je pretrpela porodica, ne Slobodana Miloševića po imenu i prezimenu, nego za vas koji morate da budete svesni toga da ste rođeni u Srbiji i da ste izabrani po zakonima ove zemlje, bivšeg predsednika Srbije i SRJ. Šta da govorim vama, odnosno svima vama za koje je pre nekoliko dana predsednik Izvršnog odbora SRS, gospodin Dragan Todorović, lepo rekao, da ste pod jednom neverovatnom groznicom, pod jednom bolešću koja samo vas napada, pod groznicom SRS, pa kako ko izađe za govornicu, sve su mu veći i veći plavi pečati na licu, sve veći bes i gnev izbija. Pozivam vas na razum i na toleranciju, i tu reč koju vi tako često koristite u samo vaše marketinške i promotivne svrhe. Pogledajte opet, jer imam utisak da vi niste čitali od početka do kraja šta piše u tekstu ove rezolucije. Nemojte da nam nudite nekakav drugi memorandum, da nam nudite neke druge opcije, jer vi da ste imali šta normalno, posle svega što ste uradili za tri godine vaše vladavine, da ponudite srpskom narodu i građanima Srbije, vi biste ostali na vlasti. Ovako, ostaje vam samo žal za tim vremenom, jer vam je bilo udobno, jer ste se lepo nauživali i vi i vaši sledbenici, do najsitnijeg činovnika koga ste imali u svom okruženju. Građanima Srbije ostaje da posle ove diskusije i posle argumenata koje su izneli poslanici, pre svega SRS, a onda i SPS, vide ko je bio u pravu. Treba da budete svesni toga da svaki građanin Srbije, pre svega, pripadnik srpskog naroda, kada gleda prenos suđenja i procesa protiv Slobodana Miloševića, kao bivšeg predsednika Srbije i SRJ, ima osećaj pripadnosti svom narodu i svojoj državi, i zna da bi ova rezolucija i mogućnost da bivši predsednik Srbije i SRJ vidi svoju porodicu i da ostvari sa njom kontakt posle toliko godina, pomogla njemu još više da odbrani interes naše države i našeg naroda. Ako vam nije bilo dovoljno to što on govori, zašto niste obratili pažnju na svedočenja u procesu odbrane onih koji pomažu odbranu Slobodana Miloševića, i da vidite kako mu se obraćaju, a nisu državljani Srbije i SRJ, već su visoki zvaničnici, a pre svega Ruske federacije. Zašto vama nije palo na pamet da obratite pažnju na to da se i bivši ministar inostranih poslova i premijer Ruske federacije Primakov obraća sa gospodine predsedniče, da mu se na isti način obraća i general Ivašov i drugi zvaničnici. Mi, dakle, govorimo o tome da je u pitanju politički progon bivšeg predsednika Srbije i SRJ. Mislim da vi niste želeli, a i naravno zbog vaše političke ostrašćenosti i svega onoga što predstavlja vaša politika, a što ne ide u smeru demokratije i normalnog razvoja ovog društva, da vidite kakav je zapravo i šta predstavlja tekst ove rezolucije. Da ste svesni toga da ste vi izabrani na tim vašim listama, a to se odnosi i na vladajuću garnituru, znali biste da danas, odnosno koliko večeras ili narednog dana za ovu rezoluciju treba da glasaju svi predstavnici bilo koje stranke, izabrani u parlament, u Narodnu skupštinu Republike Srbije, jer se u njoj govori o bivšem predsedniku Srbije i SRJ. Vama ostaje na vašoj svesti i savesti da o tome dugo razmišljate, a zbog toga će da vas opominju kada to shvate, posle vas, naravno, i vaša buduća pokolenja. Hvala.
Direktno pominjanje, pravo na repliku, narodni poslanik Stefanović. Izvolite.
Uvaženi poslanici, uvažena predsedavajuća, malopre sam pomenut u istupanju gospođice Jovanović. Nisam nikada za ovom govornicom govorio o tome kako su se dosovske vlasti obračunavale na terenu. Vi ste znali šta se dešavalo u Beogradu, znali šta se dešavalo u Saveznoj skupštini, ali na terenu dole, na lokalu bilo je gore nego ovde. Ovde je imao ko i da vas zaštiti, i tadašnji ministri policije i pravde itd, na terenu smo ostavljeni sami sebi, sa svojim delom porodice. Posle 5. oktobra, a koji vi nazivate da je revolucija, a to je bila klasična pobuna grupe građana, negde naoružane puškama, kalašnjikovima, a negde Molotovljevim koktelima ili nekim drugim priručnim sredstvima za paljenje. Tamo, upravo u onim okruzima ili opštinama gde je 24. septembra naša opcija sa radikalima pobedila, kao što je u Leskovcu, i Milošević je pobedio Koštunicu u okrugu, opštinska lista za odbornike pobedila, onda tome, koji je tada predstavljao socijaliste i bio saradnik predsednika Miloševića, ili ga ubiti ili mu kuću spaliti i vlast oduzeti. Na moju žalost, a na sreću, porodica mi nije bila u kući, nisam ni ja bio u kući. Kuća je kompletno uništena od horde koju je predvodila perjanica Demokratske stranke u Leskovcu, oličena u tadašnjem DOS-u, jer nisu mogli da prežale da na transverzali Beograd-Preševo bude jedna, kako su oni rekli, crvena tačka, Leskovac, a zaboravili su da je Vranje slično Leskovcu, koji je tada, takođe, pobedio. Ukoliko je takav obračun bio sa nama koji smo bili obični, da kažem, državni činovnici ili sitni partijski rukovodioci, onda mogu pretpostaviti kakve je torture imala porodica Slobodana Miloševića i on sam; od nezakonitog hapšenja, a za dela za koja se još uvek nije obelodanilo zbog čega je odveden u CZ, do kršenja Ustava, vi ste legalisti, koji ste Ustav pregazili i prebacili ga u Hag, pa do njegove porodice. A malopre je rečeno koji su to dokazi za progon, sasvim dovoljno kada se za dela, po Krivičnom zakonu društveno neopasna i za koje je zaprećena toliko mala kazna, izdaje međunarodna poternica. Govorite da je rezolucija neustavna i nezakonita. Ona je naprotiv i ustavna i zakonita, jer Narodna skupština ima pravo kontrole primene vlasti i izvršne i sudske, jer bira i postavlja, ali vama to ne odgovara danas koji nećete glasati za ovu rezoluciju, zato što idete na pojedinačne pritiske na sud, na organe otkrivanja, gonjenja i presuđivanja. I dan-danas, iako kažete da ste u opoziciji, DS .... (Predsedavajuća: Vodite računa o vremenu.) Demokratska stranka je na vlasti u mom okrugu, danas sve funkcije SUP-a, tužilaštva i suda drže predstavnici DS i stranke Vladana Batića. Oni upravo sude po tim principima, po principima naloga. Zato već četiri i po godine, od paljenja te kuće do današnjeg dana, nije pokrenut postupak, i do današnjeg dana za javnog tužioca, i okružnog i opštinskog, u pitanju je n.n. izvršilac. A vi zato što je neko nekoga zamolio da mu da stan ili zato što je neko napravio uličnu tuču izdajete međunarodnu poternicu. Baš zbog toga treba usvojiti ovu rezoluciju, da svi mi, i tadašnji predsednik Srbije Milošević, i ja, svi vi, vaše porodice, imamo jednaka prava po zakonu. Ni manje ni više od toga. Zato treba ovu rezoluciju glasati, a i danas sam spreman da podnesem i veću žrtvu, jer znam da sam pripadao partiji i da je vodio čovek koji je izvanredno vodio zemlju, a danas sam još više u tom uverenju, jer izvanredno dokazuje ko je napravio ovo u Srbiji. Hvala.
Hvala vama. Narodni poslanik Meho Omerović, a neka se pripremi narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana potpredsednice, dame i gospodo uvažene kolege narodni poslanici, dobro je što smo evo već na samom kraju rasprave o jednom aktu koji za nas iz SDP-a nije trebalo ni da se nađe na dnevnom redu. Kažem da je dobro što smo na kraju rasprave, jer smo u prethodnom delu čuli toliko toga što predstavlja kršenje Poslovnika i povredu dostojanstva poslanika i Skupštine, jer je izrečeno toliko mržnje, toliko besa, toliko žuči od strane poslanika prema drugim poslanicima, da me je u pojedinim trenucima bilo i sramota što uopšte sedim u ovoj sali. Mogu da pretpostavim kako su se osećali građani Srbije koji posredstvom TV prenosa gledaju ovaj rad Skupštine Republike Srbije. Bio sam u uverenju da posle rasprave o predloženim zakonima o izjednačavanju ravnogoraca i partizana nećemo jedni drugima govoriti toliko teške i ružne reči, ali nažalost prevario sam se. Žao mi je što današnjim radom ne predsedava gospodin Zoran Anđelković jer bismo onda upotpunili sliku apsurda, onda bismo vratili točak istorije nekih 10 do 12 godina unazad. Za nas, ponavljam još jednom, iz SDP-a ovaj akt je neprihvatljiv i nepotreban. Jedna ovakva rezolucija koja se, kako predlagač to kaže u svom nazivu, bavi odbranom porodice Slobodana Miloševića od navodnog progona, nije ni trebalo uopšte da se nađe na dnevnom redu. Zašto se ona uopšte našla na dnevnom redu? Pa, zato što predsednik Skupštine Republike Srbije, gospodin Predrag Marković, izgleda nije niti odgovorio tačno gospodinu, kolegi Bošku Ristiću, niti je pametno, rasuđujući mudro, tumačio Poslovnik, koga svi moramo da se držimo. A, šta kaže Poslovnik? Poslovnik u članu 46. doslovce kaže da Zakonodavni odbor razmatra predlog zakona, drugog propisa i opšteg akta koji je upućen Narodnoj skupštini, sa stanovišta njegove usklađenosti sa Ustavom i pravnim sistemom. Pa, član 135. tog istog poslovnika kaže - predlog zakona, pre razmatranja u Narodnoj skupštini, razmatraju nadležni odbori i Vlada, ako nije predlagač zakona. Znamo da Vlada nije predlagač zakona, ali poslednji peti stav tog istog člana kaže - ukoliko nadležni odbori i Vlada ne dostave izveštaje, odnosno mišljenje, Narodna skupština može odlučiti da se predlog zakona razmatra i bez njih, ili utvrditi novi rok u kome su dužni da to učine. Gledajući u stenogram sa početka rasprave o ovoj rezoluciji konstatovali smo, i svedoci smo, da nadležni i Zakonodavni odbor nije podneo mišljenje, niti da je predsedavajući konstatovao da nemamo mišljenje Zakonodavnog odbora, niti je pitao Skupštinu Republike Srbije, odnosno većinu prisutnih poslanika da li možemo da radimo bez mišljenja Zakonodavnog odbora. Dakle, u tom kontekstu mislimo da je ovaj akt suprotan Poslovniku o radu Skupštine Republike Srbije. Čime se mi bavimo već evo 11 dana? Podsetiću vas da smo počeli raspravu 18. februara, a danas je 28. februar. Bilo je reči u raspravi od strane nekih kolega, koji su kritikovali ovu rezoluciju, da je reč o velikoj Srbiji. S druge strane, od nekih drugih je bilo reči da je ovde reč o evropskoj Srbiji. Za nas u SDP-u, kada biramo između te dve Srbije, mi biramo normalnu Srbiju. Lično bih voleo i tražio od svih poslanika da rade onaj posao za koji su nas građani Srbije birali. A toliko zakona, drage i poštovane kolege, čeka u proceduri da raspravljamo i da razgovaramo u ovom visokom domu o njima, a mi treba da donosimo jedan ovakav akt koji, podsećam, po mišljenju nas iz SDP-a, nije u skladu sa Poslovnikom i suprotan je Ustavu. Čini mi se da je predsednik Skupštine Republike Srbije uradio nešto što obično rade neki nastavnici u školama. Znate, date slobodnu temu đacima, pa onda svako piše i priča šta god hoće. U prethodnom toku rasprave o ovoj rezoluciji, nažalost, upravo se tako nešto i dešavalo. Razumem političke motive predlagača i to je sasvim legitimno i dopušteno od strane onih koji su ovo tražili. Međutim, izgleda da je dogovor postignut ne ovde u Beogradu, nego u Haškom tribunalu, odnosno u njegovim pritvorskim jedinicama, a dogovor su postigli predsednik SRS, dr Vojislav Šešelj i, čini mi se, budući počasni predsednik SRS, gospodin Slobodan Milošević. Jer, koliko vidim, socijalisti nisu ovlašćeni zastupnici interesa Slobodana Miloševića i njegove porodice, nego valjda nemajući poverenja u njih, pošto su ga davno izneverili, on je ovlastio na neki način predstavnike SRS da ga zastupaju. Na samom kraju, SDP će glasati protiv ovakve rezolucije ukoliko ona dođe na glasanje u Skupštinu Republike Srbije. Nadam se da će poslanici vladajuće koalicije DSS-a i G 17 plus ući u salu Skupštine Republike Srbije i glasati protiv jedne ovakve rezolucije, odnosno protiv jednog ovakvog dokumenta. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala vama. Izvolite, reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, pa narodni poslanik Vjerica Radeta, što će biti poslednji govornik. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Rezolucija o omogućavanju odbrane Slobodana Miloševića u Hagu, obustavljanjem progona njegove porodice. Slobodan Milošević, građanin Republike Srbije, nalazi se u Hagu kao bivši predsednik Republike Srbije, kao bivši predsednik SRJ, i hteli vi to da priznate ili ne, u Hagu se ne sudi Slobodanu Miloševiću kao pojedincu, u Hagu se Slobodanu Miloševiću sudi kao predsedniku države. Sudi se njemu, a istovremeno se sudi i srpskom narodu. To je razlog koji bi trebalo da bude dovoljan da svi vi, bez obzira na partiju iz koje dolazite, budete dovoljno zainteresovani da date svoj doprinos u pomaganju njegove odbrane. Način na koji su mnogi poslanici, koji neće glasati za ovu rezoluciju, govorili o njoj, pokazuje nam jedino to da je verovatno nisu ni pročitali. Ovom rezolucijom tražene su dve stvari: da se naloži nadležnim državnim organima da se prekine politički progon članova porodice Milošević; druga stvar je da se momentalno obustavi zloupotreba sudske i izvršne vlasti u političke svrhe. Pitam vas - da li su oni koji su danas protiv ove rezolucije u stvari za politički progon i za dalju zloupotrebu sudske i izvršne vlasti. Nije ovom rezolucijom SRS tražila niti aboliciju, niti pomilovanje za bilo koga od članova porodice Milošević. Ono što smo mi tražili to je pravo na suđenje za članove porodice Milošević kao i za sve druge građane Srbije. Optužili ste nas da smo govorili sve najgore o Slobodanu Miloševiću, o njegovojsupruzi Mirjani Marković, i to jeste tačno, ali ste zaboravili da kažete kada i u koje vreme je to bilo. To je bilo u vreme kada su oni bili najjači. To je bilo u vreme kada su čelnici naše stranke bili zatvarani. To je bilo vreme kada su čelnici vaših stranaka tajno odlazili na sastanke sa tom istom Mirjanom Marković. To je bilo vreme kada javno niste smeli ni reč kritike da kažete o njima. Slobodan Milošević već duže vremena nije politički protivnik SRS. On je sa političke scene sišao. Mi, srpski radikali, po Slobodanu Miloševiću udarali smo najjače što smo mogli, ali onda kada je on bio na vrhuncu moći. Sada kada je poražen, kada više nije naš politički protivnik, kada se nalazi u prašini, sada nemojte tražiti od nas da ga šutiramo i dalje. Nama radikalima to nije svojstveno, jer smo se mi prema svojim političkim protivnicima, a pogotovo prema poraženima, oduvek odnosili viteški. Govorite o ubistvima, o raznim zloupotrebama, milijardama dolara na Kipru i sličnim stvarima. Postavljam vam pitanje, da li je vaš interes da odgovorni za ta ubistva odgovaraju, da se to utvrdi u sudskim procesima i da se na te priče jedanput stavi tačka, ili želite da oni koje optužujete ne dobiju priliku da se brane? Da li želite da na ovaj način, isterujući ih iz zemlje, u stvari, donesete presudu bez presude? Kažete da ste uveli demokratiju. Pitam vas da li ta demokratija važi za sve ili važi samo za one za koje vi odredite? Ima li demokratije i za porodicu Milošević ili ćete možda osnovati i neku komisiju koja će određivati ko ima pravo na demokratiju, ko nema. Osnovni problem mnogih od vas je što ste svoju ideologiju gradili na mržnji prema svojim političkim protivnicima, na mržnji prema porodici Milošević i što ste sada, kada njih u političkom životu Srbije praktično nema, vi izgubili kompas. Zašto i danas, posle toliko godina, praktično slepo usmeravate mržnju prema članovima porodice Milošević? Da li je moguće da ste sve svoje razloge za bavljenje politikom iscrpili? Bilo je ovde raznih teza, kao npr. da članovi porodice Milošević treba da budu zahvalni zbog milosti koju su prema njima pokazali nosioci petooktobarske revolucije? Da li je to ta evropeizacija Srbije i tolerancija koju nudite? Pozivam vas da, kroz odnos prema ovoj rezoluciji, pokažete i svoj odnos prema građanima Srbije. Pozivam sve, bez obzira na političku pripadnost, da za ovu rezoluciju glasaju, jer ovo nije rezolucija o porodici Milošević, ovo je rezolucija protiv mržnje, ovo je rezolucija za toleranciju, ovo je rezolucija za demokratiju. Vaš odnos prema ovoj rezoluciji biće vaša mera čovečnosti.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, radi javnosti Srbije, radi poslanika koji su u raspravi ovu rezoluciju nazivali izgužvanim letkom, običnim papirom, papirom bez teme i ne znam kakvim sve pogrdnim nazivima, radi dela ovog parlamenta tzv. legalista, koji su se kukavički izvukli iz ove rasprave, da ne bi građanima Srbije rekli da li oni žele ili ne žele da pomažu naše građana zatočene u Hagu, kratko ću da vas podsetim da je tzv. Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju jedna nelegalna i nelegitimna tvorevina, nastao na osnovu Rezolucije Saveta bezbednosti 808, od 20. februara 1993. godine, što je potvrđeno, takođe, Rezolucijom Saveta bezbednosti 827, od 25. maja 1993. godine, a sve to suprotno Glavi VII, članovima 39. do 51. Povelje UN. Ovo vam je, drage moje kolege, nepodeljeno mišljenje stručne, pravničke svetske javnosti. To je ono o čemu štampa i mediji u Srbiji ne izveštavaju, a takvi izveštaji su prisutni u međunarodnim medijima. Skoro je i 18 advokata zemlje Holandije, koja je domaćin Haškog tribunala, poslalo jedno protesno pismo UN, upozoravajući ih kako je taj Haški tribunal nelegitimna i nelegalna tvorevina. Taj tzv. Međunarodni krivični sud, dame i gospodo, jeste mesto gde se na najgrublji mogući način krše osnovna ljudska prava. Mi srpski radikali uvek govorimo o kršenju ljudskih prava našeg predsednika dr Vojislava Šešelja. Podsetiću vas da je gospodin Šešelj dva puta od 1993. godine tražio holandsku vizu da ode u Hag, da tamo kaže šta ima da kaže o Srbiji, o srpskim nacionalnim interesima koje će tamo da brani i da odbrani, naravno. Nije dobio vizu. Drugi put je obrazloženje bilo da bi njegovo prisustvo ugrozilo bezbednost holandske kraljice, pa se sada baš nešto brinem kako li je holandskoj kraljici već dve godine, otkad je Vojislav Šešelj u Hagu. Nikome ne pada na pamet da počne konačno suđenje, da mu se pusti prilika da kaže i da odbrani nacionalne interese Srbije, zbog čega je dobrovoljno i otišao u Hag. Dakle, Vojislav Šešelj je dobrovoljno, odmah kada je beogradska optužnica potpisana od strane Karle del Ponte protiv Vojislava Šešelja, svojim novcem kupio kartu, dobrovoljno otišao u Hag, zato što je to obećao građanima Srbije. Kada je odlazio, rekao je da bi za Srbiju bilo najbolje da on bude poslednji Srbin koji će otići u Hag i pozvao sve protiv kojih je već bila podignuta optužnica ili one protiv kojih će biti podignuta optužnica da niko više posle njega ne ode u Hag. To je stav SRS kada je u pitanju Haški tribunal. U raspravi oko ove rezolucije čule su se zaista najstrašnije izjave, ne samo u ovoj sali, nego i u medijima, između ova dva dela sednice sa ovim dnevnim redom. Žal za 6. oktobrom je svakodnevno bio više nego prisutan. Čula sam jednog funkcionera DS, kada je skoro u jednoj TV emisiji rekao da je 5. oktobra bilo nezamislivo da će pet godina kasnije u Skupštini Srbije neki ljudi da govore šta god hoće i da će pet godina kasnije Skupštinom da šetaju poslanici poput Vučelića, Tome Nikolića i Aleksandra Vučića. To govore oni koji su politički primitivci, oni koji govore govorom mržnje, a koji sve to pokušavaju da nametnu onome ko na sasvim drugi način politički razmišlja i govori. Dame i gospodo, 5. oktobra nikada više neće biti. Vi koji žalite za tim 6. oktobrom, šansu ste propustili. To je bilo prvi put, zadnji put i nikada više. Hoću da vas podsetim da niko od vas, koji neće glasati za ovu rezoluciju, nije govorio o kršenju ljudskih prava u Hagu. Niste govorili ni u ono vreme kada je gospodinu Vojislavu Šešelju osam meseci bilo zabranjeno da kontaktira sa članovima svoje porodice, sa članovima stranke, sa svojim prijateljima. Niste reagovali ni sada, kada ste iz saopštenja SRS, pretpostavljam, saznali da je Vojislav Šešelj premešten u drugu pritvorsku jedinicu, koja čak ne pripada UN, nego je iznajmljena od holandskih vlasti. Niste govorili ni o tome kako ste kidnapovali Slobodana Miloševića i kako ste progonom njegove porodice pokušali da onemogućite njegovu briljantnu odbranu pred Haškim tribunalom. Dame i gospodo, još ću samo kratko da vas podsetim, pretpostavljam da su sve poslaničke grupe dobile jedno pismo, jer je naslovljeno na sve poslaničke grupe, od jednog gospodina koji kaže da nam piše u ime dela nesrba privrženih istini, pravdi i Srbiji. Trebalo je da pročitate, ako već niste, imate u poslaničkim grupama, pa da vidite kakvo mišljenje o ovoj rezoluciji imaju građani Srbije. Danas je za ovom govornicom pokušano, koleginica Ljiljana Nestorović...
Izvinite, gospođo Radeta.
Meni ne smeta, neka gunđaju. Koleginica Ljiljana Nestorović je pokušala da obmane javnost kada je rekla da je gospodin Vuk Obradović kažnjen zbog navodno učinjenog krivičnog dela zlostave u službi i bludnih radnji. Mi smo u poslaničkom klubu u međuvremenu dobili jedan faks u kome stoji da to nije tačno, da je istina da je doneta samo prvostepena presuda, dakle, koja se odnosi samo na uvredu i da ona nije pravosnažna. Pravnici znaju da o nepravosnažnim presudama ne može da se govori. Dame i gospodo, neću vas pozivati da usvajate ovu rezoluciju. Prepuštam to vašoj savesti, ali želim da vas upozorim da najmanje što možete da učinite jeste da glasate za ovu rezoluciju da biste bar malo oprali svoju savest, i pred Bogom i pred narodom.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o jedinoj tački dnevnog reda, saglasno članu 81. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, određujem 28. februar 2005. godine u 17,45 časova kao dan za glasanje. Prvo da utvrdimo kvorum. Primenom elektronskog sistema za glasanje konstatovali smo da je u sali prisutno 213 narodnih poslanika. Imamo kvorum za glasanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – Predlog rezolucije o omogućavanju odbrane Slobodana Miloševića u Hagu, obustavljanjem progona njegove porodice Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog rezolucije o omogućavanju odbrane Slobodana Miloševića u Hagu, obustavljanjem progona njegove porodice, u celini. Za 99, protiv 121, od ukupno 220 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila Predlog rezolucije o omogućavanju odbrane Slobodana Miloševića u Hagu, obustavljanjem progona njegove porodice. Odlučivanje Narodne skupštine o povredama Poslovnika na koje su u toku sednice ukazali narodni poslanici. Pošto je u toku sednice ukazano na POVREDE POSLOVNIKA Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 96. stav 4. Poslovnika, prema kojoj, ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će, bez pretresa, odlučiti o tom pitanju u danu za glasanje. Saglasno navedenoj odredbi Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. 1. Narodni poslanik Anita Beretić, na sednici 18. februara 2005. godine, u 12,03 časova, ukazala je na povredu člana 99. stav 3. i člana 100. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Za 90, protiv 123, nije glasalo pet, od 218 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. 2. Narodni poslanik Gordana Čomić, na sednici 28. februara 2005. godine, u 13,40 časova, ukazala je na povredu člana 28. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Za 94, protiv 124, nisu glasala tri, od 221 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. 3. Narodni poslanik Boško Ristić, na sednici 28. februara 2005. godine, u 16,10 časova, ukazao je na povredu člana 156. stav 3. i člana 46. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Za 16, protiv 201, nisu glasala tri, od 220 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda i odlučivanje o njoj, saglasno članu 95. Poslovnika, zaključujem sednicu Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Hvala vam. Za sledeću nedelju ćemo zakazati redovnu sednicu