Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 127 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladan Vučićević, Milovan Marković i Ivana Kovačević; (pre podne) Aleksandar Radosavljević. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ŽELEZNICI (nastavak u pojedinostima) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Marković. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 95. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Predstavnik predlagača i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela je amandman na član 95. Predloga zakona o železnici. Taj član glasi: "Prava, obaveze, sredstva, zaposlene, dokumentaciju i predmete u vršenju javnih ovlašćenja Zajednice jugoslovenskih železnica, osnovane Zakonom o udruživanju u Zajednicu jugoslovenskih železnica ("Službeni list SFRJ", broj 18/78 i 30/78), preuzeće Direkcija za železnice i Javno preduzeće "Železnice Srbije". Tako glasi član 95. Predloga zakona o železnici. Srpska radikalna stranka je podnela amandman da se u članu 95. reči "Direkcija za železnice i" brišu. U skladu sa koncepcijom Srpske radikalne stranke mi smo podneli amandman, imajući u vidu da ne postoji ekonomska opravdanost da se formiraju dva javna preduzeća na nivou Vlade Republike Srbije. Imajući to u vidu podneli smo amandman na član 95. Znači, koncepcija Srpske radikalne stranke je sasvim drugačija od koncepcije koju je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Pošto je ovo jedan od 14 amandmana, koji je podnela poslanička grupa Srpske radikalne stranke, smatramo da će Narodna skupština glasati za amandmane srpskih radikala, imajući u vidu činjenice koje smo naveli u izlaganjima naših poslanika u ovom parlamentu i u toku ove sednice. Ponoviću, na nivou železnice zakon treba da obuhvati da postoji samo jedno javno preduzeće i da budu jasno razdvojene nadležnosti šta to radi nadležno ministarstvo i šta radi Javno preduzeće "Železnice Srbije" kao pravni naslednik postojećeg Javnog preduzeća ŽTP Beograd. Imajući to u vidu, značaj zakon koji treba da se donese, Srpska radikalna stranka i poslanički klub Srpske radikalne stranke je u Predlogu ovog zakona našao dosta manjkavosti i trudili smo se da objasnimo javnosti i građanima Srbije da je ovo jedan od ključnih zakona koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Smatramo da zakone koji imaju jasnu koncepciju, koji su precizni, treba ova skupština da donosi. Zato smo podneli ove amandmane na Predlog zakona Vlade Republike Srbije. Smatramo da zakon nije uređen na način prilagođen vremenu u kojem mi danas živimo. Koliko god da je ministar u svom uvodnom izlaganju, obrazlažući Predlog zakona, govorio da su u tome učestvovali stručnjaci iz zemalja Zapadnoevropske unije u ovoj oblasti, mi smo izneli jasne činjenice da nema potrebe formirati dva javna preduzeća na nivou železnice u Srbiji, jer smatramo da ne postoji ekonomska opravdanost i da nema potrebe za povećavanjem broja radnika koji rade u administraciji. S druge strane, na železnici radi 27.000 radnika. Ako želimo da nam železnica bude u sistemu evropskih železnica, moramo da se rukovodimo ekonomskim uslovima u kojima živimo. Hvala.
Hvala vam, gospodine Đorđeviću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 96. amandman je podneo Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 96. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle nekoliko dana rasprave stigli smo i do poslednjeg amandmana koji je podnet na Predlog zakona o železnici. To što je poslednji ne znači da nije važan, već je izuzetno važan i od toga da li ćete prihvatiti ovaj amandman ili ne zavisi i sudbina celog ovog zakona. Naime, na član 96. podneo sam amandman kojim se reči "1. 10. 2004. godine" zamenjuju rečima "osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ovde se radi o prelaznim i završnim odredbama zakona kojim se određuje datum stupanja ovog zakona na snagu. Ovaj amandman je važan i zbog toga što nam govori o nekoliko stvari. Govori, pre svega, o neozbiljnosti predlagača ovog zakona, odnosno o neozbiljnosti Vlade Republike Srbije koja je podnela Predlog zakona i istovremeno predvidela da će ovaj zakon važiti od dana koji prethodi danu podnošenja. To je direktno suprotno najpre članu 120. Ustava Republike Srbije, koji kaže da zakon, drugi propis ili opšti akt stupa na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja, osim ako iz naročito opravdanih razloga nije predviđeno da ranije stupi na snagu. Znači, da ste hteli da utvrdite retroaktivnost ovog zakona, a podsetiću vas da je danas već 24. januar, tako da bi zakon, ukoliko stupi na snagu, kako ste predložili, 1. januara 2005. godine, bio u celosti retroaktivan, a što bi dalje značilo da će taj ceo zakon na Ustavnom sudu pasti u vodu, pa bi to dalje značilo da ćemo opet morati da gubimo još nekoliko dana raspravljajući ponovo o istom predlogu zakona u ovoj Narodnoj skupštini. To kao da nije bilo dovoljno Vladi, već u obrazloženju gde ne prihvata moj amandman napisano je da se amandman ne prihvata iz razloga što je prihvaćen amandman na član 96. koji je podneo poslanik Miroslav Markićević i kojim je definisan datum stupanja na snagu ovog zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, to takođe ne bi bio problem da taj amandman koji je sastavni deo zakona takođe ne predviđa da zakon stupa na snagu 1. januara 2005. godine. Na ovaj način vi dolazite u situaciju, iako ovde nema naravno našeg ministra kapitalnog koji bi prihvatio ovaj amandman, da pokažete pravu suštinu vaše vlasti time što je nadležni odbor odbio ovaj amandman, time što je Vlada Republike Srbije odbila ovaj amandman, a bićete u situaciji i moraćete, hteli ne hteli, da kada se bude glasalo o amandmanima prihvatite ovaj amandman i da vam ceo zakon ne bi pao u vodu. Onda bi mi, srpski radikali, mogli kada bi to želeli i da povučemo ovaj amandman i da vas na taj način dovedemo u bezizlaznu situaciju. S obzirom na to da smo mi kao poslanička grupa odgovorni najpre građanima Republike Srbije koji su nas birali u ovu skupštinu, mi to nećemo učiniti. Molim vas da ubuduće, kada se bude radilo o ovakvim stvarima koje su čisto pravne prirode, jer niko ne može osporiti da je pravno gledano rešenje koje je ponudila poslanička grupa SRS mnogo bolja i od rešenja koje ste vi dali u zakonu i rešenja koja ste prihvatili po amandmanu. Ovde je očigledno da se radilo o tome da ne prihvatate amandman samo zato što je podnet od strane poslanika SRS i da naredni put malo bolje razmislite, i da budete malo više odgovorniji i prema sebi i prema građanima Republike Srbije, i da ne gledate od koga je podnet amandman, već da gledate kakav je. Hvala.
Hvala vama. Da li ima još neko o ovom amandmanu? (Ne.). Hvala. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POŠTANSKIM USLUGAMA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Leila Ruždić-Trifunović, Nemanja Šarović, Rajko Baralić, Gordana Pop-Lazić, Vojislav Milajić, Radiša Ilić, Darko Glišić, Dragan Čolić, Ljubomir Kragović, Zoran Krasić, Dragoljub Stamenković, Sreto Perić, Milka Silajev, Veroljub Arsić, Branislav Blažić, Stefan Zankov, Boško Ristić, Božidar Koprivica, Petar Jojić, Momir Marković, Milovan Radovanović, Tomislav Penezić, zajedno Milka Silajev i Željko Ivanji, Zoran Antić, Miroslav Nedeljković, Milan Stevović, Rodoljub Gačević, Aleksandar Đorđević, Velimir Stanojević, zajedno Zoran Anđelković i Žarko Obradović, Ivan Radić i Igor Bečić, Milorad Mirčić, Branislav Rankić, Milan Veselinović, Igor Mirović, Miljko Četrović, Milan Škrbić, Dragutin Perić, Dragoljub Simonović, Milomir Dunjić i Srđo Komazec. Amandmane su povukli narodni poslanici Milka Silajev na član 23, Leila Ruždić-Trifunović na članove 3, 21, 22. i 82. i Velimir Stanojević na član 75. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa SRS - jedan sat, 38 minuta i 24 sekunde, DSS - jedan sat, tri minuta i 36 sekundi, DS - Boris Tadić - 44 minuta, 24 sekunde, G17 plus - 37 minuta i 12 sekundi, SPO - NS - 26 minuta, 24 sekunde, SPS - 26 minuta i 24 sekunde, a poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SDP, po pet minuta, a na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Istovremeno vas obaveštavam, a molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno vas obaveštavam da sve poslaničke grupe po ovoj tački imaju ovlašćene predstavnike, i to: SRS Zlatana Jovanovića, DSS Dejana Stojiljkovića, DS - Boris Tadić Milana Markovića, G17 plus Željka Ivanjija, SPO - NS Velimira Stanojevića i SPS Rajka Baralića. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača Velimir Ilić, ministar za kapitalne investicije, želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, konačno na dnevni red došao je i zakon o poštanskom saobraćaju. Vi znate da smo ovaj zakon dugo očekivali, da su ovo isto uslovi da bi naš PTT ušao u sistem evropskog poštanskog saobraćaja. Prema tome razlozi za donošenje ovog zakona su sledeći: 1. usaglašavanje sa evropskim zakonima u Svetskom poštanskom savezu, kao organu Ujedinjenih nacija, 2. ovim zakonom uvodi se konkurencija u poštanski saobraćaj kroz posebnu liberalizaciju tržišta poštanskih usluga, na kome će svi učesnici, javni poštanski operator i drugi poštanski operatori, pod uslovima određenim zakonom, obavljati poštanske usluge korisnicima, 3. sve ostale usluge, kao na primer kurirske usluge, ekspresne usluge, usluge hibridne pošte, predstavljaju komercijalni servis, gde javni i drugi poštanski operatori jedni drugima konkurišu na tržištu poštanskih usluga, 4. jamči se stranom licu obavljanje privredne delatnosti pod uslovima koji su zakonom utvrđeni za domaća lica, predviđena je slobodna razmena roba i usluga i utvrđuje protivustavnim svaki akt ili radnja kojima se stvara ili podstiče monopolski položaj ili na drugi način ograničava tržište. Formira se agencija za poštanski saobraćaj kao nezavisno regulatorno telo. To je veoma važno što u poštanskom saobraćaju, a tu je bilo najviše amandmana na ovu agenciju, to žele u Evropi da bude nezavisno regulatorno telo, da stranke i političke opcije, koalicije koje su na vlasti, ne mogu kontrolisati jedan sistem kao što je PTT saobraćaj u jednoj državi, već da to radi nezavisno regulatorno telo koje se bira od nestranačkih ljudi, koji će van politike voditi jedan veoma važan segment u državi, kao što je poštanski saobraćaj. Slično je i sa telekomunikacijama, o čemu ste vi sigurno i obavešteni, da će veoma brzo na dnevnom redu ovde biti i agencija za telekomunikacije, koja je prošla Vladu, kao nezavisno regulatorno telo. Kako se biraju članovi tih agencija? Na predlog određenih institucija u državi. Na primer, agencija za telekomunikacije, slično kao i u poštanskom saobraćaju, izabrana je na predlog Beogradskog univerziteta, Niškog univerziteta, Novosadskog univerziteta, Akademije nauka. To su izuzetno stručni ljudi i uslov je da ti ljudi budu nestranački. Znači, ne može više da stranački lideri uzmu veoma važan segment pod svoju, odnosno stranačku kontrolu i sutra, posle novih izbora, da se to sve ponovo menja i prilagođava. Ovo je jedan u nizu zakona koji se jednostavno mora doneti da bi mi ušli u jedinstven PTT sistem Evrope. Vi znate da je taj sistem sve više pod potpunom kontrolom. UN su želele da se i one oglase, da se uvede red i da nema monopola, da se omogući zvanično firmama koje žele da daju određene usluge, po kriterijumima koje država postavlja preko svog PTT-a, koji ona organizuje na svojoj teritoriji. Vi ste videli ovih dana da smo imali mnogo problema i da smo imali jednu anomaliju, gde se krši Povelja na Kosovu, da je odobreno, maltene, Kosovu da dobije svoj poziv, da se potpuno izdvoji kao celina. Evo, od nas se traži da zakon bude jedinstven. Mi ćemo se truditi i boriti da se to anulira i da i Kosovo ostane u PTT-u, potpuno u sastavu čitavog sistema koji je trenutno u Srbiji. Prema tome, pozivam vas da pažljivo pogledate ovaj zakon, prodiskutujete. Naravno, amandmane smo razmatrali. Videli ste i sami, najviše je amandmana bilo na agenciju. Nismo mogli da prihvatimo da se ona ne formira, jer onda i sam zakon nema nikakvu svrhu da postoji bez agencije kao nezavisnog regulatornog tela. Bilo je malo problema oko agencije i u telekomunikacijama i u PTT-u, zato što su političke opcije uvek pitale - gde su naši ljudi u tome i kako ćemo glasati ako naš predstavnik nije tamo. Nezavisno regulatorno telo ne dozvoljava da budu politički prvaci i predstavnici, da političke stranke utiču na jedan veoma važan segment kao što je PTT saobraćaj i Telekom. Prema tome, molim vas da ovaj zakon podržite, da bismo se što pre organizovali i da bi u PTT uveli jedan red. Vi znate da je bilo puno problema u PTT-u prethodnih godina i još uvek ima problema. Potrebno je zavesti red. Sigurno ćete diskutovati i stavljati primedbe. Jedna grupacija je stavila amandman koji smo mi prihvatili, da plate u agenciji ne budu velike kako je to bilo predloženo. Shvatite da direktori već tamo imaju te plate i da mi nismo mogli da direktor agencije nema platu generalnog direktora, koju već ima u PTT-u ili Telekomu. To je problem. Mi smo vaš amandman prihvatili, ali sada će plata ljudi koji vode agenciju biti tri puta manja od onih kojima su oni nadređeni, odnosno direktora koji su u PTT-u. Imao sam predlog i na Odboru, da se uvede red u javnim preduzećima i stave pod kontrolu plate rukovodećih ljudi. To su bile primedbe poslanika. Prema tome, nadam se da ćemo ovaj zakon usvojiti i da ćemo ipak uvesti red u PTT, jer PTT ima izuzetno velike probleme i velike teškoće u ovom periodu, a imao je i u prethodnom. Vi znate da očekujemo od MUP-a da se u PTT-u raščiste neke pljačke koje su bile preko Poštanske štedionice i da su ljudi iz PTT-a, nažalost, bili uključeni. To je nanelo velike štete i PTT-u i Poštanskoj štedionici. Vi znate da je bila velika pljačka preko obveznica, i da je ona negde i do sedam miliona evra, i da su to organizovali rukovodeći ljudi u PTT-u. Neki su i uhapšeni, istraga je u toku, ali bi zamolili MUP da ubrza ovaj postupak, da bi mogli da vratimo određena sredstva i tako uvedemo red u jednom veoma važnom segmentu koji mora da bude pod kontrolom države u tom finansijskom smislu. Ponavljam, bilo je mnogo problema, ali nadamo se da će novi zakon pokušati da te probleme razreši i da to moramo svi zajednički uraditi. Hvala na pažnji. Očekujem da ćemo diskutovati o ovim amandmani i veoma korektno prihvatiti sve ono što je moguće. Kažem, ovaj osnovni oko plata smo prihvatili, a ovo drugo nije moglo, jer to su neki uslovi, naročito uslovi koji su postavljeni od nas da bi zakon bio u funkciji. Posebno je SRS dala mnogo amandmana na agenciju koja je stvorena, ali ta agencija je osnovna stvar koja mora da se prihvati da bi izašli, ponavljam, iz segmenta stranačkih aktivnosti u ovim javnim preduzećima koja su važna za državu.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Uz izvinjenje što ću se na samom početku malo udaljiti od dnevnog reda, želim da se i sa ove govornice zahvalim svim učesnicima jučerašnjeg veličanstvenog naučnog skupa koji je održana u Sava centru i svim građanima koji su prisustvovali tom skupu. Dame i gospodo, pred nama je zakon o poštanskim uslugama. Upravo smo čuli jedno šturo objašnjenje od ministra nadležnog za poštanske usluge. Pokušaću u kratkim crtama da dam i svoj osvrt i mišljenje SRS o predloženom zakonu. Odmah moram da kažem da je dobro što se pristupilo izradi jednog ovakvog zakona, jer postojeći Zakon o sistemima veza, koji je obuhvatao i ovu oblast, nije na adekvatan način obradio, nije precizno definisao sve elemente poštanskih usluga koji bi trebalo da se zakonom definišu i propišu. Dobro je što se pristupilo izradi ovakvog zakona, ali SRS se ne slaže sa koncepcijom koja je ovde predložena. Mi ćemo u našim izlaganjima izneti drugačiju, našu koncepciju, kako mi mislimo da bi trebalo da se uradi. Najpre ću pokušati da i onima koji nisu ovaj predlog zakona pročitali, a i našoj javnosti ukažem na neke osnovne elemente ovog predloga. Prvo, želim da kažem da je ovaj predlog zakona koji je pred nama, u stvari, rezultat jednog, da kažem, svetskog trenda ili tendencije koja je utvrđena na Kongresu Svetskog poštanskog saveza, kojom se želi ići u demonopolizaciju poštanskih usluga. Naime, tendencija u svetu jeste da se ukine monopol koji je postojao u oblasti obavljanja poštanskih usluga. Predlagač zakona, poštujući tu tendenciju, ide tim putem. Naime, Svetskipoštanski savez na kongresu u Seulu i kasnije u Pekingu je usvojio strategiju liberalizacije tržišta poštanskih usluga i ovaj zakon je rezultat te strategije i cilj jeste dase do 2009. godine to tržište potpuno liberalizuje, da se taj monopol potpuno ukine. Kao i u drugim zemljama koje su pristupale poslu, predlagač kod nas želi to da uradi postupno, da to ne bude odjednom presečno, već da se kroz nekoliko narednih godina dođe do potpune liberalizacije tržišta poštanskih usluga. Ovim predlogom zakona utvrđene su neke nove kategorije, koje do sada nisu bile poznate u ovoj oblasti i prava od njih je univerzalna poštanska usluga. Ova univerzalna poštanska usluga, po definiciji koja je data u Predlogu zakona, obuhvata minimalni asortiman poštanskih usluga koje se moraju neprekidno obavljati na celokupnoj teritoriji Republike Srbije. Ova univerzalna poštanska usluga obuhvataće taj asortiman poštanskih usluga koje se moraju obavljati po određenom kvalitetu i po, kako predlagač kaže, cenama koje će biti pristupačne korisnicima. U ovu univerzalnu poštansku uslugu spadaju osnovne vrste poštanskih usluga, kao što su prijem, sortiranje, prenos i uručenje poštanskih pošiljki koje obuhvataju pismonosne pošiljke, i to do dva kilograma, zatim poštanske pakete od 10 kilograma u unutrašnjem i do 20 u međunarodnom saobraćaju, uputnice i sekograme. Iz ove univerzalne poštanske usluge izdvojen je jedan uži asortiman poštanskih usluga koji je nazvan rezervisane poštanske usluge. Taj uži asortiman je limitiran po masi i po ceni, i to ovim predlogom zakona taj limit iznosi 350 grama po masi i petostruki iznos poštarine po ceni i obuhvata pismonosne pošiljke, uputnice i sva pismena u sudskom, upravnom i prekršajnom postupku. To su tzv. rezervisane usluge koje se izdvajaju iz onog asortimana univerzalne poštanske usluge. Takođe, ovim predlogom zakona uvodi se Republička agencija za poštanske usluge. Opet jedna nova agencija. Imamo ih sijaset od 2001. godine. Ministar je malopre rekao da je ta agencija regulatorni organ koji bi trebalo da bude nezavisan, i koji bi trebalo da na određen način reguliše ovu oblast obavljanja poštanskih usluga. Takođe, ono što je novo u ovom predlogu su dozvole za obavljanje poštanskih usluga, koje obuhvataju dve vrste dozvola, odobrenje za obavljanje nerezervisanih usluga i licencu za obavljanje univerzalne poštanske usluge. To su neke osnovne karakteristike i elementi ovog predloga. Ukratko ću se osvrnuti na neke od njih na koje mi kao stranka imamo primedbe i ukazati na te primedbe. Po amandmanima ćemo kasnije detaljnije obrazložiti sve navedene primedbe. Prvo što je nejasno, to je obavljanje univerzalne poštanske usluge i obavljanje rezervisane poštanske usluge. Naime, predlagač je svestan da će operator koji obavlja univerzalnu poštansku uslugu, zbog obaveze da je obavlja neprekidno i na celokupnoj teritoriji Republike Srbije, na način da ona bude pristupačna svakom korisniku i po ceni, koja će takođe biti pristupačna svakom korisniku, na taj način otići u gubitak, da neće moći da posluje pozitivno, zbog ograničenja koja ima samom definicijom univerzalne poštanske usluge. Takođe, predlagač nalaže i izričito kaže da ovu univerzalnu poštansku uslugu obavlja javni poštanski operator, postojeće javno preduzeće, ali da ovu univerzalnu uslugu mogu obavljati i drugi operatori koji se kvalifikuju za to, koji dobiju licencu od nadležnog organa, odnosno od agencije. Pošto javni operator, kao operator univerzalne usluge, neće moći da pokrije svoje troškove obavljanja univerzalne usluge, onda se iz tog paketa izdvajaju rezervisane poštanske usluge, koje će biti striktno dodeljene ili monopol samo javnog poštanskog operatora. Iz ovog paketa univerzalne usluge izdvojen je jedan manji paket, ali paket koji obuhvata one najčešće vrste usluga; već sam rekao, to su pismonosne pošiljke do 350 grama i do petostrukog iznosa poštarine, uputnice i sva pismena u sudskom, upravnom i prekršajnom postupku, i te usluge se dodeljuju ekskluzivno javnom poštanskom operatoru. On će jedini imati pravo da obavlja te usluge. Sve usluge van ovih mogu obavljati i drugi operatori koji se na osnovu dozvole kvalifikuju za to. Postavljam pitanje - da li se možda radi o jednoj vrsti diskriminacije, ako se zadržava jedan monopol na obavljanje određenih vrsta usluga i taj monopol se dodeljuje javnom poštanskom operatoru. Da li će i kako bilo koje pravno lice koje želi da se baviovim poslom moći da se kvalifikuje i da obavlja određenu univerzalnu poštansku uslugu, kada se iz nje izvuku ove usluge koje su definisane kao rezervisane poštanske usluge? Da li će taj operator univerzalne poštanske usluge moći da posluje pozitivno ako mu se unapred oduzme ili ako se unapred spreči da obavlja one usluge koje su u domenu rezervisane poštanske usluge. Ovde je predlagač pokušao da napravi nekakav kompromis između zahteva Svetskog poštanskog kongresa i drugog zahteva, da opstane javni poštanski operator. Generalno posmatrano, mislim .... (Predsedavajući: Da li koristite i drugih 10 minuta?) Da. Mi iz SRS smatramo da se na ovaj način razbija još jedan javni sistem koji smo imali u Srbiji, pored energetike, pored železnice, došla je na red i pošta, da se i ona polako ali sigurno razbije i rasparča. Novi problem jeste agencija za poštanske usluge, i već smo dosta govorili o tome, skoro da nema ni jednog zakonskog predloga od 2001. godine a da se u njemu ne pominje, odnosno ne osniva jedna nova agencija. I sada u zakonu o poštanskim uslugama imamo novu agenciju za poštanske usluge. Moram da kažem da imamo uglavnom negativna iskustva sa ovim agencijama koje su do sada formirane i moram da se osvrnem na svoje lično iskustvo koje sam imao sa jednom od postojećih agencija. Kao građanin, pre nego što sam postao poslanik, nisam omalovažen više nego što sam omalovažen u jednoj od postojećih agencija kao poslanik. Da ne pričam o onim ljudima koje je muka naterala da se obrate tim agencijama, da dođu na njihova vrata, da ih mole da reše neke od njihovih problema. Da ne pričam o tome da sve te agencije žive upravo od nameta koji su razrezani građanima Srbije od onog dinara koji građani Srbije stvaraju. Nažalost, Agencija za privatizaciju, imam izuzetno loše iskustvo, a verovatno i deo vas koji ste ovde, da ne pričam o građanima, radnicima koji su na tu agenciju upućeni. Nažalost i ta agencija kao i druge žive od tih istih ljudi, od onoga što se dobije prodajom njihovih preduzeća i što se dobije iz budžeta koji takođe oni pune. Zato smo mi skeptični prema ovim agencijama koje se formiraju zakonima i smatramo da sve ove poslove može da obavlja nadležno ministarstvo. Na kraju krajeva, sve to lepo stoji u jednom od članova predloženog zakona, kada se govori koji su to poslovi koje će agencija obavljati, to je član 66. Predloga zakona, i navedeni su svi poslovi agencije, ali se onda na kraju kaže - poslove iz stava 1. tačka 1) do 12) ovog člana, Agencija obavlja kao poverene poslove. Znači, to nisu njeni izvorni, već poslovi koje joj poverava Ministarstvo. Čemu onda i ministarstvo i Agencija, ako Ministarstvo te poslove poverava Agenciji. Zašto ih ministarstvo ne radi, zašto ne obavlja, ako već ima, a znamo da ima dovoljno stručnih ljudi, osposobljenih da te poslove obavljaju. Zašto stvaramo samo jedan birokratski aparat koji će u ovoj teškoj situaciji još više da optereti privredu i građane Srbije? Dakle, malopre je gospodin ministar rekao da se agencija osniva da bi bila nezavisan organ, da ne bi stranke koje učestvuju u vlasti mogle da utiču na rad Agencije preko svojih ljudi koji bi bili članovi te agencije. Opet se pozivam na ovaj predlog zakona u kome lepo stoji da članove saveta agencije predlaže Vlada, pa kako su onda oni nezavisni i kako je agencija kao organ nezavisna ako će Vlada predložiti članove i, naravno, neće predložiti članove koji će biti opozicija postojećoj vlasti. Predložiće članove, iako možda nisu formalni članovi stranaka na vlasti, koji su bliski strankama na vlasti, odnosno bliski postojećoj vlasti. Mislim da je ta priča o nezavisnosti, ne samo ove agencije, već i prethodnih agencija, apsurdna, deplasirana i besmislena. Ako Vlada predlaže, onda to ne može biti nezavisan organ. Zašto niste ostavili mogućnost da članove Saveta predlaže Skupština, odnosno poslanici kao ovlašćeni predlagači. Zašto ste to pravo ostavili Vladi Republike Srbije? Jasno je da je namera da ti članovi Saveta budu ljudi koji će biti bliski aktuelnoj vlasti. Takođe, imamo jednu veliku primedbu, i gospodin ministar je tu primedbu malopre izneo, rekao je da je već intervenisao nekim amandmanom na to. Radi se o primanjima članova Saveta. Prosto je neverovatno da predlagač predloži da predsednik Saveta agencije za poštanske usluge ima primanja u iznosu od 10 prosečnih plata po zaposlenom u Republici Srbiji. Prosto je neverovatno da član agencije, član Saveta agencije ima osam prosečnih plata. Gospodo, da li ste svesni u kakvoj je situaciji Srbija. Sada ministar kaže, da u ovom trenutku direktori u ovom javnom preduzeću koje se bavi poštanskim uslugama već imaju te plate. Zašto, gospodo, niste reagovali, već ste desetak ili 11 meseci na vlasti, da se te plate direktora, rukovodilaca u javnim preduzećima dovedu u neke razumne okvire? Kaže ministar, nije logično da direktor javnog preduzeća ima veću platu od predsednika saveta koji imenuje direktora. Nije logično ni da direktor, odnosno predsednik saveta ima veću platu od premijera, a Vlada predlaže članove saveta. Nije logično ni da premijer i članovi Vlade imaju veće plate od poslanika, a poslanici biraju Vladu. Molim vas, vi ste ti koji vrše vlast. Dajte, zavedite red u javnim preduzećima. Pre četiri godine smo pričali ovde o jednom zakonu koji je to trebalo da uradi, pa su iz tog zakona izuzeta javna preduzeća, pa je rečeno da će to biti naknadno urađeno. Ništa nije urađeno za četiri godine. Na početku smo ponovo. Vlade se menjaju, javna preduzeća ostaju, države u državi, a javna preduzeća rade po svome. Kada će neko smoći snage da uvede taj red u javnim preduzećima? Nije logično što stoji u obrazloženju ovde kada se govori o javnom operatoru za poštanske usluge da on, ako bi ostala ovakva situacija, ako se ne ide u liberalizaciju tog tržišta, da bi taj operater imao sve manji profit. Nije logično, a to samo govori o tome da Vlada i vlast nemaju mogućnost i mehanizme da zavedu red u javnim preduzećima. Zašto bi se profit javnog preduzeća, koje bi postojalo i živelo na ovim principima na kojima danas postoji i živi, zašto bi se njegov profit umanjivao u budućnosti. Jednostavno, objašnjenje je u tome da ne postoje mehanizmi kojima vlast može da zavede red. Na kraju, još jedno pitanje koje je vrlo interesantno, a to je pitanje naknade i to ovaj zakon predlaže, naknade koju operatori poštanskih usluga moraju da plaćaju agenciji. Ako uzmete u obzir da svaki operator poštanske usluge mora 0,5% svojih prihoda da ustupi godišnje agenciji na ime naknade za obavljanje poštanskih usluga, onda vam je jasno odakle i ovaj novac kojim će se plaćati rad saveta i ostalih zaposlenih u agenciji. Znači, svako ko se bude bavio poštanskim uslugama moraće jedan deo svog prihoda svake godine da izdvoji i da plati agenciji; a za šta, nizašta. Dakle, da bi ta agencija mogla da živi, a sredstva koja budu ustupljena agenciji biće na drugi način nadomeštena poštanskom operatoru od građana, cene će morati da budu veće da bi se i taj trošak namirio. SRS je svoju rezervu prema ovom zakonu izrazila kroz 40 amandmana koji će biti ovde u raspravi i mi ćemo o svim tim amandmanima detaljnije o pojedinim stvarima govoriti, ali mislim generalno da ovaj zakon nije dobar, da bi trebalo razmisliti o prihvatanju mnogih naših amandmana koji idu u smeru da se zakon poboljša.
Reč ima narodni poslanik Željko Ivanji.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, pred nama je zakon o poštanskim uslugama, dugo očekivan zakon u ovoj skupštini, koji je tekovina i radne grupe i tekovina upornosti tih ljudi koji su uz poštu i u pošti svih ovih godina, a takođe u nadležnom ministarstvu, i zahvalan sam na toj upornosti koji su pokazali da taj zakon bude na dnevnom redu. Kada govorimo o zakonu o pošti, možemo celu priču podeliti u dva dela. Jedan je ovaj formalno-pravni deo koji se tiče samog zakona, a drugi je suštinski, same pošte kao javnog operatera. Novi zakon utiče najviše na deregulaciju, liberalizaciju i privatizaciju. Dakle, to su tri segmenta ovog zakonodavnog okvira i buduće savremene pošte i ostalih operatora. Ciljevi zakonske reforme se sagledavaju kroz demonopolizaciju tržišta poštanskih usluga, dakle, nema monopola više na tržištu poštanskih usluga, odvajanja funkcija regulatora od operatora, gde će biti postavljeni jednaki uslovi na tržištu za sve, transformacija tradicionalnog operatora, koja podrazumeva formiranje posebnog privrednog društva Pošte Srbije, u obliku društva koji će biti ustanovljen odlukom Vlade Republike Srbije. Sve to dovodi do posebnog poboljšanja kvaliteta koji će biti apsolutno i sigurno u službi korisnika. Ovim zakonom se uvodi konkurencija u poštanski saobraćaj. Obezbeđuje se obavljanje univerzalne poštanske usluge, poboljšanje kvaliteta poštanskih usluga u skladu sa standardima Evrope i sveta i omogućava poštanskim operatorima da pod jednakim uslovima obavljaju usluge u skladu sa zahtevima i potrebama korisnika. Dakle, korisnici predstavljaju onaj osnovni parametar i ono što opredeljuje poštu i poštanske operatore da budu na usluzi korisnika. Vlada utvrđuje politiku i strategiju razvoja u oblasti poštanskih usluga, što je vrlo važno i to nadležno ministarstvo mora da zna, i ono preduzima mere, kako po pitanju strategije razvoja poštanskih usluga, tako i u pogledu telekomunikacionih usluga. Ministarstvo operativno sprovodi politiku Vlade i vrši nadzor nad primenom zakona. Republička agencija za poštanske usluge reguliše odnose na tržištu poštanskih usluga u skladu sa zakonom i inspektor za poštanske usluge preduzima i predlaže preventivne mere za sprečavanje povreda propisa. Što se tiče ove službe mislim da ona i danas jako dobro radi svoj posao. Ovaj zakon je u skladu sa primarnim zakonom Evropske unije i sekundarnim zakonodavstvom Evropske unije, direktivom o razvoju poštanskih usluga i drugim direktivama i odlukama Evropske unije i u skladu je sa aktima Svetskog poštanskog saveza i drugim međunarodnim aktima i sporazumima. To bi bio onaj formalno-pravni deo koji se tiče samog zakona. Što se tiče suštinskog dela, sigurno je da sve poštanske uprave u svetu moraju da dožive svoju transformaciju i moraju da se transformišu u nezavisne subjekte, sa preciznim pravnim statusom, finansijskom samostalnošću i sposobnošću da se u uslovima narastajuće konkurencije prilagode tržištu i potrebama korisnika. Kada govorimo o monopolima na nivou dva vrlo bitna segmenta, a to je segment telekomunikacije i segment poštanskih usluga, moramo sam pojam monopola da relativizujemo. U poštanskom savezu sam monopol može biti shvaćen samo uslovno. Iza reči "monopol" krije se apsolutna potreba i neminovnost sa kojom su države suočene da sve usluge iz poštanske delatnosti, a pogotovo one za koje ni jedan poštanski operator nema ekonomsku opravdanost da pruži, budu pružene na bilo koji način od strane pošte kao budućeg javnog poštanskog operatora. Dakle, bilo biciklom, motorom, peške ili na konju, kao što se i sada dostavljaju pošiljke u nekim krajevima. Znači, poštar će uvek morati da izađe na teren i uvek će morati da dostavi tu pošiljku. To će uraditi i u nekom selu podno Golije, dakle ravnopravno, čak i tamo gde ne bude imao ekonomski interes. U takvim uslovima pošta je opredeljena i moraće da posluje sa gubitkom u velikom broju nerentabilnih pošta, a sa druge strane uslugu mora da pruži, pa makar bilo u pitanju jedno jedino pismo. Iz zakona je izuzet deo koji je omogućavao pošti da za pružanje usluga koje mora da pruži gubitak bude nadoknađen od strane države. Inače taj model je, kada govorimo o pokrivanju gubitaka, uobičajen u zemljama Evropske unije, jer u tom slučaju se ne može reći da se radi o finansiranju pošte od strane poreskih obveznika, već o jednom društvenom konsenzusu da svi zajedno pomognemo operatoru da ta usluga bude, za korist cele države, pružena na svakoj teritoriji ove države, bilo to rentabilno za poštu ili ne. Ono što je sigurno, pošta će i dalje funkcionisati i to besprekorno funkcionisati i bez dinara iz budžeta ili na neki drugi način od strane države, zato što u Pošti Srbije postoji onaj konsenzus o kojem sam malopre govorio. Pošta Srbije je servis svih njenih građana i poštare je uvek krasilo ono što drugi nisu imali. To su oni ljudi koji nam više predstavljaju od samog komšije, a manje od najbližeg rođaka. To su oni ljudi koji jednostavno te pošiljke dostavljaju, ili im se radujemo ili tugujemo zajedno sa njima. Pošta će pomoći državi na svaki način da usluga bude pružena u interesu države na svakoj teritoriji same države. Kada govorimo o preduzećima u kojima je pošta vlasnik akcija ili udela, računajući pri tome Telekom i Mobtel, setimo se same prodaje Telekoma iz 1997. godine, kada je jednom neracionalnom logikom, potpuno iracionalno, jedan deo prodat potpuno nepovoljno za Poštu Srbije i za samu državu. To je bilo racionalno sa stanovišta tadašnjeg da bi se isplatile penzije, ali taj problem Telekoma je Pošta Srbije kao većinski akcionar u samom Telekomu vukla do današnjih dana. Naravno, u otkupu akcija od strane italijanskog akcionara Pošta je takođe otkupila te akcije. Dakle, nije država kupila akcije već Pošta Srbije i ona je dužna da vraća sredstva od otplate tih akcija akcionarima od kojih su akcije kupljene. Dakle, ta sredstva ne vraća država već sama pošta i to je opterećivalo funkcionisanje pošte. U ovom sistemu i u ovoj državi pošta vrlo teško može da posluje, ali ipak posluje sa prihodima i pored tog opterećenja. Na sreću, uspešnom poslovnom politikom i zahvaljujući resornom ministru, uspeli smo da dividendu naplatimo od Telekoma Srbije i da Pošta Srbije uspe da krene sa tom dividendom u dalji razvoj, kako novih usluga tako i niza projekata koje sada pošta sprovodi. Setimo se formiranja Mobtela, u kome je PTT-u dodeljeno 49% kapitala, a da u njemu, kako smo čuli od same komisije, vladine komisije u Mobtelu, postoji realno najmanje 58%. Dakle, pošti je dodeljeno, ali pošta ni tada nije apsolutno uticala na otkup tog udela, odnosno formiranje posebne kompanije. Do danas pošta takođe nije dobila iz dobiti Mobtela ni jedan jedini dinar. Znači, nije raspoređena dobit, pošta nema tu dobit, a da li će ostvariti videćemo. Da li treba da napomenem da prema saznanjima poreske uprave Mobtel milione evra prebacuje na račune kompanija u sistemu BK. Ogromna sredstva uplaćuje na ime honorara mladih umetnika, što naravno ne bi nikada bilo loše da se ne radi o najbližoj rodbini velikog srpskog gazde, na račun mladih umetnika koji pevaju Srbiji. Valjda pevaju zbog toga da bi otkupili sebe i oprali se od onoga što su radili, na osnovu čijeg temelja su napravili jednu kompaniju. Prvobitna akumulacija kapitala u Srbiji se odigrala po kafanskom scenariju. U Srbiji su, slobodno mogu da kažem, tajkuni i antisluhisti, jer bar u Rusiji tajkuni plaćaju velike zvezde da im pevaju za velike honorare. Da vidimo ko vodi stalnu borbu protiv finansijskih lobija i tajkuna koji sebe u Srbiji smatraju znamenitim domaćinima, a koji su svoju imperiju sagradili na grbači našeg naroda. Da li se neko još bori protiv tih tajkuna osim G17 plus? Da li je još neko javno izgovorio bilo šta što je vezano za imperiju velikog gurua koji sebe smatra znamenitim i koji u nekim novinama, koje smo svi sa zadovoljstvom čitali, objavljuje da je znamenjem došao na ovaj svet. Valjda se zbog toga smatra znamenitim. Osnivanjem Mobtela, u kojem pošta teorijski ima od 49% do 58%, što je stvar komisije, a dobit joj još nije raspoređena, tobož je ulagano u razvoj kompanije i to možemo slobodno nazvati – razvoj porodice. Da li treba da napomenem da pošta ima 18.000 zaposlenih i hrani isto toliko porodica, i da je potrebno pošte renovirati, kupiti uniforme zaposlenima, poboljšati uslove za rad zaposlenih? Sigurno je da se sistem pošte nalazi pred izazovima u koje, slobodno mogu da kažem, poslovodstvo pošte hrabro ulazi i koje pokazuje rezultate nakon pola godine rada. Počeli su da funkcionišu statutarni organi Telekoma Srbije, izrađena je nova organizacija PTT-a, koja je spremna za proces restrukturiranja, potpisan je novi kolektivni ugovor, katalog usluga pošte Srbije objedinjen na jednom mestu, i jednostavno sa tim katalogom i objedinjenim uslugama se ide prema korisnicima. Dakle, jednostavno se tržišno poslovanje uspostavlja i pošta se sprema za tržište. Zbog spremnosti pošte kao budućeg javnog operatora da se upusti u tržišnu utakmicu sa ostalim potencijalnim operatorima, potrebno je obezbediti jednake uslove za sve. Šta to podrazumeva? Podrazumeva da treba u ovom domu usvojiti niz zakona koji će omogućiti pošti jednake uslove za sve. Jedan od tih zakona je Zakon o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa, Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije, takođe, Zakon o javnim nabavkama. Ukoliko želite da idete ravnopravno na tržište i po pitanju pružanja određenih usluga, pri nabavci koverata ne morate po tom izmenjenom zakonu ići na tender, kao što ne mora u ovom trenutku ni DHL, ni TNT. To usporava proces nabavke za samu poštu. Kada govorimo o utemeljenosti i pravnoj valjanosti pojedinih odredbi ovog zakona, takođe bih rekao par stvari.Neki neće da shvate, Srbija postoji mnogo više od njih samih. Začeci samog poštanskog sistema, ustanovljenja pošte Srbije, datiraju od 1811. godine, a 7. juna 1840. godine je formirana prva Kraljevska pošta. Zakonom je pošta uređena 1843. godine, a 1866. godine je donet prvi zakon o poštanskim uslugama, kojim je regulisano, pored pružanja redovnih usluga, i štampanje poštanskih maraka, postavljanje poštanskih kovčežića, uvođenje kolskog saobraćaja i smanjenje tarife za pismonosne i amanetne pošiljke. Sa određenim izmenama ovaj zakon je važio sve do 1918. godine. Dakle, važio je 50 godina. To je bila Srbija, Srbija u pravom smislu te reči, Srbija koja je bila ravnopravni član svih međunarodnih institucija, Srbija koja je držala do svojih zakona. Srbija je 1874. godine u Bernu, uz 21 zemlju, postala osnivač Svetskog poštanskog saveza. Dakle, Srbija je jedan od osnivača Svetskog poštanskog saveza. I to je bila Srbija. Srbija je i tada bila član međunarodnih institucija i formirala je međunarodne institucije. Kao članica Svetskog poštanskog saveza ova država mora da se pridržava zaključaka i akata Svetskog poštanskog saveza i direktiva Evropske unije, koje predviđaju osnivanje nezavisnog regulatornog tela, a to je agencija. Ukoliko bi Ministarstvo preuzelo funkciju nezavisnog regulatornog tela, agencije za poštanske usluge, moglo bi jednostavno doći do jačanja monopolističkog položaja operatora koji je u vlasništvu države u odnosu na ostale operatore koji to nisu, što bi bilo u suprotnosti sa liberalizacijom tržišta poštanskih usluga. Država neće da ima nijednog monopolistu. Država hoće slobodno tržište. Pošta Srbije nema ništa protiv demonopolizacije. Pošta Srbije će ući u perspektivi i u proces privatizacije. Pošta Srbija je spremna za tržište i ona će napasti tržište sa svojim uslugama. Ti ravnopravni uslovi na tržištu sa ostalim operatorima će biti ono što pošta želi. Pošta želi jasno definisane pravne okvire za svoj rad, jasno definisane vlasničke odnose u svojim preduzećima u kojima je osnivač ili suosnivač, i želi da ostane institucija koja predstavlja, dakle, ono što predstavlja simbol svakog grada ili svakog sela u našoj Srbiji. Dakle, i sela i gradovi u Srbiji se prepoznaju, pored crkve, stanice policije, i po pošti. Što se tiče aktuelnog stanja i rezultatima za prvih šest meseci u poslovanju Pošte Srbije, došlo je do rasta obima usluga, povećani su prihodi od usluga za 15%. U periodu od godinu dana rezultat poslovanja poboljšan je za 772 miliona dinara. Dakle, Pošta nikada nije bila na grbači države. Pošta je sama svojim prihodima opstajala i opstaje danas u Srbiji. Smanjen je nivo zaduženosti, koji smo zatekli u Pošti Srbije, za 16.711.631 evro. Značajno su smanjeni troškovi po osnovu kamata na kredite. Postignuta je mnogo veća interna efikasnost, ostvareno je smanjenje poslovodnih radnih mesta, ukinuta su radna mesta pomoćnika generalnog direktora, smanjen je broj direkcija za sedam, sektora za 14 i samostalnih sektora za jedan. Kada izvršite racionalizaciju ovih sektora i direkcija u Pošti Srbije, onda dolazite do jednog domaćinskog poslovanja. Proizvod smanjenja broja direkcija u Pošti Srbije je doveo do povećanja plata, koje nije veće od 20%. Generalni direktor Pošte Srbije ima manju platu od predsednika agencije, prema projektovanom modelu, koji smo dobili od Ministarstva. Ono što je jako bitno napomenuti, platu generalnog direktora određuje upravni odbor preduzeća. Dakle, upravni odbor preduzeća donosi odluku o plati generalnog direktora, koja je, podsećam, mnogo manja od 10 prosečnih plata. Upravni odbor preduzeća PTT saobraćaja Srbije čine sve političke stranke na našoj političkoj sceni, odnosno one stranke koje čine vlast, koje upravljaju Poštom Srbije. One su donele odluku o visini plate generalnog direktora. Takođe je ostvarena dividenda od Telekoma za 2003. godinu. Sklopljen je niz značajnih poslova za PTT. Ugovorene su prva i druga faza KDS-a. Takođe, završeni su projekti praćenja pošiljaka, da bi mogli u svakom trenutku znati gde se nalazi koja pošiljka, da bi se smanjio procenat orobljenih pošiljki, zatim projekat translacije adrese u adresni kod, koji je prijavljen za donaciju od strane Svetskog poštanskog saveza. Dakle, nećemo ići sa sopstvenim sredstvima u ovaj projekat - geografsko-informacionog sistema. Projekti u pripremi su projekti glavnog poštanskog centra, masovne personalizovane štampe, elektronskog poštanskog šaltera, elektronske poštanske marke i multiservisna korporacijska mreža. Sa ovim projektima koji su realizovani i koji su u pripremiPošta Srbije će sigurno, na zadovoljstvo korisnika usluga, uz puno poštovanje zaštite prava potrošača, biti onaj operator koji će Srbiji pružiti najbolje usluge. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Socijalistička partije Srbije će podržati zakon o poštanskim uslugama, iako je iskreno projektovanje zakona pitanje koncepta. Meni nije blisko da se jedna od najdržavnijih institucija, kao što je pošta, kao što je železnica, zakonskim rešenjem izvodi, kako se ovde kaže, na tržišnu utakmicu. Želim da kažem, već je kolega Ivanji govorio o tome, kako je pošta nastajala, od prve menzulane pa do danas. Šta je važno za građane jedne zemlje? Da u jednom selu, na primer, u Brezovicama kod Čačka, može da dođe pismo iako ide jednom mesečno, ili da taj iz Brezovica može da uputi nekom pismo jednom u deset godina, ali da zna da će neko da ga odnese, da ga preda i da će da stigne na odgovarajuću adresu. Takav posao jedino kvalitetno i odgovorno može da uradi neko koga država kontroliše direktno. Zakonom se predviđa deregulacija i demonopolizacija. To jeste intencija, to razumemo. Do 2009. godine pošta ovakva kakvu danas poznajemo više neće da postoji. Pravična liberalizacija – mi imamo iskustva sa pravičnom privatizacijom, koja je praktično opustošila Srbiju – ne postoji. Koncept apsolutne liberalizacije apsolutno podrazumeva da država nije potrebna u bilo kojoj oblasti u jednom društvu. Kada imate apsolutnu liberalizaciju u svim segmentima, kada tržište sve reguliše, onda država nema nijednu značajnu funkciju. Možda smo se to vratili na deetatizaciju, u jedan period kada je to bioproklamovani politički i ideološki cilj. Mora da postoji oblast i da država ima instrumente da reguliše ona pitanja i one odnose koji se ne mogu na drugi način regulisati, izuzev tako da država preuzima odgovornost prema svojim građanima. Zato i jeste univerzalna poštanska usluga, zato što svaki građanin u ovoj zemlji ima izvesna prava, ima potrebe i mora da ima neophodan nivo garancije da će ta prava i te potrebe da zadovolji na kvalitetan način. Ne počinje od danas prilagođavanje rada pošte međunarodnim standardima i propisima, od kada postoji pošta radi na taj način da to što radi, pre svega, u međunarodnom poštanskom saobraćaju, a i u unutrašnjem, jeste prilagođeno različitim konvencijama, standardima koji danas postoji i koji su uvek postojali svuda u svetu. Pošta je statusni simbol jedne države. Ona je skoro država sama. Zato veoma pažljivo, obazrivo treba da priđemo svim ovim pitanjima i da se ne dogodi da 2009. godine imamo sjajno izvršenu operaciju, a da pacijent čije je ime pošta premine. To bi bilo važno da pratimo, jer od danas do 2009. godine ovaj princip liberalizacije ide tako što se smanjuje težina pošiljaka, odnosno cena pošiljaka, gde praktično izlažemo poštu jednoj konkurenciji koju ona objektivno ne može da izdrži ukoliko država ne pomogne. Zašto je to tako, možemo da govorimo o tome, ali ponekad je i pošta sama bila kriva zašto nije uspela da se u ovom prethodnom vremenu na bolji način pozicionira na onome što bi bilo tržište. Navešću primer koji je svima poznat, iz Čačka u Beograd svaki dan ima 15 polazaka autoprevoza, na svaki sat, osim putnika, autobus i autoprevoz voze najmanje sto vrednosnih pošiljaka, paketa, torbi sa hranom, sa preobukom. Svi koji imamo studente tako školujemo svoju decu. Nije bilo dovoljno sluha, nije bilo dovoljno hrabrosti da neko u gradovima ove veličine organizuje poštu i da ovo isto radi na taj način, a da pri tom ima garanciju i daje garanciju da će to upravo stići tamo gde je namenjeno. Prednost ove kvazipoštanske usluge jeste u tome što za tri sata neko iz Čačka u Beogradu sačeka svoju torbu, svoj lek, svoje pismo, svoju preobuku itd. Dakle, niko nije nikom branio. Postoji brza pošta, postoji čitav niz stvari koje jesu urađene, ali nismo uspeli da adekvatno odgovorimo ovoj potrebi. Oko 5,5 hiljada studenata iz Čačka nalazi se u ovom trenutku u Beogradu i od njih 5,5 hiljada makar dvoje ili troje u toku jednog meseca imaju ovu potrebu o kojoj ovde danas govorim. Želeo bih da prokomentarišem još nekoliko pitanja, pa da u izvesnom smislu polemišem sa kolegom Ivanjijem o privatizaciji i prodaji "Telekoma". Naravno, stvar je aspekta sa koga se posmatra ovaj problem. Mogu da se složim da milijardu i po maraka dobijenih sredstava iz ovog posla nije najadekvatnije potrošeno. Podsećam vas, sve u Srbiji u hiljadu privatizacija, po zakonu koji je donet posle dolaska DOS-a na vlast, prodato je za manje od milijardu. Osim toga, oni koji su to kupili kažu, ne treba nam više, napravili smo loš posao, pa vam nudimo diskontno da otkupite svoje akcije. To bi isto bilo kada bi duvanska industrija danas diskontno nudila da mi vratimo akcije nazad. Dakle, stvar je procene. Zašto se, a u tome se slažem sa gospodinom Ivanjijem, danas dozvoljava jednom čoveku i jednoj porodici da na ovaj način funkcionišu u Srbiji, a pri tom nećete da joj pomenete prezime, radi se o Karićima. Tu je pitanje i za neke druge, neki drugi su obećali da će to da regulišu. Zakon o ekstraprofitu je to trebalo da reguliše. Jedna izborna kampanja je obećala da će to da reguliše, a nije regulisala. Svaki dan nam deli moralne pridike, govori o pravoslavlju, o svetosavlju, o dobročinstvu, o raznim drugim stvarima sa našim parama. Zato je neophodna snaga, neophodna je koordinacija u Vladi Republike Srbije da se tamo sve nazove pravim imenom i da se kćerke firme iz "Mobtela" onemoguće da praktično rade nešto što je potpuno suprotno zakonu i da se spreče enormne zarade članova jedne porodice. A da pri tom krene sve ovo drugo što je neophodno i da se konstituiše upravni odbor u "Mobtelu" koji će biti odraz svojinske strukture, a da nakon toga sve drugo krene u onom pravcu koji objektivno svi želimo i očekujemo. U ime SPS-a, a zahvaljujući kolegama iz pošte, podneo sam četiri amandmana, koje je Vlada prihvatila i na tome se zahvaljujem. Kolega Žarko Obradović je podneo ovaj famozni amandman koji se odnosi na zarade članova agencije za poštanski saobraćaj i njenog predsednika. Moram da kažem da je to bila primedba načelnog karaktera. Mi razumemo o čemu je govorio gospodin ministar i da je nemoguće da, uz nivo zarada kolegijuma borda direktora pošte, ljudi koji treba da ih kontrolišu imaju manje zarade. Za nas je to principijelno pitanje. Da li Narodna skupština, ona koja daje saglasnost na razna imenovanja i postavljenja, treba ubuduće da prihvata da svi oni koje ona imenuje, postavlja ili predlaže budu više plaćeni od samih narodnih poslanika, a pri čemu ne mislim da su plate narodnih poslanika niske. To je pitanje načela i oko toga treba da se složimo i da se dogovorimo. Mislim da je moguće to regulisati na više načina. Naravno, to je pitanje izbora. Ako neko ne želi, on uvek ima izbor. Ne mora da bude ni poslanik, a ni član agencije za poštanski saobraćaj, može da radi nešto drugo, ukoliko nije zadovoljan kako je ta stvar regulisana sa plaćanjem. Samo još nekoliko stvari koje su za nas, kao poslaničku grupu SPS, veoma važne. Ovaj zakon o poštanskim uslugama, kao ni zakon o železničkom saobraćaju, kao ni zakon o energetici, nije definisao imovinu ovih preduzeća. Smatramo da je to rđavo, iako se u obrazloženju zakona kaže da će to Vlada uredbom regulisati i da će pošta biti deoničarsko društvo itd. Za nas bi bilo logično da se to definiše zakonom. Pošta je državna, ako ni zbog čega drugog, a ono zbog ovog monopola koji neki kritikuju. Znači, nastala je na osnovu poverenih poslova od strane države jednom monopolisti i zbog toga država ima, imala bi mesta da reguliše status imovine. Imovina pošte je ogromna, pa čak i ona imovina za koju tvrdite da je prodata grčkom operateru, nije prodata imovina. Ovi operateri kupili su pravo ne eksploataciju telekomunikacija, a nisu kupili nijedan kvadratni metar, nijedan metar žice ni kabla, nijedan relej. Oni su kupili pravo da u procentu, koliko je svaki od njih uložio, eksploatišu telekomunikacioni sistem za izvestan period. Pošta je vlasnik sveukupne imovine, ovaj narod je vlasnik te imovine. Bilo bi logično da se to reguliše ovim zakonom ili nekim drugim aktom, a da to, pri tom, ne bude uredba Vlade Republike Srbije, već to treba da dođe pred narodne poslanike, jer pošte ima u najmanjoj mesnoj zajednici, do ove velike kamene kuće, na koju smo svi veoma ponosni. Dakle, to je ogromna imovina. Vozni park Pošte Srbije je danas toliki da bi to moglo da pokrije jednogodišnju "Zastavinu" proizvodnju iz nekih srećnih godina, za koje ste vi tvrdili da nisu bile takve. Još nešto, Pošta ima i onu imovinu koja nije strogo funkcionalna. Radi se o imovini koja se odnosi na društveni standard, tako se to nekada zvalo. I ovde, kao i kod železnice, molim da sa tim postupamo pažljivo. Lako ćemo se toga otarasiti. Ipak, želim da kažem da postoje zadužbine, kao što je Dom odmora u Vrnjačkoj banji. To je legat, gospodo, i on se ne može prodati. Postoji čitav niz drugih objekata, postoji imovina u Crnoj Gori. Tamo imamo, takođe, nešto što je nekada gradila Pošta. Dakle, da se vodi računa da ljudi ne ostanu bez toga, kad kažem ljudi, mislim na sve zaposlene u PTT-u, jer nisu svi zaposleni u PTT-u inžinjeri. Ogroman je broj poštara, ogroman broj ljudi je sa nižom kvalifikacijom. Želim posebno ovde da kažem, u Pošti radi jedna posebna kategorija ljudi, a to su šalterski radnici. Ovde ima ljudi koji su psiholozi, koji se bave strukom i znaju kad neko treba da provede 35 godina na šalteru, koji je stalno izložen sudu javnosti, koji sve vreme radi sa novcem, koji je pri tom stalno izložen građanima kojima se žuri, koji su često nezadovoljni, kad morate biti potpuno precizni, kad morate biti stalno ljubazni. To je jedan strašan stres. Ti ljudi zaslužuju, osim pristojne plate, da imaju načina da se odmore, makar jednom u toku jedne godine, pod elementarno beneficiranim uslovima. Dakle, govorim potpuno iskreno, jer svako ko je od nas jednom bio na šalteru, a svi smo često, znamo kakav je to posao. To je posao u kome ne sme da bude manjka, u kome uvek morate imati osmeh, u kome uvek morate imati razumevanje, u kome ne smete zakasniti, gde je pauza strogo propisana, gde je uniforma propisana. Dakle, nije svejedno raditi takve poslove i neke druge poslove. Važno je da razumemo i te ljude, da im obezbedimo da imaju ovu elementarnu zaštitu i da mogu da se odmore u objektima koje je Pošta izgradila. Sasvim na kraju, gospodine ministre, lično vam se obraćam. Čačak je pre dosta godina imao priliku da jedan Čačanin bude ministar pošte, a to je bio gospodin Vojko Čvrkić. Kada je on bio ministar, taj grad je dobio jednu velelepnu zgradu. Red je da uradite to isto. Imate pred sobom još nekoliko godina. To Čačani od vas očekuju.
Reč ima narodni poslanik Dejan Stojiljković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, poslanici DSS će glasati za Predlog zakona o poštanskim uslugama. Ono što je suština ovog zakona, a to smo čuli od gospodina ministra, jeste da on uvodi konkurenciju u poštanski saobraćaj i da, praktično, omogućava postepenu liberalizaciju tržišta poštanskih usluga. Uvođenje konkurencije građanima kao rezultat treba da pruži bolje i jeftinije usluge, ali i čitav niz boljih servisa koje danas savremene tehnologije mogu da pruže. To je, uostalom, bio i cilj koji su prilikom donošenja svojih zakonskih rešenja imale i druge zemlje, između ostalih, zemlje članice Evropske unije i neke od zemalja u okruženju. Kako smo mogli da pročitamo u obrazloženju, prilikom izrade ovog predloga zakona imalo se u vidu i korišćena su iskustva i rešenja tih zemalja, kao i preporuke Svetskog poštanskog saveza i direktive Evropske unije. Zašto je ovo važno? Zato što je u mnogim oblastima, pa tako i u ovoj, Srbija dugi niz godina i te kako išla u korak sa razvijenim zemljama. Od mog kolege poslanika, gospodina Ivanjija, već smo mogli da čujemo neke od podataka koji to potvrđuju. I ja sam spremio neke od njih. Mogli bi da čujemo još dosta interesantnih podataka, ali smatram da je i ovo što smo čuli dovoljno da zaključimo da je naša zemlja i te kako pratila svetske i evropske trendove razvoja poštanskih usluga. Za preko 160 godina postojanja, Pošta u Srbiji je postala jedno od najvećih javnih preduzeća. Ona građanima pruža široku lepezu usluga: prijem i slanje pošiljaka, pisama, robe, novca itd. i to na celoj teritoriji Srbije. Ona je suvlasnik ili osnivač i nekih drugih preduzeća, kao što su Telekom Srbije, Mobtel Srbije, Poštanska štedionica itd. Pored tih, da kažem, klasičnih usluga, Pošta nudi i neke usluge koje spadaju u oblast savremenih sistema, kao što je internet provajding, kao što su kablovsko-distributivni sistemi itd. Sve u svemu, očigledno je da se radi o velikom i složenom sistemu koji je preko potreban građanima i našoj zemlji i koji ima veoma jaku tradiciju. Međutim, da bi se omogućio dalji razvoj poštanskih usluga u našoj zemlji potrebno je zakonski urediti ovu oblast, tako da se pored boljih usluga obezbedi lakša i tešnja saradnja sa sličnim sistemima zemalja u okruženju i zemalja Evropske unije. Ovo je potrebno uraditi i zbog toga što će na taj način biti omogućeno i pokrenuto ulaganje stranog kapitala u ovaj sistem, a što do sada, upravo zbog zastoja u restrukturiranju ovog sistema, nije bio slučaj. Šta je to što ovaj zakon donosi kao značajne novine i zbog čega će poslanička grupa DSS glasati za ovaj zakon? To je delimično i postepeno ukidanje monopola u ovoj oblasti, ali uz jedan mehanizam koji obezbeđuje da se Pošta u Srbiji transformiše u moderno preduzeće koje je sposobno da se na tržištu izbori za vodeće mesto pružaoca poštanskih usluga i koje obezbeđuje, istovremeno, da naši građani u tom procesu ne dođu u situaciju da budu uskraćeni za bilo koju od ovih usluga, bilo gde u Srbiji da žive. Zakonom se, čuli smo više puta ovde, definiše univerzalna poštanska usluga, kao minimalni skup usluga koje se, pod istim uslovima, propisanim kvalitetima i pristupačnim cenama, obavljaju na teritoriji cele Srbije. Već smo od gospodina Jovanovića, jednog od prethodnih govornika, čuli o kojim se to uslugama radi. Javni poštanski operateri i drugi operateri moraju za vršenje tih usluga da obezbede, praktično, mrežu za pružanje tih usluga, koje će pokriti celu teritoriju Srbije, kao i da dobiju posebnu dozvolu tj. licencu za obavljanje ovih poslova. Svi poštanski operateri mogu da obavljaju i druge usluge, ali sada se već radi o uslugama gde oni, praktično, konkurišu jedni drugima na tržištu. Ta konkurencija bi vremenom morala da dovede do poboljšanja kvaliteta tih usluga, kao i do nižih cena. Ono što se garantuje javnom poštanskom operatoru, to je monopolsko obavljanje tzv. rezervisanih usluga. To su usluge koje se najčešće koriste u poštanskom sistemu i te usluge bi trebalo da obezbede siguran izvor prihoda za javnog poštanskog operatora, a to je u ovom slučaju Pošta Srbije. Ovo rešenje treba da omogući da se ove usluge mogu i moraju obavljati na celoj teritoriji, jer je sigurno da nisu isti uslovi i nisu isti prihodi u velikim urbanim sredinama i u malim ruralnim, često i siromašnim sredinama. Da nije ovakvog rešenja, pitanje je da li bi se našao bilo koji operater koji bi našao interes da poštanske usluge pruža u retko naseljenim siromašnim sredinama. Sa druge strane, naravno, ne sme se dozvoliti da građanima koji žive u tim malim sredinama budu, zbog nerentabilnosti, ove usluge uskraćene. Zato smatramo da je ovo rešenje dobro i da je neophodno. Ovo monopolsko pravo, čuli smo više puta, trebalo bi postepeno da bude ukidano i da konačno bude ukinuto do 2009. godine, kada bi Pošta trebalo da se svojim kvalitetom i širokim asortimanom svojih usluga, rekao sam već, izbori za lidersku poziciju na tom tržištu. Svi operateri konkurišu na tržištu za obavljanje tzv. nerezervisanih usluga i za to je potrebno da dobiju odgovarajuću dozvolu, tj. odobrenje. I jednu i drugu vrstu dozvola daje novo nezavisno regulatorno telo, a to je agencija za poštanske usluge Republike Srbije. Moje kolege iz poslaničke grupe DSS će verovatno posle mene govoriti i o nekim drugim pitanjima i dobrim rešenjima vezanim za ovaj predlog zakona. Meni ostaje da zaključim da se ovi zakonom uređuje usklađivanje našeg zakonodavstva sa zakonima EU, mogućnost da se kroz stvaranje konkurencije poboljšaju i prošire poštanske usluge, a da istovremeno te usluge budu jeftinije. Ovim zakonom se stvaraju uslovi za nove strane investicije i strateško povezivanje sa partnerima drugih zemalja, pri tome pogotovo mislim na kompanije koje se bave istom delatnošću koje poseduju tehnološka znanja i potencijale, a kojima će postati interesantno tržište u Srbiji. Naravno, promene, naročito one pozitivne, ne mogu se desiti preko noći i naša je obaveza da to pokrenemo i da kao država stvorimo sve neophodne uslove. Ovaj zakon je u toj funkciji i u ime DSS pozivam poslanike da glasaju za ovaj zakon. Hvala.
Hvala vama. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPO - Nova Srbija, Velimir Stanojević, izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, konačno se pred nama nalazi Predlog zakona o poštanskim uslugama, na koji se čeka od septembra 2003. godine. Ovim zakonom, stiče se prvi utisak, želi se postići transformacija poštanskih uprava u nezavisne subjekte koji će biti i pravno nezavisni, ali pre svega finansijski stabilni i sposobni da se u uslovima sve veće konkurencije prilagode tržištu. Ali ono što je po meni najbitnije, da se prilagode potrebama neposrednih korisnika. Činjenica je da do 2009. godine treba ukinuti monopol u sektoru poštanskih usluga, poput ovoga u telekomunikacijama, i upravo u tom periodu treba realizovati reformu sistema PTT-a. To je jedan od uslova kako bi se pošta, kao javni operator, pripremila za konkurenciju na sve većem tržištu u ovoj oblasti. Sigurno je da su pri izradi ovog zakona korišćena iskustva zemalja EU, kao i zemalja u tranziciji i svakako da su ta rešenja bila korisna u iznalaženju pravnih rešenja, ali sam siguran da je predlagač kroz Predlog ovog zakona, ali i da će kroz prateća zakonska i podzakonska akta, imati u vidu specifičnosti našeg PTT sistema, respektujući pri tom, pre svega, tešku situaciju u kojoj se ovaj sistem trenutno nalazi. Ako se žele stvarne i strukturne promene koje će dovesti do željenih rezultata, a siguran sam da se to želi, potrebno je izvršiti određene pripremne radnje, pre svega što se tiče zaposlenih u ovom sistemu, ali i kompletnog sistema za predstojeće promene. Sigurno je da je ta startna promena izmena pravnog statusa pošte, kao preduslov da pošta postane jedno moderno preduzeće. Činjenica je da će kroz postepenu liberalizaciju tržišta u sferi poštanskih usluga biti uvedena konkurencija, gde će i javni poštanski operatori, ali i drugi operatori, prema zakonski ustanovljenim kriterijuma, obavljati svoje usluge korisnicima. Najbitnije je da ovaj zakon obezbeđuje obavljanje univerzalne poštanske usluge po ujednačenim cenama prema stanovništvu, a kroz rasprostranjenu nacionalnu poštansku mrežu i, siguran sam, na taj način će se obezbediti i maksimalni kvalitet poštanskih usluga. Ono što je veoma važno, podstiče konkurenciju i na taj način inicira dalji razvoju u sistemu pružanja poštanskih usluga. Kada se govori o univerzalnoj poštanskoj usluzi, poštanski operatori univerzalne usluge su obavezni da na celoj teritoriji Republike obezbede obavljanje minimalnog skupa ovih usluga po ujednačenim cenama. Ovu univerzalnu poštansku uslugu mogu obavljati i javni operatori, u trenutnoj situaciji je to Javno preduzeće PTT Srbija, a i drugi poštanski operatori koji dobiju odgovarajuću licencu. U ovom drugom delu rezervisanih usluga, a u cilju obezbeđenja kontinuiranog obavljanja univerzalne usluge, javni operator, PTT Srbija, imaće ekskluzivno pravo prijema, prenosa i uručenja pismonosnih pošiljaka prema kriterijumima koji su predviđeni Predlogom ovogzakona, kao i prijema, prenosa i isplate uputnica u klasičnoj ili elektronskoj formi. Naravno, u delu van rezervisanih usluga, javni operator i privatne kompanije konkurišu kako po ceni, tako i po kvalitetu na slobodnom tržištu. Što se tiče dozvola, to se takođe zakonom jasno precizira, da se one mogu izdati i stranim i domaćim i pravnim i fizičkim licima, i tu imamo dve vrste dozvola, po Predlogu ovog zakona. To je odobrenje za obavljanje nerezervisanih poštanskih usluga i licenca za obavljanje univerzalne poštanske usluge. Zbog čega, po nama iz poslaničke grupe SPO - Nova Srbija, treba glasati za Predlog ovog zakona? Pored svega ovoga, donošenjem ovog zakona predviđeno je i da Vlada Republike Srbije, uporedo sa ovim zakonom, pristupi osnivanju pošte Srbije kao akcionarskog društva kojim se postojeće Javno preduzeće PTT Srbija organizuje u javnog poštanskog operatera, siguran sam na potpuno novim i savremenim osnovama. Drugi razlog, na početku sam rekao, na donošenje ovog zakona čeka se skoro dve godine i to je dovelo do ozbiljnih posledica po Javno preduzeće PTT Srbija i pojave nelojalne konkurencije u oblasti poštanskog saobraćaja u Srbiji. Na kraju, zaostajanje u restrukturiranju ovog javnog preduzeća, kao i celokupnog sistema poštanskog saobraćaja u Srbiji, već je dovelo do izvesne nekompatibilnosti sa zemljama u okruženju, ali i sa zemljama EU, i jedna od posledica jeste da nije bilo ulaganja stranog kapitala u ovoj oblasti. To su sve razlozi zbog kojih pozivam sve narodne poslanike da glasaju za Predlog ovog zakona, a poslanička grupa SPO-Nova Srbija će podržati Predlog ovog zakona. Hvala vam.
Hvala najlepše. Da li još neko želi reč? Ovlašćeni predstavnik DS, narodni poslanik Milan Marković.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani narodni ministri, za DS u načelu ovaj zakon jeste prihvatljiv i to je sasvim razumljivo, jer nacrt ovog zakona suštinski je nastao još tokom 2003. godine, odnosno u vreme kada je bila Vlada premijera Zorana Živkovića. Istina, ovo je jedan od brojnih zakona koji su pripremljeni u to vreme,koje sadašnja vlada stavlja u proceduru i mi smatramo da to nije loše zbog toga što u osnovi sadrže rešenja i reformsku ideju koja je svojstvena DS. Neki od tih zakona su u međuvremenu menjani, po našem mišljenju nagore, a neke dobre ideje u nekim novim zakonima su lošim zakonskih tekstovima kompromitovane. Međutim, mislimo da zakon koji ste nam vi danas ovde prezentovali jeste zakon za koji možemo glasati, drži se dobre ideje i samu ideju demonopolizacije i jednog savremenog ustrojstva ove oblasti u potpunosti poštuje. Osnovna rešenja ovog zakona su usmerena ka savremenim standardima i rešenjima Evropske zajednice. Demonopolizacija poštanskih uslova, koja se delimično de fakto i ostvarila u praksi, npr. ulaskom na naše tržište multinacionalnih prenosioca poštanskih dobara kao što je DHL, ta demonopolizacija treba ove usluge da preobrazi iz usluga koje građanima daje država u servis koji se obezbeđuje na tržišnim principima, brže, efikasnije, jeftinije i pouzdanije. To je put koji su prešle i prelaze sve zemlje sveta koje pretenduju na tržišnu ekonomiju i razvoj. Naravno, otvaranje tržišta ne sme i ne može da bude anarhično u ovako tradicionalnom, važnom segmentu usluga i zbog toga je naročito važna uloga budućeg regulacionog tela predviđenog i ovim zakonom. Mi mislimo da takvo regulaciono telo treba da postoji i da prosto ne možemo u načelu govoriti o postojanju agencije, regulacionog tela, kao nečemu a priori negativnom. Naime, praksa, i uporedna i kod nas, pokazuje da takva regulaciona tela treba da postoje, jer obezbeđuju i efikasnost i nezavisnost u obavljanju poslova. Pravila igre koja kroz svoju praksu bude ustanovilo ovo telo biće odlučujuća i za status današnjeg Javnog preduzeća PTT-a i za druge učesnike na tržištu poštanskih usluga. Da to nije uvek lako pokazuju iskustva susednih zemalja, u kojima postoje oštri sporovi između pošte i privatnih distributivnih preduzeća. U vezi sa ovim treba ukazati da ovaj zakon predstavlja i osnov za hitno pristupanje restrukturiranju jednog od velikih sistema, to je JP PTT, a tu je najveća odgovornost na Vladi, kao reprezentu isključivog vlasnika. PTT se mora pretvoriti u tržišno orijentisanu, dobro organizovanu i efikasnu organizaciju. Koliko je taj zadatak osetljiv dovoljno ukazuje podatak da u ovom sistemu danas radi preko 15.000 ljudi. Međutim, okolnosti, a posebno određeni potezi Vlade, ne idu ovome na ruku. U svetu pošte su se reformisale tako što su preuzimale, pre svega, zahvaljujući svojoj razvijenoj infrastrukturi, niz profitabilnih poslova, naročito u oblasti takozvanih malih bankarskih poslova. Uslovi za to u Srbiji će biti znatno otežani. Ne samo da je Poštanska štedionica postala posebna bankarska organizacija, već je preuzimanjem konkurentske mreže ZOP-a pošti stvorena od strane države ili njenih delova, konkurentska organizacija, većinski u privatnoj svojini, a zove se - Nacionalna štedionica. Priznaćete da taj apsurd treba ponoviti da se čuje, znači, privatna, a ima naziv - nacionalna. PTT je uopšte u Srbiji nominalni bogataš koji danas teško preživljava. U svakom slučaju, otvaranje tržišta je neminovno, kao i restrukturiranje PTT-a, i zbog toga u načelu podržavamo ovaj zakon, jer mislimo da on daje dobru osnovu da se to i ostvari. Naravno, to ne znači da nemamo izvestan broj primedbi, dali smo u i vidu amandmana i daćemo u raspravi u pojedinostima. Nažalost, Vlada po običaju sve što dolazi od strane DS-a a priori odbija, bez ulaska u suštinu tih primedbi, pa makar one bile i krajnje banalne i odnosile se na tehničke ispravke ili na gramatičke greške u tekstu. Kada je reč o regulacionom telu, mi imamo dva pitanja. Prvo, da li je dobro postavljen način njegovog izbora i da li taj način izbora obezbeđuje nezavisnost? Naime, kao što je već ovde malopre napomenuto, u članu 66. predviđeni su poslovi koje obavlja agencija, pa se kaže da poslove iz stava 1. tačka 1) do 12) ovog člana - agencija obavlja kao poverene poslove. Moram priznati da mi nije jasno zašto su ti poslovi definisani kao povereni. Drugo pitanje, da li, ukoliko obavlja te poslove kao poverene poslove, ona može ostvariti nezavisnost od ministarstva, odnosno od Vlade koja poverava te poslove agenciji. Dalje je sporan, kada govorimo o nezavisnosti ovog tela, izbor članova saveta. U zakonu stoji: "Vlada utvrđuje na osnovu kandidature koju podnose Ministarstvo, odgovarajuće naučne institucije, kao i registrovana udruženja poštanskih operatora i/ili korisnika". Mislim da bi se veća demokratičnost i sigurno bolja nezavisnost ostvarila ako bi to predlagale poslaničke grupe, ali dobro. Međutim, moram reći da, kada je u pitanju nezavisnost, tu postoji jedna dilema koja je prosto proizvod našeg iskustva sa ovom vladom i sa ovom vladajućom većinom, i verovatno telo, koje je moralo biti u najvećoj meri nezavisno, ispostavilo se do te mere zavisno i do te mere podložno pritiscima da je predsednik tog tela od tog pritiska na kraju pao u nesvest. Naravno, radi se o Komisiji za hartije od vrednosti, tako da nezavisnost nije dovoljno samo da se utvrdi deklarativno u zakonu, ukoliko ne postoji politička volja da se zaista ta nezavisnost i sprovede, i da se zaista mi kao društvo prosto izmenimo u tom pravcu i da ne gledamo sve kroz prizmu interesa političkih partija. Ukoliko to ne bude postojalo, onda nam džaba kakva god da bude normativna regulativa. Što se tiče plate predsednika saveta, zaista tu postoji određena dilema. Nažalost, to je neka dilema koja generalno prati i ovu i prethodnu vladu, i one prethodne vlade, gde imamo takav jedan apsurd, jednu kontradiktornost, da ćete nabrojati hiljade i hiljade raznih funkcionera u ovoj državi, raznih direktora javnih preduzeća koji imaju daleko veće plate nego što su to plate i poslanika, i predsednika Vlade i predsednika države. Mislim da skoro da nema direktora javnog preduzeća u Srbiji koji nema veću platu od predsednika Republike Srbije, mislim da je to svojevrstan apsurd i nadam se da ćemo to zajedničkom saglasnošću rešiti, jer malo nam država deluje neuredno i naopako, ako bi neko pogledao uopšte kako izgleda naša struktura, sistematizacija u državnoj upravi. Još jednu primedbu imam, a to je na član 72 – na statut agencije saglasnost daje Vlada. Mislim da ne bi bilo ništa sporno da na statut agencije saglasnost daje Narodna skupština i mislim da bi ta primedba mogla da se uvaži, a ukoliko ne, bože moj, mi kao opoziciona poslanička grupa normalno je da imamo određene primedbe i da imamo suštinska i konceptualna neslaganja sa vladajućom većinom, pa su ona nekada veća, nekada manja. U ovom zakonu su ipak u toj meri, da tako kažem, da ih je moguće tolerisati, pa ćemo ipak u načelu prihvatiti ovaj zakon. Druga stvar koja jeste zabrinjavajuća to je što, ako se ne varam, ova vlada za ovih godinu dana nije uspostavila funkcionisanje, dakle, nije mi poznato da funkcioniše jedno regulatorno telo ili nezavisna komisija. To može da uputi, iskreno da vam kažem, na zaključak, dakle, ne bih voleo da budem zlonameran, pogotovu se to ne odnosi na vaše ministarstvo u nekoj ozbiljnijoj meri, ali moglo bi se zaključiti da Vlada zadržava za sebe mogućnost da na neki način bez odgovornosti određuje, reguliše tržište, što mi je, moram priznati, malo i kontradiktorno, obzirom na tržišno opredeljenje i ove vlade i prethodne vlade, i uopšte na tržišno opredeljenje našeg društva nakon 2000. godine. Sa druge strane, to može doći do toga da se određenim izmenama i dopunama ovlašćenja i obaveza Narodnoj banci prebaci i ova ingerencija, što je, nadam se da se slažete, već previše, obzirom da se Narodna banka u Srbiji bavi verovatno onim čime se ne bi nijedna banka u svetu bavila. Pa eto, imali smo ovde raspravu o osiguranju, kada smo utvrdili da postoje samo dve zemlje u svetu koje imaju tu nadležnost, a jedna od njih, ne bih znao ni ime da kažem, neka zemlja u Aziji, a druga je negde u Africi, i to je sve, iako se ministar Dinkić trudio da nam objasni da to nije tako. Ostaje još jedno manje pitanje, da li je optimalno rešena sudbina postojeće zajednice PTT-a. I u članu 66. sporne su nam tačke 12) i 14) u stavu 1, ali to ćemo u delu rasprave u pojedinostima obrazložiti kroz amandmane koje je podneo kolega Boško Ristić. Završavam, DS će glasati za ovaj zakon u načelu, ali vas pozivamo da pri formiranju regulacionog tela, odnosno ove agencije, odnosno saveta budete objektivni, nepristrasni, bez uplitanja političkih interesa i da se potrudite da zaživi kako je predviđeno odredbama ovog zakona, odnosno kako ne bismo došli u situaciju kao za druga regulatorna tela, da nisu zaživela, a evo već je prošlo po šest meseci više od onog dana kada ih je Narodna skupština izglasala konkretnim zakonskim predlozima. Hvala na pažnji.
Pošto više nema ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa, obaveštavam vas da su se za reč prijavili predstavnici tri poslaničke grupe, SRS, DSS-a i G17 plus. Pozivam, prvo ima reč narodni poslanik Milka Silajev, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Izvolite, gospođo Silajev.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, kao što je poznato, u Evropi je došlo do velikih promena što se tiče velikih sistema. Evropska unija je tražila da dođe do deregulacije i liberalizacije velikih sistema. To je normalno moralo da obuhvati i oblasti poštanskog saobraćaja. To se nametnulo kao neophodnost. Jedan kuriozitet je bio prisutan u Evropskoj uniji, da se nemačka pošta dugo opirala liberalizaciji i čak je Nemačka morala da plati kaznu Evropskoj uniji zato što to nije uradila na vreme. Kao što znate, transformacija poštanskih uprava u nezavisne subjekte, sa precizno definisanim pravnim statusom, finansijskom samostalnošću, a sve sa ciljem da se i u uslovima narastajuće konkurencije prilagode tržištu i potrebama korisnika. Tako je pravo monopola u telekomunikacijama ukinuto 1998. godine, a pravo monopola u poštanskom saobraćaju biće zadržano do 2009. godine. To je pravo koje će iskoristiti zemlje u tranziciji da se prilagode ovom procesu, koji nimalo nije lak i koji će biti bolan za radnike svih velikih sistema, ali na svu sreću zna se procedura kako će se rešavati ti problemi, time što će se praviti socijalni programi za radnike i tako rešavati njihovi problemi. Dakle, u ovom periodu treba ukinuti monopol na poštanski saobraćaj, sprovesti strukturnu reformu čitavog PTT sistema. Ono što je simptomatično za nas kao zemlju, nismo postupili kao zemlje iz okruženja. Zemlje iz okruženja su 90-tih godina donele zakon o izdvajanju pošte od telekomunikacija. Mi to nismo učinili. Godine 2002. je donesen Zakon o telekomunikacijama, donosimo sada zakon o pošti, sigurna sam da ćemo ga doneti, međutim nije donesen zakon o razdvajanju jednog od drugog i u ovom periodu su i dalje vladali zakoni iz prošlog perioda. To je Zakon o sistemu veza i tu nisu definisane i strogo opredeljene delatnosti, tako da je to stvaralo dosta problema. Kako je pošta međunarodno homogeni deo integrisane svetske poštanske mreže normalno da je potrebno usvojiti zakon o pošti. Razlog za usvajanje ovog zakona je taj što je postojeći Zakon o sistemima veza, koji obuhvata oblast i pošte i telekomunikacija, koncepcijski napušten kao neodrživ, a sa usvajanjem Zakona o telekomunikacijama normalno da je postao neophodan. Strategija razvoja poštanskog saobraćaja, nadam se da će vrlo brzo biti donesena, mora biti usmerena ka zahtevima tržišta, a isto tako i ka rešavanju statusa poštanskih uprava. Imamo Zajednicu jugoslovenskih pošta i njen status mora biti rešen. Devedesetih godina u Vašingtonu je održan svetski poštanski savet i zaključeno je da pošta mora da se razvija kao samostalna i komercijalna delatnost. Godine 1994. u Seulu doneta je direktiva koja je posebno bila posvećena uvođenju konkurencije na tržištu poštanskih usluga. Pošta i telekomunikacije moraju biti oslobođene državnog uticaja. Ako se žele strukturne promene, koje će dovesti do rezultata da pošta bude sposobna za konkurenciju, potrebno je izvršiti precizno planiranje sistema za promene, kao i pripreme zaposlenih da prihvate te promene. Stiče se utisak da smo mi zaspali u socijalizmu, a nikako da se probudimo u kapitalizmu. On je tu usvajanjem zakona koji na neki način tretiraju konkurenciju, to je kapitalizam. On je surov, a mi moramo da se pripremimo da ne bude tako surov, da radnici budu zaštićeni. To mora da bude apsolutno apostrofirana humana nota ovog sistema. Ovim zakonom se, već je bilo reči, uvodi konkurencija u poštanski saobraćaj kroz postepenu liberalizaciju tržišta poštanskog saobraćaja, na kome će svi učesnici, javni poštanski operatori i drugi poštanski operatori, pod uslovima određenim zakonom, obavljati poštanske usluge, a cilj je da operatori maksimalno razvijaju poštanske usluge, uvode nove usluge i prate tehnološki razvoj prisutan u svetu. Osnovnim odredbama ovog zakona uređuje se obavljanje poštanskih usluga, obezbeđuje se dostupnost univerzalne usluge pod jednakim uslovima. Ono što je karakteristično jeste da je iz univerzalnih usluga izvedena posebna usluga, a to su garantovane usluge koje su monopolske, to su tzv. rezervisane usluge. U mnogim zemljama, a sada sam imala priliku da vidim Kanadu, tamo gde je ogromno prostranstvo država vodi računa o tome i garantuje isporuku i najudaljenijem delu zemlje, da stanovništvo ima komunikaciju sa svetom. Taj deo i dalje je pod kontrolom države. Tamo sam videla Canadian post, taj deo je državni. To je ono što je karakteristično za zemlje sa velikim rastojanjima, ali i za zemlje kao što je naša, gde je raslojavanje stanovništva ogromno, gde ima mnogo siromašnog sloja koji neće moći da plati pošiljku po tržišnoj vrednosti. Osnovnim odredbama ovog zakona uređuje se obavljanje poštanskih usluga i obezbeđuje dostupnost univerzalne usluge, koja je tačno definisana. Zakon je bio dobar. Dijapazon te univerzalne usluge je dosta širok, tako da obezbeđuje da pošta može da izdržava sebe samu i da bude rentabilna. Sve ostale usluge, kao što su kurirske usluge, hibridne pošte, jesu komercijalni servis. Za obavljanje univerzalnog servisa javni operator je dužan da obezbedi dovoljnu gustinu pristupnih tačaka za korisnike, a to su tzv. naše pošte. Tu je pošta spremna da napravi racionalizaciju tzv. franšizama. Opet sam bila u prilici da vidim da u samousluzi imate poštu, odnosno deo samousluge obavlja poštansku delatnost, kao i knjižara. To je jedna mogućnost za radnike, onda kada se pošta stvarno transformiše i kada mnogi ljudi budu napuštali poštu, da otvaraju svoj biznis, mali biznis, da to bude porodični biznis, kako bi se prevazišli socijalni problemi. Ostale usluge, kao što je npr. univerzalni servis, moraju da se obavljaju na osnovu licence. Sada je to preduzeće PTT saobraćaja Srbije u okviru univerzalne usluge; normalno, definiše se šta je rezervisana usluga, a da bi se pokrio deficit oko obavljanja univerzalne usluge, odnosno univerzalnog servisa, rezolucijom iz Seula je rečeno šta svaka zemlja može da definiše šta je to usluga. Zakonom je to tačno definisano i to je dobro urađeno. Zakon daje ovakva rešenja da PTT Srbije ima pravo prijema, prenosa i uručenja pismonosnih pošiljaka mase ne veće od 350 grama, to je širok dijapazon. Evropske zemlje idu na 50 grama. To, kao i prijem i prenos isplate uputnica u klasičnoj i elektronskoj formi. Zakon o poštanskim uslugama određuje gornji limit na bazi mase i po ceni na osnovu direktive Evropske unije, i to je tačno definisano. U domenu van rezervisane usluge javni poštanski operatori i drugi operatori, privatne kompanije, konkurišu jedni drugima po ceni, kvalitetu na slobodnom tržištu. To je za korisnike dobro. Javni operator mora da se ponaša po pravilima koja zabranjuju zloupotrebu dominantnog položaja na tržištu. Na iznos poštarine rezervisanih usluga saglasnost daje Republika Srbija i nadoknađuje ako se desi gubitak. Bila sam u prilici da dam jedan amandman, ali se desilo da sam ga povukla. Mišljenja sam da će Vlada razmisliti o tome, bez obzira na događanja. U slučaju da prihodi od rezervisanih usluga budu manji od troškova, država treba da nadoknađuje gubitak javnom operatoru. Troškovi su osnov za određivanje poštarine. To će regulisati agencija. Javni poštanski operator mora da odvoji posebne račune za rezervisane i nerezervisane poštanske usluge. Novina u ovom zakonu je agencija. To je poznato. Bilo je dosta reči o tome. Ona mora da bude samostalni subjekt. Dozvole i licence će morati da izdaje. Posebno je pitanje što mi u Srbiji ne primenjujemo Zakon o koncesijama. Imamo ga, nažalost, ne primenjujemo ga. Koristiću vreme da pričam o tome, pogotovu što će sada biti, bilo je najave od gospodina ministra, formirana agencija za telekomunikacije. Zakon o koncesijama definiše državna dobra i mnoga državna dobra država daje na raspolaganje besplatno. Nismo toliko bogati da možemo tako da radimo. Država mora da bude bogata da bi pojedinci bili bogati, da ne bude suprotno, pa da nam se događaju ovakve stvari kakve se događaju. Na neki način sam inicirala, a to ću raditi i dalje, da se konačno počne sa primenom Zakona o koncesijama, jer je korišćenje jedne trase za obavljanje poštanskog saobraćaja državno dobro. Državno dobro su radiofrekvencije, i "Knjaz Miloš", "Voda" itd. Agencija vodi računa o sprovođenje lojalne konkurencije, štiti korisnika i nacionalnu ekonomiju u celini. Ona izdaje dozvole na period od deset godina. Poštanski operator plaća agenciji troškove za izdavanje dozvola i nadoknadu za obavljanje poštanskih usluga. Rečeno je kako se agencija finansira. Postojeće stanje je takvo da je neuređeno tržište u oblasti poštanskog saobraćaja zastarelo. Organizovano je tako da imamo za posledicu one koji divlje daju usluge, da nisu registrovani, što nije dobro. Ovaj predlog zakona je dobar. G17 će ga podržati. I ranije se sećam, na internetu sam puno nailazila na informacije da je na dnevnom redu zakon o poštanskom saobraćaju, ali normalno, Vlada ga je prilagodila novim odredbama, novim direktivama Evropske unije, što je normalno. Još nešto bih htela da kažem. Prošli put kada sam diskutovala o zakonu o železnici, kazala sam - naši zakoni su preobimni. Apelujem na predstavnike Vlade da zakoni budu kratki, precizni, a sve tehnološke stvari moraju biti regulisane pravilnicima, odlukama Vlade ili odgovarajućih organa. Zašto to kažem? Zato što je lakše menjati pravilnike nego zakone i članove zakona. Procedure su komplikovane. Kazala sam, Zakon o telekomunikacijama Slovenije ima 25 pravilnika i kraći je od našeg. Nadam se da će i ovaj Zakon o telekomunikacijama, ma kako bio dobar, normalno se prilagođavati u skladu sa promenama, tehnološkim i tehničkim. Posebno bih htela da ukažem na to da su najomiljenije ličnosti u selu: poštar, učitelj; pop više nije, nekada je bio. Poštari su ljudi koji nose informacije i ljudi nekada stoje na stanicama i čekaju da dođe pošta, jer je to veza sa svetom. To su stvarno mučeni ljudi, rade po kiši i snegu. To su naši mali heroji. Ja sam poštanski radnik. Mi smo te ljude uvek poštovali, kao i šalterske radnike, koji su u stalnom kontaktu sa korisnicima usluga. To je vrlo naporan posao. Nadam se da će pošta, odnosno preduzeća i Vlada napraviti takav zakon i socijalni program da to bude za dobrobit naših radnika. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević, a neka se pripremi narodni poslanik Slavoljub Matić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici i dragi građani Srbije, pošto smo mi predstavnici pre svega građana Srbije i donosimo zakone koji su od opšteg interesa celokupne države i društva u kojima živimo, u Skupštini imamo određenu odgovornost. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke na Predlog zakona o poštanskim uslugama, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini, predložila je niz amandmana. Osnovna koncepcija Srpske radikalne stranke u ovoj oblasti je rešavanje ključnih problema na osnovu preporuka Ujedinjenih nacija i svega onoga što su kolege govorile za ovom govornicom, a amandmani imaju cilj da se ovaj zakon precizira na jasan i konkretan način. Koncepcijski se nikako ne možemo složiti sa izlaganjem ministra za kapitalne investicije, gospodina Ilića, kada je rekao da su amandmani, koje je predložila jedna grupa poslanika, u ovom slučaju poslanička grupa Srpske radikalne stranke, vezani za agenciju. To jeste ključ naših amandmana za izmenu Predloga zakona, da se nadležno Ministarstvo bavi ovom oblašću. U tom smislu smo predlagali ove amandmane. Imajući u vidu da je Vlada Republike Srbije odbila amandmane poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, vidi se osnovna razlika između naše i koncepcije Vlade Republike Srbije. Ono što je ključ, slažemo se da je ovo veoma važna oblast i da je neophodno doneti zakon u ovoj oblasti, ali zakon koji je u skladu sa vremenom i ekonomskim uslovima u kojima mi danas živimo. Formirati agenciju čiji će članovi ili članovi saveta imati osam prosečnih plata,ili da će to biti na nivou generalnog direktora, ne znači opravdanje za izlaganje gospodina ministra, kada je rekao da to nije u redu, ali da je jednostavno to tako. To mora da se promeni iz razloga što građani u Srbiji moraju da žive bolje, narod u Srbiji treba da živi bolje, da ima više, pa neka Vlada, predsednik Republike i predsednik Vlade imaju manje. Ono što je najvažnije, to je da građani Srbije žive bolje. To je ono zbog čega smo mi ovde u Skupštini. Treba da donosimo zakone koji su u skladu sa interesima građana Srbije. Znači, osnovna koncepcija poslaničke grupe Srpske radikalne stranke sastoji se u tome da nadležno ministarstvo u ovoj oblasti treba da obavlja poslove, a da to ne treba da bude agencija. U tom smeru smo predložili sve ove amandmane, sa ciljem da se zakonom jasno precizira, jer u ovoj oblasti poštanskih usluga veliki broj radnika radi. Ono što je ključ svega, to da članovi saveta agencije treba da imaju platu preko 100.000 dinara, govori o tome kakav je Predlog ovog zakona. Tu Vlada ne može da nađe opravdanje, jer ovo mora da se reguliše. To se odnosi i na sve ostale zakone koje smo donosili u ovoj skupštini. Stalno se formiraju agencije. U tim agencijama se množi administrativni aparat, a sve na teret budžeta Republike Srbije i građana Srbije. Cilj ove skupštine i nas narodnih poslanika treba da bude cilj svih građana Srbije. Građani Srbije mora da žive bolje. To je suština svih zakonskih predloga i koje treba da donosimo, a da oni budu u ovom slučaju u skladu preporukama UN ili sa onim što je doneto na kongresu u Seulu, a kako su moje pojedine kolege izlagali za ovom govornicom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Rankić. Izvolite.
Pošto je gospodin ministar najavio svoje obraćanje, potrudiću se da budem kratak. Nije zgoreg pomenuti da ovim zakonom mi rešavamo i sudbinu 18,5 hiljada zaposlenih u poštanskom saobraćaju i da ljudi željno iščekuju rešenja koja se nude ovim zakonom. Nije zgoreg pomenuti, takođe, da ovaj zakon omogućava da nekih 1500 poštanskih jedinica rentabilno posluju, zato što više od polovine poštanskih jedinica u Srbiji ne posluju rentabilno. Pomenuću ovde jedan deo zakona koji nije pomenut od strane ostalih poslanika, a radi se o onom delu zakona gde se produžuju rokovi dostave pošiljki poštanskih, a to omogućava smanjenje i racionalizaciju poslovanja. Za ovu godinu, od ovih 18,5 hiljada zaposlenih, negde oko 1300 radnika očekuju da budu na onom spisku prekobrojnih, zato što smo svi svesni da nam je javni sektor opterećen viškom radne snage. Toga su svesni i ljudi u pošti. Moji razgovori sa ljudima iz pošte ukazuju na to da su pripremljeni vrlo dobri socijalni programi koji će pomoći tim ljudima da se u ovom periodu tranzicije snađu. To je jedna neminovnost. Neminovnost je ovaj zakon. Pažljivo sam slušao sve govornike. Moram da kažem da ovde nije bilo ozbiljnijih kritika. Jedna opoziciona stranka pomenula je, a stalno to pominje, da je ovaj zakon sakat, pa zbog toga najverovatnije što je dobar deo ovog zakona pisan u mandatu prethodne vlade. Osnovno je pitanje da li postoji politička volja da se zakoni donose i da se uvode u život. Nije osnovno pitanje ko ih je pisao. Pišu instituti zakone, pišu stručni ljudi, mogu da pišu za sve stranke predloge zakona, ali treba da postoji politička volja da se jedan zakon uvede u život. U tome je razlika između prethodne i sadašnje vlade. Ovo sam upotrebio da pomenem te naše razloge. Što se tiče druge kritike od strane SRS, nismo uočili ozbiljnu kritiku i mislim da će ministar prihvatiti one amandmane koji će uvesti red u sam zakon i onda se stiču uslovi da maltene sve poslaničke grupe stanu iza ovog sistemskog zakona koji je jako značajan za 18,5 hiljada zaposlenih, ali i za državu Srbiju, koja mora da čuva vrlo bitnu instituciju države, a to je pošta. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić, a neka se pripremi narodni poslanik Velimir Simonović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o poštanskim uslugama koji je na dnevnom redu počeću da komentarišem od člana 4. Naime, u članu 4. kaže - načela na kojima se zasnivauređivanje odnosa u oblasti poštanskih usluga su, pa je nabrojano nešto pod devet tačaka, a ako pažljivo pogledate videćete da je u devetoj tački "savesnost i poštenje" i da se radi o načelima. Sve ostalo ispred toga su ciljevi, a ne može biti načelo "obavljanje univerzalne poštanske usluge propisanog kvaliteta i po pristupačnim cenama za sve korisnike na teritoriji Republike Srbije". To može biti cilj ovog zakona i uređivanja ovih propisa u oblasti poštanskih usluga. Jedina načela koja ste pogodili to su savesnost i poštenje. Ne znam zašto je to trebalo onome ko je pisao ovaj zakon i zašto je imao nameru da nešto napiše, ne vodeći računa o tome šta to suštinski predstavlja. Ovo me podseća na jednu situaciju kada je moj kolega, student na Borskom fakultetu, polagao jedan predmet iz rudarstva potpuno nepripremljen i kada ga je profesor pitao da mu nabroji prateće metale u jednoj rudi, on je počeo da nagađa i rekao je nikl, profesor je klimnuo glavom, pa olovo, pa cink, pa onda na kraju volfram i na kraju bakar; profesor mu je rekao, e to je kolega prvi koji ste pogodili. Tako ste vi ovaj član 4. ovde napisali. Niste imali potrebe za tim. Sledeće što je izazvalo moju pažnju jeste član 9, ukome se u drugom stavu pominje formiranje Republičke agencije za poštanske usluge. Ova agencija se pojavljuje i u članu 21. i u članu 44, a tek u članu 65. se formira republička agencija. Može to da se dogodi u jednom zakonu. Možda je trebalo kasnije, jer se u svim ovim članovima gde se pominje agencija govori o tome šta su njene nadležnosti, a one su u članu 65. potpuno nabrojane i nije imalo potrebe da se ugrađuje u članove 9, 21, 44. i 65. Vi ćete ovde pod - univerzalnim poštanskim uslugama naći u članu 16. da se obezbeđuje svim korisnicima mogućnost pristupa poštanskoj mreži javnog poštanskog operatora na razumnoj udaljenosti od mesta stanovanja, uključujući poštanske sandučiće na javnim mestima i u službenim prostorijama poštanskog operatora. Govori se šta su javni poštanski operatori itd., kako to mogu biti izjednačena strana i domaća, pravna i fizička lica. Ovde bih vas podsetio da će ovaj član biti potpuno neprimenljiv jer je već sada infrastruktura za pružanje poštanskih usluga u Republici Srbiji praktično nefunkcionalna. Uglavnom se svodi na to da su veća naseljena mesta, gradovi i sedišta opština sa solidnom infrastrukturom, kada se radi o selima onda je situacija takva da oni najčešće nemaju nikakvo poštansko sanduče, nemaju nikakvu kancelariju gde bi mogli da obave najosnovnije poštanske usluge i onda ćete doći u situaciju, kada se budu uvodili novi poštanski operatori, da će oni praktično uzimati isključivo one poslove, gde postoji već izgrađena infrastruktura, koje mogu lako obavljati. Niko neće biti zainteresovan, verujte, da obavlja poslove poštanskih usluga, recimo, u selima Luka i Tanda u borskoj opštini, koja još nemaju telefonske priključke. Recimo, prošle godine se desio jedan slučaj da je sa poštom Bor privatnik sklopio ugovor o otvaranju jedne kancelarije, gde bi bile pružane poštanske usluge u selu Jasikovo, a to je selo između Majdanpeka i Žagubice, na tom putu, a inače pripada opštini Majdanpek. Posle nekoliko dana zatvorio je kancelariju. To je potpuno nerentabilno i ispostavilo se da je to njegov pogrešan poslovni potez i niko ne snosi odgovornost, a pošta se odrekla tog dela sela da obezbeđuje svojim uslugama. Na krajuje ostalo da stanovnici tih sela već godinu dana za najosnovniju poštansku uslugu koju žele da obave moraju da putuju po 20-30 kilometara do nekog bližeg sedišta pošte. Desiće se uvođenje novih operatora i da postignete ono što ste postigli u nekim drugim oblastima. Vi vidite da, recimo, "Merkator" nema nikakvu nameru da otvori u Kladovu svoju robnu kuću, otvoriće je u Beogradu, Novom Sadu, kao što je skoro u Krnjači otvoren veliki objekat, a neće sigurno niko da ga otvori u nekim drugim manjim mestima, kao što je Boljevac. Pri pružanju poštanskih usluga uvođenjem ove konkurencije dobićete samo to da će i dalje ostatak Srbije da se pustoši što se tiče stanovništva, a da će veliki centri u Srbiji i veliki gradovi, a pogotovo Beograd, svakodnevno dobijati novi priliv stanovništva, a i zbog toga što ljudi ne mogu osnovne svoje usluge obaviti u tim manjim mestima. Reći ću vam još nešto, kada je u pitanju obezbeđivanje uslova za konkurenciju, za konkurentnost i tržišno poslovanje u svim oblastima, to je uglavnom nastajalo u nekim mnogo većim zemljama, većim po površini, gde jedan čovek koji se bavio nekim uslugama nije mogao da ih pruži na celoj teritoriji te zemlje pod istim uslovima, na isti način, nije mogao tako brzo da se razvija. Pre svega, mislim na velike države, kao što su SAD. Naravno da one moraju imati mnogo više poštanskih operatora koji će pružati različite poštanske usluge u različitim njihovim saveznim državama. Srbija je mala i jedno ovakvo tržište je i za sadašnji sistem naših poštanskih usluga malo. Ne treba po svaku cenu inicirati da se uvode neki tržišni principi i konkurencija, iz razloga što, kako pokazuju ova dva primera koja sam vam naveo, nećemo ništa postići izuzev toga da ćemo već postojeći sistem potpuno uništiti. Dobro je što je članom 34. utvrđeno do kog trenutka je pošiljalac pošiljke vlasnik te pošiljke. To je do trenutka isporuke ili dok se ne vrati, da se ne bi desilo da od onog trenutka kada se neka poštanska pošiljka isporuči pošti, praktično, da pošta bude vlasnik ili onaj ko pruža poštanske usluge bude vlasnik pošiljke. Rekao sam da se pominje u članu 44. da minimalne standarde kvaliteta utvrđuje Republička agencija za poštanske usluge. To je potpuno bespotrebno. Ovde gde se osniva članom 65. republička agencija za poštanske usluge dovoljno je navedeno sve čime će se ona baviti, pa nije bilo potrebe da se navodi u ranijim članovima. Međutim, kada je ministar Velimir Ilić pominjao agenciju u svom obraćanju na početku, rekao je da je, praktično, cilj formiranja jedne ovakve republičke agencije da se napravi jedno regulatorno, pre svega od politike, nezavisno telo i da u kasnijem radu i funkcionisanju sistema poštanskih usluga ne dolazi do toga da politika utiče na bilo koji način. Iz dosadašnjeg iskustva, gospodine ministre, moram vam reći da je to možda vaš deklarativan stav, a od toga nema ništa, da će politika odlučivati ko će biti članovi saveta agencije. Od tih koje će birati Narodna skupština Republike Srbije uvek će izabrati članove saveta oni koji imaju većinu u Skupštini. Predlog će dati Vlada koju podržava većina, tako da je to samo po sebi političko telo, tako da sigurno neće biti nezavisno u svakom pogledu. Nadzor nad primenom ovog zakona vršiće ministarstvo. Neću mnogo pričati o agenciji, pričaće neki drugi članovi SRS, poslanici koji budu ovde govorili. Imate ovde u obrazloženju, uglavnom po direktivama koje izdaje Evropska unija s vremena na vreme, da se mora obezbediti potpuna ravnopravnost domaćih i stranih lica. Deklarativno nemamo ništa protiv toga, ali ove direktive koje s vremena na vreme donosi Evropska unija, one se, pre svega, odnose i jedino se odnose na zemlje Evropske unije. Oni zbog ovih direktiva s vremena na vreme svoje zakonodavstvo usklađuju sa njima. Ni u kom slučaju ovo nas ne obavezuje. Uzmite bilo koju zemlju iz Evropske unije i obezbedite jednu ekipu iz ministarstva koja će za šest meseci prepisati i prevesti sve njihove zakone. Imate većinu i bez ikakve rasprave ćemo usvojiti te zakone, i vidite da li ćemo biti primljeni u Evropsku uniju. Nećemo, naravno. Ovo nas ne obavezuje i nema potrebe da po svaku cenu prihvatamo nešto što bi eventualno kasnije moglo mnogo više da nas košta, a košta nas, pre svega, uništavanja onih sistema koji funkcionišu bilo kako, ali funkcionišu u ovim veoma teškim vremenima na jedan poslovno pozitivan način. Imate na jednom mestu, tarifni stavovi i poštarina, prilikom obrazlaganja zakona, gde kažete da će poštarine korisnici plaćati za obavljanje poštanske usluge i njih određuju davaoci univerzalne poštanske usluge, vodeći računa o poštovanju principa jedinstvenosti i nediskriminacije. Ovo će, garantujem vam, dovesti do zidanja cena, pogotovo kada se bude uvodilo više poštanskih operatora. Oni će omogućavati da se za pojedine delove koji su u sistemu poštanskih usluga bili povezani pojavljuju novi operatori, jedni će drugima nameštati poslove i doći će do zidanja cena.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović, potom ćemo imati pauzu, pa će posle toga govoriti narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je o ovom zakonu bilo reči na Odboru gde sam član, tamo sam se već izjasnio o samom zakonu, ali želim opet da učinim nekoliko napomena. Pošto pripadam, po svojoj profesiji, egzaktnim naukama, meni smeta kada se pojavi termin da će se vršiti usluge po pristupačnim cenama, na primer. To je tako neodređeno i to se pojavljuje na više mesta, ali to je prošlo na Odboru. Ili, kad se kaže u članu 22. "uvažavajući princip da poštarina treba da bude pristupačna za korisnike". Kakve god cene da stavi pošta, biće građana kojima te cene nisu pristupačne. To je savršeno jasno. Da li je moglo to preciznije da se kaže, to je drugo pitanje. Glavna moja primedba je u vezi sa ovom agencijom. Mi smo tamo stavili, razume se, svi članovi odbora, primedbe na predložene plate. To je jednim amandmanom popravljeno. Da ne bi bilo zablude i da se zna o čemu se radi, iako nisam autor tog amandmana koji su podneli kolege Zoran Anđelković i Žarko Obradović, pročitao bih vam da se zna kakve su sada predviđene plate. Plata predsednika saveta ne može biti veća od plate predsednika radnog tela Narodne skupštine, a plata članova saveta ne može biti veća od plate narodnog poslanika u Narodnoj skupštini, isplaćene u prethodnom mesecu. Dakle, otpalo je ono 10 prosečnih plata za predsednika itd. Sada je to dovedeno u neke razumnije okvire. Ne bih sad ovo mnogo spominjao, ali želim da kažem nešto o agencijama uopšte. Neke agencije je osnivala, čini mi se, koliko se sećam, ona bivša vlada. Najveći broj agencija je bivša ili sadašnja vlast usvajala kroz razne zakone. Mi imamo već dosta agencija. Tu postoji izvesna šarolikost. Negde postoji direktor agencije, negde predsednik, pa upravni odbor, ovde je sada savet itd. Pošto imamo na dnevnom redu zakon o agencijama, nisam stigao još detaljno da ga proučim, ali očekujem da će Vlada konačno da raščisti tu situaciju, da se sve agencije obrazuju na jedinstveni način i da imaju jedinstvene organe upravljanja, tako da ne bude te šarolikosti. Recimo, u članu 67. kaže se: "Agencija posluje po propisima o javnim službama". Ako agencija postupa po propisima o javnim službama, onda se moraju plate ljudi koji tamo rade određivati po zakonu o platama državnih službenika, a to nije slučaj. Kažem, očekujem da zakon o agencijama konačno raspravi ta pitanja. Kada sam već ovde, da kažem još nešto. Pošta, kao i Telekom, kao i neka druga javna preduzeća, jesu i veliki nabavljači opreme. Primećeno je, i o tome mora predviđeni savet da vodi računa, moglo bi i resorno ministarstvo da povede računa, da se vrlo lako poseže za uvoznom opremom, iako naša mnoga preduzeća mogu da proizvedu opremu istog kvaliteta; ili, ako postoje neke male razlike koje ne utiču na funkcionisanje sistema, ipak se daje prednost uvozu. Ko će da podrži našu privredu i našu industriju ako ne ta naša velika javna preduzeća koja su veliki nabavljači opreme. O tome treba da se povede računa. Takođe, mislim da su i cene za uvođenje telefona veoma visoke. Događa se nešto čudno, a to je dosta tipično i za elektroprivredu. Dakle, ako treba u nekom selu da dođe do nekog zaseoka telefon, onda ti ljudi koji tamo žive treba da obezbede stubove sami, da obezbede kablove, izolatore itd., da te stubove sami postave u zemlju, a onda dođu monteri iz pošte da montiraju telefone. Onda ti stubovi i kablovi postaju vlasništvo PTT-a. Tu građani Srbije kupuju osnovno sredstvo državnom preduzeću. Razumem da pošta nema para pa da kaže - građani, kupite vi te stubove itd, to ste vi nama dali kredit, vratićemo te pare posle nekoliko godina, ili imaćete popust na uslugama neko vreme itd. Umesto toga, treba građani da kupuju osnovno sredstvo ovim firmama, što nije u redu. Na kraju krajeva, kad neko dobije telefon, potrošač pošti plaća impulse, on je mušterija. Treba mu omogućiti da dođe jeftinije do telefona. U razvijenim zemljama vam nude da uvedete telefon u svaku sobu, ako hoćete da ga stavite i u kupatilo. Forsiraju vas da imate što više telefona u kući, pa vam daju razne bonitete. Ako ste korisnik jedne poštanske firme, onda vam daju i neke razne popuste, i kažu - gde da vam uplatimo to što ste vi stekli kao bonitet, pa je tako moj bivši student koji sada živi u Americi zaradio besplatnu avionsku kartu od Amerike do Beograda, što je dobio od jedne poštanske firme čiji je on korisnik kao popust. Rekao je - stavite moje pare na avionsku kompaniju tu i tu. Dajte da i mi počnemo da radimo malo bolje sa našim građanima, da uvođenje telefona bude malo jeftinije, jer taj koji je dobio telefon je automatski postao mušterija te pošte, neka taj telefon što više koristi, plaćaće i biće sve u redu. Molim da se ministar i Ministarstvo zainteresuju kako se vrše nabavke opreme u javnim preduzećima.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Simonoviću. Nastavljamo rad u 15,00 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevno zasedanje, pošto imamo po službenoj evidenciji prisutno 130 narodnih poslanika, molim vas da proverimo kvorum za rad. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Dušan Proroković. Istovremeno koristim priliku da vas obavestim, zbog zakupljenih termina, dakle, u ovom trenutku nemamo direktan, nego odloženi prenos sednice, da se neko ne bi iznenadio od gledalaca. Kroz 10 minuta će krenuti odloženi prenos.
Dame i gospodo narodni poslanici, moju diskusiju o zakonu o poštanskim uslugama počeću jednim pitanjem. Da li je SRS za ovakav zakon? Odmah moram da kažem da jeste SRS za jedan zakon koji će da uredi poštanske usluge. Imamo obavezu prema srpskom narodu i svim građanima Srbije, jer smo mi deo tog naroda i zbog toga što je SRS stožer najvećeg broja umnih srpskih glava, a dokazalo se i juče na velikom naučnom skupu koji je održan u Sava centru, gde je preko 55 profesora univerziteta i akademika govorilo o pravnim i političkim aspektima optužnice protiv prof. dr Vojislava Šešelja. A kada je reč o zakonu o poštanskim uslugama takođe jesmo da se pristupi izradi tog zakona, međutim, principijelno na ovakav način, odnosno sa ovim što je dato u Predlogu ovog zakona ne možemo se u svemu složiti. Ovim zakonom se predviđa uređenje određenih oblasti, propisuje se čak i radno vreme u tim poštanskim jedinicama, u koliko sati treba ujutru upaliti svetlo, išlo se do tih detalja, a neke druge stvari nisu potpuno jasno obrađene i nije potpuno precizno definisano Predlogom zakona. Slažemo se da treba pristupiti takmičenju u pružanju usluga u oblasti poštanskog saobraćaja, ali ovo što se predviđa ovde neće biti sigurno sprečavanje konkurencije. Zapravo, imaćemo jednu situaciju kakvu, pretpostavljam, ni sam predlagač ne želi da bude takva. Naime, predviđaju se javni poštanski operatori, a to je sadašnja pošta, odnosno JP PTT, i drugi poštanski operatori koji će se pojaviti do 2009. godine da preuzmu deo odgovornosti iz poštanskog saobraćaja. Međutim, pretpostavljamo da će favorizovan biti poštanski operator, i to je u redu, i mislim da je trebalo deo sredstava koji se predviđa za uvođenje, odnosno za rad agencije opredeliti i usmeriti u poboljšanje uslova u sadašnjoj pošti, odnosno svim zaposlenim, i da im se omoguće bolji uslovi, a i da se korisnicima poštanskih usluga takođe omogući bolje i kvalitetnije korišćenje usluga. Naime, kada su u pitanju poštanski radnici, neko je to pominjao i ovde, mi ne samo da nemamo ništa protiv takvog načina rada, nego neke možemo i da pohvalimo. Za poštanske jedinice od Ljubovije, pa do ove ovde koja posluje u okviru zgrade Narodne skupštine, možemo samo da iznesemo reči pohvale. Međutim, ministar je rekao da je uspeo da razreši neke probleme u okviru PTT preduzeća. Pretpostavljam da je mislio na rukovodeći kadar, odnosno na poslovodstvo Pošte, a očekivao sam u jednom momentu da će kao energičan, kao operativan čovek uspeti to da uradi i da razreši i da građani Srbije imaju kvalitetnije usluge, a i da oni koji su zaposleni u pošti imaju bolje uslove za rad. SRS je, da bi popravila kvalitet ovog zakona, uložila oko 40 amandmana i, ukoliko budu prihvaćeni, može ovaj zakon da se poboljša. Principijelne razlike postoje kod ove agencije, koja se pominje ovde prvi put u članu 9, a kasnije u još nekoliko i na kraju u članu 45. kaže se koji su organi agencije. To je malo drugačije nego što je kod mnogih dosadašnjih agencija koje su osnovane. Ali, dobro, neko je rekao, čini mi se profesor Simonović, da će se, kada bude zakon o javnim agencijama, unificirati taj odnos prema agencijama i da će to biti na taj način rešeno. Još jednom podsećam da je predviđeno da se prilikom osnivanja ove agencije na mesečnom nivou oko 2,5 miliona dinara uloži u operativne troškove i još naknadno 1.900.000 na mesečnom nivou za rad tih agencija, a da su se ta sredstva uložila u poboljšanje uslova u kojima rade pošte, to bi bilo daleko efikasnije. Moramo ići u susret potrebama građana, odnosno korisnika poštanskih usluga i na taj način rešavati probleme, a ne na ovakav, gde se predviđa uvođenje agencija i reorganizacija na neki drugi način.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković, a neka se pripremi narodni poslanik Stefan Zankov.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, prvo bih želeo da razjasnimo jednu dilemu koja se javlja povodom usvajanja mnogih zakona u Skupštini Srbije. Naime, radi se o direktivama ili nekim zakonodavnim merama Evropske unije koje moramo da unesemo u naše zakonodavstvo. Od 25 članica Evropske unije, ne postoji ni jedna koja daje supremaciju nacionalnom zakonodavstvu u odnosu na evropsko zakonodavstvo. Dakle, u svih trenutno 25 država, punopravnih članica Evropske unije, evropsko zakonodavstvo i iskustva humanitarnog prava imaju supremaciju nad nacionalnim zakonodavstvom. Samo dve države imaju sudove kojima je dozvoljeno da tumače evropsko pravo, a to su Finska i Grčka. U ostala 23 slučaja svaka norma evropskog zakonodavstva direktno se primenjuje u domaćem zakonodavstvu, ukoliko su neke dve mere u suprotnosti. Mi ne moramo da donosimo ovakav zakon. Možemo da se zadržimo na postojećem, a za pet, šest ili ne znam koliko godina, kada budemo punopravni članovi Evropske unije, mi ćemo imati norme i ove evropske direktive kao obavezne. Voleo bih da to bude što pre, ali ne zavisi ni od vlasti, ni od mene, ni od DSS-a koliko ćemo brzo u Evropsku uniju, zavisi, čini mi se od svih 250 poslanika i naše zakonodavne aktivnosti. To je tema za neku drugu skupštinsku raspravu. Direktno će se sve ove direktive implementirati u domaće zakonodavstvo i mislim da je mnogo bolje da polako počnemo da pripremamo naše sisteme, kao što su to radile neke druge države, za naredni period, da se prilagodimo novom načinu sistematizacije, načinu poslovanja, da ne bi bili zatečeni i iznenađeni merama koje će uslediti po ulasku u Evropsku uniju. Opet ponavljam, od nas samih zavisi koliko će to brzo biti. Postoje oni politički uslovi za priključenje, postoje tehnički. Narodna skupština Republike Srbije, po prirodi svog posla, mnogo više je okrenuta ovim takozvanim tehničkim, a što više zakona budemo menjali, bolje ćemo prilagođavati naš sistem nekim novim uslovima, uslovima otvorenog tržišta, tržišne utakmice, i mislim da ćemo datum punopravnog članstva dočekati mnogo spremnije. Na stranu da se ostavi zakonodavstvo Evropske unije. Ovim zakonom se od 1945. godine po prvi put uvodi jedna revolucionarna promena, uvodi se konkurencija u poštanski saobraćaj. Do sada je bilo izolovanih slučajeva, dakle, da se ta konkurencija na neki način pojavljivala. Ovo je prvi put da se sistemski, dakle, zakonom uvodi konkurencija u ovu oblast. Konkurencija je u svim oblastima, ne samo u sistemu poštanskih usluga, uvek donosila niže cene i povećanje kvaliteta, tako da što se DSS-a tiče, ministar Ilić, kao i ljudi koji su radili na izradi ovog zakona, imaju punu podršku. Postavljeno je pitanje od strane nekih poslanika ovde šta će se desiti sa onim teritorijalnim organizacionim jedinicama, ili sa ovim programima pošta koje nisu profitabilne, dakle, za koje se neće javiti neki mogući privatni subjekt koji će pokušati još efikasnije da radi. Odgovor postoji u samom zakonu. Dakle, u okviru regulatorne agencije koja će se formirati postojaće fondovi iz kojih će se finansirati ona pasivna područja u našoj državi, da ne bismo došli u situaciju u koju su došle neke države da se samo profitabilne grane privatizuju, da se neprofitabilne gase i da onda imamo situaciju da delovi države koji su razvijeni postaju još razvijeniji, a oni koji su nerazvijeni postaju još nerazvijeniji. Upravo zato se uvodi pojam fonda, koji bi trebalo na jedan normalan način da izbalansira sve potrebe našeg tržišta i da se na takav način ispunjavaju zakonske odredbe da svakom stanovniku ove države, ma gde živeo, usluge u poštanskom saobraćaju budu dostupne. Takođe, kada govorimo uvođenju konkurencije u poštanski saobraćaj, eksplicitno se navodi da strano lice mora obavljati po ovom zakonu, odnosno po uslovima ovog zakona sve aktivnosti na našem tržištu. Ovo kažem zbog toga što su neke strane korporacije već na našem tržištu, neke su došle pre 2000. godine, neke posle 5. oktobra 2000. godine. Tipičan primer je jedna od najvećih multinacionalnih kompanija za poštanski saobraćaj DHL. Imaju veliku poslovnu zgradu na Novom Beogradu. Neke strane kompanije, kada konkurišete za posao ili za vizu, uslovljavaju vas da njihovim servisom morate poslati dokumente ili overene kopije dokumenata, a njihovo prisustvo na našem tržištu regulisano je jedino Zakonom o preduzećima. Dakle, nije uopšte regulisano zakonom o poštanskom saobraćaju i poštanskim uslugama. Mnogo je bilo ovde zamerki na agenciju. Slažem se sa primedbama nekih prethodnih govornika da je potrebno jednim sistemskim, organskim zakonom urediti šta je to zapravo agencija. Mi ne možemo uopšte da uporedimo koje su nadležnosti i opis poslova ove agencije, koja će raditi kao jedno nezavisno regulatorno telo, i recimo agencije za privatizaciju. To su dve, po svojim nadležnostima, po svojim opisima poslova, potpuno različite organizacije. Ako se u jednom slučaju nešto naziva agencijom, onda u drugom slučaju ne može, treba naći nekim drugi odgovarajući termin i shodno nadležnostima odgovarajućih organizacija klasifikovati ih jednim sistemskim, odnosno organskim zakonom. Takođe, ovim zakonom uvodi se inspektorska služba sa dosta širokim ovlašćenjima, što jeste dobro i mislim da će se pokazati i te kako korisnim. Ne smemo dozvoliti da se na tržištu, usled mnogih propusta u radu, nekima i te kako gleda kroz prste ili se zbog neefikasnosti celokupnog sistema oni i dalje zadržavaju na tržištu. One koji žele nelojalno da posluju na tržištu treba odmah sankcionisati. Ako je tako u drugim državama, ne vidim zašto tako ne bi bilo i na našem tržištu. Zatim, intencija zakonodavca, što se vidi u samom Predlogu zakona, jeste da se u onim sredinama, u pasivnim područjima najpre pokuša stvoriti ugovorna pošta na profitabilnim osnovama. Dakle, nešto ne mora da bude profitabilno za celokupan sistem pošte, naše državne pošte sa sedištem u Beogradu, ali to ne znači da nešto mora biti istovremeno neprofitabilno za neki privatni subjekt iz te sredine, a tek onda ako se ne nađe taj privatni subjekt koji bi preuzeo tu ugovornu poštu, onda da se te pošte subvencionišu iz budžeta, odnosno da se subvencionišu iz nekih državnih fondova. Na kraju, želeo bih da kažem da se na ovaj način uvodi i te kakav red u ovoj oblasti. Da je bilo više sreće ovakav zakon bi mnogo ranije došao pred parlament i mnogo ranije bi bio usvojen, tako da sada ne bismo imali paradoks da raspravljamo u Skupštini da li ovakav zakon treba ili ne treba usvojiti, a već imamo određena preduzeća koja potpuno mimo zakona i mimo regulatornih normi posluju. Što se poslednje primedbe, koja je ovde data, tiče, a to su plate u regulatornom organu, naravno da visoke plate kao antikorupcijska mera jesu potrebne. Ipak je malo čudno reći da bi čovek koji bi primao 12.000 ili 15.000 dinara odlučivao o onih 0,5% koje će ta regulatorna agencija da uzima od svih subjekata na tržištu. Dakle, visokim platama tim ljudima treba omogućiti da nesmetano rade. Treba im to ponuditi kao antikorupcijsku meru, ali kao što je slučaj sa agencijama, mnoge su anomalije i u ovom segmentu. Mi imamo velike disparitete u tim platnim razredima. Znam da je velika muka napisati jedan takav zakon, ali nemoguće je da predsednik te regulatorne agencije ima dvostruko veću platu od predsednika Vlade ili četvorostruko veću platu od predsednika Skupštine Srbije. Dakle, i u tom segmentu nama jeste potreban jedan sistemski, organski zakon, kako bi i pitanje platnih razreda u ovoj državi uredili. Ponavljam, ovim zakonom uvodi se i te kakav red. Ovim zakonom definišu se neke oblasti koje ranije nisu bile definisane. Nadam se da ćemo već od sredine ove godine imati i te kako bolji i organizovaniji sistem poštanskih usluga, a zbog dolaska zainteresovanih stranih kompanija na naše tržište i mnogo puniji budžet Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov, a neka se pripremi narodni poslanik Rade Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o poštanskim uslugama je jedan u nizu zakona koji treba da regulišu jednu izuzetno važnu oblast kao što su poštanske usluge i dobro je što će, govorim u principu i sa formalne strane, donošenjem takvog jednog zakona ta oblast biti regulisana mimo odavno prevaziđenih rešenja iz Zakona o sistemima veza. Pod kojim uslovima bi ovaj zakon u ovakvoj formi, odnosno Predlog zakona koji je došao pred Narodnu skupštinu, bio prihvatljiv za Srpsku radikalnu stranku? To je najdetaljnije objasnio naš ovlašćeni predstavnik Zlatan Jovanović i o tome ne bih mnogo govorio, već bih sa jednog drugog aspekta govorio o Predlogu zakona. Mi bismo mogli u principu da prihvatimo tržišnu utakmicu u ovoj sferi i prestanak monopola koji sada postoji, liberalizaciju tog tržišta, tih usluga. U perspektivi smatramo da još nije vreme da se tome pristupi, poznajući situaciju koja postoji u ovoj oblasti u našoj zemlji. Nije dovoljan argument da bismo ovo prihvatili to što dolazi od neke komisije Evropske unije i navodno zbog približavanja Evropskoj uniji, ne znam za koliko već godina. Umesto svega toga, čisto tehničkih rešenja, u Predlog zakona ne treba da se unose stvari sa kojima nikako ne možemo da se složimo kao najveća poslanička grupa u srpskom parlamentu. Navodno, sve se maskira rečima depolitizacija i bežanje od navodnog mešanja političkih stranaka u ovu oblasti i u njeno regulisanje. Prvo što bih ovde hteo da kažem, nije tačno da savet koji treba da upravlja republičkom agencijom za poštanske usluge, a bira ga Narodna skupština, nije pod uticajem političara, a činjenica je da ga bira Narodna skupština, u kojoj sede pripadnici političkih stranaka. Trenutno je ovakav odnos snaga i u vlasti su one stranke koje jesu. Niko ne može da proverava da li je neko od predloženih kandidata za taj savet član neke političke stranke, javni ili tajni itd. Druga stvar, to se nekoliko puta provlači kroz predloge zakona koje Vlada šalje Narodnoj skupštini, pokušava da a priori stavi do znanja da oni koji se bave politikom kroz političke stranke nisu kvalitetni u oblastima kojima se bave, ne poseduju kvalitet da rade neki posao i automatski se zbog toga diskvalifikuju za razne savete, agencije itd. S tim mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne možemo da se složimo. Može kvalitetan, pošten i vredan čovek da bude u nekoj stranci; a ne, ako je u nekoj stranci, on nije dobar, on bi taj posao obavljao na neodgovarajući i na nekvalitetan način. Dakle, ovaj argument, kao razlog za osnivanje agencije, smatram da ne stoji. Baš suprotno. Mislimda se njenim osnivanjem želi da napravi mesto za određene kadrove, koji još nisu dobili uhlebljenje u koalicionoj Vladi koja je na vlasti, ili ljude koji su bliski toj vlasti. Ova tema, dakle, osnivanje republičke agencije za poštanske usluge, kao što ste čuli u mnogim izlaganjima poslanika Srpske radikalne stranke, osnovna je primedba poslaničke grupe, i zbog čega nećemo glasati, a to ne možemo i uprkos onim stvarima koje sam već napomenuo. Ako se prihvate naše primedbe, mogli bi da glasamo, ali postojanje agencije je osnovna stvar i razlog zbog koga ne možemo da prihvatimo da glasamo za ovaj predlog zakona. Srpska radikalna stranka je suštinski i programski protiv osnivanja agencije. To smo više puta ovde govorili. Agencije bi preuzimale poslove ministarstava, njihovu odgovornost i na taj način u ovoj državi stvaramo paralelna ministarstva ili para-ministarstva, kako možemo da ih nazovemo. Ovako nešto je potpuno neracionalno, jer je u ovom slučaju nadležno ministarstvo kadrovski i materijalno potpuno osposobljeno da obavlja poslove, koje vi ovim zakonom stavljate u delokrug rada republičke agencije za poštanske usluge. Ovo zahteva agnažovanje i dodatnih finansijskih sredstava u budžetu Republike, a da ne govorim posebno o članu 75. Predloga zakona, kojim se predviđaju plate članova i predsednika saveta agencije. Plate kako su ovde predviđene su uvreda i za odgovorne ljude, koji se nalaze na mestima ministara, predsednika Vlade, predsednika Skupštine, poslanika, koji imaju dobra primanja, ali smatram da su uvrede ovako visoka primanja, a da ne govorim o ljudima koji sa visokom stručnom spremom rade za 10, 15 ili 20.000 dinara, izuzetno odgovorne poslove i slično. Ne bi ovo bilo toliko strašno da se ne ponavlja iz zakona u zakon. Svakim zakonom kojim se reguliše određena oblast formira se agencija koja zamenjuje nadležno ministarstvo. To je ono što je najveća koaliciona stranka kritikovala kod prethodne vlasti, koja je razne agencije formirala uredbama, sada se formiraju zakonom, ali suština je ista, formiraju se agencije, što je za nas potpuno neprihvatljivo. Ovde smo pokušali velikim brojem amandmana da vas ubedimo u suprotno, da to nije dobro. Ako ništa drugo, bar će veći broj građana čuti naše mišljenje i sigurni smo da je bolje i kvalitetnije rešenje da nadležna ministarstva rade svoj posao, da njihov posao ne preuzimaju agencije. Toliko nas je zahvatila jedna, rekao bih, inflacija u osnivanju tih agencija, a to ću uvek ponavljati, imamo i Predlog zakona o javnim agencijama posebno, pa bih vam na kraju više o tome pričao i pokušao na jedan duhovitiji način da pokažem koliko je to suvišno. Ali, pokušavam da vas ubedim da ovakav koncept vladanja preko agencija nije dobar, da izvršna vlast treba da bude u Vladi i ministarstvima. Za kraj jedna šala, da je najbolje da se formira jedna agencija za formiranje agencije, kako bi vam taj posao bio olakšan. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Darko Glišić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj zakon, kao i svi drugi zakoni koje je do sada predlagala Vlada, zasnovan je na propisima i direktivama Evropske unije. Bez obzira što Evropska unija nije Srbiji ni na vidiku, decenijama udaljena, mi naše zakone slepo krpimo rešenjima koja odgovaraju stepenu razvoja zapadnoevropskih zemalja, a nikako nama. Istina je da je jedina svrha svega ovoga slabljenje ili, tačnije rečeno, dezorganizacija bitnih sistema, kao što su energetski, železnica, Srbijašume, vodoprivreda itd. A danas je na redu i oblast poštanskih usluga. Nekakav rok do 2009. godine treba u Srbiji da bude ispunjen laganim ustupanjem mesta licencnim operatorima, koji će na gotovo zaposesti naše tržište i eksploatisati ga do daljnjeg. Da li se naša država trudi da zaštiti poštu kao jedan veliki organizovani sistem sa velikim brojem zaposlenih? Pre nego što pređem na pojedine članove ovog zakona, moram da istaknem činjenicu da i ovaj zakon predviđa osnivanje agencije. Zbog agencije mora da postoji savet, koji ima dalja ovlašćenja i tako unedogled. Zašto agencija? Zar u Direkciji pošte nema stručnih ljudi koji će, kao i do sada, raditi na zadacima koji su, tek toliko da se nešto novo imenuje, preneseni fantomskoj agenciji. Agencija kao agencija ništa u suštini ne donosi novo, samo služi za zapošljavanje članova pojedinih stranaka na vlasti. Kao organ nikada nizašta ne odgovara, jer ništa, u stvari, i ne radi. To što na papiru piše, koje su obaveze i zadaci agencije, ne znači da se to u stvarnosti i ostvaruje. Republička agencija za poštanske usluge po članu 65. je nezavisna od bilo kog državnog organa. Znači, nedodirljiva je i može bukvalno da radi šta želi. Da bi se nekakav prividni nadzor ostvario, tu je nezavisni ovlašćeni revizor, koga bira savet, a savet je organ agencije. Dakle, agencija sama sebi bira revizora, koji kontroliše prihode i rashode agencije. Savet je posebna priča. Predsednik saveta je, izgleda, uposleniji, sa većom odgovornošću i od samog ministra, a i predsednika Vlade, ako je plata merilo rada. Plata predsednika saveta treba da iznosideset prosečnih mesečnih zarada u privredi Republike Srbije, a plata članova saveta osam prosečnih plata. Ovo nije slučaj samo u oblasti poštanskih usluga, već skoro u svim savetima, direkcijama i sličnim organima, koji su novim zakonskim rešenjima osnovani u železnici, energetici itd. Članom 42. propisuje se postavljanje kućnih sandučića svuda, u stambenim zgradama, poslovnim objektima, na ulazima u dvorišta, na selu. Kakvi su sada to tehnički uslovi koje će projektovati i propisati republička agencija za poštanske usluge? Da li to znači da sva domaćinstva treba da krenu u nabavku posebnih sandučića? Domaćinstva na selu nemaju nikakve sandučiće, a kamoli da nabavljaju sandučiće, koji prema članu 42 "moraju da budu projektovani prema tehničkim uslovima". U vremenu kada je u Srbiji više od milion ljudi nezaposleno, razmišlja se o nečemu beznačajnom, kao što su dimenzije poštanskih sandučića. Ko će da preduzima mere protiv nosilaca domaćinstava ako ne obezbede to famozno poštansko sanduče. U delu dozvole govori se o izdavanju licenci i odobrenja, a koje izdaje opet aktuelna agencija. Izgleda da se u ovom zakonu sve vrti oko agencije. U članu 80. u poslednjem stavu se kaže - uslov za izdavanje licence je da podnosilac zahteva poseduje poštansku mrežu, ali se ne kaže kakvu i gde organizovanu, kolikog je obima ta mreža, kakvi su njeni uspesi u radu, da li ima negativnih pojava tamo gde je raniji podnosilac prijave imao poštansku mrežu. Toga nema i to je nepoznato. U članu 83. istog dela u sadržaju - dozvole, navodi se i teritorija na kojoj se obavljaju poštanske usluge. Ako korisnik dozvole prestaje da obavlja poštanske usluge na dodeljenoj teritoriji i ne obavesti agenciju u roku od 30 dana, ko preuzima obaveze prema korisnicima. Da li onaj deo pošte Srbije treba da kao nekakav Crveni krst uskače po potrebi kada neko od licenciranih operatora jednostavno raskine ugovor. Problem rentabilnosti je problem koji postoji svuda u svetu kada je reč o poštanskim uslugama. Država i ovde planira da pokriva deficit tako gde se javlja kao posledica nepokrivenosti troškova zbog malih prihoda. Međutim, EU planira da do 2009. godine tržište potpuno liberalizuje, odnosno da ga ne subvencioniše za nastali deficit. Pošto se naša Vlada svim silama kači za evropske propise i direktive, neka razmisli na koji će način dovesti sve ovo u stanje rentabilnosti. Sama podela teritorija operatora za obavljanje poštanskih usluga dovešće do toga da ostanu nerentabilna područja, odnosno teritorije na teret države, to jest PTT Srbija, kao što je to slučaj u drumskom prevozu, u železnici u budućnosti, pa tako će se desiti i u oblasti poštanskih usluga. Takav je slučaj i u privredi Srbije. Ono što je očuvano i dobro prodato je, a ono što je nerentabilno, sa zastarelom tehnologijom, ostaje na grbači države. U obrazloženju ovog zakona napisali ste da će Vlada posle ovog zakona, akose usvoji, doneti odluku o osnivanju pošte Srbije kao akcionarskog društva. Ono što će interesovati zaposlene je sigurno i način kako će se deliti akcije zaposlenima. Naravno, zaposleni u PTT, poučeni iskustvom, naravno lošim, radnika iz drugih preduzeća koja su prodata u poslednjih četiri godine, žele da znaju koliko će im pripasti od celokupne imovine PTT. Na kraju, prokomentarisao bih u članu 67. poslednji stav, gde se predviđa da za pojedine stručne poslove iz svoje nadležnosti, a ovo podvlačim, agencija može angažovati druga domaća i strana pravna ili fizička lica. A da su članovi agencije verovatno stručni ljudi, govori prethodni član 66. Tu je pobrojano ravno 21 delatnost koju moraju da vrše, a koje su u većini usko vezane za struku. Pored ovoga, ipak im se daje pravo da ustupaju pojedine stručne poslove licima po svom odabiru. Ovde se upravo otvara mogućnost za zloupotrebu. Jednostavno, agencija poslove koje treba sama da obavlja ustupa nekom drugom, a to su veoma unosni i skupi poslovi, izrade elaborata, programa, projekata i slično. Ovo je najbolji primer za šta služe agencije. Upravo se priznaje da je agencija sastavljena od nestručnih ljudi, kada se članom 67. daje mogućnost uključivanja stručnjaka sa strane, ali za dobre pare. Sada se plaćaju i agencija i oni koje agencija odredi da rade za ono što sama treba da radi. Vlada Srbije zvanično guta sve ono što joj se pruži na kašičicu iz EU, bez obzira na mogućnost sprovođenja. SRS ne beži od reformi i usklađivanja sa propisima EU, ali nikako da to bude na štetu građana Srbije i njihovih interesa.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Mihajloviću, reklamiram Poslovnik u delu koji se odnosi na javnost sednice Skupštine, ali celokupni duh Poslovnika nema smisla ako nas je predsednik Narodne skupštine Republike Srbije pre pola sata obmanuo, rekavši poslanicima na početku, odnosno nastavku popodnevnog dela zasedanja da će prenos Skupštine putem državne televizije biti obezbeđen za 10 minuta. To jednostavno nije tačno, zato što je u toku prenos rukometne utakmice koja će, po informacijama koje imam, kao i drugi poslanici, trajati do 17,30 časova najmanje. Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, potpuno je besmisleno bez javnosti rada da raspravljamo o zakonu za koji govorite da je sistemskog karaktera, da je veoma važan, a na koji imamo ozbiljne zamerke, vidite iz diskusija poslanika SRS. Gospodin Marković trenutno nije u sali, ali gospodine, evo, došao je, gospodine Markoviću, sada vam je uloga neobavezna pošto niste na mestu predsedavajućeg. Moram da vas podsetim na to šta ste izjavili sa ove govornice pre nešto više od mesec dana. Vi, Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine, doslovce ste rekli, dokle god predsedavam ovim sazivom Skupštine, uvek će biti obezbeđen prenos i nastojaću da bude, inače nema svrhe da se nastavi rad Skupštine. Sećate se, isto je bila u pitanju jedna utakmica, fudbal je bio u pitanju. Tražim dodatno objašnjenje i da nam kažete, uz konsultacije sa gospodom iz državne televizije, a usput da utvrdimo koliko je poslanika u sali, da li imamo kvorum za rad i bez prenosa, mada je potpuno besmisleno da nastavimo dalje sednicu dok nam vi, kao predsednik Skupštine, a i nadležnom ministru i nama poslanicima, ne obezbedite javnost rada.
Reč ima predsednik Skupštine Predrag Marković, po Poslovniku. Izvolite.
Niste bili prisutni na početku popodnevnog zasedanja. Obavestio sam sve poslanike, baš zato što držim reč, da zbog utakmice neće biti direktnog nego odloženog prenosa. Poslanici su se složili i samo smo zbog toga počeli rad, a u protivnom to ne bismo uradili. Inače, koristim priliku, pošto vi niste ovlašćeni, pa nije moguće da tražite, a slažem se da ne može da se radi bez kvoruma, molim predsedavajućeg da utvrdi kvorum.
Hvala. Pošto je zatraženo, molim vas da utvrdimo kvorum za rad. Ubacite kartice u vaše identifikacione jedinice. Pošto je očito da nemamo kvorum, dajem pauzu od deset minuta. [[Posle pauze – 17,00]] Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, molim vas da utvrdimo kvorum. Pošto postoji kvorum za rad, nastavljamo sednicu. Reč ima narodni poslanik Darko Glišić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sasvim je jasno da je zakon koji uređuje materiju poštanskih usluga potreban i treba ga doneti. Međutim, SRS smatra, to smo kroz izlaganje našeg ovlašćenog predlagača i kroz diskusije naših poslanika istakli, da koncepcijski on odudara od onoga kako mi vidimo da zakon treba da uredi oblast poštanskih usluga. Naravno, ključ oko čega se razlikujemo i najveći broj amandmana koji ide u tom smeru da se tako nešto ispravi jeste agencija, koja se, od zakona do zakona, provlači kroz svaki predlog zakona. To je ono što SRS smatra da ne treba da postoji u zakonu. Mi smo mišljenja da te poslove koje agencija obavlja sasvim sigurno može da obavi nadležno ministarstvo i da je na ovaj način bespotrebno rasipanje sredstava i na određeni način komplikovanje same procedure funkcionisanja jednog ovakvog zakona. Članom 65. je predviđeno formiranje agencije, regulatornog organa koji bi se starao o sprovođenju ovog zakona. Iako je ministar Ilić obrazložio da će taj organ biti nezavisan, mi imamo određenu dozu sumnje kroz ono što ide u članu 68, da savet ima pet članova koje bira i razrešava Narodna skupština. Tu izražavamo sumnju da će vladajuća većina na taj način kontrolisati ono što će se tu dešavati. Dakle, još jednom ističem, koncepcijski nismo za formiranje agencija. Meni lično, ministre Iliću, moram da vam kažem, sama ta reč agencija je asocijacija na onaj bivši režim DS, koji je vladao od 2000. skoro do 2004. godine, kada se takva reč spomene, mene odmah asocira na one blagodeti koje su nam u te četiri godine doneli i kao narodu i kao državi. Naravno, mi ćemo probati kroz amandmane koje smo podneli, očekujem da ih razmotrite, da na jedan zaista korektan način probamo da usaglasimo ovaj tekst Predloga zakona o poštanskim uslugama, kako bi on zaista bio primenjiv i kako bi oni krajnji korisnici, dakle, građani, mogli da imaju zaista efikasan servis koji bi im pomogao da zadovolje svoje potrebe.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o poštanskim uslugama, novi zakon, ali čini se da se istorija ponavlja. I dalje se ne usvajaju načelne primedbe koje je SRS davala, kao i na ranije predloge zakona. Kao prvo, to je primedba na osnivanje novih agencija. I ovim zakonom, a čini se i svakim novim zakonom koji donesete, vi u pravni život u Srbiji uvodite bar još jednu agenciju. Svaka agencija znači još neki upravni odbor, još neki nadzorni odbor, svaka agencija znači i nekog novog direktora. Administrativni aparat se povećava, poreski rashodi se povećavaju, a to je upravo suprotno od svega onoga što ste obećali kada ste dolazili na vlast. Objašnjenje da je agencija potrebna da bi se izbegli uticaji stranaka 2005. godine u Srbiji zaista ne deluje previše ubedljivo, pogotovo kada se ima u vidu da će agencijom upravljati savet, da će savet birati Narodna skupština, i to na predlog Vlade. Ponavlja nam se priča koju smo imali kod ranijih agencija, ponavlja se priča kod svih onih organa i tela, nazovinezavisnih, koje treba da izabere Narodna skupština, na predlog Vlade. Već smo se više puta uverili da će presudan uticaj na sve te organe i na sve te izabrane ljude, odnosno na to ko će biti izabran, a ko neće, imati političke stranke. Mnogo bi bilo i jednostavnije i jeftinije kada bi lepo i otvoreno političke stranke u parlamentu davale svoje predloge za sve te ljude, kada bi se znao koji je čovek čiji predlog, kada se ne bi krili iza nezavisnih tela kao što je Visoki savet pravosuđa, a imaćemo na kraju ovog zasedanja priliku da vidimo kakav je predlog za izbor sudija, kada bi svako morao da stane iza svog čoveka i da kaže - toga i toga smo mi predložili i za njegov rad odgovaramo. Dosta je i do sada agencija formirano. Članovi i direktori uvek su birani po koalicionim kvotama. Takođe, potpuno je nesuvislo objašnjenje ministra da plate u agenciji moraju da budu ogromne zato što su, između ostalog, i plate direktora u pošti već ogromne, pa se onda postavlja pitanje kako će ovi u agenciji, koji su nadređeni direktorima u pošti, imati manje plate od njih. Mora se reći da nije dovoljno da se u ovoj oblasti formalno ukida monopol, što je učinjeno ovim zakonom, već je neophodno da se i suštinski u svest ljudi koji rukovode i koji će rukovoditi PTT-om u narednom periodu promeni način razmišljanja, da oni shvate da je vreme monopola prošlo i da moraju da počnu da se ponašaju tržišno i konkurentno, i da ne mogu više razrezivati sami sebi plate koliko im padne na pamet. Oni moraju da se sete da su oni servis građana, da to što drže monopol u određenoj oblasti ne znači da se bez njih ne može, već naprotiv, sigurno ima mnogo zainteresovanih ljudi, i to neuporedivo kvalitetnijih od onih koji su do sada vodili PTT, ljudi za koje bi bilo vezano i mnogo manje afera, a koji bi koliko sutra bili voljni da za mnogo manje plate preuzmu te obaveze koje su ovi do sada nosili. Dosta je toga što je sporno u ovom zakonu. Oni koji su pažljivo čitali amandmane SRS moći će to i da vide. Ne radi se tu samo o ovim načelnim primedbama koje imamo i za ovu i za sve ostale agencije. Naravno, sporna je tu i nadoknada od 0,5% koja će se plaćati za obavljanje poštanskih usluga. Naime, ovim predlogom zakona predloženo je da svaki operator mora, pored toga što će posebno agenciji za poštanske usluge plaćati i za dobijanje licence za obavljanje usluga, da izdvaja i 0,5% ukupnih svojih prihoda. Na prvi pogled ovaj procenat možda ne izgleda mnogo, ali ako se ima u vidu koliko se novca obrće u poštanskim uslugama, sigurno je da su to desetine i stotine miliona dinara. Postavlja se pitanje zašto će se tolika sredstva slivati u budžet agencije, posebno ako se ima u vidu da ta sredstva neće biti izdvajana iz zarade onih koji se u budućnosti budu bavili poštanskim uslugama, već će se, kao što je to i u drugim oblastima, to prelivati, opterećivaće se korisnici usluga, opterećivaće se naši građani, a to uvek, po pravilu, najviše pogađa one koji imaju najmanje prihode, odnosno najsiromašnije građane. Ono što je problem u ovom zakonu, to je i što se ovim zakonom pošta dovodi u nejednak položaj, što će morati da obavlja poštanske usluge i tamo gde to nije profitabilno. Naravno, to mora da se radi. Neophodno je da se i u najudaljenijim selima te poštanske usluge obezbede, ali je problem što će te manjkove onda pokrivati država. Vi kažete da tih manjkova, odnosno gubitaka neće biti ili će ti gubici biti minimalni, ali kada dođemo do prakse, sigurno je da će ti gubici biti mnogo veći nego što ih vi sada predviđate. Moglo bi se dosta i o pojedinim članovima reći. Ima dosta nepreciznosti u zakonu, nekih potpuno besmislenih izraza, kao što je npr. u članu 3. stav 1. tačka 2), gde kaže da se univerzalna poštanska usluga mora obavljati u okviru propisanog kvaliteta i po pristupačnim cenama. Ko je taj ko će, bez unapred propisanih uslova, propisivati šta su to pristupačne cene. Ono što je za jednog građanina pristupačno, za drugog svakako neće biti, ukoliko ovaj posao određivanja šta je pristupačna cena ostavite gospodi direktorima iz agencije sa ovim velikim platama. Sigurno je da će oni to po svojim nekim aršinima odrediti. Svakako, ovi izrazi koji posle ostavljaju nekome na ličnu ocenu da se odredi da li je nešto pristupačno ili ne, nemaju po meni mesta u zakonu. Zanimljivo je vaše rešenje, jer mi nismo prihvatili, gde kaže ovde - da je poštanski operator domaće ili strano lice koje je neposredni davalac poštanskih usluga. Amandman SRS je da se to ograniči, a to Vlada nije prihvatila, da to moraju biti samo pravna lica. Obrazloženje Vlade je da se na taj način mnogima onemogućava angažovanje u ovoj oblasti, pa npr. neće moći da se poštanskim uslugama bave i preduzetnici. Postavlja se pitanje da li Vlada ovim zakonom želi da uvede red u ovu izuzetno važnu oblasti ili želi da se ovim zakonom stvori haos. Da li želimo da se poštanskim uslugama bavi 1000 preduzeća, odnosno 1000 preduzetnika od danas do sutra, ili želimo da se na jedan uređen način ova oblast sredi i da mi imamo uglavnom veća preduzeća koja će svojim kapitalom i nekim kvalitetom i dugotrajnošću rada garantovati obavljanje određenih usluga građanima. Sada nemam vremena, u načelnoj raspravi, da se više posvetim detaljima, ali povodom amandmana poslanička grupa SRS će imati još dosta toga da kaže. Hvala.
Reč ima ministar Velimir Ilić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, mislio sam da govorim na kraju načelne rasprave, ali pošto imamo sastanak sa MMF-om za pola sata, moramo se malo uključiti da odgovorimo na neka pitanja. Vi ste danas diskutovali i bilo je diskusija koje su dobre, ima ljudi koji poznaju ovu materiju jako dobro. Međutim, ima i poslanika, nažalost, koji mnogo brinu o ovom narodu, a ovde satima pričaju sve i svašta, a ne znaju ni o čemu se radi. Prema tome, ovo je zakon, ako niste znali da vas obavestim, o poštanskim uslugama. Drugo, što je veoma važno, pričali ste ovde neke priče koje ne stoje. Prvo, konkretno, neću pominjati imena da gubimo vreme u nekim replikama, ali pojedinci pričaju o odnosu plata direktora u javnim preduzećima i najmanjeg ličnog dohotka. Zaboravljaju kada je njihov čovek bio ministar, na ovom mestu, da je tada raspon bio 12 puta. Druga stvar, mi smo niz zakona imali i uredbi iz tog perioda koje su bile katastrofalne za državu. Nemojte pričati nešto drugo. Pogledajte ko je bio ministar pre gospođe Rašete, pa ko je bio ministar kada se pravio ugovor o "Telekomu", koji je sklapao ugovore, ko su ljudi koji su sprovodili određene odluke, ko je stvorio "Telekom", za vreme čijeg mandata, kako je pošta, koja je bila izuzetno dobra, jako opljačkana kroz neke ćerke firme itd. i u čijim mandatima je to rađeno. Prema tome, mi smo ovde došli da to popravimo jednim zakonom modernim. Zakon je EU prihvatila i mi smo deo sistema. Videli ste, sada se sprema zakon - jedinstveno nebo nad Evropom. Ne možemo sada očitati lekciju, kao što pojedini misle, kako to mi mislimo da uredimo svet i Evropu. Taj film smo gledali i nismo uspeli da ga uredimo, već su oni došli kasnije da nas nateraju da uđemo u ostali sistem. Drugo, pošta nikad u svojoj istoriji nije bila na budžetu, nikada se nije pokrivala budžetskim sredstvima, nije ni sada na budžetu i sada ne pravi gubitke. Zamislite kad pošta sada sasvim solidno posluje u ovim uslovima, gde pričamo da ima mnogo problema i kada je iznedrila ćerke firme koje su izuzetno profitabilne. Uzmimo "Telekom", "Mobtel". Želeo bih da vam objasnim - agencija se stvara. Zašto? Da nema više mogućnosti da se stvaraju na grbači pošte milijarderi u Srbiji. Gospodo, poštari su stvorili sistem raznoseći poštu po celoj Srbiji, stvarali, kupovali i gradili. Sada nemaju nove uniforme, nemaju da se pristojno obuku, da pristojno žive, a čuli smo i sami iz diskusija da su iznikli milijarderi u celom sistemu. Šta je sad cilj? Da se uzme od tih milijardera, da se stavi u taj budžet i da se pokrije ono, da dođe na jedan pristojan nivo, što je neprofitabilno. Tačno je da u svakom selu mora da bude poštar, ali isto je tačno da neko ko uzima milijarde mora dati u taj fond da bi se taj poštar platio pristojno, da bude pristojno obučen, da može da živi od svoje plate. Prema tome, nemojmo sada pričati neke priče. Nismo ovde došli da jedan zakon doteramo kroz amandmane, da ga friziramo. Nije tačno da će plate biti tog raspona o čemu diskutujete čitav dan. Vlada je usvojila amandman SPS da plata direktora agencije bude maksimalno kao predsednika radnog tela u parlamentu, a članova agencije kao poslanika u Skupštini Srbije. Taj amandman je prihvaćen i postao je sastavni deo Predloga zakona. Dalje, agencija nije budžetska. Agencije će deo ljudi da angažuje. Šta je cilj? Da deo viška zaposlenih iz Ministarstva pređe u agenciju. Agencija se sama izdržava i prihvatiće do 18% zaposlenih iz Ministarstva u svoj sklop i smanjiće sredstva koje koristi Ministarstvo iz budžeta za održavanje određenih struktura koje zaposli to ministarstvo. Pročitajte pažljivo zakon i videćete o čemu se radi. Plate agencije nisu ostale one i bilo je diskusije da treba uvesti red, da se mnogo opreme uvozi. Potpuno se slažem. Veliki deo opreme u sistemu PTT i telekomunikacija može da se radi u domaćoj privredi. To je potpuno opravdano i za to se moramo boriti. Ne može Ministarstvo da naredi, znate da upravni odbori raspisuju određene nabavke preko Agencije za javne nabavke. Agencija za javne nabavke mora dati prednost domaćoj privredi. Mi gasimo elektronsku industriju koja masu proizvoda može da pravi i da stavlja u funkciju kao domaći proizvod, sa nekim delovima koji bi se uvezli. Prema tome, potpuno se slažem i to je prihvatljivo, mislim da je profesor Simonović govorio o tome, to je potpuno opravdana primedba i moramo raditi na tome. Zatim, tačno je da ima 900 pošti koje su nerentabilne u Srbiji, a 600 je profitabilno. Ali, iz ovog budžeta moramo stvoriti realne uslove da se da onima koji tamo rade. Drugo, agencija se bira na šest godina. Agencija će u svojoj funkciji da promeni možda i dve, tri, četiri vlade i tri-četiri partije koje će biti na vlasti, ali nije Vlada predložila agenciju. Borio sam se 10 meseci da Agencija za telekomunikacije prođe na Vladi, jer je bilo ovakvo mišljenje - kako da podržimo određene strukture koje nisu iz partija. Akademija nauka je predložila člana agencije i on je bio prihvaćen, i moramo ga prihvatiti. Na Vladi je samo forma prihvaćena, agencija sa određenim biografijama ljudi koje su predložile institucije. Univerzitet u Nišu je predložio jedno lice stručno, svog profesora iz oblasti telekomunikacija i mi smo ga prihvatili, i samo fakultet može da promeni tog ko ne radi čestito i pošteno. Znači, SANU može da promeni svog člana ako ne radi dobro, ali ne može Vlada da promeni njihovog člana. Mi smo samo tu da prihvatimo i da damo na Skupštinu. Agencija i članovi agencije doći će kod vas ovde da prodiskutujete biografije i da im date zeleno svetlo. Ne mogu stranke da postavljaju, to je uslov, jer ne može to da bude stranačko telo. Šta sutra, budu izbori i promeni se garnitura na vlasti i oni treba da menjaju agenciju; ne može, agencija se bira i vrlo teško se smenjuje. Procedura smene agencije je vrlo velika i ona ostaje da radi svoj posao, ponavljam, kao nezavisno regulatorno telo. Dakle, određene institucije predlažu po jednog člana i ti članovi dolaze pred vas ovde da o njima diskutujete. Jedno pitanje je ovde bilo vrlo interesantno, dakle, da se u sistem telekomunikacija i Telekoma ubacuju neke firme, i tačno je to. Neke prethodne garniture su dozvolile da u kanale Telekoma besplatno uđe jedna organizacija koja ne misli dobro ovoj Srbiji, godinama pod firmom kablovske televizije, i da napravi potpuno paralelan sistem u Srbiji našim telekomunikacijama. Molim vas, tu treba neko da kaže šta se to dogodilo. Da li je moguće da neko besplatno iskoristi kanale Telekoma Srbije i da uđe sa optičkim kablovima u sve velike gradove Srbije, u svako domaćinstvo, i da napravi potpuno paralelan sistem koji može sutra da se aktivira. Znači, to sam prekinuo, ali bilo je kasno. Veliki deo je bio urađen, a da ne pričam koji su funkcioneri kumovali tome, i danas visoki funkcioneri, i danas mi ovde čujemo neke diskusije na tu temu. Znači, još bih samo dodao, plate sam rekao članova saveta i to se više puta provlačilo, jaka su ovlašćenja inspekcije u sistemu PTT-a. Do sada niko nije smatrao u PTT-u inspektore ni za šta, kada dođu oni ih izbace napolje. Sada preko agencije oni imaju sva ovlašćenja, tako da će ceo sistem moći da kontrolišu. U Srbiji se stvorilo nekoliko divljih firmi sa paralelnim sistemima. Molim vas, zašto je Evropska unija terala nas da ovo rešavamo i zašto traži da se naprave nezavisna regulatorna tela. Zato što su za kampanje pojedinih političara i političkih opcija preko ovih sistema uplaćivana velika sredstva pojedinim agencijama. Neću sada da vam čitam, a ako vas to jednom bude interesovalo, mogu imenom i prezimenom da vam kažem, a svi biste ovde pocrveneli kada čujete koje su cifre išle u kampanje političkih stranaka, baš iz PTT-a i Telekoma, i nemojte da mislite, tu niko nije bio čist. Niko nije bio čist. Još jednom, mnoga sredstva su se odlivala na raznorazne načine. Nemojte da mislite da je neko bio čist, to vam ponavljam. Mogu da pričam, ali molim vas, nemojte, nego da mi usvojimo zakon koji će ovo dovesti u red i da političke partije nemaju pristup u najprofitabilniji sistemu u državi. Računa se sa jednom normalnom politikom, štaviše i sistema telekomunikacija i svih onih usluga koje su nad nebom Srbije, da mi ne pričamo sada i o kontroli leta, jer to se isto privatizovalo, pogledajte koji su tamo prihodi i koja su sredstva godinama se ubirala, kako su se trošila i koje su tamo plate, a nebo je kapital države. Gubimo godišnje oko 100 kilometara autoputeva. Zato je došlo do toga da se uvede red, da ne može niko da bude milijarder u državi, a onaj poštar nema cipele, već ide sa šupljim cipelama pola godine, a ta pošta je napravila i telekomunikacije, i štedionicu i sve ostalo. Vi znate da se u PTT-u određena grupacija obogatila preko obveznica i da je negde onaj lopovluk čuveni vrednosti sedam miliona evra, i da se već dugo vremena ne privodi kraju istraga, da se neki ljudi uhapse i da nadoknade štetu. Dakle, dolazili su pojedini funkcioneri iz PTT-a i podizali na blagajnama po 10-15 miliona obveznica odjednom. Donosili su bale obveznica i dizali velike pare. Prema tome, mora da se urade reforme u PTT-u i preko ove agencije uvede red, a vi ste ti koji kontrolišete agenciju i njen rad, vi je birate i vi je smenjujete. Mi u Ministarstvu smo servis koji treba sve to da uskladi sa zakonom i dovede u red. Prema tome, naša namera je potpuno iskrena i dobra, i dajte zajednički da ovo odradimo. Nemojte da se ljutite ako sam stavio neku primedbu, ali mogu reći da sve političke opcije su bar imale po jednog ministra i učestvovale u svemu ovome. Mislim da nisu imali samo G17 i DSS, je li tako, a svi drugi su imali.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, velika je šteta što danas nemamo prenos, jer bi građani Srbije mogli da čuju jedan zapaljiv govor ministra Ilića, kao uostalom što su mu i svi govori bili vrlo zapaljivi. Prestanite sa demagogijom, pustite nas da radimo. Srbiji treba rad, Srbija treba da se izgrađuje, dajte da izgrađujemo Srbiju i od svih tih obećanja o izgradnji, popravi Velja Ilić jedan most na Ostružnici, lepo ga je popravio, prošli put sam govorio, šteta što nije bio tu, lepo je popravljen. Tada sam rekao, ali moram da ponovim, obzirom da je sada tu. To je 59. most, ako računamo onih 58 što je Mrkonjić popravio. Kada popravi onaj železnički, pored ovog na Ostružnici, to će biti ukupno 60. Doduše, Mrkonjić je to uradio za šest meseci, a Velja za pola mandata. Gospodine ministre, prestanite više sa demagogijom, molim vas, jer ste takvu jednu demagošku parolu izbacili i prošli put kada je bila ona donatorska večera, ne znam ni gde ste sve išli, kada ste obećali da će vaše ministarstvo 30 miliona dinara da odvoji za Kosovo i Metohiju. Prvo, nije ministarstvo vaša kompanija. Drugo, to znači da je Dinkić dao više nego što vama kao ministarstvu treba, čim možete 30 miliona ovako ladno da odvojite, a treće, država, odnosno Vlada treba da brine o ljudima na Kosovu i Metohiji, a ne da velikodušni ministar izdvaja iz ministarstva 30 miliona i da poklanja. Hoće li ministarstvo da ode u gubitak ako vi to budete sada dali? Voleo bih da znam koji je to tender vaše ministarstvo dobilo, gde ste tih 30 miliona zaradili, osim ako nije sa grbače građana Srbije, odnosno kroz budžet. Prepoznao sam kada je ministar malopre govorio o bilionerima, koji su se obogatili u ono doba, misli čovek na doba od buldožer revolucije naovamo, tako da se vi gospodo iz SRS ne nađete povređenim ili pogođenim. On misli na milionere koji su nastali od buldožer revolucije naovamo. Pri tom pretpostavljam da misli i na Karića. Gospodine ministre, u doba kada je ministar za saobraćaj i veze, gospodin Dragan Todorović iz SRS vodio to ministarstvo, Karić je tolike veze imao sa poštom što je njegova fabrika u Vitomirici kod Peći – za koju je dobio zajam za preporod Srbije od Slobodana Miloševića, 75 fabrika je trebalo da napravi – jedina fabrika koju je napravio, to je ta fabrika poštanskih sandučića, tada je ona radila. Evo već nekoliko godina ne radi, tako da ni tu nema veze Karić sa nama. U to vreme milionera nije bilo. U to vreme priliva iz inostranstva, o kojima govorite, nije bilo. Vama su stizale milijarde, čekale su 6. oktobar u Segedinu, naređali se kamioni, samo da prođe buldožer revolucija, pa da uđu silne milijarde evra u Srbiju i da podignu Srbiju. To su priče pre i neposredno posle buldožer revolucije. Još jedno pitanje vezano za kablovsku televiziju. Kako možete da kritikujete Soroša? On vas devet godina izdržavao dok niste došli na vlast i vi sada napadate čoveka. Da se vratimo na to čemu danas treba da razgovaramo. Ovo je još jedan, dame i gospodo narodni poslanici, zakon od onih zakona koji se prave za vitrinu, za stalažu, za ministrovu policu sa knjigama, zakon koji u dobrom delu neće moći da bude primenjiv. Drugo, toliko je pošti bio potreban da se čudim kako su u doba Miloša Obrenovića Tatari nosili poštu od Stambola do Beograda na konjima, a nisu imali ovakav zakon. Gospodine ministre, vrlo dobro morate da znate, ako ste ministar, četiri ministarstva su se grupisala u jedno ministarstvo kojim vi rukovodite, šta znači pošta i za ono najudaljenije selo. Neko od gospode poslanika reče ispod Golije, ispod Kopaonika, ispod Jastrepca, ispod mnogih drugih mesta, i u mojoj Kulini, pošta je centar okupljanja građana, gde se u pošti dešava sve, gde u poštu i novine dolaze, dolaze ljudi u poštu i čekaju da im pismo od dragih dođe. Ne znam, ova agencija ako ne uredi stanje, kako će ljudi to ubuduće da rade. Gospodine ministre, vrlo jasno, nedvosmisleno ste rekli ... Znam jednog novinara kome ste pošli tako, pa nadrlja čovek. Znate, kada gospodin ministar ovako teatralno ustane, gledao sam na televiziji novinara neke novosadske televizije, ustade ovako ministar, pa kada ga razvuče, bolje je sačuvati se. Ono što gotovo svi poslanici SRS kritikuju u ovom zakonu jeste agencija, još jedna agencija koju formirate, još jedno otvaranje birokratskih mesta, još nekoliko stotina mesta u velikim poštama, u velikim poštanskim centrima i još nekoliko hiljada neproduktivnih mesta širom Srbije, koja će pasti na teret građana Srbije. Kaže se da se agencija samofinansira tako što uzima 25% od pošte, a pošta da bi živela moraće da poveća cenu poštanske usluge i u krajnjoj liniji plaća onaj ko koristi usluge te pošte. Izvinjavam se, nemamo više vremena za raspravu o ovom zakonu, ali vreme SRS dolazi. Mnogo štošta u ovom zakonu treba promeniti. Ako se bude uspelo ovim amandmanima, kojima smo pokušali bar donekle da dovedemo zakon u red, dobro; a ako ne uspemo, SRS sigurno neće glasati za ovakav zakon.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, a neka se pripremi narodni poslanik Rodoljub Gačević.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle gospodina Momira Markovića stvarno je teško nešto reći. Tu energiju koju on ima retko ko od nas ima. Ipak, da kažem, što se ovog zakona tiče, dosta toga je već rečeno. Osnovni razlog za donošenje ovog zakona je, bez sumnje, ukidanje monopola, i sve to stoji. Tržišna konkurencija to je ono što treba da zaživi u pošti i bez sumnje poslanici SRS žele i nastoje ovim izmenama i amandmanima koje su predložili da se kvalitet i cena poštanskih usluga dovedu u neku normalu, da to bude što pristupačnije građanima Srbije, i nadam se da u to ne sumnjate. Ipak, čini mi se da želja predlagača neće biti uslišena tako brzo. Mislim da zemlja nije u takvoj situaciji, niti da je ovo tržište toliko veliko, niti je finansijski jako da može eventualno da zainteresuje nekog od javnih operatera koji bi konkurisao javnom operateru na nivou države, i da još jedno izvesno vreme nećemo imati onu pravu konkurenciju koja bi eventualno mogla da dovede do sniženja cene i povećanja same konkurencije. Mislim da sam zakon ima dosta nedorečenosti i, od onoga što moje kolege nisu rekle ili bar nisam čuo, prepoznao sam nešto u članu 11. i u članu 18. To su odredbe koje se ne poklapaju sa stavovima predlagača da se bore protiv monopola. Konkretno, u članu 11. imamo mogućnost da javni poštanski operater sklapa ugovore sa eventualno novim operaterima, pri čemu on nudi poštansku mrežu, tehničko-tehnološka rešenja, bazu podataka i čini mi se da je to jedan od velikih nedostataka ovog zakona, jer je trebalo da regulišemo imovinu, javnu, državnu imovinu, imovinu od javnog interesa za sve eventualno buduće operatere i da tu konkurenciju, koju želimo, utemeljimo u samom startu. Isto tako smatram da je ovaj član nedorečen i da pravo na to da ugovara ili da iznajmljuje infrastrukturu i poštansku mrežu treba da pripadne ovoj agenciji, ako ste je već formirali. Ona je trebalo da kontroliše i ona je jedina mogla da eventualno onemogući monopol koji će u svakom slučaju da se javi, jer će javni poštanski operater iskoristiti tu privilegiju da je vlasnik infrastrukture i nametnuti ugovor koji će ovog drugog operatera staviti u nepovoljniji tržišni položaj. Što se tiče člana 18, mislim da niste u potpunosti ispoštovali mogućnost da isto tako agencija izvrši podelu dostavnih područja jedinica poštanske mreže. Ostaviti to javnom poštanskom operateru znači da eventualno ne dobijamo onaj kvalitet usluge za koji smo se zalagali predlažući ovaj zakon. Smatram da su i ti poslovi, s obzirom da su od javnog značaja, od značaja za svakog građanina, jer se u tom članu reguliše koliko će puta eventualno poštar da zakuca na naša vrata, da li će to biti svakodnevno, dva puta nedeljno i samo jedanput nedeljno. Znači, mislim da su to izuzetno osetljiva pitanja. Tu je agencija trebalo da reguliše ta pitanja i da korisnici imaju jedan kvalitet kakav mi kao društvo u ovom trenutku možemo da im pružimo s obzirom na finansijske mogućnosti. Rekao bih samo par reči o agenciji. Potpuno bih se složio sa mojim kolegama da je sve poslove moglo da radi i ministarstvo koje je nadležno i zaduženo za ove poslove, da smo dobili jednu nepotrebnu instituciju. Nadam se da ćete voditi računa, mislim na agenciju, ubuduće i o svim ljudima koji su u specijalizovanoj školi, znači u PTT školi osposobljeni za ove poslove. Oni su, sticajem okolnosti, u situaciji da zavise od pošte i eventualno smanjenje broja radnih mesta pogodiće ih poprilično. Nadam se da će prilikom davanja licenci agencija zahtevati i da ta nova infrastruktura bude kadrovski potkovana i da svi stručnjaci koji izlaze iz te škole nađu sebi posao. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Gačević, neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Gačeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o poštanskim uslugama ima dosta ozbiljnih nedostataka i protivrečnosti. Recimo u članu 12. se kaže da se poštanske usluge obavljaju "pod jednakim uslovima za sve korisnike, bez diskriminacije". S tim se potpuno slažemo. Međutim, u čl. 18. i 33. nastaje razvrstavanje poštanskih pošiljki, prema dostavnim područjima, na uže, šire i najšire dostavno područje, čime se na jedan veoma perfidan način vrši diskriminacija građana na manje važne, važne, na one koji imaju manje ili više prava na informisanost i one koji žive u gradu i u selu. Dakle, po svim strukturama se vrši dsikriminacija građana, što je nedozvoljeno. Srpska radikalna stranka se ne slaže sa takvim načinom razvrstavanja. Ovo uže područje je svakako prepoznatljivo kao gradsko područje, gde se poštanske usluge vrše svakodnevno. Što se tiče ovog područja koje je označeno kao šire, to bi otprilike odgovaralo prigradskom području, gde je predviđeno da se bar dva puta nedeljno vrši dostava, a ono najšire područje, to je seosko područje, koje je nevažno ili nebitno, kako je ovde u ovom zakonu razvrstano, i tamo se pošta dostavlja samo jedanput nedeljno. Bez obzira na ekonomske interese, poštanske usluge moraju biti jednako dostupne svim građanima i država bi trebalo da ima ingerenciju nad poštama, kao i kontrolu, i da bude potpuna odgovornost u okvirima države. Uostalom, ukoliko pošta ima gubitke u nekom najširem području, neka ih nadoknađuje iz akumulacije na ovim dvema vrstama, odnosno zonama, širim i užim. Danas su prošla vremena kada su autobus i pošta bili sinonimi, kada se pošta dostavljala autobusom. To je bilo pre 40 ili pre 30 godina, kao u "Đekni", kada je sin otišao autobusom, kaže se "otišao je poštom", pa se čekalo da se vrši dostava pošte putem autobusa. Pošta ima svoja dostavna sredstva. Prema tome, neka se tim sredstvima vrši dostava pošte u sva područja, u ona najšira i u ono područje gde je predviđeno da se pošta dostavlja jedanput nedeljno. Kakve su to informacije, odnosno vesti koje dođu posle nedelju dana od trenutka zbivanja? To su već odavno bajate vijesti. Diskriminacije u ovom području ne sme biti. Što se tiče agencije, Srpska radikalna stranka nije protiv nje samo zato što su agencije postale ogavne za građane Srbije kroz privatizacije i druge slučajeve. Tu su postale omražene i nepopularne, jer se mnoge nepravde na račun radnika i građana Srbije dešavaju baš kroz ovakve agencije. Iz jednog veoma važnog, suštinskog razloga je nepotrebna, što je ubačena kao jedna sinekurska ujdurma, da se preko nje stvara i množi administracija. A sa druge strane, putem ovakve interpolacije neke odgovornosti i ovakve organizacije, organizacija postaje veoma prenapregnuta, gde se sve više daje komocija i mogućnost za malverzacije, za mahinacije, za pranje novca, kao što malopre reče ministar, za finansiranje pojedinih kampanja. Upravo toga smo svesni. Praksa je to potvrdila. S druge strane, razvodnjava se odgovornost preko ovakve vrste organizacije, po onom narodnom, "pop đaku, đak crkvenjaku", od posla nema ništa. Na ovakav način se stvara pogodnost za veoma nepoželjne radnje, kao što su kriminal, korupcija i druge radnje protiv kojih ova vlada treba da se bori. Napomenuo bih još par stvari, koje se na prvi pogled čine nevažnim, ali su veoma bitne. Na primer, u članovima 3, 13. i 19. upotrebljen je izraz "sortiranje poštanskih pošiljki". Ne znam otkuda ovaj izraz? Kada se kaže "sortiranje", podrazumeva se razvrstavanje po kvalitetu, po klasama. Kada kaže neko "sorta", podrazumeva se "klasa". Ovde se ne radi o klasiranju, ne radi se o klasi, već o tipičnom razvrstavanju poštanskih pošiljki na pakete, na vrednosna pisma, na preporučena pisma i prema destinacijama, znači, u koje mesto ide određena pošiljka. Prema tome, izraz "sortiranje" valja zameniti izrazom "razvrstavanje". Hvala.
Hvala, gospodine Gačeviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Pošto smo rešili pitanje Međunarodnog monetarnog fonda, on će sigurno da opstane, pošto je ministar otišao, pošto je to tamo važnije. Predsedniče, morali biste malo da pogledate stenogram, ako budete imali vremena. Nedopustivo je da ministar u svom izlaganju kaže, "nažalost, ima narodnih poslanika", kao što verovatno ne bi bilo dobro da se ta reč upotrebi ispred naziva nekog ministra. Ali, dobro, to je stvar kulture. Mislim da je krajnje vreme da iskoristimo ovu tačku dnevnog reda da poslanike i javnost obavestimo i jednostavno pozovemo poslanike da imaju u vidu da ovaj ustav, bez obzira kakav je, nas obavezuje. Na prvom mestu obavezuje poslanike Narodne skupštine Republike Srbije. U našem ustavu navedeno je da Republika ima pravo i dužnost da uredi funkcionisanje jedinstvenog tehničko-tehnološkog sistema i da je dužna da obezbedi funkcionisanje tog sistema. Poštanski saobraćaj svakako jeste jedna od oblasti u isključivoj nadležnosti države. Mi imamo jedan nasleđeni sistem da se tim poslovima, pre svega, bavi javno preduzeće koje je država osnovala. Postojeći ustav zna za kategoriju prenosa tzv. javnih ovlašćenja sa države, čiji su to poslovi, na javna preduzeća koja je ona namenski formirala za vršenje, pre svega, stručnih, a zatim i nekih drugih poslova koji su iz nadležnosti države. Skrećem pažnju na činjenicu da pošta kao jedan univerzalni sistem ima neka svoja pravila poslovanja. To su, pre svega, ti tehnički normativi i standardi i verovatno EU ima potrebu da svojim direktivama unificira na tom prostoru Evropske unije i još nešto, pa možda i organizaciju i način poslovanja. I moram da skrenem pažnju da uvek postoje odgovarajuće rezerve i uvek postoji, a ako mogu da upotrebim tu reč, odgovarajući luft koji omogućava određenoj državi da izabere način na koji će da postigne te standarde koji važe u Evropi. Želim da istaknem da nema uniformnog oblika koji se pripisuje od države do države. Na to nam ukazuje i faktičko stanje, ne samo kada je u pitanju poštanski saobraćaj, i kada su u pitanju neke druge oblasti gde postoji razlika između nemačkog zakonodavstva i propisa EU. U drugim oblastimapostoji razlika između francuskog zakonodavstva i propisa EU. To je taj prirodni luft, prirodni prostor kojim se omogućava i daje se određenim državama određena mogućnost da to prilagode svojim uslovima i potrebama. Ovaj predlog zakona je pogrešan put kako mi dolazimo do toga. Pogrešan je put ako se pogleda šta je navedeno u članu 66. Predloga zakona. U stavu 3. kaže se: "Poslove iz stava 1. tačka 1) do 12) ovog člana Agencija obavlja kao poverene poslove." Povereni poslovi su poslovi državne uprave koje poverava državni organ, organ državne uprave, a to je, pre svega, Ministarstvo. Stav 3. kaže, Ministarstvo je iz svog korpusa obaveza, poslova i prava izdvojilo ovih 12 tačka i poverilo agenciji. Radi se o poslovima koji ne mogu da se povere. Postojeći Ustav Republike Srbije dozvoljava formiranje agencija i zavoda na koje se prenose određeni stručni poslovi koje bi država trebalo da radi, i retko i izuzetno se nekada poveravaju poslovi koji su skopčani sa upravnim postupkom, gde se neposredno odlučuje o pravima i dužnostima onih koji se jave direkciji ili zavodu. Znači, promašena tema. Nije promašena tema samo u pogledu naslova, promašena je u suštini. Prenosi se nešto što država ne sme da prenese.Ta priča o nezavisnom regulatornom telu je nešto što je potpuno neprihvatljivo sa gledišta Ustava Republike Srbije. Mi već imamo gorkog iskustva sa tim nezavisnim regulatornim telima. Već tri godine se mučimo oko saveta radiodifuzne agencije. Slična je situacija i sa savetom za telekomunikacije. Identična situacija biće i sa ovom agencijom. Zašto donosimo zakon za koji u startu znamo da ne može da se primeni. Zašto na ovaj način i u ovoj oblasti demonstriramo nešto što je vrlo opasno za našu državu. To je atomizacija državnih nadležnosti. To nije decentralizacija, to alokacija problema. Ako je problem u Ministarstvu koje nije u mogućnosti da obavlja te poslove, zar je moguće da će agencija da obavlja te poslove. Ako je problem mito i korupcija u nekom državnom organu, koja nam je garancija da to neće biti u ovom paradržavnom organu. Sama činjenica što smo promenili zakon ili što smo doneli neke odredbe ko bira članove upravnog odbora te agencije nije nam neka garancija. Vi ste formirali Savet za borbu protiv korupcije; koji su dometi tog saveta, koji su efekti tog saveta. Korupcija postoji ako ne više, onda gotovo u identičnom procentu kao što postoji već 15 godina u ovoj zemlji. Presipanje iz šupljeg u prazno nije dalo rezultata. Ni ovde neće dati rezultat. Dalje, ako su ovo reformski zakoni, onda stvarno meni nije jasno zašto se u članu 3, u pojedinim tačkama, a krenite od 17), 18) i 19), daje pojam nečega što je uređeno u Zakonu o elektronskom potpisu. Zar je moguće da definicija zida u jednom zakonu treba da se razlikuje od definicije zida u drugom zakonu. Zid je zid. Elektronski potpis je valjda termin koji je određen u Zakonu o elektronskom potpisu, pa nema potrebe ni da se propisuje niti da se menja, ili posebno da se ističe u ovom zakonu, i šta taj pojam treba da znači u ovom zakonu. Onda, kada prelistate ceo zakon, gotovo i da se više ta reč i ne pojavljuje. Ta atomizacija državne vlasti je opasna kod ovog ministarstva koje je resorno zaduženo za ovu oblast i ona je katastrofalna, jer tu suštinski nekoliko ministarstava se nalazi u jednom, i ako se krene sa ovom dislokacijom nadležnosti i poveravanja nekim paradržavnim organima, onda ćemo na kraju videti da ćemo imati ministarstvo koje nema nadležnost. To je ta opasnost. Neko može da napiše i čitav elaborat o tome da je to opasno ako stoji u ministarstvu kao nadležnost, jer postoji opasnost od političkog monopola. Ne vidim koja je garancija da tog političkog monopola neće biti u agenciji. Opet nam je primer radiodifuzni savet. Tačno se zna među onim članovima ko zastupa B92, BK i druge televizije. Tačno se zna. Čak jedan od tvoraca teksta predloga zakona je bio izabran za član te radiodifuzne agencije, pa je morao da podnese ostavku, jer se ispostavilo da mu ćerka radi u nekom mediju, a što je izričito zabranjeno tim zakonom. Ako je neko pričao o problemima, to se ranije čulo, ne znam, centralizacija itd., izvor svih problema je Beograd i treba pojačati autonomiju. Imali ste Čanka i on je isto to uradio tamo na drugi, a možda još opasniji način. Ta atomizacija, podela i kapilarno rasturanje državnih nadležnosti, zapamitite, pogubni su za države ovakve veličine, ovog broja stanovnika i koja se nalazi u ovakvom okruženju. Kako protumačiti reformski propis poput onoga što piše u članu 69, za članove Saveta mogu se birati samo lica koja imaju odgovarajuća stručna znanja i iskustvo, a kada se kaže iskustvo sigurno se misli na godine radnog staža provedene u nekoj struci iz oblasti poštanskih usluga. Koje je to odgovarajuće iskustvo, odnosno stručno znanje, odnosno koje je to odgovarajuće stručno znanje iz oblasti poštanskih usluga, a kada u pošti imate i pravnika, i ekonomista, i inženjera i drugih profesija, a čak imate i geografa. Šta je to odgovarajuće. Ko zaključuje šta je to zakonodavac mislio kada je naveo odgovarajuće. Dalje, kontradiktornost u samim članovima. Član 65. stav 3 - agencija je samostalni pravni subjekt i funkcionalno je nezavisna. U čitavom broju članova koji slede stoji – uz saglasnost, mišljenje, prethodna saglasnost, prethodno mišljenje, konsultacije itd. U čemu se ogleda ta funkcionalna samostalnost? Samostalno će da funkcionišu? Verovatno će samostalno da funkcionišu. Namerno ne ulazim u podelu poslova koji su predmet usluga, a o tome će biti govora kada budu na dnevnom redu naši amandmani. Moram da primetim da neke stvari kreću loše od prvog člana ovog zakona. Kaže: "Ovim zakonom uređuje se obavljanje poštanskih usluga". Prvo, mislim da je nepravilan naziv ovog zakona, on treba da bude o poštanskom saobraćaju, a ne o uslugama, jer saobraćaj čini niz aktivnosti koje se dešavaju na relaciji od kada je pošiljka krenula dok je nije primio onaj kome je ona upućena. Tu treba da se vidi jedinstvo jednog tehničkog sistema, a ipak je ta pošta tehnički sistem, pa makar i u onom obliku u kojem mi najčešće posmatramo poštu - kao pismonoše. Uređuje se obavljanje. Ako se radi o jednoj privrednoj delatnosti, i to treba da bude jedinstven tehnološki sistem, onda se uređuju i uslovi i način vršenja te delatnosti. Vi ste ovo svesno uvili u jednu oblandu - "uređuje se", da bi se prikrila suština iza ovih novih pojmova, to moram da kažem, novih pojmova kojima se definišu poštanske usluge i svi poslovi koje treba da radi pošta po ovom zakonu. Dakle, smatram da ovaj predlog zakona treba da se povuče, da Vlada Republike Srbije mora da izađe sa jednim konceptom kako misli da organizuje vršenje javnih ovlašćenja, ne samo u pogledu forme i naziva organizacionog oblika kome bi se poverili ti poslovi, nego pre svega u onom delu što Vlada Republike Srbije snosi odgovornost za jedinstveno funkcionisanje ovakvog sistema. Da ne bi ostalo nedorečeno, da ne bi neko pogrešno shvatio da se na ovaj način pledira monopol u korist države i njenog javnog preduzeća, moram da vam kažem da je u pitanju nešto što se može nazvati prirodnim monopolom, ne samo zbog delatnosti, možda u ovom trenutku mnogo više zbog nasleđenog stanja. Tu treba biti oprezan. Onaj deo koji s pravom potenciraju poslanici SRS, taj tzv. svojinski i imovinski, nije ni dotaknut ovim predlogom zakona, zato što neko smatra da najmanje dva propisa to regulišu: Zakon o javnim preduzećima i Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Bez obzira što ta dva zakona na precizan način regulišu organizaciju i funkcionisanje javnih preduzeća i režim državne svojine, u ovom zakonu su morale da se sadrže odgovarajuće specifične odredbe kojima bi se uredilo to prelazno stanje. Nadam se da ćemo povodom amandmana imati prilike da i malo ozbiljnije ukažemo na neke činjenice zašto ovaj zakon treba da se povuče.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Nastavak sednice će biti sutra u 10,00 sati. Prva će govoriti o amandmanu na član 1. narodni poslanik Vjerica Radeta.