Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 162 narodna poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj prisutnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 114 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodni poslanik Aleksandra Janković. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala izuzetno za ponedeljak, kao i u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština, pre isteka perioda vanrednog zasedanja, razmotri predloge akata iz dnevnog reda koji je određen u Zahtevu 123 narodna poslanika za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom razmatranja 1. i 2. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Diane Dragutinović, ministra finansija, i Dragana Šutanovca, ministra odbrane, pozvala da sednici prisustvuju i Ilija Pilipović, pomoćnik ministra odbrane, Aleksandar Kocić i Višnja Kuzmanović, savetnici u Ministarstvu finansija. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, u sazivu Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini, koje je sazvano na Zahtev 123 narodna poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 248. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je Zahtev za održavanje Prvog vanrednog zasedanja sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite za Prvo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Srpske banke a.d. Beograd za obaveze JP "Jugoimport-SDPR", koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Societe Generale uz garanciju Svetske banke, koji je podnela Vlada; 3. Predlog odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini, koji je podnela Vlada; 4. Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini, koje je podnela Vlada; 5. Predlog odluke o izmeni i dopuni Poslovnika Narodne skupštine, koji je podnelo 99 narodnih poslanika. Predlog za spajanje rasprave. Narodni poslanik Vlatko Ratković na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: - Zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Srpske banke a.d. Beograd za obaveze JP "Jugoimport-SDPR" i Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Societe Generale uz garanciju Svetske banke; - Zajednički načelni pretres o: Predlogu odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2011. godini i Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2011. godini. Da li narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Da)
Da, u tom smislu povlačim predlog koji ste citirali. Hvala.
Prelazimo na rad po dnevnom redu. Pre nego što nastavimo rad, predlažem da Narodna skupština konstatuje ostavke članova Vlade, pošto su se za to stekli uslovi. Primili ste ostavke mr Mlađana Dinkića, na dužnost potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, mr Verice Kalanović na dužnost ministra za Nacionalni investicioni plan i prof. dr Tomice Milosavljevića, na dužnost ministra zdravlja. Saglasno članu 133. stav 2. Ustava Republike Srbije, članu 23. stav 2. Zakona o Vladi i članu 278. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, Narodna skupština, na prvoj narednoj sednici, bez pretresa, konstatuje, odnosno prima k znanju da je član Vlade podneo ostavku i o tome se ne odlučuje, a danom konstatovanja ostavke članu Vlade prestaje mandat. Polazeći od toga, Narodna skupština konstatuje da su mr Mlađan Dinkić, potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja, mr Verica Kalanović, ministar za nacionalni investicioni plan i prof. dr. Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, podneli ostavke i time im, danom konstatovanja ostavke, prestaje mandat potpredsednika Vlade, odnosno ministra u Vladi. Povodom ostavke potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, mr Mlađana Dinkića, podsećam vas da je u skupštinsku proceduru, takođe, stigao i predlog predsednika Vlade dr Mirka Cvetkovića da se mr Mlađan Dinkić razreši dužnosti člana Vlade. Međutim, budući da se nalazimo u vanrednom zasedanju, Narodna skupština, prema članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 249. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, može da radi isključivo po unapred utvrđenom dnevnom redu koji je odredio ovlašćeni predlagač vanrednog zasedanja, a taj predlagač nije u dnevni red stavio navedeni predlog za razrešenje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DAVANjU GARANCIJE REPUBLIKE SRBIJE U KORIST SRPSKE BANKE A.D. BEOGRAD ZA OBAVEZE JP "JUGOIMPORT-SDPR" (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, na sledeći način: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS –18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina –osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati, i to: narodni poslanik Zoran Kasalović, Poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Vlajko Senić, Poslaničku grupu G17 plus; narodni poslanik Ivan Andrić, Poslaničku grupu LDP. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Srpske Banke a.d. Beograd za obaveze "Jugoimport-SDPR". Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da) Gospođa Diana Dragutinović, ministar. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pred vama se nalazi Zakon o davanju garancije Republike Srbije u korist Srpske Banke a.d. Beograd za obaveze JP "Jugoimport-SDPR". Želim da iskoristim ovu priliku i da izložim šta je pravni osnov za predlaganje ovog zakona. Dakle, prema Zakonu o javnom dugu, parlament je taj koji odlučuje o davanju garancije Republike Srbije. Takođe, dva člana u Zakonu o budžetu Republike Srbije daju okvir za zaduživanje Republike Srbije i za izdavanje garancije. To su: član 3. Zakona o budžetu za 2011. godinu i član 33, istog zakona. Takođe, kao što svi znate, stručna i druga javnost sve više govori o novom modelu rasta Republike Srbije. Taj novi model rasta, zapravo, pretpostavlja prelazak sa dosadašnjeg modela ili takozvanog pretkriznog modela, koji se, pre svega, zasnivao na rastu domaće potrošnje, na rast koji je zasnovan, pre svega, na izvozu. Neosporno je da je u kriznom periodu Srbija zaista počela da menja svoj model rasta, o tome svedoče najviše tri podatka; da je izvoz u 2010. godini, u odnosu na prethodnu, porastao za više od 30%, da je i dalje Srbija zemlja koja ima spoljnu neravnotežu, ali je deficit platnog bilansa značajno smanjen, dakle, podsetimo se da je 2008. godine deficit platnog bilansa bio, čak, 18% BDP, da bi 2010. godine bio između 6 i 7%. Prema tome, neosporno je da Srbija menja svoj model rasta. Neosporno je da je prilagođavanje bolno, ali da je to jedina opcija koju ima. Takođe, želim da podsetim narodne poslanike da je Vlada Republike Srbije usvojila Strategiju povećanja Republike Srbije za period od 2008. do 2011. godine i u toj strategiji su identifikovana najvažnija tržišta, izvozna tržišta, za Republiku Srbiju. Jedna grupa tržišta, a to su tradicionalna tržišta, gde Srbija već ima iskustvo u izvozu svojih proizvoda, a druga tržišta, to su ona rastuća tržišta i tržišta sa velikom kupovnom snagom. Kao jedno od perspektivnih tržišta, i posebno perspektivnih tržišta za izvoz namenske industrije Srbije, identifikovan je i Alžir. Dana 26. novembra 2010. godine Ministarstvo za Nacionalnu odbranu Narodne demokratske Republike Alžira i JP ''Jugoimport-SDPR", zaključili su ugovor, koji predviđa izvoz roba i usluga od strane domaće namenske industrije od 280,8 miliona evra. O veličini i značaju tog posla najbolje govore podaci koji se odnose na izvoz celokupne namenske industrije u periodu od 2007. do 2010. godine. Dakle, 2007. godine, namenska industrija je izvozila 75 miliona dolara, 2008. 183, da bi 2009. i 2010. godine namenska industrija Srbije izvozila oko 250 miliona dolara. Prema tome, 250 miliona dolara je godišnji izvoz namenske industrije Srbije. Vrednost ovog izvoznog posla je oko 280 miliona evra. Inače, namenska industrija Srbije beleži značajan rast, ne samo izvoza, naravno, nego i proizvodnje. Postoji sedam fabrika namenske industrije u kojoj je zaposleno oko 9 hiljada radnika. Podsećam da je broj radnika u neto smislu povećan za hiljadu, upravo kao rezultat velikih izvoznih poslova i rasta obima proizvodnje. Garancija koju daje Republika Srbija ne odnosi se na čitavu vrednost posla, već se odnosi na 15% vrednosti posla koliko iznosi avans koji će alžirska strana dati, odnosno obezbediti JP ''Jugoimport-SDPR". Međutim, alžirska strana je tražila kontragaranciju za povraćaj avansa ukoliko Javno preduzeće ne ispuni svoje obaveze iz krovnog ugovora i pojedinačnih ugovora. Imajući u vidu da se radi o velikom izvoznom poslu, imajući u vidu da ovaj veliki izvozni posao može da donese i druge velike izvozne poslove, imajući u vidu da ova garancija, koju daje Republika Srbija, zapravo, predstavlja podršku rastu izvoza, molim narodne poslanike da, bez obzira sa koje se strane nalazili, u danu za glasanje podrže ovaj zakon. [[Aplauz]]
Zahvaljujem gospođi ministar. Dozvolite samo da vas obavestim da će Poslaničku grupu SRS po ovoj tački predstavljati narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za finansije, narodni poslanik Branka Ljiljakželi reč? (Ne) Zahvaljujem. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, dale: Poslanička grupa SRS, Poslanička grupa LDP i Poslanička grupa DSS. Da li se neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da) Reč ima gospodin Vladan Jeremić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo jedne izuzetno zanimljive i, rekao bih, značajne teme o kojoj ćemo danas razgovarati, a to je Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Srpske banke a.d. Beograd za obaveze JP "Jugoimport-SDPR", a kad god je reč o ovakvim stvarima i o ovakvim temama, naravno, da je interesovanje javnosti poprilično, imajući u vidu neke činjenice o kojima smo i do sada govorili i neke stvari koje su pratile, pre svega, ovaj deo industrije ili, da kažem, privrede zemlje, u nekom prethodnom periodu, kao i situaciju u kojoj se danas nalazimo. Po mišljenju nas u SRS stvari ne stoje nimalo dobro, iako smo u poslednje vreme bili u mogućnosti da čitamo o tome da je srpska vojna industrija jedina izvozna šansa itd. Bilo je onih koji su smatrali da je upravo oporavak vojne industrije nešto što bi trebalo državi Srbiji da donese izuzetnu korist, međutim, svedoci smo da osim posla sa Irakom, koji je bio vredan, nekih, 235 miliona dolara, praktično, nekakvih drugih mogućnosti za iskorišćavanje potencijala, koje je barem nekada imala ova oblast, zapravo, nije bilo i do toga, kako trenutno stvari stoje, neće ni doći. Jednostavno, ako pogledamo činjenici u oči, nešto što je u sklopu cele priče, a to je oko izvoznih mogućnosti i kapaciteta, odnosno činjenica da se država Srbija i te kako mnogo zadužuje po raznim osnovama, uglavnom ekonomski neopravdanim, samo ću podsetiti da ako napravimo neku paralelu između nekadašnje države i danas da je dug takvim neodgovornim vođenjem zemlje narastao na nekih 23 milijarde, što je otprilike 1.000 dolara po glavi stanovnika ili 3-4 hiljade po porodici. Ako se osvrnemo isključivo na ovu oblast poslovanja, gde je glavni predstavnik JP "Jugoimport-SDPR", onda je jasno da su rezultati onoga što bi trebalo sada da se sumira izuzetno nepovoljni, jer osim čestih putovanja, troškova itd, ukupan efekat svega toga je praktično zanemarljiv. Ako se uporedi sa ranije ugovaranim izvoznim poslovima za naša preduzeća, pre svega u tim nesvrstanim zemljama, pa već u ovoj pominjanoj, u Iraku, samo ću reći da su za jednu deceniju, prema podatku od 1980. do 1990. godine, naša preduzeća ostvarila poslove od preko 38 milijardi dolara, što od izvoza, što od radova i u toj kooperantskoj saradnji sa tom zemljom. Međutim, to je samo jedna zemlja. Naravno da su zemlje poput Libije, Indije, Indonezije, Čile i tako dalje, zemlje sa kojima je naša zemlja mogla da na jednoj kooperantskoj osnovi ostvari mnogo bolju saradnju. Najveći deo tog našeg izvoza je upravo bio iz oblasti vojne industrije. Naravno, svi ti poslovi su pratili i poslove koje je imala i građevinska operativa, koja je tada bila jedna od najmoćnijih u svetu. Vojna industrija i građevinci su sa sobom vukli i ostali deo privrede, pa bi se moglo reći da je kompletna privreda učestvovala u tim značajnim poslovima. Međutim, zahvaljujući neodgovornosti vlasti, pogotovo u ovoj protekloj deceniji, mora se znati da jedna zemlja ne može da se razvija na način na koji oni smatraju, odnosno pre svega prodajom strancima najvrednijih privrednih kapaciteta. Jedna mala zemlja koja je godinama nekada bila na listi među prvih 10 izvoznika naoružanja i vojne opreme, a podsetiću samo da smo proizvodili i avione i helikoptere, bacače, tenkove itd, verovatno široj javnosti nije poznata činjenica da je u to vreme u celom svetu bilo manje od 10 zemalja koje su proizvodile ovih pet proizvoda. Tu svakako da postoji jedan političko istorijski aspekt koji nas vraća u neka prethodna vremena, odnosno pitanje je zašto je glavno žarište sukoba bilo upravo u BiH, u jednoj od Republika nekadašnje države? Možda odgovor leži u činjenici da je preko 50% kapaciteta vojne industrije bilo smešteno upravo tamo. Tih kombinata više nema, jer su uništeni. Međutim, rekao sam da se ne radi samo o vojnoj industriji, radi se o industriji uopšte, složićemo se svakako da je vojna industrija lokomotiva razvoja koja pokreće i sve druge grane industrije, jer ako je jedna država u situaciji da proizvodi tako složene proizvode i učestvuje u tome čak 70% industrije koja ne spada u vojnu industriju, upravo je to paralela između zemalja kao što je naša i već pominjanog Iraka, jer su obe zemlje bile neprimereno industrijski jake u odnosu na svoju veličinu. Uz sve to imali smo i vrlo stručne i iskusne kadrove bez kojih je takva proizvodnja bila neizvodljiva. Naravno da je posledica svih ovih činjenica to što se desilo i sa našom zemljom, a i sa Irakom. Ono što problem jeste to da Srbija od tih vojnih proizvodnih kapaciteta nije uspela mnogo da sačuva. Ono što se danas koristi je, u principu, mogao bi tako da kažem, u stanju nekakve kliničke smrti, jer većina fabrika te vojne industrije nije uopšte podsticana, niti im je država obezbedila poslove, ostale su samo mašine, a na njima praktično sada i nema ko da radi. Radnici su uglavnom, shvativši da od onih obećanih 200 hiljada novih radnih mesta nema ništa, otišli trbuhom za kruhom, jer te državne institucije koje su inače bile dužne da im obezbede posao, ne samo da to nisu učinile, nego su i onemogućavale bilo kakav pokušaj rukovodstva da se nešto na tom planu popravi. Dakle, od tog ogromnog potencijala, sa jednim prilično respektabilnim budžetom, protekao je jedan period koji bi se mogao nazvati periodom potpunog razaranja u ovoj oblasti privrede. Neću sada da podsećam na potencijale koje je imao samo Vojnotehnički institut itd, dakle, bila je ovo, zaista, jedna mogućnost i jedna šansa koju Srbija nije iskoristila, ali sve je to posledica jedne celokupne politike koja je vođena u proteklih 10 godina. O samom pogrešnom koraku države, a to je da se iz nekakvih političkih razloga, svakako ne ekonomskih, jer, ponoviću još jedanput da smatramo da bi vojna industrija mogla da bude generator sveobuhvatnog privrednog razvoja, dakle, isključivo iz političkih razloga smo se odrekli mnogih tehnologija. Tu se pre svega misli na razvoj oružja za odvraćanje, jer da smo imali nešto tako, verovatno zemlja nikada ne bi ni došla u situaciju da doživi ono što je doživela 1999. godine. Takođe, problem na koji želimo da ukažemo jeste da, naravno preko već pominjanog "Jugoimport-SDPR-a", kao nosioca poslova u ovoj oblasti, naša zemlja ima malu i ograničenu saradnju sa zemljama gde bi to svakako trebalo da bude drugačije. Pre svega mislimo na Rusiju, imajući u vidu da su i naše oružje i sistemi prilično kompatibilni sa ruskim, i ne samo sa ruskim, nego i sa kineskim i arapskim zemljama, Latinskom Amerikom itd. Ali, očigledno da, kao što je to svojevremeno rečeno, mi, Srbi, izgleda, mnogo više volimo i poštujemo svoje neprijatelje nego svoje prijatelje. To je jedan od razloga što je danas u Srbiji saradnja i sa Rusijom u ovom smislu praktično zabranjena od strane Zapada. Dakle, veoma je teško da se stvara privredno razvojni ambijent gde će rezultat doći, a da se pri tom zemlji omogući potpuno razaranje nečega što bi trebalo da predstavlja osnovu u oblasti privrede. Ono što, takođe, zabrinjava, ako se izuzme taj izvozni aspekt, to je činjenica da nema nešto novo u vojnoj industriji, ali da bi svakako trebalo mnogo toga učiniti. To ne moraju biti isključivo samo vojni projekti, već se mogu koristiti i u civilne svrhe. Jedan od takvih projekata, gde država ima i značaj i interes, to je, da se znatno više poradi na komercijalnoj strani izrade projekata za razvoj raketa itd. Drugi projekat je upravo projekat razvoja oružja za odvraćanje većeg dometa. Sve ovo bi mogli da budu unutrašnji stubovi jedne političko-ekonomske stabilnosti, naravno i jače privrede i onoga čega očigledno u državi Srbiji više nema, a to je mogućnost da imamo takvu vojsku koja bi bila sposobna da spreči svaku pomisao na bilo kakvu agresiju. Dakle, vojna industrija svakako neće biti preporođena na način na koji ste vi zamislili, kroz ovakav vid, da kažem, pokušaja poboljšanja izvoza, već kad suštinski dobije za razvoj ono što treba da se postavi kao jedna vojno opremljena i respektabilna država. Naravno, sve ovo zahteva i određena znanja elektronike, elektromagnetike i svega onoga što je dobro za našu nauku. Nažalost, u državi Srbiji danas nema dovoljno mudrosti da se finansira jedan dugogodišnji razvojni program, da se osvoje te komponente, mada, koliko je poznato, takvih stručnjaka imamo, ne mnogo, ali dovoljno. Jasno je da i svetska praksa, na kraju krajeva, nalaže da razvoj vodi najmanje u dve konkurentne grupe, kako bi se obe stimulisale. Jedna je ta državna, a drugo je privatni kapital. Sigurno da bismo mogli da imamo za nekoliko godina proizvode koje bismo mogli da izvozimo, koji bi mogli državi da donose određena finansijska sredstva, nego na način kako se sada sve to radi. Činjenica bi bila da bi Srbija uz to imala i politički adut, a to je da je u stanju da prodaje oružje u takozvanim kriznim područjima, ako im se ne izađe u susret. Da su sve ove činjenice uzete u obzir sigurno da bi Srbija već odavno bila zemlja koja bi u tom smislu bila integrisana u ove svetske tokove, a ne kao što je do sada, izuzev, u formi, da kažem, hvale od strane nadležnih i u Ministarstvu odbrane, u nekakvim ugovorima i poslovima se navodi kako se srpska vojna industrija vraća na velika vrata na svetsku scenu itd. Jasno je da je to čist politički marketing i da je stanje u vojnoj industriji znatno teže nego što se predstavlja u medijima. Konkretnih primera za to ima, nažalost, sijaset. Od onoga što je preostalo u vojnoj industriji, znate i sami kakva je situacija. Dakle, smatramo da je neophodan jedan ozbiljan zaokret u celoj ovoj priči. Ono što jeste problem to je da Vlada očigledno nema energije i snage i kapaciteta da na drugačijim osnovama pokušava sa rešavanjem i ovog problema. Samo ću navesti još jedan podatak. U proteklih nekoliko godina, u pokušaju prodora na svetsko tržište, svi ti kontakti koje je država koristila, kao zemlja koja ima i dobru poziciju i u okviru Pokreta nesvrstanih, naravno da nije uspela na pravi način da realizuje, tako da predstoji mnogo posla i na modernizaciji, na svemu onome što treba uraditi da industrija, koja se inače najbrže razvija posle poljoprivrede, zaista dođe u tu poziciju da Srbiji, odnosno njenim građanima omogući znatno više nego što je to u ovom trenutku. Neću podsećati na nedavnu tragediju koja je bila u Fabrici "Sloboda" iz Čačka, jer sve je to samo jedan logičan sled situacije u kojoj se vojna industrija nalazi poslednjih decenija. Sa druge strane, opšte je poznat i nedvosmislen stav SRS vezano za ovakav način davanja garancija, tako da, što se tiče nas, smatramo da su potrebne radikalne, suštinske promene u funkcionisanju vojne industrije, a samim tim to bi trebalo da donese nešto što će ubuduće izbeći ovakve predloge zakona koje danas imamo na dnevnom redu. Zahvaljujem na pažnji. [[Aplauz]]
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Gospodin Radojko Obradović. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, u okviru ovog dnevnog reda imamo dve tačke koje se tiču direktno finansija i nečega što je vaše zaduženje, o njima će se raspravljati odvojeno. Prva tačka predstavlja Zakon o davanju garancije u korist ''Srpske banke'', a ova opet u korist ''Jugoimport-SDPR-a'', a tiče se jednog izvoznog posla. U svakom slučaju, to je jedna od retkih dobrih stvari o kojima smo ovde raspravljali, a tiče se opet povratka Srbije na neka tržišta na kojima je bila prisutna, sa proizvodima sa kojima je, takođe, bila prisutna. Sa žaljenjem moram da konstatujem da neki drugi ministri nisu ovako agilni. Recimo, pored namenske industrije, jedan od naših najvećih izvoznih proizvoda bila je građevinska industrija. Kada bi i građevinska industrija imala podršku sličnu ovoj, sigurno da bismo ponovo krenuli ka onih milijardu evra koliko je građevinska industrija donosila Srbija sa nekih inostranih tržišta, tim pre što, kada pogledamo projekte u zemlji, vidimo da sve ključne projekte rade strane firme, a da po posebnom zakonu o pomoći građevinskoj industriji, naša građevinska industrija dobije samo mrvice, gradi visokogradnju. To su neki poslovi sa kojima teško može da se pojavi bilo gde u inostranstvu. Mene posebno interesuje ono što ste rekli na samom kraju, a to je da ovaj projekat dokazuje posvećenost Vlade projektu novog modela rasta, koji je baziran na izvozu i na investicijama. To bi bilo jako dobro da je to tačno. Potpuno je jasno da jedna lasta ne čini proleće. Mi se nismo videli, otprilike, dva meseca. Pre dva meseca je usvojen budžet i u toku ova dva meseca, koliko Skupština nije zasedala, osim što na televiziji nismo imali prilike da sa vama porazgovaramo uživo, i građani Srbije i narodni poslanici, naučili su i upoznali se sa nekoliko izuzetno važnih stvari. Potpuno je u ova dva meseca postalo jasno da Vlada ima samo jedan jedini i najveći prioritet, a to je zaduživanje u korist punjenja budžeta. To je postalo potpuno jasno i nedvosmisleno. MMF nam je rekao u ova dva meseca da u Srbiji ima 423.000 nezaposlenih, ono što je formalni deo i neformalni deo. Predsednik Vlade je konačno lupio šakom o sto i svim građanima Srbije jasno rekao ko je odgovoran za 400.000 nezaposlenih u Srbiji. Predsednik Vlade je otklonio uzrok za nezaposlenost. To je očigledno bio samo jedan vrlo moćan ministar koji je uspeo da napravi toliku nezaposlenost i očekujemo da će već sledećeg meseca zaposlenost početi drastično da raste. U ova dva meseca smo videli da se nestašice, koje su nam bile daleko u mislima, ponovo pojavljuju. Kada odete u prodavnicu i pitate gde se nalazi brašno, one prodavačice vam sa čuđenjem kažu – "pa, nema brašna". A, kada pitate na kojoj polici se nalazi šećer, opet mi sa čuđenjem prodavačice kažu – "pa, gospodine, nema šećera". Da li znate da je potrošnja mesa pala na najniži nivo u poslednjih nekoliko desetina godina? Nama, koji imamo decu koja idu u školu glavni prioritet je kada će deca da počnu normalno da idu u školu? Prosvetni radnici i dalje štrajkuju. I kada prosvetni radnici traže veće plate, onda iz Vlade stigne signal da oni ruše državu, a kada iz Vlade stigne signal da pojedini ministri ne poštuju zakon i da direktno krše zakon, onda se tako ne ruši država. E, to smo mi, to su samo neke od stvari koje smo videli u ova dva meseca. Da li mislite da će se tako problemi rešiti, da li je to novi model rasta? Da li znate da su investicije koje su osnov za novi model rasta 2010. godine bile manje nego one izuzetno teške 2009. godine, 5% manje investicije u 2010, nego što su bile u 2009. godini. Da li ćemo tako postići novi model rasta? Gospođo Dragutinović, da li znate, trebalo bi da znate, naravno, kojom brzinom rastu troškovi ovakvog vašeg vođenja ekonomske politike. Iz budžeta 2008 otišlo je 14 milijardi na otplatu kamata, 2009 –20 milijardi, 2010 – 35 milijardi, 2011 – 46 milijardi, dakle, samo na otplatu kamata. To je svega 6% čitavog budžeta koji ide na kamate, ne pričamo o glavnicama, pričamo samo o kamatama. Šta možemo da očekujemo 2012. godine, koliki će taj procenat biti i kako onda možemo da očekujemo da će plate i penzije biti veće? Naravno da na možemo. Onda možemo sa žaljenjem da konstatujemo da para nema. A šta ćemo raditi sve do trenutka kada treba da se izgovori to – para ima ili para nema? Vi ste sami rekli da jedan od osnovnih zakona koje vaše ministarstvo donosi, to su poreski zakoni, ti fundamentalni zakoni su promenjeni amandmanima, pa ste vi sami rekli da ih ne prepoznajete. Jedna je stvar što Skupština ima pravo da donese amandmane, ali druga je stvar da li Vlada ima politiku u pojedinim oblastima, na koji način se ta politika menja i na koji način se utvrđuju osnovni zakoni. Vama menjaju zakone amandmanima, vi ne znate ni kakvi su rezultati tih promena zakona. I, šta onda možemo da očekujemo u Srbiji? Kada slušamo šta izgovara vaš bivši državni sekretar onda je to i te kako razlog za strah i razlog za plašenje. To samo dokazuje da vaše ministarstvo nema apsolutno nikakvu kontrolu. Ne znam da li iko u ovoj zemlji zna koliko se i kako Srbija zadužuje. Kada pogledamo izveštaje sa sajta vašeg ministarstva, druga tačka će biti novih 400 miliona za podršku budžetu. Stiglo nam je još 200 miliona, u jednom slučaju dolara, u jednom slučaju evra, opet za podršku budžetu EU, aukcija državnih zapisa od 9. februara – 200 miliona, sa realizacijom od 100 %, 200 miliona evra, naravno, 14. februara – 200 miliona evra, ali realizacija 48%, plan za prva tri meseca plus ovo, 84 milijarde državnih zapisa. To više niko ne može da prati i niko ne može da računa. A rezultat svega toga – 423.000 nezaposlenih, nema novih plata za prosvetne radnike, najavljen štrajk u zdravstvu, niko živi ne zna da li će za tri dana da poskupi struja, niko živi ne zna da li će biti šećera, da li će biti mesa, a mi pričamo o novom modelu rasta. Hajde pustite da nemamo novi model rasta, možda će biti bolje nego ovako. Niste rekli nijednu reč koliki je javni dug i na koji način menjate metodologiju. Mislite da će metodologija da popravi način života? Čim javni dug poraste, mi promenimo metodologiju, pa je sada javni dug manji nego što je bio pre mesec dana. Ljudi ne rade, ništa ne funkcioniše, a mi sve bogatiji i bogatiji. Pa, to bi bilo lepo da ste vi smislili taj model rasta. I, ovde stalno izbegavate, javite se na kraju, da nam date odgovor na bilo koje suštinsko pitanje i mislite da će se rešavati problemi sami od sebe. Evo, videli smo, samo poslednjih sedam dana na osnovu onoga što se dešavalo u vladajućoj koaliciji kakvi su suštinski problemi u Srbiji. Pa, pročitajte samo šta je izjavljivao vaš premijer, valjda on donosi odluku ili to radi neko drugi. To nam je realnost i što pre završite svoj posao, svima nama će biti bolje. [[Aplauz]]
Gospodin Zoran Kasalović ima reč, izvolite.
Poštovana predsednice, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, SPS-JS podržaće Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Srpske banke, a.d. Beograd za obaveze JP "Jugoimport-SDPR'', pre svega iz razloga što je ovaj predlog zakona u funkciji realizacije jednog veoma značajnog izvoznog posla naše namenske industrije. Mi smatramo da je jedan takav posao primer kako Srbija može da realizuje svoje razvojne šanse i razvojne potencijale. Srbija je, to je potpuno jasno i svi relevantni ekonomisti kažu, izašla iz jednog perioda kada je imala značajan priliv i prihod po osnovu sredstava od privatizacije, takođe, po osnovu donacije, ali i velike i visoke javne potrošnje. Nažalost, u ovom periodu značajno je smanjen priliv stranog kapitala, potpuno jasno da su to dejstva svetske ekonomske krize. U tim uslovima se Vlada Republike Srbije mora opredeliti da vodi ekonomsku politiku koja je i socijalno održiva i u tom smislu SPS-JS daju punu podršku Vladi Republike Srbije, koja, evo i prema uvodnom izlaganju gospođe ministarke, već ima politiku koja predstavlja novi model rasta po osnovnim određenim pokazateljima, ali mi želimo da i ti pokazatelji zaista budu u funkciji realnog poboljšanja standarda svih građana Republike Srbije. I, naravno da je, usled ovih faktora koje sam izneo, neophodno da Republika Srbija pre svega poradi na povećanju konkurentnosti svoje privrede, što nimalo neće biti lak posao u narednom periodu, predstavljaće značajan izazov za Vladu Republike Srbije, a, takođe, i povećanje izvoza, što ovaj posao u najboljem smislu i predstavlja. I to je, po nama, jedini mogući način da Republike Srbija i realno ostvari poboljšanje životnog standarda svih građana Republike Srbije, jer se jedino na taj način mogu obezbediti značajnije realne stope rasta bruto društvenog proizvoda, koje će se svakako odraziti na bolji život svih građana Republike Srbije. Ovaj zakon pre svega treba, kao što smo čuli, da uredi preuzimanje obaveze Republike Srbije kao garanta za izmirivanje obaveza "Jugoimport-SDPR'' i svakako ga treba podržati, jer opredeljenje i rad Ministarstva odbrane i Javnog preduzeća, u okviru svojih nadležnosti, da pronađe nova tržišta i realizuje vojnu opremu i naoružanje po modelu da se obnove veze sa bivšim partnerima i SFRJ i drugih država, a i tržišta koje predstavljaju potencijal po osnovu kupovne moći, jeste jedan dobar primer kako Republika Srbija može da realizuje svoje potencijale i dobar primer kako se treba ponašati u svim drugim segmentima koji predstavljaju jednu vrstu komparativne prednosti Republike Srbije. Treba istaći da se radi o poslu koji je mnogostruko uvećan u odnosu na iznose ostvarene u nekom prethodnom periodu i svakako da SPS-JS želi da podrži ovakav način rada, ovakav način predstavljanja Republike Srbije u domenu namenske industrije. I želimo da u tom smislu podržimo ovaj zakon koji će svakako realizovati jedan značajan izvozni posao za Republiku Srbiju. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Gospodine Arsiću, u kom svojstvu se javljate? Niste ovlašćeni predstavnik. Izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, saslušao sam ministra finansija o izlaganju po pitanju našeg razvoja, po pitanju naše vojne industrije ili namenske industrije, koja je u ranijem periodu bila zamrla. Voleo bih da je tu ministar odbrane, jer on bi to znao mnogo upečatljivije da nam se pohvali, da nam kaže, eto, kako sada naša namenska radi, a sve to zahvaljujući njemu i SDPR. Međutim, 'ajde da malo budemo iskreni, da pogledamo šta je to SDPR. SDPR je jedan parazit naše namenske industrije. (Molio bih sumnjivo lice da mi više ne dobacuje, jer ovde nije reč o svastičinom butu ili receptu protiv zatvora, nego o kontragarancijama!) Dakle, SDPR je parazit naše namenske industrije, koji se bavi prodajom tuđe pameti, tuđeg rada i tuđih proizvoda, a sve pod izgovorom da on olakšava prodaju proizvoda namenske industrije. Međutim, SDPR ne samo da ne olakšava, nego, gde god se on ne nalazi – ometa. Javna je tajna da ko god hoće, bilo ko, da napravi bilo kakav aranžman sa bilo kojim ministarstvom odbrane u svetu bez SDPR doživeće strahovitu opstrukciju naših državnih organa, počev od uvoza i carinjenja repromaterijala za proizvodnju takvih proizvoda, pribavljanja saglasnosti naših državnih organa, da bi na kraju često i naš državni organ za ranije izdatu saglasnost napisao da je falsifikovana. A, da li treba da kažem da ako je neko falsifikovao takvu dozvolu, zašto do dana današnjeg nije pokrenut ni jedan jedini krivični postupak protiv takvih lica? Da pogledamo malo kako to izgleda. Tvrdim da bi našoj namenskoj industriji bilo daleko lakše, daleko bolje, da SDPR smanji svoje apetite i pomaže im, ne u trgovini, nego u pribavljanju odgovarajuće dokumentacije za izvoz naših proizvoda naše namenske industrije. Ovako, dešava se da naše domaće fabrike ulažu u proizvodnju, ulažu u kvalifikaciju radne snage, ulažu u znanje, u proizvod, a novac dobija SDPR – i ostaviće našoj namenskoj taman toliko da prime kojekakve platice i taman toliko da im ostane još nešto malo za razvoj. A šta će sa onim ekstraprofitom koji je ostvario SDPR? E, pa, tu će morati da se isplate plate direktorima, članovima upravnih odbora i ostalim zaposlenim, koji zahvaljujući monopolskom položaju, koji im daje Ministarstvo odbrane, imaju tolikeplate. Sada dolazimo do situacije da Republika Srbija treba da izda kontragaranciju. Da nije ovakvog ponašanja SDPR, garancije bi morali da traže od banaka proizvođači oružja, odnosno proizvođači u namenskoj industriji i ne bi bilo nikakvih problema da oni sami dobiju garancije od banaka. Ovako, gospođo ministre, umanjujemo kreditni rejting države. Znate i sami da svaka garancija ulazi u kreditni rejting Republike Srbije, ali ono što je najveći problem jeste da svaki put kada pogledamo budžet Republike Srbije primetimo tamo jednu stavku koja kaže – izmirenja po osnovu dospelih garancija. Prema tome, iz budžeta Republike Srbije više puta smo trošili milijarde dinara da bismo isplatili odštete za garancije koje smo izdali određenim javnim preduzećima, koja te svoje obaveze nisu izmirila. Gospođo ministre, nikada u budžetu Republike Srbije nisam mogao da saznam koja su to javna preduzeća i da li ćemo prema njima ponovo da izdvojimo te iste garancije, da se ona i dalje zadužuju, a da iz budžeta Republike Srbije isplaćujemo njihova zaduženja. I, još jedno pitanje – hoće li ovako biti i sa SDPR? Problem ovde, očigledno, jeste u jednom konceptu razvoja naše namenske industrije. Dakle, mi samo u državi napravili neku agenciju, koja se zove Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Ne znam koliko je stranih ulaganja ona stvarno donela, nikako ne možemo da dobijemo izveštaj. Njena namena je bila da bar pomaže izvoznicima u plasmanu njihovih roba i usluga i naplatu njihovih roba i usluga. I zato je uzimala jednu određenu proviziju. Ne treba da kažem da onaj koji je sposoban da izveze robu ne bi znao da uradi to sam. Ne vidim zašto tu agenciju plaćamo iz budžeta. Ali, SDPR je prevazišao jednu ovakvu agenciju. On nema nijedan proizvodni pogon. On ima samo kancelarije i monopol koji mu je dalo Ministarstvo odbrane da prodaje proizvode namenske industrije, i to ne za neku posebnu naknadu da je posredovalo između proizvođača oružja i kupca, nego se pojavljuje kao trgovinski partner. U tome i jeste čitav ovaj problem i mislim da je SDPR taj koji koči razvoj naše namenske industrije, koja umesto da zarađeni novac usmerava u otvaranje novih radnih mesta, usmerava u razvoj, usmerava taj novac u plate u SDPR-u. Zbog svega ovoga, Poslanička grupa SNS neće glasati u danu za glasanje za ovaj predlog zakona o davanju garancije SDPR. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika želi reč? (Da) Reč ima gospodin Ivan Andrić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe LDP.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarka, i nas je, kao što ste videli po govorima, iznenadio taj nedostatak skupštinske većine za objedinjavanje rasprave, pa će mnogo veća rasprava biti po tački dnevnog reda za koju smo mislili da će biti spojena sa ovom, tako da i građani ne pomisle da je to jedna učmala atmosfera, da je ona posledica nekakvog raspoloženja u Skupštini, kao što je posledica ponašanje Vlade. Što se tiče ovog predloga zakona i davanja kontragarancije, moram da kažem da, bez obzira na ovog prethodnog govornika i njegovo razumevanje te teme, nama tu izgleda kao jedan od retkih, da ne kažem jedini slučaj u kome je opravdano traženje novca od Narodne skupštine iz perspektive politike države. Po našem mišljenju, a to će doći do izražaja naročito u raspravi o drugoj tački dnevnog reda, ovako bi trebalo da izgleda svaki postupak kada Vlada dođe i obrati se Skupštini Srbije tražeći od nje bilo živ novac, bilo potvrdu ili podršku za zaduživanje ili za davanje kontragarancije. Vrlo je jasno, siguran sam da će Ministarstvo odbrane, odnosno SDPR dostaviti i taj ugovor koji se pominje i nikakvih pitanja i rasprave o ovome ne može biti. Dakle, reč je o pametnom ulaganju i pametnom odvajanju sredstava, koje će doneti neka nova sredstva. Ono što je za nas neprihvatljivo to je da prećutimo trenutak u kome se ova zemlja nalazi, jer smo očekivali od ministarke Vlade Republike Srbije ili, da kažem preciznije, ministarke nepostojeće Vlade Republike Srbije, da kaže bar neku reč o onome što se dešavalo u proteklih sedam dana i kako će to uticati na rad Vlade, između ostalog, i na ovaj posao, kao i kakva se rasprava očekuje u Skupštini. Umesto toga, dobili smo jedno ''hvatanje za slamčicu'', to bih tako nazvao, pošto je ovo jedini izvozni posao o kome se u Skupštini raspravljalo ili će se raspravljati, a na bazi njega usledila je vaša procena da model rasta baziran na izvozu daje rezultate, pa je jedan od ključnih dokaza ovo. Drugi ključni dokaz jeste taj da je pao uvoz – on nije pao što je pao spoljnotrgovinski deficit, već zato što nema uvoza, jer građani nemaju para da kupuju ništa, pa ni stvari iz uvoza. Mislim da je takva situacija više posledica toga, a ne neke neverovatne energije koja se pojavila u srpskoj ekonomiji gde je naš izvoz rezultirao. Ali da to ostavimo za raspravu po 2. tački dnevnog reda. Ono što je stvarno neprihvatljivo to je da se svi danas u Skupštini ponašamo kao da se ništa nije desilo protekle nedelje. Sa stanovišta nekog ko pokušava da se bavi politikom, koliko-toliko ozbiljno, ovo se stvarno pretvorilo u jedno pozorište. Dolazite u ime jedne nepostojeće vlade, ne zbog vašeg položaja, nego zato što je rekonstrukcija te vlade najavljena u narednih sedam dana. Na početku sednice smo konstatovali ostavku jednog potpredsednika, dva ministra i, zatim, najopuštenije, kao da je bilo koji drugi dan u godini, mi smo krenuli da raspravljamo o kontragarancijama SDPR na nekakav izvozni posao, za koji niko u ovom trenutku i ne zna da li će se desiti. Dakle, da li će tog posla biti ako budu izbori, da li će gospodin Šutanovac biti ministar odbrane ili premijer, da li se Mirko Cvetković, sadašnji premijer, jutros, takođe, razgoropadio i javio predsedniku države da je još nekog smenio, prosto, to je atmosfera u kojoj živimo. Očekivali smo bar u ime Vlade, nažalost, vi ste, verujem ne svojom voljom, došli u ime te vlade. Ali, znate šta, poslanici su… (Predsednik: Gospodine Andriću, molim da primerimo termine funkcijama, kada govorite o gospodinu premijeru, na to sam mislila.) Izvinjavam se. Reč je o asocijaciji. Izvinjavam se. Nije mi bila namera da njega uvredim, nego pojava neukroćene goropadi, koja ustane u ponedeljak i razori politički sistem zato što je neko dao neku izjavu, ne doprinosi, baš, političkoj stabilnosti. Nije mi namera da ga uvredim, nego mi je, prosto, tako izgledalo. Nakon tri godine ćutanja, jednog jutra je rešio da uzme stvar u svoje ruke i promeni sve?! Prosto, sve je svakome svoje. Nije nikakav problem. Očekivali smo bar nekoliko reči o tome, neko uveravanje da će sve biti u redu, koje ne očekujemo mi, jer imamo svoje mišljenje o tome, ali, za razliku od sednica Vlade ili sastanaka koji se vode u koaliciji, ovde postoji i prenos na Javnom servisu i ovu sednicu gledaju i građani – mislim da ih vrlo plaši to kada Skupština ignoriše nekakvu realnost. Mislim da nemamo pravo da se ponašamo kao da ta realnost ne postoji i da radimo nešto što je po nekoj svojoj dinamici stiglo na dnevni red, i da treba da prođe proceduru u Skupštini: da li je ovaj predlog imao većinu, da li postoji vladajuća većina? Znate, mora da se naslika malo taj kontekst u kome mi živimo. Uz svu želju i dobru nameru da vam verujem da će ova godina biti godina u kojoj će srpski izvoz dominirati, a da će na bazi njega biti postavljen novi model privrednog rasta, koji će biti ne znam ni ja kakav, jako dobro znam u kakvoj zemlji živim i znam da od tih drugih stvari, o kojima niko iz vladajuće koalicije danas nije govorio, zavisi sudbina svakoga od nas u svakom smislu. Jako dobro znamo da u ovoj zemlji političke prilike nisu takve da mi bez obzira na političku situaciju, razvoj političke situacije, možemo tvrditi da će ovaj ugovor biti do kraja sproveden. Tu je najmanje važno pitanje, mada nije reč o maloj svoti novca, o toj kontragaranciji, koja će, takođe, onda propasti, ali nije u tome suština. Suština je da taj trend u koji je Vlada upala nakon tih ishitrenih ili neishitrenih odluka, nije ni važno, to je stvar vladajuće koalicije, koje su protresale ovu zemlju protekle nedelje, pa su građani, kao u Alžiru ili kao u Libiji, gledali televiziju i gledali šta će sve da se desi do kraja dana, a potom nije usledila nikakva ozbiljna politička reakcija na to, koja bi nas ubedila da ima smisla da mi danas sedimo ovde i da raspravljamo o stvarima koje su stvarno redovne, a pre stvari koje će u mnogo čemu drugome odlučiti budućnost ove zemlje. Dakle, ima li smisla govoriti o ovoj tački dnevnog reda, o sledećim tačkama dnevnog reda u četvrtak, ako ćemo ići na izbore 2. marta? To malo gubi smisao, potpuno. Razumem želju da se situacija prikaže sjajnom, lepom i sunčanom i da je sve redovno, ali redovno nije. Mi ne znamo ni da li ćete vi biti ministar. Očigledno je to počelo da zavisi od toga kako se probudi Mirko Cvetković i da li ima impulsa na svom mobilnom telefonu da javi Tadiću, ali, prosto, da uložimo neku ozbiljnost, 'ajde da se vratimo na našu realnost. Mislimo da ukoliko se najavi rekonstrukcija Vlade ili bilo kakva ozbiljna politička promena, onda nije ozbiljno praviti se da to ne postoji. Možda je ipak trebalo sačekati još tih sedam, osam ili deset dana i u svetlu tih novih okolnosti raspravljati o tačkama dnevnog reda, možda ne o ovoj, ona je suviše redovna i suviše pozitivna da bi bilo ko ko želi dobro ovoj zemlji imao nešto protiv, ali već o sledećoj verujte da će se rasprava voditi potpuno u tom tonu i očekujem od vas da odslikate nekakav kontekst, bar toliko koliko je u meri onoga što je vaša struka i vaša nadležnost u vašem ministarstvu. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Narodni poslanici, primili ste obaveštenje Ivane Vojnović, ovlašćenog lica LDP, da je nastupio razlog za prestanak mandata pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku dr Vladanu Batiću koji je preminuo 29. decembra 2010. godine, kao i Izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovog obaveštenja, koji je utvrdio da je nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 8) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stavovi 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 8), kao i stav 2. i stav 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koji je izabran, narodnom poslaniku dr Vladanu Batiću, izabranom sa Izborne liste LDP – Čedomir Jovanović, danom smrti. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne) Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Predsednice, ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, eto, nema mnogo interesovanja za ovu tačku. Mislim da su svi iznenađeni tom činjenicom da nije bilo dovoljno glasova za spajanje tačaka, tako da je govorio gospodin Andrić, pa govorim ja. Možda je bilo bolje da govori ponovo neko iz vladajuće koalicije, da ponovo umrtvimo tu atmosferu, pa da onda mi govorimo, čisto, kako bi bilo više dinamike, pošto je očigledno uopšte nema. Gospođo ministarka, ne znam da li ste planirali jutros da ovde budete prisutni kroz dve rasprave od pet sati, ili tri, četiri sata ili ste planirali da pre podne budete u parlamentu, a popodne da radite nešto u Ministarstvu, s obzirom na to da je tim Ministarstva od pre nekoliko dana oslabljen, pa pretpostavljam da je sada teže pokriti i ove poslove koje je pokrivao gospodin Ilić, da ne kažem postavljeno lice, kako bi rekle kolege iz G17 plus. S druge strane, nekako je prirodnije, ako je već bila neka ideja da se spajaju tačke dnevnog reda, možda da ova tačka bude spojena sa tačkama 3. i 4. To se videlo iz vašeg uvoda, koji je bio sveden, pre svega na finansijski deo, manje-više. Nije bilo onoga što je možda kod ovakve vrste ugovora, takođe, važno, a to je neki političko kontekst u kome se on zaključuje, izvozne perspektive koje ne zavise samo od sposobnosti ljudi koji su zaposleni ili koji vode SDPR, ili koji rade u namenskoj industriji, nego i od situacije u delovima sveta u koje nameravamo da izvozimo proizvode namenske industrije. Ako nije bilo spremnosti da se priča o uzrocima, razmerama i rešenjima političke krize u Srbiji, možda ste mogli da počnete krizom u Alžiru i tim delom sveta, na koji se očigledno ovaj ugovor odnosi. Svejedno, biće verovatno prilike i kroz sledeću tačku dnevnog reda i u četvrtak kada budemo govorili o javnom sektoru u javnim preduzećima. Gospodin Obradović je pomenuo, nismo se videli dva meseca i u međuvremenu su se desile značajne stvari. Neke imaju veze sa vašim resorom, demantovan je na određeni način onaj optimizam koji ste ovde imali krajem decembra. Desilo se i nekoliko skandala na koje nam i vi dugujete odgovor ukoliko već gospodin Cvetković nije u parlamentu, kao što nije bio ni u trenutku kada je usvojen budžet. Da vas podsetim, imali smo problem sa dvojnim akcizama na naftne derivate, koje još uvek nisu rešene, za koje je najavljivano rešenje za kraj januara, pa za februar, pa za polovinu marta. U ovom trenutku je krajnje neizvesno da li će se to dogoditi. Sa druge strane, izmene Zakona o porezu na dodatu vrednost vraćene su ovom parlamentu, ako se dobro sećam, s obzirom na greške koje je on imao i da su usvojeni amandmani vladajuće koalicije 29. decembra u ponoć. Očekuje nas za nekoliko meseci i novi skandal koji će se i desiti u onom trenutku kada budu počela da stižu rešenja o novim iznosima poreza na imovinu građanima i u tom trenutku neće biti dovoljno objašnjenje da je u ovoj godini limitiran rast iznosa poreske obaveze za 60% ljudima kojima je plata porasla za 1% ili 2% i nikakva mera procenata neće biti u situaciji kada Vlada, praktično, nema ekonomski deo resora, potpredsednika koji vodi te resore itd. Konačno, ovo je jedna od retkih prilika kada na neki način možemo da pohvalimo garanciju koju ova država daje, ali možda i prilika da se na ozbiljan način osvrnemo na kvalitet drugih garancija, odnosno načina na koje ovi funkcionišu, u kojim slučajevima ili u kolikim iznosima država zaista plati onaj iznos koji je dala kao garant umesto primarnog dužnika. Gospodin Arsić je rekao da takve podatke nije video. Neki od tih podataka se vide, recimo, u Izveštaju Državne revizorske institucije za 2009. godinu, i kada sklonimo na stranu tu priču o spajalicama, ćevapima u ministarstvima, u jednoj ili drugoj metodologiji po kojoj Narodna banka Srbije i Ministarstvo finansija plaćaju dug, odnosno kako knjiže sredstva koja su rezervisana od MMF, vidi se da je u 2009. godini, ako se dobro sećamo, 70 miliona evra isplaćeno po garancijama koje su date za EPS, "Putevi Srbije", "Železnice Srbije", ako se dobro sećam. Vidim da vi niste uvereni u to. Imamo sledeću tačku dnevnog reda pa možemo da citiramo taj deo Izveštaja Državne revizorske institucije. U svakom slučaju, ono što je činjenica, bez obzira ko su bili korisnici, nijedan evro ili nijedan dinar koji je Republika Srbija u 2009. godini platila umesto javnih preduzeća za koje je bila garant nije vraćen, odnosno nije naplaćen regresni zahtev prema tim preduzećima. O tome smo izvestili Državnu revizorsku instituciju i to se nalazi u njenom izveštaju za 2009. godinu. To smo učinili u skladu sa odredbama Zakona o javnom dugu. Ništa u tom delu nije sporno, osim što je sporno to što u svakom trenutku dajemo garanciju. Ne govorim o ovoj, nego o garancijama za "Železnicu Srbije", za "Srbijagas" za EPS i sva druga gubitaška javna preduzeća, za koja unapred znamo da će država platiti umestoprimarnog dužnika, odnosno javnog preduzeća koje sasvim sigurno nema ta sredstva iz različitih razloga; u slučaju EPS ili "Kolubare" zbog preteranog angažovanja dodatne mehanizacije, u nekim drugim slučajevima zbog partijskog upravljanja. Sasvim je svejedno sa ovog aspekta budžeta. Na samom kraju, još uvek se niste javljali za reč, očekujem da ćete možda to učiniti u nastavku ove diskusije, pa da prokomentarišete neke istupe narodnih poslanika, recimo, ovih koji su govorili o tome da se ništa ne radi u SDPR, da on funkcioniše kao posrednik koji ima kancelariju a nema nijedan pogon za proizvodnju proizvoda namenske industrije. To je tačno, ali onda moramo da budemo dosledni do kraja. Isto se to kaže i za, recimo, "Jugorosgas", koji nema nijedno izvorište gasa, nema nikakvu opremu za isporuku gasa, funkcioniše kao klasično monopolističko i posredničko preduzeće. S tim što je, za razliku od SDPR, koji je makar u vlasništvu naše države, "Jugorosgas" u većinskom vlasništvu druge države. Ako već neko ima takvu vrstu političkog stava onda bi on morao da bude dosledan do kraja i da se založi pre svega za uklanjanje iz tog prometa ili načina funkcionisanja naših javnih preduzeća i ministarstava onih preduzeća koja su u vlasništvu većim delom druge države. Hvala.
Narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, počeću izlaganje sa nekoliko aspekata koje moramo otvoriti. Prvi je pravni aspekt ovog predloga zakona. Ukazaćemo i na proizvodni aspekt, koji proizilazi iz odredaba ovog zakona, i izvozno-spoljnotrgovinski aspekt, koji ovaj zakon ima. Sporan je pravni aspekt. Zašto? Odredbom člana 16. stav 4, na koji se vi pozivate, pročitaću ga – garancija iz stava 1. i stava 2. ovog člana daje se u formi zakona i to nije sporno, sporan je stav 3 – Republika može dati garancije iz stava 1. i stava 2. ovog člana u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžet Republike Srbije za tekuću godinu. Pročitaću odredbe Zakona o budžetu za 2011. godinu gde se u članu 3. tačka A) kaže – u 2011. godini izdaće se garancija RS do iznosa od 312 milijardi 33 miliona 848 hiljada 230 dinara, odnosno 2.110.797.093 evra ili 920 miliona US dolara. U članu 3. Zakona o budžetu Republike Srbije ni na jednom mestu ne stoji odobrenje ili ovlašćenje za davanje garancije. U ovom članu imamo nekoliko tačaka koje govore o garancijama i uslovima za davanje garancija. Iz svega ovoga što sam rekao proizilazi da ovde nemamo zakonsko uporište i pozivam ministra finansija da povuče ovaj zakon. Ne govorimo o proizvodnom i izvoznom aspektu, govorimo samo o pravnom. Pravnih odredaba za usvajanje ovog zakona Skupština Republike Srbije nema. Pored toga, kada govorimo o pravnom aspektu moramo uzeti u obzir još nekoliko pravnih elemenata koje, nažalost, aktuelna vlast nedovoljno čini. U nekim situacijama skupštinski odbori i Skupština Republike Srbije dobija odredbe ugovora. U ovom slučaju je neophodno da imamo, da bismo mogli doneti zakon, ugovore o garanciji i ugovore o kontragaranciji. Nemamo ugovore o garanciji i ugovore o kontragaranciji i iz tog aspekta ne možemo ratifikovati ovaj ugovor, jer ga ratifikujemo samo na temelju dopisa Ministarstva finansija, što je pretočeno u predlog zakona. Zbog toga, gospođo Dragutinović, pozivam vas da nisu ispunjene pravne pretpostavke za usvajanje ovog zakona i nemate u budžetu predviđenu stavku za donošenje ovog zakona, nemate ispunjenost uslova člana 16. stava 3. i stava 4. i ovo morate povući. Evo još jednog argumenta u pravnom smislu za sve ovo što ste naveli u obrazloženju, a obrazloženje je napravljeno poširoko i nadugačko. Međutim, sve ono što je trebalo da navedete niste naveli, sakrili ste. U obrazloženju stoji, glava IVProcena iznosa finansijskih sredstava potrebnih za sprovođenje zakona – ''Za sprovođenje ovog zakona obezbeđivaće se sredstva u budžetu Republike Srbije.'' Vi shodno odredbi Zakona o javnom dugu, a s obzirom i na odredbe Zakona o budžetu Republike Srbije, morate imati predviđena sredstva, a vi ih u budžetu Republike Srbije nemate. Ovo ne može proći. Ovo ne sme da prođe. Ovo je loša praksa. Ovo nije prvi zakon koji prolazi na ovaj način. SRS je u više navrata ukazivala, pa vam i sad ukazuje. Ne možete ovako. U budžetu Republike Srbije ste predvideli stavke u iznosu od 300 i nešto milijardi evra za garancije koje ćete dati na određene ugovore koji će sklopiti pravna lica iz Republike Srbije. Nemate odredbu kod poslovnih banaka koja upućuje na mogućnost davanja garancije. Postavlja se pitanje – da li Republika Srbija sa ovim finansijskim i fiskalnim problemima ima mogućnost da izda ovako velike garancije? Radi se o iznosu preko tri milijarde, oko tri milijarde evra. Vi ih sada i proširujete. Verovatno ćemo u trećem ili četvrtom mesecu dobiti još neki ugovor o garanciji ili kontragaranciji koja će još povećati ovaj iznos. Dokle se tu ide? Da li, gospođo Dragutinović, mi znamo dokle će ići ovo? Ne znamo. Zato vam predlažem da ne kršimo zakon. Ovo nije samo odredba Zakona o javnom dugu, to je Zakon o budžetu Republike Srbije. Vi ne smete predložiti ovakav zakon. Upozoravam vas, SRS je u više navrata do sada ukazivala na ovakve propuste. Ovo se više ne sme tolerisati. Povucite ovaj zakon, sačuvajte čast i čest ovog parlamenta i vašeg ministarstva i sačuvaćemo sve ono što moramo da sačuvamo, jer ovde jednostavno nemamo pravno uporište, a nemamo ni finansijsko. Hvala vam.
Narodni poslanik Milan Lapčević ima reč.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministar, predložen je zakon kojim se daju garancije za SDPR za izvoz namenskih proizvoda u Alžir, to je jedan od načina, kako ste rekli, da se supstituiše rebalans platnog bilansa i da se smanji taj deficit koji je, kažete, od 2008. godine, kada je bio 18%, pao na 8% u 2010. godini. Zaboravili ste da kažete jednu stvar, da je tom smanjenju najviše kumovalo smanjenje uvoza, a ne neki povećani izvoz. Podaci kažu da je uvoz za ove dve godine, od kada vi predvodite Vladu, smanjen za 40% u odnosu na 2008. godinu. Danas je, pored ove tačke, na dnevnom redu i predlog ratifikacije zajma kod "Sosiete ženeral banke" za novih 400 miliona dolara, koji će biti iskorišćeni za popunu budžetskog deficita Republike Srbije, a koji ove godine iznosi oko 100 milijardi dinara, odnosno oko milijardu evra. Hajde malo da pogledamo za šta se koristi taj novac. Vlada je krajem prošle godine donela odluku da se u ukupno 36 ministarstava, uprava, agencija i direkcija zaposli novih 735 državnih službenika. Koliko se sećam, pre dve godine, na pritisak MMF pri prvim pregovorima, Vlada je otpustila 3.400 činovnika. U ovom parlamentu smo doneli Zakon o limitiranju maksimalnog broja službenika u državnoj upravi na 28.400, od tih 3.400 činovnika, najveći broj njih, da ne kažem da su skoro svi, dobili su stimulativne otpremnine. Nije prošlo ni dve godine, vi odobravate zapošljavanje novih 735 činovnika i, naravno, povećavate državnu administraciju, koja je i inače prevelika, i za koju svi znamo da je teret ove države, da se previše para troši na državnu administraciju u odnosu na neke druge troškove, ali bez obzira na to, vi donosite odluku da zaposlite novih 735 činovnika. To se verovatno može poistovetiti sa novih 735 partijskih poslušnika. U vašem ministarstvu će, umesto dosadašnjih 200, raditi još 71 čovek, iako ste isplatili otpremninu za šestoro ljudi pri ovom otpuštanju u visini od 1,2 miliona dinara. A to ste objasnili time, da vam je potrebno još 70 ljudi kako bi radili na usaglašavanju srpskih zakona sa propisima i standardima EU; kao da pre dve godine niste znali da će vam biti potrebni ti ljudi i da sami ne možete te poslove da radite. U Ministarstvu energetike će biti zaposleno još 39 ljudi. U Fondu PIO, koji ima 3.133 činovnika, biće zaposleno još 100 ljudi. U Agenciji za privatizaciju će biti zaposleno, pored dosadašnjih 280, još 26 ljudi. Koliko se sećam, a pretpostavljam i građani Srbije, Agencija za privatizaciju je trebalo je da završi proces privatizacije još 2008. godine, pa da je taj posao produžila za još dve godine, po prirodi stvari, privatizacija je pri kraju i tih 280 ljudi je verovatno završilo svoj posao, a ja vas pitam – šta će raditi novih 26 ljudi koji su predviđeni da budu primljeni u Agenciji za privatizaciju? U Agenciji za regionalni razvoj biće primljeno još 19 ljudi, pored 50 postojećih. U Generalnom sekretarijatu Vlade, 80 činovnika nije dovoljno da opslužuje ovu Vladu, nego je potrebno da se primi još 20. U Savetu za decentralizaciju radilo je 10 ljudi, a biće primljeno još 27 itd. Ukupno 735 novih činovnika potrošiće, verovatno, dobar deo sredstava iz budžeta Republike Srbije na svoje plate, doprinose i ostale troškove. A, za to će država Srbija, pošto nema dovoljno priliva u budžetu, morati da se zaduži da bi pokrila ogroman budžetski deficit, koji, već sam pomenuo, iznosi preko milijardu evra –pa ćemo tako svake godine, ''modelom novog rasta'', kako ste ga vi pomenuli. A taj novi rast se ogleda u rastu zapošljavanja u državnoj upravi, u rastu otpuštanja, od 2008. godine do 2011. godine – 400 hiljada ljudi je izgubilo posao, u rastu inflacije, koja je prošle godine bila 11,4%, a ove godine, samo u januaru mesecu je već 2%, a predviđa se da će ovakvom stopom rasta inflacije ona ove godine biti 14%, kao i u trendu rasta siromašnih i u trendu rasta nezaposlenih. Dakle, to je jedini trend rasta koji ova zemlja beleži. Doduše, moram da budem iskren, postoji trend rasta u izvozu namenske industrije, pomenuli ste da je bio 80 miliona, a sada je porastao na 250, ali je to slaba uteha za ovu državu koja svake godine, pod vašim patronatom kao ministar finansija i ove Vlade koja vodi ovu državu, potroši milijardu evra više nego što prihoduje. Da ne pričam o tome na koji način funkcionišu ministarstva, na koji način funkcionišu druge ustanove i javna preduzeća. Zato ne treba da čudi ni podatak koji verovatno i naši sugrađani znaju, ali ne znam u kom obimu, da je "Železnica Srbije" primila 142 nova radnika, bez konkursa, takođe, krajem prošle godine, a kvote za prijem su, zamislite, podelili direktor "Železnice", sindikati i razni drugi direktori sektora u JP "Železnice Srbije", koji ova država finansira sa 16,5 milijardi dinara godišnje. Od 18.500 radnika, koliko radi na železnicama Srbije, biće uposleno još novih 142 ljudi, i to uglavnom bez stručne spreme. Povećanje broja radnika dozvolila je Vlada Srbije, usvajanjem Plana poslovanja za 2010. godinu, a razlog je ugroženost procesa rada. Pazite još jednu divnu rečenicu – javno preduzeće su prethodnih godina napustili mnogi zbog ispunjenih uslova za penziju ili uz stimulativne otpremnine, velika većina uz ovo drugo, pa je posao počeo da trpi. Samo u decembru prošle godine je 600 ljudi otišlo uz stimulativne otpremnine, što je koštalo državu verovatno brdo para, ali to nije razlog da se ne primi novih 140 ljudi, pa će, recimo, neka kuvarica brinuti o teretnom saobraćaju kao kolski otpravnik, za šta je potrebna četvorogodišnja železnička škola, čovek bez železničke škole će biti zadužen za prevoz opasnog tereta, a rudarski inženjer će biti rukovodilac transportno-komercijalne službe na stanici, itd. To je jedan slikovit primer kako vi vidite državu i kakva je vaša ekonomska politika. Ekonomska politika Vlade u kojoj sedite vi, kao ministar finansija, jeste pogubna za ovu državu. Pokazalo se za ove tri godine šta vaši ekonomski eksperti znaju da rade kada su evro podigli za preko 30%, doveli ga na preko 100 dinara, kada su sve cene otišle u nebo, kada su državu doveli dotle, ovu državu kojom se Miloš Obrenović ponosio i prodavao poljoprivredne proizvode i meso Zapadu, da nema dovoljno mleka, već da mora da uvozi, a cene mesa i stanje na tržištu je više nego katastrofalno. Ionako teško stanje upotpunio vam je i dojučerašnji potpredsednik Vlade koji je brinuo o regionalnom razvoju, o privredi Srbije, o ekonomiji i o zapošljavanju, kojeg ste najurili, doduše, ni on se nije mnogo premišljao, pa je pobegao sa broda koji tone. Nadamo se da ova agonija, koju ste proizveli rukovodeći državom ove tri godine, neće dugo trajati, da će vrlo brzo vanredni parlamentarni izbori koji će na vlast dovesti neke mnogo odgovornije ljude, koji će pošteno voditi ovu državu i koji će reći šta treba raditi da ne bismo dotakli dno koje nam se bliži. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Lidija Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo nas na prvoj sednici u 2011. godini. Prvi posao Narodne skupštine, u stvari, prvo o čemu razmatra Narodna skupština jeste davanje garancije za obaveze JP "Jugoimport", a odmah nakon toga, druga tačka dnevnog reda, i to zaduživanje, uzimanje novog kredita. Inače, poznato je, ali zbog građana koji prate ovu sednicu da napomenem, da o tome šta će se naći na dnevnom redu sednice Narodne skupštine odlučuju predstavnici stranaka koje čine vlast u Srbiji. Sada su građani Srbije naprosto oduševljeni što prvi posao koji vlast obavlja u ovoj godini jeste novo zaduživanje Srbije. Svi ostali problemi mogu da čekaju, mogu da se rešavaju kasnije ili da se odlože za neko drugo vreme, a prioritet svih prioriteta ne može da čeka. Predizborna kampanja je uveliko krenula. Oni koji su na vlasti koriste novac iz budžeta za ličnu promociju i promociju svojih stranaka i to na vrlo interesantan način. Sve ono što se uradi novcem poreskih obveznika, svaki most, deonica puta ili investirani novac za nova radna mesta, sve se to predstavi kao lična zasluga pojedinca, koji je navodno dao veliki doprinos da u određenom području stvari krenu nabolje, kao da to nije obaveza i posao onih koji vrše vlast. Neću da ponavljam ono o čemu smo govorili prilikom usvajanja budžeta za 2011. godinu, da je skrojen po meri predizborne godine, naravno, mere su prema strankama koje čine vlast. Zbog nesrazmere u prihodima i rashodima, koji inače iznose za ovu godinu 120,5 milijardi dinara, evo, već se na prvoj sednici krenulo sa zaduživanjem, da se novac uzme odmah, a kako će se nakon šest godina vratiti, tu brigu neka brine neko drugi. Pored ovog zaduživanja, o kojem će se kasnije više govoriti, na dnevnom redu današnje sednice je i Predlog zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Srpske banke, za obaveze JP "Jugoimport". Karakteristično za ovu garanciju je to da ona nije predviđena Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu. Članom 3, ovog zakona, definisano je da će se u 2011. godini izdati garancija Republike Srbije do iznosa od 312 milijardi dinara. Zatim je navedeno svih 36 garancija čije je izdavanje predviđeno, među njima nema garancije o kojoj danas govorimo. Naravno, izgovor se uvek pronađe, pa je tako i samo obrazloženje za donošenje zakona u neku ruku izgovor, tačnije, sam početak gde se predlagač poziva na član 16. Zakona o javnom dugu, koji propisuje da Republika može dati garanciju za izmirenje duga javnih preduzeća čiji je osnivač. Među planiranim garancijama koje će biti izdate u 2011. godini, kojih je, ponavljam, 36, interesantno je da je najveći broj predviđen za ''Elektroprivredu Srbije'', ''Puteve Srbije'', ''Železnice Srbije'', ''Transnaftu'', ''Srbijagas'' i, naravno, pod stavkom ostalo, nezaobilazni, "Fijat", doduše, jedna garancija, ali iznos nije beznačajan – 14,85 milijardi dinara. Rasprava o davanju ove garancije za obaveze JP ''Jugoimport'' mogla bi da otvori neka pitanja. Naime, primetna je jedna jako važna stvar, a to je razbijanje fame oko priče o EU, kao najznačajnijem ekonomskom partneru Srbije i priče o evropskoj budućnosti Srbije, koja nipošto nema alternativu. Predlog ovog zakona o davanju garancije u potpunosti demantuje takve priče. Nekoliko puta ponavljam "priče", jer to, zaista, i jesu samo priče. Istina je to da toliko obećavana evropska budućnost Srbije ne bi značila ništa bolji položaj građana Srbije no što je u ovom trenutku; tržište na kome im je osnovni cilj da plasiraju svoje proizvode bez carine, tržište jeftine radne snage, toliko jeftine da skoro nije za džabe, kao i prostor sa koga ne žele većinu proizvoda, što su na vešt način uslovili uspostavljanjem standarda koje proizvođači u Srbiji još dugi niz godina neće u potpunosti moći da zadovolje, što zbog administrativnih procedura i prepreka, što zbog finansijskih nemogućnosti. Sa druge strane, neka druga tržišta iskazuju potrebu za određenim proizvodima koji se proizvode u Srbiji. Kao razlog da ova garancija bude izdata navedeno je da se to čini s ciljem da se poveća izvoz, kao jedan od preduslova za razvoj obima ekonomije i povećanja konkurentnosti domaće privrede. Navedeni su i neki od glavnih ciljeva strategije povećanja izvoza Republike Srbije za period od 2008. do 2011. godine. Jedan od njih je učešće, odnosno ulazak domaćih privrednih subjekata na nova tržišta. Ta nova tržišta grupisana su u grupu tržišta sa velikim potencijalom rasta ili velike kupovne moći, i u grupu tržišta koja su bila tradicionalni partneri u spoljnotrgovinskom poslovanju sa bivšom SFRJ. Izgleda da mnogi tradicionalni partneri, koje je vlast poslednjih deset godina namerno zaboravila ili zapostavila trčeći glavom bez obzira ka obećanoj Evropskoj Uniji, nisu zaslužili da budu zaboravljeni, jer je sa njima nekako lakše obnoviti saradnju. U poslednje vreme nije se mogao uključiti televizor ili pročitati štampa a da ne vidite hvalisanje kako je povećan izvoz namenskih proizvoda iz Srbije u oblasti vojne industrije i kako se očekuju i novi poslovi, a uvoznica tih proizvoda su upravo nekadašnji partneri Jugoslavije: Alžir, Irak, Kuvajt, Libija. Upravo garancija o kojoj govorimo danas izdaje se od strane Republike Srbije u korist Srpske banke, a za slučaj da "Jugoimport" neizvrši povraćaj primljenog avansa prema drugoj strani – Narodnoj demokratskoj Republici Alžir. Radi se o iznosu od 42,11 miliona evra uvećanog za iznos naknada provizije i troškova. To je 15% vrednosti ugovora. Naravno da je za izvozne poslove potrebno da država obezbedi podršku, da li u vidu garancije ili u nekom drugom obliku, ali razumljiv je i zahtev alžirske strane za garancijomza obezbeđenje povraćaja avansa. Izgleda da su ljudi, iako su geografski daleko od nas, dobro informisani o stanju u srpskim javnim preduzećima. A, izvoz namenskih proizvoda vojne industrije obavlja se isključivo preko Javnog preduzeća "Jugoimport". Prilikom predstavljanja ovog predloga zakona čuli smo od gospođe ministra da je poslednjih godina došlo do povećanja broja zaposlenih u ovoj grani na osnovu rasta proizvodnje. U ime SRS postavila bih pitanje – da li je država izdvojila za ta nova radna mesta neki iznos subvencija i da li je nešto od novca koji je ostvaren po tom osnovu, po osnovu izvoza ovih proizvoda, investirala u poboljšanje proizvodnih kapaciteta i opreme? Situacija u Srbiji je takva da bez posla svakodnevno ostaje veliki broj ljudi i dobro je da se konačno shvati da okretanje ka saradnji sa tradicionalnim parterima možda može malo da popravi stanje nezaposlenosti u Srbiji. Ogromna je šteta nanesena u iščekivanju boljeg evropskog sutra. To iščekivanje je dovelo do smanjenja stočnog fonda, do uvoza mleka u prahu, do klanja steonih krava, zapuštanja zasada voća, jednom rečju do uništenja srpskog poljoprivrednog proizvođača. Sve što poljoprivredni proizvođači proizvedu nije konkurentno ni na našem srpskom tržištu, jer su proizvodi iz uvoza jeftiniji. Osiromašeno selo, osiromašeni radnici, armija nezaposlenih. To je slika današnje Srbije uslovljena iščekivanjem boljeg sutra. Poslednji je trenutak da se shvati da od iščekivanja nema koristi. Mi u SRS razumemo da predstavnicima vlasti nije jednostavno da priznaju da su neke druge države bolji ekonomski partneri Srbiji no što su zemlje članice EU, jer je prethodna izborna kampanja bila zasnovana na priči o evropskim integracijama. Uveliko je počela kampanja za nove izbore, takvim pričama više se niko ne da prevariti, pa se sada pronalaze nove ideje. Ova desetogodišnja lekcija bila je vrlo poučna i potvrdila je onu staru narodnu izreku – ''Ne zatvarajte stari bunar, ako ste već krenuli da kopate novi.'' Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Vladan Jeremić, ima reč. Izvolite.
Hvala. Evo, gospođo Dragutinović, pokušavam ovde u ovoj zemlji, koja nije zadužena i gde Vlada vodi odgovornu ekonomsku politiku, da dovedem u neku logičnu vezu ove papire koje danas imam pred sobom, pa mi nikako ne uspeva, počev od onoga što će popodne uslediti, a to je ovih 400 miliona dolara za refinansiranje dugova i finansiranje budžetskog deficita, da dovedem u vezu sa Predlogom zakona o kojem danas razgovaramo, o Predlogu zakona kojim Republika Srbija preuzima obavezu da kao garant izmiri obaveze Javnog preduzeća "Jugoimport-SDPR" do iznosa od nešto malo više od 42 miliona evra. Onda, pri tom, ne mogu da zanemarim činjenice koje se tuču nekih drugih zakona, a ovo je valjda zemlja gde se zakoni poštuju, pa tako Zakon o javnom dugu u članu 16. kaže da Republika može dati garanciju iz stava 1. i stava 2. ovog člana, u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžet Republike Srbije za tekuću godinu. Imam još jedan papir, a to je valjda taj najvažniji zakon, Zakon o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu, u kojoj jesmo, član 3, tog istog zakona, kaže – u 2011. godini izdaće se garancija Republike Srbije do iznosa tog i tog, pa, u dinarima, dolarima, evrima, kako god, prilično su velike cifre, i ono što mi predstavlja najveći problem jeste to što nigde ne mogu da nađem vezu sa onim o čemu danas razgovaramo i onoga o čemu pretpostavljam da će neka skupštinska većina dati odobrenje da se usvoji, dakle, Predlog zakona o zaduživanju za obaveze "Jugoimport-SDPR". Prema tome, zaista mi nije jasno, pre svega i u tom pravnom smislu, a i u ekonomskom, čemu ovo danas o čemu razgovaramo. Član 3. Predloga zakona jasno i glasno kaže da se garant, odnosno država Srbija, obavezuje da će obezbediti u budžetu za odgovarajuću godinu, a to je valjda ova 2011, sredstva neophodna za izvršavanja obaveza preuzetih po ovoj garanciji. Toga nema ovde. Kao obrazloženje, odnosno razlog za celu ovu priču, imamo da jedan od glavnih ciljeva Strategije povećanja izvoza, koja je usvojena, time bi, valjda, trebalo da demantujemo sve podatke koji se tiču izvoza Srbije, a koji su poražavajući, jeste ulazak domaćih privrednih subjekata na nova tržišta, što će u značajnoj meri doprineti geografskoj diverzifikaciji izvoza na novim tržištima koja se mogu grupisati u dve grupe, i to: tržišta sa velikim potencijalom rasta ili velike kupovne moći i ona tržišta koja su bila tradicionalni partneri u spoljnotrgovinskom poslovanju sa bivšom SFRJ. O nekim poslovima smo govorili, a jedno od potencijalnih novih tržišta pripada i jednoj i drugoj grupi, tržište Narodne Demokratske Republike Alžir, koja u skladu sa stopom rasta BDP i obimom spoljnotrgovinske razmene sa bivšom SFRJ, a prema kriterijumima Strategije, spada u red zemalja sa umerenorastućom stopom BDP i relativno visokom tradicijom spoljnotrgovinske razmene. Ne bih da budem maliciozan, ali, sva ova dešavanja proteklih meseci, ili dva, na Severu Afrike, mogu u priličnoj meri da dovedu u pitanje kredibilitet jedne ovakve odluke, koja, opet ponavljam, i upozorava, a i pitam, čini mi se, nema uporište u oblasti prava, a još manje u oblasti ekonomije. I ovde imamo, u okviru ovog predloga zakona, ponovo, nekakvo, famozno Pismo o namerama, valjda, kao i ono kada je NBS slala to pismo Svetskoj banci – plašim se da će efekti biti isti, dakle, poražavajući. I, kada sve ovo imamo u vidu ne mogu da zanemarim ni činjenicu, a to je jedno logično pitanje koje se nameće – kako će srpska industrija naoružanja da se vrati na svetsko tržište sa postojećom tehnologijom, sa serijama koje bi trebalo da prevazilaze postojeće proizvodne kapacitete? A, kada je izvoz oružja u pitanju, svakako, ne treba zanemariti ni posledice koje bi po kredibilitet zemlje mogla ostaviti činjenica da Srbija izvozi neku vrstu naoružanja koje je svrstava u grupu retkih država Evrope koje još uvek nisu ratifikovale Konvenciju o njihovoj zabrani. Svedoci smo jednog, 'ajde da kažem, terora koji se vodi u okviru te akcije, pristupanja Srbije NATO-u, odnosno ''smislu'' ulaska u Partnerstvo za mir i valjda bi taj ''smisao'' trebalo da bude da se uposli domaća industrija, odnosno, pre svega, proizvođači municije, kao i da srpski proizvođači uđu u sistem nabavki NATO, jer svakako da smo po kvalitetu i ceni konkurentniji od, recimo, Turaka, Bugara i drugih. Međutim, očigledno da neko u vrhu vlasti to i ne želi, jer bi se time izgleda izgubila mogućnost nekih drugih znatno unosnijih poslova, pa je ovo za sada unosnije da se prodaje po Africi, a o priči o novim radnim mestima, ne toliko kao o onih 200 hiljada obećanih, verovatno da ni u ovoj oblasti nema ništa, jer u nekom takvom sistemu, kao što je pominjani NATO, ne bi imali šta da traže. Naravno, nas ništa ne sprečava da kao država trgujemo i da imamo koristi, ali je sve pod znakom pitanja upravo zbog ljudi koji predstavljaju ovu oblast i čiji, očigledno, poslovni rezultati nisu na potrebnom nivou. Podsetiću samo na nekadašnju mogućnost da se Kuvajtu prodaju modernizovani tenkovi M84, da smo počeli sa cifrom od 300 miliona dolara, da se došlo do 150, pa se i to završilo tako da se sada čak i Hrvati pominju kao ozbiljan partner da urade to što nismo mi. A, sve je počelo, tako da kažem, upravo privatnom inicijativom SDPR-a, čak bez učešća Vojnotehničkog instituta, i sada nekakve najave o prodaji borbenog oklopnog vozila "Lazar", otprilike, mnogo podsećaju na tu situaciju. Međutim, kada bih bio maliciozan mogao bih da kažem da je sada doba tranzicije i tržišnih zakona, pa je očigledno i "Jugoimport-SDPR" ovlašćen da proizvodi i, naravno, ima i dodir sa svim mogućim kupcima, dok, recimo, Vojnotehnički institut nema. Takva je, jednostavno, organizacija koja bi bila postavljena na pravnim i pravim osnovama, jedino ako bi SDPR imao taj zadatak da u kontaktu sa kupcima, uz tehničku podršku Vojnotehničkog instituta, nalazi poslove i za VTI i naše fabrike namenske industrije. To je neka prava organizacija i tako rade firme koje na tržištu žele da naprave pare. Tu nema neke velike filozofije, ali je problem u tome što se očigledno jedna grupa ljudi koja se bavi prilično unosim poslom, dakle, naoružanjem, prodajom naoružanja, podelila na više firmi i radi zasebno, umesto da sve to bude u jednoj organizaciji, da se izvozi. Takav učinak, odnosno tako napravljena organizacija, svakako može dugoročno da unazadi naše potencijale i nastup na trećim tržištima. Dakle, u vreme kada se privreda Srbije suočava sa ekonomskom krizom, kada je politika očuvanja dogovorenih poslova, a samim tim i očuvanje radnih mesta i uslov kakvog-takvog socijalnog mira, mi u SRS smatramo da bi vojna industrija Srbije mogla da bude taj tehnički-tehnološki zamajac, koji bi zemlju povukao unapred, nešto kao što je svojevremeno bio francuski program "Eureka", koji je celokupnu francusku privredu podigao na mnogo viši nivo, izvukao zemlju iz tadašnje recesije. Ali, da bi se do toga došlo, potrebno je mnogo, mnogo stvari izmeniti. Za kraj ću samo još jednom podsetiti da Predlog zakona o kome raspravljamo, Zakon o javnom dugu i Zakon o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu nas kao poslaničku grupu, koja poštuje zakone i Ustav ove zemlje, a argumentovano kritikuje katastrofalnu ekonomsku politiku, navodi na to da ne glasamo za ovo o čemu danas govorimo. Hvala. [[Aplauz]]
Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi reč, s obzirom na to da na listama prijavljenih kandidata više nema poslanika? (Ne) Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u koristi Srpske banke a.d. Beograd za obaveze "Jugoimport – SDPR". Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD SOCIETE GENERALE UZ GARANCIJU SVETSKE BANKE Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za finansije i izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, u osnovnom postupku ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, četiri minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Ivan Andrić poslaničku grupu LDP, narodni poslanik Zoran Kasalović Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Veroljub Arsić Poslaničku grupu Napred Srbijo, narodni poslanik Vlajko Senić Poslaničku grupu G17 plus, narodni poslanik Dragan Stevanović Poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi reč? (Da)Izvolite, gospođo ministre.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Societe Generale uz garanciju Svetske banke. Iskoristila bih ovu priliku i upoznala vas sa osnovnim elementima ovog zakona, a pre svega o zakonskom osnovu. Dakle, prema Zakonu o javnom dugu, Narodna skupština je ta koja odlučuje o zaduživanju Republike Srbije putem uzimanja dugoročnih kredita, a prema Zakonu o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu, sada vas podsećam na osnovne elemente Zakona o budžetu, usvojen je budžet koji podrazumeva prihode od 724,5 milijardi dinara, rashode od 845 milijardi dinara, dakle, deficit od 120 milijardi dinara, i kada pogledamo koje su potrebe za finansiranje budžeta Republike Srbije, to je deficit plus otplate koje nas čekaju po osnovu stare devizne štednje, starog nasleđenog duga, obveznice Londonskog kluba i otplate glavnice po ranije uzetim kreditima, najgrublje, potrebe za finansiranjem iznose oko 200 milijardi dinara. Sve je to, naravno, usvojio Parlament Republike Srbije. I, kao izvore za pokriće finansijskih potreba, definisani su trezorski zapisi, korišćenje sredstava sa konsolidovanog računa Trezora, naravno, neutrošena sredstva iz prethodnih godina, a sredstva od privatizacije smanjiće svakako potrebu za zaduživanjem Republike Srbije. Takođe, prema Zakonu o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu predviđeno je zaduženje Republike Srbije za programsku podršku budžetu, uz garanciju Svetske banke u iznosu do 400 miliona dolara. Republika Srbija na osnovu ovog zakona zadužiće se u evrima, imajući u vidu strukturu našeg duga, u protivvrednosti od 400 miliona američkih dolara, kod Societe Generale banke uz garanciju Svetske banke. Ono što je posebno važno jeste šta će to morati da sadrži Ugovor o zajmu sa "Societe generale" bankom, dakle, uslove finansiranja? Radi se o šestogodišnjem kreditu. Kamatna stopa jednaka je zbiru šestogodišnjeg Swap za evro, fiksne kamatne stope, fiksne kamatne marže i fiksne jednokratne nadoknade. Fiksna jednokratna nadoknada iznosiće 0,5% ugovorene vrednosti kredita. Fiksna kamatna marža iznosi 1%. Period otplate je 72 meseca, što znači da se otplata glavnice vrši jednokratno po isteku trajanja kredita. Vlada je sprovela postupak javne nabavke finansijskih usluga, dakle, kredita kod poslovnih banaka za potrebe finansiranja deficita i refinansiranja dugova. Javna nabavka je, podvlačim, sprovedena primenom otvorenog postupka. Bilo je sedam validnih ponuda. U okviru tih sedam validnih ponuda izdvojile su se tri grupe ponuda. Prem tome, "Sosiete generale", "Citibank" i "Credit Suisse" imale su najpovoljnije ponude koje su se kretale, ukoliko gledamo internu stopu prinosa na dan otvaranja ponude, između 3,87 i 3,92%. Druga grupa banaka: ''Deutche Bank", "JP Morgan" i zajednička ponuda "Banca Intesa" i "Banca Infrastrutture Innovazione'' između 4,57 i 4,75%. I, konačno, "Raiffeisen banka" sa najnepovoljnijom ponudom od 5,33%. Prema tome, još jednom kažem, da su uslovi ovog kredita izraženi u internoj stopi prinosa svakako najpovoljniji uslovi koji se u ovom trenutku nalaze na tržištu. U ovom trenutku to je manje od 4%, dakle, 3,87%. Podsećam, kada bismo emitovali ''evro obveznicu'', prema svim dosadašnjim istraživanjima tržišta, ona bi se kretala oko 7 i 7,3%. Nakon ovakve ponude i budući ''evrobond'', ukoliko bude bilo potrebe, imaće daleko manji prinos. Imajući u vidu da smo Zakonom o budžetu Republike Srbije predvideli ovaj kredit, da je Zakon o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu budžet koji ima deficit od 120 milijardi dinara, budući da smo taj budžet usvojili, molim narodne poslanike da u danu za glasanje podrže i ovaj zakon. [[Aplauz]]
Zahvaljujem gospođi ministar. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Izvolite. Najpre reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Hvala na ovom opširnom objašnjenju. Stvarno mi je teško da počnem raspravu o ovome zato što mislim da je ovo najniža tačka u kojoj se našao parlament od dana izbora ove vlade. Ponoviću još jednom, ovo je, dakle, najniža tačka u kojoj se parlamentarni život Srbije našao u ovom mandatu! Kolega Šaroviću, ako možete to ispred da završite sa vašim bivšim prijateljem. (Predsednik: Kolege, zaista vas molim da ne ometamo jedni druge u radu. Izvolite, gospodine Andriću.) Prosto je neverovatna situacija u kojoj se ova zemlja nalazi. Verujem da iz vaše situacije to izgleda tako da, pošto je to predviđeno u budžetu, dođete i razjasnite nam mehanizme, u koje, više ili manje, niko nije ni imao sumnju oko toga da ste našli najpovoljniji kredit, i to je to. Iz vladajuće koalicije nemaju nikakav komentar, ni nadležni odbori ni predstavnici vladajućih. Šefovi poslaničkih grupa koji čine vladajuću koaliciju nisu ni u sali. Premijer je, to su mi rekli novinari, u Bugarskoj. Sve je kako treba, samo još mi da dignemo ruke, da se Srbija zaduži 400 miliona dolara i da idemo kući. Nažalost. Evo, mi ćemo probati da na neki način otvorimo bar minimalnu raspravu o tome i da pokušamo da ukažemo na te nelogičnosti u kojima danas živimo. Dakle, vaša perspektiva je takva, naša je potpuno drugačija. Ovaj predlog je upućen Skupštini 28. januara ove godine, prema pečatu koji mi imamo. Od tada su se desile neke stvari, a i da se nisu desile mislim da je Vlada bila dužna da uradi najmanje nekoliko stvari. Prva stvar je da kada se od parlamenta jedne zemlje traži podrška za pozajmljivanje 400 miliona dolara, mislimo da je premijer bio dužan da sedi tu i da on objasni za šta će tačno tim budžetom biti predviđeno trošenje 400 miliona dolara, koje će vraćati svi građani ove zemlje, a ne vi, ne taj premijer, ne bilo ko drugi, nego svi građani ove zemlje. Imajući to u vidu prvo pitanje je – da li ova zemlja ima premijera? To što je smenio jednog potpredsednika Vlade ne čini ga premijerom. Premijerom treba da ga čini to da kada se usudi da traži takvu pozajmicu da, onda, lično dođe i da objasni za šta će taj novac biti potrošen. Čemu ta emocija? Pitam vas da li će taj novac biti potrošen između ostalog i za subvencije u "Kolubari", da bi se deset kriminalaca obogatilo time što otkupljuju zemlju koju su prethodno kupili novcem građana ove zemlje, time što svoje mašine iznajmljuju toj istoj "Kolubari", tako da one rade 48 sati dnevno?! Da li za to služi taj novac? Da li taj novac služi za subvencionisanje PIO fonda, za koji nam svake druge nedelje neko dođe i kaže – biće reformisan, šta vam je, što se nervirate? Da li taj novac služi za to? Da li služi za ''Železnicu Srbije'', još jednog majstora u potrošnji, bez ikakvih rezultata iza sebe?! Da li služi za pravljenje tih fiktivnih puteva koji postoje samo na sednicama Vlade, u razgovorima koji tamo teku iza zatvorenih vrata, pa mi moramo da kupujemo novine i da čitamo da vidimo šta će se u ovoj zemlji dešavati? Hiljadu je pitanja za šta će taj novac biti potrošen, hiljadu pitanja. Nije sporno da neka zemlja ima deficit i da se taj deficit mora pokriti. To nije sporno. Ono što je sporno, to je da nama nije dovoljno objašnjenje pomoću kojeg mehanizma ste vi izabrali najpovoljniji kredit i za taj delić svaka čast. Mi pitamo nešto drugo – zašto ste uzimali kredit? Da li nije bilo moguće nešto uraditi u protekle tri godine, pa ovaj kredit nije ni bio potreban? Ako nije bilo moguće, zbog čega i zbog koga nije bilo moguće? Da li je taj krivac Mlađan Dinkić? Ako je taj krivac Mlađan Dinkić, onda njega više nema, što znači da nije potrebno ni zaduživanje. Ko je krivac? Oliver Dulić? Dragin, nosač džakova na nacionalnom dnevniku Televizije Srbije? Dakle, prosto, nama je potrebno mnogo više objašnjenja, nama kao predstavnicima građana, ne lično, nego zato što time dajete objašnjenje mehanizma kako se došlo do ove kamatne stope. Nemam nikakvog razloga da sumnjam da ste vi radili protiv svog interesa i da ste izabrali kamatnu stopu koja je veća, nego najbolja, i to nije tema. U ovoj zemlji tema su sasvim druge stvari. Nažalost, za šta se Vlada odlučila? Vlada se odlučila za sednicu na koju će većina poslanika vladajuće koalicije i otići, na kojoj šefovi uopšte nemaju razloga da objasne zašto se traži novih 400 miliona dolara, ili starih od decembra, i nemaju nikakvu unutrašnju potrebu da objasne političku situaciju u kojoj se od parlamenta traži da taj novac pozajmi. Recimo, da vam postavimo banalno pitanje – šta ako ova Vlada nema većinu i ako se raspišu izbori, to sam i malopre rekao, 2. marta? To znači nova vlada, nova ministarstva, novi budžet. Je l', onda, nema veze, pošto, ko god da dođe njemu će biti potrebno tih 400 miliona. Je l' tako? Pa, možda nije tako? Evo, mi vam kažemo da postoje ljudi u ovoj zemlji koji su spremni, a bez obzira na to što na televiziji postoji emisija koja kaže da se ukralo 150 miliona evra, to je trećina ovoga, u poslednje tri godine, samo na jednoj stvari, na iznajmljivanju mašina, dakle, će da nam kažu – nama nije dovoljno, što je to bilo na televiziji, dakle, potrebno je da se to više ne radi. Pa, jesmo li mogli tako da smanjimo bar 50 miliona? Jesmo li mogli da damo uveravanja građanima ove zemlje da se to u ovom trenutku ne radi više i da takve krađe nema, pa da nam onda ne treba 400, nego nam treba 350? Je l' bilo moguće pokrenuti najmanju reformu PIO fonda, uštedeti tu možda još 10 miliona? Je l' bilo moguće izvršiti reformu Fonda za zdravstvo? Kako te stvari utiču? Razumem vašu poziciju i ne bio vam niko u koži. Vama kažu koliko treba i – "nađi"! "Kako da nađem"? Pa, "raspiši javni tender ili postupak javne nabavke tako da bude najjeftinije"! Nije to tema. Tema je zašto uzimamo?! Razmislite da ste vi direktor ili vlasnik neke firme, ili vaše domaćinstvo, u kojoj ne obraćate nikakvu pažnju na svoje troškove, nego samo računate koliko vam treba i samo pozajmljujete i pozajmljujete. Naravno da nije tačna konstatacija da je ova zemlja prezadužena i naravno da je tačna konstatacija da ova zemlja uludo baca novac zato što nije sposobna da se izbori sa korupcijom u javnim preduzećima, i naravno da je to tačno. Mi ne mislimo da ste vi osnovni uzrok za to što se događa, ali tražimo odgovor na političko pitanje – do kada, je l' do 1. marta – pa, kada se smene svi iz G17, onda toga nema? Je l' do kraja ove godine, do 12. oktobra, kada će Evropska komisija? Recite bilo šta, ne vi nego premijer! Ne postaje se premijer izborom u Skupštini i time što se skupi hrabrost, kada ministarka ukine porez na račune za mobilni telefon, da se okrene predsednik države i smeni jedan ministar. Ovo je mnogo važniji posao. Zašto taj čovek nije tu?! Predsednica Skupštine je tražila da mi imamo poštovanje prema njegovoj funkciji. Objasnite nam kako da imamo poštovanje, kada je poslednji put, kada je govorio o budžetu, kraće trajao njegov govor nego koliko mu je vremena bilo potrebno da istrči iz ove sale, samo da ga niko ništa ne bi pitao. Takva situacija je neodrživa! Bez obzira što vi možda imate, možda nemate većinu, mislili ste jutros da imate za objedinjavate tačaka, možda i nemate za ovo, ali taj manir stvara pojačan osećaj nesigurnosti. To je razlog zbog koga ova vlada ne može imati, u ovakvom obliku, nikakav autoritet, zato što zanemaruje 90% naše stvarnosti, a takav sistem je neodrživ, naročito je na nivou države potpuno neodrživ. Znam kolika je moja plata, znam sa kim živim i koliki su mi troškovi kod kuće i nikada neću lično doći u situaciju da, zato što mislim da mi nešto pripada, to uzmem i onda da ne računam, šta me briga kako će to na kraju da se vrati. Takvi ljudi se zovu neuračunljivi, kada se radi o njima, o njihovom životu. Koji je naziv, a da je pristojan, kada se tako ponaša Vlada u jednoj zemlji? Koji je pristojan naziv za tako nešto? Sklonite sa strane svu demagogiju o korupciji – kada mi dođemo, neće je više biti zato što smo mi bolji ljudi. To nije tačno. Nema dobrih i loši ljudi, postoje sistemi koji se sa korupcijom bore i sistemi koji za to nemaju snage. Ova vlada nas svakog dana, svakog sata, svakog minuta uverava u mišljenju da nije sposobna da se sa tim izbori, a kao rešenje za to ona dolazi u parlament i traži novih 400 miliona dolara, pod sjajnim uslovima. To nije sporno, ali nije to tema. Znate šta, bilo koji poslanik koji više vodi računa o svojoj zemlji, pre glasanja za ovo tražiće vrlo jasan plan za šta će taj novac da ode. Mi smo malopre imali jedan antipod u ovoj raspravi, to je bila rasprava o kontragarancijama za Ministarstvo odbrane, za SDPR. Je li nam sve bilo jasno? Je li neko imao neko pitanje? Nije. Sve je jasno iz dve strane tog predloga zakona. Šta je ovde jasno? Trebalo nam je 400 miliona, našli smo ih pod fenomenalnim uslovima i idemo dalje, ništa nije više važno. Gde su odgovori na sva druga pitanja? Gde su putevi? Šta se desilo sa Fondom PIO? Šta se desilo sa Fondom za zdravstvo? Šta se desilo sa 900 i nešto javnih preduzeća gubitaša, koje subvencionišete? Niste vi krivi za to, ali šta se promenilo za tri godine? Koja je razlika danas u odnosu na prošlu godinu? Da prevedemo pitanje u političkom smislu, da li uopšte ima smisla da uzimamo ovoliki novac, kada znamo da ćemo ga baciti niz vetar? Jedini rezultat ovoga, ukoliko se nešto ne promeni, jeste to da ćemo biti samo dužniji ili, u slučaju reprogramiranja, bolji će nam biti uslovi duga, ali u realnom životu rezultata neće biti. Izdržali smo, još koliko: četiri meseca, šest meseci, godinu dana – možemo to mi? A, šta dolazi posle tih izbora ili to ne treba da bude problem ovog parlamenta, pošto će biti neki novi saziv parlamenta koji će onda o tome brinuti; pa novih 400 miliona, 600 miliona, milijardu, 100 milijardi, kamate 4,8%, 3,5%. Ne radi se o tome, nema nikakvog života. Jedno pitanje direktno za vas – danas je izašao intervjuu predstavnika garanta Vladi Srbije u ovom poslu, predstavnika Svetske banke, u kome se kaže, ili nije dobro prevedeno ili ne znam ni ja, da će taj novac biti iskorišćen za popravljanje poslovnog okruženja ili deo tog novca. Tako piše u novinama. Nažalost, mi nemamo premijera da možemo njega da pitamo. Mi kupujemo novine, čitamo, prevodimo u sebi i onda dolazimo da vas molimo da nam odgovorite, umesto da je čovek došao ovde i o tome otresito, kao što je imao razgovor sa predsednikom Srbije, da je i sa svima nama imao, pa da nam kaže šta se u ovoj zemlji dešava. Da ne pominjem predsednika Republike, ali 'ajde, on nama nije dužan, izabran je na drugi način. Ako je to tačno, pošto se tu pominje i nikakva giljotina propisa, o tome bolje da ne razgovaramo, našao sam ovde samo neke izjave koje hronološki, od nastanka te ideje 2008. godine, do danas, koliko je tu kontrasta u izjavama manje ili više istih faktora, koliko je odlučnosti i otresitosti u tim izjavama, kada se one daju, a onda se objašnjava kako su se okolnosti promenile i ništa nismo mogli da uradimo. Ali, valjda je greška u tom prenesenom intervjuu. Prosto, ne mogu da verujem da smo tražili 400 miliona dolara za sprovođenje reforme propisa, odnosno za giljotinu propisa. Nadam se da nije tako. Što se tiče drugih stvari, molim vas, iako to nije vaš posao, iako nam je premijer u Bugarskoj, i gde su zamenici premijera, ako ih imamo, ne znamo, mi smo došli jutros ovde, nisam gledao vesti, imali smo raspravu u Skupštini, možda nemamo više nijednog potpredsednika Vlade, a ako ih imamo, onda oni nisu tu, objasnite nam šta se u ovoj zemlji dešava, kako će se odraziti ta nova situacija, koja je nastala, a koja će direktno odrediti ko će taj novac trošiti, ako vi ostanete ministarka, pitanje je ko će vas sad zvati telefonom i za šta, i moliti vas zato što je situacija neodrživa, a prethodno ne radeći ništa u svom sektoru da tu situaciju promeni? Da li se situacija u ovoj zemlji ikako može stabilizovati u narednom periodu? Naravno da mi za ovaj predlog nećemo glasati, kao što nismo glasali ni za budžet, a to je stvar pre nego što kao poslanička grupa uopšte razmotrimo mogućnost da za ovo glasamo, očekujemo ozbiljno objašnjenje. Završiću time, kada bih došao da vas zamolim za neku pozajmicu, stvarno bih morao da vam objasnim zašto će mi. To što ste vi došli umesto premijera u parlament, tražeći da vam parlament omogući tu pozajmicu, očekujemo bar minimalno objašnjenje – šire od toga da je reč o pokrivanju deficita i reprogramiranju dugova, kako piše u Predlogu zakona. Jasno vam je da to nije retoričko pitanje. Iza tog pitanja stajaće pitanje – a, šta se u tim sektorima do sada promenilo? To je ozbiljno pitanje. Nažalost, ne mogu da očekujem odgovor od vas, ali od predstavnika Vlade svakako do kraja ove rasprave očekujem tako nešto, zato što je suviše ozbiljno pitanje da bismo kroz njega razmatrali da li je u potpunosti poštovana procedura javne nabavke. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Radulović ima reč, izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, već na prvoj sednici Narodne skupštine u 2011. godini, i to, jedinoj vanrednoj od početka godine, imajući u vidu da je prošao ceo januar i ceo februar, vodimo raspravu o zakonima o kreditnim zaduženjima. Vladajuća većina nije smatrala za shodno da Skupština zaseda, iako postoji dosta zakona o kojima je od početka godine do sada trebalo da se vodi rasprava. Očigledno je da ova vlast ili ne vidi probleme ili ne želi da o njima vodi raspravu ovde u parlamentu, kako građani Srbije ne bi shvatili dubinu krize u kojoj se država sa njima na čelu nalazi. Vi ne shvatate, gospodo, da se građani na svakom koraku susreću sa problemima i teškoćama kao posledicama pogubne politike koju ova vlada vodi. Za građane Srbije život je danas izuzetno težak, gotovo nepodnošljiv, i oni dobro znaju ko je odgovoran za to. Na dnevnom redu današnje sednice imamo i Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Societe Generale banke uz garanciju Svetske banke. Iznos tog kredita je 400 miliona dolara i on je namenjen za finansiranje budžetskog deficita, kao i za finansiranje duga. U obrazloženju stoji da je taj kredit izuzetno povoljan sa periodom otplate kamate kredita na 72 meseca, otplatom glavnice jednokratno po isteku trajanja kredita, da je sproveden postupak javne nabavke i da je između sedam banaka izabran najpovoljniji ponuđač. U obrazloženju, takođe stoji da je kamata, negde, oko 5,5%, ali ne stoji koliki su troškovi transfera i obrade kredita. Podsetiću vas, gospođo Dragutinović, da smo krajem godine vodili raspravu o kreditima, odnosno o kreditnom zaduženju kod 10 komercijalnih banaka sa iznosom kredita od 250 miliona evra, sa namenom tog kredita za pokriće budžetskog deficita i refinansiranje duga. Tada ste rekli da je to izuzetno povoljan kredit, iako je kamata 6,3%. Hvala bogu da u ovoj zemlji postoje stručnjaci koji su izračunali da su troškovi obrade i transfera tog kredita preko milion evra ili, tačnije, sto miliona dinara. Do Skupštine Srbije stigao je još jedan predlog zakona, lično sam očekivao da ga već danas raspravljamo po hitnom postupku, to je Zakon o kreditu između EU, Republike Srbije i NBS o iznosu od 200 miliona evra, koji je isto tako namenjen za finansiranje budžetskog deficita i ublažavanje platnog bilansa, i to po hitnom postupku. Imajući u vidu visinu javnog duga i veliki raskorak između prihoda i rashoda ove države već je izvesno saznanje da ćemo skoro na svakoj narednoj sednici imati predloge zakona i usvajati zakone o kreditnom zaduženju, čija će namena pre svega da bude za pokriće budžetskog deficita. Ova vlast je, gospođo Dragutinović, od samog početka njenog mandata do danas zadužila građane Srbije, odnosno ovu državu, za preko 4,5 milijardi evra ili, kako je izračunao ekonomista Miodrag Zdravković, svakog sekunda ste građane Srbije zaduživali 45,2 evra. Ovo je specifikacija svih kreditnih aranžmana u koje je ušla ova vlada od početka njenog nastanka. Podsetiću vas, gospođo Dragutinović, da ste prošle godine kada smo raspravljali o budžetu za 2011. godinu ovde izjavili da je javni dug 11,6 milijardi evra ili 38,8% BDP. Poslanici DSS su tvrdili da je taj iznos javnog duga mnogo veći, da prelazi 12 milijardi, debelo premašuje 12 milijardi, i da visina duga iznosi mnogo više od 38,8% BDP, da iznosi preko 42% BDP. Tada ste nam dali jedan neprimeren odgovor o kome ne bih hteo ovde danas da diskutujem. Računam na celu Poslaničku grupu DSS. Gospođo Dragutinović, pre nekoliko dana Ministarstvo finansija izišlo je sa izveštajem kolika je bila visina javnog duga na kraju 2010. godine. Po tom izveštaju, izvor je Ministarstvo finansija, javni dug je 12,16 milijardi evra ili 41,5% BDP. I ko, onda, građane obmanjuje? Onda, gospođo Dragutinović, dođe Izveštaj Državne revizorske institucije koja kontrolom Ministarstva finansija za 2009. godinu utvrđuje da Ministarstvo finansija nije prijavilo u okviru javnogduga 1,3 milijardi evra. Zato vas pitam, zarad građana Srbije, koliki je stvarno javni dug? Šta je, gospođo Dragutinović, sa obveznicama ili hartijama od vrednosti, indeksiranim u dinarima i u evrima, koje ste izdali od početka ove godine, u januaru i februaru? Stručnjaci procenjuju, odnosno analitičari koji su pažljivo sabrali sve to da je taj iznos već preko 100 milijardi dinara samo u ovoj godini i da ste već izdali papire sa kojima praktično pokrivate budžetski deficit za ovu godinu. Ali, šta je problem tu? Problem je što je ogromna kamata koja treba da se plati na te papire i ona je samo za ove misije o kojima pričam preko 700 miliona dinara. Govoriću o zaduživanju. Na Drugom sajmu lokalne samouprave, gospodin Boris Tadić, predsednik, premijer, predsednik stranke, rekao je sledeće: "Sve imaju problema, (citiram ga) ali neki lakše savladavaju ovu krizu, jer ulaze u zaduživanja. Mi, takođe, pozajmljujemo, ali ne srljamo u kredite. Vodimo računa o toj granici u kojoj javni dug ne opterećuje BDP, ali druge zemlje ne vode računa o tome i zato su kod njih veće plate nego kod nas. Mi zarađujemo onoliko koliko proizvodimo." Predsednik građana Srbije objasnio je svim tim građanima zašto su nam plate najniže u Evropi. Samo, onda, koji je efekat takvog zaduživanja? I da li je građanima uopšte bolje ili se vi zadužujete da pokrijete budžetske rupe, da samo ogromnim zaduživanjima pokrivate prekomernu potrošnju, a budžetske rupe pokrivate upravo tim kreditima i da, kao što mnogi predviđaju, uvodite polako ovu zemlju u dužničko ropstvo, a sigurno, prema procenama mnogih, i u bankrot, u nešto što se već ovoj zemlji desilo 1982. godine. Vi ste, gospodo, kada ste formirali ovu vladu, obećali građanima bolji životni standard, veće plate, 200 hiljada radnih mesta, besplatnu podelu akcija od 1.000 evra i veće penzije. Očigledno je da ste još tada znali da ta obećanja niste u stanju da ispunite i da ste građani svesno obmanuli. Umesto tih obećanja imamo najniže plate u Evropi. Životni standard je samo u prošloj godini u odnosu na 2009. godinu opao za 25%, a ova 2011. godina počela je sa strahovitim poskupljenjima životnih namirnica koje prosečno domaćinstvo u Srbiji ne može da podnese. Srbija je danas zemlja sa preko milion ljudi koji žive ispod granice siromaštva, sa 30.000 onih koji žive od jednog obroka u narodnim kuhinjama. Njih je 69, a potrebno je bar pet puta više od tih 69, jer je u redovima za taj jedan obrok, za narodne kuhinje, sve više mladih. Kao što kaže moja koleginica – i mnogo je dece u tim redovima. To je, gospodo, vaša odgovorna i socijalna politika i vaša briga o narodu, jer taj građanin, običan čovek, danas prima minimalac od 15.670 dinara, koji je među najnižima u Evropi, sa najnižom penzijom od 11.447 dinara i povećanje te penzije, gospođo Dragutinović, o kome ste vi zdušno govorili, za te jadne ljude bilo je svega 240 dinara. I, šta mogu oni da kupe danas za 240 dinara? Sa prosečnom penzijom za poljoprivrednike od 9.000 dinara, a prosečna potrošačka korpa, prema novoj metodologiji, za četvoročlanu porodicu je 50.000 dinara. Obećali ste 200 hiljada radnih mesta, a umesto toga bez posla je ostalo 400 hiljada ljudi. Ni to niste mogli, niste hteli i niste smeli da saopštite građanima, nego je došao policajac iz MMF i pažljivo analizirajući došao do podataka da je u Srbiji trenutno, od kako ste vi na vlasti, posao izgubilo 400 hiljada ljudi, da 555 ljudi dnevno ostaje bez posla, ili, da preračunamo, za svaki radni sat, negde, oko 70 ljudi. Učinak vaše vlasti jeste najveća stopa nezaposlenosti u Evropi od 26,7%, najveća inflacija od 10,3%, najniže plate. Mlađan Dinkić je priznao da je svesno prevario narod, obećavajući im besplatne akcije od 1.000 evra, da bi Boris Tadić pobedio na predsedničkim izborima. Premijer Cvetković, zajedno sa potpredsednicima i članovima Vlade, obmanjivao nas je pričom da smo mi zemlja koju će zaobići kriza i da će investitori da pohrle u našu zemlju. Sećate se one priče gospodina Đelića o pustom ostrvu koje je izbegla pošast krize, i kako će svi koji imaju para da dođu na to pusto ostrvo i da investiraju. Kolike su direktno bile investicije prošle godine, u ovu zemlju? Koliko očekujete ove godine? Govorili ste nam da smo mi lideri u reformama i u odnosu na sve zemlje u regionu najbrže i najlakše prevazilazimo krizu. Neslaganje, gospodo iz vladajuće iz koalicije, i sukobi u Vladi, kao i priča bez prestanka o rekonstrukciji, koja se proteže već mesecima, jeste priča upravo da pokušate da građane Srbije prevarite i da prikažete da sa tom rekonstrukcijom treba da dođe do bržeg, efikasnijeg i racionalnijeg rada Vlade, kao i da sve to radite u interesu građana Srbije. Gospodo iz vladajuće koalicije, malo je onih koji i daljeveruju u tu vašu ispraznu priču. Prevarili ste, obmanuli i to činite iz dana u dan. Čak i oni koji su vas sastavili, tajkuni i nekoliko stranih ambasadora gube strpljenje i sve manje vam veruju. Na kraju, za Srbiju i njene građane je najbolje da odstupite odmah i da na izborima građani Srbije biraju one koji će da budu pošteni, odgovorniji prema njima i koji će pre svega da rade u njihovom, a ne u interesu vaših nalogodavaca. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je 18 minuta i 40 sekundi. Narodni poslanik Veroljub Arsić je prijavljen. Ukoliko želite da koristite 10 minuta kao ovlašćeni predstavnika, do pauze, a ako ćete 20, možemo i sada dati pauzu. Želite reč. (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od poslednjih zakona koji smo usvojili prošle godine bio je Zakon o budžetu, a na sednici pre toga dali smo saglasnost da se država zaduži sa još 250 miliona evra, pa, evo, sada, na prvoj sednici u 2011. godini, imamo novo davanje garancije na nova zaduženja. Ono što pomalo smeta jeste da se svrha ovog zaduživanja sastoji u tome što treba da se vrati stara devizna štednja, a to ne mogu da nazovem nikako drugačije nego jedan vid političkog opravdanja zašto se država i dalje zadužuje. Problemi uopšte oko budžetskog deficita nisu odskora, oni postoje već duži vremenski period, i red bi bio da i ministar finansija i čitava Vlada već jednom priznaju da ovolika budžetska zaduženja imamo zbog jedne ogromne državne administracije koja guta sredstva, to je, s jedne strane, s druge strane, zbog niske produktivnosti, malog broja zaposlenih, pa je sasvim prirodno da u takvim okolnostima imamo situaciju da su davanja iz budžeta za penzione fondove i fondove zdravstvene zaštite jedna od najvećih u Evropi, procentualno u odnosu na prihode koje sami mogu da prikupe na osnovu zakona i po osnovu procentualno veličine budžeta. Ne mogu da krivim ministra finansija za zatečeno stanje koje je bilo kada je ova vlada izglasana od strane ovog parlamenta, ali mogu da krivim ministra zašto se do sada nešta ozbiljnije nije preduzelo po ovom pitanju, da taj balast i sve ovo što se nama dešava, ako ne može da se smanjuje, barem da nam se iz godine u godinu neprestano ne povećava. Problemi kreću još odranije, od onog famoznog uništavanja našeg domaćeg bankarskog sektora, zatvaranja domaćih banaka, upliva stranih banaka koje nisu imale želju da investiraju ovde u stanovništvo, u privredu, a barem su imale izbora kako će i na koji način da dođu do što većeg profita. Možete da pogledate kredite koje je stanovništvo imalo do 2003. ili 2004. godine, kada je sve to još bilo u povoju ili kada se još nije znalo kako će i šta će da se dešava, kada smo koliko-toliko imali izbalansiran budžet najviše zbog privatizacije, koja nije prikupila sredstva u visini imovine koju je prodavala, ali dovoljno da izdržava državni aparat. Međutim, naglo pogoršanje na poziciji kredita kreće već od 2005. godine, kada se setio Mlađan Dinkić da napiše Zakon o državnim hartijama od vrednosti i tada kreće propast jednog čitavog sistema i više sistema koji su međusobno povezani. Zato me čudi zašto ova Vlada taj problem ne pokušava da reši. Od 2005. godine referentna kamatna stopa Narodne banke je bila 18%. Emitovane su državne hartije od vrednosti sa kamatom od 24% i ne može niko da me ubedi da to nije bio jedan vid primarne emisije koji je davala Narodna banka, a profit su zgrtale banke. Kao druga posledica pojavljuje se to da naglo poskupljuju krediti i za privredu i za stanovništvo, i tu sada dolazimo do onog problema niske produktivnosti i malog broja radnih mesta. Ne može nijedan privredni subjekat u ovakvom okruženju, pod ovakvim uslovima da uzme kredit za investicije sa kamatnom stopom 12, 14, 15, 16%, sa deviznom klauzulom i da stvori novu vrednost koja će mu biti nova investicija i novo radno mesto. Čitav prihod završiće u banci koja mu je dala kredit. Onda nemojte da se čudimo zašto nemamo više radnih mesta, zašto nemamo veću proizvodnju, zašto nemamo veći izvoz. I, čini mi se da je sve što se dešavalo na tržištu išlo u dva smera: u postizanju određenih političkih ciljeva i, nažalost, jačanju bankarskog lobija u državi. Onog trenutka kada je država postala zavisna od bankarskih kredita, banke su te koje na određen način rukovode državom. Na jednoj od sednica zatražio sam izveštaj koliko je banaka od septembra meseca 2008. godine do septembra meseca 2009. godine iznelo deviza iz zemlje bez doznaka za uvoz robe i usluga. Potpuno razumem da u normalnim okolnostima, kada je sve normalno i kada sve funkcioniše normalno, da država ne treba da se meša i administrativnim merama sprečava protok kapitala i roba. Za to se svi zalažemo, ali u vreme svetske ekonomske krize i sa privredom koja je godinama u krizi pre same svetske ekonomske krize neophodno je da država preduzme određene administrativne mere da zaštiti svoje finansijsko tržište. Jedina mera koja je bila tada, s jedne strane, jeste povećanje referentne kamatne stope i, sa druge strane, emitovanje deviznih rezervi na tržište novca, da bi te iste naše devizne rezerve bile iznošene iz zemlje bez doznaka za uvoz roba i usluga. Sada imamo jednu takvu situaciju i jednu priliku, koju smo možda i mogli da iskoristimo, da nam svetska ekonomska kriza bude izgovor, i da, kažem, guverner Narodne banke, jer po tadašnjem Zakonu o Narodnoj banci i deviznom poslovanju Narodna banka i Vlada su ti organi koji mogu da spreče odliv deviza bez doznaka za uvoz roba i usluga. Imali smo tu priliku i propustili smo je. Ako smo već izvršili toliku primarnu emisiju sa 24% kamate u nekoliko godina, koliko je to bilo, ako su banke došle do određenog kapitala, šta bi uradili ako devize ne mogu da iznesu bez doznaka za uvoz robe i usluga? Pa, ne bi ih više ni kupovali, to je prva stvar. Druga stvar, šta će sa dinarima? Pa, jedino mogu da ih plasiraju u kredite, u investicije. A, šta to znači? Jednostavno, niže cene kredita. Sada idemo onim obrnutim redosledom, sa nižim cenama kredita, manje akumulacije dohotka koji pravna lica ili privreda izdvaja za kredite i veća njihova sopstvena sredstva za investicije. To nije vruća voda, to rade svi u svetu, ali mi moramo da robujemo bankarskom lobiju i strahu da u vremenu približavanja EU ne dobijemo zbog toga packe po rukama. Mislim da je morala da se sakupi određena hrabrost i da rešimo problem ovde. Ovako, sada imamo jednu situaciju da mi iz meseca u mesec, iz godine u godinu neprestano zadužujemo državu. U jednom trenutku doći ćemo do one mere kada ćemo imati veća dospeća za vraćanje kredita nego što možemo da uzimamo nove. To će već biti problem. Gospođo ministre, ne sumnjam, ali ako bih vam postavio pitanje – a, ko će da vrati ove kredite, hoćete li vi tada biti ministar? Možda ćete da odgovorite – da, pokušaću da budem i dalje ministar, ali u svakom slučaju pravim preduslove svom kolegi da to može da radi ako ne budem, međutim, sumnjam da bi to bio vaš iskren odgovor, jer u jednom neprestanom zaduživanju države ne vidim izlaz. Lepo je to što država pokušava kroz subvencionisane kredite koje ona daje da podigne privrednu aktivnost, da podigne potrošnju, to je, s jedne strane, lepo, ali, s druge strane, ne može niko da me ubedi da je pametno davati firmama koje su poreklom iz inostranstva 10.000 evra po radnom mestu da bi otvorile pogon ovde. Zašto? Da li su možda te firme izvozno orijentisane? Da li smo mi predvideli kada im dajemo novac da budu izvozno orijentisane? Nismo. U čemu je onda problem? Zašto ne stavimo da svako ko je izvozno orijentisan može da ima takva sredstva, bez obzira na poreklo, na sedište firme ili osnivač koji dolazi? Da ne pričam da to daje širok spektar zloupotreba. Pa, svako od vas ovde kolega ili svaki privrednik može da promeni mesto prebivališta bilo gde u inostranstvu, ili da pronađe nekog ko ima tamo da otvori preduzeće, za to im tamo treba petnaestak dana, i da se ovde pojavi sa nekim biznis planom – i, mi ćemo to da prihvatimo ''zdravo za gotovo''. Dakle, ako hoćemo da napravimo jedno normalno društvo, prvo moramo da sredimo situaciju koja se nalazi na finansijskom tržištu. Moramo da sredimo iz razloga – šta je sa imovinom banaka koje su u stečaju, i u likvidaciji, to već traje desetak godina? Šta je sa njihovim potraživanjima? Kome pripadaju? Da li možemo makar deo ovog našeg deficita da pokrijemo kao osnivači kod tih banaka? Ne sumnjam, ovo jeste jedan od povoljnijih kredita koje je ova Vlada uzela. Grešio bih ako bih rekao da je nepovoljan, ali u svakom slučaju stopa, negde, oko, 5% na godišnjem nivou. Stopu od 5% na godišnjem nivou može bilo koji zaposleni građanin Zapadne Evrope da podigne ako ima čvrstu garanciju. Prema tome, njihov bilo koji imovinski ili investicioni kredit toliko otprilike košta. Ne ljutim se na vas što nije povoljnije u smislu izbora, to je najbolje što ste mogli da dobijete, ali vam govorim koliko imaju poverenje u vas i gde nas svrstavaju kao državu, a to je zbog čitave ove priče – i oko državnih hartija od vrednosti i oko ponašanja Narodne banke i oko, u krajnjem slučaju, naših deviznih rezervi, odnosno rasta našeg bruto proizvoda. U svakom slučaju Vlada treba da napravi jedan ozbiljan program šta ćemo da radimo sa nagomilanom državnom administracijom i, konačno, da napravi strategiju razvoja u privredi i industriji, da se konačno opredelimo šta je to naš nacionalni program za razvoj industrije – hoćemo li da budemo industrijska zemlja, hoćemo li da budemo poljoprivredna zemlja koja se bavi proizvodnjom hrane. Moraćemo to konačno jedanput da odlučimo. Ovako, svi ovi programi koje Vlada sada sprovodi meni izgledaju prilično haotično, trčkarate sa jednog kraja Srbije na drugi, bez ideje i, što je najgore, bez cilja šta stvarno treba uraditi. Dok, konačno, država ne zauzme stav, SNS u danu za glasanje za zaduživanje države neće glasati. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena na raspolaganju ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe iskorišćeno je 13 minuta. Određujem pauzu od ovog trenutka, a to je 14.00 časova, do 15.00 časova. U 15.00 časova nastavljamo popodnevni rad nastavkom dela sednice u kojem reč imaju predstavnici poslaničkih grupa. Prvi prijavljeni za reč u 15.00 biće narodni poslanik Dragan Stevanović. Hvala. [[Posle pauze – 15.10]] Poštovani narodni poslanici nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom u načelnom pretresu o Predlogu zakona. Tok sednice je takav da pravo na reč imaju predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku ove 2. tačke dnevnog reda kada je gospođa Dragutinović koristila svoje vreme ovlašćenog predlagača, odnosno kada je govorila ispred Vlade, ta nepuna dva ili tri minuta iskorišćena su za priču o proceduralnim aspektima ovog kredita, odnosno ovog zakona, ali ono što se, takođe, moglo čuti u današnjoj raspravi jeste da proceduru kada je u pitanju ovaj kredit zaista niko nije osporavao. Što se tiče SRS, mi ćemo imati jedno pitanje, a tiče se procedure u postupku raspisivanja kod javne nabavke, ali nešto malo kasnije. Ono što je činjenica i ono što je problem jeste to da su svi poslanici koji se interesuju za ovaj zakona, pa i poslanici SRS, ostali uskraćeni za odgovor o političkom aspektu ovog kredita. A, suštinsko pitanje, koje se danas postavlja pred sve poslanike u ovom parlamentu, jeste – kakav je kredibilitet Vlade da izađe pred Skupštinu sa zahtevom da joj odobrimo 400 miliona dolara i, na kraju krajeva, kakav je kredibilitet ministra koji nas danas ubeđuje da treba u danu za glasanje da podržimo ovakvu odluku? Evo zašto to pitam, mi smo u proteklih nekoliko dana imali priliku da slušamo sve i svašta o toj vladi, to nije iznosila opozicija, nije iznosila SRS, o svemu i svačemu ste slušali iz usta jednog od potpredsednika, sada već bivšeg potpredsednika Vlade Republike Srbije, u tim pričama mi smo čuli da odluke u Vladi donose neformalni centri moći. Ono što danas želim da pitam i poslanike skupštinske većine koji će podići ruku za ovaj kredit, a bogami i ministra, ukoliko se pojavi u Skupštini, da nam kaže koji će to neformalni centri moći odlučivati o ovih 400 miliona dolara? To nije 10.000 dinara ili 15 ili 20.000 dinara. Naravno, ja nisam neko ko je sklon rasipanju, poštujem svaki dinar, ali ovde se radi o jednoj ozbiljnoj cifri, gospođo ministar. Samo da vas, na neki način, upoznam sa onim što sam pitao – koji će centri moći raspolagati sa ovih 400 miliona dolara, ko će o njima donositi odluke, pošto to, kako bivši potpredsednik Vlade kaže, ne rade ni predsednik Vlade niti ministri u Vladi. Sa druge strane, ja sam, gospođo Dragutinović, u vašem odsustvu osporio i vaš kredibilitet kada je u pitanju vaš zahtev da glasamo za ovaj zakon. Podsetiću vas da ste, samo, pre dva meseca pred ove poslanike izišli sa setom izmena i dopuna poreskih zakona i stiče se utisak da niste imali argumenata da ubedite i poslanike skupštinske većine da podrže taj predlog Vlade, koji ste u ime Vlade vi doneli u Skupštinu. Mi u SRS duboko smo ubeđeni u to da ste znali kako će da vam iskasape zakone ne biste ih ni izneli pred Skupštinu. Prema tome, prvo pitanje, političkog karaktera, jeste – kakav kredibilitet imate vi koji od nas tražite danas da podržimo ovaj zakon? Čujem od predstavnika, odnosno od ljudi koji tri godine sede u Vladi da vi ne donosite ključne i krucijalne odluke u Vladi. Za vas konkretno i lično svašta je, takođe, rečeno, da niste adekvatni, sposobni, da ne radite posao kako treba. Pitam vas danas – sakojim poverenjem da vam damo 400 miliona dolara da njima raspolažete? To je jedno pitanje. Kada se uzme u obzir sve šta se dešavalo u poslednje tri godine otkako je konstituisana ova vlast, kada se uzme u obzir kretanje i tokovi u sektoru javnih finansija, za koje ste objektivno najodgovorniji vi kao ministar finansija, znate šta ću da vas pitam – šta je vaša lična satisfakcija da radite ovo, šta vama sve ovo treba? Vi ste ministar koji se s pravom poziva na Lazara Pačua. Znate, kada se neko pozove na Lazara Pačua, ja sam inspirisan i postavljam vam pitanje – kada prođe šest godina i dođe rok za naplatu glavnice duga, neke generacije koje će tada voditi Vladu, sedeti u ovim klupama, pitam, na šta će se oni pozvati, a da se tiče vas i ove vlade u sektoru javnih finansija, i da pričaju o tome kao što vi danas pričate o potezima ili postupcima Lazara Pačua? Da vas podsetim, on je umro naprasno, Lazar Paču, zato što mu se jedan ministar zadužio bez njegovog znanja. Nećete me shvatiti pogrešno, da ste vi imali takve sklonosti do sada biste, verujem, sto puta umrli, kakvi su ministri, kako se zadužuju i kako troše pare. Pitam vas, šta će sutra vaši studenti da kažu da ste vi kao ministar finansija uradili i na šta će da se pozivaju da će ostaviti trag u istoriji javnih finansija ove države? Možda ste hteli, možda ste imali nameru, neću to da osporavam, ali tragovi su bledi ili gotovo da ne postoje. Vi ste, kao Vlada, zbog postupaka i političke volje ili tih neformalnih centara moći koji upravljaju vašom vladom, kako kaže bivši potpredsednik, obesmislili sve aksiome iz javnih finansija. Kada ljudiu jednoj državi dođu u situaciju da povuku 400 miliona dolara, oni to rade kada su elementarne nepogode, kada su ratna stanja, i onda ti isti ljudi imaju zaista pravo da teret tih obaveza rasporede na generacije, je l' tako, gospođo ministar? Kod nas su izuzeci postali praksa. Kod nas je zadužiti državu za 400 miliona dolara, ući u zgradu ili na ulici i reći – dobar dan. Nisam baš siguran da vi ne znate kakav je teret ovoga, ali oni koji će podići, eventualno, ruku, ako opstane ova većina do tog dana za glasanje, zaista, niti su svesni, a sudeći po komentarima, ne interesuju ih baš mnogo za šta će da glasaju i za šta će da podignu ruku. Svašta se moglo čuti. Suština i smisao zaduživanja, rekao sam malopre, jeste da neki gorući problem rešite, a onda da teret tog duga rasporedite na generacije koje dolaze posle. Ali, ne tako da im opteretite mogućnost da finansiraju svoje potrebe ili ideje i koncept, nego da to rade onako kako ih neće opterećivati. Da li ste se vi svim zaduženjima do sada, pa i ovim kreditom, rukovodili takvim postupkom i takvim konceptom? Naravno da niste. Danas u ovoj skupštini čujemo reči – kredit je povoljan. Zašto je kredit povoljan? Niko ne kaže, gospođo Dragutinović, da ćete ovim kreditom za šest godina Vladu u kojoj vi nećete biti, obavezati da kumulativno isplati 400 miliona dolara. Da li grešim ako to kažem? Naravno da ne grešim. Ono što jeste pitanje, a s početka, niste bili tu kada sam rekao, to je problem procedure. Još u postupku javne nabavke za ova sredstva, vi ste tražili da kredit bude takav i da ponude budu ovakve, da šest godina plaćate samo kamate, računajući da ćete uhvatiti još jedan mandat, a bogami, nećete, a onda neka druga vlada, neki drugi ministri i neke nove generacije neka biju glavu odakle im 400 miliona dolara. Sada vas pitam – da li ekonomske pozicije ove države garantuju toj generaciji i toj vladi, da će iz tekućeg finansiranja moći da ''ispljunu'' 400 miliona dolara? Znate dobro da neće. Vrlo dobro znate da neće. Ovaj kredit će i za šest godina biti refinansiran. Da li sam u pravu? Jesam, naravno. Kakve su ekonomske perspektive ove države da bude drugačija? Nikakve, zato što je politička volja takva kakva jeste, politički odnosi u vlasti takvi kakvi jesu i percepcija opšteg javnog interesa onih koji donose odluke u sferi javnih finansija i ekonomije ove države takvi kakvi jesu. S kojim pravom, gospođo Dragutinović, vaša vlada obavezuje generacije posle nas da se vladaju u skladu sa principima sa kojima ste vi? Šta će da rade? Da plaćaju kamate? Zašto oni ne bi mogli taj novac da troše u investicije, u putnu infrastrukturu, u komunalnu infrastrukturu, u unapređenu socijalnu zaštitu, u unapređenu zdravstvenu zaštitu, u podizanje ekoloških standarda u ovoj državi itd? Šta će da rade? Plaćaće kamate koje im je ova vlada ostavila u zalog. Šta su dobili za te kamate? Šta je materijalna vrednost ili ekvivalent, to smo vas ko zna koliko puta pitali? Šta su dobili za dugove i kredite koje povlačite? Nisu dobili ništa! Plaćali ste agencije, plaćali ste direkcije, plaćali ste kancelarije, plaćali ste promašene političke projekte, plaćali ste suludi državni intervencionizam, plaćali ste gubitke javnih preduzeća, subvencionisanje gubitaša! Danas živimo u državi u kojoj javno preduzeće čiji je osnivač država, pazite sad ovo, posluje s gubicima, zadužuje se i ne vraća svoje dugove. Na ime njihovog nevraćanja dugova, aktiviraju se garancije državi. A, onda to javno preduzeće učestvuje u postupcima privatizacije, odnosno kupuje druga preduzeća. Pa, imate situaciju da "Srbijagas" sada treba da proizvodi piliće, jer je to kupio "Agroživ". I, sve to finansira poreski obveznik iz ove države, svako od nas ko plaća po raznom osnovu poreze. Dokle, više, tako?! Nikada nismo dobili odgovor – a, šta se to plaća sa novcem koji dolazi u ovu državu? Ko ima pravo i hrabrosti da kaže – povoljni su krediti, ovaj kredit je povoljan. Kada smo usvojili jedan kredit, u ovoj skupštini, a da vi niste rekli da je on povoljan? Nijedan predstavnik Vlade nije ovde promovisao loš kredit. Svi su bili dobri. Ali, svi se vraćaju kroz refinansiranje, zato što su mnogo dobri. Kada su u pitanju kamate, možda bi bile niže da je kreditni rejting ove države viši. To što nam garantuje Svetska banka, to meni, vama ili bilo kom pojedincu u ovoj skupštini, ko nije iz neformalnih centara moći, ništa ne znači. Debelo ćemo na svojoj koži da osetimo teret ovih kredita, i ovog kredita i svih ostalih koje ćete povući za refinansiranje ili sredstava koja ćete da koristite za reemitovanje, za otplate onih obveznica i papira od vrednosti. Kakvu osnovu ste ostavili onima kojima ste u zalog napravili dugove i kamate? U BDP učestvuje 25% izvoza. Kakva je situacija u realnom sektoru? Da li se bilo ko od ovih ljudi interesuje za to? Bitno je da se podrži predlog Vlade i, šta nas briga kako će biti sutra. Gospođo Dragutinović, 18 ili 17 hiljada pravnih lica u Srbiji je zrelo za stečaj po novom Zakonu o stečaju. Pa, nije li to dovoljno za neku ostavku? Ne mislim vašu, nego mislim cele Vlade. U protekloj godini je 28 hiljada preduzeća, gospođo Dragutinović, izašlo iz sistema PDV do kraja godine, a vi projektujete veće prihode po osnovu PDV u 2011. godini. Znate li šta to znači? To, sa jedne strane, znači, da neće plaćati PDV, a, sa druge strane, ono što je još gore i još, da kažem, poražavajuće – 28 hiljada pravnih lica ne može više na godišnjem nivou da napravi obrt veći od 2 miliona dinara. Vama su do juče neki predstavnici, direktori javnih preduzeća, mesečno tolike plate primali. Setite se afere Krišto. Uđite danas na sajt pa pogledate kolike plate primaju po nekim drugim javnim preduzećima, direkcijama i telima čiji je osnivač država. Jedan privredni pravni subjekt na godišnjem nivou ne može da napravi obrt veći od 2 miliona dinara. I to nikome u ovoj Skupštini i u toj vašoj vladi nije alarm, nego vam je alarm da li vas je napljuvao Mlađan Dinkić ili je neko napljuvao Mlađana Dinkića, ili šta se dešava među njima, odnosno u tim koalicionim odnosima u Vladi. Ko brine o ovim ljudima? U tih 16 hiljada preduzeća koji su zreli za stečaj, 180 hiljada ljudi bar se vodi da su zaposleni. Oni nezaposlenost još uvek ne opterećuju. To je jedini statistički podatak koji u ovoj državi u poslednjim godinama ima trend rasta, a to je nezaposlenost. To nikoga od vas ne dotiče. Sada ćete malo da se svađate. Bili su dobri kada su jedan drugog uveravali da treba da se podržavaju za predsedničke izbore. Pa, kada je Mlađan Dinkić obećavao akcije da pobedi Boris Tadić, tada su bili dobri jedan drugome. E, sad će da se svađaju i da izvode računicu. Ko će da razmišlja o ovim poražavajućim podacima? Neke nove generacije. Iz novog budžeta će ići 46 milijardi dinara samo na otplate pristiglih dugova, u ovoj godini. Od 2008. godine do dana današnjeg, tri puta se taj iznos povećao, sa tendencijom rasta. Vi vrlo dobro znate da kada se deficit finansira iz zaduživanja, jer ova država očigledno da nema drugi izvor finansiranja deficita, sve staje, onda kamate i obaveze po dugovanjima samo rastu, opterećuju državu sada i opterećivaće državu sutra. To nikog ne interesuje. Dobacuju, smeju se – ha, ha, proći će i ovo, pa ćemo sutra videti šta će biti. Opšti interes je nešto drugo. Onima koji dolaze posle nas, za nas u SRS je motiv ili razlog za bavljenje politikom da nešto ostavimo u nasleđe, ako ne možemo u materijalnom smislu, bar da stvorimo generacije koje će biti bolje od nas, kojima ni na kraj pameti neće biti da se vladaju po principima i manirima kako smo to radili mi. Da li ste im vi to omogućili? Naravno da niste. Niste im omogućili jer ste im ostavili u nasleđe siromaštinu i prinuđeni su da se vladaju isto kao i vi. Vi ste posvađani sa opštim interesom, sa javnim interesom, nemate dodirnih tačaka sa njim i zato danas živimo kako živimo, i zato prolazimo kako prolazimo, i zato plaćamo sve što plaćamo. Ideja SRS, gospođo Dragutinović, i u ovoj priči i u svim diskusijama danas, i do kraja mandata vaše vlade, biće da pokušamo da zaustavimo organizovano rasipništvo. Ovo što se dešava u državi to je kategorija organizovanog rasipništva. Možda se vi kao političar slažete sa njom, ali kao neko ko predaje javne finansije ili ekonomiju, zna dobro šta se ovde dešava i zna dobro kakvu vam poruku šaljemo. Ne možemo da prihvatimo činjenicu da ste saglasni sa tim. Ponavljam, ovo je organizovano rasipništvo. SRS ne želi da učestvuje u tome i učinićemo sve da se to promeni. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je 17 minuta. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne) Pre nego što pređemo na raspravu po prijavama za reč, na osnovu člana 90. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da će naš današnji rad biti okončan završetkom rasprave u načelu o Predlogu zakona koji je trenutno u pretresu, dakle, 2. tačke dnevnog reda. Ukoliko se taj rad završi i pre 18.00 časova, tada će biti završen radni dan. Ukoliko tempo rasprave bude iziskivao, onda ćemo na osnovu člana 87. raditi danas dok ne okončamo raspravu o tački dnevnog reda koja je u toku, a sutrašnji radni dan počeće raspravom u načelu o 3. tački dnevnog reda. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: DSS, Napred Srbijo i SRS. Prvi prijavljeni za reč je narodni poslanik Radojko Obradović, a posle njega narodni poslanik Dragan Šormaz.
Zahvaljujem, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, tačka 2. današnjeg dnevnog reda je zaduživanje od 400 miliona dolara. U načelnoj raspravi, kolege poslanici koji su govorili pre mene istakli su da kada se govori o zaduživanju, ono uvek može da bude opravdano ili neopravdano, ali da li je opravdano ili to nije možemo da kažemo tek ako znamo kakve su korekcije, šta nas čeka, šta ćemo uraditi sa tim parama, šta nas čeka 2012. godine, šta nas čeka u godinama koje dolaze. Ako mi imamo odgovor na to pitanje, onda ćemo lako reći – da, ovo zaduživanje je opravdano ili ovo zaduživanje je neopravdano. Mi nemamo nijedan odgovor ni na jedno ključno pitanje, koje muči Srbiju danas. I, ako je to tako i dok god to bude tako, nijedno zaduživanje neće biti opravdano, jer neće rešiti nijedan problem koji Srbija danas ima, kao što niko u Srbiji danas ne veruje da je rešen bilo koji problem vezan za reformu PIO. Pričalo se dve godine o tome, usvojen je Zakon, onako, preko noći, bez reči, i svi problemi su ostali. U obrazovanju se reforme u Srbiji sprovode deset godina. Kada slušate prosvetne radnike, jasno je da je da postoji gomila problema koji nas tek čekaju da se reše. Drugo, veoma važno pitanje, jeste – ko vodi brigu o finansijskom sistemu u Srbiji?Vodi Narodna banka, s jedne strane, vodi Vlada Republike Srbije, s druge strane. Narodna banka kaže da je ključ da se izvrši deevroizacija, da se pređe sa zaduživanja u evrima – u dinare. Predsednik Vlade nam kaže – da, počnimo da govorimo više u dinarima, nemojte da se zadužujemo u evrima, a ovde se država zadužuje u evrima. Zašto se država zadužuje u evrima, ako time direktno radi posao suprotan poslu Narodne banke i ako predsednik Vlade, sa autoritetom, kaže – nemojmo da se zadužujemo u evrima? Ko su glavni kreditori države u ovom trenutku? Ko može da kupuje državne obveznice, njih ima na stotinu miliona, emituju se svakog dana? Ko nam daje ove kredite? Pogledajmo samo spisak institucija kod kojih se država zadužila u vreme dok ste vi ministar: MMF, ''Svetska banka'', ''Evropska banka za obnovu i razvoj'', ''Evropska investiciona banka'', izvinjavam se, spisak je prilično dug, ''Banka Inteza'', ''Marfin banka'', ''Unikredit banka'', ''Pireus banka'', ''Eurobanka EFG'', ''Alfa banka'', ''Hipo Alpe-Adria'', ''Vojvođanska banka'', ''Nacionalna banka'' Grčke, sad ''Sosiete Ženeral banka''. Mislio sam da je zadatak banaka da kreditiraju privredu, ali je očigledno da je u Srbiji došlo do potpune promene i da banke u Srbiji kreditiraju državu. Naravno da je najmanji rizik kreditirati državu, naročito kada se plaćaju tako visoke kamate. Ako vi kreditirate državu, nemate nikakav rizik, ali ako kreditirate državu nećete da kreditirate privredu. Ako ne kreditirate privredu, od čega će ova zemlja da živi sledeće godine? Gde će da se zaposle ovih 400.000 ljudi koji su ostali bez posla i onih stotine hiljada koji nisu imali posao? Osnovno pitanje jeste pitanje odgovornosti. Srbija ima deficit, zato što postoji kriza. Kada je kriza, onda se deficitiranim finansiranjem pokušava rešiti problem krize. Je li tako? Jeste. Ali, zato postoji odgovornost i postoji fiskalna odgovornost. Postoji Zakon o državnoj pomoći, za koji kažete da niko ne poštuje u vašoj Vladi. Pitanje je zašto onoliko najavljivani Fiskalni savet još uvek nije formiran. Zakasnili ste svi. Ovlašćeni predlagači su kasnili sa predlogom kandidata. Sada je kraj februara i još uvek nema izabranog Fiskalnog saveta, koji bi trebalo da nam kaže neke osnovne stvari i da oceni sve ovo što vi radite. Krajem novembra predložili ste rebalans budžeta, taj rebalans je usvojen. Ispostavilo se da je krajem decembra, mesec dana kasnije, država potrošila značajno manje para nego što je tim rebalansom bilo predviđeno. To bi trebalo da bude dobra stvar, ali pitanje je– zašto onda država, kada je predlagala rebalans u novembru, nije predložila otprilike onoliko koliko će potrošiti? Odgovor je tu, takođe vrlo jednostavan. Pošto je pod pritiskom MMF usvojen Zakon o fiskalnoj odgovornosti, usvojena fiskalna formula, da smo rebalansom budžeta za 2010. godinu usvojili manji budžet i da je taj budžet bio izbalansiran, onda bismo imali obavezu kao država i vi kao Ministarstvo finansija da ove godine imate daleko manji deficit nego što ste predvideli. Ne mislim da je to odgovornost i ne mislim da to rešava bilo koji problem. Kada pogledamo BDP, uz sve ove subvencije, povećano zaduživanje i sve ove kredite koje je država povukla i te milijarde za koje smo se zadužili, prošle godine je Srbije zabeležila rast BDP od 1,5%. BDP računa se na prilično anahron način, ali se on vrlo često izražava, ili uobičajeno, i u dinarima i u evrima, bez obzira što je naša valuta dinar. Kada se uporedi 2009. sa 2010. godinom rast BDP je, naravno, za inflaciju plus taj realan rast, u dinarima, naravno, porastao, ali u evrima vrednost BDP je manja u 2010. u odnosu na 2009. godinu. To su zvanični podaci Ministarstva finansija. Ta razlika je 500 miliona evra. U 2010. godini je BDP 500 miliona evra manji nego što je bio godinu dana ranije. Kako je, onda, moguće da se javni dug Srbije u proteklih mesec dana smanjio za 3,5 procentna poena? Tako što računate da će ove godine drastično da poraste BDP, iako vam se smanjio u proteklih godinu dana. Naravno da ćete vi raznim matematikama dokazati da je inflacija 0%, da javni dug ne raste, da se mi ne zadužujemo, da građani žive super, da se autoputevi grade, da koridori cvetaju, da se radna mesta otvaraju, ali, nažalost, osim na sednicama Vlade, toga u Srbiji nema. Počećemo da rešavamo probleme u Srbiji tek kada budemo govorili istinu i kada budemo izlazili sa tačnim podacima. Svaka nova kriza u Vladi približava nas tačnim podacima i što više kriza u Vladi bude pretpostavljam da ćemo imati više podataka koji će nam jasnije ukazati u kakvoj zemlji živimo. [[Aplauz]]
Sedam minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, posle njega narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, usvojeni budžet predviđa 120 milijardi dinara deficita i sada nam Vlada predlaže da se zadužimo, po ko zna koji put zaredom. Praktično, postala je praksa da svaka sednica Skupštine, od prošle godine, bilo da je redovno ili vanredno zasedanje u toku, imamo na svakoj sednici Skupštine jedno zaduženje i najčešći je razlog, kao i ovaj, pokrivanje deficita, tj. troškova koje država Srbija ima, a ne može da ostvari te svoje potrebe od realnih izvora, dakle, od onih koji plaćaju poreze i razne vrste doprinosa, taksi, akciza i tako dalje u ovoj državi. Ništa to nije dovoljno da bi država Srbija, ovako kako je formirala aktuelna Vlada gospodina Cvetkovića, mogla da funkcioniše. Sad mi, kao parlament, ponovo treba da odobrimo zaduženje od 400 miliona dolara. Da li Vlada, Zavod za statistiku, ministarka finansije, nama govore tačne podatke, o čemu je malopre govoreno, ili ne, da li raznim statističkim metodologijama, matematikama, pokušavaju da naprave boljom sliku nego što jeste – mislim da više nije ni bitno. Građani Srbije žive svoj život svakog dana, vide kako im je i znaju da im je iz dana u dan sve teže i teže. Naravno da znaju dovoljno dobro, kada vide ovde nas i kada čuju o čemu govorimo, da će im i u narednom periodu sa ovom vladom biti još teže. Jer, ovde se ništa ne radi da se pomogne tom realnom sektoru da funkcioniše i da bolje radi, nego se samo zadužujemo kako bismo iz jedne budžetske godine prešli u drugu, kako bismo izdržali kao Vlada, a posle šta bude biće. Ko će ostati ministar, ko neće ostati, najverovatnije neće niko od sadašnjih. Situacija je takva da je građanima sasvim sigurno jasno kakvo je stanje, pa im nisu potrebni podaci u kojima se govori da oni dobro žive ili ne. Jer, neki podaci su nepobitni, 400.000 ljudi je izgubilo radna mesta, obećano je 200.000 novih, opet pričamo o realnom sektoru, u sektoru gde se privređuje, u sektoru koji plaća sve ovo od čega država živi, privreda i poljoprivreda, pre svega. Tu su izgubljena radna mesta, tu je izgubljen profit, tu je pala cena mesa, recimo, za poljoprivrednike, tu je skočila cena kukuruza, pa sada ne znaju šta da rade sa svojim tovljenicima, u minusu su. Tu su problemi svakodnevni. I ovih 400 miliona dolara, tamo ili ovamo, kako god da okrenete, neće popraviti situaciju niti u državi, niti u ovoj vladi. Dakle, 400.000 izgubljenih radnih mesta i više, a dovedena je investicija za nekih 20-ak hiljada novozaposlenih. Vi možda možete da kažete da je 200.000, ali moje je pravo da više verujem ljudima iz MMF koji kažu 400.000, uostalom i u kontaktu sam sa građanima Srbije svakog dana i vidim u kakvoj su situaciji, govore o tome koliko ko u kojoj porodici gubi posao i gde je izgubio, gde je dobio otkaz, gde čak ide na posao, onako, fiktivno, a da ne prima platu. U koliko firmi se uopšte ne plaća za doprinose i penziono. Videli smo primer onog čoveka kome je falio jedan dan da bi mogao da ode u penziju, čak se i takve situacije dešavaju. Da li je ovo bilo neophodno? Reći ću vam nekoliko primera gde ste mogli da uštedite i da ne morate da dižete ovih 400 miliona dolara. Evo, hvalite se, pričate, ne znam, ''Koridor 10'', iako se ništa ne radi. Već ima skoro godinu dana da predsednik države ne pominje mostove, a svojevremeno je o njima govorio i te kako, kako je država Srbija prva država u Evropi po broju mostova koji se trenutno grade. Evo, daću vam konkretne primere za najveći broj tih mostova. Odobravali smo kredite ovde i za ''Gazelu'' i ''Pančevačkimost'', a koliko znam, na Pančevačkom mostu samo je farbano neko gvožđe i to je sve, jer ko ide preko njega zna, u istom je stanju kao pre nekoliko godina. ''Gazela'' nije gotova. Da li su radovi u roku? Nisu. Most na ''Beški'' gradi se kao Skadar na Bojani, svi rokovi su prošli, a cena pogođena prvim tenderom je probijena. O mostu na Adi da i ne govorim. Dogovoreno je 120 miliona evra, stiglo se, evo, već, na preko 300, 400, a nije počela da se otkupljuje zemlja za pristupne puteve. Izračunajte samo koliko je to novca koji je mogao da se uštedi od javnih para. Da li se radi o beogradskom budžetu ili o budžetu Republike, sasvim je svejedno. Evo, i na budžetu Republike, potpisan je ugovor, a plus posa radi, da napomenem, firma iz Slovenije koja je bankrotirala. Pitanje je da li će moći da završi posao. Potpisali ste ugovor za izgradnju ''Žeželjevog mosta'' u Novom Sadu. Dali ste posao za četiri miliona dolara, dakle 1% od ove cifre, onom ko je ponudio više, odnosno dao ponudu na tenderu skuplju za četiri miliona dolara, od onog ko je bio prvi na tome, španskoj firmi, koja je, gle, čuda, takođe, 'ajde da ne kažem u bankrotu, ali ništa ne radi u Španiji. Inače, u Španiji je ceo građevinski sektor puk'o; u Španiji je najviše nezaposlenih, 20%, iz građevinskog sektor. Dakle, treba španska firma, a pričamo o našim kompanijama, da dođe da gradi most u Srbiji da bismo mi njima pomogli sa parama, takođe, iz zaduživanja iz EU. Opet vam kažem – proverite, videćete! Četiri miliona dolara je ta kompanija dala više od prvoplasiranih na ponudi na tenderu i vi ste sa njima potpisali ugovor, a ne sa onima koji su dali manju ponudu. To je 1% zaduživanja koje imamo danas, ovde. Prema tome, kad saberemo koliko ste više novca potrošili na mostu na Adi, a ko zna kada će biti gotovo, kad saberemo sve ovo što se radi mogli ste da nađete tih 400 miliona dolara da uštedite da se, recimo, javne nabavke i čitava procedura javnih nabavki poštuje i da se radi na onaj način kakav je primeren u državama EU, kojoj svi težimo. Ovde jeste to problem, što svako ima svoj zabran, sada oko toga ratujete i treba da čekamo 15 dana da vidimo ko će činiti ovu novu koaliciju. Za to vreme, naravno, treba i dalje da zadužujemo državu da bi uopšte moglo da se funkcioniše. Čuli smo malopre od jednog kolege i o troškovima javnih preduzeća, njih 900 koji rade sa minusom, pa sve to kad uzmemo u obzir, vi niste uradili ništa od onog što ste obećali, a to je – popravka života, naravno, privrednog života u realnom sektoru i niste smanjili troškove u javnom sektoru, ne bar tamo gde je bilo bitno. A rekao sam, evo, naveo sam ove primere u javnim nabavkama. Sada ponovo treba da vam odobrimo kredit, čekaće nas i novi, pregledao sam materijal koji ste dali sada, imamo nekoliko zakona, predloga koji su već stigli, što će biti narednih dana na sednicama. Posle toga će sigurno stići nešto još novije, jer treba pokriti ovaj predviđen deficit od 120 milijardi dinara. Ko zna koliki će biti na kraju, kad budete nudili rebalans budžeta, sigurno ćete ga predlagati. Zbog toga Srbija nema drugi način. Priča o tome da je Srbija manje zadužena, recimo, od suseda Hrvata po glavi stanovnika i to je tačno, pa kakve to ima veze. Hrvatska ima toliku obalu, imaju mnogo veću mogućnost da vraćaju te kredite, nego mi. Mi možemo samo iz realnih izvora da vraćamo kredite. Dakle, industrijskom proizvodnjom i poljoprivredom, jačanjem realnog sektora. Mi moramo da pomognemo realnom sektoru, poljoprivredi, a ne da ga i dalje zadužujemo, poreskom politikom, taksama, akcizama, da mu pravimo nova opterećenja – a oni onda da daju otkaze da bi mogli sve to da ispoštuju, jer nemaju biznis planove za širenje posla, nego se drže na onom nivou na kojem su ili smanjuju poslove da bi im firme mogle koliko-toliko da prežive. A, posle? To je jedini način da mi vratimo dugove. Mi nemamo more, naš turizam, hteli mi to ili ne, ne može toliko da bude razvijen da vraća te dugove. Samo realni sektor može da ga vraća, međutim, njemu se ne pomaže, a javni se ne smanjuje. To je najveći problem u državi Srbiji. Vi to ne možete da uradite, nema te rekonstrukcije Vlade koja će vama omogućiti to. Jer, tri godine ste kao radili, niste ništa uradili, povećali ste dugove države, povećali ste broj nezaposlenih, smanjili ste plate, povećana je inflacija, a šta će biti sada kada, za neki dan, EPS ''podigne struju''? Pa, sve će poskupeti, neće samo ugalj, poskupeće sve, i hleb, kolega, opet. Šta će se onda dogoditi? Opet imamo povećanje inflacije, to je sigurno. Kako onda vraćati te dugove, na koji način?! Šta će biti sa platama zaposlenih, jer vidimo da javni sektor štrajkuje sve više? Vi za ovo nemate rešenje. Rešenje je mnogo bolje vođenje države, ne trošadžijski, nego domaćinski, ne razbacivanjem para na projekte i na sajtove od 25 hiljada evra, a koji mogu da se napravi za dve ili tri hiljade evra. Jedini način jeste domaćinsko vođenje privrede i države, a za to ova Vlada nije sposobna. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 11 minuta i 30 sekundi. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković, a posle nje narodni poslanik Zoran Nikolić.
Hvala, gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, pošla sam jutros iz Valjeva, u kome je more štrajkova. U Valjevu štrajkuju radnici Doma zdravlja, štrajkuju zato što troma država i njena aparatura nije u stanju da sprovede proceduru odvajanja Doma zdravlja od Zdravstvenog centra, iako je procedura praktično završena. Štrajkuju zato što ne znaju kolika im je plata, jer plate ne primaju na vreme, ne znaju ni kada primaju, niti znaju kolika im je osnovna vrednost boda. U Valjevu štrajkuju škole. Ministar prosvete se pravi potpuno naivan i nezainteresovan što škole rade 30 minuta, pa kada deca budu nadoknađivala sve i to subotom, onda ćemo pitati gospodina ministra da li ćemo poslati decu u škole. U Valjevu štrajkuju borci, jer su ih 1990. godine jedna stranka, koja je sada u Vladi, povela u ratove, a nije ispunila obećanje koje im je tada dala. Ne znam da li štrajkuju policajci, jer su, kako pročitah u novinama, dobili povećanje, iz tog budžeta koji ne može da se preraspodeli, od 30% i sve one prinadležnosti koje, ne mogu da dobiju ni prosvetari ni ovi borci. Hoću da kažem da je, izgleda, taj ministar bio umešan ili uspešan, a ovi drugi očigledno nisu. Druga informacija, sa kojom želim da počnem, jeste činjenica da je 400.000 nezaposlenih ljudi proizvod rada ove vlade; to je taj fantastični uspeh ove vlade. Ni to nismo saznali od njih, već kada su došli ljudi sa strane. Prosečna plata je 33 hiljade i nešto malo više, a prosečna penzija je, oko, 19.000 dinara. Prosečna potrošačka korpa je oko 50.000 dinara, pa kako žive građani Srbije, bar tako uporedite. Ni svi penzioneri nisu u situaciji da imaju prosečnu penziju. Ovde imam listić jedne gospođe iz Valjeva, zaista bi bilo ružno da čitam njeno ime, gde piše – isplata prvog dela primanja za novembar. Znate li kolika je njena penzija? Dakle, 208,63 dinara. Za isplatu će dobiti 205,71 dinar. Pokloniću ovo gospođi ministru, da ponese gospodinu Krkobabiću da vidi kako dobro žive penzioneri u Valjevu. A, dug zemlje Srbije, koju vi ovako dobro vodite i za to se jako hvalite, raste svakog minuta za 3.300 evra, dok nas Vlada zamajava nekim ličnim svađama, rekonstrukcijama, cirkusima u Skupštini i van nje i dok poslanici mirno provode svoj zimski raspust u trajanju od dva meseca. Spoljni dug Srbije na kraju 2010. godine dostigao je 23,8 milijardi evra. Od septembra 2008. godine povećan je za četiri milijarde evra. To je fantastičan učinak ove vlade, gospodo moja. Kada bismo malo matematički postavili ove četiri milijarde evra, došli bismo do neverovatnih podataka, dakle, svakoga dana ova vlada zadužila je Srbiju za 202.000 evra, toliko ste koštali Srbiju, pod vama, minut je građane Srbije koštao 3.300 evra. Ova Vlada očigledno nema pojma da vodi zemlju, ali su zato ministri u njoj vrlo raspušteni i vrlo kvalitetno i efikasno troše budžet za svoje lične potrebe. Evo vam kao primer ministar Dulić, 25.000 evra, građani Srbije, dao je ministar Dulić za sajt "Očistimo Srbiju", a potrošio je 400.000 evra na promotivnu kampanju "Očistimo Srbiju"! Promoteri su, naravno, bili javne ličnosti, svi redom sa spiska, simpatizeri i članovi vladajuće koalicije, koji nisu imali ličnu svest da za džabe učestvuju u ovoj kampanji, nego su bili dobro plaćeni. Gospodo iz Vlade, uzmite se u pamet, ne trošite novac građana Srbije na ovaj način. Građani Srbije, i vi se uzmite u pamet, izbori su blizu, Srbija će biti čista zemlja jedino ako očistite ove koji su na vlasti! Očigledno Vlada vrlo brzo i uspešno troši budžet, ali pošto su joj apetiti jako veliki, ona ima potrebu za još novca. Kako dolazi do tog novca? Zadužuju građane Srbije, naše unuke, praunuke i sve ostale da neće moći da podignu glavu za 100 ili 200 godina. Zaduživali su nas kod raznih vlada, raznih država, a sada je na redu kredit od 400 miliona dolara zbog finansiranja budžetskog deficita, to je ta rupa koju oni prave, refinansiranje dugova, i to kod komercijalne banke, što je još gore, kod ''Sosiete Ženeral'', i ovom prilikom nas je obradovala ministarka, vrlo nam je vedro saopštila činjenicu, da je Svetska banka garant za ovaj kredit. Šta to znači za građane Srbije? Građani Srbije moraju da znaju da oni ovim kreditom plaćaju rate nekog starog kredita i tako će stalno ova zemlja ići sa njima, a bogami, i kada oni odu mnogo godina, jer su oni upropastili ovu zemlju. Premijer nam reče da ga savetuje tim najboljih ekonomista i da on ne bi da ih rangira, ali vrlo je jasno da mu ti ekonomisti nisu rekli da zadužuje zemlju. Sa druge strane, šta su mu rekli ekonomisti na skupu ekonomskih kretanja u 2011. godini – Očekivanja i rizici? Oni su tamo naveli da je zaduženost jedan od najvećih problema domaće ekonomije države. Premijer, očigledno, baš tada nije slušao. Takvo ubrzano zaduživanje mora da zabrine svakog građanina Srbije, ali, očigledno, nema potrebe da se brine ministar finansija, koja je ovde vrlo vedro saopštila ove činjenice o novom kreditu, niti Vlada Srbije, jer oni kažu da je to najbolje što oni rade, da od njih boljih nema. Gospodo, nemojte se zavaravati, od vas je teško biti lošiji. Boljih ima koliko god hoćete. Ono što je činjenica i što građani moraju da znaju, ova vlada zadužuje Srbiju i vodi je u dužničko ropstvo i bankrot. To moraju da znaju građani Srbije. Javni dug Srbije na kraju 2010. godine bio je 12,17 milijardi. Moj kolega Radulović je već skrenuo pažnju gospođi Dragutinović da nam nije dala tačne podatke koje smo tražili i moram da podsetim da je prema zakonu koji ste vi predložili, a ovaj parlament izglasao, Zakon o fiskalnoj odgovornosti, granica zaduženosti 45% BDP, a sada ste na 41,5%, pa, izvol'te. Srećno! [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta i 15 sekundi. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, a posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Zahvaljujem. Gospođo Dragutinović, da li ste spremni da podnesete ostavku? Ako jeste, ako sam dobro razumeo po vašem kamenom licu, izrazu lica, onda je dobro da to učinite što pre, jer nije dobro da budete u Vladi koja svojim političkim delovanjem, ali i ekonomskim delovanjem, za koje ste vi zaduženi, podriva vitalne državne i nacionalne interese. Da li ste vi i većina koja vas podržava svesni te činjenice da ste na ivici podrivanja državnih i nacionalnih interesa? Do te mere ugrožavate egzistenciju građana da je to neizdrživo. Do te mere zadužujete državu da se postavlja opravdano pitanje – ko će to da vrati? Ali najvažnije pitanje, koje će se vrlo brzo postaviti, kada se ova vaša kula od karata bude urušila, jeste – ko će da odgovara za ovo što se radilo u pretprošloj, prošloj i što se radi, evo, i u ovoj godini? Danas je prvi dan zasedanja u ovoj godini i mi na dnevnom redu imamo dodatno zaduživanje od 400 miliona dolara kod komercijalne banke. Dokle?! Vi u februaru, a ovu odluku doneli ste na Vladi još u januaru, morate da povlačite ovolika sredstva da biste pokrili budžetski deficit. Šta će biti u martu? Šta će biti u maju? Šta će biti do septembra meseca, do kraja godine, ako, ne daj bože, vi ostanete na vlasti? Kako je sve ovo teklo? Došli ste na vlast tako što je predsednik Republike, a i vi svi u paketu sa njim, obećao 200 hiljada radnih mesta. Sada nas MMF obaveštava da je 400 hiljada ljudi izgubilo posao, 70 ljudi na svaki sat. Do kraja ove sednice verovatno će 200 ljudi ostati bez posla. O tome koliko zadužujete ovu zemlju, ovde je bilo reči, u svakoj sekundi 45 evra. Pazite, tri sekunde su prošle, ova zemlja je 150 evra više zadužena! Četiri miliona evra dnevno zadužujete državu – deset dana, eto plata za prosvetne radnike. Vi, rekoste, da to imate u rezervi, ali su vam onda rekli da nemate, da se mnogo više duguje. Drago mi je što vidim da pratite ovu diskusiju i zapisujete, ali bi mi bilo još draže da učestvujete u ovoj diskusiji. Premijer Cvetković je najavio jednu novu energiju. Pa, gde je ta energija? Da li se ispoljava tako što ćete sa akademskim mirom slušati šta se ovde priča i sa akademskim mirom prokomentarisati i dati nekakve svoje informacije na kraju ove rasprave? To nije parlamentarna rasprava. Tako možda možete da radite na fakultetu, i to je sasvim u redu, ali to tako ne možete i ne smete da radite u parlamentu. Znate, smenjeni ministar Dinkić raspravljao je i ulazio je ovde u raspravu sa poslanicima. Pa vidimo kakva je njegova sudbina, ali sam cenio bar tu njegovu osobinu. A, vi o tome ovde ćutite. Ko vam daje garanciju da vi nećete biti smenjeni za nedelju dana do početka rekonstrukcije Vlade? Zašto se čudite? Vidite do koje mere je premijer Cvetković odlučan da sve svoje nedostatke u svim resorima, a naročito u sveri ekonomije, stavi ''pod konac i uvede red''? Realno je očekivati da ste i vi na udaru. Nemojte ćutati, recite nešto, progovorite, spasite dušu, u krajnjoj liniji. Jer, kao što sam vam rekao, nemojte se smejati, ugroženi su vitalni, nacionalni i državni interesi, u svakom smislu. Ova Vlada i ova vlast uspela je u političkom smislu da ugrozi teritorijalni integritet i suverenitet države. Neko će za to morati da odgovara. Ova vlada je do te mere zadužila svoje građane i do te mere srozala standard svojih građana da će za to, takođe, neko morati da odgovara, svako u svom resoru. Vi negirate realnost. Vi bežite od realnosti. Ovde smo vas upozoravali i kada je izbila finansijska kriza šta će se dogoditi. Vi ste rekli da je to prednost i da je to naša šansa. Rekli smo vam kada smo raspravljali o rebalansu da ćemo se videti ponovo za tri meseca, da imate nerealne projekcije, da trošite više nego što se prihoduje. Vi ste i to negirali, ali ste nam svake nedelje uredno ovde dostavljali zakonske predloge gde smo se dodatno zaduživali. Za budžet u decembru mesecu rekli smo vam da je razarajući za privredu, ali ono što je najgore i ono na šta smo vas upozorili u decembru mesecu, jer kada smo videli budžet, rekli smo vam da je on za građane neodrživ i to se sada ispostavlja kao tačno. Ne može se živeti sa ovoliko novca, sa ovakvim prosečnim dohotkom, a sa tolikim troškovima i tolikim rastom cena. To je izgleda svima jasno, i građanima, samo vama nije jasno. Zbog toga se vi urušavate iznutra. Zbog toga se vi i obračunavate iznutra. Vama ništa drugo nije preostalo već da sada prebacujete odgovornost jedni na druge. Dakle, ne sumnjam, ali to je činjenica nad kojom ja ne likujem, nego sam veoma nezadovoljan, veoma razočaran i veoma tužan, da ćemo mi za sedam dana, a već najave idu, opet raspravljati o jednom sličnom zakonu. Treba se dodatno zadužiti za dvesta miliona dolara, evra, ispravljaju me, šta god. Da li shvatate da se tome mora stati na put? To je nedopustivo zaduživanje. Vi nedopustivo gurate zemlju u bankrot i o tome ozbiljni ekonomisti već govore. A, narod lepo kaže – tamo gde se šuška ima i istine. Pa, šta je cena da vi odete sa vlasti? Da zemlja bankrotira? Da sve segmente u ovom društvu urušite do te mere, a na dobrom ste putu, da će oporavak biti veoma dugotrajan i težak? A tako ste lepo znali da obećavate, tako ste lepo obećavali i tako ste, do pre neki dan, širili, sa osmehom na licu, optimizam među građanima. Zato ponavljam pitanje sa početka ove rasprave – hoćete li podneti ostavku? Nadam se da hoćete, ali u interesu države i građana to treba da uradite što pre. Uostalom, nemojte da vam se desi da vas ''strašni i odlučni'' premijer Cvetković smeni i da budete krivi i za ono za šta niste realno krivi. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, a posle nje narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, već smo više puta u toku ove sednice ponovili da se prvi posao Narodne skupštine u ovoj godini odnosi na novo zaduživanje i to Skupštini, koja proceduralno mora da završi taj posao za predstavnike vlasti, nimalo ne služi na čast. Problema preko glave. Nezadovoljstvo i težak položaj većine stanovništva sve je izraženije, a vlast prvo što čini zadužuje se za finansiranje budžetskog deficita. Tačno je da je Zakonom o budžetu za 2011. godinu, članom 4, definisano da će biti odobren ovaj zajam. Prilikom predstavljanja ovog predloga zakona čuli smo da će sredstva biti korišćena za finansiranje deficita budžeta i za otplatu dospelih obaveza. Kada je usvajan Zakon o budžetu za 2011. godinu, narodni poslanici SRS su govorili da je neophodno rashode svesti u što realnije okvire, međutim, predstavnici vlasti to nisu želeli da čuju. Sada se iskristalisao problem da nema novca za otplatu obaveza koje stižu na naplatu, da nema novca ni za jedan projekat da se sprovede samostalno, već da se za svaki mora uzeti kredit. U članu 4. Zakona o budžetu Republike Srbije navedeni su zajmovi koje će odobriti Republika Srbija i to u iznosu od 409,3 milijardi dinara. Među njima je i ovaj o kome danas govorimo. Kada je vođena rasprava o budžetu govorili smo da ste rashode planirali na previsokom nivou. Godinama unazad osnivali ste mnogobrojne agencije, razne paradržavne organe i stvarali nove budžetske korisnike kojima se opredeljuje veliki novac za previsoke plate rukovodioca, za upravne i nadzorne odbore. Nije se vodilo računa što se nadležnosti preklapaju pa se došlo u situaciju da se jedni zaposleni otpuštaju, govorim o farsi sa dva zakona o racionalizaciji u državnoj i lokalnoj administraciji. Sa jedne strane, ljudi su dobili otkaze, sa druge strane, Izveštaj Državnog revizora prepun je nepravilnosti. Veliki broj nepravilnosti odnosi se na usluge po ugovoru. Skoro svi kontrolisani budžetski korisnici zaključivali su ugovore o obavljanju poslova koji su redovno sistematizovani, a dobro je poznato da na to nisu imali prava i da su takvim postupkom prekršili zakon. Za ovakav predlog zakona o zaduživanju malo je reći da je nepošten. Neću upotrebiti neke ružnije reči koje bi istinitije okarakterisale ovo što je napisano. Kada ovo kažem, konkretno mislim na član 3. stav 1. tačka 3). Najveći deo obrazloženja za donošenje ovog zakona o zaduživanju odnosi se na objašnjavanje postupka za sprovođenje javne nabavke. Nesporno je da je ovaj deo potrebno obrazložiti, naročito kada znamo da je korupcija u Srbiji najizraženija u oblasti javnih nabavki i ne zameramo što ste obrazložili da je ova ponuda povoljnija u odnosu na druge ponude. Ali, ono što je nepošteno jeste način otplate kredita. Naime, Predlogom zakona je definisano da je predlog otplate kamate kredita u trajanju od 72 meseca ili šest godina, a otplata glavnice –jednokratno po isteku trajanja kredita. Novac će se uzeti sada 2011. Narednih šest godina otplaćivaće se samo kamata, a, onda, 2017. godine neko će morati iz budžeta Republike Srbije odjednom da vrati 400 miliona dolara. Ovoliko nepoštenje ne viđa se svaki dan. U ovom trenutku evidentan problem oko otplate obaveza koje stižu na naplatu rešava se zaduživanjem. Građanima je sada potrebno objasniti kako je to predviđeno? Koji su to eksperti izračunali da će kroz šest godina Srbija biti u mogućnosti da servisira normalno funkcionisanje, da će moći da ispunjava obaveze koje tada sižu na naplatu, a da se ne zadužuje. Poslednje godine obeležene su čestim zaduživanjima i većina tih kredita ima dug grejs period. Novac se troši sada i nije ga dovoljno. Potrebe su sve veće. A, šta će biti kada dođe vreme da se ti krediti vrate? Stanje u privredi je sve lošije, a to znači da je temelj ove države slab i taj slab temelj treba da izdrži ogromno breme opterećeno velikim dugom. Da apsurd bude veći, usvojene su izmene Zakona o budžetskom sistemu, koje se odnose na fiskalnu odgovornost, i njima je definisano do koje mere je moguće zaduživanje. To je, u stvari, bila obaveza koju ste morali da ispunite. Te 2017. godine verovatno će morati da se poštuje zakon koji je usvojen. Sada se niko ne pita kako će tada funkcionisati država, kako će se vraćati krediti i izmirivati dospele obaveze. Šta će se tada raditi, kada nema ni mogućnosti da se uzme kredit? To je današnjoj garnituri nevažno, jedino je bitan sadašnji momenat, a šta će biti sa generacijama koje dolaze? Mislim da ispada da je to samo njihov problem. Još nešto je obeležilo prethodne godine, što ostavlja dubok trag na budućnost narednih generacija – proces nepoštene privatizacije. Rasprodato je budzašto sve što je vredelo, radnici su ostali bez posla, novac koji se slio u budžet po tom osnovu potrošen je, ali ne za nova preduzeća. I pored tog novca od privatizacije zaduživanja su se gomilala. Već nekoliko godina nema krupnih privatizacija kojima bi se popunjavao nedostatak novca u budžetu. I to je kao jedan od problema istakao i premijer Cvetković na početku mandata Vlade. Njegove reči su bile: "Već dugo ništa nismo prodali". Evo, pred kraj mandata ta vlada najavila je privatizaciju ili prodaju "Telekoma". Niko se ne obazire na to što govore predstavnici opozicije, da tako profitabilno preduzeće treba sačuvati u ovom trenutku, da bi donosilo profit državi. Međutim, kampanju za nove izbore Vlada ne može ni da zamisli bez tog novca koji je planirala od prodaje "Telekoma". Po ovoj ili onoj ceni, ovom ili onom zainteresovanom ponuđaču, prodaće "Telekom", pa će budžet Republike Srbije ostati uskraćen za značajna sredstva u narednim godinama. Ova kombinacija: zaduženost, nezaposlenost, smanjenje priliva novca u budžet, jedna je od najtežih koja se ostavlja budućim generacijama. Nisam sigurna da bi iko poželeo takvo nasleđe. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta i 40 minuta. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospođo Čomić, koliko još imamo vremena kao grupa?
Na raspolaganju je 59,30 sekundi.
Sudeći po ovim komentarima, moram da budem baš, onako, oprezan, s obzirom na to da od jutros nijedna opomena nije pala, da ne otvorim ja tu sezonu. Dobro!
Molim vas da ne ometate narodnog poslanika, ukoliko želi da otvori sezonu.
Vi znate da se ne ljutim kada dobacuju. Dobro je, znači, javljaju se, prepoznaju se, menja se dinamika, onda bolje građani razumeju ovo što se priča. Dakle, preuzimam veliki rizik danas da ponavljam one kritike koje godinama ponavljam i očigledno je neko to zapamtio, neko nije zapamtio. Pa, 'ajde malo da se usmerim i na to šta kažu mediji, šta kažu analitičari. Analitičari kažu – nikad popularnija nije bila jedna vlada i nikada nisu bile toliko popularne stranke kao ove stranke koje su u Vladi. Da li govore istinu, da li prikrivaju nešto, stvarno ne znam? Ali, trudim se da postavim pitanje – na osnovu čega su postigli tu vrstu popularnosti i toliku popularnost? Otpustili, rasprodali, javne nabavke, znate i sami! Po meni, sve loši rezultati, da ne pominjem KiM, da ne pominjem dalje, ali vama je skočila popularnost. I onda se postavlja pitanje – šta je razlog što skače popularnost? Zamislite, i gospođa Dragutinović se učlanila u ''društvo uspešnih ministara finansija za proteklih nekoliko godina''. Sećate se, Mlađan Dinkić je bio najbolji ministar na svetu, pa je Đelić dobio neko međunarodno priznanje, i gospođa Dragutinović je pred Novu godinu dobila jedno veliko priznanje, tako da je i ona odlikovana?! Za šta su oni odlikovani, meni nije jasno, ali, kažu analitičari, kažu mediji, kažu ove novine gde je Đelić suvlasnik, i ekonomisti i stručnjaci, znate, oni kada uzmu dlaku, pa je seckaju na 16 delova po dužini, sve je moguće. To znači, gospođo Dragutinović, da ne smem da kritikujem ni Vladu, niti Ministarstvo finansija, jer, prema istraživanju javnog mnjenja, građani jedva čekaju da se Srbija zaduži. Jedva čekaju! Što se više Srbija zadužuje, to više skače popularnost strankama na vlasti. Što više strani investitori uzmu para i pobegnu preko granice, ministri dobijaju još veću popularnost. Tako beše i ono "Jumko", sećate se, uzeo pare i pobegao, kažu da imaju i ovi drugi, ali da ne otvaram tu temu, pošto moram da vas hvalim. Šta je za pohvalu? Pa, znate, oni ljudi koji su glasali za budžet za 2011. godinu moraju da glasaju i za ove predloge zakone o zaduživanju, jer su oni već sadržani u Zakonu o budžetu. Da li se preko ovog zakona o zaduživanju vidi kakva je ekonomska politika? Vidi se. Šta se vidi? Ne postoji ekonomska politika! Evo jednog primera: ako mi ove godine treba toliko da se zadužimo zato što imamo u budžetu ambis, rupu, onda se postavlja pitanje: a šta ćemo mi da finansiramo od para koje dobijemo po osnovu zaduženja – stimulacije poljoprivredi, penzije, obrazovanje, zdravstvo, vojsku? Za šta ste namenili ove pare? Onda dolazimo do pitanja – gde je rupa? Rupa je tamo što u čitavom sistemu državnih organa i funkcija državnih organa postoji nešto što ne treba da se plaća. Tu mogu da se naprave velike uštede, ali šta je problem? Problem je što vi baš stičete popularnost na tim mestima gde treba da se prave uštede. To su: državni sekretari, agencije itd. Dakle, poštovani građani, mi živimo po evropskim standardima. Formalno-pravno mi smo u EU, ali živimo po evropskim standardima, čist komunizam. Zadužiš se, otpustiš i na kraju godine konstatuješ – 40 hiljada građana je više umrlo nego što se rodilo u ovoj našoj Srbiji. Gde nam je granica, gde su nam teritorije, to ne sme niko da postavi pitanje, taman posla. Zadužujemo se da bismo finansirali, šta? Državnu administraciju. Šta još? Penzije! Kako penzije da finansiramo iz zaduženja, MMF to ne dozvoljava. Da finansiramo zdravstvo? Taman posla da se finansira zdravstvo! Da finansiramo poljoprivredu? Taman posla, pa, poljoprivreda cveta, u proleće, samo u proleće cveta naša poljoprivreda, kada joj je i vreme! Veliki izvozni rezultati, epohalna zarada, otkupi se pšenica od seljaka po niskoj ceni, pa se posle dva meseca cena digne tri puta. Naravno, biznismeni u poljoprivredi uspešni, a jadni seljak, jadni seljak! On u svom neznanju povećava popularnost dragog mu predsednika. I, Srbija hrli evropskim putem?! Šta se desilo za tih 20 godina evropskog puta, 10 godina intenzivnog evropskog puta? Šta se to desilo u svetu? U doba globalizacije Kina postala druga velesila po veličini društvenog proizvoda, Rusija stala na noge, Indija će za nekoliko godina biti treća velesila u svetu, Brazil napreduje, Argentina napreduje, napreduju tradicionalni prijatelji Srpske radikalne stranke zbog kojih ste nas napadali 2000. godine, a vaši prijatelji iz Zapadne Evrope u Belgiji 30 meseci ne mogu da formiraju vladu. Pa, šta reče pre neki dan jedan – pa, ako Belgijanci mogu bez vlade, pa, šta će i nama vlada u Srbiji. Važno je da popularnost skače, važno je da je najvažniji dokument u Republici Srbiji Poslovnik Narodne Skupštine. On je najvažniji akt, kakav Ustav, kakvi zakoni, 126, pa bez obzira koja alhemija da je prisutna. Da li će neko da vraća, to više ne interesuje nikoga u ovoj zemlji, to moram da vam kažem. Gladna usta, naravno, uvek se javljaju državi, od države očekuju, jer je država garant. Država nudi sigurne kuće, narodne kuhinje, nevladine organizacije, sumnjive donatore! A ovde se, u teorijskom smislu reči, razglaba o finansijama, ekonomiji, o epohalnim stvarima – nismo zaduženi 45% od BDP, nego samo 41%. Ovo su najjeftiniji krediti. Možda "Sosiete generale" kroz dve godine i ne bude na našem tržištu, što nikog ne bi ni iznenadilo, ne samo kada je u pitanju ta banka, nego i druge banke. Vidite da se širom Zapadne Evrope otvaraju afere povodom njihovih banaka, "Rajfajzen", "Hipo Alpe-Adria", da ne ređam dalje. A ovde, sve je uspešno, mi ćemo u krizi da profitiramo, kao što reče jedan ministar, drugi kaže to će da nas uozbilji, treći da imamo loše rezultate, jer ceo svet ima loše rezultate. Vidite, zakasnili ste sa ovim oružjem za Alžir. Da ste na vreme dostavili to oružje možda i ne bi bilo ovih pobuna u Alžiru. A sada, posle ovih pobuna, ne znam da li to oružje ide za vlast ili za opoziciju. Ne znam u Garmišpartenkirhenu kakv je nalog došao. To su strašne stvari, a vama skače popularnost. Narod jedva čeka da vas vidi. Ankete kažu da ste popularni, bez ikakvih rezultata ili samo sa negativnim rezultatima, ali Srbija voli da bude u minusu. Srbija voli da bude u minusu i ona je stvarno u minusu otkad se krenulo prema EU i NATO paktu. Tamo gde su oni koji nam zadaju nacionalne, političke, ekonomske i sve muke, vi idete prema njima, strmoglavo, po svaku cenu! Koliko li je miliona evra upotrebljeno da biste rešili onaj rebus, Upitnik? Pre nekoliko dana ste ga odneli. Da li mi možemo da izdržimo kako vi sada optimistički kažete – kroz pet godina ćemo biti članovi EU? Ko bi to u Srbiji mogao za pet godina da dočeka, kao što vi sanjate? Ali vi to ne sanjate, vi plevite, vi nosite, vi drmate na svakom mestu. Kod vas je izreka, kako, ono, beše – ''IMT, ima li mene tu''? Tako, tako. Nekad je bilo – a, gde sam tu ja, sada je IMT, ''ima li mene tu''?! E, tu ste se vi posvađali, oko – ''ima li mene tu'', a popularnost vam skače. Koalicione kapacitete neprekidno imate, oni su nepresušni, jer je cela Srbija opredeljena da ide prema EU. Tamo je spas! Još ako iz Brisela dođe neko odlikovanje za nekog ministra, ko sme da veruje u odlikovanja iz inostranstva?! Zadužujemo se, a ne znamo zašto. Znamo da postoji rupa u budžetu, a ne znamo gde je ta rupa – da li je ta rupa u onom delu gde troši Vlada ili neko ministarstvo, ili je rupa tamo gde su prinadležnosti koje država obezbeđuje građanima. Gde je ta rupa? Setimo se, manje ili više, za budžet Republike Srbije glasale su sve proevropske stranke. Jedina koja nije proevropska i pronato jeste SRS. Znate i sami da za to vaše ne možemo da glasamo. Zato što mi ne glasamo za to vaše, nama pada popularnost, a vi nanosite štetu i skače vam popularnost. Pa, može još malo kod Milana Nikolića, kod Bogosavljevića i kod ovih, ali verujte, svakim danom sve više građana okrenuće se sebi, gurnuće ruke u džep, da vide šta imaju, koliko imaju i koliko mogu da izdrže, koliko su opasne te slatke priče –lepota na dohvat ruke moguća za pet godina. A, ko će da preživi vas sledećih pet godina ili ovu politiku? Ko još može proevropsku politiku da preživljava u ovoj zemlji? Ne može više narod da trpi ovo. Ovde je potrebna promena politike za 180 stepeni. Potpuno pogrešnim pravcem vodite državu. Taj put kojim ste krenuli neće da omogući normalan život u Srbiji. Manite te vaše ankete i te cice-mice što igrate oko koalicionog kapaciteta, 'oće da uđe, neće da uđe, 'oće da izađe, neće da izađe. Tresete javnost, k'o da se javnost potresla bogzna šta. Oni su se posvađali oko plena, jer se smanjila bara, a odavno krokodili harali u toj bari, pa porasli, pa im porasli apetiti, pa će sada da krene otkidanje delova. Tako je bilo i 2003. godine. Uvek kada ste vi na vlasti sunovrat je krajnji cilj prema kome vodite ovu državu. Da li je 400 miliona, 200 miliona, 300 miliona, dva miliona, apsolutno nije bitna cifra, više nije bitno da li je "Sosiete Ženeral", da li je neka druga banka, MMF, Svetska banka ili bilo šta drugo. Vi sistematski uništavate osnovu da bi ljudi razmišljali o nekoj perspektivi, a vama skače popularnost. Stalno vam skače popularnost! Najjači ste sada u Srbiji. Niko ne može sa vama da konkuriše. Jedva čeka narod izbore da glasa za Demokratsku stranku, ZEZ, ZEZ, i koalicione partnere. Zašto? Maestralni rezultati – na hiljade otpuštenih, penzije značajno porasle za 2%. E, u takvim uslovima vi vodite ovu državu. Ne daj bože da se ostvari vaš scenario, gde onda da završimo? Zahvaljujem, gospođo Čomić. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 15 minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, a posle njega narodni poslanik Milorad Buha i to je poslednji prijavljeni govornik.
Zahvaljujem. Koliko imamo vremena, izvinjavam se, samo da znam, kao poslanička grupa? (Predsedavajuća: Imate 44 minuta.) Gospođo Dragutinović, da kažem nešto što sam možda malopre zaboravio ili nisam stigao, ali mislim da je neophodno da čujete i vi, a da to svakako čuje i javnost, SRS ni u jednoj raspravi, a ticalo se zaduživanja, nije osporila mogućnost da država svoj deficit finansira zaduživanjem. Iks puta nam je vrlo tendenciozno stavljeno to na teret kao – pa, to je tako, to tako mora, to je jedna od mogućnosti. Mi to ne osporavamo, ali mi, zaista, osporavamo kredibilitet onih koji će trošiti 400 miliona dolara. Dokument o kojem danas raspravljamo ni u jednom svom članu ili stavu ne ukazuje na to kako će se novac trošiti. Mogu sada da vas pitam i vi možete da mi kažete koliko će novca otići na finansiranje deficita, a koliko novca na refinansiranje dugova i mogu da vam verujem, ili ne moram, ali to nigde ovde ne piše, pa se bojimo da će se, praksa koja je tri godine na snazi, novac trošiti ko zna za šta. Da li vi možete da se oduprete neformalnim centrima moći koji gospodare Vladom tri godine? Pitam vas da li možete da kontrolišete trošenje 400 miliona dolara? Ako uzmete u obzir šta se sve u sferi finansija dešavalo, kakva nam je situacija, mi opravdano sumnjamo u to. Mi zaista sumnjamo u vaš kredibilitet. Slušajte sada ovo. Osnovni ekonomski ciljevi Vlade – dinamičan rast privredne aktivnosti, rast zaposlenosti, povećanje standarda građana, ravnomerni regionalni razvoj. Slušajte sada dalje –očekivani rezultat je otvaranje najmanje 200.000 novih radnih mesta u naredne četiri godine i smanjenje stope nezaposlenosti sa 18 na 11,9%. Da li znate odakle je ovo? Ovo je izvađeno iz ekspozea Mirka Cvetkovića iz 2008. godine! Ne moramo da čekamo kraj mandata – da li možete da nam kažete da će ovo što sam pročitao da se ostvari do kraja godine, kada vam ističe mandat? Nisu nas obmanjivali samo za akcije, pogledajte ko nas je sve obmanjivao, i premijer. Obećao je 200.000 radnih mesta. A od kraja 2008. godine do danas ostalo je 250.000 ljudi bez radnog mesta! Ali, ovo ne govorim da bih zloupotrebio govornicu. Od tih ljudi koji su uposleni vi ubirate porez da finansirate tekuće pristigle obaveze, a da ne govorim o implicitnom dugu koji će tek da dođe i koji se, očigledno, ne uzima u obzir kada se ovakvi krediti povlače. Zašto smo ljuti i revoltirani? Zato, gospođo Dragutinović, što svi u ovoj državi ne nosimo podjednak teret vaših političkih avantura. Da li znate kolika je prosečna plata stanovnika opštine Lebane? Prosečna plata stanovnika je 1.900 dinara! Prosečna plata stanovnika opštine Vladičin Han je 2.400 dinara! Od koga ćete da uzimate pare da vraćate dugove? Istovremeno vas pitam, gospođo Dragutinović, ovde piše, kao četvrto, ravnomerni regionalni razvoj, da li znate kolika je prosečna plata po glavi stanovnika na Savskom vencu? Prosek za 2010. godinu, zvanični podatak, jeste – 91.000 dinara. Pa, odakle? Kako da čuvamo tu žuč u sebi? Dokle više da trpimo priče o evropskoj Srbiji, o perspektivi u budućnosti i da čitamo ovako poražavajuće podatke? Gospođo Dragutinović, zašto ne kažete zašto ste platili tri milijarde iz budžeta, samo u januaru? Da li je tačno da ste dve milijarde i 900 izdvojili za aferu "Satelit"? Ko odgovara u Srbiji zbog toga?! Baš vas briga, vi se svađate. Dali smo iz budžeta dve milijarde i 900 miliona dinara, to će se ovim parama pokrivati, zato što je neki mangup potpisao ugovor i Srbija plaća danas penale. E, kao što vi te penale plaćate, a lično niste odgovorni za to, tako će ovi za šest godina da plaćaju penale vaših političkih avantura i egzibicionizma. O tome niko ne priča. Kakva, crna, evropska Srbija? Ovo nema ni u Trinidad i Tobago, Siera Leone, ne znam ni ja gde, oni koji nemaju još ni kanalizaciju. Gospođo Dragutinović, pitao bih vas, takođe, još jedanput, da li znamo kako će se trošiti pare? Sada ovi iz vlasti pitaju da li imate rešenje. Oni traže rešenje. Evo, mi smo ponudili rešenje kroz jedan amandman. Ponudili smo vam rešenje, koji nije samo od nas procenjeno da je dobro, da vi možete da se zaštitite od neformalnih centara moći u Vladi, od onih sa kojima ne možete da se suočite i da se obračunate sa njima, tajkuni itd, evo, predložili smo vam da se kao ministar sakrijete iza ovog najvišeg zakonodavnog tela u Srbiji, da Odbor za finansije, videćete u amandmanu, donese odluku na osnovu koje će se trošiti pare iz ovog kredita, a odnosi se na finansiranje deficita. Evo, vaše diskreciono pravo, kao ministar, jeste da odredite kako ćete da refinansirate dugove. Neka Odbor za finansije donese odluku da se finansiraju programi i projekti na lokalnom, regionalnom i nacionalnom nivou od ovih 400 miliona dolara. I mi smo spremni kao SRS da damo kompletan predlog odluke, ali neka učešće daju svi, neka se donese uz konsenzus jedna zdrava odluka, da korist imaju svi, pa da korist imamo i mi na jugu Srbije, u Surdulici, a bogami i ovi na severu, u Vojvodini, i da znamo u šta smo potrošili 400, 300 ili 200 miliona dolara iz kredita koji će plaćati oni koji sa ovim nemaju nikakvu dodirnu tačku. Da li ćemo imati sluha za to od vas, ostaje da vidimo. Evo, mi smo konkretno predložili šta da radite. Ne može niko da pita imate li vi rešenje, evo, imamo rešenje, predložili smo vam i vi možete, ponavljam, iza njega da se sakrijete. Ne možemo više da krijemo glavu pod tepih, u pesak da je zabadamo. To više ne ide. Doveli ste Srbiju u takvu poziciju. Danas je u jednoj fabrici u Surdulici, gospođo Dragutinović, policija intervenisala sa otpuštenim radnicima. To je "RS Partners", fabrika privatizovana. (Narodni poslanik Slavoljub Stajković, sa mesta: Ko je privatizovao?) Vlada Republike Srbije i Agencija za privatizaciju, gospodine Stajkoviću, pa je onda Agencija za privatizaciju napravila 10 kontrola u toj fabrici i na osnovu tih kontrola je donela rešenje o raskidu ugovora, a onda je neko iz neformalnih centara moći naredio Agenciji da poništi odluku o raskidu ugovora, pa je, onda, novi – stari vlasnik vratio sebi firmu i otpustio 40 radnika. A, znate šta radnici traže? Radnici traže da ih čak i otpuste u skladu sa zakonom. Neka ih proglase za tehnološki višak i otpuste u skladu sa zakonom, a ne pošto-poto da ostanu i ta agonija se prenela na obračun policije i radnika, bez ikakve potrebe. Niti je to slabost radnika, niti problem policije, niti problem vlasnika. To je slabost i nespobonost države, ali država je sposobna da povuče 400 miliona dolara, bez ikakvih problema. Ko će i kako da ih troši, niko od ovih ljudi koji će glasati za to ne zna ili će možda zbog političkih … Ne znam da li ste čitali poslednji intervju gospodina Bajatovića, direktora "Srbijagasa". Čovek ne može neku imovinu da uknjiži 11 meseci. Znate li šta kaže? Pa, zamislite kako bi bilo onima koji nemaju političke veze u Vladi. Ej, i, Vlada ima obraza da nam traži u takvom ambijentu saglasnost za 400 miliona dolara? Pa, ne pada nam na pamet da to podržimo. Gospođo Dragutinović, ovo je, ponavljam, u ime SRS, organizovano rasipništvo i vi ste prvi čovek, tako su se karte podelile, u ovoj državi, koji to mora da zaustavi. Radikali su vam ponudili mogućnost da vam u tome pomogne Skupština. Podneli smo još jedan amandman, moja koleginica Lidija Dimitrijević, ako ga usvojite, a ne možete, jer ste se, pretpostavljam, limitirali raspisivanjem tog javnog poziva, u javnom pozivu ste tražili da za šest godina platite kumulativno ovaj dug, takvi su uslovi iz poziva u javnoj nabavci. Čiji su to bili pritisci? Ko je to iskukao? Koji neformalni centar moći? Da li banka ili neko drugi u Vladi? Mi tražimo te odgovore. Znate, gospođo Dragutinović, od vas kao ministra finansija možda građani ne očekuju više, ali kao ministar finansija vi ste dužni da im to ponudite – javnost i da im kažete zašto povlačimo ovaj nepovoljni kredit. Kredit je nepovoljan, zbog modela kako će da se vraća, jer ćete da vratite kamatu šest godina, a onda ćete 400 miliona odjednom da date. Odakle? Od radnika "5. septembra" ili "RS Partners" iz Surdulice? Šta ćemo sada da prodajemo? Nemamo ostrva kao Grci itd. itd. Neko se malopre dotakao ''Telekoma''. Ili garanciju i sigurnost tražite u prodaji ''Telekoma''? Mi smo protiv toga, protiv prodaje ''Telekoma'', zato što prihoduje, ali nismo proti toga da elemente korporativnog upravljanja uvedete ''Telekom''. Znate li zašto vam to govorim, gospođo Dragutinović? Decembra 31. 2010. godine na konto prodaje dopuna od 200 dinara ''Telekom'' je inkasirao 300.000 evra u jednom danu. Prodali su preko milion i 100.00 vaučera sa 200 dinara dopune. Ne govorim o porukama, o ostvarenom saobraćaju itd. Zašto biste to prodavali? Zašto bi država to davala? Zato što vama treba, jer idete na izbore. Ali, sa druge strane, da sedimo u Vladi, ne bismo dozvolili da ''Telekom'', čiji je osnivač država, uvede naknadu od dinar i po na ostvareni poziv, na uspostavljenu vezu. Da li je neko od vas koji koristi mrežu 064, potrošač, pitan za to, u skladu sa Zakonom o zaštiti potrošača? Možete da pričate i ne morate, ali kada uspostavite vezu to vas košta dinar i po. Proverite da li je tako. To su slabosti Vlade i države. To su institucije čiji ste vi osnivač, kao Vlada. I, dok tu ne pokažete volju i opredeljenje da štitite javni interes, sve što radite, pričate i govorite ili što pokušavate da uradite jeste u stvari prodavanje magle. Ovo organizovano rasipništvo mora da se zaustavi. Očigledno je da nemate snage za to. SRS ne može da podržava ovako nešto. Hvala. [[Aplauz]]
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 13 minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha i on je poslednji prijavljeni govornik.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, pred nama je jedan od zakona kojim se ova država zadužuje i za iznenađenje jeste to da umesto da danas na ovoj sednici razgovaramo o krizi Vlade, krizi sistema, o nezaposlenosti, nelikvidnosti privrede, nelikvidnosti društva i državnih institucija, razgovaramo o zaduživanju. Primereno je bilo, imajući u vidu krizu Vlade, da na ovom vanrednom zasedanju razgovaramo o toj krizi, da se iznese sve ono što je izneto u javnosti. U javnosti je koaliciona vlast napadala deo te vlasti i govorila o protivzakonitom delovanju, o štetnim ugovorima, štetnim potezima pojedinih ministara i državnih institucija itd. Odjednom je to sve zakopano, stavljeno pod tepih i biće verovatno iskorišćeno onog trenutka kada dođe predizborna aktivnost, a najverovatnije će doći vrlo brzo. Ono što je tragično jeste nemogućnost aktuelne vlasti da obezbedi normalno poslovanje. Ovde je prisutna ministar finansija, u nekoliko navrata, govorila da se deficit budžeta može rešiti samo na dva načina: jedan način je zaduživanje ili kod domaćih poslovnih banaka ili kod banaka i finansijskih institucija u svetu, a drugi vid je privatizacija. Dok druge države ili druge vlade daleko temeljitije ulaze u problem deficita, analiziraju postojeće stanje, prave programe mera, idu u zakonske projekte koji sužavaju određena socijalna davanja, ova vlada strmoglavo ulazi u zaduživanje. Već u nekoliko navrata, a i SRS je u pisanoj formi i usmenim izlaganjima ovde u parlamentu i javnosti ukazivala na potrebu štednje. Prvi zadatak ove vlasti je štednja, kao što je to prisutno u celom svetu. Evo, da krenemo od Grčke. Šta je Grčka učinila s obzirom na to da ima teško ekonomsko i finansijsko stanje? Smanjila je budžet za 2011. godinu za 9,15 milijardi evra. U Memorandumu u poslovnoj i finansijskoj politici od 2011. do 2014. godine plan je da se uštedi 30 milijardi evra. U merama za smanjenje deficita predviđeno je smanjenje socijalnih davanja, smanjenje subvencija, smanjenje broja agencija, smanjenje broja radnika u administraciji, povećanje PDV sa 19 na 23%. Recimo, da uzmemo Nemačku, Nemačka je u Programu mera za regulisanje teškog ekonomskog, socijalnog i finansijskog stanja u programu mera od 2011. do 2014. godine planirala uštedu od 80 milijardi evra, smanjenje socijalnih davanja za 30 milijardi evra, smanjenje radnika u administraciji, smanjenje broja regulatornih tela, smanjenje subvencija itd. itd. Ovo su mere koje preduzimaju države koje su u daleko povoljnijem ekonomskom, finansijskom i socijalnom stanju nego što je Republika Srbija. Ova vlast nijednu od ovih mera nije predvidela. Njih to nije interesovalo, a to najbolje pokazuje današnja situacija. Prva tačka dnevnog reda je davanje garancija, opet zaduživanje, a druga tačka je zaduživanje, i to najbitnije. Najbitnije je da se zadužimo da bismo mogli izmiriti sve one rupe koje postoje u budžetu. S obzirom na to, da pred kraj godine, kada smo usvajali budžet za 2011. godinu, nismo imali dovoljno vremena, jer je od strane aktuelne vlasti u tački u kojoj je bio Zakon o budžetu bilo i 11 finansijskih akata, 11 finansijskih zakona, nismo mogli ukazati aktuelnoj vlasti i javnosti koje pogubne posledice imaju ti zakonski propisi. Pročitaću član 2. budžeta, koji je sad važeći budžet za 2011. godinu, koji odslikava stvarno stanje u oblasti finansija, u oblasti fiskalne i finansijske politike ove vlasti. Član 2. kaže ovako – Potrebna sredstva za finansiranje budžetskog deficita iz člana 1. Zakona o budžetu u iznosu od 93 milijarde, za finansiranje otplate duga u iznosu od 410 milijardi (da ne čitam ove nule) i nabavku finansijske imovine u iznosu od 30 milijardi, planirano je da se obezbede iz kredita u iznosu od 130 milijardi dinara, kroz emitovanje državnih hartija od vrednosti u iznosu od 382 milijarde i iz neutrošenih sredstava iz prethodnih godina u iznosu od 21 milijardu. Radi se o svotama preko 5 milijardi evra za saniranja stanja, saniranje deficita i refinansiranje duga, što dugoročnog, što kratkoročnog. Zbog javnosti moraću da pročitam još nekoliko finansijskih pokazatelja koji odslikavaju katastrofalno stanje u budžetu. Aktuelna vlast, a i ministar finansija se opredelio za najnepovoljniju varijantu punjenja budžeta i izmirenja budžetskih obaveza, i to, kroz kratkoročno zaduživanje, prodajom hartija od vrednosti, ali je bitno napraviti jednu skalu zaduženosti u smislu prodaje hartija od vrednosti. Godine 2008. prodato je ukupno osam milijardi dinara, mislim na kratkoročne hartije od vrednosti, kamatna stopa je bila 8%. U 2009. godini – 202 milijarde, sa osam milijardi u 2008. godini na 202 milijarde, a kamatna stopa prosečno, nešto, preko 9%. U 2010. godini – 369 milijardi. Još jednom ponavljam, krivulja ide vrtoglavo, sa osam milijardi na 369 milijardi. Plan za 2011. godinu je 534 milijarde, od toga: 130 milijardi kroz zaduživanje. Verovatno je i ovo jedan od tih kredita zaduživanja. Ali, ono što je pogubno, ono što je tragično po interese ove države, to je kamatna stopa po kojoj uzimamo, po kojoj prodajemo, odnosno naša obaveza koja će proizići u smislu namirivanja kamata i drugih davanja, prodajući ove hartije od vrednosti. Ona se već sada kreće preko 15%. Zemlje u regionu – Hrvatska, Rumunija i Bugarska prodaju svoje hartije od vrednosti po daleko povoljnijim uslovima: za 2, 3 i 5%. Kod nas je 15%, a verovatno će ova stopa biti i daleko veća. Zanimljivo je, a moram izneti ove podatke o tome, koliki je deficit u poslednjih nekoliko godina u Republici Srbiji. Godine 2007 – 13,5 milijardi, 2008. godine – 70 milijardi, 2009. godine – preko 100 milijardi, 2010. godine, negde, po završnom računu preko 100 milijardi, a u planu za 2011. godinu je, oko, 120 milijardi. Gde je tu kraj? Iz kojih sredstava će ovo društvo izmiriti obaveze? Rekao bih ovako, da je ova vlast uspešno zadužila našu decu i unuke, e, sad, ovo su sada kreditne linije gde zadužujemo i praunuke. Kada će se vratiti ova sredstva? Iz koje akumulacije? To je tragično, to je najtragičnije. Još je tragičnija slika ako iznesem podatke o tome gde još postoji deficit u našem sistemu – i u tekućim plaćanjima i u spoljnotrgovinskom poslovanju. Deficit, gubitak privrede u 2008. godini bio je 50 milijardi, a u 2009. godini bio je 95 milijardi. Ove godine će najverovatnije biti, oko, 150 milijardi dinara itd. Nemamo zdravu tkivo. Prezaduženi smo. Dovedeni smo u poziciju ropstva. Od koga? Od onih koji nam plasiraju ova sredstva. A, ko je kriv za ovo? Aktuelna vlast. Umesto da ovde razgovaramo o kreditnim linijama za razvoj poljoprivrede. Zašto poljoprivrede? Zato što poljoprivreda u poslednjih sedam, osam godina ostvaruje suficit u spoljnotrgovinskom poslovanju, sa vrlo malim i minornim sredstvima: od 150 miliona evra do 200 i nešto miliona evra. Tragično je to da ne ulažemo u ono što nam donosi strahoviti profit i suficit. Suficit za 2010. godinu je dve milijarde i 200 i nešto miliona dolara. Uloženo je samo 150-ak miliona evra. A, zašto nismo uložili više? Aktuelna vlas ne može naći sredstva da pomogne poljoprivredi. Pa, prvi zadatak je uložiti u poljoprivredu. Od toga živi 500 hiljada ljudi. Ali, ulaže se, a imam i te podatke, u neprofitna preduzeća. Ulaže se u restruktuiranje propalih preduzeća. To restruktuiranje traje godinama. Odliv sredstava u tom pravcu je neverovatno veliki. I, niko ne pravi projekte o tome, o isplativosti tih investicija. Ovde imam podatke, koje sam pripremio, za finansiranje poljoprivrede, u samo poslednje četiri godine. Ukupno će se za poljoprivredu izdvojiti 650 miliona evra. A, suficit je od prodaje poljoprivrednih proizvoda u poslednje dve godine dve milijarde i 300 miliona evra; dakle, uloženo je samo 650 miliona. Pa, zašto nismo uložili dve milijarde pa da imamo 10 milijardi izvoza, pa da imamo suficit i a pokrijemo sve ove rupe koje imamo u budžetu? Gospođo Dragutinović, da li imate računice? Da li imate analize o isplativosti ulaganja u privredu? Evo vam podataka: kroz subvencije privredi, ono što je otišlo, ne govorim preko Fonda za razvoj, preko raznih drugih ministarstava, nego samo o onom što je otišlo preko Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, u 2008. godini – 550 miliona evra. Mislim da tu možemo odbiti ono što su rashodi Ministarstva, pa da umanjimo za, jedno, 20 ili 30 miliona, ali sam uzimao one ukupne cifre zaMinistarstvo: u 2009. godini 500 miliona, u 2010. godini – 400 miliona evra, u 2011. godini, oko, 400 miliona evra. Prema tome, milijardu i 850 miliona je dato za privredu. I, šta imamo u privredi? Imamo 400 hiljada ljudi koji su izgubili posao, u periodu od 2008. godine pa do danas. Tragično je to što nam MMF izlazi sa takvim podacima koje niko ne osporava. A, šta nam kažu naši zvanični podaci? Svega nekoliko hiljada, kada se uporedi ono što je u Nacionalnoj službi za zapošljavanje, u 2008. godini to je, negde, 160 i nešto hiljada na evidenciji, a sadašnji trenutni podaci su, oko, 730 hiljada, dakle, oko 30 hiljada – MMF kaže da je to oko 400 hiljada. Pa, ko tu sada laže? Ako su ti podaci MMF netačni, onda MMF treba da bude ''persona non grata'', treba da bude isterana iz Srbije. Ako su ti podaci tačni, onda morate napraviti analizu i objasniti građanima kako ćete prevazići to stanje. Da se vratim na poljoprivredu. Za ove četiri godine za poljoprivredu će biti uloženo 650 miliona, a za privredu će biti uloženo tri puta više – milijardu i 850 miliona. Videli smo koji su efekti ulaganja u poljoprivredu, a znamo kakvi su efekti, 400 hiljada ljudi nema danas u privredi, za te četiri godine. Imamo ogromnu nelikvidnost privrede. I dalje se bezglavo ulaže u privredu, umesto da napravimo pravi program, da napravimo program mera pa da dođemo do pravog stanja i da rešimo sve ove probleme koje imamo. Na kraju, samo da kažem o tragičnim podacima, jer kada saberemo deficite budžeta od kako ste vi na vlasti, ove gotovo tri godine, imamo da je ukupan deficit preko četiri milijarde evra. Sa četiri milijarde evra mogli smo nabaviti, potrudio sam se, pa sa pribavio i određene podatke, putari kažu – sa dva miliona evra može se napraviti jedan kilometar puta, dakle, za četiri milijarde mogli smo napraviti 2.000 kilometara autoputa, taman do Moskve. Prema tome, samo sa deficitom. Ne govorim o drugim deficitima, ne govorim o drugim gubicima koji su u oblasti privrede i ukupnosti u Republici Srbiji. Sa četiri milijarde evra mogli smo napraviti vodovod do Tokija, mogli smo napraviti kanalizaciju do Pariza. E, vidite, samo kroz deficit. Gde je to završilo? Završilo je u javnoj potrošnji. Završilo je tamo gde ne sme da završi. Mora da završi u primarnoj proizvodnji. Mora da završi tamo gde je neophodno, gde će se oploditi i gde će se vratiti u budžet. Nažalost, vi to ne radite. Tragična je situacija. Tragična je situacija kada vi ovde, pred poslanicima, pred javnošću kažete da se deficit budžeta može rešiti samo na dva načina: zaduživanjem i prodajom. SRS je apsolutno protiv toga da bilo šta prodajete. Najprofitabilniju firmu, "Telekom", vi ćete prodati za nekoliko meseci. I, šta ćete učiniti sa tim sredstvima? Ponovo u javnu potrošnju, u predizborne aktivnosti i povratak onih kredita koje morate vraćati, jer oni koji su vam dali ta sredstva traže ta sredstva i verovatno ćete prodati, to je bivši ministar ekonomije i regionalnog razvoja i naglasio, da se moraju vraćati uzeti krediti. E, tako ćete vi razbucati ovo. Ostaje ''Elektroprivreda'', ostaje još nekoliko firmi. Moram još nešto reći, ono što Vlada čini u praksi, to je da nije napravljena strategija privatizacije, da smo mi od 2001. godine, kada je donesen zakon, ušli u tu sumnjivu privatizaciju, poklonili, predali, itd. sredstva, umesto da koristimo po odredbama Zakona o privatizaciji. Trebalo je 50% da ide u razvoj i razvojne fondove, kao i restrukturiranje vrlo bitnih sistema od kojih ćemo imati koristi i koji će donositi dobit, koja će se pretočiti u budžet, mi smo ta sredstva prebacili u budžet, stvorili smo preduslove da vlast radi, da se koriste za razne marifetluke, a nismo ulagali u zapošljavanje. Ostalo je u sistemu prodaje još nekoliko velikih javnih preduzeća i mala komunalna preduzeća. Kakva je praksa kod malih komunalnih preduzeća? SRS je u poslednje tri, četiri godine to bar desetak puta rekla. Ne vodite računa. Obezglavili ste lokalnu samoupravu, koja više ne može voditi računa o komunalnoj privredi. I, šta se sada dešava? Lokalna samouprava sada traži rešenja. Jedno od rešenja je prodaja komunalnih preduzeća. Na temelju kog zakona?! Vlada je formirala jednu komisiju za izradu strategije. Nema strategije. Mi ćemo opet doći do zakona kojim će se omogućiti prodaja komunalnih sistema, obezglavićemo i to malo sistema koji rade, a ta komunalna preduzeća su danas prezadužena, lokalne samouprave ne mogu servisirati zbog ogromnih socijalnih problema u lokalnim samoupravama, ne mogu finansirati ni sanirati teška stanja u tim javnim preduzećima i onda dolazi do samovolje: prodaje, ustupanja nekih komunalnih sistema, itd. To se mora sprečiti. Gospođo Dragutinović, vi imate vrlo odgovorno ministarstvo. Vi finansirate deo ovog sistema lokalne samouprave itd. Vi znate da ste u 2010. godini da preko tridesetak milijardi uskratili lokalnoj samoupravi. Zato najveću odgovornost snosi vaše ministarstvo. Ali, to nije prva godina, to je treća godina. Uskraćeno je lokalnoj samoupravi 66 milijardi u periodu vladanja ove vlade i ove vlasti. Nestaje nam selo, nestaje nam radništvo, nestaju nam komunalna preduzeća, samo zbog toga što ne radite, što ne štedite i što ne stvarate uslove da zaposlite narod! Evo još podataka o zaposlenosti. Da li je iko napravio analizu od resornih ministarstava o tome kako zaustaviti ovaj sunovrat zaposlenosti? Godine 1989. bilo je dva miliona i 650 hiljada, sada je zvanično po ovim podacima, da li su oni tačni ili nisu, imamo neke podatke, milion i 800 hiljada zaposlenih. Pitanje je, dok nam MMF to ne donese, mi to ne znamo, jer se sve frizira. Po tim podacima je 850 hiljada ljudi u poslednjih 20 godina ostalo bez posla. Gde je tu kraj? Kako to zaustaviti? E, te odgovore nam morate doneti ovde, a ne zakon o zaduživanju, nego zakon kojim ćemo zaustaviti te negativne tokove, sa pravom analizom stanja i programom mera za sanaciju svega postojećeg. Hvala. [[Aplauz]]
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da) Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, svi smo se radovali da Skupština krene, da počne da se radi, da se nešto dogodi, naravno, pozitivno. Ovih dana, imalo smo veoma energičan nastup premijera, koji je bio kategoričan da hoće da iseče u korenu neke probleme i da se pređe u rešavanje. Međutim, danas, na ovom prvom zasedanju, prva i druga tačka dnevnog reda, kako naš narod kaže – ''prvo pa muško'', kredit, zaduženje, ponovo krećemo, i kako ono naš narod reče: ''po jutru se dan poznaje'', dakle, u ovoj godini nema ništa, sve je prazno. Pre neki dan, u jednoj zabavnoj emisiji, kod Ivana Ivanovića, gledam ministra Šutanovca, pa, kada je objasni da SDPR radi, pa izvoz, pa je to rekord, pa nikad u istoriji nije bio toliki izvoz, takav posao, takav biznis, milijarda i 200 miliona, a ono, sad, SDPR traži da odobrimo kredit?! Ne razumem, o čemu se radi. Kada pogledate, gospodo narodni poslanici, ekspoze predsednika države, koji je u izbornoj kampanji kada se ovaj parlament formirao održao svoje slovo kao šef države i rekao – 200 hiljada novih radnih mesta, 2010. godine 200 hiljada automobila u "Fijatu" izvoz, 200 hiljada automobila napolje, ulazak u EU 2013. godine, to je bilo kao dogovoreno, itd, četiri autoputa odjednom, iznenadim se kada vidim ovo ''Pojate-Preljina'', ma, 'ajde, nek' se gradi, šef države staje na čelo Odbora za infrastrukturu, odnosno Saveta, i to je tako, koridori, svi će biti završeni 2012. godine i, mi se obradujemo – narod, naravno, podrži to sve. A, međutim, evo, rezultat na današnji dan – 400 hiljada otkaza. Svakog dana 550 građana Srbije ostane bez posla. To je pre neki dan objavljeno. Zaduženje, svakog minuta 3,5 hiljada evra, a onih hiljadu evra što je obećano, nema razgovora, to više niko i ne pominje. Od četiri autoputa nema nijednog. Od koridora, nešto su počeli, začeprkali tamo u Vojvodini, i od toga ništa. Evropska unija – pomereno pet godina, realno 2018. godine, ali biće, otprilike, 2020. godine. E, sad je važno, upitnici su se popunjavali, to je važna stvar i važno je da smo upitnike završili. A, ''Fijat'' ne radi, uopšte! Došli Italijani i vrše testove i, umesto u 2010 – 200 hiljada automobila, kako smo mi ulagali sredstva iz budžeta i finansirali to sve, e, da li je ovde gospodin Stevanović, ja ga ne vidim, on je to pričao, pa još jedan gospodin ministar, da mu ime ne pominjem, izvoz, "Fijat", budućnost Srbije. E, sad, nema "Fijata". A, ja, bogami, čujem da se ''Fijat'' povlači iz Srbije, to je skoro i sigurno, i zato je i ''pukla tikva''. E, zato sam predlagao da se napravi jedan anketni odbor. Izmigolji nam se guverner, ode i ne pozdravi se, nije nas ni pozdravio, a sada hoće i ministri, mi samo konstatujemo, jedan po jedan odlaze. Naravno, ovaj parlament počinje da bude neka "sigurnu kuću", vidim da je vama poenta da pravite neke ''sigurne kuće''. Sada je i ovo neka "najsigurnija kuća", da svi oni koji ne urade ništa, koje skloni neko sa vlasti, oni će doći u parlament. Gospodo, očekujem da gospođa ministarka pokaže malo ozbiljnosti, jer voditi finansije jedne države, to je izuzetno odgovoran posao. Ja vas otvoreno pitam, šta je sa "Fijatom"? Gospođo, milione evra smo uložili u infrastrukturu Kragujevca, u njihove ''Fijatove'' projekte, poklanjali zemlju, gradili, radili šta su hteli, demontirali, sekli mašine, sekli liniju – šta je sad? Ko će ovde nas da obavesti o rezultatima svega toga što se događalo?! E, sad, ima jedan problem, dođe jedan Indus, ovde, zapali nas za neke silne pare, "Magnohrom", tamo to, vi znate, gospođo, ode to sve od MOBTEL-a, sve se to iskrčmilo umesto ovih autoputeva, e onda, dođoše neki iz ''Jure''. Pa, imamo jednog ministra koji se sa njima slikao, vodio ih, pa, oteše nama vlast u Rači, pa kažu – kakva, bre, Nova Srbija, svi morate da budete ovde u nekim regionima, da bi ''Jura'' radio! A mi dajemo 10 hiljada evra po radniku, mi odrešili kesu, samo cepamo, e, sad ''Jure'' nema nigde. Gde je ''Jura'', gospođo Dragutinović?! Danas svi radnici sede u opštini i čekaju ''Juru'', nje nema! ''Jura'' je trebalo da bude i u Nišu, i u Kragujevcu, i gde, sve, nađoste neku ''Juru'', šta radite s tom ''Jurom'', ali ''Jure'' više nema, niko ne pominje. E sada, mi hoćemo Anketni odbor da vidimo šta je sa ''Jurom'', šta je sa "Fijatom", šta je sa autoputevima, šta je sa parama od MOBTEL-a, sa ''Zagrebačkom bankom'', kada je nudila – kako je pravobranilac mogao da se odrekne tolikog kapitala i da se to prebaci na privatne račune, i to šifrovane, čije su to šifre i niz drugih problema?! Šta je sa ''Nuba investom'', otkud ''Nuba invest'' ovde, kako sa tri hiljade evra, bez direktora, bez tendera, bez ičega, da dobije posao?! To su sve vrlo interesantna pitanja. Šta je sa ogromnim investicijama, šta je sa tom Starom planinom, milijarde, pa Golija, pa Divčibare, pa skijališta, pa ceo svet dolazi da skija u Srbiju?! E, tamo su sad koprive od dva metra, gospođo ministre, više niko i ne pominje. Tamo je ostala neka najmodernija oprema, dovezena iz sveta, namontirana i zaboravljena. E, sad bismo voleli da mi to malo i pogledamo, da vidimo šta se sa tim dogodilo – kud ova Srbija ide i za šta nas više zadužujete. Za šta trošite te pare?! Zar mi da pokrijemo iz ovog kredita jednom ministru koji napravi sajt, galantan čovek, ono – evo ti 25 hiljada evra napravi sajt. Ljudi moji, da li ste normalni, da li tamo neko brine o vama? Stvarno očekujem da ovde jednom dođe predsednik države i da ga pitamo, predsedniče, šta se to događa?! Dođe čovek i da 25 hiljada evra za jedan sajt! To ljudi rade sada za 300 ili 400 evra, možete to sad koliko hoćete da nađete. I, ko su ti koji su to radili?! Međutim, vidim da nema ništa. Jeste napravili u poljoprivredi ''fenomenalan posao'' – izvozi kukuruz i pšenicu po 12 dinara, a sada plaća naš seljak 26 dinara, gospođo! Znate li pošto je kilogram hleba sada? Jedan kilogram vam je 40 dinara. Znate li da je koncentrat sa 22 dinara otišao na 42 dinara?! E, znate li da je nafta za poljoprivredu, sa 76 dinara, sećam se odlično kada sam bio u Vladi, sada došla na 110 dinara. Razumem da ste uzeli ovaj kredit za poljoprivredu, dolazi setva pa da uložimo, pa ćemo to do zime da vratimo, da oplodimo, za subvencije, da se više poseje, da se više uradi. A, vi uzimate za ove tamo što su raskalašni bili, što su razbacivali, trošili i tako dalje, i to se sve završilo. U ovoj zemlji svi štrajkuju. Koga god pitate šta radite, svi kažu – idemo u štrajk. Neko sada, tu je kombi prevoz, taksisti, prosvetari, zdravstveni radnici, pa, i policija. A vi svi srećni u Vladi i nasmejani, vidim, lepo izgledate, svi ste puni neke pozitivne energije, svi bili na skijanju, izodmarali se, evo, idete na letovanja, zimovanja, ne pitate koliko košta. Vidim, ministar odbrane vodi svitu, pa imamo jednog ministra skijaša, on voli da skija, valjda, pod stare dane proradilo mu nešto, ne silazi s planine. Naravno, treba to sve da se poplaća – e, sad ćemo da uzmemo kredit, da sve to raskalašno poplaćamo, da završimo. Prema tome, urazumite se i povedite ovu državu, bar, bilo kol'ko onako ispravno kako to treba daseradi ili raspišite izbore. Ja vidim da ste vi svi nemoćni, da ste se vi svi predali, razbežali ste se, pojurili, ne može niko da vas nađe. Tražite nekoga u Vladi, nikoga više, doduše, vas nisam tražio, ali ove koje tražim nikoga nema. I oni službenici kažu – nemamo pojma. Gde ste? Nemamo pojma! E, šta je bilo? Izbori su jedini lek. Vi drugi lek ne možete da primenite. Mi smo vam dali da vežbate, evo, skoro, tri godine, tri građevinske sezone – 5.000 stanova Dulić pravi svake godine i samo da počne. E, sada je rekao, u aprilu konačno počinje 5.000, kada je našao "Monteru", ona je bila nekako blokirana, pa nije mogao da joj da posao, valjda se to i čekalo, ali ni od toga, otprilike, neće biti ništa. Prema tome, izbori su jedini način. Evo, ja sam danas doživeo jednu prijatnu vest: čujem u Kuršumliji, tamo, štrajkuje opština, smenjuje Marković predsednika Opštine – jeste dobar čovek, doduše, i jeste naš iz stranke, voli ga narod, narod neće da podrži promenu, a Marković uporno hoće da ga promene. I, danas, vidim, smrklo se i demokratama, pa i vi prešli kod nas i došli i kažete, 'ajde da učvrstimo to, kada narod 'oće, i svaka vam čast! [[Aplauz]] I, želim da pozdravim demokrate iz Kuršumlije koji su došli tamo gde im je mesto i rekli – ne možete više tako da se igrate sa narodom, pustite Markovića šta priča i tako dalje, napravila se jaka većina…
Narodni poslaniče, s punim razumevanjem za vaše oduševljenje na terenu u Kuršumliji ili bilo gde, ja vas, ipak, molim da govorite o temi koja je na dnevnom redu.
Dobro, u redu. Međutim, gospođo Dragutinović, vi znate dobro, vi ste se založili da se ugasi koncesija koja je 2012. godine trebalo da završi autoput do Požege. Rekli ste šta je to, kakva koncesija nama, mi imamo para – pa šef vodi Savet za infrastrukturu, to ćemo mi sami, bre, kakvi koncesionari, to je prava stvar, mi sami imamo naše pare, naša sredstva. Nema od toga ništa, gospođo! Nijedan metar niste napravili! Rečeno je da ćete to završiti sami, ugasili, i neka to ide na vašu dušu. Videćemo šta će od toga biti. Prema tome, savetujem vam, iskreno, nemojte se više brukati. Vidite da to ne ide, vidite da su mnogi digli ruke i odlaze iz te Vlade. Naravno, vi ovde konstatujete da su otišli. I oni su u pravu što vas kritikuju, a i Vlada je u pravu što njih izbacuje. Svi ste vi u pravu, ali idite što pre! Jedini način su izbori da se ovo razreši. Mislim da ćete konačno da se urazumite i očekujemo kad još malo otopli, kad vas ovaj narod stisne i pritisne, da ćete to i prihvatiti. Prema tome, gospođo Dragutinović, nemojte mnogo da se branite, vidite i sami da ste nemoćni, ne možete da uradite, to mora da se radi vrlo ozbiljnije, studioznije. Makroekonomsku politiku jedne zemlje organizovati i voditi jeste izuzetno složeno pitanje. A, naravno, kada odete kod Ivana Ivanovića, možete da pričate šta god hoćete, tamo sve trpe u toj emisiji, i da ste dobri, da ste uspešni i sve ostalo. Prema tome, ove vaše ankete koje radite, to vi radite za vas. Ovo što vam ''Cesid'' gura iz sve snage u nedra… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, upozorila sam vas da, uz puno razumevanje za širinu teme…) …ne ide, evo, završavam, završavam… (Predsedavajuća:…kada je tema dnevnog reda postoji, ipak…) …prema tome, nemojte nas više zaduživati, idite što pre! (Predsedavajuća: Molim vas da me saslušate, narodni poslaniče.) Hvala, gospođo Čomić, bili ste izuzetno ljubazni.
Ja vas molim, narodni poslaniče, Miroslave Markićeviću za dobrodošlicu, u dobrom zdravlju u mandatu do kraja. Da, ipak, nepoštovanje Poslovnika je nedopustivo. Da li želi reč još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. stav 4, od predsednika, ovlašćenih predstavnika ili poslanika koji imaju pravo na pet minuta? (Ne) Da li ministarka želi reč? (Da) Reč ima ministarka Diana Dragutinović.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, pokušaću i dalje da ostanem vedra i da se osvrnem na neke ili sve vaše kritike. U izlaganjima različitih poslanika uočila sam izvesnu žal za prošlošću i starim danima, bližim ili daljim. Prvo ću početi od tog žala za daljim danima. Dakle, žalili su neki poslanici za vojnom industrijom kakva je bila nekad, pre 2000. godine, i osporavali su postojanje javnog preduzeća SDPR "Jugoimport". Na žalost svih nas, ali to je činjenica, vojna industrija nam je uništena NATO bombardovanjem. Od razrušene vojne industrije renomirani ekonomski časopis "De ekonomist" govori da je srpska vojna industrija u usponu. I tu takvu srpsku vojnu industriju u usponu upoređuju sa našim teniserima ili malinama i drugim poljoprivrednim proizvodima. Htela bih da vas podsetim da je početkom 2000. godine, posle NATO bombardovanja, vojna industrija izvozila tek 20-ak miliona dolara i primala je subvencije pošto je bila razrušena. Danas, 2010. godine, vojna industrija izvozi 270 miliona dolara i ne prima nikakve subvencije. Inače, one koji su sporili postojanje ovog javnog preduzeća "Jugoimporta", htela bih da ih obavestim da on u ovom ili u onom obliku postoji još od 1948. godine, kada je nastao sukob između Staljina i Tita. On je tada postojao kao preduzeće, pa je onda 1972. godine od tog javnog preduzeća postala Direkcija u okviru Saveznog sekretarijata za narodnu odbranu, a onda je 1992. godine ponovo postalo javno preduzeće i to je do danas. Bavi se uvozom i izvozom vojne opreme i to veoma uspešno. Neko je govorio da se radi o monopolu, a ja bih htela da kažem da, ako nekome to nije poznato, postoji registrovano 100 trgovaca vojne opreme, da javno preduzeće SDPR "Jugoimport" izvozi otprilike 50-55%, a da ostalo direktno izvoze preduzeća iz oblasti vojne industrije. Izvozi se 98% proizvodnje vojne industrije. Od kako sam ja ministar finansija, ne znam za ranije, ovo javno preduzeće posluje sa dobiti. Ono uplati redovno 50% dobiti u budžet. Onih drugih 50% upotrebio je za izgradnju kovačnice u Valjevu. Žao mi je što nema poslanice iz Valjeva. Smatram da ta kovačnica dosta dobro radi i za podršku proizvodnje aviona u Pančevu. SDPR-u ne treba kredit, SDPR ne uzima kredit, SDPR uzima avans za proizvodnju od alžirske strane i samo za slučaj da ne isporuči ono što je ugovoreno, a to se do sada nikada nije desilo, mora da se taj avans vrati. Bilo je poslanika koji su govorili o tome da sam prilikom razmatranja, usvajanja ili diskusije o Zakonu o budžetu za 2011. godinu govorila neprimereno. Nije objašnjeno šta je to bilo neprimereno u mom govoru, ali sam iz diskusije shvatila da se radi o igri brojevima. Ja se inače brojevima ne igram i pošto sam kod sebe imala govor koji sam pripremila prilikom odbrane budžeta za 2011. godinu, znam dobro šta sam rekla. Dakle, u momentu kada sam branila budžet i sa vama o njemu raspravljala, imala sam podatke o javnom dugu koji su bili zaključno sa krajem septembra 2010. godine. Dug jeste u tom trenutku iznosio 11,6 milijardi evra i jeste u tom trenutku bio 38,8% BDP-a. Ja se nikad ne krijem iza metodologije, uvek jasno govorim. Ja kažem da postoji državni dug i javni dug, kao i dug javnog sektora i da to nigde ni u jednoj zemlji, pa ni u Srbiji, ne može biti isto. Ono što Ministarstvo finansija prikazuje kao javni dug jeste upravo ono što je definisano Zakonom o javnom dugu, koji je, takođe, usvojio ovaj visoki dom. Prema tome, uvek izlazim sa tačnim podacima, koristim standardnu, da ne kažem udžbeničku metodologiju, ali isto tako znam da kao što se ekonomske teorije menjaju, nova zamenjuje staru, tako su i metodologije predmet promene. Dakle, 31. decembra 2010. godine javni dug jeste iznosio 12,1 milijardu evra i to je 41,5% društvenog proizvoda. U januaru mesecu javni dug kao procenat učešća u društvenom proizvodu je smanjen, ne zato što smo mi precenili društveni proizvod, nego zato što smo svi svedoci usporene apresijacije domaće valute. Poznato je, i to može lako da se proveri, da 1% depresijacije utiče na porast javnog duga meren kao procenat učešća u društvenom proizvodu za jedan procentni poen, odnosno slično je i sa apresijacijom, smanjuje se učešće javnog duga u društvenom proizvodu. Bilo je poslanika koji su želeli da znaju da li imamo Vladu ili nemamo. Uvek sam verovala u sistem koji može da funkcioniše bez obzira na personalne promene. Obično, kao neko ko jeste ekonomista po struci, koristim indikatore da procenim da li je politička ili neka druga nestabilnost na pomolu. Mogla bih da vas podsetim da je obično kada se dešavala politička nestabilnost devizno tržište prvo reagovalo. Ovoga puta to nisam primetila i neka to bude moj odgovor. Kada se govori o tome, naravno, u negativnom kontekstu, šta je doprinos ove vlade, poslanici jedne poslaničke grupe su rekli da je to rast javnog duga za četiri milijarde evra i da ova vlada troši mnogo više nego što ima. To sam mogao da očekujem od poslanika neke druge poslaničke grupe. Najmanje sam mogao da očekujem od predstavnika stranke Vlade, koja je, takođe, više trošila nego što je imala i, gle čuda, broj koincidira, a to je 4 milijarde evra, koliko je potrošeno od prihoda od privatizacije. Dakle, trošilo se, takođe, više nego što se ima, ali na račun pada društvenog bogatstva. Budžet nije izbalansiran ako se troše privatizacioni prihodi. Da li ova vlada i ja kao ministar imamo neke rezultate? Omiljena tema je da se upoređuje situacija u krizi u odnosu na situaciju kada je i Srbija imala dinamični ekonomski rast. Mogli bismo da stvari postavimo i ovako. Hajde da uporedimo šta se to desilo i kako izgleda 2010. godina u odnosu, na primer, na 2008. godinu. Društveni proizvod je približno isti, a spoljna neravnoteža je sa 18% društvenog proizvoda, dakle, deficit platnog bilansa od 18% društvenog proizvoda sada iznosi manje od 7% društvenog proizvoda. Svedoci smo da se sada lečimo. Nažalost, lečenje je teži i dugotrajniji proces. Znam da uvek izgleda da sve što se uradi jeste malo, ali ipak bih htela da podsetim na nekoliko stvari koje su neosporne. Prvo, da učešće javne potrošnje jeste manje nego što je bilo, iako izdaci za kamate jesu veći nego što su bili, ali, opet, zato što je jedan izvor finansiranja zamenjen drugim. Donet je novi Zakon o penzijsko invalidskom osiguranju i mogli bismo diskutovati o tome da li on predstavlja veliki ili manji korak u dobrom pravcu. Neosporno. Možda je manji nego što sam inicijalno želela, ali definitivno taj zakon donosi veliku promenu i ta promena jeste da se najviše uvek štedi na troškovima indeksacije. Takođe, donet je Zakon o budžetskom sistemu, sa odredbama o fiskalnoj odgovornosti, koji nas obavezuje da smanjujemo fiskalni deficit, a to znači javnu potrošnju. MMF govori razne stvari i govori mnogo dobrih. Poslanici namerno prećutkuju one dobre i uvek se fokusiraju na neke loše poruke. Šta je to dobro što se može videti u Pismu o namerama MMF, što je on rekao za ekonomsku politiku ove vlade? On je rekao da Vlada vodi odgovornu fiskalnu politiku, on je rekao da je država promenila model rasta i da je to neosporno. Slažem se da je moguće da i MMF, i bilo ko, i mi u Vladi pogrešimo. Greške su sastavni deo života i rada svakog od nas, ali primetila sam da povremeno postoje neke reči koje se kao mantra stalno upotrebljavaju, bez ozbiljne ekonomske analize. Jedna od tih čuvenih reči ili brojeva koje sam često čula i od vas, dragi poslanici, jeste da se na javnim nabavkama može uštedeti milijardu evra i da ova rasipnička Vlada troši milijardu evra na javne nabavke, otprilike 100 milijardi dinara, da rasipa toliko i, eto, mi u stvari ne bismo imali deficit da tu postoji neka odgovorna vlada. Analizirala sam, znate da postoje uprave za javne nabavke i da postoje ozbiljni podaci o tome kolike sujavne nabavke Republike Srbije, a to znači budžet Republike Srbije, Fond zdravstvenog osiguranja, sva javna preduzeća. Gospodo, sve to zajedno je milijardu evra. Dakle, ništa nismo kupovali, da je vojska i policija bila bez goriva, mi ne bismo mogli da pokrijemo ovaj deficit. To je jedan broj koji se upotrebljava, a ozbiljne analize i podaci govore da to baš i nije tako. Ono što ste danas najčešće govorili, to je tih 400.000 ljudi kojih je manje nego što ih je bilo u 2008. godini. Verujem zvaničnoj statistici i sama sam to po profesiji, ali uvek volim da neke brojeve poredim za zdravom logikom. Vi i ja dobro znamo da u ovoj državi radi na ovaj ili onaj način oko dva miliona ljudi. Grubo ćemo reći, pola miliona ljudi rade u javnom sektoru i oni nisu otpušteni. Prema tome, ostalo je još milion i po ljudi. Da li neko hoće meni da kaže da je otpušteno na ovaj ili onaj način 400.000 ljudi, a da je društveni proizvod ostao približno isti. Dakle, uvek pozivam da iza broja koji čovek izgovori stoji ipak ozbiljna ekonomska analiza. Garancija koja je dobijena od Svetske banke bila je daleko više kritikovana nego garancija koja se davala Srpskoj banci. Garancija koja je dobijena od Svetske banke nije dobijena da bi se unapredila ili poboljšala poslovna klima, nego je upravo dobijena zato što je jedna međunarodna finansijska institucija, kao što je Svetska banka, rekla da je Vlada čak i u krizi poboljšala poslovnu klimu. Poslanici su me pitali, posebno poslanici jedne poslaničke grupe, za šta će se trošiti taj kredit vredan 400 miliona dolara. Znate šta, i vi i ja dobro znamo, i studenti ekonomije, a bogami i građani Srbije, da novac može da se troši samo za one namene koje su predviđene Zakonom o budžetu i ni za šta više. Usvojili smo Zakon o budžetu koji pokriva i plate i penzije, i socijalna davanja, takođe, i transfere lokalnim samoupravama, kao i benzin za vojsku i policiju i njihovo opremanje, a i otplate nekih kredita, samo za te namene koje su predviđene Zakonom o budžetu. Kada novac dođe, bez obzira da li ste ga sakupili porezima ili je došao kao prihod od privatizacije, ili je država uzela kredit ili je emitovala akcije, taj novac dođe u nešto što se zove ''jedinstven račun Trezora''. I sve se to isplaćuje sa jednog mesta. Sad vi meni kažete – a, za šta konkretno? Samo za ono što je predviđeno Zakonom o budžetu. Znam da se nikome od vas, a bogami, ni meni, nije dopalo to što smo morali da platimo za taj čuveni "Satelit". Tačno je, to je oko 2,8 milijarde dinara. Mi smo, dragi poslanici, izgubili spor i to kao država morali da platimo. Ipak bih vas podsetila da ova država plaća sada, i proteklih sedam, osam godina, stari dug po osnovu stare devizne štednje, koji je, takođe, negde potrošen, to je 4 milijarde evra (opet ovaj broj 4). Uporedite te 4 milijarde evra sa ovih 2,7 milijarde dinara. Mnogo veću cenu plaćaju sadašnje generacije za neke dugove koji su davno nastali. Šta je smisao Uprave za javni dug – da reaguje na promene na tržištu. Uprava za javni dug mora da bude fleksibilna i da uoči da li se na tržištu smanjuju ili povećavaju kamatne stope. I, ništa nije uobičajeno da se zadužujemo, čak i kad nemamo deficit, ukoliko su trenutno uslovi koje imamo bolji od uslova po kojima smo se ranije zaduživali. Na taj način ozbiljna država štedi na izdacima koji se zovu kamate. Sve sam mogla da verujem, ali da je Grčka navedena kao dobar primer štednje, to, stvarno, teško mogu da prihvatim, a naročito komentarišem. Ne bih htela da se poredim sa Grčkom, i reći ću – daleko bilo, ali, zaista, učešće javnog duga od preko 200%, ukupnog duga 400% društvenog proizvoda, potpuno loše, da ne kažem lažno prikazivanje javnih finansija, deficit od 10% društvenog proizvod, uprkos tim merama štednje, te razvijena, divna, Grčka ne može da se zaduži po uslovima po kojima se zadužuje Srbija, još uvek daleko od EU. Ostavka je veoma popularna reč ovih dana. Šta god, vidite da jedno može da se zameni drugim. Kao neko ko je zagovornik fleksibilnog tržišta rada, najmanje mogu biti protiv toga, kao neko ko je u svom privatnom životu nastavnik i koji se bavi ocenjivanjem, nemam ništa protiv da budem ocenjena. Promene smatram sastavnim delom života i odrasla sam uz rečenicu da su neuspesi i u privatnom i u poslovnom životu, a i u državnim potezima, ''stubovi uspesima''. Da li sam nešto, i ako jesam, ostavila i šta ću reći svojim studentima kada se sutra vratim? Reći ću im jedno, oni to znaju, njima to ne moram ni da pričam, da je činjenica da nema nijedne zemlje u svetu, a naročito nema zemlje u Evropi koja je u vreme ekonomske krize vodila restriktivnu fiskalnu politiku. Sve su vodile ekspanzivnu i sve su deficitom ili većom javnom potrošnjom želele da neutrališu pad privatne i da utiču na ublažavanje pada ekonomskog rasta. Opet, sa druge strane, uvek sam za sebe govorila, to i sada tvrdim, bez obzira što sam ministar u vreme kada Srbija ostvaruje deficit, da sam neko ko zaista jeste predstavnik fiskalnog fundamentalizma. Ali ekonomija, za razliku, u ekonomiji vi ne možete da vršite eksperimente, kao što to možete u drugim naukama. Sada ne mogu da kažem šta bi bilo da je deficit bio manji ili da ga uopšte nije bilo. Takođe, dok sam ministar napravljena je ''egzit strategija'' iz tzv. ekspanzivne fiskalne politike, odredbama fiskalne odgovornosti Zakona o budžetskom sistemu. Takođe, borila sam se da se formira Fiskalni savet, ne zato što mislim da ima malo različitih agencija i nezavisnih institucija, nego zato što duboko verujem da samo stručan fiskalni savet treba i može da utiče na kreiranje javnog mnjenja o tome kakva je, zaista, fiskalna politika. To znači, da se kreira javno mnjenje argumentima, ozbiljnim ekonomskim analizama, koje se neće zasnivati na tome da mi neko kaže da je teorija jedno, a praksa drugo, a da će procene bez ozbiljne ekonomske analize biti davna prošlost. Lazar Paču, još jednom, bio je ministar koji je imao budžete sa ogromnim deficitima. Lazar Paču je bio ministar koji se zaduživao i stvarao novi dug da bi vraćao stari, ni zbog deficita, ni zbog zaduživanja, niko nikada za njega nije rekao da je bio loš ili da je bio rasipnik. I ja se nadam da to moji studenti neće misliti ni za mene. Hvala. [[Aplauz]]
Zaključujem načelni pretres i ovim završavamo današnji rad. Rad nastavljamo sutra, 22. februara, u 10.00 časova. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 76 narodna poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj prisutnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 94 narodna poslanika i da postoji uslov neophodan za rad na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine, odnosno da je prisutno više od 84 narodna poslanika. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika koji kaže u svom prvom stavu da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, pri čemu su mu ova objašnjenja i obaveštenja potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ovo pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine, usmeno, u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam, da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine. Narodna skupština je obaveštena da će za Poslaničku grupu DSS ovlašćeni predstavnik biti narodni poslanik Zoran Šami, za Poslaničku grupu manjina narodni poslanik Riza Halimi, za Poslaničku grupu SRS narodni poslanik Nemanja Šarović, a za Poslaničku grupu LDP narodni poslanik Bojan Đurić. Ukoliko još neko od poslaničkih grupa odluči da predstavnik grupe učestvuje u radu, na osnovu člana 286, molim da nam se o tome dostavi obaveštenje. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.