Molt bon dia, reprenem la sessió en el dinovè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la situació de l'educació, que ha presentat el Grup Parlamentari d'En Comú Podem. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació de l'educació]] [[300-00140/13]] Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats i diputades; conseller. Estem aquí i volem començar recordant el sis per cent en el PIB en educació; el segon element, la reversió de les retallades; la reducció de les ràtios estructurals; cap tancament dels grups de l'escola pública; la retirada de l'ordre del calendari escolar; el no al nou currículum d'aquestes formes; una formació professional pública i de qualitat, amb equiparació salarial; l'estabilització real del personal interí, i el pacte d'estabilitat; l'assumpció de responsabilitats del departament en la defensa de la immersió lingüística, i la negociació real i la dimissió del conseller. Estos són els deu punts que la comunitat educativa ha posat damunt la taula, amb una vaga sense precedents en els últims trenta anys en el món de l'educació; una vaga unitària de tots els sindicats, sense fissures; una vaga que ha estat un èxit evident, tant en participació com en mobilització: milers de professors, de professores, d'alumnat, de mestres, de famílies, amb manifestacions a Barcelona, a Tarragona, a Manresa, a Lleida, a Girona, a Tortosa, i a moltes altres ciutats d'arreu de Catalunya. I si tot això ha passat ha estat perquè la comunitat educativa està al límit; al límit per la pandèmia, al límit per les retallades, i també al límit per la seua actitud: una actitud inflexible, una actitud arrogant i una actitud poc dialogant. I també una improvisació constant en la seua gestió durant aquest primer any de legislatura. Durant un any vostè ha estat un conseller que ha menystingut a tota la comunitat educativa, i especialment el professorat. I és per això que estem en aquesta vaga sense precedents al món de l'educació. Li hem dit moltes vegades des d'este faristol, que dialogui, que no imposi. I és evident que això no ha estat així. On està el criteri pedagògic per a la presa de les decisions? O on està el consens? Perquè és evident que tots els professionals amb criteri pedagògic i la majoria de la comunitat educativa està al carrer, reclamant la seua dimissió. En aquests moments té tan poc suport que fins i tot el món educatiu se l'ha volgut saltar com a interlocutor, passant directament al president de la Generalitat, qui, per cert, es va fer la foto al seu costat anunciant el calendari escolar, i qui ha desaparegut en aquesta crisi sobre l'educació, amagant-se, sembla ser, darrere seu, tot i que és la crisi més important d'educació en els últims anys. Nosaltres pensem que aquesta vaga s'hagués pogut evitar. I si ara estem on estem és per aquesta manera de fer. I, certament –i l'hi reconec–, durant aquests últims dies ha abaixat el to, s'ha assegut a negociar. Fins i tot al nostre grup i a algun altre grup ens ha cridat per a reunir-mos. Però veurem com acaba, perquè després d'encendre –si em permet l'expressió– milers de persones i docents, als quals se'ls ha donat l'esquena durant un any, no sabem com acabarà aquesta vaga que tenim damunt de la taula. I si entrem en matèria i parlem amb més concreció, li vull demanar diverses consideracions perquè desbloquegi la situació on estem. Perquè depèn del que faci aquests dies, dels acords als que arribe, el nostre grup li demanarà la dimissió i li demanarà que deixi pas, si no hi ha una solució. Sobre el calendari escolar. Cal una moratòria. S'ha de fer bé i amb consens. I cal una moratòria que li demana el Consell Escolar de Catalunya i la comunitat educativa. En aquests moments només hi ha incertesa, rapidesa, improvisació. No se sap com se garantiran les extraescolars; la conciliació; no s'ha parlat amb el món del lleure –l'altre dia ens ho estaven dient a la Comissió d'Educació–; a qui afectarà; de quina manera –moltes preguntes–; si generarà més desigualtat en funció de com s'aplica. I, per tant, nosaltres li demanem que reflexione, que ature els motors i pacte amb la comunitat educativa aquesta mesura tan important. Sobre el currículum. És evident que la disposició addicional cinquena obliga les administracions educatives a implantar les modificacions del currículum del primer curs i del tercer, després de l'entrada en vigor de la LOMLOE –això és evident–, una llei votada per Esquerra Republicana, el seu partit. Però només és a Catalunya el lloc on s'ha produït aquest rebuig. Aquest rebuig que entenem que s'ha produït perquè des del Govern de la Generalitat no s'ha acompanyat de manera correcta aquest canvi de currículum. Vostè ha anunciat que les hores de gestió autònomes dels centres permetran deixar aquestes hores tal com estan; però què passarà amb les altres? Això està generant molta inseguretat. I deixar a l'elecció dels centres el currículum que s'aplicarà implica també, o pot implicar el foment de la desigualtat. Perquè, quins són els centres que es podran veure amb dificultats per aplicar aquests canvis? Doncs, com sempre, aquells que tenen menys recursos. I, per tant, li demanem que realment hi hagi un acompanyament, en aquest canvi de currículums, informatiu, amb una participació real i, sobretot, amb recursos, perquè és totalment important. I sobre el currículum, i en aquest cas de batxillerat, fa quinze dies, en una moció d'un altre grup amb relació a l'educació, la portaveu del seu grup, d'Esquerra Republicana, ens va dir a tots els grups de l'oposició que no s'havia de consensuar amb els grups parlamentaris res amb relació al currículum, que això s'havia de fer amb la comunitat educativa. I el que ha passat durant aquests dies és que els professors de batxillerat d'aquest país s'han assabentat de com seria el currículum de batxillerat a través d'un díptic al Saló d'Ensenyament, la qual cosa ha, també, demostrat, no?, que no s'han fet bé les coses, perquè primer s'estaven explicant a un saló d'ensenyament que pactant amb la pròpia comunitat educativa. Per tant, no és que no parlin amb els grups de l'oposició, sinó que tampoc amb el propi món de l'educació. I seguim, perquè un altre tema molt important, evidentment, són els professionals, l'ànima, en aquest sentit, del sistema educatiu, com són els mestres, les mestres i el professorat. I aquí, també, la pregunta que li fem és: els estem cuidant? Els està cuidant o els estem o els està menyspreant? I hi ha tota una sèrie de reivindicacions amb relació a les retallades i als drets laborals d'aquests últims anys, que també són molt importants. I també aquí li volem dir que sí, que nosaltres vam facilitar l'aprovació dels pressupostos, però això no és, ni molt menys, una carta blanca. I també li hem de dir que qui ha de negociar dins del Govern els recursos per a l'educació és el seu departament i, per tant, no cap grup parlamentari. I aquí té molts de reptes, com la conversió dels terços de jornada en mitges jornades, com el retorn de caràcter lectiu de les dues hores de reducció de personal major de cinquanta-cinc anys, com l'increment de personal d'atenció directa a l'alumnat, com la recuperació del poder adquisitiu perdut, incloent el reconeixement del primer estadi de nou a sis anys, o el restabliment de l'horari lectiu anterior a les retallades, per a tot el personal. I també, amb relació al professorat, és evident que un dels problemes que tenim al món educatiu és l'estabilització, l'estabilització del personal, que és evident que cal acabar amb la temporalitat de tot el sector públic i també, evidentment, del món de l'educació. El que no pot ser és que hi hagi professors o professores interins i interines que tenen una plaça durant més de deu anys, d'aquestes característiques. I aquí també li demanem –i vostè ho sap, que li hem dit moltes vegades– que cal un calendari claríssim, acordat, pactat amb la comunitat educativa, per capgirar aquesta situació que arrosseguem des de fa anys. I li preguntem si tenen previst fer-lo, si tenen previst pactar-lo, si l'han pactat, i en quina situació estem. Per tant, són moltes propostes, moltes reivindicacions, moltes preguntes que tenim, que, evidentment, ens preocupen. I amb relació a un altre punt –després en la rèplica continuaré també amb altres–, li volem també fer referència al català. Ahir patíem o vivíem una vaga. I aquí també li demanem, evidentment, que protegeixi, com la pròpia comunitat educativa demana, a tot el sector, perquè és evident, no?, que el català ha de continuar sent la llengua vehicular. I, evidentment sap, en aquest sentit, que el nostre grup estarem també al costat del Govern si realment es fan les coses bé, perquè el català pensem que ha de ser o ha de continuar sent la llengua vehicular del nostre sistema educatiu i que s'ha de fer sempre buscant el consens. En tot cas, moltes preguntes. Com no tinc temps, que em queden vint segons, al segon torn, a la rèplica, li continuaré posant al damunt de la taula altres consideracions amb relació a aquesta vaga i a la situació de l'educació al nostre país. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en el torn de resposta té la paraula el conseller d'Educació, senyor Josep Gonzàlez-Cambray.
Bon dia, presidenta. Diputat Jordan, diputades, diputats... Diputat Jordan, li aniré responent tots els temes que ha anat plantejant. De fet, és cert, ha fet moltes propostes, moltes preguntes –tenim molts reptes al sistema educatiu–, i l'hi aniré responent, un a un, tots els temes que vostè ha posat sobre la taula. Abans, permeti'm que faci una prèvia –abans, permeti'm que faci una prèvia. Ho he dit en altres ocasions, ho sento així: entenem els mestres, entenc els mestres, perquè tenim un cansament, tota la societat i també els nostres mestres. Sortim de dos anys de pandèmia que no han estat fàcils per a ningú. I els nostres centres educatius, els nostres professionals han estat capaços d'adaptar el que calia. Han estat capaços d'estripar –sempre s'ha fet així–, reorganitzar-se, i haver d'aplicar uns protocols sanitaris al servei de que les escoles estiguessin obertes i segures. I, per tant, no han estat anys fàcils, aquests dos darrers. I, per tant, em poso a la pell dels mestres. Vostè també ho deia: «Encara arrosseguem retallades de fa més de deu anys. I això és així: encara arrosseguem retallades de fa més de deu anys. De fet, com a professor d'institut..., el que li deia, eh?, del 2011 al 2015 estava en un institut –hi he estat en altres períodes–, i des de l'institut jo patia aquestes retallades, perquè anaven canviant les condicions dels professionals de l'educació, i, en aquest cas, també, quan estava al centre, les meves condicions. I, des del primer dia –portem menys d'un any de legislatura–, un dels meus objectius va ser tenir un nou pressupost; era imprescindible per començar a donar resposta a alguns d'aquests reptes que vostè ha plantejat. Hem de ser conscients –i això ens ho hem de dir– que no tot es pot fer alhora. Jo comparteixo que vostè o els diferents diputats no estiguin d'acord amb l'ordre de priorització –ho podria compartir–; en tot cas, jo argumentaré i explicaré com es prenen les decisions, sempre amb la màxima informació i sempre des del consens. Però el que també els he de dir és que no tot es pot fer alhora. Portem menys d'un any de legislatura i no tot es pot fer alhora. I, per tant, hem de ser capaços de marcar-nos un horitzó. Hem de ser capaços, entre tots, de compartir on volem anar, per transformar amb equitat el nostre sistema educatiu. I, a partir d'aquí, sabent l'horitzó al qual volem arribar, anar-hi fent passes: una passa després d'una altra, per tal d'aproximar-nos i anar-hi arribant. Una segona reflexió i ja passo a respondre'l. Els canvis sempre generen incerteses, sempre generen pors; sempre ens hi hem trobat –ens hi hem trobat sempre. Fer coses noves et fa sortir de la zona de confort, i sempre hi han resistències al canvi. També hem de ser justos i hem d'identificar quina part està oposant aquesta resistència i quina part també veu bé els canvis i s'està sumant als canvis; perquè això ens passa. L'hi deia, des del primer dia –portem menys d'un any–: revertir retallades i donar resposta a demandes històriques. Vostè s'hi referia, a algunes d'elles. L'hi vaig responent, eh? Intentaré respondre-les totes i, si no, després, al segon torn. La primera. Canvi de paradigma –i això no s'havia fet mai–, comencem una reducció estructural de les ràtios, del nombre de nens i nenes a les aules del país. I el proper curs comencem aquesta reducció a l'entrada del sistema infantil 3. Per tant, el proper curs, amb l'entrada del sistema infantil 3, el noranta-nou per cent de grups públics i el setanta-tres per cent de concertada sortiran a ràtios inferiors a vint-i-cinc, i el vuitanta-sis per cent de grups públics i el trenta-set per cent de la concertada surten amb ràtios vint o inferiors. A la concertada és voluntari. Normativament, legislativament, lleis de concerts que venen de Madrid, i és voluntari. I, per tant, també estem satisfets de que s'hagin incorporat en una bona part a aquesta reducció de ràtios. Per tant, nosaltres haguéssem pogut decidir que no fos així; haguéssem pogut decidir, davant d'una demografia que tenim menys infants, reduir els grups. No hem decidit això. Hem decidit mantenir i incrementar els grups i reduir el nombre de nens i nenes per aula. Conversió de terços en mitjos –vostè hi feia referència. Això ho tenim al pressupost 22. I, per tant, farem la reducció de terços a mitjos per al curs vinent. I aquest tema, que a vegades dius «terços, «mitjos –costa d'entendre–, és molt important per a l'organització dels nostres centres. Per tant, no farem cap nomenament de mestre o professor amb una càrrega lectiva inferior a un mig, encara que sigui per cobrir terços –això és molt important. Això ho tindrem per al curs vinent. Vostè deia: «Estabilització de les plantilles. Aquest és un altre tema. Vam començar el 2018 amb un trenta-quatre per cent d'interinatge; ara, actualment, estem al vint-i-quatre per cent. I tenim un macroplà d'estabilització, que estem compartint amb els sindicats, que el que ens farà és que el 2024, amb aquest macroplà d'estabilització, amb concursos de mèrits i concursos d'oposició..., el que farem és que el 2024 tinguem menys d'un deu per cent d'interinatge als centres educatius del país. Per tant, donem resposta també a aquesta demanda. Vostè hi feia referència de passada, eh?, no està dins de la vaga, però com que ho ha dit... FP. Ho deia el curs passat: ha de ser la legislatura de l'FP. I aquest any canviem... L'any passat ens vam trobar les sol·licituds, vam actuar a mesura que ens anàvem trobant la realitat –jo vaig entrar de conseller al maig. I aquest any fem dues coses: una, canviar el procediment per tal de que tot l'alumnat de quart d'ESO tingui continuïtat garantida a l'àmbit professional que triï al cicle formatiu de grau mitjà –això, com a conseller, és molt important, i això tampoc no havia passat mai, tot i que surt a la LEC, a la llei d'educació de Catalunya, de l'any 2009–; i l'altre és que incrementarem, evidentment, com no pot ser d'una altra manera, l'oferta de places de formació professional. Després, hi ha un altre àmbit que és molt important també per a la segregació –que vostè no l'ha citat, eh?, però si m'ho permet... En l'àmbit de la segregació, hem de fer que les escoles no estiguin segregades d'inici. Quan tenim escoles segregades, hi aportem tots els recursos, el màxim de recursos possibles, però continuen sent escoles segregades. Per tant, hem de ser capaços de fer una distribució equilibrada de l'alumnat abans de l'entrada al sistema. I, per això, per primer any, el proper curs –per primera vegada també a la història–, tot l'alumnat que identifiquem en situació vulnerable anirà acompanyat dels recursos econòmics, tant a l'escola pública com a l'escola concertada, per tal de fer aquesta distribució equilibrada d'alumnat en situació de vulnerabilitat a tots els centres finançats amb fons públic. Es referia vostè també al tema del català. A veure. El tema currículums –faig currículums primer. Tema currículums. Vostè ho deia: «Això ve de LOMLOE. El ministerio marca un seixanta per cent del currículum; ens arriben els currículums de LOMLOE per desplegar el curs vinent als cursos imparells. Nosaltres fem un primer esborrany. Amb aquest primer esborrany... Després diuen que nosaltres no... Després em referiré a l'actitud a la qual vostè feia referència, però ens hem de basar en els fets. Els fets són que, davant de qualsevol situació, davant de qualsevol mesura pedagògica, el que fem és diàleg i consens amb la comunitat educativa. En el currículum em refereixo als fets. No s'havia fet mai. Hem fet un procés participatiu del currículum amb més de 850 aportacions de tota la comunitat educativa. Torno a dir-ho, eh?: hem fet un procés participatiu amb més de 850 aportacions. Aquestes 850 aportacions, que la majoria eren per col·lectius, el que han fet és millorar un primer esborrany i fer un currículum amb una versió definitiva havent incorporat i escoltat el que ens deia la comunitat educativa. I són nous currículums que aplicarem el curs vinent. Això que quedi clar: són nous currículums que aplicarem el curs vinent. Ara, també és ben cert que l'aplicació d'aquests currículums, com no pot ser d'una altra manera..., el lideratge ve des dels centres educatius. I, per tant, nosaltres el que fem és: possibilitem a tots els centres educatius que vulguin –que ja han iniciat a Catalunya en molts centres– avançar en aquest camí de transformació curricular..., donem temps perquè es produeixi tot el debat necessari per tal de treballar pedagògicament aquests nous currículums dins dels centres educatius, dins dels claustres, amb la comunitat educativa, i possibilitem i flexibilitzem aquesta aplicació dels currículums els propers anys, amb el ritme que els centres considerin oportú, continuant desplegant els nous currículums. Això passa perquè la gestió d'hores autònomes..., els centres educatius ho poden emprar, ho poden utilitzar, ho poden dissenyar per treballar per a aquests àmbits competencials, o poden seguir fent-ho per matèries. Fem trobades amb les direccions; farem l'acompanyament informatiu i formatiu que faci falta. I, després, si m'ho permet, perquè vostè també ho deia, i és un tema on coincidim, com la majoria de temes que ha plantejat. De fet, si se n'adona, coincidim en tot i tenim els mateixos objectius. I jo ara li estic explicant que la majoria d'aquests temes ja estan..., o els donarem resposta properament o estan calendaritzats per donar-hi resposta properament. Vostè es referia al tema del català. A veure, el primer que vaig fer com a conseller davant d'una sentència que, evidentment..., ingerències judicials antipedagògiques i retrògrades. El primer que vam fer, davant d'una sentència que no ens agrada, com no pot ser d'una altra manera, va ser respondre al tribunal que l'òrgan al qual s'havien d'adreçar era el conseller d'Educació. Per tant, quan sento alguna vegada que diuen: «Deixen desprotegits els centres. Escolteu, basem-nos en els fets. No tot serveix com a oposició –basem-nos en els fets. Vam fer un acord per protegir els mestres des del Govern. El català és i seguirà sent la llengua vehicular del sistema educatiu. I, per tant, el que fem és desplegar un marc normatiu que, u, ens refermi el model d'escola catalana, un model de consens polític, social i pedagògic, i dos, els nostres projectes lingüístics dels centres educatius tinguin tota la protecció jurídica. I em sap greu, perquè tinc ganes d'explicar-li moltes coses –m'he quedat sense temps. Després segueixo fent-ho. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula el diputat Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Conseller, jo no sé si tenim els mateixos objectius, però el que està clar és que sí que tenim formes de fer diferent. Perquè és evident que els fets són que en aquests moments la comunitat educativa està al carrer, ha convocat una vaga sense precedents en el món de l'educació al nostre país. I, per tant, jo crec que una dosi d'autocrítica seria bona per a vostè i per al seu Govern. Per tant, no sé si compartim, hi insistixo, els mateixos objectius, però el que està clar és que les formes de fer, en absolut. Abans li he comentat diferents temes, com els drets laborals dels professors, l'estabilitat, el tema del català, l'aplicació del currículum i l'acompanyament, la qual cosa, hi insistixo, més enllà d'aquestes enquestes..., li he posat també l'exemple del currículum del batxillerat al Saló de l'Ensenyament; és evident que no s'ha fet bé. I l'anunci del calendari, que es va fer des d'un faristol en una roda de premsa abans, no?, que la pròpia comunitat educativa ho conegués. I ara m'agradaria parlar-li d'altres temes relacionats amb els ajuntaments, amb la inversió i amb l'escola inclusiva. I, en aquest sentit, si nosaltres veiem que s'ha estat governant d'esquena als sindicats i als docents, el que també veiem és que s'està, des del seu departament, intentant prendre decisions d'esquena als ajuntaments, al món local, en un tema molt important com és el zero-tres i la gratuïtat, que vostè va prometre i va anunciar en una roda de premsa, fa també uns quants mesos, abans de parlar amb els ajuntaments, més enllà de les reunions que sabem que s'estan produint de manera frenètica, precisament, aquests dies. Aquí hem de recordar que el ministeri va establir un pla de tres anys, a través dels fons europeus, per avançar cap a la universalització i la gratuïtat del primer cicle infantil. Això suposava la creació de 65.000 places públiques, aproximadament. Però que el seu Govern va rebutjar aquest pla, perquè des de la Generalitat volia flexibilitat de criteris i que no només fos per a crear noves places. I, al final, el que hem vist és que vostès han anunciat aquesta gran mesura, amb un gran titular, però sense fer-se'n càrrec del tot, perquè el que volen és que també els ajuntaments assumeixin una part del cost. Vostè parla de pagar el cost de l'escolarització i fa una mitjana general, afectant a tots els ajuntaments per igual quan els costos són diferents a cada lloc i segons els serveis que s'hi presten. I, precisament, el seu pla penalitzarà els ajuntaments que millors serveis presten en aquest moment en aquesta etapa educativa. I això pensem que no és d'esquerres, que no és equitatiu i, sobretot, que no es pot fer d'esquena als ajuntaments i molt menys amb amenaces sobre arribar a acords bilaterals amb alguns ajuntaments, en lloc de fer-ho de manera global. Per tant, en aquest sentit també li demanem que rectifique, que dialogue amb els ajuntaments. I li recordem que els ajuntaments venen d'haver-se retirat les ajudes sobre aquestes escoles fa uns anys, amb un govern de Convergència i, en aquell moment, també amb la inacció d'Esquerra Republicana. I li demanem que les diferents variables que s'han presentat en relació amb l'equitat, amb la quantia, universalitat i qualitat siguen revisades sobre aquest aspecte. Perquè, clar, universalitat..., no sabem si realment serà així, perquè vostès parlen de gratuïtat per a tothom, però no serà per a tothom. I això tindrà repercussions negatives als ajuntaments, que són qui gestionen aquesta etapa. Equitat. Exactament el mateix. Tal com està plantejada, entenem que no és equitatiu, perquè les famílies vulnerables seguiran pagant el zero i el primer any, i, en canvi, famílies que sí que podrien pagar el zero-dos no pagaran. I quant a la quantia, vostè també sap que hi ha diferents versions sobre aquesta situació. No tinc molt de temps, però, en tot cas, el que li demanem és que revise aquesta qüestió. El mateix en relació amb la inversió. Ens hem d'aproximar a aquest sis per cent. El mateix amb el decret d'escola inclusiva, que no s'està complint. Tenim una comissió d'estudi i ens estan dient, en cada comissió, que hi ha una gran diversitat a les aules i que es necessiten recursos per a poder atendre aquesta diversitat. I amb els pocs segons que em queden, dir-li –i hi insistixo, conseller–, una vegada més, que dialogue, que rectifique, que la comunitat educativa està en peu, que mereix solucions i que cal un canvi de rumb total per part del seu departament, que calen acords, que a estos acords cal posar-los calendari i complir-los. Esperem que així siga, perquè, si no, pensem que no li queda més marge de temps. Gràcies.
I, finalment, en el torn de rèplica, té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputat Jordan, diputats, diputades, sempre hem d'escoltar el que passa i sempre hem d'aprendre de lo que ens passa, perquè el que no aprenem es repeteix. I, per tant, com no pot ser d'una altra manera, les coses sempre es poden fer millor de com les fas el dia anterior; de fet, en educació i en tot el que fem a la vida. Poden anar repetint el tema de les formes de fer, de l'actitud i tot això, però, en tot cas, posem una mica d'objectivitat a tot plegat. El que li deia abans, eh?: entenc que com a oposició se sumin al desgast que pot suposar això per a un conseller, però jo no he menystingut ningú –no he menystingut ningú–, no he imposat res a ningú. Nosaltres el que estem fent és transformar el sistema educatiu amb una sèrie de decisions que la majoria estan contemplades al pressupost. Les que no estan contemplades als pressupostos, les compartim amb la comunitat educativa. Pel que fa al calendari, no imposem res a ningú; el que fem és, com a govern, davant de quatre informes del Consell Escolar dels darrers anys, davant d'una unanimitat de que és una bona mesura per a l'alumnat, decidim aplicar-la el curs vinent. I comencem el debat i el diàleg per tal de veure com la despleguem de cara al curs vinent, sempre tenint en compte que el protagonista de les nostres decisions ha de ser l'alumnat i sempre amb criteris pedagògics. Per tant, tota l'autocrítica que calgui, tota, però també convençuts, i convençut, en aquest cas, com a conseller, que en cap moment he menystingut ni he tingut cap actitud prepotent, en cap moment. Es creuen una afirmació que no respon al que realment ha passat. Hem fet més debats participatius que mai, més processos participatius que mai, hem preguntat –lo primer que vaig fer va ser preguntar a les nostres direccions i als nostres mestres amb una macroenquesta de recollida d'informació–, més escolta activa que mai. Ha dit una cosa..., el molt honorable president no s'amaga mai, això l'hi puc dir. I, per tant, no sé amb quin..., està barrejant percepcions amb fets. El Departament d'Educació donarà resposta a la situació, com no pot ser d'una altra manera. I el que deia, eh?, sempre pensant en el que és bo per a l'alumnat. Pel que fa a l'infantil 2.., feia referència a l'infantil 2. Em preocupa una mica, eh?, que pugui fer aquestes afirmacions, sabent que hem fet moltíssimes reunions, sabent que la quantia d'aportació per als ajuntaments de l'infantil 2 surt a la llei d'acompanyament de pressupostos, i sabent que el que sempre he explicat que fem és donar resposta, cobrir des del Govern l'escolarització de les famílies d'infantil 2; com fem a les escoles: cobrim l'escolarització de les famílies d'infantil 2. Llavors, el que farem és cobrir el finançament del que estan pagant les famílies actualment a les escoles bressol municipals. I a la gran majoria d'ajuntaments –la gran majoria d'ajuntaments– el que succeirà és que rebran més recursos econòmics dels que estan aportant les famílies a infantil 2. I un exemple claríssim és a la ciutat de Barcelona. A la ciutat de Barcelona –això està publicat, eh?, això està publicat– les famílies aporten, per a infantil 2, 1.132 euros –això està publicat– i rebrà l'Ajuntament de Barcelona, en aquest cas, 1.600 euros, com tots els ajuntaments del país. Per tant, tots els ajuntaments que fan tarifació social, al contrari, rebran molts més diners dels que estan aportant les famílies actualment per a escolarització. I això passarà arreu del país. Per tant, davant d'una mesura que decidim com a govern, fem el consens, tenim totes les reunions que facin falta per portar-les a terme, incorporem, en el marc de la comissió mixta, totes les propostes que se'ns fan –les incorporem totes, les propostes que se'ns fan: garantia financera, suficiència, comissió de seguiment per tal d'analitzar casos puntuals on això que els he explicat no succeeixi–, entenem que no hi ha cap motiu pel qual puguin donar l'esquena a una política de país com aquesta. Per tant, diputat Jordan, l'hi deia a l'inici, vostès posen l'accent en un fet que no ha succeït, que és menysteniment i actitud de qualsevol tipus per part d'aquest conseller. I, per tant, alineats per donar resposta a totes les polítiques educatives que serveixin, amb l'alumnat com a protagonista, per millorar la seva educació, aquesta transformació indestriable, sempre, de l'equitat. I, per tant, ens trobaran des del consens i des del diàleg per desplegar aquestes polítiques. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre les necessitats de l'escola pública]] [[300-00143/13]] Passem, doncs, al vintè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les necessitats de l'escola pública, que ha presentat el Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. Té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora Nogay Ndiaye.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats i diputades, com vostès ja saben, avui estic aquí com una nova diputada, com a nova diputada de la CUP, un any després de l'inici d'aquesta legislatura, per una qüestió política: com a resultat de la vergonyant politització del sistema judicial i l'esfereïdora persecució de l'independentisme. Avui em dirigeixo a vostès en aquesta cambra, per segon cop, per parlar del tema que ens ocupa: l'educació. Ahir, dia 23 de març, va tenir lloc una nova jornada de vaga en l'àmbit educatiu, en aquest cas per la defensa i protecció de la nostra llengua. Senyor conseller, ara em dirigeixo a vostè directament, perquè d'aquesta nova jornada vostè també té una part de responsabilitat. Sí, ja sé el que respondrà a aquesta afirmació, que si aquesta és una decisió d'un tribunal, que si vostè no té competència sobre el TSJ, que si jo també estic en contra d'aquesta sentència. Això va quedar palès quan ahir van sortir a fer-se la foto en una jornada de vaga. Doncs si tant és així, i tan en contra està d'aquesta sentència, faci alguna cosa, demostri un compromís ferm per la defensa de la llengua catalana i blindi l'aplicació de la immersió. Però vagi més enllà d'una simple declaració d'intencions i blindi de debò el català com a llengua vehicular a tots els centres del nostre país. Si té dubtes de com poder dur-ho a terme, o li falta voluntat política, ara li posaré un parell d'exemples. D'una banda, tenim la valentia de les famílies, la iniciativa judicial que van dur a terme les famílies de l'escola de Canet, però també, com deu saber, la Candidatura d'Unitat Popular, a la qual represento avui, hem presentat una proposta de llei a la que s'hi pot sumar, perquè ens hi va el futur de la nostra llengua, la nostra cultura i la nostra realitat social. Tan bon punt acabi la meva intervenció, vostè disposarà de deu minuts, que m'agradaria que no malbaratés amb discursos buits i estratègies de màrqueting posicionant-se a favor del català, però sense posar sobre la taula mesures concretes, perquè li recordo que el nostre grup parlamentari ha presentat una proposició de llei a la que el seu Govern es pot sumar si vol blindar la nostra llengua. Tampoc m'agradaria que intentés justificar el malestar de la comunitat educativa amb el cansament derivat de la covid. Perquè sí, la comunitat educativa està cansada, estem cansades, però no de la covid, sinó de la gestió que la seva conselleria ha fet de la covid: de les retallades, de les decisions unilaterals que arriben abans a la premsa que als claustres i de la inestabilitat laboral dels i les docents. En resum, m'agradaria que la seva intervenció no estigués plena de respostes tipus com les que ha fet fins ara i d'estratègies de màrqueting amb les que ha demostrat sentir-se molt còmode. Perquè si alguna cosa ha demostrat els darrers dies és que de màrqueting en sap força, però en educació, la conselleria que vostè lidera, no està a l'alçada. Ha aconseguit manipular l'opinió pública i el discurs dels mitjans per fer creure a la població que l'única reivindicació de la comunitat educativa i l'únic que importa als docents és el calendari escolar i les vacances, quan el que veritablement ens preocupa són les mancances del nostre sistema educatiu. Mai ha estat per cinc dies de vacances, ni per cinc dies de modificació del calendari, sinó per deu anys de retallades. El despotisme, el menyspreu i la falta de respecte que ha mostrat cap a la comunitat educativa en les darreres setmanes no són dignes d'un conseller d'Educació. Quan va comunicar als mitjans que havia pres la decisió d'avançar l'inici de curs i modificar-ne el calendari unilateralment –perquè si ho hagués consultat no ho hauria pogut dur a terme–, va insultar tots i totes les docents, a mi inclosa, perquè, senyor conseller, fa deu dies jo sí que era a les aules i, de fet, fins i tot feia classe als fills d'alguns dels diputats d'aquesta cambra. Ens va situar, com a mínim, en la categoria d'idiotes, que no sabem ni el que ens convé laboralment ni el que és el millor per al nostre sistema educatiu. Vostè es va marcar un «tot per al poble, però sense el poble en ple segle XXI. L'emprenyament dels docents anava per aquí, i no pas pels cinc dies de calendari, que no modifiquen res. Perquè, com vostè hauria de saber, els professionals de l'educació ens incorporem als centres educatius el dia 1 de setembre, i no el 15. A més, aquesta modificació de cinc dies no provoca cap canvi en absolut en la millora de la qualitat educativa ni en la millora de cap aspecte relacionat amb el currículum dels nostres infants i joves. Aquests cinc dies només fan que l'alumnat passi de tenir vuitanta-cinc dies de vacances a l'estiu a tenir-ne vuitanta; un canvi gens significatiu, que no va més enllà d'una simple estratègia de màrqueting, per respondre a una de les peticions més històriques de les famílies: la reducció de les vacances d'estiu. Però en realitat és fum en termes educatius. Amb aquesta modificació, l'únic que garanteix és la privatització de l'horari de la tarda; alimenta la precarietat laboral dels monitors i les monitores de lleure. Com garantirà les beques de menjador el 5 de setembre, si actualment van tard i malament? la majoria d'alumnat amb necessitats educatives especials no reben aquestes beques fins a mitjans d'octubre, quan ja fa més d'un mes que s'ha iniciat el curs escolar i, fins i tot, no arriben a cobrir les necessitats de tot l'alumnat que ho necessita. I ara ens està dient que aquest curs, i sense cap tipus de planificació, de manera miraculosa, el dia 1 de setembre les beques estaran al lloc i assignades a l'alumnat que li pertoca. Com garantirà l'accés universal i gratuït a les activitats de la tarda, a les activitats extraescolars? Una demanda històrica de les persones i entitats que lluitem contra la segregació escolar ha estat precisament aquesta, la de garantir l'accés de tot l'alumnat, sobretot aquells en una situació econòmica més vulnerable, a les activitats extraescolars de qualitat. Però l'excusa del Govern sempre ha estat que no hi havia diners. Ara resulta que sí que n'hi ha, i a partir de l'1 de setembre aquest accés a les extraescolars estarà garantit per a tot l'alumnat. Perquè, com deia abans, de màrqueting en sap força, però per a dirigir el Departament d'Educació, ho repeteixo, no està a l'alçada. Això també ho va demostrar quan, en el context d'una de les jornades de vaga més massives dintre del món educatiu que s'han produït en els darrers trenta anys, vostè va decidir sortir a declarar mitges veritats. Va fer declaracions de veritable menyspreu cap a la comunitat educativa. Va afirmar, sense cap vergonya ni remordiment, que només hi va haver un trenta per cent de seguiment de la vaga entre els mestres i que la majoria de mestres van anar dimarts, 15 de març, als centres educatius. Però el que no va dir és que el professorat de secundària sí que va seguir la vaga i va tenir un seguiment d'un seixanta per cent. Vostè més que ningú hauria de conèixer la nomenclatura dins l'àmbit educatiu i saber que, quan es parla de mestres, ens dirigim al personal docent d'educació primària, i quan parlem de professors, al personal docent d'educació secundària. Si desconeix la nomenclatura no hauria de ser conseller d'Educació a aquestes alçades. I si la coneix i, per tant, ha utilitzat el vocabulari que més li ha convingut intencionadament, ha fet una demostració de com utilitzar el màrqueting per a manipular l'opinió pública. Però, com deia, no m'agradaria que malbaratés els seus deu minuts amb discursos buits sobre la defensa del català i sobre lo molt que valora vostè l'escola i la comunitat educativa. Així doncs, passaré a fer preguntes concretes sobre les que pugui argumentar. Primera, com pretenen vostè i el seu Govern evitar la cronificació i l'augment de la segregació escolar amb el gran marge d'autonomia de centres que proporciona aquest nou currículum? No oblidem que està garantint més de 1.000 hores a educació primària d'autonomia de centres, i 520 entre primer i tercer de l'ESO, i 210 a quart. I això vol dir que cada centre decidirà a quins aspectes li dona més rellevància. Què passarà amb aquelles escoles més segregades en barris més vulnerables de la ciutat, on la principal necessitat sigui l'aprenentatge de la llengua catalana? La resta de ciutadans i ciutadanes tindran l'excusa idònia per no portar-hi els seus fills, perquè, ara sí, podran dir: «En aquella escola només es reforça el català. I els meus fills ja el saben parlar i escriure. Què passarà amb les escoles segregades, amb un alt índex d'alumnat nouvingut i en risc d'exclusió, que no es puguin permetre les activitats extraescolars? Com deia, ho garantirà a tots els centres? I què passarà amb aquelles escoles amb una gran inversió tecnològica, que podran dedicar més hores a la robòtica, a la programació, als espais thinking? Es convertirà en una competició entre escoles per veure qui ven el millor producte: aquelles que, com vostè, tinguin un bon pla de màrqueting. Per tant, jo ara li passo la paraula. I després, en funció dels seus arguments, continuaré amb la meva exposició. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Gonzàlez-Cambray.
Gràcies, presidenta. Diputada Nogay, diputats, diputades... Sense mascareta millor. Permeti'm que... Ha posat a sobre la taula el tema de la vaga. Per tant, nosaltres..., jo, com a conseller d'Educació..., abans ho comentava, eh?, els diferents motius pels quals el col·lectiu de mestres i professorat, que és la nomenclatura que evidentment existeix, ha fet vaga. Doncs estem, des de que va començar la legislatura –perquè ja n'érem coneixedors, perquè ja ens havíem reunit amb els sindicats a l'inici de la legislatura, com no pot ser d'una altra manera–, veient com –tenint en compte que no es pot fer tot alhora, perquè els recursos són els que són; com més en tinguem millor–hi anem donant resposta. I, per tant, abans responia molts d'aquests temes, els quals ja estan calendaritzats, ja està presa la decisió d'anar millorant i transformant el sistema. La setmana passada van haver-hi tres dies de vaga, tal com tots sabem: trenta-tres per cent de seguiment el primer dia, quinze per cent el segon i deu per cent el tercer a la pública, i un vuit per cent a la concertada. Per tant, també és ben cert que la majoria de mestres van anar a l'escola, i és ben cert també que la gran majoria de les famílies van portar els infants a l'escola. Però, en tot cas, escoltem a tothom, eh?, només que una persona hagués fet vaga, que un mestre hagués fet vaga, és important, les percepcions són importants. S'ha d'escoltar tothom, ens hem d'entendre i hem d'avançar junts. Hem de refer els ponts que calguin, com no pot ser d'una altra manera. I, per això, estic satisfet de que aquesta setmana hi hagin converses i negociació dins del marc del comitè de vaga. El Departament d'Educació no s'ha aixecat mai de la taula –no s'ha aixecat mai de la taula. Dimarts hi va haver una primera reunió d'aquest comitè de vaga; avui dijous n'hi ha una altra. Jo seguiré ben de prop com estan avançant. De fet, estic seguint ben de prop com estan avançant aquestes converses. I des del Departament d'Educació no ens aixecarem de la taula fins que hi hagi un acord. I, per tant, volem aquest acord. No ens aixecarem de la taula fins que hi hagi un acord històric, refent tots els ponts que calguin, amb les mesures que tenen un impacte principalment en l'alumnat i també, evidentment, donant resposta als drets laborals dels mestres. Vostè posava el tema del català. Ho he explicat. Ho tornaré a explicar –ho tornaré a explicar–: com a govern, lluitem amb totes les nostres eines davant d'una sentència que no compartim. Per tant... Vostè feia referència a la voluntat política, però és que l'hi deia abans. O sigui, està bé dir les frases, però han de respondre, hem d'intentar que responguin el màxim possible al que succeeix. El primer que vaig fer va ser adreçar-me al tribunal, dient que l'òrgan al qual s'havien d'adreçar era al conseller d'Educació, era al Departament d'Educació. Vam fer un acord, com a govern, per protegir jurídicament els nostres mestres. I el que farem, el que estem fent és desplegar un marc normatiu en format de decret que el que faci sigui refermar el model d'escola catalana i, alhora, protegir jurídicament els projectes lingüístics dels nostres centres. Vostè em parlava de propostes de llei, he entès, que han entrat al Parlament. Doncs, en tot cas, des dels diferents grups parlamentaris, la feina d'analitzar. Nosaltres el que volem és màxim consens polític, màxim consens social i màxim consens pedagògic amb el català. I, per tant, des dels diferents grups parlamentaris es posicionaran. Com a conseller d'Educació, màxim consens polític, màxim consens pedagògic, màxim consens social, en un tema com és la llengua, que és un model d'èxit i així s'ha demostrat les darreres dècades. Feia referència... Ha dit la paraula màrqueting unes quantes vegades. Jo no m'he dedicat mai al màrqueting, soc professor d'institut. Soc professor d'institut de tecnologia. Vaig fer enginyeria i soc professor d'institut de tecnologia. I he fet molta gestió pública. Per tant, haver estat de professor d'institut –el 2015 estava de professor d'institut– i haver fet molta gestió pública, d'on vinc em dona les aptituds, com a mínim, i les actituds per poder fer el millor possible de conseller d'Educació. Diu lo de les respostes tipus. Però és que contesto sempre el que se'm diu. Contesto sempre el que se'm diu, argumentant, compartint la informació de què disposem en aquell moment, i, fins i tot, amb respostes... Que no podem fer en aquell moment aquell pla d'actuació, aquell tema concret, aquell projecte? Doncs argumento per què no es pot fer en aquell moment. Parlava..., tocava alguns temes concrets. Si em permet, alguns temes concrets. El tema de la segregació. És molt important, el tema de la segregació; és una de les prioritats d'aquest Govern i una de les prioritats d'aquest Departament d'Educació. I abans l'hi deia: una de les mesures, un dels canvis de paradigma de cara al curs vinent. Ho torno a repetir. Va començar a Barcelona ciutat amb un pla de xoc, fa tres anys. És importantíssim que les escoles reflecteixin l'alumnat que viu al seu barri i, per tant, que no hi hagin escoles segregades. És imprescindible que les escoles siguin equivalents i és imprescindible que les famílies triïn l'escola en funció del projecte educatiu i no en funció dels companys amb els que estudiarà el seu fill. I, per tant, el que fem –i no s'havia fet mai– és acompanyar, des del primer alumne en situació de vulnerabilitat, amb tots els recursos econòmics, per tal de que accedeixi de forma equilibrada, amb distribució equilibrada, als centres finançats amb fons públics, ja siguin públics o als centres concertats. Es referia també al tema del currículum. Ha tocat el tema del currículum. A veure, aquí..., jo crec que aquí sí que podem tenir una mirada diferent. I comparteixo i respecto que puguem tenir una mirada diferent. Perquè nosaltres el que no entenem des del Departament d'Educació és un lideratge i els altres executen. Nosaltres entenem lideratges compartits, lideratges distribuïts i confiem en els nostres mestres. Confiem en els nostres mestres i confiem en els nostres equips directius. I, per tant, el que estem fent és donar resposta amb uns currículums, que és cap a on van tots els currículums avançats dels països europeus, i amb percentatges molt superiors a les hores d'autonomia per les quals hem començat nosaltres. Aquestes hores d'autonomia, a la pràctica –aquestes mil hores que deia vostè– el que són és quatre hores i mitja setmanals a les escoles i quatre hores als instituts. Per tant, comencem un camí. Comencem un camí perquè els centres puguin donar resposta des del seu projecte educatiu de centre a la millor educació, amb aprenentatges més significatius, més competencials, no tant compartimentats per matèria. Posem l'accent en l'avaluació formativa i formadora, amb una formació que sigui útil per a l'alumnat i una formació que sigui útil per al professorat. I, per tant, el que fem és donar resposta al que ens diu la ciència, les evidències i cap a on van tots els països. Confiem en els mestres, confiem en els equips directius, que puguin definir, dissenyar els seus currículums en funció, també, dels seus projectes educatius. I després li aniré responent els altres temes que plantegi. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula la diputada senyora Nogay Ndiaye. Bé; gràcies, presidenta. Vostè deia que també és docent, que és professor de tecnologia. M'agradaria saber quants dies ha estat a l'aula –parlava de 2015–; potser hauríem de saber si realment hi va estar quatre dies o només va passar a fer la visita a l'escola. Però, tot i així, aquesta afirmació que fa vostè de la tecnologia, em respon a una altra de les qüestions que ara li plantejaré: on queden les lletres en aquest nou currículum que proposa? On queden els aspectes socials i artístics? Perquè fa una reducció considerable de les assignatures de música, valors, ètica; redueix hores d'anglès, desapareix la filosofia com a assignatura optativa a quart d'ESO; desapareix també a quart d'ESO valors i ètica. I, no obstant, com pot ser que, en el marc d'un estat suposadament aconfessional, l'assignatura de religió, en aquest nou currículum, tingui més dotació horària que ètica? De fet, parlava també de la inclusió. Ha definit la inclusió com un dels reptes del seu Govern i un dels aspectes que més els preocupa. Doncs bé, com ja sap, hi ha un decret d'inclusió aprovat i en marxa des de l'any passat. Vostè ha presentat un esborrany de currículum aquest 2022, per a l'aplicació el propi 2022 i, no obstant, hi ha un decret d'inclusió de 2021 que s'hauria d'haver començat a gestionar, a aplicar, entrar en funcionament i garantir l'accés equitatiu de tot l'alumnat l'any 21, i l'any 22 encara no s'ha aconseguit. Vostè ha reiterat en diferents intervencions que no va de percentatges, va d'aprenentatges. Doncs ja em dirà quins aprenentatges socials, de valors, esperit crític, garanteix amb el percentatge d'hores reduïdes de tots aquests àmbits. Un altre aspecte que també ha sigut referit en aquesta cambra diverses vegades –no només el tema del currículum i alguns aspectes contra els quals ens posicionem tota la comunitat educativa–, és el tema de la gratuïtat de P2. Vostè diu que s'incorporarà a les escoles. Però també diu que no es poden ampliar les plantilles als centres educatius perquè és una partida pressupostària de la que ara mateix no pot disposar. Vol afegir-hi un curs, però no vol ampliar plantilles, perquè, clar, en teoria, només hi ha pressupost suficient per ampliar plantilles per a la reducció de ràtios a P3. Però què passa amb P2? I com altres partits també li han comentat, no pot ser que la responsabilitat econòmica, no?, el pagament d'aquestes quotes recaigui sobre els ajuntaments. Un altre aspecte sobre el que no ha dit res i que potser també caldria que justifiqués el seu Govern. Les seves estratègies..., diu: «No tinc res a veure amb el màrqueting. Doncs ho sembla força, perquè les seves estratègies han estat sempre llançar globus sonda amb informació a mitjans, veure quin és el rebombori social que provoca i, a partir d'aquí, recular si és necessari. Les comunitats educatives, els claustres no han estat notificats de la majoria de les modificacions abans que la premsa, sinó tot el contrari. Però és que, a més, queden molts aspectes que no s'han cobert amb el seu nou esborrany de currículum. On queda la revocació del decret de plantilles? Un decret que converteix els equips directius dels centres públics, que paguem entre totes, en directius de l'empresa privada, que decideixen, mitjançant entrevistes o places perfilades, qui forma part i qui no dels seus equips docents. Elimina per complet la democràcia als centres. Els claustres, degut a aquest decret, s'han convertit en meres reunions informatives, en les que el personal docent ha de ballar l'aigua a les direccions per por a perdre el seu lloc de feina l'any següent. Perquè, conseller, el decret de plantilles es pot definir molt breument en tres paraules: contractacions a dit. Llavors, de fet, no tinc temps per parlar del que ara li volia explicar, però tot i així, de màrqueting, ho torno a repetir, les seves propostes demostren que en sap molt, però en el Departament d'Ensenyament vostè encara està en procés d'assoliment. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputada Nogay. Diputats, diputades... Abans m'he..., disculpi, eh?, però abans tenia les anotacions que he fet i m'he deixat de respondre-li algunes coses puntuals i, per tant, li responc ara. Deia el tema del calendari. El que fem amb el calendari és avançar cinc dies l'inici a les escoles i tres dies als instituts. Vostè deia: «Això no ho resol tot. Evidentment que no. Al sistema educatiu, del que es tracta és d'anar prenent decisions, compartides, consensuades, i aquestes decisions totes se sumin a la pràctica per tal de millorar el sistema educatiu. Per tant, entenc que evidentment no respon res, però racionalitza una mica el fet de que les vacances d'estiu siguin tan llargues. Hi insisteixo, eh?, quatre dictàmens del Consell Escolar de Catalunya els darrers anys dient: «Les vacances d'estiu són massa llargues. Hem de començar abans. Garantim el tema de les beques menjador –vostè també s'hi referia, eh? Garantim el tema de les beques menjador en aquests dies d'avançament, com no pot ser d'una altra manera. Tot l'alumnat que compleix el requisit té beca menjador –tot l'alumnat que compleix el requisit té beca menjador. És una partida oberta que cada any, malauradament, s'incrementa, perquè malauradament hi han més famílies que compleixin aquests requisits i, per tant, com a partida oberta, tot l'alumnat que compleix els requisits tindrà beca menjador des del primer dia. Després..., ara comentaré el tema de l'aula, eh? Bé, tampoc es tracta aquí d'explicar el que..., la meva trajectòria; però, en tot cas, el 1997 era professor de l'escola pública. Després, la darrera època que hi he estat és del 2010-2011 –2011, diria– al 2015, vaig estar de professor d'institut en un institut de Barcelona. No reduïm les especialitats. Aquí hi ha una errada de que no ho han entès. I els hi explicarem les vegades que faci falta. Ho estem explicant a tothom. Per tant, els hi podem explicar; ens asseiem i els hi expliquem. No reduïm cap especialitat, no reduïm els especialistes. El que fem és el que li deia abans: ens emmirallem amb el que fan els països que avancen cap a una flexibilització del currículum per donar..., perquè confien amb els equips directius, perquè confiïn amb els mestres, perquè cada centre educatiu pugui fer un projecte educatiu de centre organitzant-se per projectes, per àmbits competencials, per aprenentatges significatius, compartits, transversals, més pràctics, més... I aquesta organització el que fa és que, tenint tots els especialistes a disposició dels centres educatius, s'organitzin d'una manera o d'una altra. Per tant, no surten les hores per matèria tancades d'inici, sinó que són els centres educatius que ho acaben decidint. Per tant, u: no reduïm les especialitats. Dos: no reduïm els especialistes. I cada centre és el que decideix. I mantenim Filosofia. Ho dic perquè ha dit el tema aquest concret de Filosofia. Mantenim Filosofia. Va sortir un primer esborrany, perquè qui treu Filosofia és el ministerio, i nosaltres el que hem fet és mantenir Filosofia. Després, no he entès lo de l'infantil 2, d'ampliar les plantilles. No ho he entès, eh? Però, en tot cas, nosaltres el que fem és: amb dos acords que surten a la llei d'acompanyament de pressupostos, vam tornar, després de set anys del finançament de les places d'escola bressol per als ajuntaments amb 1.600 euros més part del retorn dels anys que no havien cobrat..., i ara el que fem per al proper curs, també, amb un pressupost que surt a la llei d'acompanyament de pressupostos, és garantir aquesta gratuïtat per a l'escolarització de les famílies del P2 en funció del que estan pagant actualment. No tant en funció dels costos, sinó en funció del que estan pagant actualment. I, per tant, la majoria d'ajuntaments –hi insisteixo, la majoria d'ajuntaments–, i aquest és un fet objectiu..., la majoria d'ajuntaments rebran molts més recursos econòmics dels que estan pagant les famílies aquest curs 21-22. Després, comentava el tema del..., però és evident, eh?, que a les escoles bressol públiques els ajuntaments mantindran, com no pot ser d'una altra manera i com no hem dit mai el contrari, aquesta corresponsabilitat. És evident. Com mantenen aquesta corresponsabilitat a les escoles. I una part del cost, evidentment, de les bressol municipals, tant a infantil 2, com a infantil 0, com a infantil 1, evidentment –mai hem dit el contrari–..., els ajuntaments hi continuaran estant presents. I, després –em queda molt poc temps–, feia una referència que trobo que és una mica perillosa. O sigui, decret de plantilles. El decret de plantilles no elimina cap democràcia als centres educatius, el que fa és adaptar els perfils professionals al projecte educatiu d'aquells centres. I, per tant, pel que hem de vetllar és perquè es faci, com amb tot el que despleguem, com amb tot el que fem, una bona praxi i una aplicació tal com cal d'aquest decret de plantilles. I acabo. Jo crec que vostè..., són fàcils, eh?, les frases aquestes. No sé qui ve del màrqueting, però vostè intenta trobar frases d'aquestes que sonin molt bé, no? «El conseller Cambray està en procés d'assoliment. Jo crec que tots estem en procés d'aprenentatge, i aquest aprenentatge, com més compartit i com més junts el fem, millor. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les places residencials i de centres de dia]] [[302-00112/13]] Passem al vint-i-unè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les places residencials i de centres de dia, que ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. I té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Raúl Moreno.
Moltes gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, consellera, bon dia a tots i totes. L'objectiu d'aquesta moció que presentàvem el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar..., podríem resumir-la en tres grans objectius. El primer és clarificar quina seria la programació residencial a Catalunya: on posarem les residències, on hi hauran places, quines són les zones de Catalunya que estan més tensionades o que tenen una major demanda d'aquest tipus de serveis. El segon, assegurar que, onze anys després, el Govern de la Generalitat de Catalunya posa un totxo de residència pública al nostre país; onze anys després, gràcies als fons europeus. I tres, refer la forma d'inspeccionar les nostres residències. No és tolerable, després del que hem passat, que continuem amb els mateixos sistemes d'inspecció residencial que tenim al nostre país. Passem de tenir cinc anys d'absència absoluta de programació a tenir-ne, en el cas de que el Govern compleixi el que l'insta el Parlament..., a tenir, d'aquí a dos mesos, una programació que ens podrà donar una visió de què farem en l'àmbit residencial al nostre país. Caldrà, a més a més, amb aquesta moció, complir els acords que el propi Govern de la Generalitat ha pres amb els ajuntaments, una moció que els insta a complir els seus propis acords. I estem aquí. Noves residències públiques, prioritàriament de gestió directa i que d'alguna manera solucionin aquesta manca o aquest desequilibri que hi ha a Catalunya entre les residències públiques i la presència majoritària de l'oferta privada. És assegurar que en aquells territoris on no arriba la inversió privada pugui arribar la inversió pública, perquè considerem que el sistema residencial és un dret que cal assegurar al conjunt de la ciutadania. A més a més, explicar de forma clara als ajuntaments –ho farà el Govern, segons aquesta moció, també– de quina manera podran participar en els fons Next Generation. Aquest serà un pas important, també, perquè aquests ajuntaments que porten temps dient o explicitant al Govern que necessiten un centre residencial –centre de dia, centre residencial o centre residencial per a persones amb discapacitat, que encara estan en una situació pitjor–, puguin tenir la possibilitat de participar, de presentar els seus projectes. I tres elements més que considerem que són importants. La inspecció. El sistema d'inspecció fins i tot la patronal ha dit que s'ha de canviar. Hem de passar d'inspeccionar no només si la porta fa l'ample exacte, la qualitat del servei que estem donant. Hem de poder inspeccionar sense avisar, que efectivament és el que diu la norma, però no és el que es fa. Hem de poder tancar, com s'han tancat moltes vegades alguns dels centres durant aquests temps de covid-19, i ser més durs en l'exigència de no cometre faltes greus que ja la llei contempla. I, per tant, aquells que fan mala gestió d'allò que és un servei públic han de poder tenir les sancions que la pròpia llei estableix. Ràtios. Aquest no era un tema que, en principi, nosaltres a l'anterior interpel·lació vam treure, però crec que hem d'insistir en la situació que tenim de les ràtios. En aquests moments a Catalunya tenim les ràtios..., «les ràtios vol dir les hores d'assistència a les persones grans que tenim a la residència. En aquests moments atenem vuitanta hores menys del que marca la llei –vuitanta hores menys. Els hi deia abans que, tot i que vostès insisteixen en que sembli que aquest Govern acaba d'entrar i que és nou, nosaltres insistim en que això ja porta una sèrie d'anys. I una de les proves d'aquesta afirmació és just això: l'any 2017 teníem les mateixes hores d'atenció que les que tenim aquest any 2022 –les mateixes–, amb un detall: que enmig ha passat una pandèmia. Per tant, vostès, governs d'Esquerra Republicana, Junts per Catalunya, amb la resta de suports, durant tots aquests anys han fet que l'assistència a les nostres residències sigui vuitanta hores menys del que compleix la llei, en personal de fisioteràpia, en treballador social, en personal de psicologia, en personal de teràpia ocupacional, en personal d'educació social. I nosaltres el que demanem, el que demanem en aquesta moció, és que es compleixi la llei, la llei de serveis socials i, per tant, la ràtio que tots vam acordar. Finalment..., després en el torn de rèplica en parlaré més, però jo crec que aquesta és una bona manera, crec, de poder posar fil a l'agulla, de poder tenir un nou full de ruta per intentar millorar la situació dels recursos residencials al nostre país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor Moreno. Té ara la paraula per defensar les esmenes proposades, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de VOX, la diputada senyora María Elisa García.
Gracias, señora presidente. Bueno, Cataluña tiene un déficit de 9.045 plazas residenciales para personas mayores, según un informe de los directores y gerentes de servicios sociales. Esta cifra se ha calculado en base a la ratio que marcan los organismos internacionales de cinco plazas por cada cien personas mayores de sesenta y cinco años. No obstante, tras preguntas al Govern de nuestro grupo parlamentario a 31 de marzo del 2021, existían 11.540 personas con dependencia grado II inscritas y 5.716 con dependencia grado III. Es decir, un total de 17.256 personas mayores en lista de espera. Como ya sabe usted, para poder estar inscrito en la lista para acceder a una plaza de residencia para gente mayor, la persona debe estar valorada como dependiente y que el grado de dependencia otorgado esté recogido dentro de la cartera de servicios para acceder a los recursos residenciales. Esto significa que las personas deben tener una dependencia grado II y III; quedando fuera de la cartera de derechos sociales para este tipo de ayudas, en su mayoría, todas las personas con dependencia grado I, con el perjuicio que esto supone. Para nosotros, la necesidad es mucho mayor, pese a las plazas que lamentablemente ha dejado vacías el covid. Y es que el informe de directores y gerentes de servicios sociales comparan las plazas existentes frente a las plazas que deberían existir, obviando completamente la lista de espera, que debería sumarse a las plazas que este informe ya dice que faltan. En su intervención pasada, señor Moreno, comentó que muchas personas se adhieren a la lista de espera sin necesitarlo realmente, en previsión de que, cuando llegue su turno, tras los meses interminables de espera, pueda acceder. Verá, solo esto es un síntoma de fracaso absoluto de la gestión de plazas públicas; plazas que en muchas ocasiones son administradas por ustedes en las localidades en las que gobiernan o son coalición con Esquerra Republicana. Y es que, como sabemos, las dos grandes redes dirigidas por los entes locales son monopolio de ex altos cargos de CiU, de Junts, de Esquerra Republicana y de ustedes, el PSC, en todos aquellos ayuntamientos y diputaciones en que son mayoría o aliados del separatismo. Mutuam y Sumar, todos lo mismo. Verá usted, ha presentado una moción en pro de las plazas residenciales públicas y con intención de fiscalizar las privadas y las concertadas por la Generalitat. Y coincidimos en la necesidad de control de calidad. Con lo que no coincidimos es con la inquisición malintencionada, orientada a destruir todo lo privado, a lo que ustedes nos tienen acostumbrados. Nosotros votaremos a favor de alguno de los puntos, no de todos. Y es que, pese a que creemos firmemente que es responsabilidad del Govern cubrir las necesidades residenciales de nuestros mayores, no creemos en otro de los puntos de su decálogo: lucrarse a su costa, como ocurre con las gestionadas por estos dos macroentes, que gestionan entre ustedes y los separatistas en las diputaciones y ayuntamientos. Por otra parte, también creemos que se deben licitar plazas privadas para ser concertadas por la Generalitat, y así acabar, de una vez por todas, con las listas de espera y ofrecer a nuestros mayores los recursos públicos que se merecen. Y en esa línea va nuestra enmienda. Y les doy la fórmula. ¿Saben cuánto se paga en la Generalitat por una plaza concertada para una persona con grado de dependencia grado II o III? Sesenta y tres con noventa y dos euros/día. El Gobierno al que ustedes dan la mano, apoyan, miman y acompañan en su camino a la destrucción de España y, por tanto, a la destrucción de Cataluña, tiene en su mano concertar las residencias necesarias; y no a costa de los fondos europeos, sino dejando de tirar nuestros impuestos con políticas sectarias e ideológicas. Ustedes, en vez de pactar carguitos con Junts y Esquerra Republicana en TV3, exijan su cierre. Solo con eso se podrían concertar 10.715 plazas de residencias para mayores con grado II y III de dependencia y acabar con esto con las listas de espera. Si de verdad le interesa, debería ser lo próximo que exigiera el presidente de su grupo parlamentario en sus reuniones con el presidente de la Generalitat. Y, para eso, debería abandonar la actitud servil y complaciente que llevamos viendo en el PSC durante esta legislatura. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. Des d'En Comú Podem, hem parlat reiteradament de que parlar de gent gran no és només referir-nos a les residències, sinó a un sistema de cures que inclou un servei d'atenció a domicili fort, recursos comunitaris que facilitin l'autonomia personal. En un sistema fort d'aquestes característiques, les residències haurien de ser, al nostre entendre, una opció més o, de fet, l'última opció, principalment destinada a aquells casos amb un grau de dependència alta. Partint d'aquesta premissa, des del nostre grup parlamentari, des de l'inici d'aquesta legislatura hem parlat de la necessitat de transformar el model de dependència que tenim, massa enfocat en la mercantilització i poc centrat en la persona, i que, a més, la covid-19 ens ha mostrat fallit i ple de fissures, accelerant així la necessitat de canvi i de repensar aquest model. Així, doncs, vam proposar començar a reprendre la comissió d'investigació de residències, que aquest Parlament es va comprometre a reprendre, i no va ser possible. Ens ha quedat un grup de treball que esperem que sigui profitós, però que no repararà les famílies. Paral·lelament a això, durant aquests mesos, ens hem estat reunint i treballant propostes de resolució amb diferents territoris, entitats, plataformes veïnals de gent gran arreu de Catalunya, com el Centre de Dia dels Cirerers, de Sant Joan Despí, el Centre de Dia Miguel Hernández, de Santa Coloma de Gramenet, la residència del Xup, de Manresa, amb Badia del Vallès, Montcada, Ripoll, Cerdanyola, i moltes més que estan a l'espera. Algunes d'elles amb convenis ja signats entre la Generalitat de Catalunya –no amb un partit concret, sinó amb una institució– i els respectius ajuntaments. Hem preguntat per la planificació territorial i se'ns ha dit repetidament que està a punt de caure. I entenem que, evidentment, és funció d'aquesta cambra controlar l'acció del Govern. Però una qüestió és fer aquesta tasca de control i una altra és que la moció que avui debatem és una moció que, bàsicament, el que intenta és que el Govern faci la seva feina, el que ja ha de fer de manera proactiva. Coses tan bàsiques com que es publiquin les bases per a una subvenció..., bé, dels Next Generation, perquè els ens locals hi puguin accedir; complir els acords, convenis i protocols signats en anteriors legislatures; presentar i publicar –un exercici de transparència, no?– la planificació territorial quant a la inversió de residències... I tots aquests temes haurien de ser impulsats i ja fets proactivament, com deia, pel Govern. I, en tot cas, des d'aquesta cambra, podríem matisar-ho, podríem mirar d'aprofundir-hi, podríem ajustar temes concrets; però no, estem parlant de qüestions tan bàsiques com complir acords. I aquest és el nivell que ens marca l'acció de govern. Entrant en les nostres esmenes –que, de fet, avancem que votarem a favor a la totalitat de la proposta..., de la moció–, les nostres demandes anaven en la línia d'especificar algunes demandes de les entitats, col·lectius, famílies, sobretot, que han estat les més oblidades, que tenen a veure amb, per exemple, activar, habilitar un canal de comunicació directa entre famílies i entre els centres per tal de que l'Administració tingui en compte aquestes denúncies o aquestes informacions a l'hora de plantejar les solucions i plantejar les inspeccions, no? Per una altra banda, la participació: repensar la participació dels consells de participació del centre, valgui la redundància, que tinguin més pes, que tinguin més pes les famílies, que sigui més vinculant, també, la seva acció. I una cosa tan bàsica com –repetidament se n'ha parlat en aquesta cambra–..., que té a veure amb que tant els fons Next Generation com el compliment dels acords de la planificació territorial que tinguem quan finalment es publiqui, doncs, estiguin realment centrats en la persona, realment comencin a marcar un canvi de model. Com ha dit el diputat Moreno, hi ha aspectes que aquesta moció no inclou, que es queden fora, que sobretot tenen a veure amb les ràtios, no? Per a quan aquesta revisió de les ràtios? Per a quan, també, la millora del conveni de les treballadores? Però, en fi, ens sembla que..., esperem que, tot i que amb escepticisme, aquesta moció permeti avançar en el compliment dels acords institucionals, en les demandes de les famílies i sobretot, d'una vegada per totes, en garantir els drets de les persones grans a través de posar en marxa un model que prioritzi la cura i els drets. Perquè no només parlem de gestió, sinó que parlem de drets: del dret que tenen les persones grans que viuen en una residència a ser ateses amb dignitat; el dret de les famílies a l'esclariment de la veritat i la reparació; el dret de les treballadores a tenir condicions dignes, quan han estat en primera línia amb condicions laborals d'explotació mentre intentaven sostenir la vida enmig d'una mancança de mitjans, directrius i protocols. Esperem que aquesta moció funcioni per tal d'avançar en tots aquests sentits. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor David Saldoni.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera, en aquesta moció que presenta el PSC, parlem del gruix, de l'espectre ampli referent a les residències del nostre país, un model residencial que també m'agradaria reconèixer, en aquest cas, la participació i la implicació de les diverses administracions, per començar la Generalitat de Catalunya, però també els ajuntaments, les entitats, el tercer sector, empreses que treballen en l'àmbit residencial i que aporten el benestar i la qualitat de vida a la nostra gent gran. En aquesta moció tractem molts punts i m'agradaria poder entrar de forma breu a cada un d'ells, perquè creiem que és molt important posar en valor també, en aquest cas, la feina que s'està fent des del departament en tots aquests àmbits, però també, en aquest cas, aquests punts de millora, aquestes aportacions que hi han. I, per tant, doncs, també agraeixo al diputat Moreno la voluntat de poder arribar a acords en alguns d'aquests punts i que puguem votar a favor de la majoria dels punts, i que tinguem matisos en altres que ens impedeixin poder-ho fer, però que estic convençut que estem en la bona línia. En el cas de la planificació, per tant, s'està acabant en aquest moment la feina, ja, des del departament, de planificació de presència territorial, de la demanda i sol·licitud de places; amb un model, en aquest cas, amb els serveis territorials, per poder canalitzar tota aquesta informació. Per tant, que en un termini breu ho puguem publicar és una bona notícia, perquè ens obrirà el camí a tots plegats. En relació amb els protocols signats als quals es feia referència, en aquest cas, hi han vuit protocols que estan signats, algun dels quals ve de començaments dels anys dos mil. Uns protocols que sabem que el que representen al darrere és que hi ha d'haver un conveni amb posterioritat en el qual hi hagin les implicacions pressupostàries i jurídiques que hi ha al darrere d'un protocol. Per tant, el protocol són les intencions per poder-ho tirar endavant, que s'intentaran complir i que s'intentarà treballar, i així s'està fent des del departament, però que hem de tenir present que hi ha d'haver al darrere la disponibilitat pressupostària. I nosaltres apuntàvem, en aquest cas, que la priorització d'aquests protocols anés d'acord amb la planificació que hi havia en el punt 1, per tant, de demanda i de necessitat de places en el conjunt del territori. El tema que hi ha en el cas de l'impuls de les noves residències en el conjunt del país, m'agradaria posar molt en valor l'esmena a la introducció, perquè, en el termini de dos mesos, des del Departament de Drets Socials es publiquin les bases que han de servir per poder oferir la convocatòria, que els ajuntaments de Catalunya puguem entrar a oferir projectes, a demanar projectes per poder construir centres residencials i que hi hagin línies a banda dels ajuntaments, quantitats que el Govern mateix pugui posar aquests totxos, que deia el senyor Moreno, i, per tant, que en aquest termini breu ja puguem engegar aquesta roda. I, per tant, això és una molt bona notícia, crec, per al conjunt del sistema residencial català. Per tant, aquesta és una molt bona feina, en la qual m'agradaria destacar que en les jornades que ha fet el departament per explicar els fons Next Generation i la seva aplicació, ja han passat més de mil persones a informar-se. Per tant, denota l'interès que hi ha al darrere, la voluntat de voler construir i de voler, doncs, tirar endavant aquestes iniciatives que hi han arreu del territori. En el cas que es parlava de les residències i de la gestió, que sigui plenament pública, hem de tenir molt clar, i en aquest punt ho voldria deixar clar, que, òbviament, en aquest moment és molt difícil fer això, perquè, diguem-ne, la contractació de noves places, obertures de noves convocatòries per part de l'Administració no és senzilla. Per això nosaltres apostem també, en aquest cas, per la gestió delegada de les residències, com passa en molts àmbits del nostre país. En el model de renovació del model d'inspecció, en el qual s'hi fa molt èmfasi, nosaltres creiem que és important poder-ne parlar. Però aquí no estem d'acord en el fet de fer un decret en tres mesos per poder, doncs, justament veure com es modifiquen les lleis que hi ha al darrere d'això, sinó que justament el que creiem és que potser haurem de treballar, i així ens emplaçarem tots plegats, crec, a poder treballar per poder definir quines han de ser les modificacions que s'han de fer, que segurament no han de comportar aquesta modificació de lleis, sinó que el que volem tots plegats és que el sistema d'inspecció sigui el millor possible. Per tant, definim quins són aquells àmbits que s'han de modificar i vegem com ho hem de fer. Potser alguns sí que requereixen un canvi legislatiu, però estem convençuts que en la majoria no serà necessari. I, per tant, el que hem de fer és mirar el com, el com ho hem de fer, per arribar a l'objectiu final, que és el què volem modificar. En el tema també –que hi ha un punt en el qual...– de l'assistència mèdica a les residències, creiem que és important, en aquest cas, anar tendint..., i cada cop ha sigut més així, que els metges dels CAPs entren a les residències a fer els domicilis, per dir-ho d'alguna manera, a dintre de la residència. Però també, en aquest cas, en aquest moment, el nivell d'atenció que provoca el fet de tenir metges en plantilla en moltes residències..., creiem que de moment encara és un bon servei que s'està fent. Per tant, en general, creiem que la línia que s'està treballant, l'impuls que hi ha des del departament per a la millora de la qualitat, per a la millora del servei, per a la millora de la inspecció, per a la millora de la participació de les famílies i dels usuaris és un molt bon camí. El que hem de fer és anar-hi aprofundint, anar millorant aquests aspectes, i si podem, doncs, fer aquest salt en aquest moment en la construcció de nous equipaments residencials i en el coneixement de les places per poder-les, en aquest cas, conveniar amb la resta, creiem que serà una molt bona notícia. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Bartomeu Compte.
Presidenta, honorable consellera, diputats i diputades, bé, coincideixo amb el Raúl Moreno que la moció presentada es diferencia fonamentalment en tres blocs, però segurament en un no coincidim. Entenem que és clara la necessitat de concertar les noves places de residències –s'hi està treballant–, i, com ha dit l'intervinent anterior, doncs, s'ha de conèixer en breu. L'altre punt seria la gestió dels fons europeus, els Next Generation, per a la construcció de residències, però que també ha de millorar la qualitat i les condicions de les ja existents –jo crec que també és molt important en aquest sentit. I el tercer punt, diríem fonamentalment que estem parlant de les ràtios de professionals d'atenció directa, que crec que és important; una qüestió que ens vàrem adonar fa relativament poc, però crec que s'ha de treballar, ni que sigui amb l'objectiu de millorar les condicions de treball de les professionals i d'adequar-ne les ràtios que corresponguin, no? Gairebé, per tant, coincidim en els objectius de millorar l'àmbit residencial. Crec que en aquesta moció hi ha un ampli consens de fons, que en la votació es veurà, però, evidentment, també hi ha diferències, no? De totes maneres, nosaltres pensem, una mica, com la intervenció que han fet els comuns, de que realment cal un altre model també. Està molt bé que parlem d'aquestes coses, però, evidentment, està clar que, a més a més de les seqüeles directes que va donar la covid, ha posat en qüestió no només el model residencial, sinó el conjunt dels serveis destinats a l'atenció de persones grans i amb dependència, no? En aquest context, ens adonem que tenim un problema important, si no ho sabíem encara, amb les llistes d'espera. I en l'anterior legislatura es va reaccionar el més ràpid possible per atendre els brots de coronavirus a les diferents residències de gent gran i va afectar-ne tant de públiques com de privades. En aquesta legislatura, sabem que toca atendre i garantir de manera integral models d'atenció justos i en harmonia amb les necessitats i preferències de les nostres persones grans. I els pressupostos aprovats també proporcionen noves mesures per pal·liar les llistes d'espera. En tot cas, és molt important també saber què pensen les persones per canviar el model. En les últimes enquestes realitzades, com, per exemple, la de l'Observatori Social de «la Caixa, ens mostren que nou de cada deu persones grans prefereixen envellir a casa abans que viure en una residència. Per tant, el que ens hauríem de plantejar també es com traduïm aquestes dades de caràcter qualitatiu, eh? Perquè hi ha altres qüestions complementàries que no es plantegen en les disposicions d'aquesta moció –el desig de les persones grans de romandre en el seu entorn, com dèiem, i la seva llar, tot i necessitar suport i cures. Per tant, falta també que aprofundim molt en el sistema català de cures, per la qual cosa també vàrem coincidir amb el senyor Moreno fa poc, en un fòrum molt important, i que també hem d'ajudar a desenvolupar. Per tant, és inqüestionable, no només a Catalunya sinó arreu..., fins i tot la tradició familiar segueix mantenint un elevat grau d'adhesió que hem de fer una aposta per l'autonomia personal. Per tant, les polítiques socials tenen aquest repte de plantejar estratègies des de l'optimisme i la creativitat per afrontar els nous reptes sociodemogràfics. I, sobretot, hem d'ampliar i fer una resposta important en aquests serveis, des del centre de dia de Santa Coloma de Gramenet fins als pisos tutelats de Viella. En tot cas, està claríssim que hem d'anar en aquesta via. Cal reduir les llistes d'espera, sí; cal construir més residències públiques, sí; però també cal proporcionar, sí, una atenció personalitzada per a les persones grans i crear espais per identificar mancances i oportunitats dins de l'àmbit. Per tant... En tot cas, també, comentar que, dintre d'aquest sistema de cures, curiosament ahir teníem una trobada amb les treballadores assistents domiciliàries, i ens deien que degut a la prevenció i, una mica, a la desconfiança i la por que ha generat entre les persones grans, curiosament en aquests moments es demanen menys aquests serveis del que seria raonable. Per tant, també vol dir que la urgència és molt important en aquest sentit. I, en el grup de treball aprovat en el tema de les residències, crec que ens faran propostes que milloraran molt les residències, i nosaltres estem pensant en aquesta qüestió, no? Per anar acabant, doncs, des del Grup Republicà ho tenim clar: apostem per mesures que vagin més enllà de la construcció d'equipaments tradicionals d'atenció a la gent gran; apostem per una acció comunitària, amb un compromís ferm de dur a terme actuacions que en cap cas representen un oxímoron a les propostes que plantegen vostès, però que sí que representen un assentament dels serveis destinats a les persones grans. Celebrem les quatre transaccions i la interlocució; crec que és molt important. De fet, només diferirem en un sol punt, però crec que les diferències que hi pot haver obeeixen més a perspectives diferents que no a diferències de contingut. Almenys, crec que és important en aquest sentit. Mantenir-se, per exemple en el punt 2, en el «ho diem sempre i ho volem tot, crec que val la pena..., pot ser un element de prosa o poètica èpica, però no per a la política meditada. Parlen vostès de moltes legislatures. Crec que, en aquest sentit, doncs, també s'ha de mirar el present, i el present vol dir que cal prioritzar entre les necessitats creixents i els ingressos minvants o compromesos, tenint en compte les contingències amb previstes continuades. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. I finalment, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Laia Estrada.
Gràcies, presidenta. Bé, quan vam llegir la moció que presentava el grup parlamentari del PSC, la veritat és que ens vam sorprendre, perquè estàvem molt d'acord amb l'essència d'aquesta moció. Després la vam mirar bé i vam dir: «Ah, és clar, no ens pot sorprendre perquè estem parlant dels punts que ens presentava la coordinadora 5 +1 amb una carta que ens va adreçar a tots els grups parlamentaris, i que recollia, a més a més, prop d'una cinquantena d'adhesions d'entitats, entre les quals també es trobava la seva formació política, i la nostra, també. Tot i així, a nosaltres ens sorprèn que el PSC pugui plantejar aquest tipus de propostes que defensen d'una manera tan clara, d'una manera tan inequívoca, la gestió directa dels serveis públics, tenint en compte quina ha estat la seva filosofia fins al moment, si més no, en temps passats quan han governat, o fins i tot ara en altres llocs on governen. I li poso un exemple molt concret, perquè jo vinc de Tarragona i l'últim regalet que ens van deixar va ser un conveni amb aquest monstre que es diu DomusVi per tal de gestionar una residència de gent gran a casa nostra. Això és el que vostès ens van deixar, una de les moltes herències a Tarragona, que van acabar signant els comuns quan encara estaven al Govern a Tarragona, i que les meves companyes a Tarragona, doncs, ara s'ho estan menjant com un gripau que té un gust espantós. Però en fi. Benvinguts siguin els canvis, canvis que estem veient en altres comissions del Parlament, i que després, doncs, veurem si realment s'evidencien amb proposicions de llei com, per exemple, la internalització del transport sanitari; a veure si vostès realment defensen aquesta gestió directa i aquesta internalització de serveis públics. En qualsevol cas, a nosaltres sí que ens han molestat, però, un silenci. I és un silenci amb relació a la necessitat de depurar responsabilitats respecte a la imatge colpidora i terrorífica que ens va deixar la covid a les residències de gent gran, a nivell d'Estat espanyol i a nivell de Catalunya, amb milers i milers i milers de morts, doncs, que, com diem, requereixen una depuració de responsabilitats. Deia la comissària de Drets Humans del Consell d'Europa: «Els pacients infectats van ser abandonats en alguns estats. I es referia, entre d'altres, a l'Estat espanyol. Però nosaltres no podem girar full, és important que es depurin aquestes responsabilitats, i els hi recordem que vostès, de la mà d'Esquerra Republicana i de Junts per Catalunya, van tombar la possibilitat de donar continuïtat a la comissió d'investigació que vam presidir nosaltres en la legislatura passada, i que les companyes dels comuns, doncs, pretenien donar-li continuïtat en aquesta legislatura. S'evidenciava el que ahir la nostra companya Eulàlia Reguant denunciava, que és aquest tripartit a l'ombra, aquesta «sociovergència republicana, que en qüestions de continuisme vostès van de la mà perquè tot segueixi absolutament igual. Per nosaltres, el grup de treball que hi ha sobre la taula..., a nosaltres no ens sembla que és l'eina que necessitem. Per nosaltres, la tragèdia de les residències amb la covid ha posat de manifest sobradament la perversió del model de residències que tenim a casa nostra, I el que necessitem és, més enllà de grups d'experts, necessitem aplicar les lliçons, les tristes lliçons que hem hagut d'extreure de la pandèmia. Lliçons com ara, doncs, que la titularitat i la gestió han de ser públiques, ha de ser una gestió directa, certament, com plantejaven originàriament en la seva moció, però que després, amb una transacció amb Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, i amb En Comú Podem –que ens ha sorprès moltíssim– doncs, en lloc de dir que aquestes noves construccions o noves residències han de ser de gestió directa, diuen prioritàriament de gestió directa. I, per tant, aquí ja, amb aquesta parauleta, obren la porta a continuar amb el sistema que ens va portar a aquest desastre i a aquesta tragèdia. A Catalunya el vuitanta per cent de les residències, de les places –perdó–, estan en mans privades. Nosaltres considerem que hem de treure les urpes d'aquestes grans corporacions, d'aquestes grans empreses, d'aquests fons voltors que es lucren a costa del patiment de la nostra gent gran. I, en aquest sentit, doncs, votarem una abstenció en els punts 3 i 8 perquè no van en aquesta línia. Pensem que l'enfocament ha de ser de canviar aquests grans aparcaments de gent gran per residències que siguin molt més petites –això hi queda inclòs, però aigualit–, i el personal ha de ser suficient, ha de tenir unes millores salarials considerables, ha de tenir una estabilització com la que nosaltres proposem en la nostra proposició de llei, i que és totalment diferent del que vostès estan plantejant [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] a Madrid. I, per últim, les inspeccions, òbviament..., és de calaix que les inspeccions siguin efectives, i proposàvem –i acabo– que quan hi hagi faltes greus no només s'expulsi o s'acabin els concerts que hi han amb determinades empreses, sinó que no tornin a optar a poder gestionar més residències. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Després del torn de defensa de les esmenes presentades, a continuació té la paraula per fixar la seva posició el diputat Joan García, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera... Doncs, per començar, senyor Moreno, jo vaig intentar preparar aquesta moció –que ja li dic que crec que és, almenys des del nostre punt de vista, difícil votar-hi en contra; per tant, votarem a favor en molts d'aquests punts, de la majoria– mirant la interpel·lació que li va fer a la consellera; crec que és un bon exercici que sempre es fa, però en aquest cas era interessant. I avui he vist la seva intervenció –vaig veure la moció– i hi he trobat una sèrie de canvis, com a mínim d'intensitat, a l'hora de defensar, diguéssim, les seves polítiques socials i la seva postura en residències; que, per un altre costat, sap vostè que les hem compartit moltes vegades, en legislatures passades, amb vostès. I li diré per què. És evident que el balanç que hem de fer de la situació de les residències a Catalunya és dolent. I això fins i tot la consellera ho ha dit en alguna de les seves, diguéssim, interpel·lacions o en alguna de les seves intervencions que hem vist al Parlament i a les comissions. La situació de llistes d'espera és terrible. La programació i planificació són o han sigut inexistents, sobretot aquests últims anys. Hi ha aquesta tendència a dir que, quan hi ha un nou govern, el Govern anterior..., tot el que ha fet ja no serveix. Quan s'acaba la legislatura, doncs, tot passa, s'aproven coses... S'aprovarà això, segurament, o no ho sé, però pel que veig sí que s'aprovaran aquests punts. Senyor Moreno, bé, vostè ja coneix com funciona això, però crec que, possiblement, algunes d'aquestes coses no es faran. Jo espero que sí, consellera, que vostè canviï aquesta forma de treballar, però moltes vegades ens hem trobat amb això. Hi ha una situació que no ens preocupa tant, però que crec que sí que és important quan es tracta ja no només de les places de residències, de les places de dia, les places de residència públiques o concertades, com és –i també s'ha dit aquí– de quina forma s'estan gestionant aquestes concertacions fetes amb empreses privades per part de la Generalitat. Nosaltres creiem en la col·laboració publicoprivada, però la col·laboració publicoprivada ha d'estar controlada, ha d'estar fiscalitzada. I creiem, en aquest cas –i aquí no estem tan d'acord amb el que proposa el PSC–, que l'actual model pot funcionar sempre que entrem en un debat sobre com ha de ser aquest model de cures. També creiem –i això ho hem defensat altres vegades– que els macrocentres no han de ser la..., no són el futur del sistema de cures a Catalunya; l'atenció domiciliària ha de millorar, sobretot en el que és la qualitat, i també en la situació dels drets laborals de les treballadores d'assistència a domicili, per exemple. Creiem que hem de fer tota una sèrie de, com a mínim, reflexions sobre el model de cures. I això també és important a l'hora de definir el futur d'aquest món de les residències, que, ho torno a dir, està en una situació molt complexa. Però anem directament a la moció. El senyor Moreno ja ha dit que la interpel·lació parlava d'una sèrie de propostes. I jo, clar, m'he mirat després aquesta moció, que, per cert, té aquesta capacitat, m'imagino, de negociar, però que està transaccionada plenament amb el Govern. Així s'assegura de totes formes que..., pràcticament estan transaccionats amb el Govern tots els punts. I vostè parlava de que si vostès governessin farien una sèrie de coses. I jo em vaig quedar amb unes xifres. Proposava, doncs, deu residències, construcció de deu residències; proposava 2.500 places residencials i cinc-centes places de dia. Però no hi són, a la moció. Aquí no hi són. Per tant, sempre..., diguéssim que a mi, el que em sobta moltes vegades del PSC, com va passar també amb la comissió d'investigació, que vostès hi van donar suport la legislatura passada... Per cert, senyora Estrada, aquesta comissió d'investigació la van proposar els comuns i Ciutadans; van ser dos grups. Ho dic perquè a vegades no es diu o no es coneix. El senyor Moreno va defensar que ja no era útil i que, per tant, diguéssim, aquesta situació, aquestes explicacions que havia de donar el Govern per la seva gestió durant la pandèmia, doncs, ja no eren necessàries. Per tant, ens trobem moltes vegades amb aquesta realitat: que ens fan unes interpel·lacions per acabar una mica el relat i després les mocions estan aigualides i encara ho són més quan negocien amb el Govern. Tot i això, és evident que l'essència..., i ens quedarem amb les essències, que a vegades no són suficients, però les essències són com els somnis: els podem tenir i també són bonics de reflexionar i de viure. Doncs els somnis que vostè exposa aquí, aquestes essències, les votarem a favor, però crec que hem d'anar una mica més enllà. Gràcies, presidenta, diputats, diputades.
Moltes gràcies. Doncs, finalment, per defensar i pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Raúl Moreno.
Gràcies, presidenta. Telegràficament, agrair als diputats David Saldoni, la Jess González, la Laia Estrada, el Bartomeu Compte, la interlocució i la facilitat per arribar a acords. I, com els hi deia, ràpidament. Senyora Estrada, l'herència del PSC és l'herència de la llei de la dependència, l'herència dels casals d'avis, la construcció de residències públiques. [[Aplaudiments.]] És tot això, l'herència del PSC. La seva herència, l'herència de la CUP, és donar, per activa o per passiva, recolzament a pressupostos de la Generalitat de Catalunya que han destinat zero euros a la construcció de residències públiques en deu anys. [[Aplaudiments.]] I d'internalització, cap –i d'internalització, cap. Ho dic perquè vostès donen moltes lliçons, però a l'hora de la veritat vostès van justament amb aquells que no fan el que vostès prediquen. La comissió d'experts, que es farà per la majoria de grups parlamentaris d'aquesta cambra, la van votar vostès, senyors de la CUP, i vostès, senyors de Ciutadans, al setembre de l'any 2021 al debat de política general. Ho dic perquè, en tot cas, qui canvia de criteri són vostès, no nosaltres. Senyor Compte, efectivament, parlem molt del canvi d'atenció domiciliària –molt–, i és necessari fer-lo i és necessari apostar pels serveis d'atenció domiciliària. I els Next Generation ens donaran possibilitats de fer-ho. I espero que sigui així. A hores d'ara, amb el pressupost que tenim aprovat, en aquest cas amb el recolzament dels comuns, no és possible fer-ho –no és possible fer-ho. Per tant, més enllà de poder anar endavant cap a un model de SAD, haurem de pensar després, quan no tinguem fons de Next Generation, com assumim el cost d'aquest nou model residencial amb el qual podem anar avançant. Senyor García, les 2.500 places i els deu centres residencials són del pla de xoc del Govern alternatiu que van presentar i que ja van portar, el mes següent de la presentació d'aquest pla de xoc, a votació en aquest Ple del Parlament. Per tant, això ja està votat i, per tant, no ho he traduït aquí. Però li faré una observació: entre lo possible i lo desitjable, en aquest cas hi ha un terme mitjà, que és el que jo crec que hem de fer l'exercici entre tots i totes de poder oferir al conjunt de la ciutadania. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció es produirà aquest migdia, un cop substanciat el punt número 25 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les mesures per a incorporar les dones vulnerables al mercat de treball]] [[302-00113/13]] Passem seguidament al vint-i-dosè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les mesures per incorporar les dones vulnerables al mercat de treball. L'ha presentat el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, i té la paraula per exposar-la la diputada senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, bon dia. Avui presentem la nostra moció per a la formació prelaboral de les dones vulnerables; les dones vulnerables, aquelles que pateixen pitjors condicions per poder desenvolupar un projecte de vida autònom i plenament digne. Vull recordar-los que en els dos darrers anys la pobresa severa entre les dones ha passat del cinc per cent al 6,5 per cent. Aquestes dones necessiten suport per poder-se inserir al mercat de treball. Si no se'ls proporcionen eines, és a dir, una formació prelaboral i un acompanyament continuat mentre dura aquesta formació, no podran incorporar-s'hi mai. Això les condemnarà a viure sempre pendents de les ajudes socials o de feines molt precàries en l'economia submergida, per la qual cosa sempre estan en risc de caure en l'exclusió social. El problema amb què ens trobem és que els cursos que ofereixen el Servei d'Ocupació de Catalunya, el SOC, i altres entitats públiques queden fora de les possibilitats d'aquestes dones, perquè no tenen els mínims que requereixen aquests cursos. Amb tot, la regulació i el mandat per fer plans de formació prelaboral i plans d'ocupació per a aquestes dones ja està contemplat a la Llei orgànica 3/2007, para la igualdad efectiva de mujeres y hombres, com també a la Llei catalana d'igualtat 17/2015. Per tant, només queda posar fil a l'agulla per fer un acord que permeti que aquestes dones més vulnerables puguin accedir a cursos de formació prelaboral. I vull insistir –vull insistir-hi– en la qüestió de la formació prelaboral, perquè considerem que és una manera de diferenciar-la dels cursos de formació que ja existeixen i que requereixen uns determinats requisits que aquestes dones no tenen. Per aquesta raó, des del meu grup proposem la creació d'un servei de formació prelaboral que depengui del SOC i que consti d'una oficina que tindrà les funcions següents. Primera, una funció d'avaluació, que constaria de diverses coses. Un protocol per detectar les dones que poden ser usuàries del servei. Aquest protocol d'avís hauria d'estar a tota la xarxa, a tots els serveis de la xarxa, de manera que poguessin derivar les dones a l'oficina. En segon lloc, unes eines d'avaluació adaptades per tal de diagnosticar el nivell de les dones. I, en tercer lloc, uns programes de continguts, habilitats i competències bàsiques per a la formació, que han de servir per marcar unes pautes per a les entitats encarregades de fer-la. Aquesta oficina també tindrà una funció d'acompanyament. Per la qual cosa, primer, haurà de determinar els requisits, tant pel que fa al servei com pel que fa a la formació dels seus professionals, que han de complir les entitats que vulguin accedir a aquestes subvencions, sempre tenint en compte que aquestes entitats no només hauran de fer formació, sinó que també hauran de fer acompanyament. I, en segon lloc, que elabori un mapa de les entitats i serveis públics i altres tipus d'iniciatives que donen servei, que donen aquesta formació prelaboral a Catalunya, per tal que puguem garantir una igualtat d'oportunitats a tot el territori. I, per acabar, aquesta oficina també tindrà una funció d'inserció. Li caldrà, entre d'altres qüestions –no les cito totes–, elaborar un informe per estudiar les oportunitats laborals del territori, contemplant, sobretot, aquells sectors que més es desenvoluparan gràcies als fons Next Generation; consolidar els certificats professionals del SOC, adequant-los a les demandes del mercat actual i també a aquests cursos de formació prelaboral; cercar empreses amb qui poder elaborar convenis a través dels quals s'hi puguin inserir dones que facin els cursos; facilitar les gestions administratives, tant a les dones com a les entitats i a les empreses col·laboradores. I depenent d'aquesta oficina hi haurà d'haver una xarxa d'entitats que s'ocupin d'aquesta formació prelaboral, que constarà de dues fases: una fase de formació bàsica i una altra de formació especialitzada. Així mateix, hem plantejat d'estudiar la possibilitat d'ampliar les beques Acol, d'ampliar la xarxa Òmnia, establir un sistema de subvencions per a les entitats encarregades de la formació i també la possibilitat d'orientar aquestes dones inscrites en aquests cursos per ser beneficiàries d'una renda garantida de ciutadania. Esperem, doncs, poder aprovar aquesta moció que beneficiarà les dones vulnerables de la nostra societat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, la diputada senyora Susanna Segovia, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Ens trobem amb una moció presentada pel Partit dels Socialistes de Catalunya, que aborda propostes de millora des de la perspectiva d'afavorir l'ocupació de les dones en situació de vulnerabilitat. Nosaltres avancem que votarem a favor de tota la moció, també amb els canvis que s'han incorporat fruit de la negociació i de la transacció de les diferents esmenes. Agraïm, també, la bona disposició de la diputada d'acceptar les nostres esmenes presentades. Explicaré una mica quin era el sentit d'aquestes. Però sí que ens agradaria dir que, al final, és cert que és una moció que apunta i que concreta coses per poder fer per millorar aquesta situació, però nosaltres sí que volíem fer un context una mica més estructural, perquè entenem que poden ser mesures que vagin bé per donar resposta a una situació ja molt precària i molt vulnerable d'aquestes dones. No podem parlar d'aquestes mesures sense parlar una mica del context que provoca aquesta feminització de la pobresa i aquest agreujament de la situació de vulnerabilitat de moltes dones al nostre país. I nosaltres ho direm clar, és a dir, si no fem mesures estructurals no aconseguirem acabar amb la feminització de la pobresa. I per nosaltres la feminització de la pobresa té dos grans responsables, que són el patriarcat i el capitalisme. I seran mesures que vagin adreçades a revertir els impactes negatius que tenen aquestes dues coses en la situació de la pobresa de les dones les que realment podran tenir un efecte en un mitjà i en un llarg termini; no a curt, perquè difícilment aconseguirem canvis estructurals com els que es necessiten en un curt termini. Per exemple, nosaltres considerem que la feminització de la pobresa a Catalunya, doncs, té moltes causes. Algunes d'aquestes causes són la concentració de la riquesa, la precarització, la situació administrativa irregular de moltes dones i la manca de polítiques públiques que posin les cures al centre, que les dignifiquin i que avancin cap a la igualtat i la corresponsabilitat. La concentració de la riquesa és feminització de la pobresa. Si volem avançar cap a una construcció de la igualtat i de la justícia de gènere, necessàriament hem de desenvolupar drets que garanteixin la redistribució de la riquesa i dels béns comuns, així com la redistribució dels treballs necessaris per a la vida, siguin aquests remunerats o no. En aquest sentit, una política redistributiva justa i equitativa és també una política feminista. Amb més recursos, podrem fer polítiques que vagin a enfortir serveis públics, que garanteixin polítiques equitatives i que millorin l'oportunitat de totes les dones. Per tant, una redistribució de la riquesa és una política feminista. Però també ho és que aquestes polítiques siguin interseccionals, és a dir, que reconeguin totes les raons i totes les causes que provoquen i agreugen la feminització de la pobresa. Perquè la feminització de la pobresa és per les condicions socioeconòmiques, pel fet de ser dona, però també i en molts casos s'agreuja pel fet de ser racialitzada, per qüestions d'orígens, per qüestions de situació administrativa, per identitat de gènere, entre moltes altres qüestions. Per tant, totes aquestes polítiques han de tractar de manera diferenciada aquests fets que agreugen la feminització de la pobresa. Té moltes més dificultats, però moltes més, i molts més riscos d'estar en situació de vulnerabilitat una dona racialitzada, trans i en situació irregular administrativa que una dona cis, blanca, que tingui els seus papers en regla i que, per tant, pugui accedir als diferents recursos que ofereix l'Estat i la Generalitat de Catalunya, per poder regularitzar i tenir una sortida, una vida digna. Una dona trans, racialitzada i en situació d'irregularitat ho tindrà molt difícil, per no dir pràcticament impossible. Per tant, hem de donar resposta a la feminització de la pobresa amb polítiques estructurals; amb polítiques estructurals que, per exemple, suposin acabar amb una llei d'estrangeria que condemna moltes dones a una situació d'irregularitat que els impedeix accedir a una feina digna, a una feina estable, a un recurs com els habitatges de la mesa d'emergència, o fins i tot a cursos de formació ocupacional, com el que estàvem dient. Per això nosaltres hem presentat una esmena, perquè una de les coses que s'han de poder garantir és que les dones que no tenen un NIE o que no tenen un DNI han de poder també accedir a aquests recursos per a la seva integració i per acompanyar-les en la sortida d'aquesta situació de vulnerabilitat. Hi han altres coses que es poden fer i que nosaltres hem esmenat i és que, per exemple, quan es fa el diagnòstic o quan es parla amb les dones per veure cap a on poden encaminar aquesta formació i aquesta orientació ocupacional, no es tingui només en compte el seu itinerari previ. És a dir, no és allò de que si tota la teva vida has treballat fent feines de cura, el teu futur ha de passar perquè et formis millor en fer feines de cures. Per exemple, hi han experiències –s'ha pogut veure a través de Barcelona Activa– que dones que venien d'una situació d'exclusió i vulnerabilitat s'han format en l'àrea de les noves tecnologies, s'han format com a programadores i la majoria d'elles estan ara amb una feina estable i amb un sou digne. Per tant, aconseguim la incorporació d'aquestes dones en les noves orientacions, en les noves polítiques de transformació del mercat laboral, noves tecnologies, lluita contra l'emergència climàtica, perquè siguin dones que tinguin un futur i col·laborin a la transformació de la societat. Gràcies.
Gràcies, diputada. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Tònia Batlle.
Presidenta, gràcies. Diputats, diputades, una de les reivindicacions de la dona el 8 de Març, i cada dia, és la lluita per la igualtat efectiva en l'àmbit laboral i, per tant, doncs, amb el dret a la independència econòmica i social. Aquestes reivindicacions encara assoleixen un grau més de necessitat quan es tracta de les dones vulnerables, que és del que estem parlant avui. Parlem, per tant, de dones en situació de violència de gènere o situació de pobresa, com s'ha dit aquí –que evidentment les dones tenen un grau més elevat de pobresa que els homes–, risc d'atur de llarga durada, dones que no tinguin una cotització suficient perquè puguin percebre en el seu moment una pensió de jubilació, mares monoparentals, dones trans, entre molts altres. Tenim, per tant, la necessitat de posar les polítiques públiques al servei d'aquestes dones, està clar. I amb això cal dir, doncs, que aquesta moció és una moció molt treballada i molt àmplia. Però també voldria destacar que molts dels aspectes que tracta són aspectes que ja s'estan portant a terme. Això no vol dir, doncs, que no calgui un replantejament de molts procediments i molts serveis. Avui estem focalitzats en un segment de la població amb unes necessitats molt concretes, està clar, però quan parlem del SOC, des de Junts per Catalunya sempre ens hem mostrat molt determinats a demanar una transformació de l'actual servei, sabent, doncs, que suposa un repte important; una transformació que ha d'anar també encarada a donar resposta a les necessitats del mercat, com moltes empreses es troben, amb una dificultat per poder créixer degut a la falta de personal qualificat que troben en tots els sectors del nostre país. Concretament, però, avui tractem sobre detecció, orientació, acompanyament i formació d'aquestes dones. Com bé saben, el SOC té assignades les competències en matèria d'ocupació, un servei que es dona a través de les oficines de treball, dels centres propis, així com entitats col·laboradores. I valorem, per tant, molt positivament la necessitat específica de tenir un mapa de tots aquests serveis públics, així com de les entitats, per generar igualtat d'oportunitat i d'accessibilitat a tot el territori. També valorem la importància d'elaborar un protocol que faci efectiva la detecció d'aquestes dones. No voldria deixar d'anomenar, per això, dins de la xarxa actual, que tenim els serveis específics, com són els serveis d'informació i atenció a les dones, així com els serveis d'intervenció especialitzada, arreu del territori. Treballen de manera coordinada amb el SOC, i fan una feina molt important. Felicitem des d'aquí, doncs, a totes les professionals, perquè són uns recursos humans molt necessaris. Això no vol dir, per això, que també necessitem recursos econòmics. Tenim un pla de xoc amb 917 milions d'euros destinats a polítiques d'ocupació en diferents segments de la població, però també, doncs, específicament a les dones vulnerables. Línies d'ajuts destinades a col·lectius vulnerables, però col·lectius que estiguin en situació d'atur, amb 42 milions d'euros. I també una línia recentment introduïda, que és l'específica per a les persones trans. Voldria fer una referència a l'últim punt de la moció, en el qual parlen de la bonificació de les empreses que contracten persones en aquesta situació de vulnerabilitat. Aquest punt no el podrem votar a favor. No vol dir això que no estiguem a favor del que és el concepte, però aquestes bonificacions, com vostès saben, han d'encaixar amb impostos que gravin les rendes empresarials. Per una banda, quan parlem d'una empresa persona jurídica, parlem d'un impost de societats, que és un tribut estatal. Per altra banda, quan parlem de l'IRPF, és un impost parcialment cedit a les comunitats autònomes. El marge de les competències normatives que tenim és molt limitat a aquesta qüestió que es tracta. Per tant, en aquest punt no seria d'aplicació, i el que correspondria seria demanar al Ministeri d'Hisenda, el qual nosaltres ja havíem esmenat conjuntament amb el Grup d'Esquerra Republicana, perquè acceptessin, doncs, fer la sol·licitud allà on correspon, perquè entenem que aquesta bonificació ha de venir transmesa des d'allà. Aquesta moció..., voldria fer un parèntesi en la mirada del paper de la dona. Ja s'ha parlat –les persones que m'han precedit–, doncs, de la vulnerabilitat que es troben moltes d'aquestes dones, però voldria fer un parèntesi específic en el que anomenaríem que és la bretxa competencial –perquè sempre parlem de la bretxa salarial, però també tenim una bretxa competencial–, remarcant que hi ha moltes dones que es troben treballant en situació..., desaprofitant el seu talent; és a dir, treballen en situació inferior a la formació que elles tenen. I aquí..., és un potencial professional el qual no podem perdre com a país, i també dintre de les empreses. I aquestes dones en situació de vulnerabilitat, com acaba de dir la companya, també es poden trobar en aquesta situació, i hem d'intentar que puguin trobar llocs qualificats que responguin a les seves capacitats. I finalment, parlant de vulnerabilitats, voldria fer una reflexió general per a la societat, que, evidentment, hi han empreses i també hi ha tota la societat en general que ha de respondre a aquesta vulnerabilitat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. I, finalment, en aquest torn de defensa de les esmenes proposades, té la paraula la diputada senyora Najat Driouech, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputats, diputades. Abans de començar, voldria excusar la no presència en el seguiment d'aquesta moció, del conseller Torrent, que crec que ja li ha traslladat el motiu a la diputada Lienas. Bé, reconec que em fa especial il·lusió portar aquesta moció, perquè m'ha fet tornar a la meva època abans de tenir l'honor de representar la ciutadania aquí al Parlament. M'ha fet tornar a la meva època de tècnica d'ocupació a l'ajuntament del meu poble, no? I en el moment de llegir l'enunciat de la moció m'he alegrat, perquè ho he fet pensant en totes aquelles millores que em trobaria per a la incorporació al mercat de treball de totes les dones vulnerables. Però el que realment m'he trobat és una llarga llista d'accions, propostes o projectes que m'han portat directament a l'any 2017, com he dit, com a tècnica d'ocupació i formació municipal. En resum: continuïtat amb el que ja s'està fent per part del departament. L'informe Dones i treball, del quart trimestre del 2021, de l'Observatori de Treball, apunta que la taxa d'activitat femenina assoleix un rècord històric, el 75,8 per cent de les dones entre setze i seixanta-quatre anys; una bona dada que no ens pot fer badar, sis punts més baixa que la masculina. Recordem que les dones representem el cinquanta-cinc per cent de la població aturada, malgrat que som el 48,5 de la població activa. I d'aquestes dones aturades, un cinquanta-vuit per cent ho són des de fa més de dotze mesos, i fins a gairebé el vint per cent són estrangeres. La vulnerabilitat, en clau de mercat de treball, en la seva majoria té cara de dona i és diversa. Qualsevol resposta ha de relligar aquests dos punts. Des d'Esquerra Republicana ho tenim clar, i, per això, una gran part dels punts de la moció ja fa anys que els treballem, millorant-los any rere any i adaptant-los a una realitat que cal que transformem. Sí, cal que la transformem. Una de les primeres accions del Govern va ser un pla de xoc de 917 milions d'euros per al foment de l'ocupació, adreçat als col·lectius més afectats per l'atur –joves, dones i persones més grans de quaranta-cinc anys–, incloent-hi l'ajut a empreses per potenciar la contractació i la formació, també, per a dones joves, famílies monoparentals i més grans de cinquanta-cinc anys, estimant que fins a 2.000, 63.000 dones en serien beneficiàries, d'aquest pla. Entrant a la moció, al primer punt hem presentat esmenes que recull la seva proposta i l'aterra a allò que fa el departament. El SOC ofereix orientació professional, formació per a l'ocupació i programes que combinen formació i contractació laboral per a les dones amb situació de vulnerabilitat, i la transacció permet reflectir aquesta realitat. Respecte al segon punt, creiem que hi han recursos que ho treballen des de diferents àmbits, però que possiblement ens cal garantir una bona coordinació entre els serveis de tota la xarxa i també, sí, diputada Lienas, fer campanyes informatives per la xarxa perquè tothom ho pugui conèixer. Respecte al punt referent a la renda garantida de ciutadania, el SOC disposa d'un protocol d'actuació per millorar l'ocupabilitat de les persones beneficiàries i mecanismes específics per a la situació de les dones víctimes de violència de gènere que són ateses per dispositius especialitzats en la matèria. En tots aquests punts, gràcies a la predisposició de la diputada Lienas, hem arribat a acords i hi votarem a favor. Ara, la discrepància es manté en l'últim punt, on votarem en contra; un punt, si ens ho permet, un pèl hipòcrita, tímid i mancat d'ambició a l'hora d'exigir a l'Estat. Primer. Cal preguntar-se: fins a quin punt les bonificacions a l'empresari són eficients per garantir la integració laboral de les dones? Tal com els hi hem explicat, el pla de xoc ja ha actuat amb ajuts a la contractació. Segon. S'ha de demanar al ministeri i no la conselleria. L'impost sobre les societats és un tribut estatal. I competencial..., de competència autonòmica en l'IRPF..., l'IRPF no permet incentius fiscals a rendiments de l'activitat econòmica. I, per acabar, jo crec que l'Estat [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] té molts deures –i acabo, presidenta– encara pendents. El primer, la derogació de la llei d'estrangeria. El segon, l'homologació de la titulació universitària de moltes d'aquestes dones que, al final, acaben sent vulnerables. I crec que la més important és la seva regularització, ja. Perquè si aquestes dones no disposen del permís de treball, són invisibles per al mercat laboral regularitzat. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de VOX, la diputada senyora Isabel Lázaro.
Gracias, presidenta. Buenos días a todos, señores diputados. Antes de iniciar mi intervención, quiero enviar mi cariño y mis oraciones a esas mujeres que, con sus hijos en los brazos, huyen de la guerra con el fin de salvaguardar su familia. [[Aplaudiments.]] De nuevo, los socialistas nos presenten una moción con un título aparentemente bien intencionado: «Medidas para incorporar mujeres vulnerables al mercado de trabajo. Suena buenista. Miren, su moción se puede resumir en tres palabras: «sectaria, «ideológica y «contradictoria. Primero, sectaria, porque nos demuestran sus ganas de seguir enfrentándose a la sociedad colectivizando a las personas y atentando contra el artículo 14 de nuestra Constitución, que garantiza la igualdad entre los españoles ante la ley. En VOX hablamos de personas, no de colectivos. Hablamos de igualdad ante la ley y de igualdad en dignidad de las personas. Y no nos cansaremos de exigir la eliminación de toda legislación de género que establezca diferencias entre españoles, atendiendo a su sexo, a su raza o a su orientación sexual. Segundo, ideológica. Las razones por las que presentan esta moción no se basan en la realidad, sino en su visión ideológica y política de la interseccionalidad de la opresión en la sociedad. Ustedes han perdido las clases populares y ahora necesitan otro sujeto revolucionario para seguir haciendo políticas izquierdistas. Pretenden instrumentalizar a las mujeres para fines ideológicos, pero es que ya no engañan a nadie. ¿Saben cuántas referencias a la inserción laboral de las madres trabajadoras hay en su moción? Cero. ¿Saben cuántas referencias a la inserción laboral de las mujeres con discapacidad hay en su moción? Cero. Eso sí, no se olvidan de su triángulo ideológico, con constantes menciones al feminismo radical, a la religión climática y al inmigracionismo. En VOX no consideramos que la mujer sea vulnerable por ser mujer, sino que existen situaciones que implican una vulnerabilidad de algún tipo en alguna persona. Esa es la diferencia entre la vulnerabilidad ideológica e irreal de ustedes y las vulnerabilidades del día a día que nosotros identificamos e intentamos solucionar. Esa es la diferencia entre la sociedad desde un prisma ideológico, como ustedes, y ver la sociedad desde la realidad, como nosotros. Tercero, contradictoria. Sus propuestas van en la dirección contraria a lo que pretenden conseguir. ¿Quieren empoderar a la mujer de verdad? Pues dejen de victimizarnos, colectivizarnos y debilitarnos. Diputados, las mujeres no somos víctimas, no pertenecemos a un colectivo y no somos el sexo débil. Somos libres para decidir y escoger el bien, la verdad y la belleza, y no vamos a permitir imposiciones sobre la manera de entender la feminidad. Así que, por favor, no hablen en mi nombre. Sus pretensiones liberticidas entran en colisión con sus aspiraciones programáticas. Antes de ayudar a la mujer tienen que dejar claro a la sociedad cuál es su definición de «mujer, algo que son incapaces de hacer, como se precisó durante la negociación de la infame ley trans. Si la autopercepción determina la realidad sexual de una persona, ¿cómo pretenden controlar eso en las medidas que están proponiendo? Por ejemplo, su medida 1.a. ¿Cómo pretenden identificar a las mujeres usuarias de un servicio de formación prelaboral? ¿Acatarán las autopercepciones de todo el mundo? En definitiva, ¿cómo pueden presentar una propuesta para proteger a la mujer vulnerable cuando ni siquiera son capaces de ponerse de acuerdo sobre lo que es una mujer? Y tampoco son capaces de concretar lo que es la persona vulnerable. Aclárense y después preséntennos algo con sentido. En VOX somos perfectamente capaces de defender a la mujer sin enfrentarla con el hombre. Somos perfectamente capaces de defender a la mujer sin discriminar al hombre. Y somos perfectamente capaces de defender a la mujer sin violentar su libertad. Y lo más importante: sabemos qué es una mujer. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Bé, nosaltres crec que aquesta setmana, en aquest Ple..., és el Ple del què-qui-com, no? En aquesta moció, nosaltres primer comencem a parlar de qui són les dones vulnerables, perquè les dones, les persones, els sectors poblacionals concrets estan en situació de vulnerabilitat i no són vulnerables. La vulnerabilitat no és cap tret identitari, ni intrínsec, és una situació. Una situació provocada per un sistema que precaritza les condicions materials de vida i que explota intencionadament, que viu a costa de mantenir i perpetuar aquesta situació de vulnerabilitat a través, en aquest cas, de circuits de serveis socials i ocupacionals que donen eines per pal·liar situacions puntuals, però no per transformar les condicions materials de vida de manera solvent i estable. Les mesures proposades en aquesta moció en són un exemple. Pal·liar sense transformar. Per això no hem presentat esmenes, perquè seria una esmena a la totalitat del text inicial. I tot i que amb el text final ha millorat moltíssim, continua sent únicament i exclusivament possibilista. I el possibilisme no transforma. Les dones en situació de vulnerabilitat són, en gran part, dones en processos de migració, de comunitats racialitzades, dones trans i, en qualsevol cas, dones amb condicions laborals precàries o directament sense accés al mercat laboral, dones que, en molts casos, estan organitzades, sindicades i tenen demandes concretes i específiques de dignificació i millora de les seves condicions laborals i d'accés al mercat de treball. Miri, diputada Lienas, nosaltres tenim visions feministes molt diferents i ho hem constatat en moltes ocasions. No ens trobarem en la transexclusió ni altre tipus de misogínies, però sempre tinc esperances de trobar algun rastre de socialisme i de visió de classe en les seves propostes. Però no. Les dones que estan en situació de vulnerabilitat, com deia, en molts casos estan organitzades i tenen demandes concretes –aquesta moció no recull ni una sola d'aquestes demandes–, com són, per exemple, la revisió dels decrets de convalidació de titulacions obtingudes a països estrangers, que aboca a moltes dones qualificades a feines per les quals estan sobrequalificades, en no poder convalidar les seves titulacions i, per tant, treballen en l'àmbit del servei i les cures. Aquesta no homologació les obliga a estar sempre al servei d'altres grups poblacionals. L'impacte de la recent no reforma laboral, que deixa fora les condicions laborals dels serveis externalitzats, que estan escandalosament feminitzats i que apuntalen encara més la precarietat de dones en actiu. Evidentment, l'abolició de la llei d'estrangeria o, com a mínim, la modificació dels permisos de treball, perquè les condicions actuals aboquen la majoria de dones migrades a l'economia submergida i situacions d'abús, violència i explotació per part dels ocupadors. Per tant, aquestes dones que estan autoorganitzades, ara justament estan fent campanya per a la regularització de la seva situació. I aprofito per convidar tothom a signar aquesta campanya per la regularització de cinc-centes mil persones, i realment aquestes persones puguin sortir de la situació de vulnerabilitat en la que estan obligatòriament abocades per les condicions d'aquest Estat. La ratificació del conveni 189 de l'OIT i l'aplicació de la sentència recent del Tribunal Superior de Justícia de la Unió Europea, que explicita com l'Estat espanyol discrimina per sexe –aquesta paraula que li agrada tant, diputada Lienas– 400.000 treballadores de la llar, al vetar-los l'accés a cotitzar per l'atur i això deriva en una desempara social. El que proposa aquesta moció, definitivament, és dotar de recursos les fundacions privades que es lucren amb la perpetuació de la precarietat, en comptes de fer una aposta pública per les demandes de les treballadores i les necessitats de les dones en situació de vulnerabilitat. En comptes d'anar a l'arrel de la vulnerabilitat i transformar la situació amb perspectiva de no repetició, apuntala el cercle viciós i lucratiu del negoci dels serveis públics privatitzats. Per tant, nosaltres continuarem proposant reforçar els itineraris del Servei d'Ocupació de Catalunya, per adequar-los a les situacions concretes de cada dona i fer una aposta pública i sense fissures pel servei de formació prelaboral. Tot i això, en alguns altres punts ens abstindrem. Però tot el que sigui lucrar les fundacions i circuits privats que es lucren amb la precarietat i perpetuen aquesta situació [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] no tindrà –i acabo, presidenta– el nostre suport. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Diputats, diputades, presidenta... Les polítiques laborals destinades a dones s'han de poder planificar sempre des de dues perspectives, des del nostre punt de vista. Una és la igualtat, que ens hem de plantejar com un objectiu tangible al que podem arribar i que hem d'assumir com una de les millors polítiques de millora del nostre sistema productiu, en termes, moltes vegades, d'eficiència i del nostre sistema de benestar, inclús de protecció social; en termes de qualitat de vida, sobretot. La segona perspectiva és l'acceptació d'una realitat, que és l'herència d'un model tradicional, on s'ha imposat una visió de treball per gènere, que ha sigut un dels principals obstacles per aconseguir implementar la primera de les perspectives, la d'igualtat de gènere en l'àmbit del treball. I diem que és important aquest segon exercici, el de comprendre la realitat i conèixer la història, com a mínim, del segle XX, per saber on ens trobem a dia d'avui, en ple segle XXI, i per entendre, també, moltes de les propostes que fa la senyora Lienas. Vostè, senyora Lienas, parla específicament de les dones més vulnerables; dones que encapçalen llars monoparentals, dones que han patit violència domèstica, dones de més de cinquanta anys, etcètera. Totes amb unes característiques comunes: especialment una baixa formació acadèmica i nul·la experiència laboral. Ens parlen d'empoderament i això ho compartim, la necessitat d'empoderament. Però no compartim les mesures –almenys les que aquí proposen– per poder aconseguir-ho. Creiem que la corresponsabilitat pública per dissenyar polítiques que lluitin per trencar la divisió del treball, doncs, s'ha de fer amb altres eines que siguin, creiem, més eficients. Vostè parla, també, de crear nous ens que ajudin a externalitzar en entitats socials aquesta corresponsabilitat que ha d'assumir l'Administració, deixant en les seves mans, inclús, el contingut de les formacions que ajudin el col·lectiu de dones vulnerables a accedir al mercat de treball. Abandonar-nos a una xarxa d'entitats formadores no és el camí. Hem d'assumir el repte des de les administracions. I, de fet, el que hem d'assegurar és que els plans de xoc de polítiques actives d'ocupació, les polítiques actives d'ocupació, funcionin. També parla, vostè, en la seva moció de l'orientació laboral, de la intermediació laboral, inclús de la formació prelaboral. Parla vostè del SOC. Però és que, de veritat, tenim un problema greu amb el SOC, necessitem fer una reforma estructural del SOC. Però també els hi dic: sort a qui ho vulgui realitzar, perquè tindrà molt de treball. Per tant, moltes de les polítiques que vostè proposa són les que hauria de fer, precisament, el SOC. També estem d'acord en la millora de la inspecció laboral, és important. No només per això, sinó per altres temes que ens hem trobat, relacionats amb l'ocupació i amb la qualitat dels treballadors, o, en aquest cas, de les condicions de treball. Però aquí és quan parem, no trobem res més i nosaltres trobem a faltar un tema molt important, senyora Lienas, i que creiem que hem d'expressar: les mesures de conciliació. No en parlen. Crec que són importants i bàsiques per entendre..., i més ahir, que va ser el Dia Nacional de la Conciliació, ahir dimecres. Les mesures de conciliació són les que realment han de trencar l'organització tradicional del treball, perquè incideixen directament en l'organització social tradicional de les activitats. Les polítiques de conciliació milloren, efectivament, l'ocupabilitat de les dones, constitueixen un marc efectiu on aplicar altres mesures i modifiquen la capacitat d'accés de les dones a una millora de la qualitat del seu treball en termes de remuneració i estabilitat. Volem millors plans d'igualtat a les empreses, incidint en les millores que suposa la conciliació per a aquestes, en termes de retenció de talent, millora de la productivitat, millora de les condicions de benestar, o de la qualitat del servei. Això ho han d'entendre les empreses. Més flexibilitat per a homes i dones per accedir a permisos o polítiques efectives de teletreball. Tot això són mesures, moltes de les mesures de la conciliació –no tindrem temps i, de fet, ja anunciem que presentarem segurament una proposta sobre aquest tema, sobre la conciliació– que han d'ajudar precisament a l'accés de les dones al mercat laboral. Més recursos en altres temes, com l'educació infantil; més recursos també contra l'infrafinançament de la llei de dependència. És a dir, polítiques efectives per ajudar a accedir a la igualtat i en igualtat a homes i dones al mercat laboral. I aquí podem fer molt o poden fer molt, també, des del Govern d'Espanya, i evidentment, des del Govern de la Generalitat. Perquè –i per acabar– no ens enganyem, més enllà del nostre desig i del treball de conscienciació que realitzem, el treball de cures avui dia encara recau en les dones. I les polítiques de conciliació, que són encara moltes més de les que he comentat, són avui dia les més efectives per millorar l'accés de la dona al mercat laboral, també el de les dones vulnerabilitzades. Gràcies diputats, diputades, presidenta.
Moltes gràcies, diputat. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Des del meu grup volem agrair a la diputada Susanna Segovia les esmenes plantejades, que han millorat la nostra moció, francament. I volem agrair, sobretot, la feina feta..., bé, la flexibilitat de la diputada Batlle, i la feina feta –sobretot, la feina feta– per la diputada Najat Driouech; no sé si pronuncio bé el seu cognom. Si no hagués estat per la seva capacitat negociadora, pel seu coneixement del problema que tractàvem –és a dir, les dones vulnerables–, per la seva manera de ser i d'entendre la feina parlamentària, aquesta moció no s'hauria pogut aprovar. Per tant, queda clar que hem acceptat les esmenes i hem fet transaccions. Ara, pel que fa a les diputades de VOX i de la CUP, que no sé massa si fer-ne una valoració conjunta, perquè m'ha passat el que em passa sempre a la Comissió d'Igualtat, que és que tinc la sensació de sentir el mateix discurs d'un costat i de l'altre, amb paraules diferents. En tot cas, diputada Lázaro, les dones no son vulnerables per se, sinó que som vulnerables per una estructura patriarcal que les oprimeix. I diputada Changue, no tenim el mateix feminisme, això és en l'única cosa que estic d'acord de tot el que ha dit vostè. El que sí que està clar és que les coses que vostè demana –homologació de títols, llei d'estrangeria, etcètera– no depenen d'aquest Parlament. I jo soc diputada d'aquest Parlament. I vull deixar clar que aquesta moció no es dirigeix a algun col·lectiu de dones, sinó a totes les dones vulnerables. Perquè, miri, això d'anar trossejant la societat en individualitats, que això ja ho va fer la senyora Thatcher, eh?, això és afavorir el neoliberalisme; sí, senyora Changue, és afavorir-lo. L'hi dic perquè la nostra moció ho té tot de socialista, i lo seu té molt de neoliberal. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció tindrà lloc aquest migdia, un cop substanciat el punt número vint-i-cinc de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre]] [[302-00114/13]] Passem al vint-i-tresè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre. L'ha presentat el Grup Parlamentari d'En Comú Podem i per exposar-la té la paraula el diputat senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Diputats i diputades, bé, presentem aquesta moció perquè pensem que cal dinamitzar i enfortir les Terres de l'Ebre, un territori amb moltes necessitats, però també amb moltes potencialitats. Així, pensem que la Generalitat de Catalunya té el deure i té l'obligació d'invertir i treballar per al seu desenvolupament si realment aposta per l'equitat i l'equilibri territorial. I, en este sentit, pensem que hi ha tres grans eixos o blocs per actuar: l'enfortiment dels serveis públics, les infraestructures, que arrosseguen anys de desinversió, i la protecció del medi ambient, especialment el Delta i els Ports. Crec que la majoria dels grups parlamentaris compartim la diagnosi de la situació de les Terres de l'Ebre, però ara és hora de concretar, és hora de marcar un full de ruta i de realitzar moltes accions que són necessàries per potenciar i fer que estes comarques, les del sud de Catalunya, que tenen un sentiment d'abandonament, tinguen i tornen a tindre oportunitats. Sobre l'enfortiment dels serveis públics. És evident que és hora que el Govern de la Generalitat es comprometi a la construcció d'un nou hospital, sense més dilacions [[alguns aplaudiments]] , que ha de ser una infraestructura estratègica sanitària, però també per al desenvolupament econòmic i social d'este territori. No pot ser que la Generalitat planifique nous hospitals arreu de Catalunya i renuncie a fer-ho a les Terres de l'Ebre, com si fossen un territori de segona. Això no és de rebut i va en contra de l'equitat territorial. El Govern, per tant, no pot seguir amb més ambigüitat, i clarament cal un mandat del Parlament per tirar endavant la construcció d'aquest nou hospital que el territori necessita i desitja, com ho està demostrant la societat civil. Aprofito per saludar els membres de la plataforma pel nou hospital que avui ens acompanyen. [[Alguns aplaudiments.]] I, també en sanitat, altres elements, com els hospitals comarcals de Móra i Amposta, s'han de millorar. I, també en serveis públics, el que cal és més oferta universitària. Necessitem més graus, més estudis universitaris, perquè els nostres joves no marxen a estudiar fora, i que, per tant, es puga fixar la població al territori i es corregeixi aquesta desigualtat que hi ha amb relació a la universitat a les Terres de l'Ebre. El mateix amb la formació professional: pensem que cal una oferta repartida per les quatre comarques, en aquest sentit. El segon bloc, el que fa referència a les infraestructures. Cal una aposta decidida del Govern per acompanyar totes les empreses i fàbriques que es vulguen instal·lar a les Terres de l'Ebre. I això vol dir garantir de manera urgent l'ampliació dels polígons Catalunya Sud de Tortosa i l'Aldea, amb la construcció del ramal ferroviari per connectar aquest polígon amb el Corredor Mediterrani. Cal ampliar els polígons de Gandesa, adequar el sòl de Flix i acompanyar també la diversificació del teixit industrial de la Sénia. I en mobilitat, que també és una qüestió molt important a les Terres de l'Ebre, pensem que cal impulsar la creació de l'autoritat territorial de mobilitat de les Terres de l'Ebre, com preveu la pròpia llei catalana; millorar també l'estació de trens de l'Aldea-Tortosa-Amposta, una estació que ha de ser intermodal –no pot ser que quan arribes a aquella estació no hi hagin autobusos que et connecten amb la resta del territori–, o també el que cal és millorar els combois dels trens regionals de les dos línies, la R15 i la R16, que afecten les Terres de l'Ebre, uns trens de mitja distància que moltes vegades porten serveis, porten combois que són de la zona metropolitana, i, per tant..., no tenen les comoditats que es necessiten per a un trajecte tan llarg com són més de dos-cents quilòmetres. I acabo amb l'últim bloc, per parlar del medi ambient. Aquí proposem un pacte per l'Ebre, un pacte per l'Ebre que siga solidari, que siga basat en l'equitat, en la cooperació entre Tarragona i les Terres de l'Ebre, per reduir de manera progressiva el transvasament que en aquests moments existeix des de fa molts anys. Pensem que és el moment just, que és el moment raonable, en un context de canvi i emergència climàtica. Per tant, són molts, els elements que han posat damunt de la taula. I acabo com començava, dient que les Terres de l'Ebre són un territori amb molts dèficits, són un territori amb un abandonament històric, però també que són unes terres plenes de futur i d'oportunitats. I, per tant, els insto a que entre tots i totes fixem un full de ruta clar i avancem perquè, així, sigui possible. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats... Aquesta moció d'En Comú Podem sobre l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre, de les quatre comarques del sud de Tarragona, en la seva redacció inicial no seguia la tònica habitual del llençol a la que el grup proposant ens té acostumats. Afortunadament, tampoc recull, en la seva redacció final, la totalitat de les gairebé vuit pàgines d'esmenes –fins a vint-i-set esmenes–, sobre un text inicial de només onze punts, que han presentat, en nom del Govern de la Generalitat, els grups d'Esquerra i de Junts. Però, tot i això, finalment sí que haurem de parlar de llençol, perquè la redacció final, recollint les esmenes acceptades i les transaccions a que s'ha arribat, dona com a resultat un text que, si no m'he descomptat, arriba als trenta-dos punts –sens dubte, un bon llençol. Des del Grup Parlamentari de Ciutadans hem volgut presentar esmenes i ens hem mirat la proposta inicial amb molt d'interès. Personalment, ho he fet perquè aquesta és una moció que afecta directament una part de la circumscripció per la qual jo mateix soc diputat. En qualsevol cas, hem volgut ser curosos amb les esmenes presentades perquè no sembli que volem fer nostra la moció, com, de fet, sembla que ha intentat fer el Govern plantejant esmenes que en realitat eren afegits, noves qüestions que no semblen estar en l'interès inicial i en la intenció del grup proposant. Tot i això, des del punt de vista de les esmenes, aquesta moció ha tingut, sens dubte, molt d'èxit, perquè a les dues esmenes que hem presentat des del Grup Parlamentari de Ciutadans s'hi han afegit vuit esmenes de Socialistes i Units per Avançar, tres de la CUP, i, com ja he dit, ni més ni menys que vint-i-set esmenes –gairebé vuit pàgines senceres d'esmenes– dels grups del Govern. Finalment, com ja he dit, els onze punts inicials, amb les esmenes acceptades i transaccionades, s'han convertit en els trenta-dos punts de la moció que ara debatem i que després votarem. Ciutadans hem presentat una esmena al punt 1 que no ha estat acceptada. Aquest punt, en la seva redacció final, s'ha transaccionat amb una esmena de Socialistes i Units per Avançar. En qualsevol de les dues versions, la inicial i la final, la nostra posició és la de donar suport a aquest punt. El que no farem serà donar suport al punt 1.b, introduït per una esmena del Govern que ha estat acceptada, un punt en que el Govern es queixa de no haver pogut desplegar la vegueria de les Terres de l'Ebre. Des del Grup Parlamentari de Ciutadans, acceptem, acatem i celebrem la sentència del Tribunal Constitucional que va endreçar, encara que fos de forma molt lleugera, l'actual Estatut d'autonomia. Compartim amb el grup proposant que el pla estratègic de les Terres de l'Ebre, redactat en el seu dia per la Rovira i Virgili. És una bona eina, que, en el context actual, es pot millorar. Per tant, li donarem suport al punt 2. Tampoc ens amoïna donar suport al punt 2.b, encara que vingui del Govern i no faci una altra cosa que amagar la seva incapacitat crònica de fer polítiques que permetin un millor arrelament al territori, especialment del jovent, però no només. Mirin, si anés punt per punt no acabaríem mai. Per tant, em referiré, primer, a l'esmena que des de Ciutadans hem transaccionat amb el Govern i el grup proposant, i, després, als punts que ens semblen més interessants de la moció final. La segona de les nostres esmenes, la modificació del punt 11, ha estat transaccionada juntament amb l'esmena 19 d'Esquerra Republicana i Junts. Estem d'acord en que s'estudiï la possible ampliació del Parc Natural dels Ports, cercant el màxim consens amb la junta rectora del propi parc i amb les entitats i les administracions implicades. Per tant, el votarem a favor. Coincidim també en la necessitat de tirar endavant, tan aviat com es pugui, un nou hospital de referència a les Terres de l'Ebre, en la línia del que ja hem defensat des de Ciutadans en aquest Parlament. El Verge de la Cinta està desbordat, i cal disposar d'una nova infraestructura hospitalària. També recolzem la necessitat de millorar l'oferta formativa universitària i de cicles formatius de formació professional. Estem d'acord que cal millorar, i molt, la connexió ferroviària. Tot i això, no tenim gens clar que calgui crear l'autoritat territorial de la mobilitat de les Terres de l'Ebre, però sí, cal millorar de manera efectiva el transport públic a les comarques del sud. Cal que s'aprovi i s'implementi d'immediat el pla per a la protecció del litoral del delta de l'Ebre per part del Ministeri per a la Transició Ecològica i el Repte Demogràfic. Cal que el Govern d'Espanya posi d'una vegada fil a l'agulla en la defensa efectiva del Delta, que està en una situació de risc que no admet més retards. Finalment, també votarem a favor del punt 13.b ter, una de les anomalies d'aquesta moció, que inclou com a transaccions la modificació d'esmenes dels grups del Govern; un punt en què el Govern s'autoimposa executar les partides pressupostàries previstes amb relació al delta de l'Ebre. Se m'ha esgotat el temps, però, com poden veure, tot i que no li donarem suport en la seva totalitat, estem prou d'acord amb el plantejament d'aquesta moció finalment esdevinguda llençol.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Joaquim Paladella.
Presidenta, diputats, diputades... Aquesta moció que ens presenta En Comú Podem representa una oportunitat per poder parlar i votar sobre algunes qüestions que són importants, molt importants, per al conjunt de les Terres de l'Ebre. Quan analitzem el text de la moció, es pot veure que és com un garbuix de temes, que amb tota seguretat cadascun mereixeria una moció per si sol. Cal dir també que, d'haver aprovat les nostres esmenes al pressupost, probablement no hagués calgut plantejar aquesta moció, o, si més no, ara, d'aprovar-se, el Govern no podria al·legar que no té partida pressupostària. Un conjunt d'iniciatives que a la vegada aproven i ens dibuixen anys de desídia, deixadesa i manca d'inversió en aquestes terres. És per això que el primer que hem de fer és constatar que durant tota una dècada la inversió a les Terres de l'Ebre ha estat per davall de la mitjana de Catalunya. Un exemple és la inversió al Montsià. La mitjana per capita els darrers deu anys ha estat de setanta-un euros, mentre al conjunt de Catalunya se situa en 215 euros per habitant. O la baixada escandalosa de les inversions, d'un noranta-quatre per cent a la Terra Alta. Són dades que fan necessari acordar que toca invertir-hi per damunt de la mitjana. Cal revertir aquesta tendència i demostrar amb fets el que diuen els discursos del Govern. Una manca d'inversió que ha representat l'estancament, el retard en inversions essencials i bàsiques que afecten la vida de les persones i l'oportunitat de vida de tot el territori. L'hospital de referència a l'Ebre és l'exemple clar que, de passar de tenir terrenys definits, pla funcional i previsió de construir un hospital nou, que resolia les necessitats presents i permetia encarar el futur amb garanties, van passar a anys de retallades, d'estudis que no s'acaben mai. Parlem clar: no hi ha voluntat política d'invertir a l'hospital; si poden, ni un euro. I, en tot cas, el menys possible. Ahir, forçats per la votació d'avui, van anunciar que sí que el farien, que ho havien acordat amb l'ajuntament. Als cinc minuts deia l'ajuntament que no havien acordat res. Quina és la veritat? I, sobretot, quina és la intenció real? A Terres de l'Ebre necessitem un hospital nou. És ben clar. Hi ha un absolut consens entre la gent del territori. És una necessitat imperiosa, amb la qual cosa..., com necessitat imperiosa és impulsar la impartició de nous estudis universitaris públics de medicina, acreditant l'Hospital Verge de la Cinta com una unitat docent. Si parlem de mobilitat, no podem obviar l'eix de l'Ebre, que, desdoblat, hauria de vertebrar les quatre comarques. Haguéssem volgut també incloure en la transacció la C-44 entre Móra i l'Hospitalet. Hauria de connectar les comarques de la Ribera i la Terra Alta amb l'AP-7, però no ha estat possible. No ho entenem. Diputat Jordan, vostè sap igual que jo que, si parlem d'aigua i de riu, hem d'encarar el futur amb una visió realista. El cicle natural de l'aigua no dona per anar més enllà de garantir els subministraments i, a més, assegurar un cabal ecològic a l'Ebre que també sigui respectuós amb el Delta. El canvi climàtic i la disminució de pluviometria fan necessari encarar el problema amb una altra mirada. Si volem resoldre el problema, s'ha d'invertir en infraestructures que aportin al sistema més dotació de cabals. I per això hem de pensar en la construcció de la dessaladora de Cunit-Cubelles. Així, sols així, podrem encarar un futur que podria fer pensar en disminuir el minitransvasament. Tot el demés són discursos molt poc realistes. Si important és l'hospital, l'eix de l'Ebre o l'ampliació de polígons industrials, més ho és l'ampliació del reg de la zona oriental de la Terra Alta per a aquesta comarca. El reg és l'única oportunitat real que té la Terra Alta de revertir una situació permanent de pèrdua d'oportunitats i de pèrdua de població. El reg a la Terra Alta és no només necessari, sinó que és imprescindible. El futur passa pel reg, i la redacció del projecte executiu de la sisena fase no pot esperar ni un dia més. La consellera, en la interpel·lació, ens va dir que a la Terra Alta s'estaven invertint 16 milions d'euros en reg. No és veritat. Espero que, fruit d'aquesta esmena, sigui una realitat. Els grups del Govern han presentat esmenes referides a la necessitat que el ministeri presente amb rapidesa el pla de protecció del litoral del Delta de l'Ebre. És un engany més. Demanen celeritat, però, per l'altre costat, exigeixen que es faci una avaluació ambiental estratègica quan no és preceptiva, i, per tant, provoquen més retards. Dic una cosa i en faig una altra. Manipulació i mentides. La gent del Delta no s'ho mereixen. Li volem agrair al diputat Jordan la transacció a que hem pogut arribar. Moltes gràcies, presidenta, diputats, diputades. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Laia Estrada.
Bé, aquesta moció el que reflecteix, des del nostre punt de vista, és el greu problema de desequilibri territorial que patim com a país. El vuitanta per cent de la població de Catalunya resideix concentrada en àmbits urbans, mentre que el 2,5 per cent de la població resideix en pobles de menys de mil habitants que ocupen més de la meitat de tot el territori. I, en aquest sentit, les Terres de l'Ebre són les terres més despoblades després de l'Alt Pirineu i l'Aran. El despoblament, però, és la conseqüència final d'un desequilibri territorial que emana de la mateixa essència del sistema capitalista, el neoliberalisme. I, en el nostre cas, a més a més, hi hem de sumar les conseqüències de la política econòmica desarrollista que el franquisme va imposar i que l'autonomisme va continuar i continua implementant a casa nostra espoliant els recursos i trinxant el territori a favor de les elits extractives de torn. I el cas de les Terres de l'Ebre ho demostra a la perfecció. Ho veiem amb les nuclears, els embassaments, els transvasaments que es van fer llavors, i, més actualment, ho veiem amb els camps de plaques solars, les muntanyes farcides de molinets i els nous transvasaments que també estan sobre la taula. Una política econòmica que oblida les zones rurals, menysté la pagesia, malmet el medi ambient, i que ens aboca a un teixit econòmic poc diversificat, i, per tant, feble i que pretén allargar la vida de models de turisme caducs i macroprojectes que poc es diferencien dels tan denunciats pelotazos del segle passat. La conclusió: necessitem un canvi de model econòmic, polític i social ja. Tot fa pensar, per això, que no està a l'agenda política del Govern, com tampoc no ha estat a l'agenda política dels governs anteriors. I les conseqüències d'aquest desequilibri les veiem a les Terres de l'Ebre, al sud del Principat, al cor dels Països Catalans, amb males connexions, amb falta de serveis, amb desocupació... Ja ho cantaven Pepet i Marieta: «De faena sempre en falta, / escassegen les escoles / i el jovent fuig cap a Barna “pa” guanyar-se les garrofes. / No ens arriben subvencions / ni trens a les estacions. / No ens arriben subvencions, / només grues, parcs eòlics, nuclears i camps de golf. I avui debatem aquesta moció, que tractava de donar resposta a algunes mancances, greuges i urgències, i que al final ha intentat donar resposta a moltíssimes mancances, greuges i urgències perquè tothom hi ha intentat abocar el seu programa polític. Nosaltres ens havíem centrat en unes poques esmenes concretes sobre els punts que vostès plantejaven. De sanitat, podríem haver parlat també dels centres d'atenció primària. No ho vam fer. D'indústria, podríem haver parlat de la necessitat que les noves empreses fossin sostenibles. De mobilitat, podríem haver incorporat també les reivindicacions de la «carretera de la vergonya. I quan parlem de la preservació d'espais naturals i, concretament, de la protecció de l'Ebre, podríem haver incorporat la negativa a nous transvasaments com el Xerta-Sénia o el reclam de l'arribada de sediments i l'actuació riu amunt i no només riu avall. No ho vam fer. Ens vam centrar en puntualitzacions que ens han acceptat en la seva majoria. De les tres puntualitzacions, dues ens les han acceptat: que el nou hospital, l'imprescindible nou hospital que s'ha de fer a les Terres de l'Ebre –que això és bàsic que es dugui a terme d'una vegada per totes–, ha de pertànyer, ha de ser gestionat per l'Institut Català de la Salut, i, d'altra banda, la denúncia que els combois que arriben a les Terres de l'Ebre han de ser trens dignes, lògicament. Lamentem que no ens hagin acceptat el reclam de dissolució del CAT. Entenem que aquesta és una institució que li hem de posar punt i final, de la mateixa manera que aspirem a reduir progressivament el transvasament al Camp de Tarragona. Deixem de dir-ne «minitransvasament, com si volguéssim minimitzar l'espoli; és un transvasament. De la mateixa manera que volem reduir-lo progressivament, també volem plantejar la dissolució progressiva del CAT com a institució opaca, com a institució que és una menjadora, una repartidora, en definitiva. I, a més a més, pensem que en trenta anys d'espoli hi ha hagut temps de sobra per buscar solucions en aquest transvasament. Deia la PDE que una bona part de la riquesa i la població de les Terres de l'Ebre marxen en direcció nord en paral·lel a les canonades del CAT. Doncs posem-hi punt final, al CAT. Per últim, la moció és senzilla, és amable. El més lògic és que s'aprovi per unanimitat en la majoria de punts. El problema, però, és el que vindrà després, o pitjor: el que deixarà de venir després. Les ebrenques i els ebrencs que segueixen aquest debat segurament ho fan amb escepticisme, farts, fartes de promeses incomplertes, de fotos, de rodes de premsa només quan passen catàstrofes o només quan venen eleccions, del tipus que siguin. I s'aprovaran molts punts, com deia, i el més curiós de tot és que, com s'ha dit anteriorment, moltes de les esmenes són a proposta dels grups del Govern. Per què proposen esmenes? Facin, compleixin, desenvolupin allò que han posat en una moció com a esmenes. Si vostès estan governant, per què necessiten que arribi una moció per demanar-se a si mateixos fer coses que no estan fent? No ho entenem. I, per últim, vostès estan al Govern de Madrid. També tenen responsabilitat, i també, per tant, han de donar compliment a moltes de les qüestions que es demanen en aquesta moció, si és que així s'aprova. Gràcies.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Irene Negre.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats i diputades... Abans d'entrar en lo tema que ens ocupa, voldria saludar els ebrencs que ens acompanyen en representació de la plataforma del nou hospital a les Terres de l'Ebre. Gràcies per seguir-nos. Ens trobem davant d'una moció que ens interpel·la en moltes vessants territorials, en les quals entraré principalment en alguns dels seus punts, perquè en cinc minuts es fa complicat donar resposta a tot el que se'n desprèn. Primer que res, m'agradaria fer palès que moltes de les qüestions territorials que s'hi reflecteixen són accions que, des dels ajuntaments del territori, hi estem treballant conjuntament amb els departaments pertinents, per tal d'aconseguir aquelles millores que tant necessitem. Un clar exemple –i són temes del meu poble– és l'intercanviador d'autobusos de l'Aldea, que, com a ajuntament, ja hi estem treballant; l'ampliació del polígon Catalunya Sud entre l'Aldea i Tortosa des del consens; la reclamació d'una estació intermodal a l'estació de trens de l'Aldea, o altres accions d'altres municipis que també estan en marxa, a punt de ser una realitat. També les tasques que, des del Departament de Justícia, estan duent a terme al Poble Vell de Corbera, amb unes inversions de millora de l'espai amb imports molt més elevats del que fins ara estaven previstos. Pel que fa a l'autoritat territorial de mobilitat, els havíem presentat una esmena per tal de demanar que s'estudiés amb el consens del territori, sobretot del món local, que són els que hi hauran de fer front econòmicament, conjuntament amb el departament, per crear-la, quelcom que considerem que no ens pertoca imposar..., així com fer èmfasi que ja existeix una taula de mobilitat que exerceix aquestes funcions i no representa cap cost per al món local. Han incorporat també vostès l'esmena del PSC que demana el desdoblament de l'eix de l'Ebre. Vostès sempre han dit que una via d'alta capacitat de desdoblament trinxa territoris. Són projectes d'alt impacte ambiental que vostès sempre hi han estat en contra; sorprenentment, ara hi estan a favor. Vull remarcar que la transformació de la C-12 que durà a terme el departament té per objectiu la millora de la seguretat viària d'aquest eix viari, a partir de la millora de la carretera actual. Per últim, i en referència al nou hospital Terres de l'Ebre, Junts per Catalunya mai hem renunciat a res, i ho hem dit moltíssimes vegades. Manifestar que des del Departament de Salut s'està treballant en la millora dels serveis i les infraestructures de l'Ebre, que requereixen una intervenció immediata i una planificació precisa per a un futur. Per això, des del Departament de Salut es durà a terme una ampliació i remodelació de l'actual Hospital Verge de la Cinta, per donar una resposta necessària, urgent i inajornable, per oferir un servei de qualitat als seus usuaris. Això no vol dir que no es pensi en un futur. Precisament perquè pensem en futur s'ha planificat una actuació que ens puga mantenir un bon servei, amb unes bones instal·lacions, fins a la posada en marxa d'un nou hospital. Aquest projecte, que requereix uns anys abans d'acabar essent una realitat..., i també per això, i per la manca d'inversió durant molts anys al territori, s'aposta per dur a terme l'obra del Verge de la Cinta. Mentre s'amortitza aquesta obra, que engegarem dintre d'aquesta anualitat, cal treballar un nou hospital a les Terres de l'Ebre, més accessible, i que done resposta al territori per molts anys. Un clar exemple del que estic explicant és l'Hospital Trueta, on hem anunciat que farem un nou hospital, i també estem en plena licitació per a la millora dels quiròfans existents, perquè en el dia a dia s'ha de donar servei i a la gent se li ha de donar resposta. Un hospital requereix atenció i inversió constant. Per tot això, el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya hi votarem a favor. Les Terres de l'Ebre mereixem un hospital digne. I, per acabar, volem un delta fort i que no deixe de bategar. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Maria Jesús Viña.
Gràcies, presidenta. Avui mos trobem davant d'una moció d'En Comú Podem que parla de l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre. La vegueria de l'Ebre és un territori que el componen quatre comarques –la Ribera d'Ebre, la Terra Alta, el Montsià, el Baix Ebre– i cinquanta-dos municipis. Un territori extens i divers, i, quan en parlem, cal que en parlem..., de tot sencer. I avui, en la moció que mos presenten, només ne parlen d'una part, de les Terres de l'Ebre; deixa fora el noranta per cent del territori i el noranta per cent dels principals temes que afecten el territori. Perquè els problemes de les Terres de l'Ebre no només són salut i mobilitat, que també, però pareix que, per a alguns, l'únic tema que importa és l'Hospital Verge de la Cinta. I certament importa, i molt. Jo mateixa vaig demanar la setmana passada celeritat en la decisió que hagi de prendre el Departament de Salut. A l'Ebre no mos podem permetre los espectacles que hem tingut els darrers dies, a base de notícies a la premsa amb propostes que no existixen; rodes de premsa que ara es convoquen i després no se fan, que es desconvoquen; comunicats de l'Ajuntament de Tortosa desmentint suposades propostes; propostes d'hospitals a l'Aldea... Ja n'hi ha prou de mercadejar amb lo futur de l'hospital de Tortosa. Ho vam dir i ho vam reiterar. Cal actuar amb rapidesa, no podem perdre ni un minut més amb la salut dels ciutadans de les Terres de l'Ebre. I, des d'Esquerra Republicana, donarem suport a la decisió que es prengue conjuntament pel Departament de Salut i per l'Ajuntament de Tortosa. Com deia, los problemes que patim al nostre territori, desgraciadament, ne són més; problemes que no són d'ara i que, en bona part, són conseqüència de la manca d'inversions del Govern espanyol i la desídia amb que ha tractat les nostres terres. No podem parlar de les Terres de l'Ebre sense parlar del riu, sense parlar del delta, sense parlar del Castor, sense parlar de nuclears o sense parlar de trens. No podem deixar-mos tampoc los problemes de desindustrialització que pateixen municipis com la Sénia, Roquetes o Flix. No mos podem deixar tampoc l'adequació necessària al polígon del Molló perquè siga competitiu. No podem obviar tampoc la importància que té la memòria democràtica a les nostres terres i el valor que s'ha de donar a espais com el Poble Vell de Corbera o a la retirada del monument franquista. No podem parlar de salut únicament parlant de l'Hospital Verge de la Cinta. Hem de parlar també de l'empresa pública Salut Terres de l'Ebre. Hem de parlar de les inversions necessàries a l'Hospital d'Amposta o a l'Hospital de Móra. Cal també parlar d'agenda rural i repoblament, de les inversions que cal fer per retenir i fixar la gent al territori. Cal parlar de regadius, parlar de desplegament de xarxa òptica, d'habitatge per als joves, projectes d'envelliment digne per a les nostres persones grans. I, per poder fer possible tot este desenvolupament de les Terres de l'Ebre, mos cal parlar també de governança. La sentència del Tribunal Constitucional del juliol del 2010 no ha permès desplegar la vegueria de les Terres de l'Ebre, i cal trobar altres mecanismes de governança en la cooperació dels quatre consells comarcals i la Diputació que mos permetin guanyar capacitat transformadora al territori. I és per tot això que els he explicat que des d'Esquerra Republicana hem presentat vint-i-set esmenes a la seua proposta, amb la voluntat de millorar la seua moció, que consideràvem molt parcial; d'incorporar-hi tot allò que nosaltres considerem que és rellevant quan parlem de les Terres de l'Ebre. Vull posar-li en valor, diputat, la facilitat que hem tingut en poder transaccionar i en poder arribar a acords en moltes de les propostes que li hem presentat. Però també mos sap molt greu que en aquelles esmenes en les quals parlàvem d'exigir al Govern espanyol, del qual En Comú Podem ne forma part... Són esmenes que parlaven de qüestions tan importants com l'actualització del pla d'emergència nuclear d'Ascó i Vandellòs o demanar que emprenguin les mesures necessàries per recuperar les indemnitzacions i costos pagats indegudament a l'empresa promotora del Castor. Estes esmenes no mos les han acceptat. No mos han acceptat tampoc l'esmena per implementar el traspàs de la gestió de la marca turística a una entitat pública de les Terres de l'Ebre. No ho entenem. Les esmenes anteriors potser tenen la justificació de la submissió dels comuns al PSOE en temes importants com també han estat el cànon de residus o el posicionament del Govern espanyol al Sàhara, però la del turisme no l'entenem, perquè és merament de territori i sap que aniria molt bé per desenvolupar econòmicament les nostres terres. Les Terres de l'Ebre –ho deurà compartir amb mi, segur– per als ebrencs i les ebrenques és lo millor lloc del món per a viure-hi. I des d'Esquerra Republicana fa molt temps que treballem per transformar-les, per fer-les créixer i perquè aquesta percepció que tenim vostè i jo la tingui tothom. Així que, encara que avui no coincidirem en tot, estic segura que podem seguir generant consensos per treballar per este territori que mos estimen tant vostè i jo. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. I, després del torn de defensa de les esmenes presentades, a continuació té la paraula, per fixar la seva posició, en nom del Grup Parlamentari de VOX, la diputada senyora Isabel Lázaro.
Muchas gracias, presidenta. Diputados... La verdad es que la moción para el impulso de la dinamización de las Tierras del Ebro que hoy votaremos se parece como un huevo a una castaña a la que en su momento registró En Comú Podem. Muchísimas enmiendas han cambiado el texto original, en algunos casos para mejor, y en otros, para peor. Vamos por partes. Primero, las cuatro comarcas han sido olvidadas y abandonadas por los sucesivos gobiernos de la Generalitat durante las últimas décadas. Eso es una obviedad y no es discutible. La falta de interés y de inversiones en toda la zona es la causa de que en sus cincuenta y siete pueblos y ciudades y en sus campos y en sus parques exista carencia de todo tipo de servicios esenciales: sanitarios, educacionales, de infraestructuras, de comunicación, de conservación..., carencias que afectan a alrededor de 180.000 catalanes. Segundo, respecto a la iniciativa sobre el Hospital de Tortosa –bienvenidos los de la asociación–, nos encontramos con mentira tras mentira. Hace un año y medio se anunció por el Departamento de Salud que se ampliaría el centro hospitalario. A día de hoy no solo no se ha ampliado, sino que el debate del Govern es si se amplía o se construye uno nuevo o las dos cosas, si hay o no hay presupuesto... Vamos a votar que sí a esta propuesta, porque es absolutamente necesario y demandado por la ciudadanía desde hace mucho tiempo, pero conscientes de que es irrelevante que se apruebe o no. Porque es evidente, y lo vemos cada día aquí, que las preferencias y prioridades del Gobierno son otras, más acordes con sus delirios ideológicos y muy alejadas de las necesidades reales de los catalanes. Respecto a la iniciativa en el ámbito educativo..., son un brindis al sol. Carecen de criterio técnico. No se han molestado en estudiar cuáles son las demandas y necesidades. Hablan solo de medicina, y médicos hacen falta en toda España, ya lo sabemos. Y así podría seguir desgranando sus propuestas, pero prefiero aprovechar estos minutos para hablar de lo que desde mi grupo parlamentario hemos echado en falta. Las propuestas que ustedes hoy plantean para abordar el Delta del Ebro son inconexas, se presentan de manera desordenada y alocada, y no tienen en consideración las recomendaciones de la Mesa del Consens. No sé para qué sirve la comisión de las Tierras del Ebro que creó este Parlamento, si ustedes ya tienen todas las soluciones a los problemas de la zona. Una vez más, VOX tenía razón: ni ustedes se creen la utilidad de esta comisión. Ni una línea sobre las medidas de seguridad, con la problemática del narcotráfico que están sufriendo. En lo que llevamos de año, la Guardia Civil ha decomisado ya tres narcolanchas, sin olvidar la degradación de muchos de sus barrios. Precisamente mañana visitaremos, acudiendo a la llamada de los vecinos, el barrio de Remolins de Tortosa, espacio que está sufriendo la delincuencia derivada de su buenismo multiculturalista. Benifallet, Xerta, Deltebre, Paüls, la Galera, Sant Carles de la Ràpita, Godall, Ulldecona, Santa Bàrbara, el Pinell de Brai, Horta de Sant Joan, Batea, la Fatarella, Miravet, Tivissa, Móra d'Ebre... Son municipios carentes de servicios que ustedes han olvidado por completo en su moción. VOX piensa que no hacen falta más chiringuitos, menos aún veguerías; que no estamos en disposición de acabar con la energía nuclear, con la que está cayendo, y, por supuesto, que hay que dejar de dilapidar recursos públicos en sus proyectos de memoria histérica. VOX va a defender con uñas y dientes las Tierras del Ebro y a sus vecinos, eternamente olvidados. Tendrán siempre en esta formación su altavoz y la voluntad política de solucionar sus problemas. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Bé, la primera qüestió que li voldríem traslladar al grup proposant és la discutible utilitat de mocions tan genèriques. Ho dic, bàsicament, perquè l'acceptació massiva d'esmenes que venen del Govern és un error, perquè dilueix la seva responsabilitat. Si ja li costa –de fet, no ho fa mai–, al Govern, complir les mocions que només tenen un punt, imaginin-se aquesta, que n'acaba tenint trenta-dos. En fi, ja sabem que el que faran serà absolutament paper mullat. En qualsevol cas, ens correspon posicionar-nos sobre el que diu la moció. I el que diu la moció..., a la immensa majoria hi donarem suport, sobretot a aquells punts relacionats amb sanitat –amb l'hospital com a element clau–, les inversions, infraestructures, etcètera. És la immensa majoria de la moció, malgrat que molt em temo que acabi sent paper mullat. Per tant, em centraré en les discrepàncies que tenim, que són tres. La primera és la relacionada amb la referència a la sentència del Tribunal Constitucional, que efectivament limita coses, però la vegueria no. [[Alguns diputats fan unes observacions de dissentiment.]] En absolut –en absolut. I, a més, n'hi donaré algun exemple. De fet, les vegueries, fins i tot aquells que no som entusiastes de la divisió en vegueries de Catalunya... Hem de recordar una cosa. Catalunya podria tenir una llei electoral pròpia amb les vegueries com a circumscripció electoral. És que fins i tot Astúries, que és uniprovincial i que no té el debat polític que tenim aquí, té una llei electoral pròpia amb tres circumscripcions pròpies. En canvi, aquí a Catalunya vostès no han volgut mai la vegueria –Esquerra Republicana i Junts, bàsicament–, perquè ja els hi va bé la llei electoral espanyola. És curiós, aquest entusiasme espanyolista, quan els hi convé per als números. Cal recordar també que Catalunya ja té una altra divisió territorial pròpia anterior, que eren els consells comarcals. Els consells comarcals, vostès i tota aquesta cambra els podrien dissoldre demà mateix. Nosaltres estaríem disposats a parlar-ne. Però, per què no volen? Doncs perquè tots sabem perfectament qui mana en aquells consells comarcals, que són vostès. Aquesta hipocresia entre el missatge i el que després fan és extraordinàriament radical quan es parla de la província, no?, que es queixen de la província. De fet, no té res a veure amb la sentència del Constitucional. La província només té algunes atribucions constitucionals que no es poden tocar. Una és el fet que sigui circumscripció electoral en unes eleccions generals; això sí que no es pot tocar, però en unes autonòmiques, hi torno a insistir, vostès la podrien tocar. L'altra és l'existència de les diputacions provincials. Tinc un bon amic –algú es deurà imaginar qui pot ser–, que és polític d'un partit independentista a les Terres de l'Ebre, que sempre deia en els debats que no li agradaven les diputacions i li agradaven les vegueries. Però va ser diputat provincial a la Diputació vint-i-quatre anys; si li arriben a agradar, s'instal·la a viure allà definitivament. La segona qüestió en que tenim discrepàncies és sobre la referència al minitransvasament. Mirin, aquí hauríem de substituir hipocresia per realisme. Sap per què? –i aquí trasllado als comuns la reflexió. Vostès saben quan es va produir la darrera extracció massiva d'aigua del riu Ebre a Catalunya? Doncs amb el decret Montilla de la sequera, interconnexió de xarxes. Ho dic bàsicament, també, perquè... –ei, una extracció absolutament lògica, donada la sequera brutal d'aquells dies, no? Però, clar, millor no enganyar ningú. No facin referència a suprimir el minitransvasament o reduir-lo, perquè això anirà en funció de les necessitats que tingui la població, i és millor no enganyar la gent amb aquestes coses. I la tercera qüestió, per acabar, és la relacionada amb el monument. Mirin, a Tortosa es va fer un referèndum legal –aquest sí que era legal i vinculant. No el va proposar el Partit Popular, no el va impulsar el Partit Popular; però nosaltres, com que era un referèndum legal i vinculant i entrava dintre del marc competencial adient, vam traslladar, abans de la votació, que n'acataríem el resultat fos el que fos, perquè era un referèndum legal i vinculant. Clar, ara resulta que, com que no va sortir el que vostès volien, el referèndum ja no serveix. Quina manera de desprestigiar, primer, la figura dels referèndums quan són legals, i, segona qüestió, també és un avís..., allò que se'n diu «aviso para navegantes. Ja sabem perfectament que algunes persones que defensen referèndums els plantegen si se'ls hi dona la raó; si no, ja no serveix, el referèndum. Per tant, nosaltres no podem donar suport a aquest punt. Gràcies.
Moltes gràcies. Finalment, té la paraula el diputat senyor Jordi Jordan, per pronunciar-se sobre les esmenes.
Gràcies, presidenta. Diputats i diputades... En primer lloc, vull agrair la gran quantitat d'esmenes que han presentat tots els grups, la qual cosa..., alguns deien que era un llençol i altres, en canvi, deien, senyora Viña, que no afectava totes les comarques de l'Ebre. Evidentment, és fals, i la prova és que vostè hi ha pogut incorporar moltes qüestions que ha dit. En tot cas, en el poc temps que tinc, sí que també..., al Grup d'Esquerra Republicana li voldria dir que les esmenes que no hem acceptat són aquelles que fan relació –moltes– a l'Estat, perquè és cert que l'Estat no està complint amb les Terres de l'Ebre en alguns aspectes. Però el que no poden fer vostès és utilitzar l'Estat per a excusar lo que el Govern de la Generalitat no està fent a les Terres de l'Ebre. Aquí, que jo sàpiga, estem al Parlament de Catalunya i fiscalitzem el Govern de Catalunya. Si a vostès tant els hi preocupa l'Estat, presenten un debat al Congrés dels Diputats, o que ho faci, en tot cas, el senyor Rufián. Sobre el nou hospital, dos qüestions importants. Sobre Esquerra..., no m'han contestat què votaran, però lo que està clar és que a Terres de l'Ebre hi han votat en contra de manera reiterada. I als representant de Junts, que porten Salut, si voten finalment a favor..., lo que necessitem no són només declaracions, sinó un pla d'actuació concret, un calendari concret, que busquen los terrenys, perquè les Terres de l'Ebre no mereixen més frustracions, en general, i, en particular, encara menys sobre el tema de l'hospital. Per tant, actuen d'una vegada per totes, perquè és absolutament necessari. I acabo amb el tema del minitransvasament o del transvasament a les comarques de Tarragona. Tampoc ens han respost, sobretot des del Govern, què pensen fer sobre aquest punt. Nosaltres pensem que és un moment en que, amb el canvi climàtic, es pot posar damunt de la taula; que s'ha de fer, evidentment, a partir d'un pacte entre territoris, a partir de la solidaritat i la cooperació. I, per tant, esperem que tampoc en aquest sentit no defugen aquesta responsabilitat. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció també es produirà un cop substanciat, aquest migdia, el vint-i-cinquè punt de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la vocació europeista dels catalans]] [[302-00115/13]] Passem al vint-i-quatrè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la vocació europeista dels catalans. L'ha presentat el Grup Parlamentari de Ciutadans. I té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Señoras y señores diputados, traemos una moción sobre la invasión de Ucrania, sobre el respeto al derecho internacional, y, relacionado con nuestra comunidad, sobre la vocación europeísta de los catalanes. Sobre la vocación europeísta de los catalanes se ha hablado mucho durante largo tiempo. Ya hablaba el filósofo Ferrater Mora sobre ello, y hablaba de esa triple realidad que caracteriza a los catalanes, tanto lo que es la inexorable realidad de la personalidad de Cataluña como la inequívoca voluntad de los catalanes de formar parte de España, y también esa vocación europeísta, que creo que la inmensa mayoría de los catalanes compartimos. En este sentido, la invasión rusa de Ucrania ha dado lugar a declaraciones por parte de dirigentes de los partidos separatistas que a nosotros nos parece que abochornan a la inmensa mayoría de los catalanes. Ayer mismo veíamos como la señora Clara Ponsatí, exconsejera del Gobierno de la Generalitat y actualmente eurodiputada, hacía una intervención ciertamente lamentable en el Parlamento Europeo tratando de colocar un mensaje hispanófobo, antiespañol, contrario al Gobierno de España; tratando de menospreciar, de insultar al Gobierno de Pedro Sánchez, con una agresividad y una animadversión impropias de una cámara de representación política, y, en este caso, impropias del Parlamento Europeo. Hemos visto como dirigentes del movimiento separatista han tratado de establecer paralelismos entre España y Rusia y entre la situación de Ucrania y la de Cataluña. Es sencillamente bochornoso. Insisto, yo creo que esa actitud avergüenza a la inmensa mayoría de los catalanes, y debería hacer reflexionar al movimiento separatista sobre hasta qué punto les interesa seguir manteniendo ese tipo de discurso públicamente. En el año 19, el señor Puigdemont escribía artículos en un medio próximo al putinismo, un medio próximo al Kremlin, reivindicando la soberanía del pueblo de Crimea o de la ciudadanía de Crimea, la capacidad que tenían para autoproclamarse como república independiente y, en definitiva, la posterior anexión de Crimea por la Federación Rusa. Ese tipo de posicionamientos del señor Puigdemont y de otros líderes separatistas forman parte de esa puesta en escena que el separatismo ha querido hacer de Cataluña hacia el mundo, lo que Ferrater Mora decía: «Catalunya enfora, no Catalunya endins. En este caso, yo creo que ese tipo de reivindicaciones lo único que han hecho, insisto, ha sido degradar profundamente la imagen de Cataluña. Por eso, en esta moción nosotros lo que pedimos es que se reconozca desde el Parlament de Catalunya que la Unión Europea es una parte consubstancial, igual que el conjunto de España, e irrenunciable del ámbito natural de proyección de Cataluña; tanto España como la Unión Europea son ámbitos irrenunciables para el conjunto de los catalanes. Pedimos que se condene unánimemente la agresión rusa a Ucrania y que se condenen también las proclamaciones unilaterales de independencia tanto de Donetsk como de Lugansk –en definitiva, del territorio del Dombás–, y también, por supuesto, la de la península de Crimea. Insistimos en la importancia que tiene el derecho constitucional precisamente para articular la convivencia pacífica de una sociedad. Insistimos en que ese derecho constitucional necesariamente integra también el derecho internacional. Y el derecho internacional, por supuesto, prohíbe las declaraciones unilaterales de independencia, que traen consecuencias devastadoras en muchos lugares del mundo. Por eso, jugar a tratar de desautorizar la ley, tratar de menospreciar las constituciones, tratar de menospreciar el estado de derecho, tratar de liquidar, en definitiva, un estado democrático de derecho como se hizo desde este Parlamento en los días 6 y 7 de septiembre del año 17 y, posteriormente, el 1 de octubre es, ciertamente, una muy mala forma de hacer política, y puede tener consecuencias funestas para una sociedad. Insisto en que nuestro posicionamiento hoy tiene otros aspectos, como, por ejemplo, declarar que tanto el llamado Consejo por la República como el Ministerio Libre de Exteriores, creados por el señor Puigdemont, para mayor gloria, en definitiva, del separatismo, son sencillamente instituciones paralelas que no tienen ningún tipo de legitimidad, y el Parlament debería condenar o declarar ilegales ese tipo de instituciones paralelas. Creemos muy conveniente, por último, poner en marcha una comisión de investigación sobre las relaciones entre el separatismo –en este caso, el entorno de Puigdemont– y el entorno del Kremlin, porque solo así podremos volver a reivindicar sin vergüenza la vocación europeísta de los ciudadanos de Cataluña. Mientras Puigdemont y compañía sigan avergonzando a los catalanes por Europa, difícilmente podremos seguir hablando con tranquilidad de esa vocación. Gracias, señoras y señores diputados.
Té la paraula ara, per a la defensa de les esmenes presentades, en nom del Grup Parlamentari de VOX, el diputat senyor Antonio Gallego.
Muchas gracias, señora presidenta. VOX cree en Europa. Negar Europa es negarnos a nosotros mismos. ¿El ideal de Europa que proponen Ciudadanos, el PSC o los separatistas es el único posible? ¿Solo se es europeísta si se defiende su modelo? ¿VOX va a aceptar sus argumentos, basados en el «estás conmigo o estás contra mí? Obviamente, no. Yo creo que, cuando hablamos de Europa, pueden presentarse muchos matices, y, desde luego, los planteamientos que a veces he escuchado en esta cámara no se ajustan a la realidad. Insisto, VOX cree en Europa, pero de otra manera; se puede plantear de otra manera. ¿Qué Europa queremos? Queremos una Unión Europea que sea una comunidad de naciones libres que cooperan y aúnan esfuerzos para lograr objetivos comunes de forma rápida, justa y eficaz, por separado. Eso implica respeto a la soberanía de cada nación, con límites claramente definidos sobre las competencias de las instituciones comunes. Apostamos por un nuevo tratado europeo que devuelva a las naciones el protagonismo frente a la burocracia de una Comisión Europea que nadie elige y a la que nadie puede fiscalizar. VOX defiende la primacía del derecho nacional sobre el europeo en cuestiones que afecten al bien común de España y a los intereses generales del Estado. Queremos una Europa, por tanto, que se preocupe por la frontera sur española; por los intereses de los transportistas, de los agricultores, de los ganaderos españoles, de los pescadores; por un futuro de nuestra industria; que respete las decisiones también de los jueces españoles, que respete los derechos soberanos de España sobre Gibraltar y que respete a aquellos que no nos tragamos su extremada agenda política impulsada por los lobbies feministas y ecologistas. En definitiva, Europa sí, pero no así. [[Alguns aplaudiments.]] Y eso es lo que viene planteando VOX. Sobre la vil invasión rusa de Ucrania, diré seis cosas. Las hemos dicho por activa y por pasiva, las hemos repetido en muchas ocasiones durante los últimos días. VOX manifiesta con toda la contundencia posible y condena rotundamente este atroz ataque a la soberanía y a la integridad territorial de Ucrania. Dos, exigimos a Vladímir Putin que detenga inmediatamente la invasión, que saque sus tropas de Ucrania y que respete el derecho internacional. Tres, lamentamos que el Gobierno de España esté trufado de ministros podemitas que no quieren ayudar a Ucrania para que el pueblo ucranio se pueda defender, y apoyan, así, al tirano Putin, igual –exactamente y casualmente igual– que hacen los gobiernos comunistas de Venezuela, Nicaragua Cuba, Irán o China. También nos resulta repugnante que el separatismo catalán haya coqueteado con Rusia para romper España en dos. Deberían estar en la cárcel, todos esos que coquetearon con Rusia, por traidores a España, además de por ser sediciosos y malversadores. Y acabo con una cuestión un poco personal. Mire usted, llevo bastantes días escuchando... Bueno, a VOX nos atacan continua y reiteradamente por todo. La culpa de todos los males de este país siempre la tiene VOX en este Parlamento. No sé qué harían o qué dirían ustedes, si no estuviera aquí VOX. Todo lo que ocurre en este país es por culpa de VOX. Y ahora, con este tema, también nos están atacando. Y, en fin, no vamos a aceptar lecciones de solidaridad de ninguno de ustedes en esta cuestión –ninguna. El que les habla... Yo hace ocho años que tengo una niña de Ucrania en mi casa, de acogida, tres meses al año. Conozco Ucrania perfectamente. Conozco los problemas del pueblo ucraniano perfectamente. Sé lo que está sufriendo el pueblo ucranio perfectamente. Hasta hace quince días hablaba con ella a diario. Ahora no; la pobre está en un sótano, sin luz, sin agua y sin comida, esperando a ver si hay un corredor humanitario que la pueda sacar de su pueblo, Ivánkiv. Creo que, sobre esta cuestión, tenemos que sacar un poco las cuestiones políticas. Ahí hay gente a la que están masacrando, que lo está pasando mal. Miles de personas están muriendo. Mucha gente lo está pasando mal. Y lo único que podemos hacer aquí nosotros es ayudar a la gente que está allí..., las familias que aquí acogemos y acogeremos, a niños, a familias de Ucrania, y ya está. Yo creo que está bastante feo hacer esta política de vuelo gallináceo que escucho últimamente sobre esta cuestión. Yo creo que tenemos que tener cierta altura de miras, ser responsables. Y creo que no hay que aprovechar, desde luego, este drama personal que vive Ucrania para intentar rascar cuatro votos aquí. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor David Pérez.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyores i senyors diputats... Veu, el diputat de VOX, com es pot parlar d'acció exterior en aquest Parlament tranquil·lament, com ho ha fet vostè? Discrepem de tot el que ha dit, però se'n pot parlar, no? Tenim dret a tenir acció exterior, a parlar de solidaritat, a parlar d'expressar la nostra solidaritat i la nostra cooperació. No passa res. Es pot fer. Anem a la moció. Anunciem el nostre vot favorable a tots els punts de la moció. Segurament podríem discrepar de la manera en que s'expressa –si hi ha més o menys contundència...–, però hem de dir que expressem també tot el nostre suport al poble d'Ucraïna, a les seves forces armades, als seus governants. I reiterem el compromís del nostre país, sobretot aquest respecte per l'heroïcitat i la determinació amb les que el poble està combatent per la seva llibertat i la seva independència. La invasió decretada pel president Putin sobre Ucraïna és una violació flagrant de la legalitat internacional. És una vulneració en tota regla de la Carta de Nacions Unides. Hi ha punts de la moció que, efectivament, votarem, diguem-ne, amb tota contundència, sobretot això referent al Consell de la República, al Ministeri Lliure d'Exteriors, que són entitats que, es miri com es miri, s'escapen del control d'aquest Parlament, s'escapen totalment del control del Parlament, del més essencial control democràtic, del més essencial control de transparència. Algú deia l'altre dia en un debat de ràdio: «No, és que, si ho fem d'una altra manera, sabran d'on venen els nostres recursos. Hola? És que..., què voleu?, que no se sàpiguen els recursos d'una entitat que vol tenir la competència sobre l'acció exterior? L'acció exterior de Catalunya correspon al Govern de la Generalitat i a la seva consellera d'Exteriors, i ningú més pot arrogar-se la competència en acció exterior. Estic convençut que els grups parlamentaris..., bé, no n'estic convençut, sé que no serà així; per això ho haurien de votar tots unànimement. La competència correspon a la consellera. I, després, el tema de la comissió d'investigació. A veure, si aquest Parlament vol crear una comissió d'investigació sobre, com diu la moció, «escatir la veritat dels contactes haguts entre diverses formacions polítiques i el Kremlin, per nosaltres no serà, nosaltres hi votarem a favor, eh? Si aquest Parlament vol, nosaltres hi votarem a favor. També els hi dic: pensem que aquest no és l'espai per fer-ho, pensem que aquest no és l'espai. L'espai és la Unió Europea, com s'està fent. Perquè és evident que Rússia ha tingut un paper de desestabilització en el si de la Unió Europea. Segurament ha passat per Catalunya, però per altres països també –per altres països també. I, per tant, aquesta investigació s'hauria de portar en el si, hi insisteixo, de la Unió Europea. És evident que s'ha intentat desestabilitzar. I pensem que també és evident que alguns, de manera absolutament ingènua, han col·laborat amb aquesta desestabilització i han estat útils en aquesta desestabilització que ha portat a banda..., que ha portat el Govern Putin. En qualsevol cas, hi insisteixo, votarem a favor de la majoria de punts, de..., no, de la totalitat dels punts d'aquesta moció, tot i que vostès deuran comprendre que nosaltres..., el lèxic i la manera d'explicar-los haguessin estat diferents. Moltes gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor diputat. Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat Carles Riera.
Bé; gràcies, presidenta. Mirin, les nostres posicions polítiques, de manera general, i tampoc en el cas que ara ens ocupa, no són improvisades ni són erràtiques en funció dels interessos polítics a curt termini. Venim de lluny i formem part d'una esquerra, d'una esquerra internacional, que històricament s'ha oposat a les guerres imperialistes i capitalistes. I, miri, farem una mica d'història per posar sobre la taula algunes referències que per nosaltres són importants. Era el 2 de desembre del 14 –anem lluny– que Karl Liebknecht –més tard assassinat juntament amb Rosa Luxemburg– emetia l'únic vot en tot el Reichstag alemany, incloent-hi el del seu propi partit, el socialdemòcrata SPD, contra els crèdits de guerra que el Govern sol·licitava amb vista a finançar el conflicte mundial. Tot i que el discurs va ser prohibit a la cambra i censurat a la premsa, va poder ser publicat més tard a la revista suïssa Berner Tagblatt. Un any i mig més tard, a la localitat suïssa de Zimmerwald es produïa la conferència coneguda pel mateix nom, on s'aplegarien representants del socialisme europeu que s'oposava a la guerra. Tot i les diferències en les postures dels delegats, el manifest redactat per Lev Trotski va ser signat pel conjunt, per la totalitat, dels assistents. «Només una pau basada en la solidaritat internacional de la classe obrera i en la llibertat de tots els pobles pot ser una pau duradora. Per tant, és el deure dels proletaris de tots els països portar endavant, durant la guerra, una labor socialista comuna a favor de la pau, deia el manifest. I, parafrasejant Liebknecht en la seva intervenció, que abans els he citat, deia literalment: «Jo dono suport als crèdits d'ajuda a les víctimes amb les següents reserves: voto gustosament per tot el que pugui portar un alleujament als nostres germans en el camp de batalla, així com als ferits i malalts, pels quals sento la més profunda compassió. Però, com a protesta contra la guerra, contra aquells que són responsables d'ella i que l'han causat, contra aquells que la dirigeixen, contra els propòsits capitalistes pels quals està sent usada, contra els plans d'acció, contra l'abandonament i l'oblit total dels deures socials i polítics pels quals el Govern i les classes són encara culpables, voto contra la guerra i els crèdits de guerra sol·licitats. Això ho deia Liebknecht el 2 de desembre del 1914. Per nosaltres són frases i afirmacions absolutament vigents, i formen part de les nostres referències. Efectivament, avui la ciutadania, el poble d'Ucraïna, pateix cruelment el xoc d'un doble expansionisme: el de la Federació Russa i, sens dubte, també el d'Estats Units, el de l'OTAN i el d'aquest actor secundari que lamentablement avui és la Unió Europea, sense la capacitat de tenir una política pròpia de generació d'unes condicions reals i objectives de pau i de seguretat compartida. Òbviament, nosaltres rebutgem la invasió militar de la Federació Russa a Ucraïna, però no per això podem avalar la política també expansionista i bel·licista dels Estats Units, de la Unió Europea, de l'OTAN i de l'Estat espanyol. I és des d'aquest plantejament, des d'aquesta visió –que no és improvisada, que és responsable, que ve de lluny, i que estem convençuts i convençudes que és una contribució efectiva, immaterial, objectiva, a la pau i a la resolució d'aquest conflicte, a una pau justa–, que votarem que no al conjunt d'aquesta moció. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Ens trobem amb una moció de Ciutadans –i entenem que d'aquí quinze dies ens en tornarem a trobar una altra semblant, a partir de la interpel·lació que va fer el senyor Martín Blanco dimarts– que bàsicament el que fa és utilitzar el conflicte a Ucraïna per, una vegada més, simplificar, barrejar i fer un còctel de tot el que ells volen aixecar aquí per polaritzar i per confrontar i perseguir atiant el conflicte i la divisió. I, aprofitant que hi ha un conflicte a Ucraïna..., a veure com aconseguim relacionar-lo d'alguna manera per poder seguir parlant del nostre monotema, sense perdre... Vostès fan allò de aprovechando que el Pisuerga pasa por Valladolid. Nosaltres creiem que és una moció, la que vostès presenten, que no ajuda en re ni a la resolució del conflicte a Ucraïna ni a reforçar les vies diplomàtiques ni a millorar la solidaritat i el suport de Catalunya cap a Ucraïna. Vostès el que fan és, ja dic, utilitzar un conflicte que està ocasionant milers de morts, que porta un mes de guerra i que està ocasionant milions de refugiats, per tornar a barrejar-la i per tornar –anava dir una paraula que segurament no hauria de dir–..., amb la situació catalana. I, a més a més, és absolutament parcial i parcialitzada. Per començar, parlen de la Unió Europea amb un to que és que..., ni club de fans de Rosalía. O sigui, la Unió Europea és part consubstancial i irrenunciable de l'àmbit natural de projecció de Catalunya i del conjunt d'Espanya. O sigui, de tant exalçar aquesta Unió Europea i de tant idealitzar-la..., és que l'acaben convertint en un significat buit, és absolutament buida. Miri, nosaltres creiem en la construcció d'una Europa més justa, d'una Europa més solidària, d'una Europa valenta, que faci front a l'emergència climàtica. També els hi dic que creiem que la Unió Europea d'ara no és això; que la Unió Europea d'ara..., aquests valors europeus –que després també en tornarem a parlar– no són aquests, perquè s'ha demostrat moltes vegades. La reacció que ha tingut la Unió Europea amb el conflicte d'Ucraïna, que segurament moltes de les coses que s'han fet potser les podem compartir, no té res a veure amb la reacció que ha tingut la Unió Europea en altres conflictes. No té res a veure amb la resposta que ha tingut la Unió Europea davant la crisi migratòria i de refugiats de l'any 2015, on milers i milers de persones han mort a la Mediterrània. El que han demostrat el conflicte d'Ucraïna i la resposta de la Unió Europea és que si estableixes vies segures evites milers de morts. Això no s'ha fet per a tothom. Això s'ha fet només per a uns refugiats que són d'un determinat origen, que tenen uns determinats trets físics i que tenen una proximitat amb la Unió Europea, que sembla ser que això els fa més dignes d'activar una directiva de protecció temporal que fa dues dècades que es podria haver activat i que fins ara no s'ha fet. I molt bé que s'hagi fet ara, benvingut que s'hagi fet ara, però esperem que a partir d'ara es continuï fent per a tots els conflictes. Perquè guerra segueix havent-n'hi a Síria i segueix havent-n'hi al Iemen, i segueixen arribant milers de persones a través de la Mediterrània. Per tant, vies segures i directiva de protecció temporal per a totes les persones refugiades. Tampoc veiem una Unió Europea valenta a l'hora de trencar el model energètic i la dependència energètica i a l'hora d'apostar per una sobirania energètica i que avanci cap a trencar aquesta dependència del gas, i sobretot que afronti els abusos de les energètiques, que estan utilitzant aquest conflicte per encara multiplicar més els seus beneficis. Tampoc veiem una Unió Europea així. Per tant, nosaltres, amb aquesta Unió Europea, de manera acrítica com a part consubstancial..., doncs ens sap molt de greu, però no; no és aquesta, la Unió Europea en la que nosaltres creiem. Però és que també fan això. I, curiosament, tota la intervenció del senyor Martín Blanco, parlant molt del senyor Puigdemont... I ha parlat molt del senyor Alay i de les relacions de Puigdemont amb vincles amb Rússia, però és que s'ha oblidat de parlar de les relacions del senyor Abascal amb Putin –per què només parlem d'uns?–, que suposadament s'han reunit, i que, a més a més, pel que ells mateixos han comunicat, no tenen cap problema en que vinguin a comparèixer i a donar totes les explicacions i aclarir-ho. Parlem-ne. Nosaltres votarem a favor de que totes les forces parlin, però també VOX. Perquè és VOX, és el senyor Abascal, qui ha hagut d'esborrar tuits o ha intentat esborrar tuits perquè no es vegi que es va reunir amb Putin i qui parlava meravelles del senyor Putin. És VOX qui es reuneix amb forces de la ultradreta europea i es reuneix amb Orbán, que és l'ariet de Putin a la Unió Europea. És VOX. I vostè no ha parlat de VOX. O sigui, no ha parlat del principal actor de la política espanyola que ha tingut més relacions amb la ultradreta i amb sectors oligarques que estan finançant Hazte Oír, que té una clara relació amb el grup de VOX, o que han finançat Jean-Marie Le Pen, amb qui també es reuneixen. Vostè no ha parlat de VOX, potser perquè, com que li donen suport als governs de Madrid i de Múrcia, no li interessa que parlem de VOX. Per tant, parlem-ne, sí, però parlem de les relacions de la ultradreta amb els oligarques de Putin. Parlem d'això. I, sobretot, deixem de barrejar les coses, perquè això no ajuda ni a construir la pau ni a activar les vies diplomàtiques ni a posar fi al conflicte a Ucraïna.
Seguidament, i en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Simplement, per traslladar el nostre suport íntegre a la moció. Gràcies.
Moltes gràcies. I, seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Aurora Madaula.
Bon dia. Gràcies, presidenta. El Grup Parlamentari de Ciutadans ens presenta avui una moció suposadament relativa a l'europeisme dels catalans. Dic «suposadament perquè, un cop llegits els punts de la moció, creiem que és una moció espúria, és a dir, no aporta cap contribució positiva al debat, sinó que intenta connectar falsament, sense cap vinculació directa d'una cosa amb l'altra, la dramàtica situació d'Ucraïna amb la política exterior de Catalunya. Què pretén aquesta moció? Barrejar la injustificable invasió d'Ucraïna amb les legítimes aspiracions del poble català. Què té a veure una cosa amb l'altra? Res. Però, volen que parlem de la vocació europeista dels catalans? Parlem-ne, i parlem també dels punts de la seva moció. Som europeistes, els catalans? Doncs ho som, ho som des de fa molt de temps. De fet, podríem parlar del Consell Nacional de Catalunya, una entitat creada el 1939 pel president Companys a l'exili des de França i després reproduïda, el 1940, a Londres per personatges com el doctor Trueta, en Carles Pi i Sunyer o el senyor Josep Maria Batista i Roca. Una institució, una entitat amb l'objectiu d'organitzar una Europa federal als anys quaranta, fet que es va traduir en la promoció del moviment federal europeu, del que els catalans vam ser des de l'inici part, fugint del feixisme espanyol. Perquè a Europa els catalans sempre hem trobat refugi en l'exili, aquella «benedicció amarga de la que parla Antoon de Baets, que segueix sent refugi per als exiliats del segle XXI. Com no hem de ser europeistes, si la justícia europea ha permès que els nostres president Carles Puigdemont, conseller Toni Comín i consellera Clara Ponsatí participessin en unes eleccions europees de les quals Espanya ens volia fer fora? Com no hem de ser europeistes, si els nostres eurodiputats poden moure's lliurement per tot Europa, per l'espai lliure d'Europa, mentre que a Espanya, i en boca de polítics espanyols, els amenacen de segrestar-los, detenir-los i enviar-los a la presó? Creiem fermament en Europa, en una Europa lliure i federal, en una Europa que defensi els drets humans, els drets socials; en una Europa que defensi els drets dels pobles. Però també defensem una Europa que tracti d'igual manera els refugiats d'Ucraïna i els de Síria o els de l'Afganistan, no com l'Europa blanca i racista que defensa l'extrema dreta a la qual vostè blanqueja i aplaudeix en altres comunitats d'Espanya. I sí, al segle XXI, també hem tingut la necessitat de crear un consell per la república. Que sí, que compta amb una assemblea de representants, de ciutadans lliures que s'hi han unit lliurement, i que sí, que està registrat a l'espai lliure d'Europa, fora de les urpes de la repressió espanyola. I que té un pla d'acció exterior aprovat per aquest Parlament fa unes quantes setmanes. I que, sí, treballa per desplegar la república catalana defensada i guanyada l'U d'Octubre, i que també treballa per denunciar internacionalment la persecució dels independentistes i la vulneració dels drets civils i polítics dels catalans. Una entitat privada que entenc que ningú voldrà controlar, senyor Pérez. Però la moció, la seva moció, en lloc de parlar de l'europeisme, com ja he dit, procura vincular l'independentisme amb el suport del Kremlin de Putin aprofitant el dolor, aprofitant que Rússia ha envaït Ucraïna. Aquest Parlament va aprovar, només de començar la guerra, una declaració de suport i de condemna a la invasió. Va convidar el cònsol i li va donar suport, i ha registrat una petició de compareixença d'aquest mateix cònsol a la Comissió d'Exteriors a iniciativa de Junts per Catalunya. Jo crec que queda molt clar de quin bàndol estem i a on donem nosaltres suport i a on no. Fan vostès afirmacions, en aquesta moció, sobre suposats contactes i finançament de forces polítiques catalanes amb el Kremlin sense aportar-ne proves i fomentant la persecució política a través de les clavegueres de l'Estat. Però, mirin, nosaltres no contribuirem a engruixir els sumaris de la Guàrdia Civil que ens persegueixen; ni amb declaracions vergonyants sobre James Bond ni amb informes, amb fotografies i declaracions polítiques fetes en aquest hemicicle com els que vostès van enviar a la JEC en el seu exercici d'aprenents d'agents de la Gestapo o, ja que ens hi posem, de la Stasi o del KGB. És per aquests motius que he exposat que, evidentment, sobre la seva basta i totalitària manipulació de la moció sobre l'europeisme que fan, nosaltres hi votarem en contra. No votarem a favor de cap dels punts. Som europeistes, demòcrates i independentistes. I seguirem defensant el nostre dret a l'autodeterminació de manera clara i determinada. I seguirem denunciant aquí i internacionalment la seva persecució, delació i els seus tics totalitaris. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. I, seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el diputat senyor Ernest Maragall.
Gràcies, presidenta. Avui ens presenta una moció Ciutadans, però que ja s'ha convertit en una moció Ciutadans, VOX, PP i –oh, meravella– PSC. Estic no sé si impressionat o admirat. La vocació europeista és una característica definitòria del catalanisme. Des de sempre, diríem. Una vocació, per cert, compartida entre esquerra i dreta, entre municipalisme i govern català, entre societat civil i empresariat / poder econòmic, entre la ciutadania i els representants democràtics. Una convicció que els últims anys ha hagut de superar els trets cada cop més antieuropeus creixents i de l'Estat espanyol i també el capteniment cada cop més estatalista de la Unió Europea, en contradicció explícita amb els seus principis fundacionals. I en tenim un exemple molt evident. Ara es parlava d'història. Recordem el procés de redacció de la Constitució Europea, en el període 2001-2003, i la participació catalana sobre aquesta reforma, del que se'n va dir Convenció Catalana per la Reforma de la Unió Europea, amb més de tres-cents representants redactant i després trametent un document a la Comissió Europea que dibuixava un model molt més respectuós amb la diversitat interna de la Unió. D'aquelles propostes, per cert, no en va quedar ni una. Es van estavellar totes contra el mur del club d'estats, els mateixos estats que avui imposen la seva visió d'una Europa intergovernamental molt allunyada de la comunitària original. D'això va la seva moció, senyor Martín Blanco, de blindar aquest mur. No va d'europeisme. Al contrari, va de limitar l'europeisme; de com fer-lo petit, de com fer-lo excloent, de com fer fora del moviment europeu aquell que no comparteixi el seu nacionalisme espanyol. De fet, en aquesta moció Ucraïna és només l'excusa. La moció va d'Espanya. Va de la seva obsessió reiterada i malaltissa. La moció no planteja el què..., i com Europa ha d'actuar per protegir vides i béns a Ucraïna. Només dispara contra qualsevol cosa que es mogui a Catalunya. Embolica que fa fort, eh?, que és el seu lema preferit. Compartim una evidència: l'agressió de la Federació Russa és un atac frontal al dret internacional i a la democràcia. Comparteixen vostès l'altra cara de la moneda, la de que no ens podem permetre respondre a un conflicte entre democràcia i autoritarisme amb més autoritarisme? Em sembla que no la comparteixen. La seva moció, al revés, ens endinsa en aquest carreró sense sortida, i ho fa a consciència. Va ser el seu primer reflex: una votació al Parlament Europeu per perseguir l'independentisme amb l'excusa de Putin. No són els únics que ho fan. Als tabloides populistes britànics també s'ha passat a demonitzar el segon referèndum a Escòcia com si això fos una victòria de Putin. I tots sabem..., si alguna cosa tenim clara és que els impulsors del Brexit i del Partit Conservador són els que van rebre finançament directe dels oligarques russos. Tots sabem qui són els amics de Putin a Europa: l'extrema dreta –francesa, italiana, espanyola, tota ella. Coneguda i reiteradament. Sergi Pardo-Prados, catedràtic de Ciència Política de Glasgow, apuntava molt sovint, en un estudi ben solvent, que l'independentisme està associat amb valors socioculturals liberals més que no identitaris, el mateix que ens explicava el professor Lluís Orriols fa ben pocs anys. Els hi diem ben clar: el risc de caure en l'autoritarisme rau en el nacionalisme d'estat. La Unió Europea contribuirà a la victòria enfront de l'autoritarisme en la mesura que aprofundeixi en la seva pròpia qualitat democràtica, retornant als principis fundacionals. Si vol ser un gran pol democràtic internacional i referència mundial d'equitat interna, Europa ha d'avançar en el reconeixement dels drets civils i polítics dels pobles i nacions que la componen. És a dir, l'Europa que avui reacciona amb solidaritat tangible enfront de l'intent d'eliminació del poble i la nació ucraïnesa com ho fan la societat i les institucions catalanes. El gran corrent central de l'independentisme –fins i tot els més crítics, com acabem de sentir, amb l'establishment europeu– aposta fermament per aquest compromís democràtic i rebutja qualsevol connivència amb règims autoritaris. I si algú actua de forma diferent, des d'interessos personals o des d'estratègies desesperades, només es representa a si mateix o un grup específic; en cap cas, el conjunt del moviment. El president Aragonès ho ha deixat ben clar: el lloc de Catalunya és i serà al costat de les democràcies. La consellera Alsina també ho ha repetit en aquesta mateixa cambra. Actuem amb mentalitat d'estat, apostem per la democràcia i el multilateralisme, al costat de les institucions europees. Ho confirmarem amb la votació que ara farem, seguidament, amb la moció de Junts per Catalunya que hem treballat, que hem compartit, ben allunyada de la seva, on apareix nítidament un posicionament comú i ampli. Europa, certament, se la juga a Ucraïna. El que no està clar és a què juga l'Estat espanyol a Europa. Votarem en contra de tota la moció, naturalment. [[Alguns aplaudiments.]]
Doncs, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Señora Madaula, la verdad es que lo bueno que tienen los hechos, la hemeroteca, la verdad factual –no la propaganda–, es que basta con recurrir a la hemeroteca para ver lo que decía el señor Puigdemont hace cuatro días, cuando hablaba de Europa como un «club de países decadentes. Y, además, decía más –decía más–: «¿Quién quiere pertenecer a esta Unión Europea? Tendrán que decidir los ciudadanos de Cataluña si quieren pertenecer a esta Unión Europea. O sea que, de su europeísmo, señora Madaula, del europeísmo de Junts per Catalunya, permítame que dude, y mucho. Desde luego, no es el único partido de cuyo europeísmo tenemos dudas. Y, efectivamente, como decía la señora Segovia, tenemos dudas del europeísmo de VOX y tenemos dudas del europeísmo de Podemos, efectivamente. Tenemos dudas sobre los regímenes o los países y partidos que puede haber financiado el régimen de Putin. Y, entre otras cosas, la reacción de Podemos con relación a la invasión rusa de Ucrania nos ha parecido, cuando menos, descafeinada, por así decirlo. I, després, m'ha interessat especialment la intervenció del senyor Maragall. Senyor Maragall, diu vostè que aquesta moció nostra va sobre Espanya, i és possible que, en part, vagi sobre Espanya. Va sobre la hispanofòbia, va sobre l'odi a Espanya, va sobre una visió d'Espanya que, per desgràcia, vostè..., i, permeti'm, amb tot el respecte, que citi una persona de la qual vostè n'és tributari i, a més, pot parlar amb molt més coneixement de causa i amb molta més legitimitat que jo. Però deixi'm que n'hi recordi unes paraules que li resultaran familiars, en un article que es titula «Visca Espanya!: «Perquè en aquest “visca Espanya” hi caben tots els que volen Espanya de debò. Els únics que no hi caben són els que no hi volen cabre, els enemics de l'Espanya veritable. Espanyols, sí!, i tant, més que vosaltres. Visca Espanya! Li resultaran familiars, aquestes paraules, senyor Maragall. Gràcies, senyores i senyors diputats.
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció es farà aquest migdia, un cop acabat el proper punt de l'ordre del dia, que és la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les resolucions dels conflictes internacionals, que ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les resolucions dels conflictes internacionals]] [[302-00120/13]] I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Josep Rius.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats i diputades, els presentem avui una moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Acció Exterior i de Govern Obert sobre una resolució de conflictes internacionals que vam fer en el darrer plenari. Una moció centrada en Ucraïna que ja els hi avanço que ha comptat amb unes esmenes que hem transaccionat, i que després hi faré referència. Malauradament, dues setmanes després continuen arribant-nos les imatges de persones ferides, de persones mortes, de llars destruïdes, d'espais públics..., i d'una població civil ucraïnesa abandonant forçadament el seu país per buscar refugi. Com saben, les Nacions Unides ja xifren en més de 3 milions i mig de persones les afectades per desplaçaments forçats i una quantitat de persones, també en condició de refugiades, que s'aboquen a les fronteres d'altres estats europeus. Són imatges doloroses, tristes i inadmissibles. Amb aquesta moció, doncs, volem ser clars i contundents. Condemnem la invasió del règim rus sobre Ucraïna, condemnem l'ús de la violència armada contra la població civil i exigim la fi de les hostilitats de manera immediata i la retirada de les tropes invasores russes del territori ucraïnès. Es tracta d'una acció militar contra un estat democràtic que atempta directament contra el dret internacional, la independència i la sobirania del poble ucraïnès, i contra els mateixos valors fundacionals europeus. Ho vaig expressar en la meva intervenció de fa dues setmanes, des d'aquest mateix faristol: els conflictes s'han de resoldre democràticament i pacífica, mai amb la imposició de les armes ni amb la força. A Ucraïna i arreu. Ens reafirmem, doncs, en l'aposta per la via diplomàtica i política i en la defensa dels drets humans com la via per a la resolució de qualsevol conflicte. Per aquest motiu, recolzem les mesures adoptades contra el règim rus, alhora que recolzem i donem suport a que Ucraïna adquireixi l'estatus de país candidat a esdevenir membre de la Unió Europea. Permetin-me aquí que posi en valor la tasca que, des del primer dia, està duent a terme el Govern de la Generalitat de Catalunya, liderada, en la vessant més internacional, per la consellera Alsina. Celebrem l'actitud activa del Govern de la Generalitat, que, malgrat les limitacions que imposa el marc autonòmic, ha actuat en tot moment amb sentit d'estat en totes les tasques executades des de diferents departaments, i n'enumero algunes. Des d'una vessant més política, s'ha procedit a suspendre les relacions amb el cònsol rus i s'ha accentuat el contacte permanent i estret amb el cònsol ucraïnès i amb la població ucraïnesa present a Catalunya. S'ha posat en funcionament la bústia d'emergències, i el 012 ha atès les trucades en ucraïnès. Amb el lideratge del comitè tècnic i amb un contacte directe i constant amb el consolat i amb l'ACNUR, s'ha garantit l'atenció de totes les peticions que han arribat per, entre d'altres, facilitar albergs perquè en facin ús famílies ucraïneses. I aquí vull posar en valor la bona tasca del Departament de Drets Socials, així com també l'enviament de material sanitari a través del Departament de Salut. Per gestionar les necessitats més a llarg termini, a través de la Direcció General de Cooperació s'han pres mesures de gran impacte després d'escoltar el Comitè d'Ajut Humanitari d'Emergència que agrupa totes les ONGs –més de 600.000 euros per a agències multilaterals de les Nacions Unides–, i s'ha anunciat una crida per subvencionar projectes d'ONGs amb seu a Catalunya que treballen sobre el terreny –amb 1 milió i mig de dotació. S'ha habilitat un espai web per a les ONGs acreditades on la gent pot fer donacions, que, recordem-ho, és la via preferent per donar suport al poble ucraïnès. I s'ha impulsat l'habilitació d'un punt logístic al port de Barcelona que centralitza l'acollida de materials, fruit de la solidaritat del poble català, en coordinació amb el consolat, el Banc d'Aliments i Proactiva Open Arms. I, per últim, destacar també la tasca del Departament d'Igualtat i Feminismes amb les persones refugiades. És per tot el que els hi he exposat que creiem oportú que avui el Parlament de Catalunya, amb tota la solemnitat, amb tota la gravetat i també amb tota la urgència que requereix aquesta ocasió, es posicioni, mitjançant aquesta moció, condemnant la invasió russa a Ucraïna, reconeixent la sobirania del poble ucraïnès com a estat independent i el seu dret a existir com a nació, i mostrant tota la fermesa i tota la solidaritat del poble i les institucions de Catalunya envers Ucraïna. És per aquest motiu que els hi demanem el seu suport. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, per defensar les esmenes proposades, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Doncs comencem també nosaltres, per si el senyor Martín Blanco i Ciutadans tenen dubtes, condemnant amb tota la rotunditat la invasió de Rússia sobre Ucraïna i el bombardeig indiscriminat a la seva població. De tebi, gens; i de tebi, zero. Que intenti salvar les seves mancances a l'hora de denunciar els vincles de la ultradreta amb Putin dient que nosaltres hem estat tebis..., em sap greu, però crec que no li funciona ni a vostè ni a ningú que l'escolti. Fa un mes que va començar aquesta invasió. Fa un mes que vivim amb l'angoixa de tenir una guerra que, efectivament, està a les portes d'Europa i que s'afegeix a les guerres que hem vist en els darrers anys –i que no han deixat mai d'existir. Fa un mes que hi han bombardejos i atacs que han provocat milers de morts i que milions de persones hagin de deixar casa seva i hagin hagut de desplaçar-se dintre d'Ucraïna o que hagin hagut de sortir de les fronteres i ser acollides a altres països. Fa un mes que hi ha una invasió de Putin, de Putin i dels oligarques russos que li donen suport. Nosaltres volem fer aquesta distinció, perquè no creiem que sigui una invasió de la població russa. I, de fet, també volem mostrar la nostra solidaritat a tots aquells ciutadans i ciutadanes russos que s'estan manifestant, que estan mostrant la seva oposició a aquesta invasió russa, a aquesta guerra, que estan sotmesos a la censura i a la limitació de la llibertat d'informació i del dret a la llibertat d'expressió i que estan sent detinguts i estan sent perseguits per expressar-hi el seu rebuig. És la guerra de Putin. És una invasió de Putin i de l'oligarquia russa que vulnera la sobirania d'Ucraïna i que respon a una acceleració d'un conflicte que tampoc podem aïllar d'altres coses que han anat passant en els darrers anys, perquè el que no es pot fer quan enfoquem els conflictes i la resposta als conflictes és simplificar. La Unió Europea –i tornem a parlar de la Unió Europea, en aquesta moció– va reaccionar ràpid, va reaccionar amb sancions, va reaccionar garantint vies segures i va reaccionar garantint una protecció a les persones refugiades, com hem dit, activant la directiva temporal. I seguirem insistint en el doble raser que han fet servir justament la Unió Europea i la majoria dels seus estats membres, en el cas d'aquest conflicte, i que no han fet servir en altres conflictes. Dilluns vam poder reunir-nos amb representants d'Amnistia Internacional i de Human Rights Watch, que ens denunciaven el règim d'apartheid que han investigat i que ens estan denunciant que hi ha a l'Estat d'Israel, de com un estat està bombardejant i està condemnant la meitat d'una població, per raó del seu origen i de la seva identitat, a un règim d'apartheid. Això nosaltres considerem que també hagués requerit sancions, sancions internacionals, aturar l'enviament d'armes. Creiem que aquesta resposta que ha mostrat la Unió Europea en el cas de la invasió russa a Ucraïna hauria de ser una resposta que s'estengui a altres conflictes, també, del món. Però és que, a més a més, el que no podem fer és limitar-nos només a dir: «Prou a la guerra, «Aturem la guerra, «No més invasió..., de la guerra, sinó que també hem d'aprendre com hem arribat a aquesta guerra, com hem arribat a aquest conflicte. I hem d'acceptar i entendre que el que s'han de potenciar són les vies diplomàtiques. El que no podem fer és utilitzar aquest conflicte per justificar un augment de la despesa i un creixement de l'escalada armamentística, perquè això no pensem que justament ajudi a resoldre conflictes i a evitar altres conflictes que puguin venir, sinó que segurament el que farà serà provocar-ne més. Per tant, nosaltres no creiem que apostar per la via militar sigui la resposta. La resposta ha de ser apostar per una via diplomàtica. Per una via diplomàtica que, un cop s'aturin la invasió de Rússia i els bombardejos de Rússia, sigui una via diplomàtica que realment construeixi una pau duradora. Perquè el que hem de fer és canviar la manera que tenen de relacionar-se els estats i la manera de relacionar-se que hem tingut fins ara, posant els conflictes i posant la batalla pels recursos com l'argument i com l'excusa per envair, per bombardejar i per portar moltes persones a ser assassinades o haver de fugir de casa seva. Nosaltres donarem suport a la majoria dels punts d'aquesta moció. No serem tan entusiastes en el punt de donar suport al Govern, com planteja el grup la que presenta, que entenem que, com a govern, és el que ha de fer. I sí que volem aprofitar també aquest moment justament per reconèixer la solidaritat que ha demostrat la societat catalana, una societat que s'ha abocat ràpidament a la solidaritat amb les persones refugiades, amb les persones afectades pels bombardejos. Però també fem una crida a que aquesta solidaritat..., que s'escoltin les entitats que porten molts anys treballant sobre el terreny, que es treballi amb aquestes entitats; que s'escoltin les administracions, que estan dient que la manera més eficaç i més eficient de traslladar aquesta solidaritat és a través de transferències, de treballar en el terreny, perquè moltes vegades els enviaments de matèries primeres i d'aliments i de coses queden aturats en frontera, no es poden donar, no es poden distribuir tal com es necessita. I la millor forma, hi insistim, com ho diu Lafede i com ho diuen altres entitats, són les transferències a les entitats com Creu Roja, com Save the Children, com Metges del Món, com Metges sense Fronteres, que fa molts anys que treballen en la resposta humanitària a les situacions de conflicte. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Meritxell Serret.
Gràcies, presidenta. Avui, aquí, davant de l'agressió de la Federació Russa a Ucraïna, condemnem fermament aquesta agressió, però també reconeixem que moralment i èticament ens ha generat moltes contradiccions, veure una guerra tan de prop. I ens obliga a preguntar-nos, sovint, fins on contribuïm en la legítima resistència, no?, d'aquesta ciutadania, d'aquesta democràcia legítima –imperfecta, com totes–, davant de la invasió d'un règim cada cop més autoritari, o com a hores d'ara podem continuar contribuint a construir les bases per la pau davant d'una agressió amb una responsabilitat tan asimètrica. Des d'Esquerra Republicana, creiem fermament que la cultura de la pau ha de ser la clau de volta que estructuri la resolució del conflicte. I, per tant, aquesta resposta catalana, aquesta capacitat de reacció que molt bé han descrit abans les altres dos persones –company i companya– que m'han precedit en la intervenció..., aquesta resposta catalana l'hem de fer sempre amb el compromís pels drets humans i pels drets civils i polítics. I aquí..., agrair immensament i reconèixer la capacitat d'acollida, la ràpida reacció que han tingut la ciutadania catalana, les institucions catalanes, les entitats, la societat civil organitzada, acollint, no?, i oferint, a través de les entitats, com dèiem, a través dels municipis, també amb el Fons Català de Cooperació...; organitzant-se per fer aportacions, per ajudar a sortir companyes i companys d'allà, víctimes de la guerra, acollir-les també a casa nostra. I fer-ho sempre amb aquesta convicció, una convicció d'acollida que –cal dir-ho, també– tenim amb la població d'Ucraïna, però que tenim i volem tenir també amb la resta de refugiats i refugiades d'altres conflictes d'arreu del món, sigui Afganistan, Síria, etcètera. I aquest cop celebrem, com dèiem, no?, la ràpida resposta d'Europa i que hagi deixat de ser aquesta Europa fortalesa, però volem que deixi de ser-ho per a tothom. Volem, per tant, respondre a aquest compromís també per la democràcia, perquè la guerra –ho sabem– és una excusa per fer retrocedir o anul·lar principis i valors democràtics que sustenten la convivència. I per això denunciem també quan es fa servir per alimentar l'ultranacionalisme, fer apologia del feixisme. I cal dir-ho –cal dir-ho–: hem de fer prevaldre la cultura de la pau també sobre la doctrina del rearmament, en la resposta a la guerra. Catalunya, com dèiem, estem en aquests grans consensos, aquests consensos a favor de la cultura de la pau. Som una primera potència en la cultura de la pau. Moltes generacions que ens han bastit a partir de l'antimilitarisme, sent objectors de consciència, el «No a la guerra del 2003, i amb institucions, també, com el Centre Delàs, FundiPau, Justícia i Pau. A les nostres pròpies institucions democràtiques ens hem empeltat d'aquest pacifisme amb l'Institut Català Internacional per la Pau, la càtedra UNESCO. I les dades demoscòpiques també ens ho diuen sempre, eh?, el vuitanta-quatre per cent dels ciutadans catalans sempre apostem més per la mediació que no pas pels exèrcits. És un dels grans consensos que tenim a la nostra societat. I ens ho recordava també el nostre president d'Esquerra, Josep Maria Jové, d'aquí del grup parlamentari: aquests grans consensos ciutadans traven una identitat comuna, un nosaltres compartit. I aquí sempre els defensem: l'amnistia, el referèndum, la república, una sanitat o una escola pública..., però avui també aquí..., aquest gran consens de que la cultura de la pau és la millor arma davant de la guerra. Per tant, ens reafirmem també avui, amb aquesta moció. Agraïm també als companys de Junts la predisposició a acceptar les esmenes per donar tot aquest suport a la població d'Ucraïna, a les víctimes d'allà i d'aquí que han patit aquesta agressió. Ho fem també sense donar cap mena de coartada a qui fa l'agressió i l'autoritarisme que pot implicar. I assumim també que l'única resposta no pot ser l'augment de despesa militar i el rearmament, sinó que ho fem també convençuts que la pau, la que és real, la que és estable, només s'assoleix sobre les bases del respecte als drets i les llibertats fonamentals i als principis democràtics. Per això ens mostrarem sempre al costat de les institucions democràticament escollides pel poble d'Ucraïna, i, com deia també el company Ernest abans, defensant i refermant-nos en aquests valors europeus. Sabem que a Europa tenim molta feina a fer per falcar també l'estat de dret a dins de les fronteres d'Europa, però que és l'única manera de guiar la solució al conflicte: amb els valors fonamentals i, hi insistim també, amb un sistema d'acollida de refugiats europeu que sigui molt millor, que es basi en criteris d'igualtat i el respecte als valors i drets humans. Amb tot..., votarem a favor d'aquesta moció que han presentat els companys de Junts per Catalunya. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor David Pérez.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyores i senyors diputats... Fa un moment el Grup Socialistes ha votat a favor, senyors d'Esquerra Republicana, d'un punt que diu que «proclamem que la Unió Europea és un àmbit natural de projecció de Catalunya i que donem el nostre suport a les aspiracions dels catalans a participar en l'aprofundiment de l'espai de llibertat, de justícia, d'igualtat i de prosperitat que aquest projecte encarna. Nosaltres hem votat a favor d'això, sense cap problema. Vostès, no. Per què? Perquè hi ha no sé qui que també hi vota a favor? Doncs no. Nosaltres hi hem votat a favor. Per què? Doncs mira, perquè el diputat que us parla ha proposat votar a favor d'això. Perquè un vell company del meu grup parlamentari, que no en diré el cognom, em va dir en el seu despatx: «David, nosaltres parlem amb tothom i arribem a acords amb tothom, amb una condició: no renunciïs mai als teus principis. I és el que hem fet fa un moment, no renunciar al nostres principis de dir el que diu aquest punt d'aquesta moció. Jo us aviso: ara, a la nova moció, tornarem a votar a favor de la majoria dels punts, perquè ens agraden. Si algú pensa que, segons qui voti qui, no la pot votar..., doncs vosaltres no la voteu, perquè el Grup Socialistes hi votarà a favor. Agraïm els treballs del senyor Josep Rius, els esforços per cercar consens, per cercar majoria. Això és el que s'ha de fer, eh?, cercar el consens, cercar la majoria. I també agraïm als grups parlamentaris d'Esquerra Republicana i d'En Comú Podem les esmenes que han fet per millorar –i pensem que milloren– el text que ens proposeu. I, per tant, als punts 1, 2, 3, 4 i 5 hi votarem clarament a favor, sense cap problema. En el punt 5 bis, efectivament –ho deia la diputada de la CUP–, no s'hi pot votar en contra, nosaltres no hi podem votar en contra. I estem en el fons absolutament d'acord amb el que reclama aquest punt 5, però ens hi abstindrem. Fonamentalment, per una raó, eh?: és una agressió excepcional –excepcional– de Rússia sobre un país frontera de la Unió Europea que havia demanat l'ingrés a la Unió Europea. I ara estem, per tant, gestionant una arribada molt important de persones desplaçades des d'Ucraïna. I aquest, fonamentalment, és el repte que tenim tots en aquest moment –tots–: la Unió Europea, el Govern d'Espanya i el Govern de Catalunya. I, per tant, el que estem fent és, fonamentalment, tirar endavant els acords de la Unió Europea del dia 3 de març, en els quals es va activar aquesta directiva de protecció temporal. Hem estat un dels primers països de la Unió Europea en activar tot això, i, a més a més, hem ampliat l'àmbit d'aquesta directiva als nacionals de tercers països i als membres de les seves famílies. I també hem estat un dels primers països en aplicar la simplificació de tràmits. Votarem en contra del punt sisè. D'alguna manera, la diputada dels comuns que m'ha precedit també n'explicava els motius, però sobretot per un motiu, eh?, i el diputat coneix el nostre criteri sobre aquest tema, el diputat Josep Rius. Pensem que hem de treballar tots, Govern d'Espanya i Govern de Catalunya, però que especialment l'activitat diplomàtica correspon també al Govern de Catalunya. Però, en qualsevol cas –en qualsevol cas–, sí que ens quedem amb la part positiva de l'exercici de les seves competències, i veiem molt positivament l'assistència del president Aragonès a la darrera conferència de presidents a La Palma, on la Generalitat, juntament amb la resta de comunitats i el Govern d'Espanya, va poder seguir treballant per reforçar aquesta cooperació institucional, i, d'aquesta manera, implementar el pla nacional de resposta a les conseqüències de la guerra d'Ucraïna. Aquest és el camí, aquest és l'àmbit i aquesta és la manera..., ho hem de fer tots plegats, sense renunciar absolutament a res. Que cadascú faci el que pugui. En qualsevol cas, insisteixo i aprofito –si m'ho permet, senyora presidenta– per demanar la votació separada del punt 5 bis i del punt 6, que no es poden fer de manera conjunta. Moltes gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
Gràcies, diputat. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Alberto Tarradas.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia a tots, senyors diputats. En primer lugar, desde el Grupo Parlamentario de VOX en Cataluña, queremos mandar todo nuestro apoyo y solidaridad al pueblo ucraniano, que en estos momentos está luchando, está haciendo frente a la peor y más despiadada guerra de este siglo en el seno de Europa. Putin es culpable de una grave agresión al derecho internacional. Putin es culpable de una guerra que en estos momentos ya nos amenaza y nos implica a todos nosotros. Desde VOX, creemos que la comunidad internacional tiene el deber de aplicar las más graves sanciones a Rusia por esta agresión. Creemos que todos los grupos aquí presentes deberíamos compartir esta opinión. Sin embargo, ¿a quién tenemos hoy aquí, en esta sala? Y es que varios grupos de esta sala votarán a favor de esta moción, realizando uno de los mayores actos de hipocresía que se recuerdan. Todos conocemos a día de hoy las relaciones del Gobierno separatista y de Carles Puigdemont con Vladímir Putin. Todos a día de hoy sabemos que los miembros de la CUP participaron en las reuniones del Foro de São Paulo junto al dictador Nicolás Maduro, un socio directo de Putin. Todos a día de hoy sabemos que varios miembros de Podemos forman parte del Grupo de Puebla, que también son socios de Putin, socios internacionales de Putin, igual que lo fueron en su momento de la Unión Soviética. Y que sepan todos los catalanes que ustedes son los aliados internacionales de Putin [[remor de veus i rialles]] , ustedes y las organizaciones criminales de las que forman parte, como el cártel de Puebla, que se dedican sistemáticamente a entorpecer la respuesta que el mundo debe darle a Putin. Señores de Junts per Catalunya, la moción que hoy presentan a esta cámara en realidad no es una moción para condenar la agresión rusa a Ucrania, sino que es una moción con la que buscan lavarse las manos de su colaboracionismo con la Rusia de Putin. Pretenden engañar a los catalanes aprovechando que el pueblo catalán ha manifestado su rechazo a esta invasión para tratar de ocultar las más que estrechas relaciones del separatismo con el Kremlin. ¿O acaso van a negar ahora que la delegación de Carles Puigdemont no se desplazó hasta Moscú para buscar el apoyo de Rusia para lograr la independencia de Cataluña? Ustedes buscaron el colaboracionismo, buscaron la colaboración militar, incluso armamentística, de Putin para atacar la soberanía nacional de España; la misma colaboración militar que hoy está atentando contra la soberanía de Ucrania segando la vida de miles de civiles inocentes. Es por eso que vamos a votar en contra de esta moción, porque no vamos a participar del lavado de manos de los socios de Putin en esta cámara. Dicho esto, creemos que es el momento de hacer una reflexión. Durante los últimos años, las élites de Bruselas y sus lobbies climáticos nos han llevado a depender energéticamente de Rusia y también de Argelia, dejando a España y al conjunto de la Unión Europea en una situación de total indefensión frente a los ataques como los que estamos sufriendo en la actualidad. Durante años, el separatismo ha atacado a nuestras fuerzas armadas tratando de arrinconarlos, de apartarlos de nuestra sociedad. La dramática situación que están viviendo nuestros vecinos de Ucrania y también nosotros, desde la Unión Europea, nos lleva a entender algo, a tomar ciertas decisiones, y es que ha llegado el momento de que España rompa con la agenda 2030 y apueste de una vez por todas por la soberanía energética, alejándose de una vez por todas de estas imposiciones de la secta climática empobrecedora. España debe apostar por la soberanía militar, colaborando con nuestros socios y aumentando el presupuesto para que se nos garantice un ejército profesional y, sí, bien armado. Cataluña, por la cuenta que le trae, debe dejar de agredir a nuestras fuerzas armadas, que son garantes de nuestra soberanía, nuestra unidad territorial y nuestro sistema de libertades, así como devolver a nuestros militares al lugar que les corresponde en nuestra sociedad. Y, por último, señores diputados, Cataluña nunca será creíble y nunca logrará ningún resultado si actúa por libre en la comunidad internacional presentándose a sí misma como un estado independiente. Si quieren resultados, si quieren ayudar a Ucrania, dejen de hacer el ridículo mandando furgonetas donde no se sube absolutamente nadie y empiecen a colaborar de forma activa con la estrategia del Reino de España. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, presidenta. Bé, voldríem també en aquesta intervenció compartir amb vostès algunes veus sobre aquest conflicte en les que, entre altres, nosaltres ens reconeixem, que són referències per a nosaltres. Comencem per Noam Chomsky. En un article recent, expressa el seu convenciment que els Estats Units –diu literalment– «són avui el factor determinant perquè no prosperin les negociacions de pau entre el Govern de Putin i Zelenski. En aquest sentit, considera que la insistència de Washington sobre el dret sobirà d'Ucraïna a unir-se a l'OTAN és una barrera per a la resolució pacífica d'una crisi que amenaça de ser encara més devastadora que la que ja és. Noam Chomsky. Una altra referència, el manifest Resistència feminista contra la guerra: «Rebutgem les posicions emeses aquests dies que aprofundeixen l'espiral bel·licista. Rebutgem les decisions que passen per sumar més armes al conflicte i augmentar pressupostos de guerra. Rebutgem els relats "securitaris" que reforcen lògiques autoritàries i de militarització. «No en el nostre nom, afegeix el comunicat. I les signants també han exigit reconduir de manera audaç l'ofensiva iniciada per Rússia, de la qual –asseguren– l'OTAN és corresponsable. I han incidit també en el desescalament bèl·lic com a únic camí real cap a la pau. En contrast, el senyor Pedro Sánchez fa poques hores deia «més OTAN, «més intervenció de l'OTAN –i, per tant, més escalada bèl·lica i militarista. L'expert Vicenç Fisas, pel que fa a un nou model de seguretat que pugui contribuir també a la resolució d'aquest conflicte, suggereix: «U, reprendre els plantejaments de les defenses no ofensives i no provocatives que són a la doctrina de l'OSCE; dos, pel que fa a Ucraïna, complir els acords de Minsk del 2015, que ja preveuen crear una zona de seguretat; tres, dissenyar un esquema que pugui ser acceptat per les parts implicades i ser realitat en un futur proper a partir d'un anell de seguretat entre els països de l'OTAN i els països fronterers amb Rússia, concertant un ampli conjunt de mesures de confiança i de reducció de potencials militars ofensius que proporcionin seguretat a tots alhora que eliminin les percepcions d'amenaça. I, finalment, també afegeix, entre moltes altres consideracions de contribució a un concepte de seguretat que pugui ser resolutiu d'aquest conflicte..., diu: «Entre les mesures de confiança aplicables als països de l'anell de seguretat, els fronterers amb Rússia, hi figuraria la retirada de tropes estrangeres, la supressió de maniobres militars en altres països, la no instal·lació de noves bases militars estrangeres, l'establiment d'un perímetre desmilitaritzat al voltant de les fronteres, la retirada de sistemes d'armes provocatives i la no introducció de nous armaments o sistemes de defensa actualment no existents en un país. Molt distants, aquestes propostes, del que és la política recentment de l'OTAN, dels Estats Units i de la Unió Europea. Finalment, fetes aquestes referències, quina és la nostra posició? U, rebutgem la invasió militar russa d'Ucraïna. Denunciem les responsabilitats directes dels Estats Units, de la Unió Europea i de l'OTAN en la generació d'aquest conflicte pel seu sistemàtic incompliment dels pactes i acords sobre la desmilitarització de la regió. Defensem la sobirania d'Ucraïna, que només serà possible fora del control de Rússia i fora del control de l'OTAN. Reconeixem el dret d'autodeterminació del Donbass. Rebutgem l'escalada bel·licista militar. Reclamem el compliment dels acords de Minsk. Reivindiquem el desenvolupament i aplicació dels acords i pactes de neutralitat, desmilitarització, desnuclearització i de control i reducció d'armes ofensives i estratègiques a la regió i en el conjunt d'Europa, en base al principi de seguretat compartida. Ens solidaritzem amb les iniciatives d'ajuda humanitària en la zona de guerra i amb les d'acollida de persones refugiades provinents del conflicte. Denunciem a la vegada la doble moral que no presta la mateixa atenció i acollida a persones provinents d'altres conflictes, fins i tot conflictes provocats o amb participació directa de l'OTAN i de la Unió Europea. Reivindiquem, doncs, els mateixos drets d'asil i refugi per a totes les persones provinents de crisis humanitàries. I reclamem una ràpida resolució diplomàtica i política del conflicte que acabi immediatament amb la guerra i la seva destrucció. I, per tant, no podem donar suport a la política coincident dels governs espanyol i de la Generalitat a favor de l'escalada militar. Sobre aquestes bases, votarem en sentits diversos els diferents punts de la moció. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Señoras y señores diputados... Bien. Creo que esta moción que nos presenta Junts per Catalunya..., en primer lugar, vaya por delante que vamos a votar a favor de la práctica totalidad de la moción, excepto del último punto, y ni siquiera vamos a votar en contra el último punto, porque nos parece, toda la moción, atendible, bien traída, razonable, sensata. Es verdad que en las antípodas de esa denuncia que hacemos nosotros de esas vinculaciones entre el entorno del expresidente Puigdemont y el entorno de Putin; pero, en todo caso, vamos a los hechos, vamos a las cosas, y esta moción, efectivamente, nos parece del todo atendible, salvo ese último punto, al que no votaremos en contra, pero sí nos abstendremos. De todas maneras, el debate que se ha suscitado en torno a esta moción yo creo que pone muy a las claras dónde está cada cual en este Parlamento. Y la verdad es que me preocupa especialmente que parezca que el discurso de lo políticamente correcto, el discurso de esas ideas supuestamente pacifistas o ese discurso antimilitarista que hemos oído por parte de los diputados de la CUP, de Esquerra Republicana y de Podemos..., yo creo que hay que ponerlo en cuestión. Hay una evidencia que yo creo que se ha puesto de manifiesto con la invasión de Rusia contra Ucrania, sin caer en discursos esquemáticos, simplistas, como decía antes la portavoz de los comunes. Efectivamente, hay que evitar los discursos demasiado esquemáticos, demasiado simplistas, pero es cierto que cuando se produce una invasión ilegal, ilegítima, que no encaja para nada con los supuestos de lo que la tradición histórica de la guerra justa ha previsto como motivos o elementos que puedan justificar una guerra, de acuerdo con la tradición de Francisco de Vitoria, el padre Suárez y otros clásicos de esa teoría sobre la guerra justa, creo que la condena tiene que ser inequívoca, tiene que ser absolutamente sin fisuras, sin matices. Hablar de la resolución diplomática de una situación de guerra, de invasión injusta, me parece incurrir –y perdonen que se lo diga– en una equidistancia que perjudica la resolución de cualquier problema. Antes de tratar de abordar los problemas, hay que ser conscientes de cuál es la realidad. Y la realidad es que el mundo, por desgracia, tiene muchos elementos de confrontación entre las naciones, muchos elementos de confrontación incluso dentro de las propias naciones. Y por eso creernos que el discurso falsamente pacifista o el discurso antimilitarista..., hemos visto recientemente como una moción, una propuesta de resolución de Esquerra Republicana, pedía expulsar de Talarn la Academia Militar, con un discurso, insisto, de menosprecio a nuestras fuerzas armadas, de menosprecio a los cuerpos y fuerzas de seguridad del Estado, al ejército, en este caso, que nos parece profundamente preocupante. Déjenme que les diga una cosa que no digo yo, sino que dice mi admirado profesor Josep Baqués. Estoy completamente de acuerdo, y puede resultar un poco llamativo, pero yo creo que es perfectamente explicable. Dice que el mejor modo de evitar la guerra es, precisamente, estar dispuesto a hacerla. En muchas ocasiones falla la disuasión, y en este caso ha fallado la disuasión. Cuando oíamos hace unos años el discurso del presidente Sánchez..., que, por suerte, creo que conviene recordar la corrección en su discurso: hace escasos ocho años el señor Sánchez decía que sobraba el Ministerio de Defensa. Yo creo que eso es de una enorme irresponsabilidad. Tú tienes que demostrar a la comunidad internacional que no eres un pusilánime, que no estás dispuesto a tolerar ataques a tu país y a la democracia –en definitiva, a tu manera entender la vida. Lo que está ocurriendo en Ucrania es un ataque no solo al pueblo ucraniano –que también–, sino un ataque a las democracias liberales, a la libertad como la entendemos, tal como la entendemos en las sociedades abiertas, en las sociedades occidentales modernas, liberales. Y, ciertamente, ese ataque preocupa profundamente yo creo que a la inmensa mayoría de los ciudadanos de los países que tienen la suerte de vivir bajo democracias liberales. Por eso nuestro apoyo a la causa ucraniana es porque es de sentido común, porque es lo que dicta la sensatez, y, luego también, porque, efectivamente, siempre será mejor un régimen liberal en el que haya un control entre poderes, en el que haya un sistema judicial que funcione medianamente bien, en el que haya la posibilidad por lo menos de derrocar a quienes gobiernan, que un régimen tiránico, autoritario o autárquico como el que hay en Rusia. Por tanto, todo nuestro apoyo a la causa del pueblo ucraniano, toda nuestra condena a la invasión de Rusia. Y también lanzar este aviso sobre lo que es ese mensaje tan peligroso del supuesto pacifismo, que fíjense que cuando hace manifestaciones contra la guerra las hace con las guerras ya comenzadas. Lo que hay que evitar es, precisamente, la guerra. Y, desde luego, tener una buena defensa, unos buenos ejércitos, ayuda a evitar la guerra. Eso está claro. Gracias, señoras y señores diputados.
I, finalment, en nom del grup mixt, té la paraula el diputat Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Ahir li recordava al president de la Generalitat, al senyor Pere Aragonès, que la seva insistència a l'hora de desvincular els canvis a la cúpula dels Mossos de la lluita contra la corrupció responia perfectament a aquella expressió d'excusatio non petita, accusatio manifesta. Que Junts per Catalunya presenti avui aquesta moció és exactament el mateix. És evident que la consciència no la tenen massa tranquil·la, després del flirteig rus. I és que les referències pro Putin en escrits, discursos, etcètera, de Puigdemont, Alay i companyia són absolutament indiscutibles. Com indiscutible és el fet que, després del no rotund de la Unió Europea a la independència de Catalunya, una part molt important del separatisme va jugar a la desestabilització d'Europa, de la Unió Europea, via Rússia, com a camí cap a la independència. Aquesta operació va fracassar de manera estrepitosa, rotunda i amb algun episodi fins i tot ridícul, però va passar –va passar–, és així. Segurament va ser fruit d'un atac de bogeria i desesperació que van tenir perquè les coses no els hi anaven massa bé. I el senyor Rius, que ha presentat aquesta moció, perfecte coneixedor de l'operació russa, com a persona de màxima confiança de Carles Puigdemont, hauria estat molt més creïble si hagués començat el seu discurs demanant disculpes: «lo siento, se nos fue la olla, «tornem a ser europeus, «tot era broma. Però nosaltres no jutgem les intencions, quan parlem de mocions, ni tan sols fem mai cordons sanitaris; analitzem el que diu el redactat d'aquestes. I, des d'aquest punt de vista, cinc dels sis punts de la moció –que són, per cert, gairebé idèntics a la que ha presentat abans el Grup de Ciutadans–, bé, tindran el nostre suport, perquè són bastant evidents. No el sisè, que hi votarem que no perquè és una autèntica broma. Dir que la Generalitat de Catalunya ha liderat en l'àmbit internacional aquesta crisi seria com dir que aquesta cambra està liderada pel Partit Popular de Catalunya. Jo els hi demano un mínim sentit de la proporcionalitat, però sobretot un mínim sentit del ridícul, abans d'escriure segons quines coses. Gràcies.
Moltes gràcies. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Josep Rius.
Moltes gràcies, presidenta. No ho he fet abans, però vull donar les gràcies a la diputada Serret, d'Esquerra Republicana, també a la diputada Segovia, dels comuns; les esmenes que han presentat han enriquit el text. També al diputat David Pérez –no en tot, però ens hem posat d'acord en forces coses–, i també al diputat Riera, de la CUP..., i la bona predisposició que han mostrat altres grups de la cambra. Aprofito també aquests pocs segons per reconèixer tots aquells ciutadans russos que es manifesten en contra de la invasió russa que està perpetuant el seu propi Govern, molt valents i que estan subjectes a sancions, i, per tant, crec que és de justícia fer-ho. Per a aquells que venen al faristol en contra de tot, ho hem dit moltes vegades: és tan fal·laciosa qualsevol referència a un vincle entre Catalunya i Rússia que la mateixa Comissió Europea va dir que no existia cap informe d'intel·ligència en el que es basin aquestes informacions als mitjans de comunicació internacional. I jo el que els hi demano és que no utilitzin un drama humanitari per fer nacionalisme espanyol. És immoral. No juguin amb la vida de les persones. En política no val tot. I voldria acabar refermant aquesta moció. La gravetat de la situació i la urgència ho reclamen. Demanem que aquest Parlament –i així agraeixo tots els suports que ja s'han avançat– estigui un cop més a l'alçada d'un parlament d'estat, no només condemnant les accions militars en contra d'Ucraïna, sinó també reconeixent la sobirania del poble ucraïnès com a estat independent i el seu dret a existir com a nació. Sempre serem al davant liderant polítiques de pau en la defensa dels pobles que demanen la pau i que lluiten contra la repressió. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Sí, senyor Martín Blanco. Per què em demana la paraula?
[[L'orador comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ...de la nostra moció.
La lectura del punt...
Del punt 4 de la nostra moció.
Perfecte, gràcies. La de la vocació europeista. Molt bé. Doncs començarem les votacions de les mocions que s'han substanciat aquest matí, que són les dels punts 21 a 25 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les places residencials i de centres de dia (continuació)]] [[302-00112/13]] Començarem votant la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les places residencials i de centres de dia. Comencem votant el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 131 vots a favor. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 67 vots a favor i 64 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 105 vots a favor, 2 vots en contra i 24 abstencions. Votem ara els punts 4 i 9. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 131 vots a favor. Votem ara els punts 5.a i 5.b. Comença la votació. Aquests punts han obtingut 55 vots a favor, 10 vots en contra i 66 abstencions. Votem ara el punt 5.c i 5.f. Comença la votació. Aquests punts han obtingut 65 vots a favor i 66 vots amb abstenció. Votem ara els punts 5.d, 5.e i 5.g. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 55 vots a favor i 76 abstencions. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha obtingut 65 vots a favor, 1 vot en contra i 65 abstencions. Votem ara el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha obtingut 55 vots a favor, 12 vots en contra i 62 abstencions. I, finalment, votem el punt número 8. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 122 vots a favor i 9 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les mesures per a incorporar les dones vulnerables al mercat de treball (continuació)]] [[302-00113/13]] Passem ara a la votació sobre la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les mesures per a incorporar les dones vulnerables al mercat de treball. Comencem votant el punt número 1, amb les lletres c i d. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 110 vots a favor, 10 vots en contra i 11 abstencions. Votem ara els punts 1.a, 1.j i el punt número 4. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 110 vots a favor, 19 vots en contra i 2 abstencions. Votem ara el punt número 1, lletra i. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 105 vots a favor, 10 vots en contra i 16 abstencions. Votem ara el punt 1, lletra g, que és una esmena transaccional de supressió. Comença la votació. Aquest punt ha quedat eliminat, amb 105 vots a favor, 15 vots en contra i 11 abstencions. Votem ara el punt 1.k i el punt 3. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 105 vots a favor, 24 vots en contra i 2 abstencions. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 39 vots a favor, 83 vots en contra i 7 abstencions. Finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts han quedat aprovats, amb 119 vots a favor, 10 vots en contra i 2 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre (continuació)]] [[302-00114/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre. Comencem votant el punt 1.b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 81 vots a favor i 50 vots en contra. Votem ara el punt 2.c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 80 vots a favor i 50 abstencions. Votem ara els punts 3 i 4, excepte el punt 4.b. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 99 vots a favor i 32 abstencions. Votem ara el punt 4.b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 116 vots a favor, 8 vots en contra i 7 abstencions. Votem ara el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 67 vots a favor i 64 abstencions. Votem ara el punt 9.a. Comença la votació. Aquest punt ha quedat rebutjat, amb 52 vots a favor, 73 vots en contra i 6 abstencions. Votem ara els punts 9.b i 9.e. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 121 vots a favor i 10 abstencions. Votem ara el punt 9.c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 67 vots a favor i 64 vots en contra. Votem ara el punt número 10. Comença la votació. Aquest punt ha quedat rebutjat, amb 9 vots a favor, 82 vots en contra i 40 abstencions. Votem ara el punt número 11. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 88 vots a favor, 33 vots en contra i 10 abstencions. Votem ara el punt número 12. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 98 vots a favor, 1 vot en contra i 32 abstencions. Votem ara el punt número 13. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 98 vots a favor i 33 vots en contra. Votem ara el punt 13.b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 88 vots a favor i 43 abstencions. Votem ara el punt 13.b bis. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 121 vots a favor i 10 abstencions. Votem ara el punt 13.b ter. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 131 vots a favor. Votem ara el punt 13.c. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 86 vots a favor i 45 abstencions. Votem ara el punt 16. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 88 vots a favor, 10 vots en contra i 33 abstencions. Votem ara el punt número 17. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 114 vots a favor, 12 vots en contra i 5 abstencions. Votem ara el punt número 18. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 122 vots a favor i 9 abstencions. I, finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts de la moció han quedat aprovats, amb 131 vots. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la vocació europeista dels catalans (continuació)]] [[302-00115/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la vocació europeista dels catalans. Comencem votant el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt no ha quedat aprovat, amb 50 vots a favor, 73 vots en contra i 8 abstencions. Votem ara el punt número 5. Comença la votació. Aquest punt també ha quedat rebutjat, amb 58 vots a favor i 73 vots en contra. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt també ha quedat rebutjat, amb 41 vots a favor, 72 vots en contra i 18 abstencions. Finalment, votarem la resta de punts, però abans demano al secretari primer que procedeixi a la lectura del punt número 4.
«Declara que tant el Consell per la República com l'Assemblea de Representants com l'autodenominat “Ministeri Lliure d'Exteriors” són closques buides que no representen ningú; desautoritza expressament qualsevol intent dels seus suposats líders d'arrogar-se la representació dels catalans, i considera nul·les totes les accions que emprenguin.
Comença la votació. La resta de punts de la moció han quedat rebutjats, amb 50 vots a favor, 73 vots en contra i 8 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les resolucions dels conflictes internacionals (continuació)]] [[302-00120/13]] I, finalment, passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les resolucions dels conflictes internacionals. Votem, en primer lloc, els punts 2, 4 i 5. Comença la votació. Aquests punts han quedat aprovats, amb 112 vots a favor, 10 vots en contra i 9 abstencions. Votem ara el punt 5 bis. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 88 vots a favor, 10 vots en contra i 33 abstencions. Votem el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat, amb 65 vots a favor, 58 vots en contra i 8 abstencions. I, finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts de la moció han quedat aprovats, amb 120 vots a favor i 10 vots en contra. Suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre. Moltes gràcies.
Bona tarda. Reprenem la sessió en el vint-i-sisè punt de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el retorn de les centrals hidroelèctriques al sistema públic]] [[302-00116/13]] La moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el retorn de les centrals hidroelèctriques al sistema públic, que ha presentat la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar. Té la paraula per exposar-la el diputat senyor Dani Cornellà.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades... Bé, com saben, per nosaltres, per la CUP, l'energètica pública és una prioritat per al nostre país, i amb aquesta moció el que fem és començar, doncs, a donar-li forma, més enllà del pressupost que ja s'hi va destinar en els pressupostos d'aquest any. El que fem avui també és ja començar a incorporar-hi fonts d'energia renovable, com són les centrals hidroelèctriques, que tenen ja les concessions caducades o que aniran caducant en els propers anys. Però els hi he de dir la veritat: de fet, si fóssim un país normal, és a dir, si fóssim un país, no estaríem aquí. També demanaríem això, però estaríem demanant, més enllà d'aquestes centrals, que es nacionalitzessin les empreses energètiques. I aquí ens cal assenyalar el greu error –o no tant per alguns, vist com giren les portes giratòries– que es va fer en el seu moment al Govern espanyol, liberalitzant i privatitzant un sector estratègic com és el sector elèctric, deixant el mercat en mans dels interessos d'altres potències i corporacions internacionals. I en això, doncs, cal remarcar que PP i PSOE es van entendre a la perfecció, com en moltes altres coses. I ara ens trobem amb la situació actual, no?, on els veïns i les veïnes no saben com pagar les factures, no només de la llum; també del gas, de l'alimentació, del lloguer, etcètera. Perquè, alhora que ens està pujant absolutament tot, els sous han baixat i el mercat laboral ha quedat totalment precaritzat. I quines propostes ens posa el Govern sobre la taula? En aquest cas l'espanyol. Com a bon govern liberal, doncs, ha abaixat l'IVA de manera temporal, no? O ara preparen un seguit de mesures que sempre són pensades en gastar diners públics per continuar finançant aquestes grans empreses, que guanyen milions i milions a costa del patiment de la majoria. Però nosaltres pensem: també podríem prendre mesures d'esquerres, com, per exemple, les que diuen a molts països europeus, que seria gravar al màxim els beneficis d'aquestes empreses que ens estan robant la vida als nostres ciutadans i ciutadanes. I, si realment fossin els més progressistes de la història, nacionalitzar-les i desfer aquella privatització energètica que ens ha portat fins aquí. De fet, ha quedat demostrat que aquella privatització d'aquests sectors estratègics només ha servit perquè la ciutadania paguem més i més, i les empreses guanyin més i més. És a dir, uns més pobres, els altres més rics. La majoria, més pobra; les empreses de l'IBEX 35, més riques. I per això a Catalunya ens cal aquesta energètica pública perquè vetlli pels interessos dels ciutadans i les ciutadanes. La recuperació d'aquestes centrals ens permetrà complementar la producció energètica amb les instal·lacions renovables públiques que construeixin ajuntaments, però també la pròpia Generalitat, evitant també així que els interessos privats continuïn controlant totalment el mercat i posant ells els preus, aquests preus desorbitats. A més, també podem plantejar compensar els territoris que tenen aquestes infraestructures hidroelèctriques. Per això, aquesta moció, perquè les nostres propostes estan pensades per afavorir els veïns i les veïnes, a totes. I alhora denunciar l'espoli constant en què vivim sotmesos per aquestes corporacions amb el vistiplau del Govern. Cal, de manera immediata, dictar la caducitat de totes les concessions que hagin finalitzat o les que van ser renovades de manera irregular per tal d'incorporar-les ja a aquesta energètica pública, o a l'ACA provisionalment, mentre aquesta empresa no estigui en ple funcionament. I també cal que la Generalitat posi, com ja vam dir, tots els recursos jurídics públics a disposició dels ajuntaments per ajudar-los en el procés de reversió a mans públiques de les centrals hidroelèctriques que depenen de la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre. I alhora també cal que lluitem conjuntament amb el Consell General d'Aran perquè la conca del Garona sigui una conca pròpia i passi a mans del Govern de la Generalitat. I per això, doncs, avui hem presentat aquesta moció, per començar..., per intentar que aquesta energètica comenci a caminar amb pressupost i amb centrals hidroelèctriques. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, el diputat de Junts per Catalunya, el senyor Salvador Vergés.
Gràcies, presidenta. L'orografia de Catalunya és com aquest hemicicle, amb el Pirineu allà dalt de tot, on hi ha el públic, i que va baixant gradualment amb els seus rius fins al mar, fins aquí on tenim el faristol. I la tenim, tota ella, doncs, farcida de centrals hidroelèctriques. Bàsicament, els embassaments, els grans embassaments que tots coneixem i ens fotografiem –i que, per cert, són una demostració que l'impacte paisatgístic és un concepte subjectiu i cultural– i que ens permeten poder regular estacionalment l'oferta amb la demanda elèctrica. I, per altra banda, les petites centrals fluents, que no emmagatzemen, sinó que funcionen amb el cabal que tingui el riu en cada moment, i que la majoria són fruit de l'expansió industrial de mitjan segle XX. I totes elles, grans i petites, amb o sense la capacitat de bombament. La CUP ens presenteu avui una moció que diu, literalment, «incorporar a l'àmbit públic les centrals hidroelèctriques de Catalunya. I té quatre punts. El primer és analitzar les concessions de les centrals hidroelèctriques de les conques internes de Catalunya. El segon és incorporar automàticament aquelles que estiguin caducades o bé que s'hagin renovat irregularment –i no ho diu, però se sobreentén, les que vagin caducant a partir d'ara, tot i que la majoria serà a partir del 2061– cap a aquesta energètica pública, o bé –ho ha dit el diputat–, de moment, cap a l'ACA. El tercer és aconseguir el mateix per a les conques catalanes de la CHE, de la Confederación Hidrográfica del Ebro. I el quart és que la Generalitat i el Consell General d'Aran siguin els titulars únics de les conques catalanes del Garona, fent fora, en aquest cas, la CHE. Nosaltres votarem a favor dels quatre punts, amb les esmenes menors que ja hem transaccionat, perquè, de fet, el que diuen és blindar que la titularitat sigui pública i catalana. Però hi volem fer unes observacions, perquè hem de distingir el que és la titularitat de la gestió. Vostès, la CUP, voldrien que la Generalitat, diguem-ne, via l'organisme que fos, gestionés també el dia a dia d'aquestes centrals. Vostès s'han parat a pensar el que val construir, mantenir i posar al dia una central d'aquestes característiques? Jo em voldria posar un moment el barret d'enginyer de camins i recordo, quan les calculàvem, quan les dimensionàvem econòmicament..., podem estar parlant fàcilment d'uns 2 milions d'euros el megawatt, amb tot el cost de manteniment que va associat amb aquest volum d'inversió. A més a més, són centrals, pensin, que estan obsoletes, moltes, que caldrà adaptar-les per poder complir els cabals ecològics. I això vol dir actuar en obra civil, en ocasions substituir les turbines, etcètera. Jo els demano: de veritat pensen que des de la Generalitat, des de l'espoliada Generalitat, serem capaços de poder-nos fer càrrec econòmicament i també tècnicament de tot això sense comptar tant amb el talent com amb el capital privat? Jo els demano que facin els números i veuran que és molt complicat. Per això els diem que blindar la titularitat de les centrals que caduquin cap a l'àmbit púbic català ho veiem bé, hi votarem a favor. Però que la posterior gestió del dia a dia haurà de comptar, sí o sí, amb les empreses. O, almenys, amb la col·laboració publicoprivada. O, si volen, en aquells casos en què sigui factible, amb models participats, que, de fet, ja són també d'esperit públic, com, per exemple, el molí, l'aerogenerador de Pujalt, a l'Anoia, on una empresa el gestiona –de fet, en té també la propietat–, i és una empresa oberta a tothom, amb més de sis-centes persones i entitats. En qualsevol cas, sigui com sigui el model, les concessions existeixen perquè algú amb capacitat suficient tècnica i econòmica hi inverteix, i el propi negoci li permet, al cap dels anys, poder recuperar aquesta inversió. Catalunya té la força i el prestigi que té com a país gràcies al talent i a la capacitat de treball de la seva gent. Som una nació d'emprenedors nats. Jo els demanaria que no criminalitzem tot aquest teixit d'empreses i de treballadors i que no vulguem fer creure que tot seria millor amb una estructura estrictament pública i funcionarial, perquè no és així. Des de Junts per Catalunya som els primers que sempre direm un «no ferm als oligopolis; tampoc a les portes giratòries. Però alhora també un «sí igual de ferm a la iniciativa de la nostra gent. Per tant –i amb això acabo, presidenta–, votem a favor d'aquesta moció que ens presenten, però ensumem ja que vostès, la CUP, s'estan contenint –en el seu cas legítimament, però s'estan contenint– i que ens en voldran presentar alguna altra, on llavors sí, sense complexos i sense embuts, voldran que aquesta energètica pública no només ostenti la propietat d'aquestes centrals hidroelèctriques, sinó que, a més a més, gestioni, distribueixi i fins i tot comercialitzi aquesta energia elèctrica. I aleshores serà quan es trobaran amb les nostres esmenes de realisme i de sentit comú. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Eugeni Villalbí.
Presidenta, consellera, diputats, diputades... De fet, la moció que avui la CUP ens presenta va sobre una qüestió que portem molt temps treballant, tant amb la CUP com amb el diputat Cornellà i amb el company, també, Pau Juvillà. Per tant, avui vull agrair la presentació d'aquesta moció. I no només la presentació de la moció, sinó també la predisposició a treballar les esmenes. Una feina i un treball conjunt, constructiu, que demostra el que sempre els hi hem dit: d'una banda, el compromís del Govern –que hi és–, i, de l'altra, que és que, si busquem i treballem buscant els punts d'acord, no només ens posarem d'acord, sinó que sumarem i guanyarem consensos des de l'esquerra i amb una voluntat transformadora. Els deia que la voluntat del Govern hi és i es demostra amb que, durant el debat de la interpel·lació i de la moció que estem tenint avui, l'ACA ha actuat començant els tràmits de contractació d'un equip per revisar les més de 220 concessions i contractes de les centrals hidroelèctriques que hi ha a les conques internes de Catalunya. I ho fem amb una doble intencionalitat. D'una banda, tenir un mapa detallat de saber en quina data finalitzen, quina potència tenen i saber quan les podrem incorporar en aquesta energètica pública, que també saben que estem treballant i que el Govern està compromès perquè sigui una realitat. I, de l'altra, per poder detectar irregularitats en els documents històrics i veure si en algun cas ja es pot donar per finalitzada alguna concessió de les que tenim encara vigents i incorporar-les en aquest conjunt de quinze centrals hidroelèctriques que en els propers deu, vint anys sembla que es podran incorporar a gestió pública. Alguns relativitzaran el debat de les concessions i de l'energia hidroelèctrica, però voldria posar tres elements en relleu per donar-hi importància. D'una banda, estem parlant de 2.300 megawatts, és a dir, entre un cinquanta i un setanta per cent de la producció d'energia renovable al país, i entre un vuit i un tretze per cent de la producció d'energia elèctrica a Catalunya. El segon és que l'energia hidroelèctrica tindrà un paper clau en l'horitzó que el Proencat ens dibuixa el 2050, ja que té un valor immens perquè és gestionable i ens permet compensar i acumular energia en moments en què altres sistemes no són productors. I el tercer és perquè ens permet planificar allò que tant hem reclamat amb el decret de renovables del 2019 i que no vam tenir i que ha hagut de ser la consellera Jordà quan arribi que es posi a fer la planificació territorial; doncs en aquest cas estem planificant. Jo hi afegiria un quart punt que no és tècnic i és polític, però no per això és menys important, i és el debat sobre els oligopolis. I és preguntar-nos si volem lluitar contra els oligopolis. I afirmo, un cop més, que des d'Esquerra volem, i per això no podem renunciar a cap dels espais que podem ocupar ni a cap de les escletxes que se'ns obren. Per això fomentem l'autoconsum amb el decret de renovables i impulsem comunitats energètiques; per això treballem per la recuperació de les concessions de les centrals hidroelèctriques, i per això impulsem una energètica pública. Però, en el debat sobre els oligopolis, actualment estem veient un cinisme immens per part d'alguns, que miren cap a la Generalitat davant d'aquesta escalada de preus d'energia, acusant-la de que l'escalada de preus és culpa de la Generalitat per una falta de desplegament d'energies renovables, quan sabem que les energies renovables poden ser un futur a llarg termini, però no a mitjà ni a curt. Al mateix temps, els mateixos miren cap aquí sabent perfectament que qui regula el sector energètic i qui s'ha entregat als oligopolis i s'ha entregat a l'IBEX 35, i s'ha oblidat dels ciutadans i les ciutadanes, dels transportistes, dels ramaders, dels pescadors, dels taxistes, dels botiguers, de les pimes, dels agricultors, són ells mateixos. O bé és cinisme pur, o bé els fa tanta vergonya que no volen recordar-ho, però els hi direm. Són vostès, els del PP i els del PSOE. Són vostès els que, amb les seves prebendes, portes giratòries i interessos ocults, ens han portat aquí. És evident que el preu de l'energia està pujant per un conflicte bèl·lic. Però saben que plou sobre mullat, que el conflicte ve de lluny i que vostès en són corresponsables. Mirin, del govern més progressista de la història n'esperem que siguin valents. Esperem que no es limiten a una mesura populista de reducció de l'IVA, que a sobre ens retalla la capacitat recaptatòria i de poder dissenyar i implementar polítiques públiques, sinó que el que n'esperem és que regulin el mercat, que plantin cara als oligopolis i no que actuïn com els seus portaveus. Però amb les notícies que surten veiem que encara és pitjor: «El Gobierno se abre a compensar a las eléctricas más adelante a cambio de bajar el recibo. És a dir, no només en són els portaveus, sinó que ni es planten, sinó que els reforcen i els compensen. Mirin, en l'àmbit d'energies renovables a casa nostra, la consellera els hi deia ahir: «S'està fent la feina. El decret, les oficines comarcals, els treballs de planificació territorial, el Proencat, els treballs per l'energètica pública, les concessions hidroelèctriques... A més, vostès ens parlaven de projectes i, quan ens parlen dels projectes, ens parlen dels últims deu anys. Jo els hi parlaré de los últims mesos. Quan la consellera Jordà va entrar, hi havien seixanta megawatts a informació pública. Ara n'hi han més de mil. I no es preocupin que n'hi hauran més i assolirem els objectius. Per tant, mirin cap a on tenen les responsabilitats, actuïn i regulin el sector elèctric per ajudar a qui més ho necessita, en lloc de seguir ajudant, compensant i reforçant els oligopolis. I no es preocupin tant per aquí, que la feina s'està fent i s'està fent bé. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, en aquest torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula la diputada senyora Silvia Paneque, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Crec que, al final, el PSC demanarem dos minuts de coll més, perquè en totes les interpel·lacions que vostès aprofiten... No sé si el senyor Cornellà –ara no el veig– s'enfadarà, perquè al final no parlen de la seva moció, més aviat estan interpel·lant el Grup Parlamentari del PSC. En tot cas, senyor Villalbí, només li diré –perquè no tinc més temps– que és poc gratificant, aquest paper que fan vostès de no acceptar les pròpies responsabilitats i mirar sempre cap a altres bandes, quan és un fet incontestable que Catalunya està a la cua en renovables. Per tant, fins aquí li diré avui. [[Alguns aplaudiments.]] Senyor Cornellà, ara ja continuem amb aquest tema. Avisat va, eh?, amb els seus socis; ja l'han advertit sobre els models de gestió. Per tant, enganyat, vostè, no va. I, clar, vostès estan distrets amb aquest eix nacional i al final no se n'adonen. I és trist, perquè la CUP al final sempre havia estat, doncs, una força política que, diguéssim, es plantava davant totes les institucions, i últimament els veiem distrets amb l'eix nacional i no s'acaben d'imposar en altres aspectes. En qualsevol cas, respecte a la moció en concret, vostès saben que alguns d'aquests punts els compartim, entre altres coses perquè el company diputat Jordi Terrades, a les acaballes de la legislatura anterior, havia presentat precisament una moció en termes de transició energètica, però hi havia un punt concret que deia: «Recuperar la gestió pública dels aprofitaments de les centrals hidroelèctriques quan acabi el període de concessió administrativa per mitjà de la creació d'una empresa pública participada per totes les administracions afectades. Per tant, és evident que als punts 1 i 2 nosaltres hi donarem suport. Però, de què parlem? Parlem d'una contribució del deu, quinze per cent al mix energètic a Catalunya, i més elevat fins i tot –del vint, vint-i-cinc– a la resta d'Espanya. Com a energia verda té alguns avantatges, com la capacitat d'emmagatzematge, per exemple. Crec que el senyor Vergés en feia esment. De fet, molta gent diu que els embassaments són com grans bateries. I aquesta és una característica que motiva diferents estudis, diferents tecnologies a avançar per compensar precisament les mancances que tenen altres energies renovables que no tenen una disponibilitat continuada. De fet, amb dades del Proencat –crec que el senyor Villalbí també hi feia referència–, per a l'any 2030 el Proencat, respecte al bombament hidràulic, hi projecta 2.034 megawatts. També és veritat que és una generació d'energia ràpida, amb transformació en energia elèctrica ràpida. Les pèrdues són pràcticament inexistents, entre l'electricitat creada i la que es trasllada a la xarxa –es parla d'un noranta-nou per cent–, i no genera residus. En definitiva, té alguns avantatges respecte a altres renovables i, per tant, implica tenir-ho en compte en la transició energètica. En això també hi estem d'acord. Si bé també és cert que té impactes també negatius en l'entorn, per exemple, sobre els cabals dels rius i, per tant, sobre la biodiversitat. Tot i que també és una eina de control sobre les vingudes en un escenari on ens trobem fenòmens climàtics externs. Per què ho dic, tot això? Ho dic perquè crec que val la pena explicar els impactes que tenen sobre la ciutadania les diferents decisions que prenem aquí al Parlament i que la transició energètica –ho he dit moltes vegades– té costos i té impactes, i és molt important explicar-ho de manera clara. Parlem també de diferents conques. Dir-li..., perquè vostès sempre miren cap a un costat i no cap als dos. Ja l'hi deia: llàstima, no?, aquest doble raser respecte a la Generalitat o respecte al ministeri. Però estem parlant de 450 aprofitaments, i el seixanta-cinc per cent –més o menys, eh?– depèn de conques gestionades directament per la Generalitat; conques internes, on el naixement i l'acabament del riu està dins de la comunitat autònoma i, per tant, gestiona directament la Generalitat. Per tant, les dues institucions, ministeri i Generalitat, hi tenen a veure. I, per acabar –perquè veig que em queda només un minut–, com li deia, havíem presentat una esmena per al punt 3, que no han acceptat, i ens obligarà a fer una abstenció, i feia referència a aquest equilibri entre les dues administracions. Vostès han insistit només en mirar a un costat. Per tant, farem una abstenció. I, finalment, respecte al punt 4, amb aquest sí que no hi podem coincidir de cap manera. Perquè vostès parlen en nom del Consell General d'Aran perquè es coordinin per a un trasllat de la conca del Garona a mans del Govern de la Generalitat, quan el síndic anterior, Francesc Boya, ja s'havia manifestat en el passat o la síndica actual, Maria Vergés..., que el que desitgen és una col·laboració entre les tres institucions: ministeri, a través de la confederació hidrogràfica; Generalitat, a través de l'ACA, i el propi Consell General. Per tant, col·laboració institucional, senyor Cornellà. Vostès deien el què, qui, com, que aquesta, no?, seria la sessió plenària del què, qui, com. Qui: col·laboració entre institucions; què: un bé comú que no té fronteres, i com: recuperació de gestió pública quan es vagin acabant aquestes concessions. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, per fixar la seva posició, té la paraula, en primer lloc, pel Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Antonio Ramón López.
Gracias, presidenta. Diputados... La CUP nos presenta hoy una iniciativa para potenciar el retorno de las hidroeléctricas al sistema público. En otras palabras, siguen intentando meter el dinero de todos los catalanes en esa fantasía de empresa energética pública que llevan tiempo persiguiendo. Estamos ante una moción que se parece más al guion de una película de terror que a una propuesta seria y digna para este Parlamento. La CUP nos tiene acostumbrados a los malos guiones y, si no fuera porque está en juego el bienestar de los catalanes, pensaríamos que estamos ante una broma de mal gusto. Parece que a ustedes les gusta importar miseria del extranjero a base de copiar malas recetas de estados comunistas. La universalidad de un servicio no implica que sea público, y público no significa que sea gratis. La verdad es que no nos sorprende que sean incapaces de entender lo que les acabo de decir, ya que su aliada ideológica, la señora Colau, ya ha despilfarrado el dinero de los barceloneses en la compañía Barcelona Energía. ¿Saben cuál ha sido el resultado? Yo se lo digo. Uno, la electricidad más cara en comparación con las grandes compañías. Y dos, solo tres mil clientes, de los veinte mil que se pusieron como objetivo. Todo un éxito que ahora ustedes pretenden imitar a nivel catalán. Ustedes, los señores del «no, los comunistas, los separatistas y su muleta del PSC, empeñados en pasar a la historia como aquellos que propiciaron la destrucción de Cataluña. Pero tengan clara una cosa, no les dejaremos. Ustedes ya van a cara descubierta. En la interpelación relativa a esta moción, el señor Cornellà aludía a esta propuesta que entraba dentro de los planes de construcción nacional. Es decir, que en realidad el precio de la electricidad, el calor de los hogares catalanes y el bienestar económico de las familias les importa un pepino. Solamente viven su republiqueta de pandereta, que bien saben que no van a conseguir. Si de verdad quieren lograr una energía más barata, más eficiente, más verde y con muchas posibilidades de dotarnos de una verdadera soberanía energética a toda la nación española, apoyen la energía nuclear. [[Rialles.]] Que no solo lo dice VOX. La propia Comisión Europea hace poco reconocía la energía nuclear como verde y como fuente de energía necesaria para la transición hacia una generación sin emisiones de CO2. Por último, en términos puramente económicos, un estudio relativamente reciente de la Universidad de Oxford analizó cientos de represas construidas alrededor del mundo. Conclusión: incluso sin contabilizar los impactos negativos de la sociedad y el ambiente, los costes reales de las grandes represas son demasiado altos para generar un rendimiento positivo. También algunas empresas privadas han descartado proyectos hidroeléctricos por no ser viables ni rentables. Es decir, ustedes solo quieren ruina y miseria para Cataluña, quieren que los impuestos de todos los catalanes se vayan a pagar algo que no es rentable ni soluciona los problemas de energía. Señores de la CUP, no es la primera vez que se lo digo y se lo diré muchas veces: CUP igual a ruina. En fin, en VOX pensamos que, con una tasa de paro alta, con unas colas del hambre jamás vistas, con una emergencia social inaguantable, el dinero de los catalanes estaría mejor en sus bolsillos y en servicios sociales de calidad. Dejen sus inventos, su república, su agenda de la ruina y empiecen a trabajar por el bien de todos. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro.
Presentaré esmenes només per no intervenir sempre després, eh?, perquè això ens ho hauríem de repartir en solidaritat. [[Rialles.]] Mira, hi ha un llibre que jo crec que és molt interessant, que és el d'Andreas Malm, de Capital fósil, que fa una anàlisi sobre la revolució industrial i sobre les fonts d'energies que va utilitzar, i explica, en un estudi bastant llarg que fa, per què l'energia hidràulica no va ser l'energia sobre la que es va fer la revolució industrial; a pesar de que les fàbriques funcionaven amb energia hidràulica, es van substituir pràcticament totes pel carbó. I explica, entre altres coses, que fonamentalment per dues raons. Una, perquè l'energia hidràulica et permetia portar les fàbriques on hi havia mà d'obra i no haver-ho de fer al revés i, per tant, poder-les portar a Manchester, a Londres, on hi havia mà d'obra. I la segona raó és perquè et permetia no haver de planificar ni arribar a acords entre les diferents fàbriques, perquè, si un tenia sínies i utilitzava canals d'aigua, havia de posar-se d'acord amb quan s'obrien els canals d'aigua amb la fàbrica que hi havia abans i qui pagava més del canal de reg que els altres. Jo crec que estem en un moment on segurament la guerra i la pandèmia precipiten un futur que no era ja gaire llunyà, que és pensar el futur no en termes d'escassetat, però sí en necessitats de transformació. Que les hidroelèctriques són claus en aquesta discussió, perquè, com a mínim, afecten tres qüestions que són fonamentals: la gestió de l'aigua, que serà un recurs escàs –i després en parlaré–; la gestió energètica, que és ja avui un recurs escàs, segurament de forma conjuntural, però veurem quant s'allarga aquesta situació i, en tot cas, serà escassa en poques dècades, i evidentment, també de retruc, la gestió dels cabals ecològics, i allà tenim tot un debat amb el delta de l'Ebre, per exemple. I és evident que cada cop s'imposarà més la necessitat de tenir espais i instruments democràtics de decisió i de gestió en situacions d'escassetat. Aquests dies ha plogut, i a Catalunya passa una cosa quan plou tres o quatre dies, que és que els titulars ja canvien. I, si fa dos setmanes parlàvem de sequera i de lo malament que ho passaríem a l'estiu, ara, com que ha plogut tres o quatre dies, ja no en parlem, però les dades, el 10 de febrer, eren molt preocupants, amb el nivell dels embassaments al cinquanta per cent; per sota del quaranta per cent ja cal passar de la prealerta a l'alerta i començar a pensar en restriccions. El Ter-Llobregat ha passat en un any del vuitanta-sis per cent al cinquanta-sis per cent. El pantà de Riudecanyes està..., estava fa una setmana al vint-i-u per cent; el de Siurana, al trenta per cent. I això volia dir, en poques paraules, que a la tardor no tindríem reserves d'aigua si no hi ha un cicle de pluges suficient com per «repostar les reserves hídriques d'aquest país i que, per tant, a la tardor estaríem pensant en com hem de gestionar una situació d'escassetat amb els diferents usos: amb els agricultors, que necessiten aigua de reg; amb les famílies d'aquest país, que necessiten aigua de boca i aigua corrent a casa seva; amb les fàbriques i amb el teixit productiu, que necessiten aigua, etcètera. I avui veiem, amb el sector elèctric, una situació similar. I, per tant, necessitem que Catalunya incorpori tots els instruments públics possibles en aquesta gestió democràtica de decisions. I, evidentment, les hidroelèctriques són un d'ells. Les energies renovables, evidentment, també hi hauran de ser, i això implica, més enllà dels camins que vulgui situar Junts per Catalunya en aquest debat, que el debat no pot ser només qui és el concessionari del servei; el debat ha de ser qui és el gestor del servei. Perquè ho hem vist en altres comunitats autònomes, com s'han buidat pantans, aprofitant que el preu de l'energia està disparat, per obtenir beneficis. Si no tenim espais democràtics de gestió, no tindrem espais per fer front a episodis futurs i presents que ja estem vivint i en com gestionar situacions que no seran fàcils. Si veiem les previsions climàtiques d'aquest país, el que trobem són informes que bàsicament el que constaten és que Catalunya estarà cada vegada més tensionada en termes hidràulics. Cada vegada menys pluges, més torrencials i més episòdiques, però cada vegada menys reserves hídriques. I, per tant, necessitem tots els espais possibles. Nosaltres estem d'acord amb la moció de la CUP, i necessitem que allò que va ser acord d'investidura i va ser acord de pressupostos, que és l'empresa pública d'energia, agafi forma al més aviat possible i puguem començar a dotar-la d'eines i d'espais institucionals per començar a transitar la transició energètica en el nostre país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Presidenta, diputats, diputades, consellera... Primer de tot, una prèvia. Senyor Ferro, m'ha agradat la seva, diguéssim, visita a la història i una mica de les energies que podrien haver llançat endavant la revolució industrial, especialment a Catalunya, on sí, les conques sí que van ser al començament, doncs, part d'aquesta revolució industrial, però segurament –i això per introduir aquesta intervenció–, si vostès s'haguessin ocupat de les polítiques públiques en aquell moment, la revolució industrial segurament no hauria tirat endavant, perquè segurament aquelles fonts no s'haurien pogut utilitzar. I aquí vaig una mica, doncs, a la meva defensa del que sempre hem considerat que ha de ser l'equilibri, l'equilibri entre la col·laboració pública i privada. I, en aquest cas, a la iniciativa privada. Hem parlat de les renovables, hem parlat, diguéssim, de la bonança o de tots els avantatges que tenen les centrals hidroelèctriques –sí, sí, és evident– davant d'altres energies renovables, perquè fan aquesta gestió –i això sí que ho ha dit el senyor Ferro i és veritat– hídrica del territori, aquesta gestió territorial. I també, evidentment, doncs, ens aporten aquestes energies renovables que a Catalunya almenys hem de, encara, desenvolupar. I és en aquest moment... Nosaltres veiem que la voluntat d'aquesta moció, almenys, està amagada en dos fils. Un és la recuperació d'aquestes centrals hidroelèctriques, i la creació, per un altre costat, d'una empresa pública. Nosaltres el que diem és que no s'han fet els deures durant els últims anys. Això l'hi vam dir en el seu moment, l'hi hem dit i la meva companya Marina Bravo l'hi ha dit a la consellera: no s'ha invertit en renovables, en altres renovables a Catalunya els últims deu anys. I estem a la cua. A Espanya hi han altres comunitats autònomes, com pot ser Aragó, que ja exporten aquesta energia i que, per tant, aquí ja tenim un problema. Per tant, el problema, diguéssim..., el marc és aquest. I amb aquest marc hem de jugar. El que no podem fer és el que fem sempre, que és anar o voler anar ràpid, sense una planificació adequada, sense conèixer realment quant ens costaran algunes iniciatives que es porten a aquest Parlament. Nosaltres no som partidaris de l'empresa pública energètica. Ja ho hem dit moltes vegades i ho tornem a dir. No en som partidaris perquè creiem que no soluciona cap problema. No soluciona el problema del preu de l'energia, perquè el preu de l'energia o el seu, diguéssim, origen no està precisament en la gestió, o que sigui pública o que sigui privada, no és una qüestió de gestió, sinó que és una qüestió de com es genera aquesta energia i les despeses i els costos que suposa la generació d'aquesta energia. Al final, es tracta una mica de saber que el cost marginal de generació de l'energia no es modificarà perquè sigui pública o perquè sigui privada, la seva gestió. Però és que, a més, el que es busca amb aquesta moció és recuperar tota una sèrie de petites centrals hidroelèctriques, que ens costaria moltíssim més gestionar i que ens suposaran, al final, inversions públiques, despesa pública que haurem de pagar amb més impostos. Al final ho haurem de cobrir d'alguna forma. Els catalans hauran de pagar més per mantenir unes gestions que, per nosaltres, no són la solució. Per tant, crec –i l'hi diem clarament a la CUP–, cregui'm que aquesta energètica no és la solució. Primer –també els hi dic–, no es farà, perquè amb els pressupostos i, diguéssim, amb la inversió que hem vist als pressupostos difícilment es farà una energètica d'aquest tipus. Però és igual, a part d'això, crec que no ho farem. Per nosaltres, crec que treballar, doncs, amb aquestes concessions i convertir-les en una autèntica col·laboració publicoprivada i assegurar-nos que la regulació d'aquestes centrals i la seva gestió són adequades és el més correcte. El senyor Vergés ha parlat abans de titularitat i de gestió. Jo crec que una concessió, al final, ja assegura que la titularitat ja era pública. Es va fer la concessió. I vostè ha diferenciat entre gestió i titularitat. Aquí una mica ens ha enganyat o ha volgut enganyar-nos, perquè realment o la gestió és pública o la gestió és publicoprivada, però, bàsicament, és privada. I jo crec que –aquí coincidim amb vostès, ho ha dit d'una altra forma, però crec que hi coincidim– la gestió l'ha de fer qui assegura l'eficiència d'aquesta, i nosaltres creiem que no és aquesta de què s'ha parlat. No tinc temps per a més, però jo crec que aquest tema podria donar per a molt més que per a una moció. Suposo que es parlarà més endavant d'aquests temes. Però nosaltres –ja l'hi dic, senyor Cornellà– sí que votarem el primer punt, perquè al final es tracta, bàsicament, de fer un estudi. I la resta votarem que no. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Lo hago desde el escaño porque voy a ser breve. Decía el diputado de Junts que cree que la CUP se está conteniendo con esta moción. Y a mí, bueno, me parece que hay que estar ciego para no ver cuál es el modelo que defiende la CUP. Creo que todos lo tenemos clarísimo. De hecho, fue uno de los puntos clave que negociaron con Esquerra Republicana para investir a Aragonès como presidente. El señor Cornellà me da la razón, porque es así. Y, por tanto, no he entendido muy bien el comentario. Yo creo que el modelo está claro. Y, precisamente por eso, nosotros, desde el Partido Popular, vamos a votar en contra. Porque no es nuestro modelo, porque va encaminado, evidentemente, a tener una empresa energética pública, hacia ese lugar. Y yo creo que muchas de las razones por las que estamos en contra de ir hacia ese modelo de una empresa energética pública se las han dicho ya aquí esta tarde. Comentaba también el diputado López que público no significa que sea gratis, y yo también añado que tampoco significa que sea mejor. Y la prueba evidente, precisamente, la tenemos con la energética de la señora Colau –uno de los puntos estrella también de su programa. Y, al final, lo que hemos visto es que la energética pública de Barcelona, pues, ni es verde, ni es más barata, ni es rentable. Y, por tanto, insisto en que no es nuestro modelo. Y por eso nosotros hoy vamos a votar en contra de todos estos puntos. Gracias.
I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat senyor Dani Cornellà.
Bé; gràcies. Dir, com ja saben, doncs, que les esmenes d'Esquerra Republicana i de Junts per Catalunya les hem acordat, les hem acceptat. I, evidentment, perquè entenem que milloren el text i fan que compartim aquest inici que ja vam començar amb aquesta energètica pública i serveixen per sumar i tirar endavant. I, evidentment, doncs, al PSC, ja vaig informar la diputada Paneque que no podia ser, precisament perquè no ens enteníem en el contingut del que ens proposaven. De tot el que han dit –tinc molt poc temps, però– sorprèn, o no tant, que Junts i Ciutadans –i dit per Ciutadans, no ho dic jo– coincideixin, no?, en el tema de la gestió. Coincideixen plenament en la gestió aquesta... No acaben de dir-ho, parlen de publicoprivada, però se'n van cap a la privada més aviat, no? Se'n van cap a lo que al principi he començat denunciant, que el que van fer el PP i el PSOE, que va ser privatitzar-ho tot..., perquè van dir que seria molt més barat, i així estem. Si vostès creuen que les energètiques privades són molt més barates, expliqui-m'ho, expliqui'ls-ho als seus veïns i veïnes. Els veïns del meu poble paguem moltíssim més. I les energètiques són privades, no públiques. Per tant, barrejar de dir que privat és més barat, més bona gestió, costa menys diners, i que públic, ja sabem tots com va, vol dir posar-hi diners públics, etcètera, això no és veritat i ha quedat demostrat en tots aquests anys que privatitzar les elèctriques, privatitzar el sector estratègic va ser un error garrafal. [[Aplaudiments.]] Per tant, no podem compartir, doncs, la seva visió. Els serveis estratègics se'n diuen..., els sectors estratègics se'n diuen així perquè han de ser públics i al servei de la ciutadania i dels interessos de la majoria, no de la minoria. I evidentment, per acabar, som totalment transparents, Salvador. El que has dit és així. Nosaltres avui presentem això, però treballem perquè tot sigui públic. No hem enganyat mai a ningú. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció tindrà lloc aquesta tarda un cop substanciat el punt 29 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la producció audiovisual en català]] [[302-00117/13]] Passem ara al vint-i-setè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la producció audiovisual en català, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Té la paraula, per exposar-la, la diputada senyora Raquel Sans.
Bona tarda. Gràcies, presidenta. Conselleres, diputades, diputats... El sector audiovisual de Catalunya és un sector estratègic tant pel seu valor econòmic i industrial com pel que implica per al futur de la llengua catalana. És per això que des del Grup d'Esquerra Republicana aplaudim l'aposta ferma del Govern de la Generalitat –en especial del Departament de Cultura, consellera– per aquest sector. Abans d'entrar en matèria voldria donar les gràcies als grups que han presentat al·legacions..., esmenes, vull dir, que, al nostre entendre, ajuden a millorar i a complementar aquesta moció, i en el torn posterior, doncs, m'hi referiré. Pel que fa a la moció, assenyalem diversos reptes, en aquesta moció, i fixem alguns punts que ens semblen estratègics. El primer té a veure amb la necessitat que el Govern espanyol deixi de discriminar el català en el projecte «Nova economia de la llengua, en el qual el Govern de l'Estat invertirà 1.100 milions d'euros. Estem parlant d'un volum important de recursos. Com descriu la mateixa pàgina web del ministeri, «aquest projecte és una oportunitat per aprofitar el potencial de l'espanyol i de les llengües cooficials com a factor de creixement econòmic i competitivitat internacional en àrees com la intel·ligència artificial, la traducció, l'aprenentatge, la divulgació cultural, la producció audiovisual, la investigació i la ciència. D'aquests 1.100 milions d'euros, només un 2,7 per cent, és a dir, 30 milions d'euros, es destinaran al català, l'eusquera i el gallec; 1.070 milions d'euros per al castellà, 30 milions d'euros per al català, l'eusquera i el gallec. Aquesta –convindran amb mi– no és una aposta pel plurilingüisme de l'Estat, i encara més si tenim en compte que un quaranta per cent de la ciutadania d'aquest país viu en territoris on hi ha més d'una llengua oficial. Per tant, la proporció 2,7, quaranta per cent, doncs, és evident que no és la que pertoca. I en aquesta reivindicació i en aquesta lluita hi hem de ser totes i tots els que estem compromesos amb la llengua, amb la llengua catalana, que, com s'ha evidenciat afortunadament diverses vegades en aquest Parlament, és una amplíssima majoria. La moció també celebra la renovació dels òrgans del consell de govern de la corporació catalana i del CAC, una renovació imprescindible per poder adaptar els mitjans públics del país a les lògiques comunicatives del segle XXI; una renovació que tenim el compromís i la responsabilitat que garanteixi la independència d'aquests mitjans en coherència amb l'esperit de la llei que vam aprovar per unanimitat en aquest Parlament l'any 2019. Així mateix, en aquesta moció instem el Govern al fet que miri més enllà, que faci una visió estratègica i de país, com ens consta que s'està fent, amb el hub audiovisual, el Catalunya Media City, que des del Grup d'Esquerra entenem que ha de ser un dels grans projectes de país en els propers anys, tant pel que implicarà per al món audiovisual com també pel que implicarà des del punt de vista urbanístic per a la zona de les Tres Xemeneies, de Sant Adrià del Besòs. I, mentre es treballa amb aquesta mirada llarga, el Govern tampoc no pot deixar de seguir fomentant, de seguir incentivant la producció audiovisual en llengua catalana, apostant-hi de diferents maneres, apostant-hi econòmicament a través d'ajuts que el sector va rebent i que el darrer any s'han incrementat de manera substancial. Per tant, hem de seguir apostant per aquestes línies d'ajuts al sector audiovisual, però també hem de seguir parlant i treballant amb tots els agents i actors del sector audiovisual per garantir que les plataformes, que ara mateix, com hem dit reiterades vegades en aquest faristol, és on hi ha el públic, és on hi ha l'audiència... I, per tant, hem de garantir que en aquestes plataformes hi hagi una oferta audiovisual mínima en la nostra llengua, que, com a mínim, hi hagi uns mínims. Ara fa uns dies teníem aquesta notícia, aquesta informació que Netflix incorporarà anualment setanta títols en llengua catalana, doblats o subtitulats. I, per tant, entenem que és un primer pas, que és un pas insuficient, però que, en tot cas, és un primer pas. I, finalment, voldríem situar la importància que el Govern impulsi la llei audiovisual catalana, que també s'ha de fer amb lògica del segle XXI, buscant el consens el més ampli possible, perquè des del Grup d'Esquerra Republicana entenem que aquesta no pot ser una llei ni de partit ni de govern, sinó que, en tot cas, ha de ser una llei de país. Cal que aquesta llei audiovisual parteixi amb un text que tingui en compte la defensa de la llengua catalana, sí, però que també tingui clara perspectiva feminista, que tingui en compte, entre altres qüestions, l'impacte que determinats continguts poden tenir en el públic més jove. I, per tant, entenem, doncs, que aquesta ha de ser una llei de consens ampli. I acabo com he començat, refermant el compromís del Grup d'Esquerra amb el sector audiovisual, agraint als diputats i diputades, doncs, les esmenes presentades, que milloren i que ajuden a complementar aquesta moció. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula ara, per defensar les esmenes presentades, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Ciutadans, la diputada senyora Anna Grau.
Gràcies, presidenta. Bé..., vengo a defender unas enmiendas que se han ignorado, con lo cual votaremos en bloque contra toda la moción. Asistimos aquí al enésimo sostenella y no enmendalla de la desastrosa y fracasada política lingüística y audiovisual de la Generalitat processista. Ja sap greu. Pero traen hoy a debate y a votación una moción con el autoproclamado objetivo de favorecer la producción audiovisual en catalán, noble objetivo si en la mentalidad de ustedes no se pudiera ni concebir una defensa del catalán que no sea a costa del español, que es tan lengua oficial de Cataluña como el catalán y el aranés y, además, la lengua propia, materna y, sí, de creación y hasta de consumo audiovisual de más de la mitad de la población. En esta moción ustedes dan por hechas muchas cosas que o directamente no son así o podrían ser mucho mejores si ustedes superaran el trauma, el vértigo que les da ser españoles. Porque todos ustedes, del primero al último, lo son, son españoles. Es más, no sé si se han apercibido de que el arma más poderosa que tienen, que tenemos en nuestras manos para promocionar el catalán, sea en las escuelas, en Netflix o en Hollywood, es que el catalán es una lengua española, una lengua oficial de una potencia cultural y creativa como es España, y que toda España debería y podría trabajar con entusiasmo a favor del catalán en España, en Europa y en el resto del mundo solo con que ustedes dejaran de dispararse tiro tras tiro en el pie. Ojalá sus mezquindades y politiquerías, sus filias y sus fobias solo les afectaran a ustedes y no a una lengua, nuestras lenguas, que es patrimonio universal y común. Tant de bo per a vostès el català no fos l'ase dels cops del seu odi contra Espanya, del seu complex d'inferioritat davant d'un món cada vegada més digital i més difícil de collar amb pressions polítiques, banderes cremades, famílies assetjades a les escoles i publicitat institucional massivament posada al servei d'una agenda sectària. Nosotros intentamos mirarnos con cariño y con interés esta moción, ya que el tema nos interesa, y mucho. Con el optimismo que nos caracteriza presentamos enmiendas que, de haberse aceptado, mejorarían mucho no ya la moción en sí, sino las posibilidades efectivas de la producción audiovisual de Cataluña, de toda ella, en el mundo. Sabíamos que no nos iban a aceptar ni una, porque eso sería tanto como reconocer que su política cultural y audiovisual es lo que es: un monumento a la mala leche, que no a la ambición. Pero por lo menos que quede constancia de que lo que aquí proponemos es posible, que quede constancia de que hay otra manera de hacer las cosas. En realidad, este debate ya lo hemos tenido, porque es un debate recurrente. Cambia el argumento, pero no el tema de la obra, que una y otra vez es: ¿se defiende mejor Cataluña atacando a España y escupiendo a la cultura catalana en español? ¿O se defiende mejor una Cataluña libre y sin complejos dentro de una España plural, liberal, moderna y grande? Nosotros hemos intentado una y otra vez convertir su mezquina letra pequeña, pues eso, en letra grande. Allá donde ustedes se conforman con pedir el fomento y la internacionalización de la lengua catalana, nosotros pedimos fomentar e internacionalizar a muerte toda la producción audiovisual de Cataluña, sea en la lengua oficial que sea, y exprimir como un limón los recursos políticos, económicos y culturales de toda España, que son muchos, al servicio de este objetivo. Pero, claro, en clave de cooperación, no de confrontación. Cap llengua de Catalunya és la joguina sectària de vostès; és el tresor de tots i com a tal l'hem de preservar. Pasamos por alto la broma macabra de que la moción sugiera celebrar la renovación de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, ya que, aparte de los flamantes nuevos ocupantes de sus órganos de control, quién con dos dedos de frente tiene nada que celebrar en este pasteleo político. Dejen de pedir que la «corpo siga asumiendo el mandato de este Parlament de ser motor de la producción audiovisual en Cataluña, como si lo hubiera sido alguna vez. Menudo motor gripado, que solo sirve para untar a las productoras del régimen. Pónganse las pilas, imiten a la BBC, no a la Telemadrid de Ayuso. Fomenten de verdad la producción audiovisual en todas las lenguas. Destinen los recursos no a montar redes de cultureta clientelar, sino a crear estructuras de futuro. Hagan Cataluña atractiva para creadores y consumidores audiovisuales. Trabajen con pasión, con grandeza y con seriedad por la cultura de todos, y ya verán como el futuro viene solo. Lo dicho..., el català és una llengua espanyola, i aquesta és la seva gran força, que té no només tota Catalunya, sinó tot Espanya al darrere. El futur hauria de ser nostre. Gràcies.
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Rocio Garcia.
Presidenta, conselleres, diputades i diputats, bona tarda. Volem ressaltar, un cop més, tot el nostre suport al sector audiovisual, al talent de la indústria creativa i de la producció audiovisual, del videojoc, del documental i del cinema a Catalunya i en català. És un sector econòmic innovador, amb més de dos mil empreses, que genera vint mil llocs de treball directes. És una indústria que segueix en expansió i plena d'oportunitats i que necessita la col·laboració de tothom, de les administracions públiques i del Govern de Catalunya especialment. Per això recolzarem aquesta moció, tot i que, amb les esmenes que s'han assumit, creiem que és del tot poc ambiciosa. L'àmbit audiovisual català té molts reptes i també oportunitats, però només avançarà si hi ha entesa, diàleg i acord. El català i l'aranès necessiten aquests acords i aquests pactes. Nosaltres som al costat del sector audiovisual i del cinema. Abans i ara treballem per la seva projecció. Sovint hem hagut de defensar el sector audiovisual davant els governs de la Generalitat, que li han donat molt poc suport. Avui ens reafirmem en el nostre reconeixement, perquè són art, són cultura, talent i creació i a la vegada una de les eines claus per projectar cap a l'exterior la Catalunya moderna, innovadora i plena de creativitat que tenim. I el sector públic i el privat van de la mà. Es poden generar oportunitats i crear noves ocupacions i desenvolupar el territori, com el hub audiovisual i Catalunya Media, que ens estan presentant i pel qual també estem col·laborant. També amb equitat i amb perspectiva de gènere. I celebro que estigui aquí també la consellera, perquè el sector digital del videojoc, del cinema i la creació audiovisual catalana aplega una gran perspectiva del talent femení. Els premis rebuts són només una mostra de tot el potencial que té el cinema català fet per dones i amb presència de dones a tota la cadena creativa i de producció. Aprofitem per felicitar les pel·lícules i directores i actrius seleccionades i guardonades. Totes elles creiem que han fet una gran gesta. Han tingut molt poc suport de la Generalitat durant els darrers anys, com també vam poder escoltar a la gala dels Premis Gaudí. Ara això s'ha de revertir. La Generalitat no ha ajudat el sector durant la darrera dècada. Això ens ho diuen. Celebrem que ara aquest talent rebi el suport que mereix. El pressupost de l'ICEC del 2022 és cert que ha crescut, però cal fer seguiment dels nous increments. I per això hem proposat, i s'ha acceptat, una esmena per crear aquest informe, aquesta presentació d'un informe anual amb els ajuts detallats, que se'ns presentarà a la Comissió de Cultura. A més, amb el reforç del català i de l'aranès també es fan efectius els drets culturals de la ciutadania, com un element clau per a la creació de riquesa, de llocs de treball i l'impuls de la creativitat. I així pensem que ho ha entès el Govern d'Espanya quan ha impulsat al fons PERTE una «Nova economia de la llengua, un dels projectes estratègics per a la recuperació i transformació econòmiques d'Espanya. Li podem demanar més ambició? Només faltaria. També al Govern de Catalunya, perquè complís també competències que li són..., bé, l'hi hem de demanar, perquè no s'estan complint totes, i vostès ho saben. D'aquí ve també que proposem una esmena, que sí que han acceptat, i és que també la llei de comunicació de l'audiovisual de Catalunya es presenti i entri en el Parlament en aquest any 22, i així ho celebrem. Miri, no voldríem deixar de manifestar la nostra sorpresa davant del to desmesurat i quasi «bronc de la interpel·lació. Jo li havia dit a la diputada Sans que l'hi diria, i crec que cal dir-ho. No es pot dir que el Govern de coalició d'Espanya no és prou progressista –això no es pot dir– ni que no té tot el compromís amb les llengües cooficials, perquè és incert i és lluny de la realitat. També s'està negociant. Encara queden esmenes per presentar i encara queda camí per fer. Així que el que li demanem és que també compleixin amb l'informe del 2019 de la Plataforma per la Llengua sobre l'incompliment que està fent també el Govern de la llei de cinema català. No s'arriba ni al cinc per cent de presència del català. Aquí també tenim camí per recórrer. I jo apel·laria, nosaltres apel·laríem a aquesta corresponsabilitat de totes les administracions per fer avançar la llengua catalana, l'aranès a l'Aran, i per construir grans acords que facin avançar el país. Creiem que es poden defensar les posicions en defensa de la presència del català en la producció audiovisual a les plataformes, com s'està fent, i que això ho hem de fer amb aquesta moció i en tot el camí que queda per fer, que creiem que aquesta moció també assenta bases per continuar avançant. Això és el que creiem que avui estem aprovant. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. A En Comú Podem sempre ens hi trobareu pel que fa al suport institucional a l'acció cultural, sigui produïda en la llengua que sigui, però sempre des del respecte al principi de discriminació positiva de la llengua catalana. No només perquè és, evidentment, la pròpia de Catalunya, com estableix l'Estatut, sinó perquè es troba en estat d'emergència, com en repetides ocasions Plataforma per la Llengua ens ha fet saber. I, de fet, basant-nos també en la feina desenvolupada per aquesta entitat, hem plantejat alguna de les esmenes que hem plantejat a aquesta moció. Ha hagut de venir un Os d'Or a Catalunya perquè ens adonem de la importància del cinema en català, massa sovint ignorat, infrafinançat i oblidat per les administracions catalanes, com en repetides ocasions se'ns va fer saber durant la gala dels Premis Gaudí. El mateix Govern s'interpel·la per reafirmar el suport i el reconeixement al sector audiovisual català. El sector audiovisual, mentrestant, continua demanant una millora de la seva situació, un increment al finançament públic, que ara per ara es troba molt allunyat dels estàndards europeus de suport públic al sector. De fet, el Govern té sobre la taula un decàleg impulsat per la Plataforma per la Llengua amb el suport de l'Acadèmia del Cinema Català, el Clúster Audiovisual de Catalunya, del 14 de febrer del 2021, des de fa un any. I, entre d'altres, volen atreure noves plataformes digitals a Catalunya i crear un gran nucli audiovisual català amb platós i parcs tecnològics; garantir el doblatge i la subtitulació al català de sèries i pel·lícules a totes les plataformes; obrir un canal juvenil amb recursos de la corporació; revisar la llei; recrear un òrgan de coordinació de l'audiovisual i mitjans de comunicació; donar compliment a la llei del cinema de Catalunya, i actualitzar la legislació audiovisual vigent del cinema amb una nova llei. Esquerra Republicana, que està liderant el Govern de Catalunya, demana que l'Estat afavoreixi la diversitat cultural i lingüística, amb la qual cosa estem d'acord i estem totalment segures que ho aconseguirem. Però alhora no aplica ni fa complir els articles lingüístics de la llei del cinema, aprovada fa deu anys. Plataforma per la Llengua ja va treure el tema, de fet, al novembre del 2021, i el president va contestar que la culpa era de la manca de suport de l'Estat per tal de desplegar la llei. Aquesta llei, que va ser aprovada el 2010, determina que almenys el cinquanta per cent de les pel·lícules comercials projectades als cinemes de Catalunya han de ser en català, un resultat reduït al vint-i-cinc per cent després de la sentència del Tribunal Constitucional del 2017. A més, s'obliga a les empreses distribuïdores a garantir que, de totes les pel·lícules que s'han estrenat doblades en català a sales de Catalunya, enviïn aquesta versió a tots els canals de distribució. I res de tot això està passant, com s'ha constatat en diferents estudis sobre la situació del català en plataformes digitals, com Netflix. Amb les nostres esmenes hem incorporat la necessitat de destinar parts del PERTE a la promoció de les llengües oficials diferents al castellà. De fet, està contemplat i aprovat al Consejo de Ministros de l'1 de març d'aquest any. Volem, però, anar un pas més enllà, i que al Consell Consultiu del PERTE s'hi integrin persones i entitats vinculades a la promoció de les llengües, en l'àmbit de la cultura, la tecnologia i el món audiovisual. Perquè no hi ha promoció de la llengua sense persones que l'acompanyin i la introdueixin de manera transversal a tots els àmbits. Celebrem l'impuls d'un hub audiovisual que se centri en la producció catalana i en català, igual que el compromís de fomentar la indústria audiovisual i enfortir-la, fomentant la creació de tot tipus de continguts audiovisuals produïts, doblats, subtitulats en català i en occità. És curiós, però, que es demanin a vostès mateixos complir una llei que, ara per ara, no compleixen. Estem impacients per veure quin increment específic del pressupost es destinarà a una línia d'ajuts del sector i quant trigarà a arribar. La nostra sensació és que, com hem dit, han hagut de venir Alcarràs i tot el talent en femení, per cert, perquè el Govern es posi les piles amb el nostre cinema en català. En tot cas, donarem suport a la majoria dels punts d'aquesta moció. Gràcies.
Gràcies. I, finalment, en el torn de defensa de les esmenes presentades, té la paraula ara la diputada senyora Dolors Sabater, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, conselleres... Aquí tenim una moció d'Esquerra, partit de govern, que és difícil no votar-hi a favor, perquè hi ha un consens sobre el monumental dèficit en l'audiovisual català. Del que parlarem nosaltres, però, és de les omissions, del que omet aquesta moció. Evidentment, estic parlant de les esmenes que no han estat acceptades, perquè sovint el que s'omet parla tant o més que les paraules dites. Les dues que ens han acceptat són molt menors, però les agraïm. Una ens permetrà, de fet, votar en contra de celebrar com va ser la metodologia en què es va renovar la corporació, però, en canvi, podrem votar a favor de les seves funcions. Però les tres que han rebutjat són unes esmenes amb un alt contingut polític, molt substancials. Una, la que es referia al punt 5, aquest punt que demanava que l'augment de la partida de Cultura es destinés a la promoció, a les subvencions de l'audiovisual; nosaltres demanàvem quotes per a la llengua occitana. De veritat, què els passa a vostès amb l'occità? Perquè és tan evident. A l'occità, per molt que ens omplim la boca de reconèixer els drets de l'occità a l'Aran, si no li determinem pressupost i no li determinem quotes, no serveix absolutament de res. Que a l'Aran siguin poquets no vol dir que els seus drets siguin menors. Segona esmena, la segona esmena que no han incorporat i que ens obligarà a votar en contra del punt 3. I no és pas perquè estiguem en contra de que hi hagi un hub audiovisual. Del que estem en contra és de que aquest hub de l'audiovisual, que és evident que per potenciar la recerca i la innovació de la producció audiovisual hi estarem a favor..., el que nosaltres no podem admetre de cap manera és que vostès el vinculin al PDU de les Tres Xemeneies, el PDU de les Tres Xemeneies del Besòs. Perquè, encara que això vostès no ho han posat a la moció, ho van dir al fer la interpel·lació i ho ha dit avui la diputada al defensar-la. La nostra era una esmena preventiva molt senzilla. Deia: «El hub de l'audiovisual haurà d'incloure, entre els seus objectius concrets, el respecte i la incidència positiva a l'entorn social, econòmic, natural i patrimonial del territori on s'ubiqui. I, de forma explícita, caldrà que el hub de l'audiovisual no depengui ni encobreixi cap operació urbanística com la que proposa l'actual PDU de les Tres Xemeneies del Besòs, actualment en tràmit. I vostès ho van dir, van dir que es coneixerà com a Catalunya Media City, que s'ubicarà a les Tres Xemeneies de Sant Adrià i la importància que pot suposar per al desenvolupament urbanístic d'aquesta zona. Clar, el que nosaltres preteníem, justament, era que vostès separessin aquests dos vectors. Perquè vostès ho tenen clar, però el territori del Besòs també té molt clar que aquest PDU, al que vostès volen associar el hub de l'audiovisual, pivota sobre la maximització de les plusvàlues urbanístiques d'un desproporcionat front construït en zona inundable, que no respon a cap necessitat social, econòmica ni ecològica dels municipis; que contravé la normativa urbanística, la de protecció ambiental i d'adaptació i resiliència del litoral al canvi climàtic. I és evident que l'amenaça que té aquesta part del litoral no és aquest hub, però ho és el PDU, i si vostès el vinculen, doncs, això..., una cosa farà anar en orris l'altra. I ara anem per la tercera. Ah, la tercera... Que no hagin acceptat vostès la tercera esmena, de veritat, els despulla davant del país, i més avui que vostès han perpetrat la renúncia per sempre més a la immersió lingüística i a la defensa del català. La seva claudicació, obrint la porta a que la llengua catalana deixi de ser la llengua vehicular a les escoles. Mirin què deia l'esmena 8: «Seguir negociant la reforma de la llei audiovisual durant el seu tràmit al Congrés dels Diputats, donada la clara insuficiència del projecte de llei presentat pel Govern espanyol i el compromís adquirit pel PSOE en favor de la normalització de llengües minoritzades com el català a les plataformes de vídeo a la carta. No poden acceptar aquesta esmena? Tenen por que el Govern els renyi? De debò –de debò–, avui vostès han fet, el Govern d'Esquerra i Junts, amb PSC i comuns, han rubricat una sentència de mort. «Els jutjats acceleren les eines contra la immersió lingüística en català. El Govern autonòmic, un cop més, obedient i submís, es carrega ell solet una estratègia amb quaranta anys de vigència i afavoreix la minorització del català. Un pas més cap a la substitució del català pel castellà, beneït pel seu Govern autonòmic. Paraules de Blanca Serra, una referent del moviment. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Alberto Tarradas.
Moltes gràcies, presidenta. Bona tarda, senyores conselleres, senyors diputats. Hoy el Grupo de Esquerra Republicana nos presenta una moción en su línea habitual, en la de promover su ideal de nacionalismo lingüístico a base de ingentes cantidades de dinero público. Lo cierto es que en esta moción nos mezclan un batiburrillo de ideas alrededor del sector audiovisual catalán, todas ellas encaminadas a aumentar el saqueo fiscal de los catalanes para subvencionar a sus afines y seguir aumentando la industria política, instrumentalizando el catalán. Una lengua que no dudan en utilizar de una forma partidista, creando un imaginario colectivo falsario donde la lengua catalana es el único elemento unificador de los catalanes. Miren, usar la lengua catalana como el único elemento unificador de los catalanes y base de una supuesta identidad paralela es no entender en profundidad lo que es la catalanidad, lo que, por cierto, ustedes no dudan en prostituir para su propio beneficio político rupturista. El catalán solo se habla en Cataluña, sí, pero en Cataluña no solo se habla el catalán. Si quieren que los catalanes volvamos a ser un pueblo unido, abandonen de una vez por todas la idea de que la catalanidad crece en torno a una lengua, porque, francamente, la catalanidad es muchísimo más que eso. La catalanidad es hispanidad, y la catalanidad constituye una parte fundamental del gran proyecto común con destino universal que es España. [[Alguns aplaudiments i remor de veus.]] Hecha esta reflexión, señores diputados, volvamos a la moción. Desde VOX no vamos, desde luego, a votar a favor de esta moción. Y no porque no nos guste la producción audiovisual en catalán, sino por dos motivos, principalmente. En primer lugar, es que, con las graves carencias sociales a las que se enfrentan los catalanes, entendemos que el dinero público se tendría que destinar con carácter prioritario a atender estas necesidades. Y, en segundo lugar, por un hecho obvio, y es que la cultura catalana no es más catalana por hacerse en catalán. Y les voy a poner varios ejemplos: la cineasta Isabel Coixet ha ganado varios premios por piezas audiovisuales en español; el escritor gerundense José María Gironella escribió Los cipreses creen en Dios, en español, y es una de las grandes obras de la literatura contemporánea catalana. O de la misma forma lo hizo el barcelonés Eduardo Mendoza o Joan Boscà, uno de los grandes poetas del Renacimiento, a la altura de los grandes literatos del Siglo de Oro español. En definitiva, señores separatistas, ustedes no quieren que se produzcan piezas audiovisuales de calidad que hagan crecer la cultura catalana. Ustedes lo que quieren es comprar el sector audiovisual catalán subvencionándolo con dinero público para que produzcan contenidos al servicio de su ideología particular y discriminar la lengua española, que es tan genuina de Cataluña como lo es también la lengua catalana. Añaden en esta moción un punto donde quieren que el Parlamento de Cataluña celebre el reparto de sillas y de cargos millonarios que se han repartido entre socialistas y separatistas. Mire, seguro... La verdad es que quien seguro que lo va a celebrar va a ser la próxima presidenta de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, la señora Rosa Romà, de Esquerra Republicana, quien va a cobrar un sueldazo de 116.000 euros al año. O el resto de miembros del Partido Socialista y de Junts que componen el consejo de gobierno de la corporació y que también cada uno va a cobrar este sueldazo astronómico de 112.000 euros cada uno. Y, mientras celebran ustedes el saqueo y la ruina de los catalanes, mientras celebran el despilfarro y el gasto ideológico innecesario, miles de transportistas se ponen en huelga por el incremento del precio de los combustibles. Mientras ustedes celebran la fiesta del derroche, miles de catalanes se han echado a la calle este sábado de la mano del sindicato Solidaridad pidiendo que se ponga fin al expolio fiscal. Los precios del carro de la compra se disparan, la factura de la luz no hace más que subir, mientras los sueldos y las pensiones son cada día más precarios. Señores separatistas y socialistas, mientras celebran su fiesta de la ruina y del despilfarro, desde VOX estaremos al lado de los trabajadores, de los estudiantes, los autónomos, los transportistas, las familias, la gente del mar y del campo, pidiendo su dimisión y justicia social. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gracias, presidenta. Bajo al escaño, aunque también voy a ser breve, porque muchas de las cosas que íbamos a decir se han dicho ya por otros grupos, pero la verdad es que sí que me gustaría empezar con una previa, y es una crítica a esta costumbre que están cogiendo los partidos que apoyan al Gobierno de venir aquí, interpelarse a sí mismos y traernos luego mociones. Yo no sé si es que ustedes se están confundiendo. Esto es el Parlamento. Esto no es el consejo de gobierno de los martes, que es allí donde ustedes tienen que tomar sus decisiones y llevarlas a cabo, y no venir aquí a traernos mociones para decir que van a presentar antes de que acabe el año la ley de comunicación audiovisual. Pues háganlo. No vengan aquí, lo traigan y lo sometan a votación. Sinceramente, es que no entiendo esta forma que tienen ustedes de hacernos perder el tiempo a todos y de quedar en evidencia. Si ustedes quieren hacer algo, háganlo, que para eso son el Gobierno de Cataluña. Simplemente eso, es que no entiendo, de verdad –y luego tenemos otra moción que va en el mismo camino–, esta manera de hacernos perder el tiempo, no a los diputados que estamos aquí, a los catalanes. Porque aquí venimos a discutir otras cosas para las cuales el Gobierno de Cataluña no tiene competencias para hacerlas por sí mismo, que también debería, o no está dentro de su programa. Pero, vamos, insisto: traer aquí cosas como que van a traer una ley... Traigan la ley. No traigan una moción y nos hagan perder el tiempo a todos. Eso por un lado. Y luego, por el otro, sinceramente... Y esta crítica quizá también la hago extensiva a los señores de los comunes, que también están en el Gobierno de España, que vienen aquí, presentan una enmienda, el punto 1 bis, donde hablan del PERTE. Dicen ustedes que el PERTE de una «Nueva economía de la lengua, pues, se tiene que dedicar –diu– «en el seu gruix, a les promocions de les llengües cooficials, etcètera. Pues yo no sé si es que ustedes... No sé si es desconocimiento o es que no están al caso de lo que está pasando o es que simplemente, insisto, vienen aquí a hacer peticiones que saben perfectamente que no van a tener recorrido, con la consiguiente frustración. El PERTE, el de la «Nueva economía de la lengua, está basado en cinco ejes estratégicos. El primero, conocimiento en español y lenguas cooficiales –que aquí podrían entrar su punto–, pero es que los cuatro siguientes –inteligencia artificial en español, ciencia en español, aprendizaje del español e industrias culturales... Si ustedes no están de acuerdo con el contenido y los ejes estratégicos del PERTE, ustedes forman parte del Gobierno de España, que es el que ha aprobado este PERTE. Sinceramente, es que, insisto, venir aquí a pedir cosas que saben ustedes perfectamente que ustedes tienen competencias para hacerlo en las instituciones donde toca, pues qué quiere que le diga. O incluso venir aquí a criticar instrumentos que ustedes mismos han apoyado desde el Gobierno. No, no lo acabo de entender. No tiene mucha lógica, y me parece que responde simplemente a un puro postureo. Y nada más. Más cosas que vienen en esta moción y que, sinceramente, yo ya no sé si son una tomadura de pelo. O sea, se nos pide que celebremos la renovación del Consejo de Gobierno de la Corporación Catalana de Medios Audiovisuales. Bueno, es que es lo que tocaba. Es que había que renovar el consejo. ¿Qué hacemos, nos damos palmaditas en la espalda? «Qué bien lo hemos hecho, que hemos hecho una cosa que tocaba. Que la señora Llorach estaba en funciones más tiempo del que duraba el cargo. Y venimos aquí ¿a qué, a aplaudirnos?, ¿a decir «qué bien lo hacemos todo? Es que, sinceramente, ¿no les parece un poco incluso infantil, un poco pueril? Y encima vamos a aplaudirnos, «qué bien lo hacemos, pero mañana, que hay «corpo, mañana que hay Comisión de la Corporación de Medios Audiovisuales de Cataluña, resulta que no vienen, resulta que no hay sesión de control porque los miembros de la mesa de esta comisión han decidido darles un periodo de gracia. Me pregunto si para cobrar el sueldo también tienen el periodo de gracia o eso lo están cobrando ya. Es que sinceramente no tiene... Yo, de verdad... No tiene vergüenza que ustedes incluyan un punto aquí de celebrar absolutamente nada. Nosotros vamos a votar en contra de la gran mayoría de estos puntos. Miren, insisto, hagan el trabajo donde toca. Tenemos aquí a la consellera de Cultura. Hace unos días conocíamos que la plataforma Netflix va a incluir en este año 2022 setenta series y películas en catalán, y que ha sido gracias al trabajo y a las conversaciones con la conselleria de Cultura. Y es que eso es lo que tienen que hacer. Insisto, no venir aquí a traer cosas que son propias del consejo de gobierno y no propias del Parlamento de Cataluña. Nada más. Gracias.
Moltes gràcies. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Ja ho sabeu, votarem a favor d'aquesta moció, però aprofitem per anar una mica més enllà, perquè l'espai comunicatiu propi que necessita Catalunya necessita potser poca gesticulació i necessita més fets. Sabeu que en Joan Fuster deia que tota política que no féssim a favor de Catalunya seria feta contra Catalunya. I a nosaltres ens agrada, en aquest cas, recordar que tota llei que no estigui feta a Catalunya i a favor del català estarà feta a Madrid, a Espanya, en contra del català. Per tant, ens refermem en el que hem dit tantes vegades, que la millor esmena a la llei espanyola de l'audiovisual és aprovar d'una vegada la llei catalana de l'audiovisual. I, per això, calen canvis polítics. I, per tant, què cal en primer lloc? Prou de donar crèdit al Govern espanyol. Prou de donar-li crèdit. Sabem que aquest Govern, com tots els governs que hi ha hagut fins ara, quan es tracta de Catalunya, són mentiders, ens prenen el pèl. I, per tant, en algun moment haurem de parar d'escoltar «gracias a cambio de nada. I els hi vull posar uns exemples. Quantes rodes de premsa hem fet dient que gestionaríem els fons europeus? Jo en recordo tres. Sabeu què hem gestionat? Zero. Quantes rodes de premsa hem vist dient que hem blindat el català? Jo en recordo dues. És evident que no han blindat el català. Per cert, diputada Dolors Sabater, sàpiga que ni aquest diputat ni aquest grup parlamentari mouran ni un dit en contra de la immersió lingüística mai. Que se n'oblidin els que pensen que nosaltres podem estar en una acció d'aquestes característiques. [[Alguns aplaudiments.]] I tres: blindar l'escola catalana. Quantes rodes de premsa hem fet dient que havíem blindat l'escola catalana? Quants articles abrandats de premsa hem sentit? Jo en recordo, de rodes de premsa també, com a mínim, dues. I, curiosament, en els darrers dies –i que podria ser encertat o no– hem sentit també que no es poden admetre relacions amb governs no estandarditzables democràticament. Jo, que sap que soc un apassionat del tema de les relacions internacionals i de la geopolítica, dic que això és fals, és profundament fals. Només un illetrat podria dir això. Perquè, precisament, una de les persones que més admiro en mediació internacional sempre explica que precisament aquelles democràcies normalitzades són les que podem tenir com a referents, però no hi hem de dialogar, i amb les que hem de dialogar per fer política, per transformar i per millorar són tots aquells espais on precisament la democràcia no està normalitzada. Per tant, amb una lògica de relacions internacionals, aquesta afirmació és profundament vàcua i, ja et dic, pròpia d'illetrats. I, a més a més, si diem que limitem les nostres relacions a democràcies plenes, què fem donant suport i estabilitat al Govern espanyol? Perquè fer una cosa i fer l'altra, això ni a les jaquetes de Zara les costures no ho aguanten –això. És impossible. Això no s'aguanta. Perquè, finalment, l'Estat actual és allò que anomenem «el règim del 78, i ja des de la seva pròpia creació la pròpia Constitució espanyola ja ens nega com a tals i ja fa que no ens puguem ni tan sols federar per reconèixer la realitat lingüística dels Països Catalans. Per tant, tot allò que fem per posposar el projecte independentista posa en perill la llengua, la cultura i la nació catalanes. I hi ha encara una altra qüestió que els hi volem explicar. Cal valorar, cal posar en valor les nostres institucions. Si necessitem una llei, si cal fer una llei, on l'hem de fer si no és aquí? On l'hem de fer? I si, a sobre, alguns de vegades ens diuen «és que no anirà bé si la fem aquí... Home, ens ho diuen els socis, que no anirà bé? Ho diuen els que donen estabilitat, que no anirà bé? Doncs, llavors, per què som socis i donem estabilitat, si no anirà bé? Els hi diem: a nosaltres, el que ens preocupa és construir i consolidar realment un espai comunicatiu propi per a Catalunya. I això no es fa ni fent televisió en espanyol, ni rient les gràcies a La Sexta. Es fa només consolidant els mitjans audiovisuals, consolidant els mitjans de comunicació propis d'aquest país. Una moció no fa estiu. Prou, si us plau, de marejar la perdiu. Junts per Cat ens hem sentit sols, molt, massa sols amb la llei de l'audiovisual catalana. Que aquesta moció signifiqui un punt d'inflexió. Prou cants de sirena del Govern espanyol. Fem ja la llei de l'audiovisual. La resta, cants de sirena i promeses que finalment no es compleixen mai. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada senyora Raquel Sans.
Gràcies. De fet, no sé ni per on començar, perquè per un moment m'he perdut i pensava que havia presentat una moció en política internacional, no?, quan era una moció en l'àmbit audiovisual. Per tant, diverses qüestions. És importantíssima, la llei audiovisual catalana. És tan important que el Govern l'està tramitant. És tan important que ha de ser una llei, com dèiem, que no sigui ni de partit ni de govern, sinó una llei de país, perquè aquí coincidim amb la importància. Perquè això lliga amb el que deia la diputada Sabater: la llengua catalana es defensa amb els grans consensos, com va passar als anys vuitanta amb la immersió lingüística i ara, doncs, amb aquest altre gran consens, que és importantíssim, i més davant dels atacs de la dreta, davant dels atacs de la justícia. Necessitem més que mai un gran consens de país per poder defensar la llengua catalana. [[Alguns aplaudiments.]] Després, bé, volia agrair als comuns les esmenes presentades, que, de fet, les hem acceptades totes. Al PSC també n'hi hem acceptat moltíssimes; discrepem i és evident que tots hem d'assumir responsabilitats i en política toca assumir responsabilitats. Toca dir que sí, que durant molt de temps no s'han fet coses bé. Segurament, no se'n faran de bé, no?, perquè al final gestionar és prendre decisions i equivocar-se moltes vegades. I, per tant, tots hem d'assumir responsabilitats. Però vostès també al Govern de l'Estat, i aquí també els demanem que ens donin un cop de mà. Hem posat les dades del PERTE sobre la taula: 1.100 milions; d'aquests, només 30 al català. Per tant, sí que tenim un repte i que esperem, doncs, que sigui compartit per poder-lo treballar. I l'estratègia política de cadascú per aconseguir els objectius, doncs, la decideix cadascú. Esquerra Republicana ha optat per la via negociadora. És la nostra via, sent molt conscients de qui tenim a l'altra banda. I, en tot cas, l'estratègia d'Esquerra Republicana és clara, l'hem explicada. Respectem les altres estratègies. Jo crec que tots plegats ens hem de respectar una mica més, perquè l'objectiu és compartit. [[Aplaudiments perllongats.]]
Acabat el debat, els faig avinent que la votació d'aquesta moció es farà aquesta tarda un cop substanciat el punt número 29 de l'ordre del dia. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones i el combat contra la pressió estètica]] [[302-00118/13]] Passem ara al vint-i-vuitè punt de l'ordre del dia, la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones i el combat contra la pressió estètica, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. Té la paraula, per exposar-la, la diputada senyora Jenn Díaz.
Gràcies, presidenta. Bona tarda a tothom. Bona tarda, consellera. Bé, amb la mateixa voluntat que vam presentar la interpel·lació fa dues setmanes, presentem avui aquesta moció un altre cop, doncs, per portar a votació. Malgrat que li sembli malament al PP, els grups parlamentaris que donem suport al Govern també tenim dret a tenir iniciativa pròpia com a grup parlamentari. Per tant, portem a votació una moció sobre algunes qüestions que tenen a veure amb la pressió estètica. La primera és, doncs, de nou, refermar el compromís d'aquest Parlament i fer constar, no?, que té un compromís per lluitar contra la pressió estètica, en tant que és una altra forma d'expressió més de la violència masclista, que és una eina de control del sistema i que aquest sistema, com sempre, en tots els àmbits de la nostra vida quotidiana, de la nostra vida privada, de la nostra vida pública, té biaixos; no només un biaix de gènere, sinó un biaix de classe, un biaix d'origen, un biaix de condició de racialització. I que, per tant, aquesta pressió estètica té moltes altres formes, no?, i moltes altres violències i altres eixos de discriminació que també interacciona. Perquè, de fet, l'ideal de bellesa de la dona és inassumible, és inassumible per a totes, i té un impacte en l'autoestima. Té un impacte, com dèiem fa dues setmanes, en l'autopercepció del propi cos que tenim. Té un impacte també en la salut mental. I, per tant, també això impacta sobretot en un conjunt de la societat. És evident que impacta en homes i en dones, però especialment té aquest impacte de trastorns de conducta alimentària en el cas de les dones, també de les nenes i de les adolescents. I, per tant, en aquesta moció el que intentem és, doncs, posar sobre la taula un tema que ens afecta a totes, ens afecta a tota la societat, que va de combatre-la entre tots i totes. I, per tant, hem fet una bateria de propostes que van des dels mitjans de comunicació a la representació de les diversitats dels cossos, la imatge que projectem també des de les institucions i que esdevé, finalment, mirall de nenes, adolescents i dones. I precisament per aquest motiu, perquè la representació dels cossos en l'esfera pública és important, perquè genera referents... I, de fet, podríem parlar també dels drets que tenim, no?, a que, quan encenem la televisió en els mitjans de comunicació, tenim dret a trobar-hi aquells referents que les dones heteronormatives, blanques, sempre hem tingut en la caixa de la televisió; sempre que hem mirat les revistes, ens hi hem trobat. Però quantes altres nenes, quantes altres dones no s'han pogut trobar en aquests referents! I per això interpel·lem diferents àmbits de sectors privats i de sectors públics, com poden ser la indústria de la moda, com pot ser també la publicitat, com poden ser, com deia, els mitjans de comunicació, les hostesses, les federacions esportives i un punt concret sobre la col·laboració amb la corporació, que ara en parlàvem, no?, d'aquesta perspectiva de gènere que necessitem que també tingui la llei de l'audiovisual. Finalment, incidir en la prevenció, perquè és evident que, quan parlem de pressió estètica, quan parlem de l'impacte que té en la salut mental de les nenes i de les dones, quan parlem de l'impacte que té en la nostra autopercepció del cos, quan parlem, en definitiva, de com ens afecta en la salut mental –i pot derivar en trastorns de conducta alimentària, però no només–, estem parlant ja d'un problema estructural al qual no hem arribat. I, per tant, per parlar de la prevenció, com sempre, anem a l'arrel del problema, que és en l'educació, que és en aquesta coeducació, que és en aquesta voluntat, no?, d'educar sense estereotips sexistes, de no basar-nos en estereotips de gènere i, per tant, fer desaparèixer tots aquests rols, que passen també per la pressió estètica. I, per tant, l'àmbit educatiu és una de les peces fonamentals, no?, més enllà de la publicitat, dels mitjans de comunicació, de les federacions esportives, dels uniformes de l'esport femení, especialment. És evident que tot això és important, però quan arribem a aquest punt de la vida adulta de moltes dones vol dir que portem a les esquenes, doncs, tota una motxilla de que tota la societat ens està dient com ha de ser aquest ideal de bellesa, aquests cànons de bellesa inassumibles. I, per tant, amb aquesta voluntat hem presentat aquests punts, que es basen també en el pla que va anunciar el Govern, no?, per combatre la pressió estètica. I, en aquest sentit, doncs, a la disposició d'escoltar les intervencions de tots els grups. I en el següent torn parlaré de les esmenes. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, bona tarda. Consellera... Efectivament, la pressió estètica que reben les dones, les joves i les nenes és, com diu la pròpia moció, una forma més d'expressió de la violència masclista. El bombardeig d'imatges de cossos femenins que rep la societat és inacabable i absolutament esbiaixat. Els cossos que acostumem a veure a la publicitat, als mitjans de comunicació, a les pel·lícules o en l'aparença de les cantants, de les models, de les actrius o, per portar-ho a l'extrem, a les webs pornogràfiques responen a un patró estereotipat i antinatural, que no té res a veure amb els cossos diversos, que sí que són la norma. El problema és que aquestes imatges, repetides una vegada i una altra, acaben tenint un efecte perniciós en els models organitzadors que tenim a la nostra ment. Aquests models organitzadors condicionen el que percebem a través dels nostres sentits. Per exemple, veiem una dona en un mirall –nosaltres mateixes– i la comparem inevitablement amb el model organitzador que tenim al cap, al pensament. I, és clar, la imatge del mirall la percebem deformada: massa grassa, amb el nas massa gros, amb els ulls massa petits, amb el cabell massa llis. I aquest fet pot –i, de fet, ho fa– conduir a malestar sobtat o bé crònic. Això és greu a qualsevol edat, però ho és especialment durant la infantesa i durant l'adolescència. L'adolescència és un període de molts canvis, un període en què es produeix la poda neuronal i, per tant, un període extremadament sensible, sobretot pels malestars emocionals i, molt concretament, pel conflicte amb el propi cos. Com que des del meu grup hem trobat a faltar a la moció la referència a la hipersexualització de noies adolescents i de nenes, és aquí que hem fet les nostres esmenes. La hipersexualització és l'obsessió per ressaltar els atributs que són relatius al sexe per sobre de totes les altres qualitats que pugui tenir un individu. Un dels principals promotors d'aquests estereotips són els mitjans de comunicació, que, a més, desgraciadament, tenen un gran abast tant cultural com social. Aquest fenomen ha estat recentment considerat com a objecte d'estudi per l'àmbit de la sociologia i de la psicologia, ja que s'ha observat un increment molt veloç de la hipersexualització en la nostra societat a nivell global i, a més, moltes vegades sense que la pròpia societat se n'adoni. El 2001, el Ministeri d'Educació del Govern britànic de David Cameron va encarregar un estudi sobre la sexualització i la comercialització de la infància a Reg Bailey, que va ser el primer home director executiu de la Mothers' Union, que, per cert, el van triar com a home per demostrar que els pares també s'han d'implicar en la cura de les criatures. El resultat de l'encàrrec va ser conegut com l'informe Bailey, que, a més d'explicar el concepte d'hipersexualització, al qual m'he referit fa un moment, també diu: «La societat actual està plena d'imatges sexualitzades. Algunes famílies, no totes, són conscients d'aquest fet, però al mateix temps són incapaces d'actuar-hi en contra. L'informe Bailey alerta també dels perills que comporta el fet que la infantesa estigui cada vegada més erotitzada i on les principals víctimes solen ser les nenes. I és que aquesta hipersexualització té relació amb el paper de la dona com a objecte sexual, i s'avança l'edat en què les nenes es veuen forçades a adoptar rols i comportaments estereotipats, que, entre d'altres moltes raons de la seva inconveniència, hi ha l'edat, en aquest cas. Les conseqüències en el desenvolupament de les nenes són dràstiques: baixa autoestima, fragilitat, vulnerabilitat, depressió, ansietat, entre d'altres. D'aquesta manera, es convertiran en dones, en adultes més vulnerables, més manipulables. Per tot això, hem incorporat a la moció les esmenes següents: evitar la hipersexualització, especialment en menors; vetllar per eliminar la hipersexualització de les nenes a la publicitat, i fer campanyes per alertar les famílies del perill de vestir nenes com si fossin adultes. Per cert, aquesta esmena ha canviat lleugerament, però també ens serveix tal com ha quedat redactada. Per tot això, el meu grup votarà favorablement aquesta moció. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Avui... Bé, avui, perdó, aquest any, el 8 de març, la Generalitat i la conselleria han optat per centrar la seva política principal, que han anunciat, sobre el tema de pressió estètica, que nosaltres gairebé que li parlaríem d'esclavitud estètica, no? Jo crec que, en la interpel·lació anterior que es va fer, es van posar molts exemples de com aquesta pressió/esclavitud afecta sobretot les dones, com condiciona la visió que tenim del propi cos, la manera com això condiciona també com nosaltres ens relacionem amb els altres, amb les altres persones. Hi havia, doncs, no?, un estudi fet per La Rebelión del Cuerpo que diu que la imatge física en un noranta per cent de les dones afecta la seva relació amb el propi cos i amb la seva pròpia vida. I que fins a un vuitanta-sis per cent de les dones han deixat de fer alguna cosa per la consideració que tenien del seu propi cos. «No em poso aquest banyador, «no vaig a això, «no faig aquesta activitat, «no em poso d'aquesta manera, perquè el cos que tenim no encaixa o no quadra, i suposa, al final, un obstacle perquè ens desenvolupem amb tota la nostra plenitud. Els missatges ens bombardegen des de molt petites, i això, les que som mares, no?, i hem intentat evitar-ho, i que som mares de nenes, segurament ens hem trobat que, per molt que ho intentem evitar, és pràcticament impossible escapar d'això. Doncs des de les nines, les Barbies, amb aquells cossos absurds i anatòmicament impossibles pràcticament, des de les princeses Disney i les diferents protagonistes de les pel·lícules d'animació, que són totes, absolutament totes, primes. Vull dir, hem pogut veure una certa diversitat racial en algunes de les pel·lícules, però no hi ha absolutament cap protagonista que sigui grassa, cap ni una. Potser ara l'última de Pixar, amb Encanto, és una nena que no té un cos tan prim ni tan ben format ni tan ben fet, però la resta són absolutament totes molt primes. Crec que també ara, i quan ja els nens i les nenes, sobretot –però també els nens, és veritat–, s'acosten al món de les xarxes, no?, quan entren a la preadolescència i a l'adolescència, la pressió de totes les persones que parlen i que pots trobar si entres a TikTok, si entres a Twitter, si entres a un munt d'aplicacions..., molts posts sobre com fer dieta, com fer exercici, com cuidar no-sé-què, com cuidar-te el cabell, com cuidar-te les ungles, com no-sé-què, i com això va, bàsicament, sobretot, adreçat cap a les dones. Per tant, la pressió estètica afecta sobretot les dones, que, a més a més de la càrrega mental que ja portem per les cures, sobretot, estar al càrrec de les cures, a banda de les hores de dedicació, sobretot de càrrega mental, que ens ocupa pràcticament tot el dia, a més, a aquesta càrrega mental hem d'afegir-li la càrrega mental sobre l'aspecte físic i sobre com ens cuidem. I, si normalment ja anem estressades i atabalades amb la feina, a sobre hi hem d'afegir que s'acosta l'estiu i que hem de fer dieta. I, si no és perquè s'acosta l'estiu, és perquè d'alguna manera o tu t'has engreixat o les talles comencen a ser cada vegada més petites, i allò que abans entraves en una quaranta-dos, una quaranta-quatre, ara ja és una quaranta-sis o és una quaranta-vuit. Llavors, totes obsessionades, fem dietes, comprem un munt de productes d'herboristeria i caiem en tota la propaganda que ens bombardeja per tot arreu, de que, si no ens aprimem, no estem encaixant. Tot això és l'abans, és l'abans de quan es presenten els trastorns alimentaris. Ens trobem que hi ha tota una pressió que et porta a que, si no compleixes amb això, aquesta pressió pot acabar derivant en un trastorn, pot acabar derivant en un problema de salut mental. I amb la pandèmia hem vist com això s'ha agreujat i s'ha accentuat, i estem llegint moltes vegades crits d'auxili de tot el personal que està a càrrec de la salut mental a Catalunya, que ens diuen..., i sobretot de la salut mental enfocada a joves i a nenes, perquè cada vegada són abans, els trastorns; si abans eren més cap a l'adolescència, finals de l'adolescència, ara ja estem tenint trastorns en moltes nenes de deu i onze anys. Aquests crits d'alerta que estem tenint no estan trobant una resposta suficient que es concreti amb recursos. I per això les nostres esmenes han anat sobretot a que es concreti en recursos i en calendari. I amb la salut mental no n'hi ha prou amb un pla. Estic segura que totes tenim al cap el fil de tuits d'una dona, de la Núria, que va denunciar com la seva filla ha estat ingressada dos cops per haver estat a punt de morir-se de desnutrició i com no aconseguia cap resposta del sistema. I crec que val la pena llegir la seva frase: «Tinc por que la meva filla es mori. Més que re em fa por que es mori per desídia del sistema. L'anorèxia és molt complicada i costa molt de curar, però em desespera que no tingui l'opció de rebre un tractament que la pugui ajudar més i que nosaltres no tinguem diners per poder-li pagar per la privada. Per tant, l'esmena d'un psicòleg públic, quan estem demanant que el que s'ha de garantir és una atenció psicològica continuada, no que et donin cita d'aquí a tres mesos i després al mes una de seguiment, i després dos mesos, després una altra. El que estem demanant amb una atenció continuada, això, és fer front als efectes de la pressió estètica. Consellera, i el grup republicà, ens sembla que és una mesura maca, però és una mesura de discursos, és una mesura que no implica recursos, que no entoma el problema de salut mental. I, com deia algú dedicant-li al conseller Cambray, menys discursos i més recursos. Gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Ester Vallès.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, consellera. Diputades, diputats... Després del 8 de març arriba aquesta moció per combatre la pressió estètica que pateixen les nenes, les adolescents i les dones. Des de Junts per Catalunya volem donar les gràcies a la diputada Jenn Díaz per haver acceptat totes les esmenes que van orientades a la prevenció i l'educació per combatre aquesta pressió estètica; una pressió en forma de cànon de bellesa impossible i inassolible, que genera, com a mínim, una enorme frustració i rebuig pel propi cos durant tota la vida. És profundament alarmant veure com nenes d'onze anys es preocupen per la forma del seu cos, per aprimar-se, des de les mides dels malucs, dels pits, dels llavis. No podem normalitzar-ho, ni molt menys podem acceptar-ho. Si ja ens preocupava un estudi fet de fa anys pel psiquiatra funcional James Greenblatt, que preguntava a set mil adolescents les seves inquietuds i pors relacionades amb problemes de salut i benestar, on ens mostrava que un seixanta-tres per cent de les nenes tenien por a engreixar-se, mentre només un vint-i-sis per cent tenien por a desenvolupar un càncer de mama... Cal prestar, doncs, atenció a les prioritats i pors de les nenes, que venen, sens dubte, donades per la pressió estètica de la societat. Les nenes han de viure sense la por a no encaixar en un prototip predeterminat. I aquí a casa nostra, recentment, l'Associació contra l'Anorèxia i la Bulímia també ha realitzat un estudi a més de cinc mil adolescents d'entre dotze i setze anys. El quaranta-set per cent d'aquests adolescents es volen aprimar, i el quaranta-u per cent fa dieta sense cap mena de supervisió mèdica. Ho torno a repetir: quasi la meitat dels adolescents d'entre dotze i setze anys a Catalunya han fet una dieta sense control mèdic. Dietes que sense control són molt perilloses i acaben desencadenant, com han dit les companyes, en trastorns de conducta alimentària. Dietes que estan lluny de buscar la salut, sinó que cerquen modificar el cos per assolir uns cànons de bellesa que veuen diàriament als mitjans de comunicació o a les xarxes socials, que, per cert, molts d'ells són retocats i amb filtres, és a dir, que són irreals, i que fan néixer en els adolescents un profund sentiment d'insatisfacció. I és que els trastorns alimentaris entre els adolescents es van incrementar en pandèmia fins a un seixanta per cent, tal com apuntava el director mèdic de Sant Joan de Déu. I us preguntareu per què. Doncs per tres factors bàsicament: l'aïllament a causa del confinament, l'exposició a les xarxes socials i el trencament de rutines. I ara us posaré un exemple. Aquesta mateixa setmana a la vegueria del Penedès, d'on soc jo, uns pares denunciaven, posaven de manifest a les xarxes socials el fet que li havia passat a la seva filla, una nena de quatre anys que, després de sortir de l'escola, arribava a casa, anava al lavabo i la seva mare a l'entrar al lavabo se la trobava tallant-se els cabells. I us preguntareu: «Per què s'estava tallant els cabells una nena de quatre anys? Doncs la mare l'hi va preguntar, i la nena li va dir: «És que les meves companyes de l'escola diuen que les princeses tenen el cabell llis i llarg, i jo el tinc rinxolat. Aquest és un clar exemple de la pressió estètica a què la societat sotmet una nena de quatre anys. Per tant, hem de treballar des de casa, des de l'escola, des de la publicitat fins als mitjans de comunicació per revertir aquesta tendència que sembla molt lluny d'estar desapareixent i que busca una cosa tan bàsica com és el respecte a la diferència, que, lluny de ser un defecte, és una virtut. Contra els estereotips, cal donar visibilitat a tots els cossos, perquè veure és reconèixer. I les nenes i les adolescents busquen referents, necessiten referents, saber que tots els cossos són vàlids. Per tot això des de Junts per Catalunya creiem que erradicar aquests estereotips és erradicar una de les violències masclistes més arrelades a la nostra societat patriarcal: la pressió estètica. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Després de la defensa de les esmenes presentades, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, la diputada senyora Mónica Lora.
Bé, gràcies. Bona tarda. Gràcies, presidenta. Bien, Esquerra Republicana nos presenta una moción sobre el Día Internacional de las Mujeres y la lucha contra la presión estética. Pero en esta moción no se recoge ninguna iniciativa en relación con el Día Internacional de las Mujeres. Y es lógico, porque ese día, como ustedes saben, solo sirve como eslogan de propaganda para promover la confrontación entre hombres y mujeres. Y quiero decirles, como mujer, que no en mi nombre. Es más, quiero decirles que no en nombre de las mujeres que no necesitamos ser tuteladas ni victimizadas por leyes injustas que imponen un trato desigual hacia el hombre [[alguns aplaudiments]] y que no necesitamos que se tenga que imponer la exigencia de nombramientos por cuota femenina. Y en este sentido me voy a detener en la exigencia de la cuota femenina, sobre todo por la reciente propuesta de los ministros de Asuntos Sociales de la Unión Europea para que se adopte la propuesta de fijar una cuota del cuarenta por ciento de mujeres en los puestos directivos de las grandes empresas. Y es que con estas iniciativas lo que se está proclamando precisamente es que nosotras, las mujeres, somos incapaces de obtener un cargo de responsabilidad por nuestros propios méritos y nuestras propias capacidades, y que tenemos, en este sentido, pues, que ampararnos en leyes injustas para que se nos proteja de una forma especial. Y que nosotras, en este caso –quiero dejarlo claro–, no tenemos una serie de carencias que nos hagan inferiores a los hombres. Y esto no es igualdad. Esto es una contradicción, porque la igualdad de hombres y mujeres no se obtiene imponiendo la supremacía feminista que ustedes pretenden imponer, que vulnera sistemáticamente el principio de igualdad. Y llevamos mucho tiempo ya viendo cómo desde las instituciones públicas han estado buscando diversas maneras de enfrentar a la sociedad y utilizarla con fines políticos. Utilizan todos los recursos públicos y altavoces mediáticos como medios de propaganda y de presión popular, con fines puramente partidistas y con dos objetivos muy claros, que uno es la colectivización de las mujeres y provocar una innecesaria guerra de sexos entre hombres y mujeres. Y es que no tienen suficiente con sus causas, como la violencia de género, la educación sexual, el aborto, la pobreza menstrual, las brujas –yo no sé si lo recuerdan, la moción en que tuvimos que hablar sobre brujas aquí, en sesión plenaria–, que hoy nos vienen con el debate de la presión estética. Y algo que lamentamos profundamente es que en su moción utilizan los trastornos de conducta alimentaria para hacer política. Porque lo mezclan con sectarismo ideológico. Y este es un tema muy grave y muy serio para frivolizar de esta manera. Y es una cuestión tan seria y tan preocupante que consideramos y pedimos que se aborde con el respeto y la seriedad que merece este tema. Es más, en su moción también dicen que la presión estética es violencia contra las mujeres, y esto no es cierto. Y otra vez frivolizan en este sentido con la palabra «violencia. Y nosotros nos negamos a aceptar que ustedes lo pasan muy mal por una supuesta presión estética, porque los que realmente lo están pasando mal son todos aquellos catalanes que ahora mismo están en las calles y que tienen dificultades para llegar a final de mes y que eso les repercute en su alimentación y en sus hábitos de consumo. Y es que esta moción es una muestra, una vez más, de lo alejados que ustedes viven de la realidad, con la que está cayendo ahora mismo, con la que está cayendo en las familias que tenemos en las calles de Cataluña y de toda España, en pie de guerra. Familias trabajadoras que han tenido que cerrar su actividad económica y que están pidiendo ahora mismo el amparo y el auxilio por parte de las administraciones. Y ¿por qué se preocupan ustedes? Pues por su opulencia y por su buen vivir. Y en este sentido les pido un poco de respeto y que menos hablar de las tallas que les aprietan. Ayuden a los catalanes que lo están pasando mal. Más trabajo y menos paseíllos por el Parlament de Catalunya con camisetitas reivindicativas de maniquí progre. Así que, por favor, seriedad y respeto a esta institución y a todos los catalanes, que lo están pasando realmente muy mal. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
En nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Bé, començaré fent una cita a un dels treballs de Rebeca Ibáñez Martín, Esther Mayoko Ortega i Eulalia Pérez Sedeño..., que se llama Cuerpos y prácticas: una década de estudios ctg. Les idees estètiques sobre el cos venen marcades per les expectatives socials, històriques i culturals del que els cossos han de ser. Per tant, es requereix que els cossos compleixin les expectatives culturals del masculí i el femení occidentals, del blanc, de l'heterosexualitat normativa, i que les seves marques corporals s'inscriguin dins d'aquestes mateixes expectatives. La «pressió estètica –ho faig servir entre cometes–, presentada en aquesta moció, és un tema de cabdal importància per als afrofeminismes i els transfeminismes. La diferència és la profunditat de l'anàlisi i la nomenclatura emprada. Nosaltres no parlem de combatre la pressió estètica, sinó de l'abolició dels cossos normatius i de la normativitat a què aquests cossos aboquen la resta de la societat. Això inclou la cisheteronorma. I pot semblar un matís, però no ho és en absolut. Sovint, des de les perspectives de privilegi supremacista blanc, no es comprèn per què és tan summament important la cura de l'estètic des d'una perspectiva afrocentrada, i es titlla la demanda d'abolició dels cossos normatius de superficial o accessòria, de no aprofundir en el veritablement important. De fet, això està escrit molt abans de sentir aquesta intervenció, però n'hem vist un clar exemple en la intervenció anterior, perquè no s'entenen les implicacions psicoemocionals profundes que impliquen per a nosaltres, les subalternes, les altres, les excloses d'aquesta normativitat. Perquè no és una qüestió de pressió, sinó que en molts casos és una qüestió d'exclusió social i d'exclusió emocional. La normativitat dels cossos és un atac a la pertinença i a la conformació de la pròpia identitat, i té conseqüències materials en l'accés a drets bàsics, com són l'habitatge, la salut o el mercat laboral. Aquesta exclusió de la normativitat és la que ens fa ser filles del camí, ni d'aquí ni d'allà, i estar en trànsit perpetu. Les dones negres i afros som el més allunyat de l'estàndard occidental, el respectable i presentable. I això té conseqüències psicoemocionals en la construcció de la nostra autoestima, sovint irrecuperables i sovint amb intents de suïcidi, agressions constants a la nostra pell i als nostres cabells, conflictes d'identitat, problemes relacionats amb la família i les herències culturals no occidentals, i una llarga llista d'impactes que van molt més enllà d'encabir-se en una talla concreta, molt més enllà d'afectacions unipersonals i que comencen molt molt abans de l'adolescència. Des de nenes, creixem amb la pressió de ser massa –massa arrissat, massa fosc, massa ample, massa voluptuós–, de no ser suficient –no ser suficient refinada, suficient intel·ligent, suficient presentable. Recordem en aquest punt la Sara Baartman per dimensionar bé i evitar banalitzar l'experiència negra referent a la normativitat dels cossos. Això apuntala la deshumanització i la cosificació de les nenes negres i afros sota una hipersexualització aclaparadora que comporta adultificació i desprotecció davant d'abusos i violències diverses, i que, a més, són sistemàticament invisibilitzades pel moviment feminista. I en cap cas desperten la mateixa indignació que les mateixes violències en nenes joves i dones blanques. I poso l'exemple de la xarxa de tràfic de menors guineanes a Mallorca o el cas de les temporeres de Huelva i el seu impacte. A més de no ser acceptades en la nostra essència natural, els processos colonials ens han robat els sabers ancestrals que acompanyen la cura dels nostres cabells i pells. I, per tant, un dels pilars de la nostra lluita és també recuperar aquests sabers. Això ho relaciona la nostra agenda amb la defensa de la terra, els productes naturals que ens brinda i la lluita contra l'extractivisme material i epistèmic. M'he estès apuntant la centralitat de l'impacte de la normativitat en les identitats afro, però, òbviament, no parlem només de cossos normatius amb criteris racials, sinó de totes aquelles dissidències que, amb les seves corporalitats i identitats desafiants, impedeixen la classificació binària que tant busca la mirada capitalista i que en cinc minuts no puc abastar. Acabo amb una cita d'Oyèronké Oyewùmí en el seu treball La invención de las mujeres: «Per a qui ocupa posicions de poder resulta imprescindible imposar la superioritat biològica com a mitjà per ratificar el seu privilegi –ja acabo, presidenta– «i domini sobre altres. La diferència s'entén com a inferioritat genètica, i aquesta inferioritat, a la vegada, com la raó efectiva de les situacions de desavantatge social. Per tant, tot i considerar que la moció presentada aprofundeix molt poc –acabo, presidenta– en la greu problemàtica de la imposició de la normativitat estètica en la nostra societat i té molt poca contundència buscant acords a on hauria de garantir amb fermesa el compliment dels marcs normatius existents i feministes, donarem suport a la moció en la majoria dels punts. Gràcies i bona tarda. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Anna Grau.
Gràcies, presidenta. Pressió estètica, eh? –pressió estètica. A Noé le vas a hablar tú de lluvia. Què li sembla, senyora presidenta? Parlem de pressió estètica en aquest Parlament? Avui no em podran dir coses lletges, perquè vaig gairebé vestida igual que la presidenta, anem de conjunt. [[Rialles.]] O sigui, que avui vaig blindada contra la pressió estètica. Bé, en aquest Parlament, hem assistit a un munt de debats absurds, per no dir estèrils, per no dir que, de vegades, sembla que vinguem tots aquí una mica a fer el préssec. Aquí ens hem passat matins sencers demanant l'amnistia per als represaliats centmileuristes del procés i per les bruixes cremades fa no sé quants segles. Ahir mateix, aquí mateix, a un exconseller de la Generalitat, al senyor Homrani, no se li acudia fer altra autocrítica de les purgues polítiques de la policia catalana que plànyer-se que, en el debat sobre el tema, tots els oradors fossin homes, com si es pensés que jo hauria dit alguna cosa diferent de la que va dir el senyor Carrizosa, o la senyora Borràs del que va dir el senyor Aragonès; bé, mal exemple. Tornant a la pressió estètica, s'ha de reconèixer que la moció original d'Esquerra Republicana és d'una inconsistència i d'un poti-poti que no queda clar si vol lluitar contra la discriminació de la gent lletja per la gent guapa, si volen prohibir per llei dir qui és guapa i qui és lletja... Per cert, sembla que vostès només es plantegen la pressió estètica com un problema femení. Què passa, que als homes no els balla l'autoestima? No té implicacions psicosocials quan crien panxa o es queden calbs? No se senten cosificats sexualment si els posen en calçotets a fer anuncis de colònia? No n'hi ha que es gasten milers d'euros en passar pel quiròfan per tenir el cul com l'Antonio Banderas? No n'hi ha que s'hi han mort per abusar de la Viagra o, fins i tot, de la bicicleta estàtica, tot per aparentar una joventut i un de tot que ja no tenen, però que potser es pensen que per ser apreciats se'ls exigeix tenir? [[Rialles.]] No riguin, que no és broma, eh? Mirin, una ullada a alguna de les esmenes que els han fet el favor de presentar, bàsicament, els socialistes i els comuns, i que dignifiquen, ni que sigui per sobre, el text original; gràcies a vostès, ens podrem abstenir en molts punts, en lloc de votar-hi directament en contra. Clar, vull dir, pot ser sensat, per exemple, dedicar recursos als trastorns alimentaris i als desordres mentals que passen pel rebuig del propi cos, de la pròpia imatge. Està bé, està molt bé, demanar que tothom que ho necessiti pugui acudir a un psicòleg. Està molt bé fer-li un toc als mitjans de comunicació perquè no propaguin estereotips sexistes i indignes. Podrien començar per suprimir de la graella de TV3 el lamentable programa Bricoheroes, que quan no surt una mossa lleugera de roba, fan apologia de la fel·lació; de la fel·lació entesa, a sobre, com a arma ideològica contra la institució monàrquica. Visca el feminisme republicà. Anda que... Però, bé, fins i tot les coses que alguns grups d'aquesta cambra demanen i que estan bé, que estan ben tirades, no alteren la contradicció greu i substancial d'aquesta moció, que és: quina pressió estètica ni de cap mena es pensen que poden solucionar vostès?, vostès, que són incapaços de pensar en termes de drets i llibertats de les persones, dones incloses; vostès, que només pensen en termes de drets dels pobles i mantres col·lectius; vostès, que declaren «feixista, «colono i «ñordo a qualsevol que els porti la contrària, que posen multes a la gent per posar «panadería en lloc de «forn de pa, com els recordava ahir el meu company Joan García; vostès, que pateixen més pels llaços i per les banderes que per la gent, la gent infinitament diferent i variada en el dia a dia. No són capaços de proveir d'una escola que respecti els drets lingüístics de tothom o ho faci veure. No són capaços de respectar el dret de les famílies a triar l'educació dels seus fills, i, en canvi, es veuen amb cor de donar lliçons a tothom de pressió estètica o ètica? Mirin, tota la problemàtica que, de manera tan superficial, frívola, contradictòria i dogmàtica i de cara a la galeria, vostès pretenen abordar amb aquesta moció s'abordaria molt millor treballant activament a favor d'una societat amb valors clars de llibertat, respecte, dignitat personal i dret de pensar, ser i semblar diferent. En lloc de posar la tribu i el procés al centre dels seus neguits, posin la persona. En lloc de voler que tothom marqui el pas, acceptin a tothom com és i no intentin canviar Catalunya ni els catalans ni les catalanes ni la seva llengua, el seu cos o la seva manera de mirar-se al mirall, de viure la bellesa i la seva sexualitat. Posin-se al servei de qui necessiti ajuda –posin-s'hi de veritat, sense regatejar recursos– i deixin de multar i d'emprenyar la gent, que no els hi ha demanat que els hi organitzin la vida; que els que ja som grandets i grandetes, per això, perquè ja ho som, i perquè els que són més joves i més tendres ja fa estona que han desconnectat. Gràcies.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. Decía la señora Díaz, al inicio de su intervención, que a nosotros nos parece mal que los partidos que apoyan al Gobierno presenten sus iniciativas. No es que me parezca mal, es que me parece hipócrita, señora Díaz. Porque esta tribuna no es el córner de prensa del Palau de la Generalitat. Vuelvo a insistir: es que ustedes tienen los mecanismos. Usted está aquí, señora consellera, le han creado una conselleria, precisamente, para tratar estos temas. Entonces, no acabo de entender. No es que no nos gusten, es simplemente que nos parece muy hipócrita, muy hipócrita, sobre todo, también teniendo en cuenta si vemos como, por ejemplo, ustedes mantienen en sus filas a diputados que hacían chistecito de cómo se elegía a las diputadas por el tamaño de sus pechos..., a las consejeras, por el tamaño de sus pechos. Eso fue lo que trascendió, pero es que dijo más cosas, también graves, como decir que es que las brasileñas eran resultonas, también. ¿Eso no es machista? ¿Ustedes no están perpetuando el machismo desde sus filas y vienen aquí a darnos lecciones a los demás de presión estética, sinceramente? Por eso les digo que me parece muy hipócrita que vengan aquí a dar estas lecciones a los demás y a decirnos lo que tenemos que hacer o lo que no tenemos que hacer o lo bien que lo están haciendo ustedes desde el Gobierno. De verdad que no me parece que esta sea una manera de proceder. Y lo aguantamos también cada día en la sesión de control, con esas preguntas masaje que se hacen entre ustedes, que el diputado lee la pregunta y el conseller lee la respuesta, que lo traen más que preparado; es que, por favor, un poco de respeto a esta cámara. Y, miren, no era este el discurso que quería hacer. Quería centrarme en los puntos de esta moción, pero es verdad que, durante los debates, se ha centrado mucho el tema en los trastornos de la conducta alimentaria, que es un tema que a mí, especialmente, me preocupa, que estoy muy sensibilizada con él, del que he hablado en otras ocasiones, por ejemplo, en el debate de salud mental. Y, como el debate se ha centrado por ahí, en lugar de otras cuestiones con las que estoy bastante en desacuerdo del redactado de esta moción, yo también me voy a centrar ahí, porque por nada del mundo me gustaría pensar que a lo mejor Núria, que la citaba la diputada Segovia, está escuchándonos o tiene oportunidad de escucharnos y piensa que a lo mejor aquí estamos frivolizando con el dolor de esas familias, con el dolor de esos padres, con la impotencia de no saber qué hacer ante estos casos. Y no me gustaría que se llevara esa impresión de que aquí se traen mociones como me parece que es esta, que son mociones para marcar perfil ideológico, que son mociones para intentar enfrentarnos a unos grupos con los otros. Y no me gustaría que esos padres desde sus casas pensaran que es a lo que nos dedicamos aquí. Así que voy a cambiar, insisto, el discurso que yo traía preparado. Y sí, es cierto que las mujeres estamos sometidas en muchos casos, nos llegan inputs de todas partes para esa presión estética, pero también me gustaría que pensáramos en el lado contrario, porque también me parece que forma parte de esa hipocresía. No veo aquí en ningún punto, por ejemplo, que hablemos de elementos como puede ser el hiyab, que implica ir tapada desde las muñecas hasta los pies con el pretexto de no provocar a los hombres. A mí eso me parece también un elemento clarísimo de opresión machista hacia las mujeres. Y yo no veo que aquí nadie diga nada. [[Alguns aplaudiments.]] Entonces, si ustedes quieren ser creíbles en este tema –y aprovecho, consellera, que está aquí–, si quieren ser creíbles en este tema, pongámonos manos a la obra, pero con todo –con todo–, no con lo que les viene bien, con el discurso que les viene bien y con el otro no; no para marcar perfil ideológico; no para enfrentarnos entre nosotros. Pongámonos a trabajar de verdad. Dejen de perpetuar algunos estereotipos machistas que se han citado aquí esta tarde también. Y usted sabe que yo le pregunté, además, en una sesión de control precisamente por el programa Bricoheroes, que hace unos comentarios que madre mía. Y usted lo único que se limitó a responder es que, bueno, eso eran bromitas rancias de otro tal. Pero el programa sigue en antena, el programa sigue en emisión. Y aquí nadie ha dicho nada, y encima se nos intentó vender la película de que es que eso era humor, que es que eso era sátira. No. Eso era asqueroso y repugnante. Es lo que era. Entonces, ¿ustedes de verdad quieren venir aquí a dar lecciones a los demás? Empiecen primero por dar ejemplo con todo este tema de la presión estética, de la lucha contra el machismo y de todos los temas sobre los que nos quieren aleccionar constantemente. Porque insisto en que echo muchos puntos en falta en esta moción. Nosotros vamos a ser responsables. Vamos a votar a favor, insisto, de varios de los puntos, porque se centran, precisamente, en el tema de los trastornos de la conducta alimentaria y en otras cuestiones que nos parecen que son vitales, pero, sinceramente, reflexionen un poquito antes de traer según qué temas aquí al Parlamento. Gracias.
Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada senyora Jenn Díaz.
Gràcies, presidenta. Bé, doncs jo crec que ha estat bé portar aquesta moció a ple per poder comprovar que hi ha una majoria en aquest Parlament. Cadascun dels grups, evidentment, amb els seus matisos, amb la seva manera d'abordar les qüestions de la pressió estètica, fins i tot en la manera com l'anomenem, no?, però que comparteixen la importància de combatre aquesta problemàtica i, per tant, d'entendre que és una problemàtica real, que no diem que només afecti les dones, però que, com tants altres temes, afecta sobretot les dones. Perquè aquest ideal de bellesa inassumible probablement ha estat considerat sempre poc polític o poc important, de l'esfera privada, com tantes altres qüestions que han estat feminitzades i, per tant, tancades en l'àmbit domèstic. La senyora Grau feia broma amb la coincidència de la roba entre la presidenta i ella, però la reforma de la llei contra la violència masclista que vam fer la passada legislatura precisament incorporava l'àmbit de la política com un espai de violència masclista, precisament perquè entenem que la pressió que reben les dones que són a l'esfera pública pot limitar, finalment, el seu lliure desenvolupament, com deia la companya Segovia, i també la seva participació política. Així que aquí, de frivolitzar, gens ni mica. Hem tingut una demostració també del que és exactament el feminisme blanc aplaudit per l'extrema dreta. I a la senyora de VOX li voldria dir que vostè diu que portem una moció per confrontar homes i dones. A vostè li sembla que hi ha poca confrontació entre homes i dones actualment a la societat? [[Alguns aplaudiments.]] Li sembla poca confrontació que ens violin, que ens assassinin, que ens maltractin, que ens menystinguin, que cobrem menys, que tinguem menys representació, que necessitem les quotes per poder desenvolupar les nostres tasques, per poder arribar als mateixos llocs que els senyors? Li sembla poca confrontació, tot això? Perquè a mi no m'ho sembla. Per tant, aquí, de frivolitzar i de fer... Vostè diu que hi ha poca serietat i respecte. El que demanem és un mínim de decència. [[Aplaudiments.]]
Acabat el debat, també els faig avinent que la votació d'aquest punt es produirà un cop finalitzem aquest, el proper punt de l'ordre del dia, el punt vint-i-novè. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de l'Administració de justícia]] [[302-00119/13]] La moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de l'Administració de justícia, que ha presentat el Grup Parlamentari VOX. I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Sergio Macián.
Bé; gràcies, presidenta. VOX ha presentado una moción con trece puntos y ocho propuestas concretas para mejorar tres realidades objetivas de la justicia en Cataluña. Por una parte, que en Cataluña faltan juzgados. Muchos juzgados en Cataluña están escandalosamente por encima de la carga de trabajo recomendada por el Consejo General del Poder Judicial. Hasta la consellera reclamaba esta semana pasada ante el brutal aumento de los hurtos en Cataluña, en Barcelona, la apertura de un segundo juzgado de guardia para celebrar juicios inmediatos, porque estos tardan ya más de cien días en celebrarse; por tanto, de inmediatos tienen poco. Y, por tanto, faltan, como decimos, juzgados. En este punto hemos presentado las siguientes propuestas. Por una parte, que se elabore un plan concreto de creación de juzgados en Cataluña a fin de que los operadores jurídicos podamos conocer con fechas concretas cuáles son las prioridades del Govern. Y, por otra parte, si esas prioridades se ajustan a las recomendaciones de la Sala de Gobierno del TSJ, y que luego se presente este plan al Gobierno de España. [[Veus de fons.]] Perdón. Perdonin, és que us sento més a vosaltres que a mi mateix. [[Pausa.]] Moltes gràcies. En segundo lugar, que se implemente, de una vez por todas, en un plazo de dos años la nueva oficina judicial en todos los partidos de Cataluña, porque en trece años solo se ha implementado la oficina judicial en la mitad. Segunda realidad: en Cataluña faltan jueces. La Sala de Gobierno acaba de decir que el déficit de plantilla en Cataluña ha alcanzado su nivel más alto en diez años. Y esta falta de jueces, como ya dije en la interpelación, tiene causas concretas: principalmente, la presión separatista, que es y ha sido determinante. En cuatro años se han ido doscientos once jueces, y solo veintitrés han pedido venir voluntariamente a Cataluña. La consellera el otro día decía que no era verdad y que se lo preguntara al presidente del TSJ. Y, miren, el señor Barrientos, que es un hombre respetable, que ejerce su cargo institucional con neutralidad, ha dicho de forma muy fina que el clima social en Cataluña, desde luego, no ayuda a que los jueces se queden. Más claro ha sido su compañero Pablo Baró, presidente de la Asociación Profesional de la Magistratura –portavoz, mejor dicho, de la Asociación Profesional de la Magistratura–, que ha dicho que los jueces no quieren venir hoy a Cataluña como no querían ir hace veinte años al País Vasco. Por tanto, no lo digo yo; lo dicen los jueces. En este punto, hemos planteado varias medidas concretas, pero queremos destacar una: la reclamación al Estado de un complemento salarial de territorialidad para que jueces, magistrados y letrados de la Administración de justicia, como viene reclamando la Sala de Gobierno reiteradamente, perciban ese complemento para incentivar su llegada, la permanencia y el arraigo de los jueces en Cataluña. Y, en tercer lugar, la tercera realidad de la justicia catalana es esa sobrecarga de trabajo que sufren los juzgados catalanes. Y aquí planteamos varias medidas. En primer lugar, la potenciación de la mediación extrajudicial, a través, por ejemplo, de la mediación registral, de los registradores de la propiedad, que en temas como herencias, propiedades o comunidades de propietarios ayudarían, sin duda, a descongestionar la realidad de los juzgados. Y hay que darla a conocer a abogados, agentes de la propiedad inmobiliaria y otros profesionales del sector. Un plan de justicia digital, hace falta un plan de justicia digital con líneas de actuación y proyectos concretos. Mire, en otras comunidades ya lo han hecho. El País Vasco, por ejemplo, tiene un plan, 2021-2026, de justicia digital, con nueve líneas de actuación y treinta y cinco proyectos concretos. Y nosotros nos preguntamos: ¿qué plan tiene la consejería para trabajar la inmediación digital o la inteligencia artificial aplicada a la justicia? Hay que trabajar la inmediación digital, es decir, la posibilidad de que los ciudadanos y los profesionales comparezcan en los juzgados de forma telemática, sin necesidad de desplazarse físicamente al juzgado, con el ahorro de tiempo y dinero que eso supone para todos ellos. Para esto, es un requisito imprescindible, como se pueden imaginar, que quede acreditada la identidad de la persona que ha de comparecer telemáticamente. Y por ello ya el ministerio está trabajando en una aplicación propia, que se llama Clave Justicia, para que el funcionario pueda identificar con seguridad a las personas que participan en estos actos a distancia. Y nos preguntamos: ¿qué está haciendo la Generalitat de Catalunya al respecto? No lo sabemos. Un apunte sobre inteligencia artificial. El Ministerio de Justicia ya ha comenzado a implantar la inteligencia artificial en la justicia, por ejemplo, con el sistema llamado Dictado Forense para los informes de los médicos forenses, a través de una prueba piloto muy exitosa que se está llevando a cabo, por ejemplo, en Murcia. Creemos que Cataluña está perdiendo el tren digital, y no vemos que el Departament de Justícia esté liderando este tema de la justicia digital, que es básico para una justicia ágil, una justicia eficaz, una justicia del siglo XXI. Y, finalmente, una referencia obligada también a los registros civiles. Hay que implementar ya el nuevo mapa de los registros civiles, que, como saben, pasan a llamarse «oficinas generales en las capitales de provincia y «oficinas colaboradoras en el resto de municipios. Y hay que dotarles de los medios informáticos y del personal necesario y formado para que puedan desarrollar el nuevo sistema telemático del registro llamado a sustituir el papel, que es el Dicireg, y actualmente solo funciona en Madrid y Barcelona. La Generalitat no ha dotado de presupuesto el Dicireg este año y no va a poderse implementar en plazo, por ejemplo, en Tarragona, donde estaba previsto que empezara a funcionar el 9 de mayo. No hay escáneres, falta personal y no se ha dado la formación necesaria a los funcionarios de justicia, formación que tendrían que haber recibido –y esto lo sabe la consejería de Justicia– el pasado mes de febrero, y no se ha hecho. Por tanto, en fin, en VOX tenemos claras las medidas que han de adoptarse para mejorar la justicia en Cataluña. Y, por eso, hemos presentado estas ocho propuestas concretas, que esperamos merezcan la aprobación de los grupos de esta cámara. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Atès que no s'han presentat esmenes, a continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Rubén Viñuales.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, treballadors i treballadores del Parlament, bona tarda a tothom. Miri, bé sap vostè, senyor Macián, que li tinc un profund respecte personal i professional en l'àmbit de la justícia. I, donada la seva professió, és innegable que té un coneixement de les problemàtiques de l'Administració de justícia. Quan llegia la seva moció, intentava fer-ho com faig sempre, de manera escèptica, de manera objectiva i sense prejudicis. Fruit de la lectura d'aquesta, es desprenen peticions redundants o algunes que creiem que ja es realitzen, així com també trobem a faltar un estil més propositiu, ja que només sembla realitzar una diagnosi, sense proposar el remei. Com li deia, el contingut de la moció podria ser susceptible de ser aprovada o esmenada en algun punt, si bé no podré votar a favor d'aquesta. I m'explico. Com li deia, li tinc molt respecte personal, però ideològicament ens separa una distància còsmica. El partit que vostè representa és un partit que defensa una visió del món antiga; de fet, és antiga fins i tot per als antics. La seva forma de veure el món és retrògrada. El món que vostès volen és trist, gris, homogeni, monòton, provincià i, com deia aquel, inodoro e incoloro. Amb lo bonic que és l'arc de Sant Martí. Senyors i senyores de VOX, el món que vostès volen no és el món que vull per a les meves filles. La seva forma de veure el món és una societat on les banderes estan per sobre de les persones, on la pàtria s'erigeix com a valor suprem, eteri, metafísic i que ho engoleix tot al seu pas. Jo no vull aquesta pàtria antiga que vostès anhelen. Jo estimo Catalunya, Espanya, Europa i els extraterrestres, si algun dia venen o ja estan entre nosaltres. Jo no vull la seva pàtria. Jo vull la pàtria de Jorge Luis Borges, quan deia: «Nadie es patria, todos lo somos. No puc votar a favor d'una proposta del seu partit quan hem de sentir a cada sessió plenària els seus discursos xenòfobs, populistes i que utilitzen les passions humanes per al seu interès electoralista. Passions que alimenten per diferenciar unes persones de les altres, per fer el nosaltres i els altres. Ahir mateix vàrem sentir al seu president de grup i a vostè mateix fer un discurs on tornava a assenyalar aquelles persones nouvingudes com les causants de tots els mals de l'univers. No em deixa de sorprendre la poca memòria que té l'ésser humà respecte a la seva història. Fa no massa érem nosaltres, els espanyols, els que marxàvem a buscar una millor vida arreu del món. No puc votar a favor d'una moció del seu partit perquè m'espanta la seva ideologia; m'espanta perquè sé on porten els extrems, perquè sé que hi ha línies que quan es superen no hi ha punt de retorn. Perquè soc molt molt conscient de quins instints intenten fer créixer i l'ús que farien d'aquests. I molts creuen que fer veure que no hi són és la manera de lluitar contra aquesta ideologia extrema. Jo no penso això. Lluitar ideològicament, combatre confrontant idees i despullant les seves veritables intencions és l'únic camí per acabar amb el seu extremisme. El nacionalisme català ja ha fet i fa bastant mal a aquesta terra com perquè ara també tinguem nacionalisme espanyol, per tal de que es retroalimentin mútuament i fent que aquest malson perduri per sempre. Un partit que renega d'Europa i el projecte europeista, un partit que diu obertament que la violència masclista no existeix, un partit que considera que família només és aquella que és heterosexual, blanca i catòlica. I, per cert, allò que repeteixen fins la sacietat de «paseen por los barrios de Cataluña..., crec que se'ls desmunta bastant aquesta teoria amb una persona com jo, que soc de barri de veritat. Així que lliçons, les justes, de com són els barris de Catalunya. I reconec que també tenen moments brillants –això també ho reconec–, com la seva capacitat infinita d'inventar-se paraules sense sentit, i encara menys contingut, per tal d'intentar dotar de cos les seves teories. I els en dic algunes –avui n'he après un parell més–: «buenismo de izquierdas multiculturalista, «infierno fiscal, «agendas globalistas, «invierno demográfico, «ecosuicidas, «dictadura feminista, «delirios de género, «religión climática, «cultura de la cancelación, «consenso progre de las élites, «memoria histérica –boníssima– i la millor de totes, la de «conspiración sociocomunista para acabar con España. [[Rialles.]] Mirin, aquestes expressions no pensin que són fruit d'un moment Aquarius d'algun càrrec de VOX que s'ha deixat portar pels efluvis del nacionalisme enmig d'un sopar patriòtic, sinó que consten per escrit a un document que consta a la web que es diu Agenda España. I sí, ho reconec, em vaig prendre aquesta molèstia de llegir-ho, i els hi puc assegurar que la seva prosa no és de Stefan Zweig. Però l'escassa qualitat literària no és el perillós; el perillós és que si això ho deixen per escrit, què no farien? No oblidi que la justícia és l'única força que pot defensar el dèbil respecte al poderós. La seva visió del món és tot menys la defensa del dèbil. El seu món és la llei del més fort. I, mentre el Partit dels Socialistes de Catalunya existim –i li puc assegurar que serà per molt i molt i molt temps–, lluitarem perquè la seva visió del món sigui només això, una visió que no tingui un reflex a la realitat. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula la diputada senyora Montserrat Vinyets.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Nosaltres també, com no podia ser d'una altra manera, votarem en contra d'aquesta moció presentada per VOX. A la moció, hi surt la paraula «hostigamiento. És una de les paraules que tenen en el diccionari del seu grup, de la mateixa manera que en altres àmbits tenen paraules clares, també que utilitzen recurrentment. El company diputat Viñuales n'ha posat alguna sobre la taula; jo també podria posar «ecologetas, «catanazis, «estercolero multicultural. I, quan parlem de justícia, d'aquest diccionari n'estiren la paraula «hostigamiento. La moció demana al Govern de la Generalitat que promogui les mesures necessàries per evitar l'hostigamiento als jutges pels càrrecs públics amb responsabilitats polítiques a través d'accions i declaracions que qüestionen la seva independència i imparcialitat i neutralitat. Però vostès, de quin hostigamiento estan parlant? On s'ha donat? Quines sentències hi ha que condemnin algú per hostigamiento? I ara venen aquí, en aquest faristol, i ens parlen del País Basc? Per altra banda, ja portem un any de Comissió de Justícia i no veiem que el seu grup hagi presentat absolutament cap proposta de resolució o cap petició concreta amb relació a aquest hostigamiento amb relació a cap jutge que exerceixi a Catalunya. O miro l'ordre del dia, perquè potser ho hem de discutir a la propera sessió de la Comissió de Justícia, i jo només hi veig que han presentat una proposta de resolució per reprovar el president Companys. Per altra banda, quines mesures tenen vostès al cap quan parlen de què faci el Govern? Què estan pensant, en posar celo a la boca de les persones? No deu ser que, quan parlen d'hostigamiento, amb aquest ús hiperbòlic que fan vostès sempre del llenguatge, el que volen dir és que s'estan referint a la crítica al poder judicial? Mirin, és que les resolucions del poder judicial, com també les resolucions del poder executiu o les del poder legislatiu poden ser objecte de crítica. O és que n'hi ha d'haver un que no l'ha votat ningú i que, a més, té un sistema de funcionament per la part de dalt de la piràmide, que és un pacte entre els grans partits polítics, que no pot ser objecte de cap escrutini? És això, el que estan demanant vostès? De fet, vostès, que s'erigeixen en defensors d'aquest estat de dret..., hi ha algun article, alguna llei que prohibeixi manifestar un desacord amb una resolució judicial? Jo aquesta llei no la conec. També conec que el mateix Tribunal Constitucional diu que les resolucions judicials poden ser objecte de crítica. I si en algun moment hi ha alguna cosa que va més enllà d'aquesta crítica legítima a les resolucions judicials, el mateix sistema, no?, que vostès diuen que està..., aquest estat de dret ja té les seves vies. Ja té les demandes del dret a l'honor, les querelles. I jo, tot i que fa molts anys que existeixen, no n'he trobat cap que hagi interposat ningú per aquest hostigamiento. Per tant, exigir al Govern que prengui mesures ex ante, de forma preventiva, només té un nom i això es diu «censura. Tornant a l'hostigamiento, també els hi diré que precisament fa poc es va dictar una resolució per part de l'Audiència Provincial de Madrid contra el seu partit polític, VOX, en què l'Audiència precisament els recrimina a vostès, VOX, que fan un ús abusiu dels recursos en un procediment per, constantment, qüestionar la imparcialitat i l'objectivitat de la investigació i del jutge instructor. Per tant, resulta que una de les resolucions en què es posa en relleu l'hostigamiento precisament els hi han dictat contra vostès. [[Alguns aplaudiments.]] En base a tot aquest ideari de l'hostigamiento construït, que vostès lliguen amb la incertesa i un clima social advers a Catalunya, en deriva la necessitat de demanar un complement salarial. Mirin, aquest complement de destí es reclama des de l'any 2008 per l'Associació Professional de la Magistratura. En segon lloc, ja es reconeix en altres llocs del territori espanyol. I, d'altra banda, jutges que es dediquen a instruir macrocauses de corrupció, que investiguen trames policials, que persegueixen delinqüència criminal a nivell internacional, màfies de vendes d'armes, tràfic de drogues, assassinats, de tots aquests jutges que tenen sobre la taula instruccions verdaderament perilloses, vostès no en diuen absolutament re. Només es dediquen a aquest hostigamiento que hi ha als jutges destinats a Catalunya. Mirin, si us plau, de procurar pels jutges que volen fer bé la seva feina i que, per voler-la fer bé, a vegades toquen os. Perquè aquests són els jutges que s'han de protegir. També em podria referir a tot un informe que hi ha a la pàgina web del Consejo General del Poder Judicial, que és una enquesta que es fa sobre el poder judicial. Precisament, la màxima preocupació de nou de cada deu jutges a Catalunya és la politització de la justícia, és a dir, el constant ús dels jutjats per resoldre desacords polítics. I, precisament, vostès són el màxim paradigma d'això. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Diputats i diputades, aquesta moció de VOX és una moció que parla de la càrrega de treball dels treballadors i treballadores de la justícia, de la carència que hi ha a l'hora de cobrir les vacants, del dèficit d'òrgans judicials o d'impulsar una transformació digital, entre molts altres aspectes. I això ho demana VOX, un partit que vota sistemàticament en contra de totes les propostes que es presenten per reduir desigualtats, tant en aquest Parlament com al Congrés dels Diputats, com a qualsevol dels parlaments on tenen presència. Vostès voten sempre en contra de millorar la vida de la gent, i no només en justícia, ho fan en l'educació, en salut, en cultura, en definitiva, en tot. Un partit moltes vegades amb un discurs racista i xenòfob, que l'únic que busca és la confrontació, avui ens parla de justícia. Parlem llavors de justícia. Tots i totes coneixem les deficiències d'aquesta Administració i la necessitat d'incrementar els seus pressupostos amb una dotació de recursos humans, econòmics, tecnològics adequats per poder implementar un sistema de justícia eficaç i transparent. En el nostre grup entenem la justícia com un servei públic i, per tant, orientada a les persones, igual per a tots i per a totes i donant, per tant, respostes en temps àgils i de manera eficaç. Cada dia és més urgent la necessitat d'una auditoria per valorar la seua situació real, dissenyar plans d'actuació per a una modificació estructural que garanteixi l'eficàcia, l'eficiència, l'especialització i la proximitat a la ciutadania. I des del nostre grup ja hem plantejat diverses vegades algunes de les nostres propostes, com, per exemple, articular mecanismes de participació ciutadana per millorar la transparència i la rendició de comptes de l'Administració, un pla d'augment i estabilització de les plantilles, millorar els edificis judicials adequant la totalitat de les seus judicials a les necessitats reals de la justícia o implantar jutjats específics en violència masclista arreu del territori, garantint la protecció de dones i infants que pateixen violència masclista; també rebaixar els requisits exigits per al reconeixement del dret a la justícia gratuïta. Per tant, moltes propostes que hem fet des del nostre grup i que continuarem fent en l'àmbit de la justícia. Però, per acabar, aquesta moció el que veiem és que és una moció més descriptiva que propositiva, que no té cap ni peus. Ens demanen que votem mesures que s'haurien d'aprovar al Congrés dels Diputats, que depenen, evidentment, de l'Estat, com implementar mesures retributives per als jutges, per als lletrats, per als fiscals, o com el complement salarial de destí, que s'hauria d'aprovar en els pressupostos generals de l'Estat. Demanen impulsar la nova oficina judicial, una oficina que ja s'ha demostrat ineficaç i poc resolutiva. O, sobre les mesures extrajudicials del punt 10, tots i totes sabem què passa quan s'externalitza o privatitza un servei públic. I, evidentment, en este sentit tampoc hi estem d'acord. En el punt 12, sobre la línia de beques per a opositors i opositores, el que realment s'hauria de fer és que no s'estableixi com a requisit el compromís de no treballar durant els quatre anys d'estudi, que és el que recull actualment. Una mesura, per tant, inviable per a la majoria de la ciutadania. O sobre els registres civils, que ja estan desenvolupats; només cal continuar donant el mateix servei allà on s'imparteix. Podria seguir i seguir sobre molts punts d'aquesta moció, però crec, sincerament, que no cal. Per tant, és evident que el nostre grup no donarà suport a aquesta moció. Moltes gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Señoras y señores diputados, me van a permitir que diga cuatro cositas, cuatro cosas respecto a esta moción y a las cosas que se han oído aquí. Miren, lo primero es que el señor Sergio Macián es, como muchos otros diputados de VOX, una persona muy educada, arreglada; es una persona que parece muy razonable, es un secretario judicial, entiende de lo que habla, sabe de lo que habla. Y por eso choca a veces ese discurso, que a veces hay que calificar de repugnante, que tienen desde sus filas, como, por ejemplo, ayer cuando les oía hablar de la seguridad, y lo hacían en unos términos tremendos para infundir miedo a la población, exactamente igual que hace toda la ultraderecha del mundo. Toda la alt-right del mundo habla así, en esos términos, de la seguridad, y culpa a colectivos por su nacionalidad, y es un discurso absolutamente repugnante e identificable. Pero usted, sin embargo, es una persona educada, que incluso llega a parecer ingenua cuando dice, como ha dicho hoy aquí..., se ha despedido con ese savoir faire diciendo: «Esperamos que esta moción merezca la aprobación de esta cámara. Y yo he pensado: «Eso es ingenuidad, porque no se la va a aprobar nadie. No le va a aprobar nadie esta moción, porque..., y hemos oído el porqué. Y yo les digo: a pesar de ese repugnante discurso..., que me lo pareció, así se lo digo, y estas cosas no las solemos decir así, pero a mí me pareció repugnante la forma como se referían ustedes a argelinos, a marroquíes, a la seguridad; me pareció repugnante y propia de la ultraderecha. Sin embargo, esta moción está fundada y es correcta, y habla de justicia. Y la justicia es un bien social de primera necesidad. Y aquí en Cataluña me parece a mí también repugnante –y lo es– el discurso del señor Quim Torra con las bestias taradas y los discursos que oímos y las actitudes que vemos de gente que se niega a firmar una moción, a votar algo porque está en castellano y no en catalán. Y esa misma repugnancia, esa misma ultraderecha que vemos en el independentismo, a veces la causan otros partidos que están en otra parte de la bancada. Y yo voto igual si me parece que los de Junts per Catalunya, que para mí actualmente representan también la ultraderecha en Cataluña –la representan, la representan–..., y voto. Y como la ultraizquierda de la CUP; también les voto algunas cosas. Y como se lo voto a los comunes, que son unos populistas que están gobernando con los socialistas. Que sale aquí el señor Viñuales y dice..., y se pone exquisito y dice que no va a votar porque él está tan alejado de lo que dicen los señores de VOX y está tan alejado que no va a votar a favor de un montón de cosas que son absolutamente justas para la justicia, que usted lo sabe muy bien, además; que usted, que representa un partido que está en el Gobierno con los comunes, debería mejorar. Que sí que es verdad que los jueces deberían tener un complemento retributivo para quedarse en Cataluña; que sí que es verdad, señora portavoz de la CUP, que se hostiga a los jueces, y se les hostiga de palabra, obra y omisión, como decía antes el catecismo. Se les hostiga con continuas declaraciones que atentan a su independencia –de palabra. Se les hostiga de obra: se les pintan las casas; al juez Llarena, a la fiscal Magaldi, les acosaron ustedes en sus casas privadas. Porque ustedes lo hacen, ustedes y sus juventudes. Si acosan a los partidos, si acosan a los padres y a los alumnos en los colegios por pedir que se respeten sus derechos de hablar en castellano. Y se nos ponen el resto de grupos... Se nos ponen exquisitos y, sobre todo, se nos ponen exquisitos los socialistas y no van a votar, cuando resulta que los juzgados verdaderamente están desbordados, cuando resulta que la Generalitat no hace otra cosa que atacar a un poder judicial al que llaman «represor, que..., infradotarlo con los presupuestos y tenerlo como la cenicienta de todas las conselleries de Cataluña, a un bien de primera necesidad como es la justicia. Por lo tanto, señores, menos hipocresía. Nosotros podemos estar muy en desacuerdo con muchas cosas de VOX, con muchas cosas de la CUP, con muchas cosas de los comunes, pero estos cordones sanitarios son antidemocráticos y van en contra de la población, de sus derechos y de los servicios que nosotros, como diputados, estamos obligados a prestarles. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, i en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; muchas gracias, presidenta. La verdad es que me paraba ahora a preguntar al presidente de la comisión si la consellera no estaba en el hemiciclo porque tenía algún compromiso. Me dice que no lo sabe. Pues la verdad es que me parece..., si no es que tiene algún compromiso, me parece una falta de respeto. A lo mejor está ahí en el despacho contabilizando sentencias en catalán, que parece que es lo único que le preocupa a la señora Ciuró sobre la situación de la Administración de justicia. Porque, además, cuando se le pregunta –y ella lo conoce perfectamente, porque es su profesión y sabe cuál es el estado de los juzgados–, lo niega y nos habla de otras cuestiones que nada tienen que ver y que, sobre todo, no son las prioridades. Me parece que es una moción buena, que es una moción muy técnica, que es una moción muy realista y que es una moción que está redactada desde el conocimiento interno de lo que ocurre precisamente en la Administración de justicia de Cataluña. Y, por tanto, nosotros vamos a dar apoyo a esta moción, porque apoyar esta moción significa apoyar al personal de estos juzgados, que está sobrepasado; que no cuenta con la oficina judicial y donde se ha implantado no tiene los recursos suficientes; que ve cómo el departamento ignora sus reclamaciones año tras año, tras año; que ve que las plazas de jueces siguen vacantes, con ese éxodo judicial que hemos vivido aquí en Cataluña, especialmente a partir del 2017. Hagan ustedes cuentas. ¿Qué pasó en 2017? ¿Por qué tenemos este éxodo judicial? No hace falta tampoco ser muy listo para atar los cabos. Se decía desde esta tribuna que no entienden esas expresiones, ¿no?, que se hable del hostigamiento, que a qué nos referimos con lo de hostigar. Pues yo creo que está muy claro. Obligar a una secretaria judicial a abandonar un edificio por la azotea es hostigar. Ir a la casa del juez Llarena, hacerle una pintada a la puerta de su casa, identificar también el trabajo de su mujer, eso es hostigar a los jueces. Tirar basura y excrementos a las puertas de los juzgados, eso es hostigar y, además, es también un poco guarrete, para que me entiendan. O sea, ¿así ustedes creen que los jueces quieren venir a Cataluña? ¿De verdad? ¿Les sorprende el éxodo judicial que tenemos? ¿Les sorprende que haya que forzar a los jueces a venir aquí con plazas forzosas, que, evidentemente, abandonan al año, en cuanto pueden presentarse a un concurso de traslados? ¿Sinceramente vienen aquí a preguntar que a qué nos referimos cuando hablamos de hostigar a los jueces? ¿De verdad? ¿Y dicen que es que tenemos la palabra «hostigar en el diccionario? Algunos parece que lo llevan en el ADN. Sinceramente, hay cosas que hay que tener, pues, la cara de cemento armado para venir aquí a hacerse estas cuestiones. Miren, quiero hablar también de uno de los puntos. No me va a dar tiempo de entrar en todos, pero uno que me parece que es fundamental, que es el tema del complemento salarial, que viene recogido en el punto 7. Reconoce también, la moción, que la propia Sala de Gobierno del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña –de Cataluña, los de aquí– están preocupados por esta situación. Hablan de esa problemática que se viene padeciendo desde hace décadas en Cataluña, e insisto que se ha agravado a partir del 2017. El propio Consejo General del Poder Judicial también pidió ese complemento salarial. Nosotros, desde el Partido Popular en el Congreso, también hemos pedido ese complemento salarial. Y, por cierto, el Partido Socialista se lo denegó, pero es que los números están encima de la mesa. Nadie quiere venir a Cataluña, porque nadie quiere que le insulten, nadie quiere que le identifiquen, que le señalen, que le llenen la casa de pintadas ni que, cuando vaya a entrar a su puesto de trabajo, tenga que apartar la basura. Por tanto, nosotros defendemos, evidentemente, este complemento salarial. Lo hacemos aquí en el Parlamento de Cataluña, pero también lo hacemos desde el Congreso de los Diputados. Y nos parece que sería, pues, una medida para intentar paliar esta desertización que estamos viviendo de la planta judicial. Insisto en que es una pena que la señora Ciuró no esté aquí esta tarde, pero, bueno, eso también da una muestra de las prioridades y de lo que le importa la justicia, la Administración de justicia de Cataluña. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jaume Alonso-Cuevillas.
Gràcies, presidenta. A veure com, després de les dos «brillants intervencions que m'han precedit, ho puc aixecar, això. [[Rialles.]] Ens porten una moció figuradament per parlar de justícia; extensíssima, amb tretze punts, però només cal llegir-la, com ja s'ha posat de manifest, per comprovar que és un cúmul de demagògies i d'ignorància –un cúmul de demagògia i ignorància. La justícia a Catalunya i a Espanya –la justícia a Catalunya, malauradament, és justícia d'Espanya– té dos grans problemes: un problema d'eficiència i un problema molt particular però que té una gran transcendència, anomenat lawfare. La justícia ha de ser eficient i ha de ser imparcial. El dia que vulguin que parlem seriosament d'aquests temes, en parlarem, però jo els hi aconsellaria una mica de lectura. Pel que fa al tema de l'eficiència de la justícia, està tot escrit. Els hi aconsello un llibre que es diu Eficiencia y transparencia del sistema judicial español en el contexto europeo, d'un catedràtic de Dret Processal de la Universitat de Barcelona que estudia les causes per les quals la justícia a Catalunya i a Espanya no funciona, què és el que s'ha de fer per millorar-ho. I, com els hi deia, la justícia en el cas de Catalunya..., en el cas d'Espanya també, però molt flagrantment en el cas de Catalunya. A Espanya pensin que hi ha aproximadament 5.500 jutges i magistrats. La majoria d'ells fan una feina molt bona, tenint en compte la gran precarietat de mitjans per culpa de l'organització, de la desorganització, de la caòtica organització del sistema. Però hi ha un problema estadísticament petit, però d'una gran importància social, que es diu lawfare. La justícia ha de ser eficient. Però, a més d'eficient, ha de ser justa. Vostès saben que a la justícia se la representa amb la imatge de la deessa Temis. És una deessa que porta els ulls embenats perquè només es fixa en els fets i no distingeix qui té davant; no jutja les persones per les seves idees, sinó que les jutja pels seus fets. I jo els hi aconsello un excel·lent llibre d'un professor de ciència política, jurista i professor de ciència política, que es diu Damià del Clot; un llibre que es diu Lawfare, que tant èxit ha tingut que recentment serà traduït a l'anglès, per explicar què és el que passa que la justícia espanyola no actuï amb la neutralitat, amb la imparcialitat que hauria d'actuar. La justícia, doncs, com els hi deia, hauria de ser eficient i imparcial, neutral. Vostès no volen una justícia eficient; volen una justícia en blanc i negre. I em temo que tampoc volen una justícia neutral. No volen una justícia cega; volen una justícia cegada. En concret, vostès el que volen és una justícia cara al sol. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, té la paraula la diputada d'Esquerra Republicana, la senyora Ana Balsera. [[Pausa.]] Senyora Balsera, li he omplert l'hemicicle. Quan vulgui... [[Rialles.]]
Ara em sento una mica pressionada. Intentaré fer un bon discurs. Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Vull començar la meva intervenció assenyalant la importància de l'Administració de justícia i un agraïment a tots els professionals que s'hi dediquen per la seva tasca. La part negativa de ser l'última és que moltes de les coses que volíem dir ja s'han dit abans. Per tant, intentaré no repetir-me, tot i que hauré de fer algun comentari. Al senyor Carrizosa, tot i que ha fet esment de la majoria de grups i no del nostre, Esquerra Republicana, sí que li voldria dir que ha comparat, no?, ha fet una referència al discurs de VOX com un discurs d'extrema dreta. I li voldria recordar el discurs de Valls a Barcelona, que també era un discurs d'extrema dreta. [[Aplaudiments.]] Per tant, les connexions hi són. Nosaltres, com és obvi, no compartim el model d'administració de justícia de l'extrema dreta. De fet, no compartim cap model amb l'extrema dreta. Nosaltres el que volem és una justícia propera, àgil i eficaç; una justícia feminista i amb perspectiva de gènere; una justícia en català; una justícia restaurativa i no únicament punitiva, i una justícia també de resolució alternativa de conflictes. I aquest és el nostre model. I vostès, senyors de VOX, venen aquí amb aquesta moció, no?, aquesta pretesa de voler millorar l'Administració de justícia, però la veritat és que, cada cop que hi ha alguna intervenció o alguna mesura per millorar-la, vostès hi voten en contra. Bé, de fet, vostès voten en contra de qualsevol mesura que pugui millorar qualsevol àmbit. I venen aquí també amb aquesta moció, amb unes declaracions que no són certes. I en vull destacar una, que també ho ha fet la companya de la CUP: «Cal promoure accions per evitar –i diuen vostès– «el hostigamiento y el acoso generalizado y constante a los jueces y magistrados por parte de cargos públicos a través de acciones y declaraciones que cuestionan su independencia y neutralidad. I m'aturo aquí. M'aturo per respecte per la companya Meritxell Serret, per la Marta Rovira, per la Carme Forcadell, per la Dolors Bassa, per l'Oriol Junqueras, el Raül Romeva, el Jordi Turull, el Jordi Cuixart, el Jordi Sànchez, Josep Rull, Quim Forn i la resta de companys i companyes de l'exili, com el president Puigdemont. [[Aplaudiments.]] També, per les més de tres mil persones represaliades a l'independentisme, perquè no ens oblidem que la causa independentista té més de tres mil persones represaliades. Així que, quan vostès parlen d'hostigamiento i acoso, no és a jueces i magistradas; l'hostigamiento i acoso és el que vivim les independentistes. Això sí que és hostigamiento i acoso i manca de neutralitat. I ara, tornant al model d'Administració de justícia que volem des d'Esquerra Republicana, nosaltres apostem per una justícia, però de veritat, amb majúscules, una justícia independent, que garanteixi drets i llibertats. Perquè entenem l'Administració de justícia com un servei públic essencial i, com el llistat que feia al principi, una justícia propera, àgil i eficaç. I és cert que cal una modernització, però ja s'estan duent a terme moltes passes en aquest sentit, com el programa Justícia, les vistes telemàtiques, menys documentació en paper. I hem de donar respostes més ràpides. És cert, no podem tenir procediments que durin dos o tres anys. Una justícia feminista i amb perspectiva de gènere. Nosaltres vivim en un sistema patriarcal, però també ho és la justícia. Hi ha procediments judicials que el que fan és revictimitzar, i molts cops qüestionen i no atorguen una protecció eficaç. Una justícia en català, perquè és inadmissible que només tinguem un set per cent de resolucions judicials en llengua catalana. Hem de dignificar els nostres drets lingüístics. Una justícia declarativa, restaurativa i no únicament punitiva, perquè no tot es soluciona a cop de Codi penal. Justícia també és resolució alternativa de conflictes. I ens queixem que els jutjats estan col·lapsats –i, de fet, ho estan–, però ens omplim la boca, alhora, de parlar de mediació, i no hi fem una aposta clara. Cal fomentar la resolució alternativa de conflictes. Aquest és el model d'Esquerra Republicana, per una justícia àgil, eficaç, en català i feminista. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. Doncs, acabat el debat, ara ja sí, procedirem a la votació de les mocions substanciades aquesta tarda. Iniciarem les votacions de les mocions que incorporen les esmenes i les esmenes transaccionals que s'han admès. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el retorn de les centrals hidroelèctriques al sistema públic (continuació)]] [[302-00116/13]] Comencem votant la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el retorn de les centrals hidroelèctriques al sistema públic. Començarem votant el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha quedat aprovat amb 111 vots a favor, 12 vots en contra, 5 abstencions i una persona que no vota. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 112 vots a favor i 17 vots en contra. Votem el punt número 3. Comença la votació. Ha quedat aprovat amb 82 vots a favor, 17 vots en contra i 30 abstencions. I, finalment, votem el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 82 vots a favor, 47 vots en contra. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la producció audiovisual en català (continuació)]] [[302-00117/13]] Votem ara la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la producció audiovisual en català. Comencem votant el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 95 vots a favor i 34 vots en contra. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 95 vots a favor, 26 vots en contra i 8 abstencions. Votem el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha quedat aprovat amb 112 vots a favor, 15 vots en contra i 2 abstencions. Votem ara el punt 5 bis. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 114 vots a favor i 15 vots en contra. I votem, finalment, el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 112 vots a favor, 15 vots en contra, 2 abstencions. Votem el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 114 vots a favor i 15 vots en contra. I, finalment, votem la resta de punts. Comença la votació. La resta de punts de la moció han quedat aprovats amb 112 vots a favor i 17 vots en contra. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones i el combat contra la pressió estètica (continuació)]] [[302-00118/13]] Votem ara la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones i el combat contra la pressió estètica. Votem el punt número 1. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 112 vots a favor, 12 vots en contra i 5 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 112 vots a favor, 10 vots en contra i 7 abstencions. Votem ara el punt 3.a. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 112 vots a favor, 10 vots en contra i 7 abstencions. Votem ara el punt 3.b. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 103 vots a favor, 10 vots en contra i 16 abstencions. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 106 vots a favor, 9 vots en contra i 13 abstencions. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 112 vots a favor, 10 vots en contra i 7 abstencions. Votem el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha quedat aprovat amb 112 vots a favor i 17 vots en contra. I, finalment, votem la resta de punts de la moció. Comença la votació. La resta de punts han quedat aprovats amb 114 vots a favor, 10 vots en contra i 5 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de l'Administració de justícia (continuació)]] [[302-00119/13]] Passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació de l'Administració de justícia. Atès que no hi ha cap petició de votació separada, votarem el text original de la moció en bloc. Comença la votació. Aquesta moció no ha quedat aprovada amb 17 vots a favor i 111 vots en contra. Aixequem la sessió. Moltes gràcies.