Austatud Riigikogu, tere päevast! Algab infotund. Kohaloleku kontroll. Kohalolijaks on registreerunud 52 Riigikogu liiget. Valitsusliikmed, kes osalevad infotunnis, on tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski, kes on hetkel ja ka siin peaministri ülesannetes, keskkonnaminister Marko Pomerants ning maaeluminister Urmas Kruuse. Eilsel päeval avaldas soovi küsimust esitada üheksa Riigikogu liiget, seetõttu annan iga teema puhul võimaluse esitada saalist üks lisaküsimus. Tuletan meelde, et küsimuse esitamiseks on aega üks minut, vastamiseks kaks minutit.
Esimese küsimuse esitab Kadri Simson tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovskile peaministri ülesannetes. Kadri Simson, palun!
Aitäh! Lugupeetud minister Ossinovski! Kevadel sõlmitud koalitsioonilepingu alusel peaks alampalk nelja aasta jooksul tõusma 45%-ni Eesti keskmisest palgast. Hetkel moodustab alampalk kõigest 36% keskmisest palgast, nii et koalitsioon on seadnud endale eesmärgiks, et miinimumpalk tõuseb kiiremini, kui on keskmine palgatõus. Kas te saate selgitada, millise alampalga arvestusega on koostatud järgmise aasta riigieelarve, mis olevat juba valitsuses kokku lepitud? Kas see on ametiühingute soovitud 470 eurot, tööandjate pakutud 417 eurot või on valitsus võtnud prognoosi aluseks mingi kolmanda summa? Kas te olete selle summaga rahul? Kas see on vääriline palk inimestele, kes töötavad täistööajaga ehk 40 tundi nädalas?
Aitäh! Loomulikult on madalapalgaliste inimeste toimetulek laiemalt, sh alampalga tõstmine, valitsusele prioriteetne teema. Rääkides madalapalgaliste toimetulekust ei saa kindlasti piirduda ainult alampalga teemaga. On ka teisi meetmeid, millega saab sotsiaalset toimetulekut parandada. Valitsuses on kokku lepitud, et järgmisest aastast tõuseb toimetulekupiir 90 eurolt 130 eurole ja jõustub ka madalapalgaliste maksutagastuse skeem, mis kindlasti samuti aitab väiksema sissetulekuga inimestel toime tulla. Järgmisel aastal suureneb ka maksuvaba tulu 154 eurost 170 euroni kuus. Alampalk on kindlasti üks oluline komponent laiemas kontekstis. Tõepoolest on valitsus kokku leppinud, et riik hakkab sotsiaalsete partneritega, st tööandjate ja töövõtjatega, alampalga üle aktiivsemalt läbi rääkima. Kindlasti ei ole küsimus lihtsalt selles, et administratiivselt alampalka tõsta, vaid tuleb lahendada need konkurentsivõimeprobleemid, mis ettevõtetel on, sh tõhustada ümberõpet ja täiendusõpet nendes sektorites, kus see on vajalik. Et jõuda 45%-ni keskmisest, peaks alampalk järgmistel aastatel tõusma vähemalt 10% aastas. See oleks minu arvates üsna mõistlik kasvutempo. Mis puudutab läbirääkimisi ametiühingute ja tööandjate vahel, siis nagu te teate, need on hetkel pooleli, õigemini ei ole kokkulepet veel saavutatud, mistõttu ei ole valitsus alampalka kehtestanud. Aga me hoiame läbirääkimistel aktiivselt silma peal.
Kadri Simson, palun!
Aitäh! Lugupeetud minister Ossinovski! Ma tõepoolest tean, et ametiühingud ja tööandjad ei ole suutnud omavahel kokkulepet sõlmida, aga paraku on riigieelarves päris mitmeid kuluallikaid, mis sõltuvad sellest, kui suur on miinimumpalk. Seega peab valitsusel olema oma tööversioon, mille alusel on riigieelarve kokku pandud, ja kes veel võiks seda summat teada kui mitte teie. Teie erakond lubas, et nelja aastaga te tõstate miinimumpalga 800 eurole. Seega peaks teie jaoks olema sobiv tõusutempo 100 eurot aastas. Nii palju ei küsi praegu isegi ametiühingud. Kas te veel täpsustaksite, mis on see valitsuse kontrollnumber ja mida saab valitsus teha selle jaoks, et ametiühingud ja tööandjad teile meelepärasel viisil kokku lepitud saaksid?
Aitäh! Valitsus on tõepoolest eri ministeeriumide lisataotlusi käsitledes jõudnud riigieelarves põhimõttelisele kokkuleppele, küll aga on seal endist viisi mitmeid lahtisi otsi ja valitsus ei ole tänaseks veel riigieelarvet heaks kiitnud. See juhtub eelduslikult järgmise nädala esmaspäeval, enne kui eelarve Riigikogule üle antakse. Loomulikult, mis puudutab alampalka, siis riigieelarves saab tööandjate ja töövõtjate kokkulepe ka kajastatud, see arusaam on valitsusel selgelt olemas. Aga me ei saa rutata sündmustest ette ehk peame ootama, kuni osapooled omavahel kokku lepivad. Kõnelesin sellel teemal alles eile riikliku lepitajaga ja ka teiste osapooltega on arutelud toimunud, nii minu kui ka minu eelkäija osalemisel. Üldine hoiak on see, et järgmise aasta jooksul võiks riik tööturu osapooltega aktiivsemalt ja komplekssemalt alampalgaküsimusi arutada, rääkides ka sellest, millistes sektorites on lahendamata konkurentsivõimeküsimusi ning kus on riigil võimalik aidata näiteks täienduskoolitusega. Selle formaadi loomisega Sotsiaalministeerium tegeleb. Valitsuskomisjon alustab tööd eelduslikult novembris, kui me hakkame pikemas vaates alampalga läbirääkimiste temaatikaga tegelema. Mis puudutab järgmist aastat, siis sõltub protsess tõepoolest riiklikust lepitajast. Mina tervise- ja tööministrina olen aktiivselt sellel teemal silma peal hoidnud. Mulle küll tundub, et kokkulepe on siiski saavutatav, ja kui see on saavutatud, siis kindlasti riik arvestab alampalga suurusega riigieelarves.
Marika Tuus-Laul, palun!
Aitäh! Austatud härra minister! Ka Keskerakonna prioriteet on just nimelt alampalga tõstmine ja kevadel oli meil sellel teemal eelnõu juba sotsiaalkomisjonis, kui oli avalik istung. Kahjuks küll ei ametiühingud ega sotsiaaldemokraadid väga ei toetanud samm-sammult liikumist kõrgema alampalga poole. Alampalgast ja palgast üldse sõltuvad ka pensionid. Küsimus on selles, et pensionide suurused järjest muutuvad, pensionärid kihistuvad, nii nagu toimub kihistumine ka muudes süsteemides. Mismoodi kavatsete teie pensionisüsteemil silma peal hoida, et edaspidi ei oleks nii suurt kihistumist, mille aluseks on palk? Me teame, et meie pensionid on Euroopa omadest ikkagi mitu korda madalamad.
Alampalga tõstmine on kindlasti nii sotsiaaldemokraatidele kui ka üldse kõikidele valitsuspartneritele oluline teema. Kui me vaatame natuke ajalukku, siis tõepoolest, võrdluses teiste Euroopa riikidega on Eestis alampalk madal. Aga eks see peegeldab meie heaolutaset Euroopa Liidu riikide hulgas laiemalt. Kui me võrdleme ennast teiste riikidega, siis viimase kolme aasta jooksul on Eestis alampalk suurenenud siiski umbes 10% aastas. Kui aastal 2012 oli see 290 eurot, siis sellel aastal on see 390 eurot, nii et selge edasiminek on toimunud, alampalk on tegelikult kasvanud märkimisväärselt kiiremini kui keskmine palk. See ei tähenda, et probleemi madalapalgaliste toimetulekuga enam ei oleks. Nagu ma ütlesin, on plaanis võtta mitmeid meetmeid, et alampalga kiirema tõusuga edasi minna. Aga mööngem, et küsimust ei ole võimalik lahendada lihtsalt administratiivselt, otsustades homme ära, et alampalk on 1000 eurot ja nii me muutume ühiskonnana kaks korda rikkamaks. See on natuke pikaajalisem protsess. Me peame tõesti vaatama majanduse struktuuri. Mõnes sektoris on konkurentsivõime madal ja kõrgemat palka on seal keeruline maksta. Ma usun, et alampalka on võimalik kiiremini tõsta, aga see eeldab kindlasti ka riigi aktiivsemat tööturupoliitikat, aktiivsemat haridus-, ümber- ja täiendusõppe poliitikat. See suund on valitsuses kokku lepitud, et riik aktiivsema osapoolena hakkab nendel läbirääkimistel kaasa rääkima selles valitsuskomisjonis, millest ma rääkisin. Pensionide ebavõrdsus on aga laiem pensionisüsteemi küsimus, mida on pikalt arutatud. Eks üldiselt ole niimoodi, et need, kes on rohkem sotsiaalmaksu pensioniosa maksnud, saavad mingil määral suuremat pensioni. Samas on meil ka pensionikindlustuses solidaarne osa kõigil võrdselt olemas.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmise küsimuse esitab Krista Aru keskkonnaminister Marko Pomerantsile. Krista Aru, palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud minister! Elanikkonna keskkonnateadlikkuse tõstmine on üks teie ministeeriumi tegevusvaldkondi ja ülesandeid. Teie olete ka Keskkonnainvesteeringute Keskuse nõukogu esimees. Järelikult olete teie üks neid inimesi, kelle valikutest, otsustest ja eelistustest sõltub ikkagi küllalt palju see, kui palju ja millist keskkonnaharidust saame me laia seltskonna hulgas levitada. Minu küsimus teile puudutab ajakirja Horisont. Aastast 2001 on Keskkonnainvesteeringute Keskus finantseerinud ajakirja Horisont väljaandmist. Selle aasta juunis tehti otsus, et 2016. aastast seda enam ei finantseerita. Miks selline otsus? Kas te finantseerite seda nüüd ministeeriumi kaudu?
Aitüma küsimuse eest! Küsimus on väga asjakohane. Tõepoolest, keskkonnateadlikkuse tõstmine on Keskkonnaministeeriumi, kaasa arvatud keskkonnaministri üks tegevusvaldkondi. Meil on selleks mitmeid institutsioone ja nende kaudu tegeleme me aastas kümnete tuhandete inimeste keskkonnateadlikkuse tõstmisega, nende sünnist surmani. Nüüd konkreetsest küsimusest. Tegu on MTÜ-ga Loodusajakiri, mis annab välja väga mitmeid loodusajakirju. Eesti Mets ja Eesti Loodus on meile teada juba sõjaeelsest ajast, nende kaubamärgid kuuluvad ka Keskkonnaministeeriumile. Siis veel Loodusesõber, Horisont ja lisaks on selliseid vaheraamatuid. Keskkonnaministeeriumis sai selle arutelu põhjuseks, et MTÜ Loodusajakiri peaks oma tegevusi korrigeerima, see fakt, et peaaegu pool kogu KIK-i keskkonnateadlikkuse programmi rahast on aastas siiamaani läinud MTÜ-le Loodusajakiri. Seda raha ei ole mitte väga vähe, umbes 588 000 eurot aastas. Teised keskkonnateadlikkusega seotud tegevused on saanud siis selle ülejäänud raha. See on olnud lihtsalt ebaproportsionaalne ja seetõttu oli ka minu meelest õigeaegne teada anda, et 2016. aastal see asi lihtsalt nii edasi minna ei või. Ma tean, et MTÜ otsib partnereid, kes oleksid valmis Horisondi väljaandmisele kaasa aitama. Minu andmetel tänasel päeval väga palju neid, kes oleksid valmis sinna tegelikult raha juurde panema, ei ole, kui mitte öelda, et üldse kedagi sellist ei ole. Nii et tuleb tõele silma vaadata.
Krista Aru, palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud minister! Selle ajakirja ilmuma hakkamisest täitub järgmisel aastal 50 aastat, ta on pool sajandit meid harinud, kasvatanud mitmeid põlvkondi, tekitanud laiemat huvi keskkonna, maavarade ja kõikide selliste asjade vastu. Teie vastusest sain ma aru, et tegelikult teie enda poolt sellele ajakirjale mingit aktiivset lahendust ei paku. See summa, mida nad küsivad, on 100 000 eurot terveks aastaks.
Aitüma! Peenraha, nagu te mainite. Aga nagu ma ütlesin, MTÜ-d Loodusajakiri kindlasti rahastatakse järgmisel aastal pooles osas sellest 588 000 eurost, mis on märkimisväärne summa. Midagi ei ole teha, teinekord tulebki suu sekki mööda seada. Teie olete ajakirjandusspets. Kui te vaatate, mis üldse loodusajakirjade turul toimub, siis näete seal väga palju sarnaseid tooteid. Seetõttu, et Marek Strandberg on hakanud Inseneeria peatoimetajaks, ei leia te sealt enam artikleid tehnikast kui sellisest, vaid see on muutunud kliimaajakirjaks. See ei ole mitte kriitika, vaid üks faktinäide. Väga tore on, et on olemas KIK. Loodusest on lihtne kirjutada, ajakirjad saavad seda kajastada, aga meie huvi peaks olema see, et võimalikult laiad ringkonnad saaksid loodusteadlikkusest ja loodusharidusest osa. Ainus viis seda teha ei ole ajakirjandus, turul on ju veel terve hulk tooteid. Niimoodi teinekord lihtsalt on.
Peeter Ernits, palun!
Aitäh, hea juhataja! Lugupeetud minister! Et laiad rahvahulgad saaksid Eesti imelisest loodusest osa, peaks olema võimalik seda ka vaadata. Männikjärve rabas, ühes kõige ilusamas rabas, on laugaste vahel vaatetorn ja laudtee, mis sinna läheb. Vähemalt viimased kolm aastat on käinud seal jampslik jant. Üheksa lauda oleks torni pääsemiseks vaja ära parandada. Seda tööd on projekteeritud. Mu valija saatis eile kirja ja küsis, kui kaua see jamps veel kestab. Mitu aastat ei ole RMK hakkama saanud laudtee ja vaatetorni parandamisega. Mitte ainult Eestimaa elanikud, vaid ka välismaalased, kes seal tihti käivad, lihtsalt ei saa sellesse vaatetorni ronida. Kas see on normaalne ja millal asi korda saab?
Aitüma! Lugupeetud rahvasaadik! Kui te oleksite seda küsimust varem natukene selgitanud, siis ma oleksin saanud anda praegu konkreetse vastuse. Ma saan teile selle vastuse küll anda, aga mitte siit kõnepuldist. RMK tõepoolest tegeleb iga päev väga paljude matkaradade ja vaatetornide remondi ja ehitamisega, nii et neil on kindlasti selles suur roll. Nagu ma ütlesin, teen endale selgeks, miks see üheksa laua vahetus nii vaevaline on, siis saan teid valgustada.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on Jaak Madisonilt tervise- ja tööministrile peaministri ülesannetes Jevgeni Ossinovskile. Jaak Madison.
Aitäh, lugupeetud Riigikogu istungi juhataja! Austatud minister! Teatavasti on viimase poole aasta üks põletavamaid teemasid olnud immigratsioon ja rändesurve läbi Lõuna-Euroopa, mille tõttu on Saksamaa väga tugevalt avaldanud survet ka kvootide kehtestamiseks. Eile käis meie siseminister erakorralisel istungil Brüsselis välja veksli, et Eesti võtab vastu 550 immigranti. Seega on see arv kahe kuu jooksul suurenenud 150-st 550-ni. Teatavasti koosneb koalitsioon kolmest väga erinäolisest erakonnast, kellel kõigil on väga erinev maailmavaade ja ideoloogia. Ma usun, et nii meid siin saalis kui ka teie valijaid huvitab, kui pingelised on olnud valitsuses arutelud immigrantide vastuvõtu üle. Kui palju immigrante oleks Sotsiaaldemokraatlik Erakond nõus vastu võtma, arvestades seda, et nende ülalpidamine läheb maksma Eesti maksumaksja raha ning Eestis on 40 000 last, kes lähevad tühja kõhuga magama?
Aitäh! Esiteks, ma usun, et ehkki valitsuses olevad erakonnad võivad teatud küsimustes olla maailmavaateliselt erinevatel positsioonidel, jagavad kõik kolm seisukohta, et Eesti peab kuuluma ÜRO-sse ja Euroopa Liitu ning tugev Euroopa Liit on Eestile kasulik. Selles kontekstis tuleb käsitleda ka pagulasküsimust. Pagulased ei ole tavapärases mõistes immigrandid, inimesed, kes lihtsalt lähevad mõnda teise riiki paremat elu otsima, vaid rahvusvaheliste konventsioonide järgi, millega Eesti on liitunud, on pagulased inimesed, keda ähvardab kodumaal surm, tagakiusamine ja muud repressioonid ning nende elu on ohus. Ma usun, et valitsuses ei ole ühtegi inimest – ma arvan, et ka siin Riigikogus ei ole ühtegi sellist inimest –, kes ütleks neile, kes on jõudnud Euroopa piiridele ja keda ähvardab kodumaal surm, et mingu tagasi surema. Loomulikult on rändekriis tõsine mure. See ei ole tõsine mure olnud mitte ainult viimased neli kuud, vaid juba õige mitu aastat. Viimastel kuudel on see protsess kindlasti intensiivistunud. Minu selge seisukoht on, et Eesti peab selles küsimuses olema euroopalik, Euroopa Liiduga ja teiste riikidega solidaarne ning olema solidaarne ka nende inimestega, kes tõepoolest muidu ei saaks elada inimväärset elu või keda ähvardaks kodumaal surm. Sellest arusaamast lähtudes on valitsus oma tööd ka teinud, oleme Eesti võimekust arvestades mõelnud läbi konkreetsed toetusmehhanismid, et pagulased siia jõudes saaksid ühiskonda kiiresti integreeruda ja siia eri rollides panustada.
Palun vastamisel jääda kahe minuti piiresse! Jaak Madison, palun!
Aitäh, istungi juhataja! Ma tuletan meelde, et praegu Euroopasse tulnud inimesed ei ole kõik siiski teps mitte sõjapõgenikud, vaid väga suur osa nendest on lihtlabased immigrandid, pagulaspõgenikud, kes tulevad siia lihtsalt unistuse tõttu pääseda elama heasse ühiskonda. Need on faktid, vaatame kas või Ungarit. Seega jäägem ikkagi väidetes korrektseks. Teine asi. Me kõik teame, et tunduvalt soodsam ja kuluefektiivsem on aidata inimesi, kes on tõesti sõjapõgenikud, nendes riikides, mis jäävad nende kodumaa naabrusesse, näiteks Jordaanias, kus me ka ise hiljuti viibisime. Ligikaudu kümme korda odavam on inimesi aidata samas kultuuripiirkonnas, seal puudub vajadus õpetada neile teist keelt ja kohandada neid teise kultuuriga. Sealt on neil kergem pöörduda kodumaale tagasi, kui kriis laheneb. Ma olen nõus sellega, et me peame aitama inimesi, kes tõesti abi vajavad, me oleme kõik sellel seisukohal, kuid küsimus on printsiibis, keda ja kui palju me aitame. Härra Tsahknalt ei saanud me otsest vastust, kui suur on Eesti maksimaalne võimekus põgenikke vastu võtta. See arv on kasvanud kahe kuuga üle kolme korra. Äkki on teil rohkem selgroogu ja te oskate meile öelda, kui suur on Eesti võimekus võtta kahe aasta jooksul vastu tõelisi põgenikke? Mis on see maksimumpiir?
Aitäh! Teie küsimuses oli väga palju segadust mõistetega: põgenikud, immigrandid, pagulased, pagulaspõgenikud. Räägime siiski terminoloogiliselt korrektselt. Eesti võtab vastu neid inimesi, kes saavad rahvusvahelise kaitse ehk pagulasstaatuse. Tänase seisuga on Euroopa Liidus solidaarselt ühiselt otsustatud, et need inimesed jagatakse laiali teatud mehhanismi kohaselt. Eesti on teatud hulga nende inimeste vastuvõtmise poolt olnud ja on valmis tegelema nende integreerimisega ja ühiskonda sulandamisega. Ma arvan, et see otsus on mõistlik. Tõepoolest, teil on õigus, et mitte kõik inimesed, kes teistest riikidest Euroopasse jõuavad, ei ole tegelikult pagulased ehk nad ei kvalifitseeru nende konventsioonide alusel pagulaseks. On neid, kes tõepoolest tahavadki lihtsalt paremale elujärjele saada ja kellel kodumaal suuri põhimõttelisi probleeme ei ole. Selles kontekstis on Euroopa Liit ja ka Eesti aktiivselt tegelnud sellega, et tugevdada Euroopa Liidu liikmesriikide, laiemalt Euroopa Liidu võimekust pagulaste või sisserändajate taotluste menetlemisel, selleks et efektiivsemalt tuvastada inimesi, kes pagulasstaatusele ei vasta, ja nad siis tagasi saata. Nõnda on Eestis see praktika toiminud väga pikki aastaid. Väga suure hulga inimeste kohta nendest, kes varjupaigataotluse on esitanud, leitakse, et nende taotlus ei ole põhjendatud, ja nad saadetakse riigist välja. Eesti on aktiivselt panustanud ka Euroopa piirivalveagentuuri Frontex tugevdamisse ja tegelnud ka humanitaarkriisi lahendamisega lähteriikides, andes näiteks humanitaarabi Lähis-Ida riikidele.
Viktor Vassiljev, palun!
Aitäh, härra Riigikogu esimees! Lugupeetud minister peaministri ülesannetes! Me räägime rändekriisist, millel on tegelikult mitu aspekti. Me räägime palju põgenikest, kes hakkavad siia saabuma, olgu neid 150 või 550, aga me peaaegu üldse ei räägi rohkem kui 100 000 inimesest, kes on viimase 15 aasta jooksul Eestist välja rännanud. Vaevalt nad kõik nüüd poliitiliselt tagakiusatud olid, nad olid ikkagi majanduspõgenikud. Kas hetkel teie juhitav valitsus on uurinud või teinud kellelegi ülesandeks uurida sisserände ja väljarände koosmõju, kuidas see mõjutab rahvastiku koosseisu, keelelisi, kultuurilisi ja majanduslikke aspekte? Mis järeldusi on tehtud?
Aitäh! Ma arvan, et te eksite, väites, et neid küsimusi ei arutata. Neid küsimusi arutatakse väga põhjalikult. Kindlasti osalevad ka Riigikogus esindatud erakonnad aktiivselt selles avalikus diskussioonis. Ma tean, et Keskerakond on väga aktiivselt selles diskussioonis osalenud. On tehtud väga palju uuringuid, nii sisserände kui ka väljarände teemadel. On leitud ja õigusega leitud – ma usun, et see on tõepoolest nii –, et pikaajaline väljaränne on Eesti ühiskonnas oluline probleem demograafilises võtmes, kuna välja rändavad üldiselt tööealised inimesed, kes on aktiivsemad tööturul ja ka sotsiaalselt, teiste hulgas sünnituseas olevad naised. Nii et loomulikult on sellel protsessil olulised sotsiaalsed, majanduslikud, regionaalpoliitilised ja demograafilised mõjud. Selge on see, et inimesed lahkuvad Eestist. Mõned lahkuvad sellepärast, et soovivad mujal maailmas ennast paremini teostada. Kindlasti ongi mujal maailmas samuti väga palju häid võimalusi eneseteostuseks. Paljud tulevad tagasi, et pärast seda, kui nad on omandanud näiteks hariduse välismaal, panustada Eesti ühiskonda. Pikemas plaanis on küsimus loomulikult selles, et selleks, et Eesti ühiskond ei oleks mitte väljarändemaa, vaid riik, kus inimesed tahavad elada ja kuhu tulla, on eeskätt vaja suurendada Eesti majanduslikku heaolu. Sellel teemal, kuidas seda kõige paremini teha, peetakse kindlasti kõikides erakondades ja ka siin Riigikogus pidevalt aktiivselt diskussioone. Valitsus on oma tegevuses inimeste sissetulekute ja heaolu kasvu seadnud üheks oma prioriteediks. Kindlasti tahaks alati kiiremini ja rohkem, aga teeme nii palju, kui oskame.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on maaeluminister Urmas Kruusele. Siret Kotka, palun!
Aitäh, hea juhataja! Austatud minister! Lisaks Euroopa Liidu toetustele on Eestil 2016. aastal võimalik maksta põllumeestele täiendavalt 21,5 miljonit eurot üleminekutoetust. Viimati maksis Eesti omalt poolt üleminekutoetust 2013. aastal. Miks 2014. ega 2015. aastal ei makstud põllumeestele üleminekutoetust ja kui suur üleminekutoetus on 2016. aasta riigieelarves põllumeestele ette nähtud?
Aitäh, auväärt küsija! Mul on keeruline vastata küsimusele eelmiste valitsuste otsuste kohta ühes või teises valdkonnas. Aga ma saan öelda, millise põhimõttelise otsuse on vastu võtnud praegune valitsus. Eelarve eelnõu peaks jõudma lähiajal auväärt Riigikogu lauale. Valitsus oma viimasel kabinetiistungil, kus eelarve piirjooned põhimõtteliselt kokku lepiti, otsustas eraldada põllumeestele täiendavalt 7,6 miljonit eurot. Kui palju sellest läheb üleminekutoetuse katteks ja kui palju erakorraliseks toetuseks, see sõltub lähinädalate otsustest, sellest, kas Euroopa Komisjon arvestab, et liikmesriikidel on soov ise erakorralist toetust juurde maksta. Kui me räägime kõige enam kriisis olevast sektorist, piimandussektorist, mis on ka selle 7,6 miljoni euro kujunemise põhialuseks, siis saab öelda, et piimandussektori maksimummäär järgmisel aastal on 9,1 miljonit eurot. Kui me oleme selle sektori jaoks eraldanud 7,6 miljonit, siis saab öelda, et abi on peaaegu sajaprotsendiliselt tulemas. Tehniliselt tähendab see, et kui Euroopa Komisjon lubab erakorralist toetust juurde maksta, siis kolm miljonit tahame me põllumehele eraldada juba selle aasta lõpus. Koos Euroopa Liidu vahenditega oleks see summa üle kümne miljoni euro.
Tarmo Tamm, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud maaeluminister! Valitsuse üks peamisi ja olulisi töövaldkondi on oma ettevõtetele võrdsete konkurentsitingimuste loomine ja ettevõtete kaitsmine. Põllumajandussektoris pole sellest isegi juttu. Meie põllumehed saavad Euroopa Liidu keskmisest vähem otsetoetusi, samal ajal tõstab valitsus erimärgistatud kütuse aktsiisi. Üleminekutoetust, mida Eesti riik oleks võinud maksta kolme aasta peale kokku umbes 60 miljonit eurot, ei ole makstud. Oleks olnud võimalik ka lisatoetusi maksta. Näiteks maksis Euroopa Liit eelmisel aastal piimandussektorile 6,9 miljonit eurot lisatoetust, ka Eesti riik oleks võinud toetada, aga isegi kahte miljonit ei leitud. Naabrid seda toetust maksavad ja õigustatult, sest selle taga on töökohad, maaelu kestmine, eksport jne. Härra minister, kas see sõnum, mille põllumehed siia Tallinnasse tõid, ei ole teile kohale jõudnud?
Aitäh! Mis puudutab keerulist olukorda Eesti põllumajanduses – ja mitte ainult Eesti, vaid ka kogu Euroopa põllumajanduses –, siis siin on mitmed riskid realiseerunud ühel ja samal ajal. Eesti seakasvatussektoris algasid probleemid juba aastal 2011, kui selles sektoris hakkasid kehtima teatud piirangud. Piima hind on meil viimase aasta jooksul langenud ligi 30%, Euroopas keskmiselt on see langenud üle 20%. Me oleme täiesti uues situatsioonis ka seetõttu, et Euroopa Liidus kadusid piimakvoodid ehk astuti väga selgelt ja jõuliselt vabale turule. Riik ei ole maksnud üleminekutoetust mitte kolmel, vaid kahel aastal. Kuid meie piim eksporditakse põhimõtteliselt enamikus või isegi 100%-liselt toorpiimana Lätti ja Leetu. Seega ei ole toetused andnud nende põllumeestele sellist eelist, et suund oleks vastupidine. Kui me vaatame üldist maksu- ja ettevõtluskeskkonda, siis tuleb kindlasti öelda, et Läti ja Leedu põllumeestel ei ole Eesti põllumeestega võrreldes eelist. Aga see, et riik toetusi maksnud ei ole, ei vasta absoluutselt tõele, sest ka selleaastane otsus eraldada 1,7 miljonit eurot seakasvatussektorile konservide kokkuostuks on väga konkreetne Eesti Vabariigi abi.
Siret Kotka, palun!
Aitäh, hea juhataja! Austatud minister! Ma tuletan meelde, et aastail 2014 ja 2015 oli Reformierakond valitsuses. Nii et te ikka võiksite vastata küsimusele, miks siis ei makstud põllumeestele üleminekutoetust, mida tegelikult oleks olnud võimalik maksta. Aga minu küsimus on veel see, mida te täpselt tegite eelarveläbirääkimistel, et põllumehed saaksid ikkagi võimalikult suurt toetust. Kas te kirjeldaksite seda protsessi? Kui palju te küsisite ja kui palju te saite? Ma tean, et seakasvatussektor on järgmiseks aastaks taotlenud 15 miljonit eurot. Milline on seisukoht, kas te annate seakasvatussektorile 15 miljonit eurot, et sektor saaks kriisist välja tulla?
Aitäh, auväärt küsija! See, mida ma küsisin, oli teada juba varakevadel. Maaeluminister, alustades eelarveläbirääkimisi Rahandusministeeriumiga eelarvenumbrite lõplikuks otsustamiseks, taotles üleminekutoetust maksimummääras, mis oli reeglite järgi ette nähtud. Maaeluministri sõnum valitsusele ja valitsusliikmetele oli ühene ja selge: põllumajandus on kriisis ja vajab teatud lisatoetust. Kui maaeluminister saaks käsutada kogu eelarvet, siis kindlasti oleks ta eraldanud eelarvest kogu selle summa, mis on lubatud. Aga Eesti ühiskond koosneb väga paljudest inimestest ja me peame arvestama paljude eluvaldkondade vajadustega. See oli väga oluline kompromiss, et Vabariigi Valitsus otsustas juba eelarveläbirääkimiste lõppfaasis eraldada veel 7,6 miljonit eurot. Mis puudutab Euroopa Liitu, siis ma julgen veel kord meelde tuletada, et see tase, millest kevadel läbirääkimisi alustati, oli 1,3 miljonit eurot. Euroopa Liidu lõppotsus, seda ka selle tõttu, et Balti riigid ja Poola tegid väga head koostööd ja kaasasid kolleege, oli Eesti jaoks 7,56 miljonit. Minu arvates on need kaks olulist märki, mis näitavad suhtumist Eesti põllumehesse.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Nüüd Andres Ammase küsimus Jevgeni Ossinovskile, tervise- ja tööministrile peaministri ülesannetes. Palun!
Austatud juhataja! Austatud minister peaministri ülesannetes! Tegite suvel sotsiaaldemokraatide nimel mitu minu hinnangul head ettepanekut koalitsioonilepingu kohta. Osa neist pälvis väidetavalt ka valitsuspartnerite heakskiidu. Kuidas need ettepanekud nüüd realiseeruma hakkavad, kas koalitsioonileping kirjutatakse ümber ja allkirjastatakse uuesti? Kas mingi osa nendest ettepanekutest jõuab valitsuse tegevuskavva ja ministeeriumide plaanidesse? Mis toimuma hakkab? Sellel küsimusel on ka teine, olulisem pool: kas midagigi sellest on kajastatud meile varsti esitatavas tuleva aasta eelarve projektis?
Aitäh! Oleme tõepoolest kokku leppinud 22 punktis koalitsioonilepingu täiendamiseks. Mitmes küsimuses on tegemist üsna põhimõtteliste kokkulepetega. Jätkates kolleeg Urmas Kruuse vastust, võib öelda, et jõuti kokkuleppele ka näiteks selles, et Maaelu Edendamise Sihtasutuse juurde luuakse põllumeestele täiendav kriisi finantseerimise fond. Selle ettepanekuga on maaeluminister juba kabinetis käinud. On kokku lepitud, et õpetajate palk tõstetakse lähiaastatel 120%-ni Eesti keskmisest. On kokku lepitud ka see, et edaspidi otsitakse võimalusi, kuidas senisest kiiremas tempos suurendada tulumaksuvaba miinimumi. Kõik need ettepanekud realiseeruvad kokkuleppe kohaselt Vabariigi Valitsuse uuendatud tööplaanis. Praegu käib ministeeriumide vahel tehniline protsess ja paari nädala pärast on Vabariigi Valitsuse uuendatud tööplaan esitatud valitsusele heakskiitmiseks. Kindlasti need ettepanekud riigieelarves osaliselt kajastuvad. Näiteks otsustas valitsus eelmisel nädalal suurendada ainult prioriteetsete valdkondade töötajate palgafondi. Nende töötajate seas on õpetajad, kelle palgafond tsentraalselt suureneb 4%, aga Haridus- ja Teadusministeerium minule teadaolevalt pingutab selle nimel, et õpetajate palga tõus järgmisel aastal oleks tunduvalt suurem. Põhimõtteliselt on kokku lepitud ka juba mainitud maaelu toetamise meetmed, mis võiksid järgmisel aastal kehtida. Ma arvan, et muud rahalised teemad jäävad juba järgmistesse aastatesse.
Andres Ammas, palun!
Aitäh! President Toomas Hendrik Ilves oli enne presidendiks saamist sotsiaaldemokraat. Kas te olete pettunud, et ta sügisistungi avakõnes koalitsioonilepingu täiendamist küllalt kirglikult kritiseeris? Kas teil on olnud võimalik talle selgitada koalitsioonilepingu muutmise vajadust ja teie ettepanekuid?
Aitäh! Vabariigi Presidendil on kindlasti õigus arvata sisepoliitilistest asjadest, mis ta heaks arvab. Alati ei pea tema seisukohad kindlasti ühtima ei valitsuse ega veel vähem mõne erakonna seisukohtadega. Minu hinnangul on need ettepanekud, milles me kolmepoolselt täiendavalt kokku leppisime, olulised. Ma arvan, et on mõistlik koalitsioonileping aeg-ajalt värske pilguga üle vaadata ning sinna uusi ja asjalikke ideid sisse kirjutada. Ma julgen küll öelda, et koalitsioonilepingu täiendamise protsess, see, et me oleme suutnud lisaettepanekuid arutada ja nendes kokkuleppele jõuda ning asume ühiselt tööle nende elluviimise nimel, on valitsuspartnerite seas usaldust kasvatanud.
Jaak Madison, palun!
Austatud minister! Riigieelarve arutelu siin tuleb kindlasti väga terav ja põnev, sest see, mis inimesed alati tülli ajab, on raha. Alles paar nädalat tagasi eraldas Vabariigi Valitsus erakorraliselt üle 300 000 euro, et tegelda tõeliste pagulaste ehk sõjapõgenike vastuvõtuga. Viimase kahe kuu jooksul on sündmused arenenud aina kiiremini ja seetõttu on tekkinud vajadus eraldada suuremaid summasid, selleks et neid inimesi efektiivselt siia integreerida, siin majutada ja pakkuda võimalusi hakkamasaamiseks. Kui palju on praeguse kava järgi – juba järgmisel nädalal jõuab riigieelarve eelnõu siia laudade peale – järgmise aasta riigieelarvest eraldatud nii Siseministeeriumi kui ka Sotsiaalministeeriumi haldusalasse spetsiaalselt pagulaste vastuvõtuga tegelemiseks?
Aitäh! Sellele küsimusele jään konkreetse vastuse täna võlgu. Kuna sündmused on üsna kiiresti arenenud, siis valitsus ei ole tänaseks veel lõplikus kavas, ei tegevustes ega vajalikes finantsvahendites, kokku leppinud. Küll aga on see valitsusel lähiajal plaanis. Nagu ma tean, on Riigikogu otsustanud lähinädalatel korraldada olulise tähtsusega riikliku küsimuse arutelu, kus valitsuse esindajad saavad neid küsimusi konkreetsemalt kommenteerida. Tänase seisuga on erinevad haldusalad ja ministeeriumid selgitanud esmaseid pagulaste vastuvõtmisega tekkinud lisavajadusi. Eeskätt on seda teinud Siseministeerium, aga ka Sotsiaalministeerium ja Kultuuriministeerium. Ma usun, et kui ülemkogul, kus peaminister täna viibib, saavutatakse lõplikud kokkulepped, siis pärast seda on valitsusel Riigikogule esitada konkreetne plaan nii tegevuste kui ka vajaliku rahalise ressursi mõttes. Fakt on see, et lühikeses perspektiivis, loomulikult, on pagulaste vastuvõtmine riigile lisakulu. See kulu ei ole märkimisväärselt suur ja on lühiajaline, aga see on tõepoolest olemas. Teiste riikide praktika näitab, et kui integratsioonimeetmed on piisavalt edukad ehk me suudame tagada pagulastele haridus-, töö- ja integratsioonivõimalused, siis õige pea hakkab enamik pagulasi aktiivselt majandusse panustama, mis tähendab, et nad muutuvad n-ö kuluallikast tuluallikaks. Selle nimel valitsus pingutab.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmise küsimuse esitab Arno Sild maaeluminister Urmas Kruusele. Arno Sild, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud minister! Mind huvitab, mismoodi ministeerium praegu tegeleb piimale eksporditurgude otsimisega. Märkisite siin ka täna ise, et meie peamine eksporditurg on Leedu ja Läti. Praegune olukord näitab aga, et ega see piima müük Leetu ja Lätti meie tootjaid ei rahulda, seda kindlasti juba hindade poolest. Kuidas peaks edasi toimima? Ei ole mõtet rääkida nendest üksikutest propagandistlikest näidetest, kas või et Jaapanisse saadeti partii. Tuleb välja, et see partii oli tehtud hoopis Saksa või mõne teise Euroopa riigi toorainest. Kõigepealt on meile oluline ikka see, kuidas meie oma tootjad saaksid piima eest sellist hinda, et nad ellu jääksid.
Aitäh, auväärt küsija! Arvan, et iga kilo piimatoodet, mis me suudame ära müüa, on põllumehele ääretult oluline. Teiseks tahan täpsustada, et kui ma rääkisin Lätti ja Leetu müügist, siis ma rääkisin pigem toorpiimast, mitte piimatoodetest. Mis puudutab teie mainitud Jaapani ja Hiina turgu, siis kindlasti on need olulised turud. Olulised selles mõttes, et kui esialgu võib tunduda, et sinna müüdavad proovipartiid on väikesed, siis kaugemas perspektiivis vaadates on nendel turgudel kindlasti potentsiaali, et aidata realiseerida seda piimatoodangut, mis jääb riigis üle. Nagu te teate, on meie piimatootmise võimsus kaks korda suurem, kui Eesti rahvas suudab ära tarbida. Kui te küsite konkreetselt Maaeluministeeriumi tegevuse kohta, siis te võib-olla panite tähele, et eelmisel nädalal käisid Eestis Hiina inspektorid. See tähendab, et me tegeleme selle ettevalmistamisega, et ühel hetkel võiksid ühed või teised tooted minna Hiina turule. Aasta lõpuks on kavandatud ka ministri visiit Hiinasse, et luua soodsat baasi võimalikele kokkulepetele. Aga kindel on see, et ministeerium ise ei hakka ühtegi toodet tootma, vaid ettevõtjatel tuleb teha koostööd, et leida need maitsed ja tooted, mis sobiksid ükskõik millisele turule, kus me potentsiaali näeme.
Kersti Sarapuu, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud minister! Viimastel aastatel on palju juttu olnud piimatöötlemisettevõtte rajamisest, kuhu koonduksid mitmed meie piimatööstusettevõtted. Juttu on olnud selle rajamisest ka Paidesse ja selle eestvedaja oli E-piima juht Jaanus Murakas. Ma soovin teada, kui kaugel on selle ühisettevõtte rajamine ja millal see võiks teoks saada.
Aitäh, auväärt küsija! See, mis puudutab maaelu arengukava seda meedet ja konkreetselt võimaliku tehase loomist, siis tõepoolest on siin kavandatud riigi abi 18 miljonit eurot. Nagu hea küsija märkis, on selle meetme üks põhialuseid tegelikult see, et see tehas, mis peaks ehitatama, peaks kuuluma ühistulise tegevuse kaudu põllumeestele. See tähendab, et selle tehase loomise mõte on rohkem väärindada toorpiima ja jätta rohkem kasumit Eestisse, nii põllumehele kui ka tootjale. See tegevus on ettevalmistavas faasis ja lähiajal peaks selle meetme avamine olema realiseeritav. Minu suur küsimärk ja hirm eri sektorite esindajatega kohtudes on olnud pigem see, kas me suudame selle kriisi ajal panna seljad nii kokku, et meis tekiks rohkem turujõudu põllumehe jaoks, kellele iga sent piimakilo pealt on ääretult oluline. Kohtusin eile Sakus Harjumaa ja Raplamaa põllumeestega, neid oli seal üle 40, ja rõhutasin veel kord, et seljad tuleb kokku panna nii riigi sees tegutsedes kui ka ekspordi mõttes. Kui kaubanduses ei kajastu kuidagi see, et ka põllumees võiks rohkem raha kätte saada, siis on üsna keeruline kaugemas perspektiivis edukas olla.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on Rein Rataselt keskkonnaminister Marko Pomerantsile. Palun, Rein Ratas!
Tänan! Austatud keskkonnaminister! Keskkond hõlmab nii loodus- kui ka inimese muudetud ruumi, sestap tuleb teie juhitaval ministeeriumil tegelda nii loodus- kui ka inimtekkeliste objektidega. Kõik on kõigega seotud ühisnimetajaga "keskkond". Muinsuste ja muu keskkonna kaitse töötavad üldjuhul koostöös, ühes suunas. Keskkonnaministeeriumis on looduskaitse osakond. Kas seal ja mitte kuskil mujal ei peaks olema ka muinsuskaitse osakond? Olen rääkinud.
Aitüma, hea küsija! Tore oleks, kui mul oleks juhtida kõiksuse ministeerium, aga piirduma peab ainult keskkonnaga. Sellele küsimusele võib läheneda mitmeti. Kui me võtame puhtalt administratiivselt, siis praegu on meil piisavalt tööd ja vaevanägemist sellegagi, et järgmiseks kevadeks ära klaarida, millise ministeeriumi vetes võiks ujuda kalamajanduse korraldamine ja kuidas maapõuega edasi käituda. Kui tulla nüüd kitsamalt muinsuskaitseteema juurde, siis ma arvan, et näiteks selles valdkonnas, mis puudutab vooluveekogudega seonduvat, kalapääsude tegemist ja muud, oleks palju rohkem lahendusi, kui Keskkonnaministeeriumi haldusalas töötaksid ka Muinsuskaitseameti ametnikud. Võib-olla see debatt oleks siis konstruktiivsem. Mis puudutab looduskaitseobjekte samas paigas, kus on teinekord ka muinsuskaitseobjektid – stiilinäiteks võiks tuua Rakvere Vallimäe –, siis oleme meie küll ministeeriumis liikumas seda teed, et püüame topeltkaitset vältida. Kui meie arvates tagab pinnavormi kaitse ka muinsuskaitse all olemine, siis seal lihtsalt täiendavalt looduskaitseobjekti ei ole. See võiks olla selline selguse tee. Aga võib-olla mõni järgmine valitsus, kes tahab teha omad administratiivsed reformid, võtab programmi selle, et Muinsuskaitseamet saaks Keskkonnaministeeriumi haldusalasse.
Rein Ratas, palun!
Tänan! Härra minister! Mart Laari esimese valitsuse ajal, mil meil Eestis polnud Kultuuriministeeriumi, oli muinsuskaitse kõrgeim valitsusasutus mõnda aega Keskkonnaministeeriumi valitsemisalas. See näis igati mõistlik, sest nendes sektorites on väga palju ühist. Samas on olukordi, kus kaitsekorraldus võib olla ka mõnevõrra vastandlik, näiteks ehitismälestised ja põlispuud, vooluveekogud ja paisud. Kas seda Mart Laari esimese valitsuse aegset histoorilist näidet ei tasuks valitsuse tasandil analüüsida? Olen rääkinud.
Aitüma! Mart Laar on ikka olnud suurtes asjades õigel teel. Aga mul kahjuks ei ole praegu küll midagi juurde lisada oma eelnevale vastusele, mis puudutas võimalikke administratiivseid manöövreid eri ministeeriumide vahel.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on Monika Haukanõmmelt tervise- ja tööministrile peaministri ülesannetes Jevgeni Ossinovskile. Palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud minister! Minu küsimus puudutab tervishoidu ja haiguste ennetamist, mis on väga oluline osa tervishoiusüsteemist. Sirvides haigekassa majandusaasta aruandeid, nägin ma, et ühe aastaga suurenes haigekassa eelarve 59 miljonit eurot, aga sellest ennetusele kulus ainult 0,4 miljonit. Seega kasutati 2014. aastal ennetuseks 7,5 miljonit eurot. Muret teeb see, et vaadates eelarveid, selgub trend, et ennetuseks eraldatav raha tegelikult aasta-aastalt väheneb. Nelja aastaga on ennetusele eraldatud 1,1 miljonit eurot vähem. Samas on nelja aastaga haigekassa eelarve suurenenud 142 miljonit eurot. Minu küsimus ongi, mida te plaanite ette võtta haiguste tõhusamaks ennetamiseks.
Tänan selle küsimuse eest! Esiteks tuleb öelda, et ka järgmisel aastal suureneb haigekassa eelarve umbes 50 miljoni euro võrra. Loomulikult tuleb tasakaalu raviteenuste rahastamise ja ennetustegevuse vahel aktiivselt otsida. Kindlasti ei tohi seda otsida aga ainult ravikindlustuse ehk haigekassa eelarvest, sest ennetustegevust tervise mõttes tehakse palju laiemalt. Iga arst, kes võtab patsiente vastu, tegeleb ka haiguste ennetamisega, sest ta räägib inimestega sellest, missugused eluviisid kahjustavad tervist ja toovad tulevikus kaasa tõsiseid terviseprobleeme. Riik rahastab ennetustegevust ka teiste ministeeriumide kulude alt. Haridussüsteemi või õppeprogrammi üks osa on samuti noorte harimine tervisekäitumise koha pealt. Ka väljaspool ravikindlustuse eelarvet on loodud mitmeid olulisi programme, mis tegelevad haiguste ennetamise ja tervisliku eluviisi propageerimisega. Küll aga on tõsi see, et nii mitmedki haiguste ennetamisega seotud rahastusallikad on olnud seotud Euroopa Liiduga, nii mitmedki nendest saavad järgmisel aastal otsa ja kaugemas plaanis on küsimus, kuidas seda tasakaalu paremini otsida. Minul on kindel soov haigekassa nõukogus ja haigekassa juhatusega seda küsimust arutada, sest loomulikult on iga ennetusele kulutatud euro palju kuluefektiivsem kui hiljem tagajärgedega tegelemisele, haiguste ravimisele kulutatud euro.
Monika Haukanõmm, palun!
Aitäh, härra juhataja! Aitäh, minister, vastuse eest! Mul oli hea meel kuulda, et te toetate seda, et ennetusele on vaja rohkem tähelepanu pöörata. Te olete nüüd oma ametiposti tõttu Eesti Haigekassa nõukogu esimees ja teile allub Tervise Arengu Instituut, kes tegeleb tõesti, nii nagu te mainisite, ennetustegevusega. Samas teeb kurvaks, et väga paljud kolmanda sektori organisatsioonid, kes ennetusega tegelevad, näiteks Eesti Vähiliit, kes praegu kogub raha portatiivse dermatoloogilise diagnostika kabineti ostmiseks ehk nahavähi ja melanoomi ennetamiseks, tunnevad, et neid ei võeta partneritena ega väärtustata. Kas ja kuidas saaks teie arvates toetada kolmanda sektori organisatsioone, kes annavad olulise panuse sektorisse?
Aitäh! Nii vähiliit kui ka väga paljud teised organisatsioonid, kes tegelevad haiguste ennetamisega, inimeste nõustamisega ja tugiteenuse osutamisega, teevad minu hinnangul väga olulist sotsiaalset tööd. Nende töö vajab tunnustamist, sh rahalist toetamist. Jõudumööda on riik seda teinud, aga kindlasti tahaks teha alati paremini ja rohkem. Mis puudutab konkreetset küsimust, siis palun vähiliidule edasi anda, et olen valmis nendega kohtuma ja nende küsimust arutama. Võimaluste piires püüame leida lahenduse.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise. Infotunni lõpuni on jäänud täpselt nii palju aega, et ma jõuan ministritele öelda aitäh ja teile öelda, et infotund on lõppenud.
Lugupeetud Riigikogu! Alustame kolmapäevast täiskogu istungit. Kellel on üle anda eelnõusid või arupärimisi? Martin Repinskil on. Palun!
Austatud kolleegid! Mul on au esitada Keskerakonna fraktsiooni nimel arupärimine. Arupärimine läheb kaitseministrile ja puudutab ühe avaliku sektori töötaja avaldust sotsiaalmeedias, nn Reitelmanni asja. Ma ei hakka neid rumalusi siin tsiteerima, aga kindlasti olete te kõik kuulnud või lugenud, mida ta ütles. Seoses sellega on minul ja minu kolleegidel terve hulk küsimusi. Loen mõne neist ette. Milline mõju on sellisel vihakõnel meie julgeolekule? Kuidas suhtuvad NATO ja meie koostööpartnerid Euroopa Liidus sellistesse avaldustesse? Siis ma küsin veel, kas ministri hinnangul saab sellise avalduse teinud isik töötada edasi Kaitseliidus ehk sisuliselt ministri haldusalas. Aitäh!
Enn Eesmaa, palun!
Austatud kolleegid! Esitan koos meie fraktsiooni 17 liikmega arupärimise Eesti välisministrile Euroopa Liidu eesistujamaa rolli täitmise kohta aastal 2018. Euroopa Liidus kinnitatud eesistumise kava kohaselt saab Eestist, nagu me teame, 2018. aasta esimesel poolaastal Euroopa Liidu Nõukogu eesistujariik. Tegemist on kuuekuulise vastutusega, mille valitsus võtab Euroopa Liidu Nõukogu töö korraldamiseks, andes võimaluse suunata Euroopa Liidu poliitikat. Eesti üks oluline siht 2018. aasta jaanuarist kuni juunini on juhtida asjatundlikult institutsiooni, tagades tulemusliku õigusloome, kujundades konsensust ning täita oma kohustust olla aus vahendaja. Kuna eesistumiseks ei looda uusi süsteeme ega struktuure, vaid kasutatakse väljakujunenud Euroopa Liidu asjade koordinatsioonisüsteemi, töökorraldust, praktikat ning ministeeriumide valdkondlikku oskusteavet, siis see vajab head ettevalmistust kogu protsessi sujuvaks toimimiseks. Seega on meil välisministrile viis küsimust. Paar nendest loen ma ette. Euroopa Liidu Nõukogu eesistumise ettevalmistuste üks oluline osa on personalistrateegia. Eesistumisega seotud personali tuleb hakata aegsasti ette valmistama. Küsime, kuidas on ministri hinnangul seni läinud personali ettevalmistamine eesistumiseks. Veel üks küsimus. Eesistumise tegevuskava põhjal koostatakse aastateks 2015–2018 keskne eelarve. Kas investeeringuid, mida eesistumise raames tehakse, finantseeritakse Euroopa Liidu vahenditest või Eesti maksumaksja taskust? Aitäh!
Olen vastu võtnud kaks arupärimist. Kui need vastavad kodu- ja töökorra seaduse nõuetele, edastan need kaitseministrile ja välisministrile. Kohaloleku kontroll, palun! 90 on kohal, 11 on puudu. Päevakorra kohta niipalju, et Vabariigi Valitsuse algatatud okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku seaduse ja ühistranspordiseaduse muutmise seaduse eelnõu 61 esimesel lugemisel on valitsuse ettekandja justiitsminister Urmas Reinsalu.
Eilsel päeval jäi meil eelnõu 18 arutelu pooleli kohal, kus Priit Toobalile, eelnõu algatajate esindajale, esitati küsimusi ja küsimuse esitamise järjekorras oli Jaanus Karilaid, kellel on nüüd võimalus oma küsimus esitada. Aga paistab, et seda ta teha ei taha. Eelnõu algatajate esindajale rohkem küsimusi ei ole. Komisjoni ettekandja on põhiseaduskomisjoni liige Mart Nutt. Palun!
Austatud härra esimees! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Põhiseaduskomisjon arutas käesolevat põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu esmaspäeva, 14. septembri korralisel istungil. Lisaks komisjoni liikmetele olid arutelule kutsutud Illimar Pärnamägi, Justiitsministeeriumi avaliku õiguse talituse juhataja, ning Sander Põllumäe, sellesama talituse nõunik. Arutelu toimus järgmiselt. Kõigepealt andis algatajate esindaja Priit Toobal põhjaliku ülevaate põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu sisust ja ka põhjendas, miks algatajad on pidanud seda muudatust vajalikuks. Väga elavat sisulist debatti sellel teemal ei tekkinud, aga ma loen ette paar seisukohta, mis on selles kontekstis olulised. Ma palun kohe ette vabandust Jüri Adamsilt, et ma ta nime mainin, aga ma arvan, et sellest mõtteavaldusest saab niikuinii igaüks aru, et see kuulub Jüri Adamsile. Nimelt meenutas Jüri Adams presidendi otsevalimise küsimuse arutelu Põhiseaduse Assamblees ning rõhutas, et Põhiseaduse Assamblee mitmed liikmed toetasid samuti presidendi otsevalimist ning see oli assamblees kõige korduvam küsimus. Hääletusel lükati see ettepanek aga iga kord tagasi. Ta märkis, et tema oli assamblees arvamusel, et võimaluse korral ei peaks otsevalimist korraldama, ning kuigi kehtiv presidendi valimise kord ei ole õnnestunud, on see poliitiliselt mõistlikum kui otsevalimine. Oma seisukoha saatis põhiseaduskomisjonile ka MTÜ Radikaaldemokraadid. Radikaaldemokraadid toetasid samuti presidendi otsevalimist, aga leidsid, et kandidaadi vanusepiiri ja sünnijärgse kodakondsuse nõuet võiks muuta. Vanusepiiri võiks kaotada, nii et põhimõtteliselt võiks presidendiks kandideerida ka 18-aastane inimene, ning sünnijärgse kodakondsuse nõuet poleks vaja, piisaks, kui hääleõiguslike kodanike hulk, kes saaksid esitada presidendikandidaadi, oleks 3000. See on tunduvalt väiksem arv, kui on pakkunud põhiseaduse muutmise algatajad. Ka Vabariigi Valitsus esitas oma seisukoha. Valitsuse esindajad märkisid, et valitsus ei toeta põhiseaduse muutmist presidendi valimise süsteemi muutmiseks. Nende sõnul oli presidendi valimise viis üheks oluliseks vaidlusobjektiks juba põhiseaduse koostamisel. Toona leiti, et kõige tasakaalustatum lahendus on kompromiss, mille kohaselt valib presidendi Riigikogu, ning kui Riigikogul ei õnnestu presidenti valida, siis teeb seda valimiskogu. Vabariigi Valitsuse hinnangul ei ole argumendid otsese valimisviisi poolt ega vastu ajas muutunud. Selle põgusa debati järel langetas põhiseaduskomisjon järgmised menetluslikud otsused. Esimene otsus, mis tehti konsensuslikult, oli saata eelnõu täiskogu päevakorda arutelule 22. septembriks 2015. Teine konsensuslik otsus oli määrata ettekandjaks põhiseaduskomisjoni liige Mart Nutt. Kolmas otsus, mis ei olnud konsensuslik, oli ettepanek põhiseaduse muutmise eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata (poolt oli 6, vastu 3 ja erapooletuks ei jäänud keegi). Seega on põhiseaduskomisjoni ettepanek nimetatud seaduseelnõu tagasi lükata. Aitäh!
Küsimused komisjoni ettekandjale. Jaanus Marrandi, palun!
Tänan! Kahjuks ei saanud ma eelnõu algataja käest seda küsida ja nüüd pean siis sinu käest küsima. Eelnõu algataja esindaja on toonud positiivse näitena välja, et Leedus valib presidendi rahvas, kusjuures presidendil on enam-vähem samasugune mandaat nagu praegusel Eesti presidendil. Tegelikult on ju alati küsimus, et presidendi mandaadi ulatus ja tema valimise vorm peaksid enam-vähem suhestuma või vastavuses olema. Kuidas see Leedu näide sinu arvates kõlab ja kas komisjonis oli ka sellest juttu?
Aitäh! Komisjonis tegi sellest juttu ainult algataja. Ma võin niipalju oma teadmiste põhjal lisada (ületades võib-olla natuke oma volitusi, kuna sellest ei olnud juttu komisjoni debatis), et Leedus on presidendi volitused mõnevõrra laiemad, kuigi Leedu on ka ülekaalukalt parlamentaarne riik. Aga konflikt presidendi ja valitsuse vahel on Leedus küllaltki terav. Selles mõttes ei nõustu ma algatajate arvamusega, et Leedu on suurepärane näide.
Marika Tuus-Laul, palun!
Aitäh! Hea esineja! Tegelikult ei kuulnudki me neid argumente, eks ole, mispärast siis see otsus tagasi lükati. Järelikult seda küsimust ei arutatudki. Aga tegelikult on ju aastaid räägitud, et riik, valitsus ja ka president on kõik rahvast kaugenenud. Rahvas tahab otse valida, eks ole, me teame seda. Alati on öeldud, jah, me oleme parlamentaarne riik ja siin nii ei saa. Aga peale Leedu saab tuua näiteks ka Poola ja Tšehhi, kus presidenti valitakse otse. Need on ka parlamentaarsed riigid. Te olete väga pikalt siin Riigikogus olnud. Öelge, mis siis ikka see põhjus tegelikult on. Miks meil ei eelistata mitte valimisi, kui nii võib öelda, vaid presidendi määramist Riigikogus? Teisiti ei saa seda nimetada.
Aitäh! Mul tegelikult ei ole õigust asja sisusse minna, sest ma olen siin komisjoni ettekandjana. Võin ainult niipalju öelda, et enam-vähem samasisulist eelnõu on arutatud peaaegu kõikides Riigikogu koosseisudes. See võib olla ka põhjus, miks need Riigikogu liikmed, kes on nende arutelude juures varem olnud ja need argumendid välja toonud, ei ole pidanud vajalikuks neid lihtsalt enam korrata. Tõepoolest, argumendid ei ole ju muutunud. Mis puutub sellesse, kas valida presidenti otse või mitte, siis see on ju puhtalt poliitilise otsustuse küsimus. Siin midagi muud ei olegi. Mõlemad variandid on demokraatlikes riikides levinud, nii otsevalimine kui ka kaudne valimine. See on, ma arvan, iga poliitiku ja ka iga kodaniku enda valik, millist varianti ta toetab. Ega ma paremini sellele vastata ei oska. Komisjoni enamus leidis, et otsene valimissüsteem Eestile ei sobi ja kaudne valimissüsteem on parem. Sellised on lihtsalt arvud.
Peeter Ernits, palun!
Lugupeetud juhataja! Hea ettekandja! Olles Põhiseaduse Assamblee stenogramme väga põhjalikult lugenud, kordan taas oma mõtet. Rein Lang ütles assambleel, et ekspertide ühise arvamuse kohaselt argumente presidendi otsevalimise vastu pole. Eksperdigrupi juht Jüri Raidla ütles, viidates küsitluste andmetele, mis näitasid rahva ülekaalukat toetust presidendi otsevalimisele: "Nende ignoreerimine oleks meie arvates nii poliitiline, sotsiaal-psühholoogiline kui riigiõiguslik viga." Hääletamisel oli 60-st assamblee liikmest kohal kõigest 35, neist 13 olid poolt ja 21 vastu. Kui midagi pole muutunud – assamblee tegevuse ajal oli 71% rahvast otsevalimise poolt, praegu on see protsent kõrgem –, siis miks ikkagi jälle rahva tahte vastu minnakse?
Aitäh! Minu volitus on edasi anda komisjoni diskussiooni ja komisjoni hääletustulemusi. Seda, milline on avalikkuse toetus või vastuseis presidendi otsevalimisele, ei oska ma hetkel öelda, sest minu arvates viimasel ajal selliseid gallupeid tehtud ei ole, vähemalt põhiseaduskomisjoni käsutuses sellist gallupit ei ole. Seetõttu ei ole minul kindlasti võimalik väita, et enamik inimesi tingimata toetab presidendi otsevalimist või on selle vastu.
Mart Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Hea sõber Mart! Kui kõik Riigikogu koosseisud on seda teemat arutanud, siis järelikult on aastakümnete vältel see olnud ikkagi teema, mis erutab avalikkust ja ka küllaltki suurt osa poliitilisest eliidist. Me kõik ju mäletame, et omal ajal võeti seadus vastu sellisel kujul või viidi põhiseadusesse see asi sisse teatud isikutega seotud põhjustel. Praeguseks on sellest kõigest saanud ajalugu, need inimesed on Eesti poliitika ajalukku läinud ja seda konflikti enam karta ei ole. Samuti ei arva ma, et me peaksime suurt hirmu tundma selle ees, et president ja valitsus võiksid omavahel vahetevahel konflikti sattuda. Ma arvan, et on normaalne, kui tekivad erimeelsused, mis seadusandluse ja debattide korras lahendatakse. Nii et mulle ei ole ausalt öeldes ikkagi päris selge ...
Küsimus, palun! Aeg on ammu läbi. Kõned toimuvad pärast.
... mispärast nii kiivalt sellest hoidutakse. Jah, ma juba lõpetan.
Aitäh! Nimelt, asjaolu, et igas koosseisus on see küsimus tõstatunud, näitab, et igas koosseisus on olnud parlamendiliikmeid, kes on pidanud sobilikuks otsest presidendivalimist. Samas, ükski koosseis ei ole teatavasti seda muudatust vastu võtnud, mis viitab ju otseselt sellele, et enamik rahvasaadikud ei ole sellega päri olnud. Nüüd teine küsimus. Ma olen jälle sunnitud natuke komisjoni debatist kaugenema, aga ma loodan, et see antakse mulle andeks. Võib-olla mõne inimese arvates oli küsimus tükk aega tõepoolest isikutes, aga väga paljude inimeste arvates ei olnud küsimus isikutes, vaid selles, mis tüüpi riigis me elame. Kui me elame parlamentaarses riigis, siis – võib-olla olen ma siin natuke ka subjektiivne – olukorras, kus presidendil ei ole reaalset täidesaatvat võimu, annab presidendi otsevalimine eksitava signaali, et kui inimesed on tema poolt hääletanud, miks ta siis midagi ei tee. Nii et ma arvan, et see ei ole tingimata isikute küsimus, vaid see on ka põhimõtte küsimus.
Jaak Madison.
Austatud härra Nutt! Nagu te mainisite, komisjonis ei arutatud reaalselt vastuargumente. Samas tuletan ma meelde, et praegune koosseis erineb eelmisest poole võrra, peaaegu pooled rahvasaadikud on uued. Seega, peaaegu 50 rahvasaadikut siin ei tea neid argumente, mida arutati neli või kümme aastat tagasi. Teine asi, kas komisjonis oli ka arutelu sellel teemal, et kui me hetkel ei tea, kui paljud ühiskonnaliikmed pooldavad seadusmuudatust ja kui paljud pooldavad praegust süsteemi, äkki oleks siis mõistlikum teha sel teemal rahvaküsitlus? Siis saaks lihtinimene öelda nagu valimistel, kas ta soovib ise presidenti valida või lasta seda otsustada parlamendis.
Aitäh! Komisjonis keegi seda küsimust ei tõstatanud. Komisjoni liikmetel on kõigil võimalus panna arutelule mis küsimus iganes. Kuna seda vajalikuks ei peetud, siis järelikult komisjon seda ka ei arutanud. Mis puudutab rahvaküsitlust, siis ma arvan, et igaühel on õigus seda korraldada. Kui Konservatiivne Rahvaerakond peab seda vajalikuks, siis olge lahked.
Märt Sults, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Mart, küsimus on lihtne. Millise põhiseaduse riive oleks tekitanud presidendi otsevalimine? Või seda ohtu ei ole? Kui on, siis milline see on, ja kui ei ole, siis miks?
Aitäh! Ei, riivet ei ole. See on poliitilise otsustuse küsimus, kas põhiseadusesse kirjutatakse, et president valitakse otse või kaudselt. Riive võib olla n-ö politoloogiline või poliitiline selles mõttes, et kui presidendile antav mandaat ja tema võimu ulatus ei ole tasakaalus, siis see on üks konfliktide allikas. Selliseid olukordi, kus see konflikt on olemas, on päris mitmes riigis. Aga riivet põhiseadusega õiguslikus mõttes ei ole ja praegusel juhul seda ei saagi olla, sest kui põhiseadust ka muudetakse, siis on tegemist ikkagi põhiseadusega.
Imre Sooäär, palun!
Aitäh, hea juhataja! Austatud ettekandja! Kas komisjon arutles ka selle üle, et kui Eestis oleks presidendi otsevalimine, siis milline oleks täpselt kandidaadi ülesseadmise protsess? Osas erakondades on sisevalimised ausamad, teistes vähem ausad. On riike, näiteks USA, kus eelvalimistel ka erakonna sisevalimiste kandidaadi ülesseadmist korraldab riiklik valimiskomisjon, et tagada legitiimsus. Kuidas see sel juhul oleks Eestis?
Aitäh! Selle päevakorrapunkti arutelul seda küsimust ei arutatud.
Tarmo Tamm, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud komisjoni esindaja Mart! Ma küsin, kumb on demokraatlikum, kas see, kui president valitakse Riigikogus, või see, kui president valitakse rahvakogus. Kui president valitakse Riigikogus, siis on koalitsioonil kaks otse valitud esindajat – nii peaminister kui ka president. Kuidas seda kommenteerida?
Aitäh! Ma toon teise võrdluse. Kumb on demokraatlikum riik, kas Venemaa Föderatsioon, kus presidenti valitakse otse, või Saksamaa Liitvabariik, kus ei valita otse?
Aadu Must, palun!
Aitäh, lugupeetud esimees! Hea Mart! Ma saan aru sinu raskest olukorrast. Tõepoolest ei saa me ju arendada vaba diskussiooni, vaid sa pead püsima komisjonis antud vastuste piires. Aga ma lähen ometi libedale teele ja loodan, et juhataja ei katkesta mind teemast kõrvalekaldumise pärast. Kuidas sulle isiklikult tundub see põhjendus, et äkki rahvas ei saa aru, et presidendi nimetus ja valimisprotseduur on tähtsam kui tema õigused? Ega see äkki ei ole meie rahva alahindamine? Kui talle ikkagi öeldakse, keda ta valib ja missugused on selle inimese õigused, kas rahvas siis tõesti aru ei saa?
Aitäh! Ma olen päris kindel, et rahvas ei ole rumal, aga ma ei ole kindel, kas presidendikandidaadid on alati targad.
Andres Ammas, palun!
Austatud juhataja! Austatud ettekandja! Pöördun minagi pigem sinu kui eksperdi poole, mitte kui komisjoni esindaja poole.
Praegu on ta ikkagi komisjoni esindaja.
Siis küsin ma kavalamalt. Kas komisjonis oli jutuks maailmapraktika? Kas mõnes maailma riigis on olnud pretsedenti, et presidendi valimise korda on sel viisil muudetud, nagu praegu meie ette on pandud, või on äkki juhtunud ka vastupidi?
Aitäh! Niipalju kui mina tean, on presidendi valimise korraga muudetud ka presidendi pädevust. Ma ei tea juhtumit, kus oleks muudetud ainult presidendi valimise korda ega oleks muudetud pädevust. Aga pädevust ei ole tingimata suurendatud. Näiteks mindi Soomes 1994. aastal üle presidendi otsevalimisele ja tegelikult presidendi pädevust vähendati. Sellest tuli päris suur jama pikaks ajaks.
Aitäh! Rohkem küsimusi ei ole, avan läbirääkimised. Jüri Adams, palun, Eesti Vabaerakonna fraktsiooni nimel!
Härra juhataja! Lugupeetud rahvaesindajad! Meie kollane raamat, Riigikogu kodu- ja töökorra seadus, milles on kindlaks määratud meie õigused ja võimalused siin, ei anna praeguses olukorras mulle võimalust üksiku rahvasaadikuna esineda. Tegelikult räägin ma enda juttu, see ei ole kooskõlastatud minu erakonna ega fraktsiooniga, aga ma tänan neid, et nad on andnud mulle võimaluse siin esineda. Muidu ei oleks see mul võimalik olnud. Ma tahan minna tagasi sellesama küsimuse arutelude juurde, mis toimusid 1991. ja 1992. aastal, kui vaieldi selle üle, mis nägu peab taastatud Eesti Vabariik olema. Põhiline vaidlus pärast seda, kui Nõukogude Liit oli lagunenud ja kommunistlikud režiimid asendunud teistega, käis tegelikult selle üle, kas need riigid vabariikidena lähevad presidentaalsete või parlamentaarsete vabariikide teed. Praeguseks on näha, et valdavas osas riikides, mis läksid presidentaalsete vabariikide teed, on demokraatia ja vabadustega üsna halvasti. Selgelt parlamentaarset teed läksid endise Nõukogude Liidu osadest Eesti ja Läti. Põhjus oli ilmselt teise maailmasõja eelne poliitiline kogemus. Eestis vaieldi pigem selle üle, kas presidenti peaks valima otse või vahendatult mõne valimiskogu või parlamendi kaudu. See kujunes Põhiseaduse Assamblees põhivaidluseks, selle küsimuse juurde tuldi korduvalt tagasi. Meil ei ole kirjutatud Põhiseaduse Assamblee ajalugu. Ma püüdsin Põhiseaduse Assamblee stenogrammide raamatu läbi lehitseda, et saada teada, mitu hääletust sel teemal toimus. Leidsin vähemalt kolm põhimõttelist hääletust ühes ja samas küsimuses ning nendes kõikides jäid peale inimesed, kes arvasid, et ei peaks olema presidendi otsevalimist. Ühel juhul oli olukord küll niisugune, et ülekaal oli ainult ühehääleline. Paljud assamblee liikmed ka muutsid selle aasta jooksul oma arvamust ühes või teises suunas. See, mida rahvaesindaja Ernits siin nimetas, on veel üks huvitav aspekt Põhiseaduse Assamblee ajaloost. Nimelt algas Põhiseaduse Assamblee n-ö konkurentsiga, hääletamisega põhiseaduse eri projektide vahel, mille tulemus oli see, et ametlik, nn Jüri Raidla töörühma projekt ei võitnud. Seejärel ütlesid selle projekti koostanud inimesed, et kui neid ei taheta, siis nemad kaasa ei mängi, ja distantseerisid ennast edasisest tegevusest. Põhiseaduse Assamblee töö umbes poole peal tulid nad ekspertidena tagasi. Nende üks saavutus oli, et nad pakkusid alternatiivina presidendi otsevalimist. Selle ettepaneku hääletamisel nad kaotasid. Minu arust toimus kõige olulisem hääletus 1991. aasta 26. oktoobril, kui assamblee juhataja Tõnu Anton pani hääletusele kolm varianti. Hääled jagunesid niimoodi, et otsevalimine rahva poolt sai 16 häält, valimine Riigikogus 18 ja valimine valijameeste kogus 11 häält. Umbes selline see hääletusprotseduur oli. Mis puutub esitatud argumentidesse, siis assamblee tegutsemise aasta jooksul peeti kümneid hiilgavaid lühikõnesid nii otsevalimise poolt kui ka vastu. Kõik võimalikud argumendid käidi välja ja nendest võiks eraldi raamatu välja anda. Mina ise avastasin enda jaoks, et otsevalimise vastaste võib-olla kõige olulisema argumenteeritud kõne pidas Kalle Jürgenson, kes praeguseks on Eesti poliitikast lahkunud ja töötab Antsla Gümnaasiumi direktorina. Selle kõne võib leida Põhiseaduse Assamblee stenogrammide raamatu leheküljelt 504. Aga seal on ka väga palju teisi kõnesid. Palun aega juurde!
Kolm minutit lisaaega.
Mis puudutab seda küsimust, kas rahvas või mitte rahvas, siis sellel on demagoogiline maik. Võib ju öelda, et rahvas ei taha. Korrektsem oleks öelda, et nii- ja niisugune protsent rahvast ei taha, mida tõestavad näiteks sellise ja sellise avaliku arvamuse küsitluse andmed. Nii oleks korrektsem rääkida. Juhin tähelepanu veel ühele huvitavale asjale. Nimelt toimus meil siin paar aastat tagasi üks üritus nimetusega rahvakogu. Selle algatajad väitsid, et võtsid aluseks Briti päritolu, aga USA-s tegutseva poliitikateadlase Niall Fergusoni korraldatud ürituse. Tema on mitmel pool maailmas korraldanud selliseid üritusi, et on kutsunud kokku hulga kuulajaid, kes peaksid sotsioloogiliselt esindama rahvast, rahva teatud parameetreid, ja pannud siis nende ette vaidlema kaks seltskonda, kellel on mingis küsimuses risti vastupidine arvamus. Selline rahva mudel on siis vaidlejaid kuulanud. Tulemused on üldiselt olnud hämmastavad. Kui inimestele on esitatud sama küsimus enne ja pärast diskussiooni, siis kuni 50% ulatuses on arvamus muutunud. Nii et rahval on erinevad vastused. Eesti ühiskonnas on selles küsimuses päris kindlasti alati üks osa rahvast – kord on see ilmselt olnud enamik, kord vähemik – arvanud, et ei peaks olema riigipea otsevalimist. Põhiseaduse praeguse § 79 sünni juures olid ka mõned veidrad asjaolud. Nimelt sündis see niisuguses olukorras, kus assamblees arvati, et Riigikogu ei suuda presidenti ära valida, kui kehtib kahekolmandikulise häälteenamuse nõue. Nii tekkis see kombineeritud valimisviisi – Riigikogu ja valijameeste kogu – lahendus. Sellel paragrahvil on palju puudusi ja kui keegi tahab nende likvideerimise nimel töötada, siis ma hea meelega olen selles asjas tema liitlane ja kaaslane. Üldiselt arvan ma aga niimoodi, et elus on erinevaid etappe. Olid niisugused konstitueerivad ajad, aastad 1991 ja 1992, kui tehti põhiotsused. Vahepeal ei ole meil olnud ühtegi negatiivset kogemust riigipea valimise mehhanismiga. Kui kunagi peaksid ilmnema negatiivsed kogemused või kui Eesti rahval peaks tulema mingisugune ajalooline pöördepunkt, kus leitakse, et kõike tuleb jälle otsast peale alustada, siis tullakse selle küsimuse juurde tagasi. Kuni seda aega ei ole aga saabunud, siis me jätkame samal meetodil, nagu see meil tookord välja kukkus. Aitäh!
Mart Helme, palun, Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni nimel!
Lugupeetud eesistuja! Head kolleegid! Rõõm näha, et teid täna nii palju siin saalis on. Ma jätkan sealt, kus Jüri Adams lõpetas. Tõepoolest, ajad muutuvad ja praegu ei ole enam aasta 1992. Praegu on aasta 2015. Mind ja meie erakonda peetakse radikaalideks. Tegelikult me ei ole seda. Tegelikult ühiskond radikaliseerub. Selle radikaliseerumise üheks ilminguks ja tulemuseks on see, et mitte kunagi varem viimase 25 aasta jooksul ei ole riigi institutsioonide autoriteet olnud nii madal kui praegu. See puudutab ka meid, Riigikogu. See puudutab valitsust. See puudutab presidendi institutsiooni. Selles olukorras on vaja uuesti konstitueeruda. Selles olukorras on vaja teha muudatusi. Selles olukorras on vaja anda rahvale kaasarääkimise ja kaasvastutamise õigust suuremal määral, kui tal on seda praegu. See tähendab muu hulgas ja eelkõige seda, et rahvas saaks valida presidenti. Uskuge mind, hoida kümne küünega kinni sellest, mis siiani on olnud, on vale poliitika. See ei vii meid edasi, vaid tekitab ühiskonnas süvenevat stagnatsiooni ning vastasseisu võimu ja rahva vahel. Nii et mõelge! Me oleme praegu, ütleme siis niimoodi, natuke nagu Prantsuse revolutsiooni eelses olukorras, mis tähendab, et teatud feodaalne eliit – mõnes mõttes me oleme feodaalne eliit – hoiab kümne küünega kinni privileegidest ja positsioonist, mis tal on. Aga ajalugu sõidab meist üle. Ka praegu sõidab ajalugu meist üle. Olgem paindlikud, andkem endale aru ajastu vaimust, mingem selle vaimuga kaasa ja tehkem ära need muudatused, mis on vajalikud selleks, et taastada teatud rahvuslik ühtsus ja anda inimestele tunne, et ka neist sõltub midagi. Anname neile tunde, et nemad on need, kes vastutavad selle eest, et nad valisid presidendiks inimese, kelles nad võib-olla hiljem pettuvad, aga nad teavad, et see oli nende konkreetne valik, mitte mingite poliitikute, mitte mingite valijameeste kogude valik. Aitäh!
Priit Toobal, palun, Keskerakonna fraktsiooni nimel!
Lugupeetud esimees! Head kolleegid! Täna langetab parlament 12. korda otsust, kas minna Eestis üle presidendi otsevalimisele või seda mitte teha. Sel korral algatas selle eelnõu 25 Keskerakonna fraktsiooni liiget. Eelnõu seadusena vastuvõtmine tähendaks, et praeguselt süsteemilt, mille järgi presidendi valimise õigus on parlamendil ja kui parlament hakkama ei saa, siis valimiskogul, minnakse üle otsevalimisele ehk rahva poolt valitud presidendi süsteemile. Oma sissejuhatavas ettekandes nimetasin ma, et see on Euroopas üsna tavaline poliitiline kultuur, eriti parlamentaarsetes riikides, et rahval on õigus endale riigipead valida. Tookord jäi mul nimetamata, kes on need Euroopa Liidu riigid, kes annavad oma rahvale selle õiguse ja usaldavad rahvast nii palju, et rahval on õigus ise otsevalimisel presidenti valida. Loomulikult, kõik need riigid, mida ma loetlen, ei ole parlamentaarsed, aga nendes riikides on president ja osa riike nende hulgas on parlamentaarsed. 28-st Euroopa Liidu riigist on sellised riigid, kus rahval on õigus presidenti valida, Slovakkia, Leedu, Rumeenia, Austria, Poola, Portugal, Bulgaaria, Iirimaa, Soome, Prantsusmaa, Sloveenia ja viimasena liitus selle demokraatlike riikide klubiga 2012. aastal Tšehhi, kus varem valis presidenti parlament, aga nüüd saab seda teha rahvas ja korra ongi rahvas juba presidenti valinud. Üks probleem, mida ma samuti nimetasin sissejuhatavas ettekandes, kui ma eile seda eelnõu teie ees kaitsesin, on see, et kehtiv n-ö segasüsteem kahtlemata ei ole hea süsteem. Hea süsteem oleks ükstapuha kas rahvas, parlament või spetsiaalselt moodustatud valimiskogu. Tähelepanu alt ei tohi välja jätta, et praegu on ettevalmistamisel riigireform, mille raames tehakse ka haldusreformi. Nagu kuulsime esmaspäeval arupärimistele antud vastustest, on vähemalt riigihalduse ministri plaan see, et pärast haldusreformi peaks Eestisse jääma vähem kui sada omavalitsust, mis tähendab, et ka valimiskogus oleks siis oluliselt vähem kohalike omavalitsuste esindajaid, kui siiamaani on olnud. Kui tol korral kirjutati põhiseadusesse selline kompromiss, et kui parlament hakkama ei saa, siis läheb valimine valimiskogusse, siis üks oluline argument oli see, et valimiskogus on suurem ja oluline ülekaal just neil inimestel, kes ei ole parlamendi liikmed, vaid esindavad kohalikke omavalitsusi. See ei ole vähetähtis argument, me peame ka seda arvestama, kui me jätame põhiseaduse kehtima sellisena, nagu see praegu on. Kui te vajutate üht- või teistsugust nuppu, siis mõelge ka selle peale. Nii nagu ma eile alustasin ettekannet tsitaadiga, siis ma ka lõpetan tsitaadiga. Ma arvan, et enne hääletust on seda üsna hea meeles pidada. Tsitaat kuulub taas kord Märt Raskile, kes on öelnud, et ainult nõrgad erakonnad, kellel puudub rahva usaldus, pooldavad riigipea valimist parlamendis. Aitäh!
Andres Anvelt, palun, Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel!
Head kolleegid! Luban endale avaldada mõningaid mõtteid ja arvamusi ka meie fraktsiooni nimel. Tänane debatt on tegelikult kindlasti laiem kui lihtsalt küsimus, kas presidendi valib otse rahvas või valitakse ta nii, nagu praegu põhiseaduses kirjas on. Samas, 1992. aastal võtsime me praegu kehtiva põhiseadusega kindla suuna parlamentaarse riigikorralduse poole, parlamentaarse demokraatia arengutee suunas. Jah, me räägime täna palju sellest, et meie siin Riigikoguna ja valitsus, tihtipeale ka kohtud – meid nimetatakse kummitempliks, mis on rahvast kaugenenud –, me kõik kuuleme süüdistusi, et võim ei kuulu rahvale, kui ta ei saa presidenti otse valida. Tegelik võim Eestis on jagatud Riigikogu, valitsuse ja kohtute vahel. Presidendi võim seisneb pigem praegu ka põhiseaduse mõtte järgi Riigikogu, valitsuse ja kohtute tasakaalustamises. Iga võimuinstitutsiooni suhtes on presidendil täita tasakaalustav roll, on see siis meie vastuvõetud seaduste põhiseadusele vastavuse kaalumine, valitsuse moodustamise küsimused või kohtute puhul ka amnestia andmine. Kui me suuname täna võimutäiuse otsevalimise kaudu presidendile, siis kindlasti peab see debatt olema laiem. Me peame arutama, kas me anname presidendile ka reaalsed võimalused seda võimutäiust ellu viia. Muidu me tegelikult petame valijat. Me tekitame lootuse n-ö valgustatud monarhi kujul, kes saab vajaduse korral teha ümber teiste võimuinstitutsioonide otsuseid. Sellega me paneme meie valitud demokraatia tee ehk parlamentaarse tee suure löögi ja ohu alla. Muide, kui president annab vande, siis muu hulgas ütleb ta seda, et ta lubab kaitsta meie põhiseadust ja seadusi ning teha seda õiglaselt ja erapooletult. Siin tuleb kõne alla ka teine küsimus: kuidas seda erapooletust mõõta juhul, kui presidendi valib rahvas, kuigi tegelikult on see erakondlik valimisviis. Kindlasti hakkab iga presidendikandidaadi taha reastuma kindel erakond. See tähendab, et president peab andma lubadusi tulenevalt maailmavaatest ja ka oma erakondlikust taustast või poliitilistest vaadetest. See tähendab palju vähem erapooletust, kui tegelikult on praegu, kui president valitakse siin Riigikogus erakondade kokkuleppel, kui on kindel arv rahvasaadikuid, kes teda toetavad, või valimiskogus, kus see erakondlik lahustatus on veelgi suurem. See tähendab, et hakatakse hindama presidendi maailmavaadet. Kindlasti muutuvad tuntavalt tema antud valimislubadused. Kindlasti on sellel ka väga palju populistlikku sisu, mis aga ei leia rakendust tema võimutäiuse kaudu. Me jõuaksime jälle presidendi võimutäiuse küsimuseni ja üsna pea kuuleksime, et rahvas on ka presidendis pettunud. Aga ma arvan, et see arutelu pole iseenesest tühja jooksnud. Kui me peame seda teemat arutama ka 13. või 14. korda, siis ei tee see midagi halba poliitilisele kultuurile ega Riigikogule. Me selle arutelu kaudu ju tegelikult tugevdamegi parlamentaarset demokraatiat. Kui me oleme milleski ka läbi kukkunud, siis me ei pea kohe hakkama otsima kirurgilise sekkumise võimalusi. Niimoodi võime hoopis teha valeravi ja tekitada parandamatud tagajärjed meie senisele demokraatiale. Kutsun teid üles pigem meie parlamentaarset demokraatiat tugevdama, seda nii koalitsiooni kui ka opositsiooni poolelt, ja tugevdama meie parlamendi tähtsust igapäevaste otsuste tegemisel. Aitäh!
Rohkem sõnavõtusoove ei ole. Me asume ette valmistama juhtivkomisjoni ettepaneku hääletust. Austatud Riigikogu, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu 18 esimesel lugemisel tagasi lükata. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Juhtivkomisjoni ettepaneku poolt oli 53 Riigikogu liiget, vastu oli 33 ja erapooletuks jäi 2. Eelnõu 18 on esimesel lugemisel tagasi lükatud.
Järgmine päevakorrapunkt on Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni esitatud Riigikogu otsuse "Immigratsiooni kohta" eelnõu 53. Algatajate ettekandja on Martin Helme. Palun!
Lugupeetud eesistuja! Lugupeetud kolleegid! Toome teie ette Riigikogu otsuse "Immigratsiooni kohta" eelnõu. See on iseenesest lühike otsus, mis kõlab nii: "Seoses Vahemerel aset leidva põgenikekriisiga ja Euroopa Komisjoni poolt nõutavate põgenikekvootidega otsustab Riigikogu: 1. Riigikogu ei anna luba Vabariigi Valitsusel võtta kohustusi põgenike, immigrantide ja rahvusvahelise kaitse saajate ümberpaigutamiseks Eesti Vabariigi territooriumile seoses praeguse Vahemere immigratsioonikriisiga ei kvoodi alusel ega muul viisil. 2. Riigikogu kohustab edaspidi Vabariigi Valitsust kõigi pagulaste ja immigratsiooniga seotud kokkulepete osas tooma need Riigikogu ette arutamiseks ning seisukoha võtmiseks. Riiklike kohustuste võtmine nendes küsimustes ilma Riigikogu kaasamata ning luba saamata võib kujutada endast ohtu Eesti Vabariigi suveräänsusele ning põhiseaduse riivet." Nüüd seletus. Vahemerel aset leidva põgenikekriisi ja Euroopa Komisjonis nõutavate põgenikekvootide tõttu (neid tänapäeval küll enam kvootideks ei nimetata, vaid ainult mingisuguseks kuldvõtmekeseks) on tekkinud olukord, mis riivab Eesti Vabariigi suveräänsust ning teisi põhiseaduse aluspõhimõtteid. Samuti ei ole Euroopa Komisjoni nõudmine kvootide kehtestamiseks kooskõlas ei Euroopa Liidu lepingutega ega rahvusvahelise õiguspraktikaga. Lisan siia juurde, et see ei ole kooskõlas ka Eesti rahvalt Euroopa Liitu astumisel saadud mandaadiga ega ka tollal kehtinud Euroopa Liidu aluslepingute põhimõtetega. Ka nn vabatahtlik põgenike vastuvõtmine on sisuliselt sama kui Euroopa Komisjoni nõutud kvoot. Seetõttu on vajalik, et Riigikogu rõhutaks Eesti Vabariigi suveräänsust nendes küsimustes ja kasutaks oma otsustuspädevust kõrgeima võimuna. Samuti nõuab Riigikogu, et edaspidi esitaks Vabariigi Valitsus kõik teemat puudutavad küsimused Riigikogule arutamiseks ning otsustamiseks. Tegemist on selgelt poliitilise eelnõuga, mille abil on kõikidel Riigikogu liikmetel võimalik võtta midagi ette selle vastu, et Riigikogu ei nimetataks kummitempliks. Konservatiivse Rahvaerakonna hinnangul on kogu see immigratsiooni, põgenike, pagulaste ja ümberasujate teema Eesti riigile ja rahvale strateegiline teema. See on demograafiline teema ja demograafilised protsessid on kas pöördumatud või väga raskesti tagasi pööratavad. Meile on ju kõigile arusaadav, mida tähendasid demograafilised muutused Nõukogude okupatsiooni ajal, kui siia tuli väga suures koguses immigrante. Me näeme, mis on juhtunud väga väikestest inimhulkadest alguse saanud immigrantide voolu tõttu Lääne-Euroopa riikides, kus heaoluühiskond on sisuliselt kokku varisemas, turvaline ühiskond on pidevas kriisi- või konfliktisituatsioonis. Meie hinnangul ei tohi lubada sellel juhtuda Eestis. Samuti teeb meile väga muret asjaolu, et alates kevadest on Vabariigi Valitsus esitanud avalikkusele ja ka Riigikogule pooltõdesid või rääkinud asjadest üldse mitte nii, nagu need on. Me leiame, et Riigikogu peab kehtestama tugevama järelevalve täitevvõimu üle. Selle tõttu me selle eelnõuga teie ette tulime. Loomulikult palume sellele teie toetust. Aitäh!
Aitäh! Kas ettekandjale on küsimusi? Ei ole. Komisjoni ettekandja on põhiseaduskomisjoni esimees Kalle Laanet. Palun!
Austatud esimees! Head kolleegid! Põhiseaduskomisjon arutas seda otsuse eelnõu esmaspäeval, 14. septembril 2015. aastal. Otsuse eelnõu algataja andis meile ülevaate oma mõtetest, miks see eelnõu vajalik on. Põhiline oli see, et Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni hinnangul on põgenikekvoodid vastuolus nii Euroopa Liidu liitumislepinguga kui ka Eesti avalikkuse üleüldise hoiakuga. Eelnõu kohaselt peab Vabariigi Valitsus edaspidi sellekohased küsimused esitama Riigikogule arutamiseks ja otsustamiseks. Komisjoni liikmed esitasid eelnõu algatajale küsimusi. Muu hulgas küsiti, kas Riigikogu all mõeldakse eelnõus alati Riigikogu täiskogu või mõnes küsimuses ka Riigikogu komisjoni. Algataja esindaja vastas, et põhimõttelistes küsimustes peetakse silmas Riigikogu täiskogu. Ta lisas, et immigratsiooni puudutavatel suurtel strateegilistel otsustel peaks olema võimalikult lai kandepind. Komisjoni liikmed märkisid, et ministrid saavad ka praegu Euroopas Eesti nimel olulise tähtsusega kokkulepete sõlmimiseks parlamendilt mandaadi. Eelnõu algataja esindaja märkis, et parlament ei nõustunud pagulaskvootidega, ometi võetakse vastu uusi kvoodivõtmeid. Seega ei ole Vabariigi Valitsusel selles küsimuses parlamendi mandaati. Lisaks küsiti, mil moel peaks Vabariigi Valitsus menetluslikult Riigikogu ette tulema ning millises vormis peaks Riigikogu seisukoha võtma. Eelnõu algataja esindaja tõi paralleelina välja Kreekale abipaketi andmise, kui parlament pidi otsustama, kas toetada seda või mitte. Ta lisas, et kohustuse võtmisega on tegemist ka siis, kui riigieelarvele tekib üheeurone kulu. Mida siis komisjonis otsustati? Me otsustasime saata eelnõu täiskogu päevakorda 22. septembriks 2015 (otsus oli konsensuslik), teha ettepanek eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata (poolt oli 5 komisjoni liiget, vastu 4, erapooletuks ei jäänud keegi) ja määrata ettekandjaks põhiseaduskomisjoni esimees Kalle Laanet. Aitäh!
Kas komisjoni ettekandjale on küsimusi? On. Martin Helme, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Lugupeetud härra Laanet! Kas pärast seda, kui mina olin oma sõnavõtuga esinenud, esitati komisjonis veel mingeid vastuväiteid? Või mis olid argumendid otsuse eelnõu tagasilükkamiseks?
Ma küll ei mäleta, et me oleksime seda otsuse eelnõu hiljem veel sisuliselt arutanud. Me läksime menetluslike otsuste vastuvõtmise juurde ja nende otsuste sisu ma kandsin just ette.
Kalle Palling, palun!
Aitäh! Austatud ettekandja! Mis olid need argumendid selle eelnõu vastu ja kehtiva süsteemi poolt? Tõepoolest, parlament ju iga kord arutab, enne kui ministrid sõidavad nõukogudesse neid küsimusi arutama. See koht, kus seda kõike arutatakse, on Euroopa Liidu asjade komisjon, kus Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni käes on lausa aseesimehe koht. Minu arust on infot olnud piisavalt ja süsteem toimib ideaalselt. Kõikide erakondade ja samamoodi kõikide alaliste komisjonide esindajad kuuluvad Euroopa Liidu asjade komisjoni. Nii et ma arvan, et informeeritusega selles küsimuses kindlasti probleeme olla ei tohiks.
Aitäh küsimuse eest! Ma pean tunnistama, et mulle jäi pigem selline arusaam, et võib-olla ei saada väga täpselt aru, kuidas toimub mandaadi andmine ministritele, kui nad sõidavad Eesti seisukohtadega Brüsselisse. See oli minu isiklik arusaam sellest.
Jaak Madison.
Austatud ettekandja! Eelkõnelejal on õigus, et kõik ministrid käivad Euroopa Liidu asjade komisjonis, kus nad teevad ettekande. Meil on võimalus küsida ja anda neile mandaat seisukohtade esitamiseks. Küll aga on siin põhimõtteline küsimus, kas see on piisav põhimõttelistes asjades, mis puudutavad reaalselt Eesti suveräänsust ja iseseisvust, näiteks immigratsiooniküsimustes. Seega, probleem on selles, et immigratsioon ja pagulaste vastuvõtmine ei kuulu samasse valdkonda nagu näiteks see, kui maaeluminister läheb kolleegidega arutlema selle üle, mis toimub piima turuhinnaga. See ei ole põhimõtteline küsimus, aga immigratsioon on. Probleem ongi selles, miks komisjon ei arutanud seda, et tunduvalt efektiivsem oleks arutada selliseid küsimusi täiskogus, kus selgema pildi saaksid kõik 101 rahvasaadikut, mitte Euroopa Liidu asjade komisjonis, kuhu kuulub ainult kuni 15 rahvasaadikut.
Aitäh küsimuse eest! Ma tuletan meelde, et 12. juunil oli ELAK-i istung ja enne seda toimus veel mitme Riigikogu alatise komisjoni ühisistung, kus neid küsimusi arutati. See teema ei olnud arutlusel pelgalt ELAK-is, vaid Riigikogu juhatus saatis selle küsimuse arvamuse kujundamiseks ka teistele komisjonidele. See kõik ei ole päris mustvalge. Komisjon leidis, et see on piisav.
Mart Helme, palun!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Hea ettekandja! Mulle jääb see asi mõnevõrra arusaamatuks. Eelnõu üks mõte on väga selgelt suurendada Riigikogu autoriteeti. Eelmise küsimuse ehk presidendi otsevalimise puhul rääkisime me kogu aeg sellest, et meil on parlamentaarne riik. Me tahaksime selle eelnõuga suurendada parlamendi autoriteeti ning parlamendi võimet ja õigust valitsuse tegevuse kontrollimisel, muuta seda tõhusamaks. Mulle jääb mõnevõrra arusaamatuks, et on fraktsioone ja terve hulk rahvasaadikuid, kes seda ei toeta ega taha isegi selle teema arutamist saalis, vaid tahavad otsuse eelnõu tagasi lükata. Kas ka teie olete seisukohal, et parlament peabki jääma kummitempliks?
Mina ei ole kunagi väitnud, et parlament peaks olema või võiks olla kummitempel. Mina seda ei arva. Komisjoni enamus arvas, et praegune süsteem on piisav, et anda ministritele vajalik mandaat.
Peeter Ernits, palun!
Lugupeetud juhataja! Hea ettekandja! Põhiseaduskomisjoni liikmena hääletasin ma loomulikult selle ettepaneku mahahääletamise vastu. Ma olen nõus kolleeg Kalle Pallinguga, et Euroopa Liidu asjade komisjonis küll asju arutatakse, aga rändeküsimused ja migratsiooniasjad on praegu Eesti ühiskonnas – ja mitte ainult siin – niivõrd teravad, et minu arvates peaks nende arutamine toimuma siiski suures saalis, kus arutelu on palju avalikum, ei ole suletud. Euroopa Liidu asjade komisjonis on esindatud küll kõik erakonnad, aga see ei ole mingisugune väike küsimus. Minu meelest oleks avalikustamine siin täiesti põhjendatud. Nii et kordan veel, ma hääletasin loomulikult selle poolt, et see teema peaks suurde saali tulema.
Praegu on küsimuste aeg, oleks võinud ka ühe küsimuse lõppu meisterdada, aga see jäi ära. Kalle Laanet.
Kui tohib, siis ma kommenteerin, et tegelikult on kodu- ja töökorra seaduse järgi fraktsioonidel võimalik algatada Riigikogu saalis oluliselt tähtsa riikliku küsimuse arutelu. Selles formaadis saab seda teha.
Kalle Palling, palun!
Ütlen lugupeetud rahvasaadikutele teadmiseks, et Riigikogu juhatusele on esitatud palve arutada oktoobrikuus pagulaspoliitikat olulise tähtsusega riikliku küsimusena Riigikogu täiskogus. Aga minu küsimus on see: kas parlamentaarses riigis on parlamendi kõige suurem komisjon ehk Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjon parlamendi osa või mitte?
Hea küsija, komisjonis seda ei arutatud.
Henn Põlluaas, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Lugupeetud sõnavõtja! Väide, justkui valitsus oleks selles küsimuses piisavalt ja ausalt kommunikeerinud ja informeerinud nii avalikkust kui ka Riigikogu ja selle komisjone, on allpool igasugust kriitikat. See ei vasta tõele. Käimasolev protsess, kus Euroopa Liit sunniviisiliste jaotusmehhanismide kehtestamisega sõna otseses mõttes sõidab üle liikmesriikide tahtest ja nende suveräänsusest ning enesemääramisõigusest, ei ole normaalne. Kas teie kui põhiseaduskomisjoni esimees leiate, et Euroopa Liidul on õigus liikmesriikide suveräänsusest üle sõita?
Aitäh, hea küsija! Refereerin teile Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjoni istungi protokolli nr 10, mis on koostatud reedel, 12. juunil 2015. Seal on öeldud, et Eesti on valmis pagulasi vastu võtma üksnes vabatahtlikkuse alusel, eeldusel, et sellekohane kokkulepe on kooskõlas riigi rahvastiku ja majanduse osakaaluga Euroopa Liidus ja vastab analüüsitud võimalustele ning need pagulased ka soovivad Eestisse tulla.
Igor Gräzin, palun!
Ma ei tahtnud sinu käest küsida mitte niivõrd pagulaste kohta, aga ühe mõtte kohta, mis siin kõlas. Me oleme ka ühes komisjonis olnud, nüüd oleme eri komisjonides. Kalle esitas huvitava idee. Ütle, palun, kas komisjoni töö kvaliteet on kindlaks määratud tema suurusega. Kas ELAK-i otsused on kolm korda paremad kui maaelukomisjoni omad? Meie oleme väikesed, võib-olla ei peaks me pingutamagi. [[Naer saalis.]]
[[Naerab.]] Aitäh küsimuse eest, Igor! See ei olnud küll meie komisjonis arutusel, aga ma arvan, et suurus ei taga alati parimat kvaliteeti.
Martin Helme, palun!
Aitäh, härra asespiiker! Härra Laanet! Te just refereerisite ELAK-i 12. juuni otsust. See oli üks teema, mis meil tuli komisjonis jutuks, et väidetavalt on ELAK andnud valitsusele volituse immigratsiooniteemaga nii edasi minna, nagu valitsus praegu läheb. Meie oleme risti vastupidisel seisukohal. Valitsus tõi tol korral ELAK-isse seisukoha, et Eesti tegeleb selle teemaga, nii nagu te ütlesite, vabatahtlikkuse alusel ja oma võimete piires. Praegu räägime me mingist võtmest, jaotusvõtmest. See ongi kvoot, aga selleks volitust ei ole. Sellepärast me tõimegi selle eelnõu saali, et sellisel volitusel peab olema laiem kandepind. Mind pisut hämmastab, et nagu ei tahetagi kogu teemaga tegelda, arvatakse, et see kaob ära, kui seda ei käsitleta. Ma küsin sellesama 12. juuni seisukoha suhtes. Millele anti mandaat või luba? Meil on sellest ilmselt täiesti erinevad arusaamad.
Aitäh küsimuse eest! Ma kardan küll, et me saame sellest erinevalt aru, aga võtmete teemat me komisjonis väga põhjalikult ei arutanud.
Jaak Madison, palun!
Aitäh, austatud ettekandja! Austatud istungi juhataja! Ma kardan, et see valitsuse seisukoht, mida te kajastasite, on natuke vananenud ja iganenud, see 12. juunist pärinev. 14. septembril, kui Hanno Pevkur viibis siseministrite nõukogus, oli tal ELAK-is enamushäälte alusel saadud juba uus mandaat, kus ei räägita mitte üksnes vabatahtlikkusest, vaid on öeldud, et me eelistame vabatahtlikul alusel üksteise abistamist. Eelistame! Ma eile küsisin Euroopa Liidu asjade komisjonis peaministri käest, kes täna viibib Euroopa Ülemkogul, mida see sõna "eelistame" tähendab, mida teeb Eesti juhul, kui kvoodid surutakse kvalifitseeritud häälteenamuse abil läbi. Ta vaid maigutas suud ja ütles: "Mis meil muud ikka teha on, kui et me nõustume sellega." Sellepärast ongi see eelnõu toodud suurde saali, et selliseid küsimusi ei surutaks läbi ainult väikeses Euroopa Liidu asjade komisjonis, vaid need tuleksid suurde saali arutamisele. Just selle sõna "eelistame" pärast.
Aitäh küsimuse eest! Kui lubate, siis ma refereerin teile Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjoni istungi protokolli nr 19 11. septembrist 2015. Sellel istungil otsustati konsensuslikult, et toetatakse Vabariigi Valitsuse seisukohta, mis on esitatud 14. septembril 2015 toimuvale erakorralisele Euroopa Liidu justiits- ja siseministrite nõukogu istungile. Mis see seisukoht on? Selle kuues punkt ütleb, et Eesti on valmis kriisiolukorras vastu võtma lisapagulasi, arvestades Eesti riigi võimekust, rahvastiku ja majanduse osakaalu Euroopa Liidus ning pagulaste soovi Eestisse tulla, ning me eelistame vabatahtlikkuse põhimõtte alusel toimuvat vastastikust abistamist.
Mart Helme, palun!
See "eelistamine" on ju selline sõna, mis nullib kogu muu jutu ära. Ma väidan oma fraktsiooni nimel, et avalikkust on kogu selle immigratsiooniteemaga eksitatud ja avalikkust on petetud arvudega. 150-st on praeguseks saanud 550. Ma julgen ennustada, et ei lähe palju aega, kui 550-st saab 3500. Ma esitan nüüd küsimuse, tõsi küll, härra Laanetile, aga kaudselt ka kõigile neile, kes valitsuse seda poliitikat siin pooldavad. Võtke, inimesed, silmaklapid peast! Kas te saate aru, et selle otsusega muutub Eesti igaveseks? Eesti ei ole siis enam see hubane ja turvaline kodu meile kõigile, nagu ta on siiani olnud. Kas teie, härra Laanet, saate aru, missuguse vastutuse te praegu selle poliitika toetamisega endale võtate?
Kõigepealt aitäh küsimuse eest! Mul silmaklappe pole, võtan ka prillid eest ära. Aga kindlasti me kõik siin saalis seisame selle eest, et Eesti oleks iseseisev ja turvaline riik.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Ma küsin nüüd otse. Pagulaskriis pole peale teist maailmasõda olnud kunagi samal tasemel, kui see on praegu. Miks me peame eelnevat arvestades hoidma selle kvootide küsimuse suletud komisjoni piires ega taha tuua seda suurde saali, kuigi olukord on erakorraline?
Aitäh, hea küsija! Nagu sa ka ise tead, seda küsimust me komisjonis ei arutanud.
Henn Põlluaas, palun!
Aitäh! Eilsel ELAK-i ja väliskomisjoni ühisistungil küsiti peaministrilt, kus on Eesti võimekuse piir, kui palju me oleme võimelised inimesi vastu võtma. Ka teie siin viitasite, et Eesti võtab pagulasi vastu oma võimekuse alusel. Vastus ühisistungil oli, et Eesti võimekus kasvab pidevalt. Eile jaotas Euroopa Liit 40 000 pagulast, täna jaotab 120 000, homme 240 000, sest me teame, et pagulaste voog ei lõpe, vaid see aina kasvab. Võib-olla aasta lõpuks on ülesanne jaotada Euroopa Liidus laiali kaks miljonit inimest. Kus on siis teie meelest Eesti jaoks piir?
Iga kord, kui tullakse uue ettepanekuga välja, siis seda ettepanekut arutatakse. Vaevalt ka teie oskate öelda, kus see piir on.
Aitäh! Hea kolleeg Martin Helme, Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse järgi saab iga Riigikogu liige esitada kaks suulist küsimust. Kolleeg Valdo Randpere, palun!
Kuna mina olen oma küsimustega kokkuhoidlikult ringi käinud, siis minul on mõlemad küsimused alles. Neist esimese esitan ma praegu. Lugupeetud ettekandja, sa viitasid siin ELAK-i 11. septembri koosolekule, kus konsensuslikult toetati valitsuse seisukohta, nagu sa ütlesid. Kas sul on mingeid andmeid selle kohta, et EKRE esindaja sellel koosolekul ei viibinud? Minu teada ta viibis seal ja toetas samuti valitsuse seisukohta, mille vastu nad nüüd äkki, tundub, väga ägedalt protesteerivad. Millest selline meelemuutus? Äkki ei olnud neid siiski kohal ja ma olen valesti informeeritud.
Aitäh küsimuse eest! Vaadates protokolli, on näha, et sinu andmed on õiged.
Aitäh, austatud ettekandja! Teile rohkem küsimusi ei ole. Head kolleegid! Kas on soovi pidada läbirääkimisi? Jüri Adams, palun!
Härra juhataja! Lugupeetud rahvaesindajad! Kui ma eelmise päevakorrapunkti arutelul formaalselt Vabaerakonna nimel rääkides rääkisin enda juttu, siis praegu räägin ma taas formaalselt Vabaerakonna nimel, aga esindan nüüd ka Vabaerakonna fraktsiooni seisukohta. Ma tahan ütelda, et sõltumata sellest, milliseid puudusi sellel eelnõul ka ei ole, kas siis selle vormistuses või seletuskirjal, või kui ebamugav see ka ei ole, näeme meie selles eelnõus kaht päris tõsist riigi toimimise korralduslikku probleemi. Üks nendest seisneb selles, et kui meil on parlamentaarne vabariik, siis peab valitsusliikmel põhimõtteliselt olema pidev Riigikogu toetus. Seda erinevalt presidentaalsest mudelist, kus see ei pea tingimata niimoodi olema. Võib-olla Eesti riigi viimase 20 aasta jooksul ei ole seda väga palju olnud. Muuseas, 1920. aastatel oli Riigikogu ja valitsuse suhete reguleerimiseks üks institutsioon, mis praegu puudub. Nimelt, valitsusliikmed võisid tulla ise Riigikogu ette ja Riigikogu võis neid väga kiiresti välja kutsuda aru andma. Toimus arutelu ja pärast selle lõppu hääletus. See ei olnud usaldushääletus selles mõttes, et valitsusliige oleks pidanud tagasi astuma, kui hääletustulemus oli tema vastu. Seda nimetati üleminekuvormeli hääletuseks. See termin tähendas lühikest, ühe- või paarilauselist hinnangut ja see vormel koostati igal juhtumil eraldi. Mõte oli selles, et Riigikogu avaldas arvamust ühe või teise ministri tegevuse kohta, selle kohta, kas ta on õigel teel. Eile õhtul tundsin ma küll päris suurt vajadust sellise meetodi järele. Massimeedias avaldati lühiteade, et Eesti valitsus ei olnud Euroopa Liidu hääletusel solidaarne isegi mitte Soomega, kelle esindaja jäi erapooletuks, rääkimata nendest neljast Kesk-Euroopa riigist, kes esinesid ühe blokina. Eesti avalik arvamus on enam-vähem samasugune kui nendes maades. Massimeedias valitseb praegu mingisugune lihtsustatus ja on võimalus, et midagi väga olulist jääb sel põhjusel teadmata. Aga kui oleks selline meetod, et saaks ministrilt kiires korras küsida, kuidas asi täpsemalt oli, siis saaks ehk teada igasugu nüansse. Selle küsimuse üle võiks tegelikult mõtelda. See on üks asi. Teine teema on see, kuidas Riigikogu komisjon annab arvamusi kolmandatele osapooltele. On selge, et mitmesugused alatised komisjonid annavad oma spetsiifilises töövaldkonnas, kus neil on kompetents, mitmesuguseid arvamusi. Kas Euroopa Liidu asjade komisjonil on mingisugune spetsiifiline kompetents? Ei ole. Ta on Riigikogu vähendatud mudel ja ellu kutsutud ilmselt selleks, et mõningaid asju otsustada kiiremini, kui on võimalik otsustada suures saalis. Praeguseks hetkeks on minu arvates meie ette ka selle eelnõu tõttu tekkinud säärane probleem. Kas meil ei peaks olema võimalus teatud küsimustes – mitte kõikides, aga mõnes tähtsas küsimuses, kus vahepeal on Euroopa Liidu asjade komisjoni arvamus justkui monopoliks kujunenud – kutsuda nad suurde saali kohale? Siis oleks võimalik küsimust hääletada ja selle põhjal saaks parlamendi tegeliku arvamuse kujundada. Riigikogu on praegu vähem kummitempel kui sel ajal, kui Euroopa Liidu asjade komisjon loodi. Peale selle saaks ka vähemus ehk opositsioon Riigikogus näidata, kui suur on toetus või vastuseis mingitele nende arvamustele. Kui tegu on ainult Euroopa Liidu asjade komisjoni arvamusega, siis tõenäoliselt läheb opositsiooni seisukoht kaotsi. Nii et ma arvan, et selle eelnõu algatajad ja ka teised peaksid nende küsimuste juurde tagasi tulema. Aitäh!
Aitäh, austatud ettekandja! Head kolleegid! Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 98 lõike 5 kohaselt saavad Riigikogu otsuse eelnõu esimesel lugemisel sõna üksnes fraktsioonide esindajad. Minu küsimus Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsioonile on, kes teie fraktsiooni nimel sõna võtab. Martin Helme, palun! Viis pluss kolm minutit.
Härra juhataja! Kallid kolleegid! Ma kõigepealt õiendan ära selle teema, mille selgitamiseks Jaak Madison tahtis siia tulla ja mis põhjustas Valdo Randpere küsimuse. Miks oli otsus konsensuslik? Konsensuslik oli otsus seetõttu, et minister Pevkur kinnitas täiest hingest, et see sõnastus tähendab vabatahtlikkuse säilimist. Nii, aga tuleme teema juurde tagasi. Mul on väga kahju, et sellele teemale ei taheta Eestis kuidagi anda sellist üldpoliitilise debati mõõdet. Mul on äärmiselt kahju ja see on üks põhjusi, miks me selle eelnõuga välja tulime, et strateegiliselt nii olulises küsimuses tahetakse asju otsustada kuskil komisjonis nahistades. Meie meelest on see väga vale. Nüüd paar olulist verstaposti. 2003. aastal toimus Eestis rahvahääletus Eesti põhiseaduse täiendamise üle. Rahvahääletuse tulemusel astus Eesti 2004. aastal Euroopa Liitu. Põhiseaduse täiendamisel oli mitu punkti, osa neist olid rakenduspunktid, aga põhimõte oli väga lihtne: Eesti võib kuuluda Euroopa Liitu, lähtudes oma põhiseaduse aluspõhimõtetest. Ei ole suuremat põhiseaduse aluspõhimõtet, kui on põhiseaduse preambul, mis ütleb ära, milleks Eesti riik on üldse loodud ja mida ta tegema peab. Eesti riik peab tagama eesti rahvuse, keele ja kultuuri säilimise ja kestmise läbi aegade (ma tsiteerisin peast, mitte sõna-sõnalt). 2012. aastal arutas Eesti Riigikohus ESM-i küsimust. Siis oli väga teravalt üleval suveräänsuse teema ja see, kas Eesti riigil, kas Eesti valitsusel või parlamendil on mandaati anda eelarvelised suveräänsusküsimused enda käest ära sellisel moel, nagu on tehtud. Nagu me mäletame, läks Riigikogu sisuliselt lõhki ja häältega 10 : 9 otsustati, et jah, on õigus need otsustused enda käest ära anda, aga Riigikohtu otsuses öeldi selgelt, et 2003. aasta rahvahääletusel saadud mandaat on ammendunud. Eesti valitsusel ja parlamendil ei ole õigust süvendada integratsiooni Euroopa Liidus, sest selle jaoks tuleb küsida uus mandaat. Tegelikult vajab Eesti uut rahvahääletust küsimuses, kas me tahame kuuluda Euroopa Liitu või mitte, sest see Euroopa Liit, kuhu astuti 2003. aastal, ei ole sama Euroopa Liit, mis oli aastal 2012 või on aastal 2015. Immigratsioonikriis – kasutame võimalikult säästlikult sõna "pagulased", sest peaosas ei ole mitte pagulased – on muutmas nii Euroopa kui ka Eesti ilmet tundmatuseni. Erinevalt ühest või teisest võimule saanud valitsusest, erinevalt ühest või teisest eelarvelisest või rahalisest otsusest on demograafia teema, mis on pöördumatu ja pikaajaline ehk puudutab nii meie lapsi kui ka lapselapsi ja muudab ühiskondade nägu tundmatuseni, pöördumatult. See ei ole asi, mille saaks ELAK-is ära nihverdada. See on asi, milleks peab saama Eesti rahvalt selge mandaadi. Just selles ongi ju praegu see probleemi sisu, et valitsus ei taha üldse neist asjadest rääkida. Kui ta räägib, siis ta annab meile eksitavaid vastuseid, nii nagu ELAK-is küsimuse peale, kas eelistamine tähendab, et see kõik jääb kindlasti vabatahtlikuks või tähendab see midagi muud, kinnitati, et jah, see tähendab eksklusiivselt vabatahtlikkust. Minister eksitas sellega rahvasaadikut. Meile on kogu selle immigratsiooniteema käsitlemisel kevadest alates ja suvi läbi heidetud sageli ette, et debatt on väga emotsionaalne, teravaks läinud, ühiskonnas pingeid ja lõhesid tekitanud. Ja ometi, kui Konservatiivne Rahvaerakond teeb ettepaneku hoida seda debatti kõige paremas poliitilises ruumis, s.o parlamendisaalis, siis valitsus seda ei toeta, koalitsioon seda ei toeta. Ma hoiatan, et kui koalitsioon ei taha sellega tegelda, siis kolib see debatt tõepoolest tänavatele. See kolib tänavatele paratamatult. Täna saatis Konservatiivne Rahvaerakond valitsusele kirja, kus me tungivalt soovime, et Eesti taastaks piirikontrolli kõikidel oma piiridel, nii Tallinna sadamas Helsingi laevadel kui ka Läti piiri peal. Seda väga lihtsal põhjusel: Schengeni süsteem Euroopas on kokku varisenud. Lõuna-Euroopas Vahemere ääres on riigid, mida me võiksime kirjeldada läbikukkunud riikidena. Itaalia ja Kreeka ei käitu riikidena, nad on alt vedanud kõiki oma Euroopa partnereid. Saksamaa räägib muudkui solidaarsusest, aga ei käitu solidaarselt, vaid äärmiselt isekalt ja unilateraalselt. Sellises olukorras on Eesti valitsuse ülesanne ja kohustus seista Eesti julgeoleku eest, eesti rahvuse, keele ja kultuuri püsimajäämise eest. See on tema põhiseaduslik kohustus. See on kõigi teie põhiseaduslik kohustus, te olete selle kohta siinsamas vande andnud. Ma saan täiesti aru, et valitsus ei taha sellest rääkida, sest see on nii ebameeldiv, ebamugav teema. Kui sa lähed vastuollu 80–85% inimeste arvamusega, siis sa parem lihtsalt ei räägi sellel teemal. Aga tegelikult nii ei saa. Varem või hiljem hakkab see poliitilist hinda nõudma. Ma ei tea, kuidas koputada teie südametunnistusele, et see jõuaks teile kohale. Ilmselgelt on Eesti Konservatiivsel Rahvaerakonnal täiesti teistsugune arusaam immigratsiooniteemast. Minu meelest on täiesti ilmne, et me oleme üks väheseid erakondi Eestis, kes n-ö sabakondiga tunnetab, kui kriitiline teema see on. On arusaamatu, kuidas kõik teised lihtsalt rullivad vaikselt edasi. Aga see kukub teile kaela, see kukub teile kaela! Palun võtke uuesti parlamendi kätte kontroll nende asjade üle ja hääletage selle eelnõu poolt! Aitäh!
Aitäh! Kalle Palling Reformierakonna fraktsiooni nimel, palun!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Reformierakonna fraktsiooni esindajana ja ühtlasi Euroopa Liidu asjade komisjoni esimehena pidin ma siia pulti tulema, sest mingid tüübid on lihtsalt võtnud vaevaks sarjata neid inimesi, kes kuuluvad Riigikogu komisjonidesse ja tegelevad seal sisulise tööga ka suvel, kui Riigikogu täiskogu tavaliselt koos ei käi. Euroopa Liidu asjade komisjoni kuuluvad esindajad kõikidest Riigikogu komisjonidest ja kõikidest Riigikogu fraktsioonidest. Opositsioon on kokku leppinud, et Riigikogu Euroopa Liidu asjade komisjoni aseesimehe koht kuulub Eesti Konservatiivsele Rahvaerakonnale. ELAK-i aseesimees on Jaak Madison. ELAK on algatanud ühisistungeid teiste komisjonidega, kus me seda temaatikat oleme arutanud. Üks komisjon, kellega me oleme neid ühisistungeid sagedasti teinud, on väliskomisjon. Väliskomisjoni kuulub härra Põlluaas. Kuidas on teil seda infot ja kaasarääkimise võimalust vähe olnud? Ma mainisin enne ja siin puldis on mainitud ka varem, et olulise tähtsusega riiklikke küsimusi on võimalik arutada Riigikogu täiskogus. Fraktsioonid ja komisjonid saavad selleks teha ettepaneku. Euroopa Liidu asjade komisjon on saatnud avalduse Riigikogu juhatusele, et migratsioonitemaatikat arutataks Riigikogu täiskogus oktoobri esimesel töönädalal. Jällegi, parlamendil on võimalus reaalselt arutada neid teemasid ja kujundada oma seisukoht. Igal fraktsioonil on võimalus neid teemasid arutada ja oma seisukoht kujundada ning selle seisukoha alusel saavad komisjoni liikmed, kes kuuluvad ELAK-isse, hääletada ELAK-i istungitel, kui arutatakse järjekordset mandaati kas siseministrile või peaministrile Eesti seisukohtade esindamiseks Euroopas. Palun ärge ähvardage siit Riigikogu kõnetoolist, et te ajate rahva tänavale! Eesti Konservatiivne Rahvaerakond on kevadest alates ise initsieerinud seda lõhet ühiskonnas, millele te viitasite, ja ajanud inimesi tänavatele. Nüüd ütles Martin Helme selle siit Riigikogu kõnetoolist ka uhkelt maha. Ma arvan, et see ei ole kindlasti see koht, kus selliseid ähvardusi peaks esitama. See ei ole ka debatt. Debatti on võimalik siin Riigikogus pidada eri vormides. Ärge palun alavääristage rahvasaadikuid, kes kuuluvad komisjonidesse! Teie ettekujutuse järgi parlament väljaspool parlamendi täiskogu saali ei olegi justkui parlament. On küll. Aitäh!
Aitäh! Kolleeg Marianne Mikko Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel, palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Austatud kolleegid! Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsioon on arvamusel, et praegu Euroopas aset leidev põgenikekriis on väga tõsise sisuga ja jääb murekohaks mitte tänaseks ja homseks, vaid pikaks ajaks. Sestap tunnustab Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsioon algatust seda debatti Riigikogus pidada, aga mitte sabakondiga, vaid võttes appi aju ja südant. Meil on hea meel tõdeda, et juba 13. oktoobril pagulasdebatt olulise tähtsusega riikliku küsimusena siinsamas Riigikogu saalis toimubki. Sellest tulenevalt täna hääletamisele tulev Riigikogu otsuse "Immigratsiooni kohta" eelnõu sotsiaaldemokraatide poolehoidu ei pälvi. Aitäh!
Aitäh! Rohkem fraktsioonidel läbirääkimiste soovi ei ole. Lõpetan läbirääkimised. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 53 esimesel lugemisel tagasi lükata. Läheme selle ettepaneku hääletamise juurde. Head kolleegid, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu 53 esimesel lugemisel tagasi lükata. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt 49 ja vastu 17 Riigikogu liiget. Eelnõu on tagasi lükatud ja langeb menetlusest välja.
Läheme edasi. Algab Vabariigi Valitsuse algatatud kollektiivse töötüli lahendamise seaduse muutmise seaduse eelnõu 52 kolmas lugemine. Kas fraktsioonidel on soovi pidada läbirääkimisi? Fraktsioonidel läbirääkimiste soovi ei ole. Läheme lõpphääletuse juurde. Head kolleegid, panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud kollektiivse töötüli lahendamise seaduse muutmise seaduse eelnõu 52. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 62 Riigikogu liiget, vastu 5, erapooletuks ei jäänud keegi. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Neljas päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku seaduse ja ühistranspordiseaduse muutmise seaduse eelnõu 61 esimene lugemine. Ettekandja on justiitsminister Urmas Reinsalu. Palun!
Lugupeetav Riigikogu aseesimees! Lugupeetavad Riigikogu liikmed! Vabariigi Valitsus on esitanud Riigikogu menetlusse ühe seaduse eelnõu, mille mõte on väga lihtne. Praeguse seisuga on represseeritud inimesele aastas üks kord ette nähtud tervise taastamise toetus (160 eurot kalendriaastas), mida makstakse kuludokumente esitamata. Lisaks on inimesel õigus taotleda, et talle hüvitataks kuni 50% tema tasutud sõidupiletite hinnast, kuid mitte rohkem kui 32 eurot kalendriaastas. Paljud eakad, palju kannatanud inimesed on teinud korduvalt ettepanekuid muuta nende elu kübeke lihtsamaks, et nad ei peaks sõidudokumente koguma ega esitama, vaid mõistlik oleks need toetused liita üheks toetuseks. Vabariigi Valitsus pidas nõu, arutas, mõtles ja leidis lahenduse, mis peaks ühelt poolt vähendama bürokraatiat ja teiselt poolt muutma inimeste asjaajamist oma õiguste realiseerimisel lihtsamaks. Lühidalt kokku võttes on selle seaduseelnõu mõte see, et üheks toetuseks, represseeritud inimese toetuseks, liidetakse kokku sõidusoodustus tema maksimaalses määras ning tervise taastamise toetus. Seda uut toetust makstaks kord aastas 192 eurot. Seda laadi toetust saavate inimeste arv demograafiliste muutuste tõttu aasta-aastalt kahetsusväärselt väheneb. Sotsiaalministeerium on arvestanud sellega, et Sotsiaalministeeriumi jooksvast eelarvest on võimalik katta ka see jooksev lisakulu, mis peaks 2016. aastal olema kuni 52 800 eurot. Kuid valitsuse analüüsi järgi peaksid Sotsiaalkindlustusameti töö- ja majanduskulud vähenema ligikaudu 48 000 eurot, kuna bürokraatiat jääb vähemaks, sest kaob vajadus menetleda mitme tuhande inimese dokumente. Eelmise aasta seisuga oli neid inimesi, kes olid õigustatud seda toetust saama, 11 326. Tuleb öelda, et seaduse meetod selle toetuse puhul on selline, et igal aastal seda taotlema ei pea. Kui inimene vastab ettenähtud tunnustele ja ta on juba varem seda toetust taotlenud, siis kantakse see kord aastas inimese kontole. Palun seda seaduseelnõu parlamendis sisuliselt arutada ja valitsuse ettepanekut toetada! Aitäh!
Aitäh! Austatud minister, teile on küsimusi. Kolleeg Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud minister! See 32 eurot ilmselt tuleneb kunagisest 500-st Eesti kroonist. Euro kasutuselevõtust on varsti viis aastat möödas ja vahepeal on hinnad muutunud. Kas valitsus on kaalunud, on 32 eurot piisav? Pealegi hüvitatakse ainult 50% sõidukuludest ja seda toetust saab vaid üks kord aastas. Kas 32 eurot on piisav, et sõidukulusid katta?
Okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku seaduse üldine loogika on neid kannatanud inimesi täiendavalt toetada, mida tehakse ka selle toetusega. Kehtiva seaduse tekstis on selleks ette nähtud transpordihüvitis ja tervise taastamise toetus. Need on küllalt eakad inimesed, loomulikult on neil vajadus täiendavate tervisekulude järele, küllap ühel osal nendest on vaja teha kulutusi ka transpordile. Aga toetuse üldine loogika lähtub sellest, et inimene ise määrab, millisteks praktilisteks vajadusteks ta seda kulutab. Tõsiasi on see, et kehtiva seaduse alusel on transpordihüvitist taotlenud ja välja võtnud kõige rohkem kolmandik nendest inimestest ehk 3000 inimest. Kas see 192 eurot – tõesti, need summad on saadud mehaanilise ümberarvutustehtega – on piisav? Kindlasti on mõistlik, et riigis on ette nähtud üks riiklik lisatoetus kannatuste leevendamiseks. Mõistlik on ka see, et see võimalikult vähese vaevaga nendele inimestele välja makstaks.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! See on väga meeldiv, et represseeritutele tähelepanu pööratakse. Aga kas selle eelnõu peamine eesmärk on hoida riigikassale kokku 48 000 eurot bürokraatia vähendamise teel, kui ei pea enam neid dokumente eraldi menetlema, või on siin ka mingi muu põhjus?
Aitäh! Kui me räägime n-ö kuluneutraalselt, siis, nagu ma ütlesin, kindlasti makstakse rohkem raha välja. On selge, et nende inimeste hulk, kes on õigustatud saama selle uue seaduse järgi üldist represseeritu toetust, on suurem, võrreldes selle ühe kolmandikuga nendest inimestest, kes teoreetiliselt kuulusid õigustatud isikute hulka kehtiva seaduse järgi. Nii et see kulu kasvab. Aga ma arvan, et selline lahendus on igati nutikas, sest bürokraatiale kulub vähem raha ja inimestel on hõlpsam asju ajada, neil on vähem vaeva. Aga ei, selle seaduse eesmärk iseenesest ei olnud riigi administratiivse ressursi kokkuhoid. Eelnõu esitamine tulenes ka represseeritud inimeste organisatsioonide korduvatest pöördumistest. See probleem ei ole laiema üldsuse arvates võib-olla esmapilgul mitte nii keskne sotsiaalpoliitiline probleem, aga nendele inimestele asjatut sekeldamist põhjustav asi tuleb ära klaarida.
Peeter Ernits, palun!
Aitäh, juhataja! Hea ettekandja! Ma ei saanud aru, kuidas ikkagi suureneb riigieelarve rahaline kulu. Küsin veel lisaks, kas sellest 192 eurost nendele kannatanud vanakestele piisab. Ainuüksi hambaravikulud on väga suured, kui rääkida vaid ühest asjast.
Aitäh! Ma ütlen nõnda, et kindlasti on mõistlik, kui Eesti riigis on represseeritud inimestele ette nähtud eraldi toetusmeede. On asjakohane, et parlament on selle seaduse vastu võtnud. Inimeste arv, kes on õigustatud seda raha saama, tegelikult suureneb. Ma kordan veel, et seda 32-eurost transpordihüvitist kasutas vaid kolmandik neist, kellel oli selleks õigus, seadusmuudatuse järgi hakkavad seda uut toetust saama kõik neile tingimustele vastavad inimesed, kui just keegi ei kirjuta loobumisavaldust, mis on praktilist inimkäitumist teades ebatõenäoline. Järelikult saavad inimesed selle toetuse kergemalt kätte ja seda saab suurem hulk inimesi. Kas see toetus peaks olema suurem või mitte? Nagu ma osutasin, valitsuse loogika oli praegu see, et liita olemasolevad toetused üheks toetuseks, nii et inimene ise saaks teha valikuid oma personaalsete vajaduste järgi. See summa on lisaks kõigile teistele nii kohaliku omavalitsuse kui ka riigi makstavatele toetustele ja üldisele vanaduspensionile selline, nagu kehtiv seadus ette näeb.
Aitäh, austatud minister! Teile rohkem küsimusi ei ole. Sotsiaalkomisjoni ettekandeks palun kõnepulti sotsiaalkomisjoni esimehe Aivar Koka!
Hea juhataja! Head kolleegid! Sotsiaalkomisjon valmistas okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku seaduse ja ühistranspordiseaduse muutmise seaduse eelnõu 61 esimeseks lugemiseks ette 14. septembril. Eelnõu tutvustas ja komisjoni liikmete küsimustele vastas sotsiaalkaitseminister Margus Tsahkna. Eelnõuga kehtestatakse alates 2016. aastast tervise taastamise toetuse ja sõidusoodustuse asemel represseeritu toetus, mille suurus on 192 eurot kalendriaastas ning mille taotlemisel ei nõuta kuludokumentide esitamist. Komisjoni liikmed kuulasid sotsiaalkaitseministri selgitusi, esitasid küsimusi ning avaldasid eelnõu kohta arvamusi. Komisjon tegi eelnõu 61 kohta konsensuslikult neli otsust: saata see täiskogu päevakorda 23. septembriks 2015, määrata ettekandjaks sotsiaalkomisjoni liige Aivar Kokk ning teha ettepanekud esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 7. oktoober 2015 kell 17.15. Aitäh!
Aitäh, austatud ettekandja! Teile küsimusi ei ole. Kas fraktsioonidel on soovi pidada läbirääkimisi? Läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 61 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõpetatud. Määran eelnõu 61 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 7. oktoobri kell 17.15. Tänane päevakord on ammendatud ja istung lõppenud. Aitäh kõikidele kolleegidele! Istungi lõpp kell 15.43.