Dame i gospodo narodni poslanici, tražim obaveštenje od nadležnih institucija, pre svega od Ministarstva i Vlade, za nekoliko pitanja vezanih za rečni saobraćaj, infrastrukturu i energetiku. Da li će Republika Srbija zatražiti kredit od Evropske unije od 62 miliona evra za revitalizaciju brodskih prevodnica na Hidroelektrani "Đerdap 1" i Hidroelektrani "Đerdap 2", i da li će prevođenje putnika, brodova i robe biti i dalje potpuno besplatno, kao što je to od 1969. godine? Hoće li se zatražiti izmene i dopune Međunarodnog ugovora o izgradnji i eksploataciji hidroenergetskog i plovidbenog sistema "Đerdap 1" i "Đerdap 2" po završenoj revitalizaciji agregata i prevodnica i da li će Srbija otpočeti naplatu za prevođenje domaćih i stranih korisnika? Poznato je da su u periodu od septembra 1964. godine do maja 1972. godine jugoslovenski i rumunski graditelji izgradili i završili Hidroelektranu "Đerdap 1". Već od 1969. godine vrši se prevođenje putnika, brodova i robe bez ikakve naknade. Do danas je obavljeno više od 70.000 prevođenja brodova, sa 350.000 putnika i 200 miliona tona robe. Kako predstoji revitalizacija objekata, potrebna su ogromna sredstva sa kojima bi se zadužila Republika Srbija, a prevodnice moraju da koriste sve evropske podunavske države. Zbog toga smatramo da je logično da bi i one morale da plate održavanje ovog, tako skupog sistema. Pitanje koje je vezano za spekulaciju koja se danas pojavila u nekoliko dnevnih listova i novina, da je našoj vladi prošle godine stigla ponuda u vezi s izgradnjom reverzibilne hidroelektrane "Đerdap 3" kod Donjeg Milanovca i hidroelektrana na Bistrici, takođe je pitanje na koje tražimo dodatno obaveštenje. Ideja o izgradnji ove hidroelektrane postoji još od sedamdesetih godina prošlog veka, postoji studija o izvodljivosti koja ukazuje da bi naša zemlja, ali i zemlje u okruženju imale velike koristi od njene izgradnje. Stoga tražimo obaveštenje od Ministarstva za infrastrukturu i energetiku dokle se stiglo na izgradnji generalnog projekta za ovu hidroelektranu, kada bi se mogao očekivati eventualni početak njene gradnje i da nas informiše dokle se stiglo u pregovorima sa rumunskom stranom, koji su vezani za eventualno buduće korišćenje voda Dunava, kao i potrebe ove hidroelektrane. Posebno nas zanima kakve su namere vezane za slične planirane reverzibilne hidroelektrane u sistemu Bistrica na reci Lim. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želim da postavim pitanje Vladi, pre svega predsedniku Vlade, pogotovo u ovom interegnumu koji traje već predugo, kada ne znamo ni ko je ministar u kom resoru i iz medija saznajemo da postoji mogućnost da je većina ministara u ovom trenutku čak i formalno u stanju ostavke. Ali dobro, o tome ćemo razgovarati mnogo više sa ministrom Markovićem u narednom toku ove sednice. Moje pitanje se tiče stanja u prosveti, obrazovanju i nauci, odnosno problema koji u tom sektoru postoje, praktično, već dva meseca kroz štrajk, koji je različitog intenziteta, koji je nekad izraženiji, a nekad nešto slabijeg intenziteta, kroz različite sudbine i različite situacije koje postoje u različitim školama širom Srbije, u zavisnosti od toga ko je u kom sindikatu ili koliko koji sindikat ima uticaja prema Vladi, prema ministru, prema pojedinim sektorima u Vladi. Ovo pitanje ne može da čeka ni da se završi rekonstrukcija ni da vidimo kome će pripasti koji resor. Čak u ovom trenutku i ne znamo ko se bavi pitanjima obrazovanja ili stanja u obrazovanju u pravom smislu reči, a pogotovo onim delom koji se tiče nauke, koji je tesno povezan sa pitanjem prosvete, školstva i obrazovanja. Gospodin Đelić, koji je do sada bio i potpredsednik Vlade za evropske integracije i ministar nauke, to očigledno neće biti. On je ovih dana u poseti Japanu, odnosno ministar spoljnih poslova prati predsednika Republike u toj poseti, a potpredsednik Vlade za evropske integracije očigledno prati ministra spoljnih poslova. Do sada je ta praksa bila vezivana samo za situaciju kada postoji opasnost da gospodin Jeremić napravi neku ozbiljniju štetu u odnosima sa Briselom. To jesu evropske integracije, ali izgleda da se takav manir proširio i na multilateralne odnose u pravom smislu reči, odnosno na odnose sa zemljama koje nisu članice Evropske unije. Svakako, ono što je pitanje, očigledno je da ministar Obradović ne može sam da se nosi sa ovim problemom. Do pre nekoliko dana je imao ministarku Dianu Dragutinović, sa kojom je pokušavao da reši taj problem. Ministarka Dragutinović više ne obavlja tu dužnost, proći će neko vreme dok premijer lično preuzme nadležnosti, a za to vreme problem i prekid nastave postoje. Osamdeset hiljada maturanata ima godišnje u Srbiji, približava se i kraj školske godine i prijemni ispiti, i ono što Vlada propusti u svom radu, ono što gospodin Marković može da ispravi pravnom akrobatikom i nuđenjem ovakvih rešenja kroz zakon o Vladi i zakon o ministarstvima, takav scenario, takvo rešenje ne može da se primeni na te mlade ljude. Čeka nas na jesen početak nove školske, odnosno akademske godine i ponovo ćemo doći u situaciju da probleme rešavamo ad hok, na sastancima u poslaničkim klubovima i dobrom voljom gradonačelnika Beograda, koji se nudi da reši neke od tih problema uz pomoć naše odborničke grupe. Ovaj problem je mnogo dublji i mnogo ozbiljniji nego što to na prvi pogled izgleda. Mi smo ipak zemlja koja je dve godine nakon što je rektora svog najvećeg univerziteta dovela na binu na mitingu za odbranu Kosova i dovela ga u situaciju da polemiše sa šangajskim kriterijumima i pokuša da ospori kriterijume na osnovu kojih Beogradski univerzitet nije među 500 najboljih univerziteta u svetu, odnosno nije na onom mestu za koji je rektor uveren da jeste. To nije autonomija univerziteta u pravom smislu reči i to je posledica toga da je univerzitet i čitava prosveta u mnogo čemu prepuštena sami sebi ili svedena na običnog budžetskog korisnika kao nekakva, obično se kaže – zemljoradnička zadruga. Nedavno sam bio u nekoj poseti u Srbiji, pa su me upozorili da se taj termin ne koristi tako kolokvijalno, pošto su mnoge zemljoradničke zadruge u Srbiji u ozbiljnijem statusu nego što su to neke naše obrazovne institucije. Hvala vam.
Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč.
Poštovani zameniče generalnog sekretara, poštovani gospodine ministre, kolege narodni poslanici i svi građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, imam pitanje, prvo – kada će da se izvrši rekonstrukcija Narodne skupštine, odnosno rukovodstva Narodne skupštine, pošto vidimo da će rekonstrukcija Vlade da se izvrši već u ponedeljak, utorak ili sredu? Mislim da bi sledeći korak bio, i da građani Srbije to očekuju, da se izvrši i rekonstrukcija Narodne skupštine. Jer, koliko znam, po nekim rejtinzima kako nas građani ovde posmatraju, a pogotovo rukovodstvo Narodne skupštine, ti rejtinzi su na najnižim granama, te mislim da bi to trebalo da bude sledeći korak, pošto sadašnja vlast verovatno misli da mandat traje osam godina, a ne četiri godine. Iskoristiću prisustvo gospodina Markovića, pendrek-ministra koji demokratiju u opštinama i skupštinama opština po Srbiji uvodi putem žandarma i policije. Svedoci smo i u Kraljevu i u Kuršumliji kako se to radi. Narod ne zna da na sastancima sa predsednicima stranaka koji čine tu vlast, pa i sa predsednikom ''Nove Srbije'', ministar priča jedno, a posle, na pritisak lokalnih funkcionera iz njegove stranke, odluči nešto drugo. Ali narod kaže da ničija nije do zore, pa ćemo jednom i saznati pravu istinu. Ono što želim da vas pitam, gospodine ministre, a nadam se da ću od vas dobiti odgovore, jer na masu pitanja uopšte do sada nisam dobio odgovore, u kakvoj vezi su, pošto je danas, hvala bogu, ukinuto vanredno stanje u Kraljevu i znam da je dosta građana zadovoljno, gospodine ministre, kako ste Vlada i vi radili i da ste dosta uradili za unesrećene građane Kraljeva, ali morate da znate da ima i dosta nezadovoljnih građana. Želim da kažem neku reč u ime tih nezadovoljnih građana, pošto je danas ukinuto vanredno stanje u Kraljevu, pa će i političke stranke i nezadovoljni građani moći da pričaju javno. Vreme je da podnesete račun, gospodine ministre, u ime Vlade Republike Srbije – koliko je novca prikupljeno, na koji način je potrošeno i da li požar koji se desio u zgradi Skupštine opštine u Kraljevu ima veze sa računima o pristizanju novca na taj zajednički račun? Da budemo precizni, ne sumnjam ništa, samo pitam i verujem da ćete vrlo brzo i eksplicitno, kao što se i juče znali da nam date replike na gotovo svaku reč, i sada odgovoriti – da li je paljevina prostorija bila paljevina računovodstva gde se skupljaju računi, pare ili je to neka druga prostorija? Verujem da bi to građani Srbije voleli da znaju, a pogotovo građani Kraljeva. Hvala lepo.
Ministar se prijavio, ali u ovom delu sednice ministar ne može da dobije reč. Molim vas da svi koji koristite pravo iz Poslovnika pročitate Poslovnik. Smatram omalovažavanjem Narodne skupštine zanemarivanje obaveza koje proističu iz člana 286, jednako kao i pravo. Ne sumnjam da je ministar želeo da odgovori, ali, prosto, po Poslovniku nije moguće da po članu 286. iko, sem narodnih poslanika, odnosno predsednika i ovlašćenih predstavnika, dobije reč. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Poslanička grupa DSS je više puta u Narodnoj skupštini isticala činjenicu da se u još uvek značajnom broju odredaba ne sprovodi Ustav Republike Srbije i da se ne sprovode zakoni koje je usvojila ova skupština. Samo da vas podsetim da niz još uvek pozitivno važećih propisa nije usklađen sa Ustavom, nije donet zakon o javnoj svojini itd. Veliki je problem kada se ne sprovode ili ne poštuju Ustav i zakon od organa institucije koja je, po Ustavu Republike Srbije, najodgovornija da sprovodi i primenjuje pozitivne propise koji se donose u Narodnoj skupštini. U ovom slučaju, to je pitanje Vlade Republike Srbije i predsednika Vlade Republike Srbije. Još jednom, DSS insistira na zaista omalovažavajućem i ponižavajućem dopisu koji smo dobili od predsednika Vlade Republike Srbije, gde nas obaveštava da krši Ustav i zakon Republike Srbije koji se odnose na njegovu obavezu i odgovornost da u roku od 15 dana nakon prestanka mandata pojedinim ministrima ovde Narodnoj skupštini predloži nove ministre. Podsetiću vas da Zakon o Vladi Republike Srbije kaže u članu 25. tačka 2 da je predsednik Vlade dužan da predloži Narodnoj skupštini izbor novog ministra u roku od 15 dana od prestanka mandata prethodnog ministra. Taj rok je, dame i gospodo narodni poslanici, davno istekao. Umesto ispunjavanja ove obaveze, od strane predsednika Vlade mi dobijamo jedan dopis gde se u poslednjem stavu govori da bi ispunjavanje zakona i Ustava predstavljalo povredu dostojanstva Narodne skupštine. Ovde smo donosili različite zakone. Mi iz opozicije smo više puta kritikovali te zakone, ali kada Narodna skupština usvoji jedan zakon, on postaje deo pravnog sistema i pozitivan propis. Šta god mi o njemu mislili, a vrlo smo loše mislili o svim zakonima koje ste predlagali, mi te zakone moramo da poštujemo. A najvažnije je, i ono što najviše zabrinjava u ovom slučaju, da zakon ne poštuje predsednik Vlade, na čelu institucije koja je najodgovornija za sprovođenje zakona, i to u trenutku kada konstituiše tu instituciju. Upravo ove odredbe, koje se sada krše i ne primenjuju, odnose se na izbor Vlade i veliko je pitanje na koji način će se tretirati ono što će se desiti u ponedeljak, kada se ta vlada bude izabrala, i da li će ta vlada biti po Ustavu i zakonu izabrana. To je pitanje. DSS smatra da će ona biti protivzakonito i protivustavno izabrana. Ono što je posebno zabrinjavajuće jeste da se mi ovde optužujemo da donosimo zakone koji su takvi da nas sve međusobno vređaju i ugrožavaju našu čast i dostojanstvo. Pitanje je za predsednicu Narodne skupštine – šta će učiniti povodom kršenja Ustava i zakona od strane predsednika Vlade i povrede dostojanstva Narodne skupštine ovakvim jednim dopisom? Pitanje za predsednika Vlade je – kada će on, kao najodgovornije lice za sprovođenje Ustava i zakona i kao neko ko je povredio dostojanstvo Narodne skupštine, podneti ostavku? Hvala.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Želim da postavim pitanje ministru zdravlja i Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje i time pokrenem pitanje korišćenja ovlašćenja Vlade u smislu sprovođenja Zakona o javnim nabavkama, u najosetljivijem delu koje se zove zdravlje građana. Želela bih da proverite i utvrdite činjenice vezane za nabavke i potrošnju lekova i sanitetskog materijala u zdravstvenoj ustanovi koja nosi naziv ''Klinički centar Vojvodine'' u Novom Sadu, za 2006, 2007. i 2008. godinu i prvih šest meseci 2009. godine, zato što se postavljaju vrlo ozbiljna pitanja. Tražim odgovore koje želim da mi dostavite u vidu informacija za svaku godinu posebno, i to na sledeći način – kolike je iznose sredstava prenosio Republički zavod za zdravstveno osiguranje navedenoj zdravstvenoj ustanovi radi nabavke lekova i sanitetskog materijala, kako po osnovu zaključenih ugovora, tako i mimo i preko zaključenih ugovora? Pod dva, tražim informaciju – koliki su bili posteljni kapaciteti zdravstvene ustanove za navedene godine? Pod tri, imajući u vidu da Republički zavod za zdravstveno osiguranje ugovara ili, kako se to medicinskim rečnikom kaže - otkupljuju plan rada zdravstvene ustanove u celosti, 100% – kolika je bila procentualna iskorišćenost kapaciteta, koliki je broj osiguranika bio na tzv. listama čekanja na kraju svake godine, a imajući u vidu da građani više meseci čekaju specijalističke preglede i operacije? S obzirom na to da postoje izraziti dispariteti u odnosu na to koji je procenat iskorišćenosti kapaciteta zdravstvenih ustanova i obima prenetog novca za lekove i sanitetski materijal, zahtevam od onih kojima postavljam pitanje da izvrše ozbiljnu i dubinsku kontrolu u saradnji sa nadležnim državnim organima i utvrde faktičko stanje stvari i da nam na osnovu toga dostave informaciju. Zašto tražim odgovor na ovo pitanje? Od 2006. godine, zaključno sa 30. junom 2009. godine, građani Srbije, 975.334.000 je preneto više sredstava od redovnih transfera Kliničkom centru u Novom Sadu. Ako me neko nije dobro čuo, ja ću da ponovim – 975.334.530 dinara je preneto više Kliničkom centru od onog što mu se inače redovno prenosi. Za 240 miliona postoji obrazloženje da je reč o starim dospelim dugovima, ali 735 miliona nema osnove, makar po informacijama kojima raspolažemo. S obzirom na to da se za lekove koji se izdaju na recept u budžetu Republike Srbije opredeljuje 23,5 milijarde dinara i da lekovi i medicinska sredstva u zdravstvenim ustanovama jesu opredeljena sredstvima od 28,8 milijardi dinara, po čemu je neophodno prenositi više sredstava od ovoga Kliničkom centru Vojvodine? Ključno pitanje je zašto Republički zavod za zdravstveno osiguranje nije ni ove ni ranijih godina raspisivao tendere za lekove koji se izdaju na recept i lekove u zdravstvenim ustanovama po jedinstvenim generičkim grupama, jer bi se izbeglo da lekovi sa istim svojstvima za bolesnike imaju raspon od jedan do sedam puta više. Pominjala sam slučaj da se prepisuje i nabavlja "norvask", koji košta 700 dinara, a lek sa istim dejstvom se može nabaviti za 170 dinara, čime bi se višestruko umanjili troškovi za ove namene, odnosno postigla racionalizacija sredstava, građani bili bolje snabdeveni lekovima i manje sredstava bilo izdvojeno za zdravstvene ustanove. Da ste makar poštovali postojeći Zakon o javnim nabavkama, ja ovde danas ne bih imala priliku da postavim pitanje zašto je 735 miliona dinara preneto više, od milijardi koje inače dobijaju, a kamoli da usvojite novi predlog zakona o javnim nabavkama kojim pokušavamo da u teška vremena kontrolišemo tokove novca, pogotovo u oblasti zdravstva. Molim da mi se odgovor dostavi pisanim putem i u rokovima koje propisuje Poslovnik.
Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Hvala, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, postavljam pitanje predsedniku Vlade Mirku Cvetkoviću i nadležnima u Ministarstvu spoljnih poslova. Tema svih tema se tiče, svakako, KiM. Kako je moguće da su vlasti u Beogradu formirale tim koji je poslat u Brisel da pregovara sa predstavnicima tzv. Tačijeve vlade, ogrezle u kriminalu i umešane u trgovinu ljudskim organima, i na taj način faktički prizna nezavisnost KiM? Kako je moguće da Vlada RS učestvuje u faktičkom priznanju KiM i prihvata posredništvo EU i Tačijevu vladu kao ravnopravnog partnera u razgovorima? Želim da vas podsetim da po međunarodnom pravu priznanje države može da bude de jure i de fakto. De jure, ukoliko se donese deklaracija o priznanju nezavisnosti određene države, i de fakto, ukoliko se faktičkim činom prizna nezavisnost određene teritorije. Primera u međunarodnom pravu imate puno. Između ostalog, poseta predsednika SAD Niksona Narodnoj Republici Kini 1972. godine je predstavljala faktičko priznanje NR Kine od strane Vašingtona, iako nije usvojena deklaracija o priznanju te nezavisnosti. Takođe, potpisivanje ekonomskih sporazuma pojedinih država sa Sovjetskim Savezom od 1921. do 1924. godine predstavljalo je faktičko priznanje Sovjetskog Saveza od strane tih država. Pogledajte sada šta vaš predstavnik, glavni pregovarač u tim razgovorima, Borko Stefanović, kaže. On otvoreno kaže da se u razgovorima pregovaralo o CEFTA sporazumu, sporazumu o slobodnoj trgovini. Takođe kaže da se raspravljalo o katastrima, avio-saobraćaju, telekomunikacijama itd. Dakle, upravo je to modus faktičkog priznanja koji je primenjen u slučajevima koje sam nabrojao ranije. Postavlja se pitanje kako je moguće da predstavnici Vlade RS otvoreno krše Ustav RS i sprovode faktičko priznanje KiM. Da li vi, ljudi, možete da se saberete? Da li možete da shvatite šta radite? Dakle, vi faktički priznajete Tačijeve vlasti na KiM, koje je Dik Marti nedavno žestoko optužio za trgovinu ljudskim organima. Posebna je priča i postavljam pitanje – kako je srpska strana prihvatila posrednika Roberta Kupera? Robert Kuper, predstavnik EU, glavni je posrednik u ovim pregovorima. Čovek je poznat po antisrpskim stavovima. Inače, bio je savetnik Tonija Blera. Pogledajte kakvu politiku vi vodite. Robert Kuper je napisao knjigu "Razbijanje nacija (država)". Upravo je u godinama koje prethode ovom sastanku on govorio o razbijanju Srbije. Čovek je davao izjave koje su otvoreno antisrpske. Otvoreno je izjavio da KiM smatra nezavisnom tvorevinom. Robert Kuper je, inače, duboko nemoralna osoba. Pročitaću vam šta je napisao u svojoj knjizi "Razbijanje nacija (država)". Kaže sledeće: "Izazov za postmoderni svet leži u tome da se prilagođava standardima dvostrukih aršina. Evropljani bi trebalo međusobno da sarađuju na temelju prava i zajedničke sigurnosti, ali izvan EU valjalo bi da primenjuju surovije metode iz prethodnih vremena – silu, preventivne napade, prevaru i šta god je potrebno. Ključ evropske sigurnosti je da se mi, Evropljani, u ophođenju jedni sa drugima držimo zakona, ali da, kada radimo u džungli, moramo da primenimo zakone džungle". To je napisao Robert Kuper, koji je glavni posrednik u pregovorima između Beograda i Tačijeve kriminalne i terorističke vlasti iz Prištine koji se održavaju u Briselu, koji su počeli 8. marta. Kako je Vlada Republike Srbije mogla da prihvati takvog čoveka? Kako je uopšte mogla da uđe u te pregovore i da faktički priznaje nezavisnost KiM? Stav EU prema Srbiji, prema Kosovu i Metohiji je jasan kroz posredništvo Roberta Kupera. On tretira Srbiju kao džunglu, a Srbe tretira kao divlje zveri. Molim vas, sledeći put čitajte neke knjige i informišite se ko su ljudi sa kojima pregovarate. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Ilić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica ĐukićDejanović, povodom pretresa u pojedinostima prve i druge tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Milana Markovića, ministra za državu upravu i lokalnu samoupravu, i Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i: Gradimir Nenadović, direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Darko Radojičić, zamenik direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Vladana Jović, pomoćnica ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Ranka Vujović, pomoćnica direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Slavica Stišović, viša savetnica u Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu, i Željko Čurguz, viši savetnik u Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VLADI (pojedinosti) Povredu Poslovnika, narodni poslanik Jovan Palalić.
Član 27. Danas se u velikom broju medija pojavila informacija da su svi ministri u Vladi Republike Srbije podneli ostavku. Među imenima koja su navedena je i ime ovde prisutnog ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu Milana Markovića. Po Zakonu o Vladi Republike Srbije, ministri u ostavci ne mogu da zastupaju Vladu Republike Srbije u Narodnoj skupštini, već samo da obavljaju tehničke i tekuće poslove do prestanka mandata. Jedina osoba za koju smo uočili da nije podnela ostavku jeste predsednik Vlade Republike Srbije Mirko Cvetković, koji bi jedini mogao u toj situaciji, ako je to tačno (ovde imamo ministra, može da nam odgovori da li je to tačno), da brani ove zakone. Ministri u ostavci, jednostavno, ne mogu da zastupaju Vladu Republike Srbije niti da brane zakone. U tom smislu, molim vas, kao predsedavajuću, da utvrdimo tu činjenicu i da dobijemo podatak da li su ministri podneli ostavke i da li je ovde prisutan predstavnik Vlade ministar Marković podneo ostavku i da li uopšte može da zastupa Vladu u ostavci. Hvala.
Narodni poslaniče, mnogo je bolje da čitamo Poslovnik nego novine, kada su te stvari u pitanju. Dakle, kada član Vlade podnese ostavku, on ili ona, podnosi ostavku predsedniku Vlade, a predsednik Vlade ostavku koji su ministar ili ministarka podneli predsedniku Vlade, na osnovu člana 132. i 133. Ustava, prosleđuje Narodnoj skupštini. Kada ostavka, po ovlašćenju predsednika Vlade, bude u proceduri u Narodnoj skupštini, tadaNarodna skupština na prvoj narednoj sednici konstatuje ostavku člana Vlade. Razumem vašu zainteresovanost za staranje o redu. Možete biti potpuno bezbrižni, ministar Milan Marković ima prava da u ime Vlade i kao predstavnik Vlade obrazlaže, i u raspravi u načelu i u pojedinostima, Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o Vladi. Želite novu povredu Poslovnika. Izvolite.
Član 103: ''Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu s odredbama ovog poslovnika''. Naime, predsedavajuća, vi niste odgovorili na pitanje da li je ministar Milan Marković podneo ostavku. Jer, član 24. Zakona o Vladi kaže da je ministar koji je podneo ostavku, ne govorim o prestanku mandata, dužan da vrši tekuće poslove. Pri tome, on ne može da donosi propise izuzev onih…
Narodni poslaniče, ne možemo ovde da kršimo Zakon o Vladi. Možete da dobijete reč o povredi Poslovnika ukoliko sam prekršila Poslovnik.
Ali niste dali odgovor.
Član 103. nije ni u kakvoj vezi sa Zakonom o Vladi.
Da li su ministri i ovde prisutan ministar Milan Marković podneli ostavku?
Još jedanput, član Vlade, ministar ili ministarka, podnose ostavku predsedniku Vlade. Predsednik Vlade dostavlja predlog za konstatovanje ostavke. Vaša želja da mešate medijske izveštaje i procedure u Skupštini je vaša želja. Molim vas da ne omalovažavate Narodnu skupštinu i ne ugrožavate ugled Narodne skupštine.
Niste nam odgovorili da li je ministar podneo ostavku.
Citirala sam vam članove Ustava i proceduru. Ostavki u ovoj skupštini je bilo i svi znamo, ako smo narodni poslanici, u kom trenutku ta nečija ostavka…
Da li jesu ili nisu podneli ostavke?)
Narodni poslaniče, molim vas da ne dobacujete. Dakle, još jedanput, član Vlade podnosi ostavku predsedniku Vlade, a predsednik Vlade o tome obaveštava Narodnu skupštinu. Da se to dogodilo, vi viste bili prvi obavešteni, kao narodni poslanik, i ostalih 249 narodnih poslanika.
Da li ministar u ostavci može da brani zakon?
Narodni poslanik Ivan Andrić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 107, povreda dostojanstva. Sve ste vi u pravu, gospođo predsedavajuća, ali od trenutka kada je potpisao ostavku, on se zove ministar u ostavci.
Narodni poslaniče, ako sam ja u pravu, onda ne može biti povrede Poslovnika.
Ne, ne. Pa dobro, možemo sad da se nadgovaramo, ali mi nismo …
Ne možemo. Ili sam u pravu ili nisam.
Molim? Ne, niste u pravu, zato što vam kažem da ministar u ostavci ne može da brani zakon. Nama je jasno kako on prestaje da bude ministar, ili ona. To nije pitanje. Pitanje je za gospodina Milana Markovića – da li je potpisao papir na kome piše ''ostavka''? To je relevantno za rad.
Narodni poslaniče, ne možete u okviru povrede Poslovnika da postavljate pitanje ministru. Molim vas da ne zloupotrebljavamo Poslovnik. Zahvaljujem. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz i Aleksandar Martinović. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. S obzirom na to da je današnji radni dan počeo u 14.00 časova, na osnovu člana 90. stav 2, obaveštavam Narodnu skupštinu, relativno neuobičajeno, da ćemo raditi do 18.00 časova. Uobičajeno je da se najavljuje produžetak rada. Dakle, do 18.00 časova u raspravi o pojedinostima zakon koji je upravo otvoren, a rad ćemo nastaviti sutra u 10.00 časova, da li o zakonu i amandmanima o kojima trenutno raspravljamo ili sledećem, zavisiće, naravno, od toka rasprave. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici. Gospodine ministre, ostalo je nejasno da li ste ministar u ostavci ili ste još uvek ministar u Vladi Republike Srbije. Ceo član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi je vaš pokušaj da naduvate probušeni balon. Ma koliko se vi trudili i upinjali, balon je probušen. Ispušta vazduh i neupotrebljiv je. Taj probušeni balon se zove Mirko Cvetković, koji nikada i nije imao kapacitet da vodi Vladu Republike Srbije, naročito ne u periodu svetske ekonomske krize i kroz izazove svetske ekonomske krize u kojoj se našla Srbija. Za ove tri godine nije pokazao autoritet državnika ni kada je pre tri godine jedva pročitao ekspoze, ni u međuvremenu, kada je trčećim korakom napuštao ovu salu u raspravama o budžetu Republike Srbije, pa to ne pokazuje ni sada, kada je trebalo on da dođe i da obrazloži i brani zakon o Vladi kao predsednik Vlade, kao najodgovorniji, a ne da to radite vi, kao njegov saradnik ili bivši saradnik. Autoritet ste mu rušili i vi, i ne mislim samo na vas, gospodine Markoviću, tako da sada i malo dete u Srbiji zna da od Mirka Cvetkovića ne zavisi ama baš ništa. Iako ste sve to znali, ovim zakonom krpite taj balon, pokušavajući da dokažete kako Mirko Cvetković može da bude i vredan i sposoban, kako može da bude i predsednik Vlade i ministar finansija. Takvo zakonsko rešenje je za SNS neprihvatljivo, jer dovodi predsednika Vlade u svojevrstan sukob interesa. Znam da ćete reći da će se na taj način ostvariti određene uštede. Znam da ćete reći – zar se SNS ne zalaže za uštede, zar se ne zalaže za jeftiniju državu? Da, zalažemo se, ali da ste hteli uštede, onda biste prihvatili predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi koji je predložila poslanička grupa ''Napred, Srbijo''. U njemu se jasno kaže da za državu veličine i ekonomske snage Srbije optimalna Vlada treba da ima predsednika Vlade, samo jednog potpredsednika Vlade, jedan njihov zajednički kabinet, jednog šefa kabineta (a ne kao do sada), najviše šest posebnih savetnika, koji bi obavljali poslove i za predsednika Vlade i za potpredsednika Vlade i, naravno, ne bi bilo nikakvih ministara bez portfelja. To bi, dame i gospodo narodni poslanici, zaista bile uštede. Stav 2. ovog člana 1, čije smo brisanje amandmanom tražili, tek je priča za sebe. To je drugi pokušaj krpljenja i naduvavanja probušenog balona, tako što ćete zakonom naterati ministre da slušaju i poštuju predsednika Vlade. Srpska napredna stranka se, kao što to dobro znate, zalaže za ukidanje blanko ostavki narodnih poslanika u Parlamentu Republike Srbije, a vi, kako ste krenuli, mislim da ćete od ministara tražiti neke blanko ostavke koje biste aktivirali sutra ako slučajno ne poslušaju ili ne poštuju predsednika Vlade Mirka Cvetkovića. Zamislite Srbiju u kojoj se predsedniku Vlade imperativnim odredbama zakona, bez sankcija, gradi autoritet. Treba li Srbiji zakrpljeni predsednik Vlade, bez autoriteta? Treba li Srbiji Vlada u kojoj su ministri zakonom obavezni da slušaju i poštuju predsednika Vlade? Zar ovaj zakon treba da bude jedina kopča između predsednika Vlade i ministara u toj istoj vladi? Gde je tu zajednička politika? Gde je tu vizija? Gde su tu ideje? Gde je poverenje? Srbiji je potrebna stabilnost. Srbiji je potrebna nova, a ne stara, našminkana, anemična Vlada. Zaista smatram, kao što smatra i većina građana Republike Srbije, da su Srbiji potrebni vanredni parlamentarni izbori. Hvala vam.
Dva minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, nisam razumeo svrhu prethodnog amandmana. Ali, to što ja nisam razumeo, možda je moj problem. Međutim, verovatno nisu razumeli ni građani ove zemlje. Ne mogu da razumem šta znači zakrpljeni predsednik Vlade. Svakako da Srbiji ne treba zakrpljeni predsednik Vlade, ali zbog toga predsednik i nije iz vaše stranke, nego je iz DS-a. Kada bi nam bio potreban zakrpljeni predsednik Vlade, možda bi bio iz vaše stranke. S obzirom da nije zakrpljen, već da je to čovek koji ima pun integritet i čuva integritet i Vlade i Republike Srbije, takav predsednik Vlade je svakako potreban Srbiji. Jutros je kod mene u Kruševcu bio moj kum. Čovek je došao, doneo neku torbu i nosi nešto u onoj torbi. Kažem mu – šta si kume to doneo; puna je torba, teška je, zašto to nosiš u tim godinama? On kaže – sinko, najteža je prazna torba. Meni su najteže prazne reči. Nije mi toliko teška prazna torba, koliko su mi teške prazne reči. Slušati prazne reči nije nikakva privilegija. Prošli put sam čitao nešto iz istorije parlamentarizma u Srbiji i nema potrebe ponavljati. Ponavljanje je majka uspeha samo za dobre đake. Za loše đake ne vredi ponavljati. Loši đaci sede među ponavljačima i tu pokušavaju da se poprave, a dobri đaci idu napred i završavaju škole i fakultete. Ali zbog vas, koji kažete da su Srbiji potrebni izbori, neka bolja vlada i neka vlada koja će ne znam šta uraditi, ponovo ću podsetiti građane Srbije – bili ste u prilici da pokažete šta znate i koliko vredite. Baš u tom gradu Kruševcu, iz koga dolazim, nalazi se jedno prigradsko naselje Lazarica. Tu se nalazi jedan hrast, živi zapis, onako poveći, star par stotina godina. Kada bih ja živeo kao taj hrast-zapis, jedno 200 godina, možda bih vas i pustio, jer četiri godine u životu tog hrasta nisu ništa. Ali moj život nije 200 godina, moj život je biološki ograničen i nemam vremena da pustim gore od sebe, koji su već pokazali šta znaju, koliko umeju i kako i koliko vrede, da se ponovo uče. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da i hrast i sve ostalo bude u vezi s amandmanom.) Dakle, nisam razumeo sadržinu amandmana i smatram da ovaj amandman treba odbiti. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Oto Kišmarton ima reč.
Poštovane kolege narodni poslanici, što se tiče torbe, i ja sam sreo jednu ženu, vidim puna torba i pitam – bako, je l' vam teška ta torba? Ona kaže – nije teška, ali je jako skupa. Što se tiče mišljenja građana o ovoj vladi, o rekonstrukciji Vlade, o tome šta građani misle i šta govore, o tome ja ne smem da govorim jer će me predsednica Skupštine kazniti da govorim ono što nije primereno Skupštini. Inače, amandman je veoma jasan. Naime, u ovom zakonu i ovim članom i članom 4. želi da se nametne da ubuduće predsednik Vlade ima neki autoritet, jer svima je poznato da Vladom i ne upravlja predsednik Vlade. To smo čuli, ovih dana je o tome bilo reči na TV-u, da drugi upravljaju ovom vladom. Tako da mi sada donosimo zakon da se mora poštovati predsednik Vlade i da predsednik Vlade mora imati autoritet, a u normalnim zemljama je sasvim normalno da predsednik Vlade ima autoritet i da se sluša šta on govori. Dalje, predsednik Vlade je tek sada primetio da u Vladi svaki ministar vodi svoj resor onako kako odgovara njegovoj stranci i da svaki ministar daje izjave koje odgovaraju njegovoj stranci, a ne Vladi i ovoj državi. Tri godine je bio na vlasti i sada, pred izbore, želi da promeni Zakon o Vladi i da promeni ministre. To je trebalo da učini mnogo ranije, kako ne bi nastale ove štete za Srbiju i kako bi te torbe bile jeftinije.
Iskorišćeno je dva minuta i deset sekundi vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč.
Poštovana potpredsednice, rekli ste da ne možemo da postavljamo ministru pitanja tokom reklamiranja povrede Poslovnika. Evo ja u ovom vremenu, koje je predviđeno za to, pitam ministra da li je podneo ostavku predsedniku Vlade. Bez rešenja tog prethodnog pitanja ne možemo da nastavimo raspravu. Rečima gospodina Milivojevića, ako ste podneli ostavku, onda će sve ono što izgovorite ovde danas biti prazne reči.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Govoriću u okviru vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe i pokušaću da uozbiljim ovu priču. Možda bi neko želeo da se priča o uštedama u Vladi izmenama Zakona o Vladi i ministarstvima prevede na teren duhovitosti, dosetki i nadgornjavanja tog tipa, ali građanima Srbije nije nimalo do duhovitosti i smeha, njima je do poboljšanja života, i koliko o tome govori predlog Vlade, a koliko u tom smeru ide predlog koji je SNS predao 16. decembra prošle godine, govore predlozi zakona sami za sebe. Prevedeno na brojke, to ovako izgleda. Na primer, mi smo predložili da postojećih dosadašnjih 60 državnih sekretara našim zakonskim rešenjima bude zamenjeno u najviše 12 zamenika ministara. Toliko o preciznoj računici koliko ko ima kvalitetna rešenja i koliko ko želi da uštedi. Znam da ovde ima dobrih đaka, koji nekad namerno neće da čuju dobro rešenje, i to je politički dopustivo, ali logika i odgovoran odnos prema građanima ne dopušta da vi prećutkujete ono što ste, u stvari, razumeli. Još juče smo rekli – nije dopustivo, po Ustavu, da predsednik Vlade bude istovremeno i ministar, jer ne može da vrši, ni po Ustavu, dve javne funkcije, za to treba da traži dozvolu od agencije, niti je moguće da koordinira rad sa samim sobom. S druge strane, stav 2, koji u četvrtoj godini mandata, predsednik Vlade propisuje da su sekretari, članovi Vlade i direktori posebnih organizacija dužni da poštuju i izvršavaju obavezna uputstva i zaduženja koja im predsednik Vlade, shodno politici, dodeli, zaista je suvišno. Mi smo amandmanom tražili brisanje, jer je imperativna odredba, nalog da se poštuje politika Vlade, a da za to nije propisana sankcija, uvredljiva. Znate li zašto? Kada su članovi Vlade zloupotrebljavali poverljive informacije o stanju duga, o finansijskim podacima ove države i na račun toga sticali milione evra, postajali predsednici upravnih odbora banaka, uzimali avanse za to ili kasnije bili isplaćivani, nisu kažnjavani čak ni po Zakonu o radu, po članu 182, klauzuli o zaštiti konkurencije. Prodavac iz prodavnice boja ne može da ide da se zaposli kod drugog poslodavca i da poziva svoje kupce iz one prodavnice jer je to zloupotreba informacija koje je stekao u prethodnoj prodavnici, ali u državi Srbiji može prethodni ministar da osnuje i lažno nazove investicionom bankom konsultantsku kuću koja se zove "Altis", a njegovo je ime bilo i ostalo Božidar Đelić, i da šest meseci posluje ne otvarajući žiro-račun te organizacije i da se hvali koliko je prihodovao, dajući i baveći se uslugama finansijskog konsaltinga. Takvim ponašanjem se preporučio za sledeću vladu. I takav odnos prema korišćenju informacija, poštovanju politike Vlade ili poštovanju građana danas je doveden do apsurda stavom 2. člana 1, gde se nalaže ministrima da poštuju i izvršavaju uputstva. Ne bih da citiram, kako to novinari rade, na ružan način, šta se to, u stvari, zahteva. Sloboda mišljenja i izražavanje stavova, zajamčeno Ustavom, ovde se dovodi u pitanje. Znači, možete da zloupotrebljavate novac građana, da zloupotrebljavate ovlašćenja i funkcije, kako sam u poslaničkom pitanju rekla – i sredstva za zdravlje građana, ali samo nemojte da dovodite u pitanje opstanak Vlade. To je za one koji nisu razumeli suštinu člana 1,odnosno našeg amandmana, ili za one koji kažu da SNS nema program ili nema rešenja. Hvala.
Pet minuta je iskorišćeno vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Babić ima reč.
Hvala vam, gospođo predsedavajuća. Iskoristio bih pravo na repliku na malopređašnje izlaganje gospodina Srđana Milivojevića.
Ne biste mogli iskoristiti pravo na repliku, pošto nemate pravo na repliku.
Onda ćete mi dati vreme poslaničke grupe.
Vreme poslaničke grupe može.
U Srbiji od gospodina Srđana Milivojevića zavisi da li ćemo pustiti nekoga u svoju kuću ili ne.
Morali biste gospodina Srđana Milivojevića da dovedete u vezu s amandmanom koji glasi: ''Član 1. Predloga zakona briše se''.
Naravno, dovešću ga, ako mi dopustite. A da li će neko voditi Srbiju, zavisi od građana Srbije. Da li će neko doći na vlast, zavisi od građana Srbije na vanrednim parlamentarnim izborima. Umesto kuma sa praznom…
Ne bih da intervenišem, ali morali biste i vanredne parlamentarne izbore i građane Srbije dovesti u vezu sa rečima ''briše se''.
Ne dozvoljavate.
Dozvoljavam da koristite vreme poslaničke grupe govoreći o amandmanu. Izvolite.
Umesto kuma sa praznom torbom, ja bih više voleo da u Beograd dolaze zaposleni u Hemijskoj industriji "Župa" iz Kruševca, koji su privatizacijama ovakve i ove vlade gospodina Mirka Cvetkovića ostali bez posla, rizikujući urušavanje kompletnog sistema za vodosnabdevanje u Srbiji, jer je to jedina firma koja snabdeva tečnim hlorom celu Srbiju. Voleo bih da su došli radnici "Merime", takođe iz Kruševca, koji su radili u "Merimi"…
Ja vas najlepše molim, u vezi sa temom dnevnog reda.
U redu. Hvala.
Zahvaljujem. Stvarno zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
S obzirom da na to amandman glasi ''briše se'', ovo što ću reći sigurno ima veze sa Vladom Srbije. Dakle, postavljam pitanje ministru – kako misli da tom bahatošću i tim ćutanjem i tim osmehom, da ne kažem kezom, vređa poslanike, a vi to ne vidite…
Narodni poslaniče, i vas bih zamolila da odredbu Poslovnika o obraćanju…
Ma dobro, opomenite vi mene, samo da ja kažem. Zato što ja predstavljam 200.000 birača, a ne vas…
Narodni poslaniče, mene Poslovnik obavezuje da se staram o redu. To ne podrazumeva da svako od nas uradi sve što može, kršeći Poslovnik, i da ja tek onda počnem da se staram o redu. Dakle, bez uvredljivih izraza i o temi dnevnog reda.
Tema je pitanje da li Narodna skupština krši zakon time što je predstavnik Vlade ministar u ostavci. Zato što, ako mi postavimo pitanje, a nemamo odgovor, a neko od ministara iz Vlade ćuti i smeje nam se, mi onda mislimo da je on nešto ukrao…
Narodni poslaniče, odgovor na to pitanje… Molim vas da saslušate, pošto sada govorite kršeći obavezu iz članova Poslovnika koji vas obavezuju da čuvate ugled Narodne skupštine. Dobili ste odgovor na više puta postavljeno pitanje i molim vas da govorite o temi dnevnog reda – rasprava u pojedinostima, amandman na član 1. na izmene i dopune zakona o Vladi. Ili ćemo svi zajedno poštovati Poslovnik Narodne skupštine, ili imamo međusobne teškoće u razumevanju da odredbe Poslovnika važe samo za one druge. Ne važe. Važe jednako za sve nas.
Zahtevam da mi se odgovori na pitanje da li mi sada kršimo zakon, pošto ja u tome ne želim da učestvujem. Razumem da je za vas svejedno, i da ima malo i veliko kršenje zakona, i da je uvek neko drugi kriv. Nas te stvari zanimaju. Na jasno pitanje mi smo dobili osmeh – bahati osmeh, i zato sam upotrebio reč "kez", ne da nekoga uvredim, nego ne znam kako se to drugačije kaže – i ćutanje i aroganciju. Vi ste to prećutali, kao što ste u amandmanu ''briše se'' našli vezu sa stogodišnjim hrastom. To vam nije smetalo, ali vam smeta kada opozicija govori, i ova ''švedska napredna stranka'', koja razvodnjava zajedno sa demokratama ovde.
Molim vas, upozoravam vas da ili pažljivo pratite tok sednice ili tražite pravo da dobijete reč o povredi Poslovnika. Svi narodni poslanici dobiju određeno vreme da govore obrazlažući temu dnevnog reda i svaki narodni poslanik je upozoren, jer Poslovnik Narodne skupštine ne važi za većinu i za opoziciju, nego za narodne poslanike. Neki narodni poslanici se vrate u temu, a neki ne. Oni koji ne, budu upozoreni i zamoljeni još jednom. Evo, na primer, vas molim treći put – o temi dnevnog reda.
Mislim da je to jako u vezi sa temom dnevnog reda, s obzirom da je tema – izmene i dopune Zakona o Vladi. To što vi ne vidite vezi u tome, samo znači da ne želite da je vidite. Pošto se ovde radi o kršenju tog istog zakona o Vladi, ne mogu da nađem jasniju vezu između teme dnevnog reda i ovoga o čemu govorim, samo što je za nas problem da taj zakon kršimo, a za vas – ili ga kršite ili ste arogantni i bahati. Mi samo zahtevamo odgovor, ništa drugo. Recite nam da ministar nije podneo ostavku, pa da nastavimo da radimo. Pošto vama odgovara da mi pričamo o ovome, a ne o temi zakona, i mislite da ćete se izvući sa svojim partnerom ''švedskom naprednom strankom'', proći ćete zajedno, kao što danas prolazi DS. Oko toga dileme nema.
Narodni poslaniče, molim vas…
Nemojte više da me molite. Ako mislite da kršim Poslovnik, dajte mi opomenu. Nemojte da me molite.
Moram da vas molim, zato što ne želim da zajedno s vama učestvujem u neprijatnim primenama Poslovnika Narodne skupštine.
Pa niste vi moj psihijatar, znate. Bar da ste Slavica, pa nekako i da se nađemo. Mi se ovde bavimo politikom, razumete? Vi i dalje insistirate da kršite zakon i da nam oduzimate reč zato što… [[Isključen mikrofon.]]
To vi samo mislite. Narodni poslaniče, vi se ovde bavite kršenjem Poslovnika. Ja pokušavam da održim red na sednici, da ne ugrozim slobodu govora kada je u pitanju ovakva tema, ali postoje granice. Zahvaljujem. Ministar Milan Marković se javio za reč.
Gospodine Andriću, daleko od toga da ja želim na bilo koji način da budem bahat ili da se nekome smejem. Toliko ljudi ovde poznajem i imamo redovnu komunikaciju pa se i nasmejemo jedan drugome po tom osnovu, i žao mi je, znam da ne spadam u krug ljudi sa kojima vi imate takvu vrstu komunikacije, ali ja se vama nisam ni smejao ni obratio. Prosto, nemojte se ljutiti. Ali poslednja stvar koju bih uradio, zbog toga što sam toliko godina bio poslanik, jeste da budem arogantan. Drugo, vi ste jako ostrašćeni, što je opet stvar vašeg temperamenta, ali ja ne mogu da diskutujem na toj relaciji. Što se tiče moje korespondencije s predsednikom Vlade, o toj korespondenciji ja ne mogu javno da govorim. Molim vas da to bude potpuno jasno. Pitanje odnosa unutar jedne vlade, razgovora između ministara i razgovora na relaciji ministar – predsednik Vlade, to je nešto što će se iznositi na način kako to odredi predsednik Vlade. Drugo, sve i da je predsednik Vlade obavestio Narodnu skupštinu da je neki ministar podneo ostavku, što, koliko ja znam, predsednik Vlade nije učinio, niti je bilo kakva ostavka stigla u Skupštinu, izuzev, ako se ne varam, za ministre iz G17, to je potpuno irelevantno za ovu diskusiju. Dakle, i ministar u ostavci može da obavlja tekuće poslove. Ministar u ostavci čak može da donosi propise, što je jedna od najvećih inokosnih ovlašćenja ministra, dozvolite mi. Žao mi je što zakone ovde stvarno svako tumači prema svojoj potrebi. Ovo je potpuno eksplicitno, potpuno jasno. Znači, čak može da donosi i propise kada to zahtevaju određeni razlozi. Ako treba da vas podsetim, imali smo ministre koji su devet meseci bili u ostavci, pa to nije bio nikakav problem. Ali, ponavljam, da li sam imao korespondenciju s predsednikom Vlade i kakvu sam korespondenciju imao, o tome nemam nameru da govorim javno, niti je to od značaja za rad Narodne skupštine. Ako, pak, Narodna skupština, zbog sumnji u novinskom članku tumači zakon na način na koji ga tumači (tumačite vi), onda neka Narodna skupština odluči da ja ne prisustvujem sednici. Uopšte ne znam zašto vi mene na neki način pokušavate da isprovocirate i zašto ste toliko besni. Uopšte ne vidim razlog za toliku ogorčenost. Vi možete da kažete tako, ako ovde odluči Narodna skupština da kaže – pročitali smo u novinama, eto mi sumnjamo, ne želimo da vi sedite ovde, to je opet vaše pravo. Prema tome, da li jesam ili nisam imao korespondenciju s predsednikom Vlade, ja o tome neću da govorim, a sve i da je ovde stigla ostavka ministra, to ne znači da ministar ne može da sedi i zastupa stav Vlade, posebno u situaciji u kojoj se sada nalazimo, kada je u pitanju zakon o Vladi i zakon o ministarstvima. Vaše tumačenje je potpuno pogrešno, ali eto, bože moj, kod nas svako tumači zakon kako voli, na svoj način. Postoje ovde i nadležni odbori, neka se, na kraju krajeva, oni izjasne o tome. Postoji i predsednik Narodne skupštine, predsedavajuća koja vodi računa o redu u Narodnoj skupštini, ja u to ne mogu da se mešam. Mislite da je meni lako? Sedim malopre, postavlja se pitanje, iznosi se gomila neistina, insinuira se čak da je neko izazvao požar da bi se spalila, da bi nestala dokumenta o plaćanjima u Kraljevu, ja hoću da odgovorim, a predsedavajuća kaže – ne možete da odgovorite, nije po Poslovniku. Dura lex, sed lex. Loš zakon, ali zakon. Tako da, ukoliko ste raspoloženi da pričamo o zakonima i amandmanima, ja sam raspoložen. Ukoliko niste, tu sam, sedeću i biću na raspolaganju svakome ko želi da pita nešto u vezi sa zakonom. Pitanje koje vi postavljate, apsolutno ne može dobiti odgovor na način kako vi želite, niti ima ikakvog uticaja na tok diskusije i rad Narodne skupštine povodom ove tačke dnevnog reda.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Činjenica da li je neko u ostavci ili ne proizvodi pravne posledice, i to je…
Narodni poslaniče, najozbiljnije podsećam na obavezu poštovanja odredbe 106. da se govori o temi dnevnog reda. Trenutno smo u raspravi o pojedinostima, amandman na član 1. Ako iko misli… (Poslanici dobacuju.) Molim vas da ne dobacujete. Za sve važi. Poslovničke odredbe važe jednako i za ministra i za svakog učesnika na sednici. Ukoliko želite da vam dam odgovor uz dobacivanja, rado ću. Dakle, ministru je dozvoljeno da govori tri minuta, pošto četvoro poslanika insistira na tome da on odgovori na neko pitanje. Staranje o dnevnom redu podrazumeva i da dopustim ministru da odgovori na pitanje. To što vi dobacujete da li je odgovorio na pitanje, to je na vama. Dakle, ili ste slušali ili niste, da li ste dobili odgovor na pitanje ili niste, to je za svakog od poslanika kome se ministar obratio. Trenutno je rasprava u pojedinostima, amandmani na Predlog zakona o Vladi. Po dnevnom redu, molim. (Poslanici dobacuju: Vreme) Molim vas da ne dobacujete ''vreme'', pošto nijednom poslaniku nije oduzimano vreme za objašnjenje koje daje predsedavajući. Narodnom poslaniku Ivanu Andriću je, za ukupne intervencije, ispisano da je iskoristio jedan minut vremena poslaničke grupe. Nastavite, poslaniče, o dnevnom redu.
Upravo želim da govorim o dnevnom redu, jer dnevni red je Vlada i rasprava o Zakonu o Vladi. Vi sada mene sprečavate da dobijemo jednu informaciju od koje zavisi dalji rad Narodne skupštine.
Sad vas upozoravam. Dnevni red je rasprava u pojedinostima, amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi. Ili ćete govoriti o dnevnom redu, ili ćemo obezbediti dnevni red primenom svih odredaba Poslovnika Narodne skupštine.
Molio bih da dobijemo odgovor od ministra ili od vas, od koga zavise…
Narodni poslaniče, zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. (Odustao je.) Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima reč.
Gospođo Čomić, reklamiram član 107, dostojanstvo, koje ste vi povredili kao predsedavajuća. Obrazložiću to na vrlo jasan način. Možemo se složiti, ja se slažem s vama da je neophodno uvođenje nekog normalnog načina u međusobnoj komunikaciji. Izvinite, gospođo Čomić, ali ne možemo graditi normalne odnose kroz nenormalne postupke. Pre dva dana predsednik Vlade nam je uputio pismo u kome nas obaveštava da, zbog toga što izuzetno ceni Parlament, u koji inače ne želi da dođe, neće ispuniti svoju zakonsku obavezu i predložiti Parlamentu ono što je dužan da uradi u skladu sa zakonom, a to su imena osoba koje će preuzeti funkcije ministara koji su podneli ostavke, jer bi time povredio naše dostojanstvo. Ne može se, gospođo Čomić, dostojanstvo Parlamenta braniti tako što će se kršiti zakon. To je izgovor za aljkavost, nemoć i haos u kome se Vlada nalazi, pa je zbog toga bila nesposobna da u skladu sa zakonom uradi poslove koje je bila dužna da uradi u roku od dve nedelje. Naravno da mi imamo razumevanja za pravo ministra da ima neku internu komunikaciju sa predsednikom Vlade, ali nemamo razumevanja za predsednika Vlade koji od nas, poslanika koji donosimo zakone, traži da se složimo s njegovom ambicijom da u ime našeg dostojanstva te iste zakone krši. Zbog toga ovde od ministra Markovića tražimo odgovore, jer je samo predsednik Vlade taj koji može ovde da brani zakon, u skladu sa zakonom koji smo mi prethodno doneli. Vi zadržite svoj interni odnos sa predsednikom Vlade, ali u ovom trenutku ne postoji niko u državi ko može braniti ove zakone u skladu sa zakonom, osim predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića. U tome je naš problem. Jako je teško dubiti na glavi ovde čitav dan i pristati na tu količinu ludila sa kojim se suočavamo. Verujte, teško je vladajućoj koaliciji, ali je teško i nama.
Narodni poslaniče, niste nijednom rečenicom obrazložili u čemu se sastoji moja povreda člana 107. Smatrate da predsednik Vlade nije načinio dobar postupak, smatrate da prisutni ministar nije dao odgovarajući odgovor, ali je vaša obaveza, kada se pozivate na povredu Poslovnika, da kažete u čemu se sastoji moj prekršaj. To niste učinili, pa se onda slažemo da nema povrede člana 107. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Samo sam pokušao da vodim naš razgovor na takav način da makar u međusobnim odnosima ne pristanemo na ona pravila na koja su prinuđeni da pristanu članovi Vlade. Gospođo Čomić, vi predsedavate ovom skupštinom, odgovorite nam vi da li je osoba koja je ovde došla, po pravu koje proizlazi iz obaveze ministra u Vladi da zastupa interese Vlade, osoba koja to radi u skladu sa zakonom ili je u konfliktu sa zakonom. Ako je u konfliktu sa zakonom, ne bi bilo prvi put u toku ove sednice, jer smo već bili suočeni sa pismom predsednika Vlade u kome nas pomirljivo obaveštava da nam štiti dostojanstvo tako što ne poštuje zakone koje smo mi kao Parlament doneli. Tu su povređeni ugled i dostojanstvo Parlamenta i vi ste dužni da nam garantujete, preuzmite tu obavezu na sebe, da Milan Marković ovde nastupa u skladu sa pravom koje proizlazi iz zakona, i mi nećemo više imati nikakav problem. Niko od nas vam neće reći da govorite neistinu, jer nemamo argumente za nešto tako, ali naravno ne možemo da ignorišemo stvarnost u kojoj smo izloženi činjenicama koje nam nalažu da postavimo ovo pitanje. Ne tražimo mi da nam opisujete svoj odnos sa predsednikom Vlade, ali ako su ministri potpisali ostavke, onda oni ne mogu, u skladu sa zakonom koji je na snazi, da se pozovu na pravo koje iz tog zakona proizlazi – da dođu ovde i zastupaju Vladu. Vi ste predsedavajuća, vi ste nam rekli da oni predstavljaju Vladu, vi ste uputili poziv Vladi da pošalje svog predsednika. Recite da li je to u skladu sa zakonom ili ne i jednostavno ćemo prekratiti ovu dilemu.
Niste naveli koji je član Poslovnika prekršen u drugom javljanju. Kada biste rekli 107, morala bih vas prekinuti, jer ne možete da se pozivate na povredu iste odredbe. Dakle, niste rekli član 107, ali sam iz vašeg obrazloženja zaključila da se radi o mom prekršaju, odnosno o povredi ugleda i dostojanstva Narodne skupštine. Ministar Milan Marković, ministar Oliver Dulić i drugi predstavnici Vlade su prisutni na sednici Narodne skupštine u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Reč ima ministar Milan Marković.
Gospodine Jovanoviću, tvrdim da je moje prisustvo ovde potpuno zakonito, bez obzira na komunikaciju o kojoj ne želim da govorim, a bilo bi zakonito, i to vam odgovorno tvrdim, sve i da je u Narodnoj skupštini moja ostavka. Dakle, to je zaista moj stav. Kao što je zakonito i da sedim na sednici Vlade makar moja ostavka i bila ovde. Pa čak i da glasam na sednicama Vlade, gospodine Jovanoviću. (Predsedavajuća: Ministre, upozorena sam da morate da govorite o dnevnom redu.) Želeo sam ovo da kažem. Znači, potpuno je irelevantna tema da bismo je mi danas otvarali.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, povreda Poslovnika.
Gospođo, replika. I malopre sam…
Nemate pravo na repliku.
Pomenuo me je imenom i prezimenom.
Moguće je, ali ne na uvredljiv način i ne sa osnovom za repliku. Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu na član 1? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Narodni poslanik Dragan Čolić ima reč.
Dame i gospodo…
Narodni poslaniče, izvinite, moja je greška. Nisam čula da narodni poslanik Čedomir Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika u istom trenutku kad sam vam dala reč. Izvinite, moja greška. Narodni Čedomir Jovanović, pravo da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, član 27, ovlašćenja predsednika ili predsedavajućeg. Nije valjda osnov za našu međusobnu komunikaciju samo prethodna spremnost da se vređamo? Gospodin Marković me nije razumeo. U svojoj replici njemu sam, između ostalog, hteo da kažem da smo izgubili 30 minuta zbog toga što on pre pola sata nije bio spreman da kaže ono što je rekao na kraju. Ja i ne mislim da je on ovde došao zato što je opsednut Parlamentom. Preuzeo je na sebe obavezu od koje su svi drugi pobegli. On misli i uveren je da postupa u skladu sa zakonom. Ono što mi od njega očekujemo je da razume, u istoj meri u kojoj mi razumemo njegovu samouverenost, našu uverenost da je Parlament u problemu ukoliko je on potpisao ostavku predsedniku Vlade. O tome se radi. Zbog toga postoje neke institucije u Skupštini koje su nadležne za rešavanje takvih problema, za tumačenje zakona. Nećemo, gospođo Čomić, pristati da se i u Parlament unese onaj stepen haosa na koji je sama Vlada pristala. Pre dva dana predsednik Vlade nam je poslao pismo i rekao da zbog našeg dostojanstva neće poštovati zakon. Čak je i sam gospodin Marković u jednom trenutku rekao – u situaciji u kojoj se nalazimo moramo ovako da se ponašamo. E, onda se za to traži razumevanje, organizuju se konsultacije šefova poslaničkih grupa, potraži se razuman izlaz iz svega toga. Nemojte od nas očekivati da pristanemo na ono na šta je pristala vladajuća koalicija, koja pritom ovde čak i ne sedi više. Više je poslanika LDP-a nego čitave vladajuće koalicije. O tome se radi. Ako možemo da se razumemo, da ste pre 30 minuta rekli to što ste rekli, sigurno bi bilo manje problema, a u ovome što mi radimo nema nikakvog ličnog animoziteta, želje da se prodube konflikti i doprinese ovom haosu u kome živimo.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 27. I obrazloženje vam je manjkavo, pošto je ministar Milan Marković pre 30 minuta rekao isto ovo što je rekao pre par minuta. Imam potpuno razumevanje, i staranjem o redu podrazumevam otvaranje prostora za dijalog, pogotovo kada su ovakve teme u pitanju, ali razumevanje tražim jedino za poštovanje Poslovnika, koliko-toliko. Tako da vas molim da prekinemo sa zloupotrebama odredaba Poslovnika koje podrazumevaju više puta ponavljanje jednog istog pitanja, što ne bih smela da dozvolim, i iznošenje neistina. Reč ima ministar Milan Marković. O dnevnom redu, ministre, molim vas.
Ako mogu samo da kažem, žao mi je, nisam očekivao da će ovo postati tema. Moja je greška što posle prvog govornika nisam rekao svoj stav, jer bismo onda možda izbegli ovu raspravu, i u tom smislu molim da prihvatite moje izvinjenje.
Ministre, imam sugestije narodnih poslanika da vas opomenem. Interesantno je kako se narodnim poslanicima dopada institut opomene i kažnjavanja kada je u pitanju ministar, ali kad smo u pitanju mi, narodni poslanici, onda nam se ne dopada. Ne može oba. Ministar je rekao pre 30 minuta, možete pogledati u stenogram, da korespondencija između njega i predsednika Vlade nije tema za sednicu Skupštine i obrazložio je zakonitost. Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Ponoviću – u skladu sa članom 27, koji me obavezuje na staranje o dnevnom redu, na ovoj će sednici biti reda i razgovaraće se o temi. Ili ćemo narodni poslanik Ivan Andrić i ja zajedno prestati da se smejemo, što ne verujem da će se desiti. Zahvaljujem. Rečima narodni poslanik Oto Kišmarton. Izvinjavam se, prvo narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 103. govori o staranju o redu. Po mom sudu i po sudu većine poslanika u sali, verujem i vladajuće koalicije …
Član 103. ne govori o staranju o redu. Molim vas da pročitate odredbe Poslovnika Narodne skupštine.
Staranje o redu je rađenje po zakonu, a ako je ministar podneo ostavku, može da obavlja tekuće… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, ne možete da ponavljate primedbu da je prekršen Poslovnik u stvarima koje su već pomenute. Narodni poslanik Dragan Čolić je želeo reč. Izvinjavam se narodnom poslaniku Otou Kišmartonu i vama za zamenu imena. Izvolite.
Dame i gospodo, u ime poslaničke grupe ''Napred, Srbijo'' Srpske napredne stranke podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona, koji glasi: ''Član 13. menja se i glasi: Potpredsednik Vlade pomaže predsedniku Vlade u obavljanju poslova i zamenjuje predsednika Vlade za vreme odsutnosti ili sprečenosti sa svim ovlašćenjima predsednika Vlade. Potpredsednika Vlade bira Narodna skupština na predlog kandidata za predsednika Vlade, odnosno predsednika Vlade. Vlada na predlog predsednika Vlade određuje jednog resornog ministra, koji zamenjuje predsednika Vlade za vreme odsutnosti ili sprečenosti predsednika Vlade i potpredsednika Vlade sa svim ovlašćenjima predsednika Vlade, izuzev ovlašćenja za predlaganje izbora ili razrešenja člana Vlade i podnošenja predloga za glasanje o poverenju Vladi. Član 13a briše se''. Amandmanom se na potpun i jasan način uređuje način izbora i položaj potpredsednika Vlade, koji je znatno bolji od sada važećeg zakona i u skladu sa dobrom praksom i zakonima uređenih država. Takođe se uređuje način određivanja jednog člana Vlade iz reda ministara, koji bi zamenjivao predsednika Vlade za vreme istovremene odsutnosti ili sprečenosti predsednika Vlade i potpredsednika Vlade i njegova ovlašćenja. Predlog da potpredsednik Vlade može biti i ministar je u suprotnosti sa članom 125. stav 1. Ustava, jer ta odredba posebno navodi funkcije potpredsednika Vlade i ministara kao članova Vlade, tako da su te funkcije nespojive. Time istovremeno prestaje potreba za članom 13a, pa se predlaže njegovo brisanje. Kasno je na Vladin dućan laži stavljati firmu istine i da putem belila babu prikazujete lepšom i mlađom. Ova vlada i svaki ministar u njoj, i lavlju kožu da obuče, videće se opet magareće uši.
Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Narodni poslaniče, bili ste evidentirani u sistemu. Želite li reč?
Hvala. Kako sada mogu da upozorim na to, a da ne prekršim Poslovnik, da više nema ni građanina u ostavci? I s kim mi sada treba da objašnjavamo amandmane? Kome da se obratimo? Cvetković je u Turskoj, ministar u ostavci, koji iovako nema pravo da bude ovde, sa novinarima? S kim, sa vama?
Zahvaljujem. Razumela sam da je to pokušaj da govorite o temi dnevnog reda, a ne o povredi Poslovnika.
To je pokušaj da vas upozorim da nema predstavnika predlagača.
Narodni poslaniče, predstavnik predlagača ima pravo da odsustvuje sa sednice onoliko koliko je potrebno da obavlja i druge poslove. To važi i za ministra Milana Markovića, kao i za bilo kog drugog ministra, tako da ova sednica teče u skladu sa Poslovnikom. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ja bih da nastavimo raspravu o Zakonu o Vladi, jer me nikada nećete navići na nepoštovanje zakona ni Poslovnika, ali smo dobili pisani dokument da predsednik Vlade smatra rušenjem dostojanstva poslanika kada radi mimo zakona, a jedan vrlo ozbiljan zakon, koji proizvodi strašne posledice po građane Srbije, a zvao se Zakon o PIO (znam da se, gospođo Čomić, i vi dobro sećate, a i ja), raspravljali smo bez prisustva ministra zato što je bilo tumačenje da je dovoljno da nam Vlada dostavi papir i napiše ko je ovlašćen da Vladu predstavlja, ali da i ne mora sedeti tu. Neću se navići na to da predstavnik Vlade ne treba da bude tu i razgovara o ovome, ali neću ni da dozvolim da se najozbiljnija priča o izmeni Zakona o Vladi i gubljenje vremena građana Srbije pretvori u raspravu koja će preko mosta, za koji neko pokušava da upotrebi SNS, da zamenjuje neke duhovite sadržaje na televiziji ili bilo gde. Hoću da, u ime građana koje predstavljamo ovde, pričamo ozbiljno o Zakonu o Vladi, a član 3. je upravo takav. Izgubili ste od 16. decembra puno vremena, sebi i građanima, ne pokušavajući da naše predloge zakona uvrstite u dnevni red i da amandmanski reagujete. Izašli ste vrlo kasno sa Predlogom zakona o Vladi, koji nije suštinska štednja. Reč je o tome da su priče o štednji od 2008. godine u izjavama ranijeg ministra Dinkića, sada kolege poslanika, evo imam tu neke intervjue kako će se neki fondovi za razvoj integrisati sa drugima, pričaćemo o tome kada bude zakon o ministarstvima, i potrebi da se Vlada ozbiljnije ponese sa krizom time što će štedeti prvo na sebi, a niste iskoristili čak ni ovaj povod, da na članu 3. raspravimo razliku između mandata i ovlašćenja. Podneli smo amandman na član 3. u kojem kažemo da ne možete zbog trenutno poremećenih odnosa unutar koalicije da donosite odredbu po kojoj će predsednik Vlade razrešenog ministra da smatra potpuno razvlašćenim, nezavisno od toga kada ostavka stigne u Skupštinu ili kada razrešenje bude konstatovano. Slažem se s vama da Ustav u članu 133. omogućava da se položaj i ovlašćenja člana Vlade koji je podneo ostavku ili u odnosu na koga je podnet predlog za razrešenje do prestanka mandata uređuju zakonom. Znači, nije sporna mogućnost da se zakonom reguliše oduzimanje ovlašćenja onome koga je predsednik Vlade razrešio, ali je sporno što ostaje i u ovom trenutku nedefinisano šta je mandat, a šta je ovlašćenje. I taj prazan hod, između mandata koji se u Skupštini konstatuje kao prestali mandat i tehničkog vršenja funkcije, upravo proizvodi problem koji neki drugi otvaraju danas. Znači, imate, kao Vlada, pravo da zakonom regulišete način vršenja ovlašćenja, ali se to ne radi onda kada se unutar Vlade posvađate, jer jedna ozbiljna država funkcioniše sa institucijama kojih ima u pristojnom broju, koje obavljaju svoju funkciju i koje može da izdržava i podnese ova privreda. Funkcionisanje države ne ostavlja se savesti pojedinca, nego uređenim pravilima, a ona nisu čak ni sada, kada je prilika, ovde iskorišćena i ne uređuju se na pravi način. Zato mislim da je ovaj amandman trebalo da otvori vaše drugačije rešenje koje će trajno ostati, a ne da svaki zakon bude povod za rešavanje trenutnog problema, koji se uvek svodi na veštinu ostanka ove koalicije na vlasti, što je prosto neizdrživo. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Aleksandar Martinović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo nešto o Predlogu zakona. Prvi zakon o Vladi Republike Srbije koji je donet nakon uvođenja višestranačkog političkog sistema, Zakon o Vladi Republike Srbije iz 1991. godine, na adekvatan način je koristio naziv ovog državnog organa. Dakle, po Zakonu o Vladi Republike Srbije iz 1991. godine, koji je važio sve do 2005. godine, vlada ove države se zvala Vlada Republike Srbije. Sada se ovaj državni organ zove samo Vlada i mi u SRS smatramo da je to veliki propust. Drugo, novi član 26a sadrži materiju koja uopšte nije materija zakona nego materija, u najboljem slučaju, Poslovnika o radu Vlade. Novi član 26a je manjkav. Dakle, u članu 26a se kaže: "Članovi Vlade, državni sekretari i direktori posebnih organizacija i službi Vlade dužni su da u javnim izjavama i nastupima u javnosti izražavaju i zastupaju stavove Vlade." SRS zanima gde su se izgubili pomoćnici ministara i gde su se izgubili direktori organa uprave u sastavu odgovarajućih ministarstava? Ispada da ova obaveza, koja i nije obaveza u pravnom smislu te reči, ne važi za pomoćnike ministara i direktore organa uprava u sastavu ministarstava. Želim da vas podsetim na odredbe Zakona o državnoj upravi Republike Srbije, po kojima su organi uprave u sastavu ministarstava takođe organi državne uprave. Onda se postavlja pitanje da li to znači, ako bismo bukvalno tumačili novi član 26a, da pomoćnici ministara i direktori organa uprave u sastavu ministarstava mogu u javnosti da zastupaju svoje privatne stavove, a ne stavove Vlade. Inače, ovaj novi član 26a je sa pravne tačke gledišta potpuno besmislen. Ako u jednom članu zakona kažete da je neki pravni subjekt, uključujući i članove Vlade, dužan da nešto uradi ili da se uzdrži od nekog činjenja, onda ta njegova dužnost ima smisla jedino ako je praćena odgovarajućom sankcijom. SRS postavlja pitanje – koja je sankcija za ministra? Da li će se, recimo, državnom sekretaru ili direktoru posebne organizacije (evo, da koristim vaše reči) koji u javnosti ne zastupaju stavove Vlade nego svoje privatne stavove odbiti od plate? Da li će biti podvrgnuti nekom disciplinskom postupku? Koju sankciju će ovi ljudi da pretrpe ako ne poštuju ovaj novi član 26a Zakona o Vladi? O tome u ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Vladi nema ni jedne jedine reči. Kakva je onda ta njihova obaveza? Pa, rekli bismo – čisto platonska. Mogu, ali ne i ne moraju da postupe po ovom članu zakona, prosto zato što neće pretrpeti bilo kakve štetne posledice ako se ne pridržavaju ovog novog člana 26a. Šta je politička motivacija da se unese ovaj novi član u Zakon o Vladi? Motivacija je vrlo jednostavna. Vlada Republike Srbije poduhvatila se jednog prilično teškog posla – da nekome, ko inače nema politički autoritet, taj autoritet da putem pravne norme. To nijednoj vladi do sada u istoriji države i prava nije pošlo za rukom. Ako jedna ličnost sama po sebi ne predstavlja politički autoritet, ako nema uticaj na članove Vlade, na članove stranke iz koje potiče, na članove vladajuće koalicije u Narodnoj skupštini, onda nema tog zakona o Vladi koji nekome ko ne poseduje taj origineran i primarni politički autoritet, može taj autoritet da da. Trudiću se da ne budem suviše ličan u ovim nastupima jer, na kraju krajeva, pojedinci u celoj ovoj priči i nisu toliko bitni, ali izvinite, gospodin Mirko Cvetković ni posle ovog novog zakona o Vladi neće imati onaj politički autoritet, pošto ga ne poseduje već sada. I možete vi sto puta da napišete da je ministar, državni sekretar i direktor posebne organizacije dužan da zastupa u javnosti stavove Vlade a ne svoje lične stavove, ali vi time autoritet aktuelnog predsednika Vlade, gospodina Mirka Cvetkovića, ne možete da stvorite. Ako ste gledali emisiju "Utisak nedelje" na Televiziji B92, u kojoj je gostovao aktuelni predsednik Vlade, da li ste mogli da steknete utisak da taj čovek ima bilo kakav autoritet? Sem što se usiljeno i kiselo smeškao i jedno dvesta puta u emisiji rekao "da vam kažem", on nije rekao ništa suštinski – o vođenju Vlade, o tome zašto se vrši rekonstrukcija Vlade, ko će biti novi ministri... Inače, taj podatak se krije kao zmija noge. Ne znam da li će novi ministri u Vladi Srbije biti državljani Republike Srbije ili će biti državljani neke strane države, pa se njihova imena kriju. Šta je sporno da neko ko je predsednik Vlade kaže – umesto tog i tog ministra na njegovo mesto će doći neki novi ministar i za tu i tu funkciju preporučuje ga to i to? Iz te emisije, iz tog javnog nastupa gospodina Cvetkovića, nisam mogao da steknem utisak da on ima bilo kakav politički autoritet. Imao sam utisak da mu je u emisiji vrlo neprijatno i da bi najradije želeo da je kod kuće, a ne da u toj emisiji brani jednu vladu koju niko na svetu ne može da odbrani. Ne zato što je sastavljena od loših ministara, nego zato što vodi lošu politiku. I nema tog zakona o vladi koji od jedne loše vlade može da napravi dobru vladu. Ono što jednu vladu čini dobrom nije zakon o vladi, nego politika koju vlada vodi. Kakva je politika koju vodi Vlada Republike Srbije? Smušena. Najbolji dokaz za to je ono što će se ove godine desiti u glavnom gradu Republike Srbije, u Beogradu. U martu će Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije ugostiti Vladimira Putina, predsednika vlade Ruske Federacije. To bi valjda trebalo da bude znak da je Republika Srbija spremna da uspostavi svestranu saradnju sa Ruskom Federacijom. Tri meseca kasnije, u tom istom Beogradu održaće se Konferencija NATO-a, jedne međunarodne vojne organizacije koja deluje potpuno suprotno Povelji organizacije UN i, uzgred rečeno, čiji član Republika Srbija uopšte nije. Sad se postavlja elementarno pitanje – postoji li ikakva jasna spoljnopolitička orijentacija Vlade Republike Srbije? Ne možete biti malo za Ruse, pa malo za Amerikance, pa malo za NATO, pa malo protiv NATO-a, pa ste malo spremni da priznate nezavisno Kosovo, pa malo niste. Takva politika, koja se u Republici Srbiji vodi već deset godina i više, dovela nas je do toga da nam je ugled u međunarodnim odnosima nikakav, da građani Srbije žive kao što žive građani Moldavije, Azerbejdžana, Kazahstana. Čak i oni u Albaniji i Crnoj Gori imaju bolji standard nego građani Republike Srbije. Ponašamo se tako kako se ne ponaša nijedna država u modernoj Evropi. Mi smo jedina država koja je spremna da vodi razgovore sa nekim ko predstavlja nekakvu nezavisnu državu, a da je njen stav da je taj deo teritorije statusno neutralan. Šta to znači? To znači da Vlada Republike Srbije sama ne veruje da je Kosovo i Metohija njen sastavni deo. Kako ćemo da ubedimo Amerikance, Francuze, Nemce, Engleze, Italijane da su pogrešili kad su priznali KiM kao nezavisnu državu ako sama RepublikaSrbija u to ne veruje? Veruje li Vlada Republike Srbije u to da su granice Srbije na Prokletijama, a ne na Kopaoniku? Ja u to ne verujem. Kako je moguće da razgovore sa samozvanim predstavnicima samozvane države Kosovo vodi politički direktor Ministarstva inostranih poslova? Uzmite važeći Zakon o ministarstvima. Ministarstvo inostranih poslova, kao što mu naziv kaže, bavi se predstavljanjem države u međunarodnim odnosima. Ako razgovore sa Šiptarima na KiM vodi politički direktor Ministarstva inostranih poslova, to znači da je Republika Srbija faktički priznala da KiM nije njen sastavni deo. Još ako tome dodate učestale izjave i gospodina Borka Stefanovića i drugih predstavnika Vlade da su razgovori statusno neutralni, to znači da Republika Srbija sama ne priznaje Ustav Republike Srbije i da ne priznaje Rezoluciju 1244, koji garantuju da jedino što KiM može da dobije u sastavu Republike Srbije jeste široka autonomija. Da li ćete ovim zakonom da povećate autoritet sadašnjih i budućih članova Vlade? Evo danas su novine pune jedne pomalo bizarne informacije. Iz kurtoazije neću da navodim ime čoveka koji će biti ministar kulture iako nije završio fakultet. Ne mislim da je to tako strašno i loše, ali dopustite, to je ipak pojava koja nije baš uobičajena. U jednoj vladi Kraljevine Jugoslavije bio je jedan ministar koji je od škole imao samo završenu osnovnu školu. U to vreme je ''Politika'' imala običaj da, kad god se sastavlja nova vlada (a, inače, u tom međuratnom periodu je bilo mnogo vlada, više od 20), objavljuje biografije novih ministara. Kakvu biografiju može da ima neko ko je završio osnovnu školu? I čovek se dosetio da u biografiji napiše da se bavio političkim i ekonomskim pitanjima od najranijeg detinjstva. Mi ćemo doći u istu situaciju, da će nam važne društvene resore voditi ljudi koji su se od malih nogu bavili političkim, ekonomskim, vojnim, kulturnim, ko zna kakvim pitanjima, ali od tog silnog bavljenja tim važnim državnim poslovima nisu uspeli da završe fakultet. Istovremeno, čovek treba da predstavlja nekoga ko sebe naziva ekspertskom političkom strankom i za koga je stručnost iznad politike. Evo to je, otprilike, kratka politička skica sadašnje, a pogotovo buduće Vlade Republike Srbije, koju će ova država da dobije sledeće nedelje. Dakle, da završim svoje izlaganje, zakon o Vladi je loš, nedorečen i sadrži norme koje su poslovničkog, a ne zakonskog karaktera. Na kraju krajeva, ovaj zakon neće postići svoju svrhu. Nema tog zakona na svetu koji nekome ko ne poseduje politički autoritet taj politički autoritet može da da.
Iskorišćeno je 10 minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SNS podneo je ovaj amandman, kao i sve ostale, u cilju da pokuša da vas spreči da donesete jedan veoma loš zakon. Doduše, hvala bogu, i ako ga izglasate, neće dugo trajati, pošto će veoma brzo vanredni parlamentarni izbori, posle kojih ćemo sve ove loše zakone promeniti. Ovaj član i ovaj amandman pokazuju, u stvari, zašto se sve ovo dešava Srbiji. Čak se i razlozi za donošenje oba ova predloga zakona, po mom mišljenju, nalaze u ovom članu zakona. To sam i juče govorio, u načelnoj raspravi, i danas ću neke stvari odatle ponoviti. Naime, problem je nastao kada je potpredsednik Vlade i ministar za ekonomiju gospodin Mlađan Dinkić u jednom intervjuu rekao da su na njega ministri, pre svega iz DS, ljubomorni, a da su većina njih poltroni i nesposobni, da predsednik Tadić nije stavio svoje najbolje ljude u Vladu.Znači, sve ovo su citati. I, to nije stav. Recimo, u stavu 2. piše: "Odluku Vlade dužan je da zastupa u javnosti i član Vlade koji je glasao protiv nje ili je bio uzdržan''. U stavu 1. piše: ''Članovi Vlade, državni sekretari i direktori posebnih organizacija i službi Vlade dužni su da u javnim izjavama i nastupima u javnosti izražavaju i zastupaju stavove Vlade". On tu nije izražavao stavove Vlade nego je govorio o svom viđenju Vlade. Znači, to je njegovo viđenje, nije komentarisao nijednu odluku Vlade, nije rekao ništa suprotno odluci Vlade. Takođe je saopštenje dalo predsedništvo, i to ono što je najvažnije, po mom mišljenju (a to je nestalo iz medija i ja ću uporno o tome govoriti), da je on kao član Vlade rekao da u Srbiji ne odlučuje Vlada, nego da se odlučuje u centrima moći, van Vlade. Mene kao narodnog poslanika interesuje koji su ti centri moći i mislim da je G17 plus posle tog saopštenja dužan da kaže Srbiji ko su ti centri moći u kojima se odlučuje van Vlade. Na tome se mora insistirati. Jer, Vladu valjda vodi država, ne mogu da je vode neki centri moći koje nisu izabrali... Vladu biraju poslanici, poslanike bira narod. Znači, narodu ćemo biti odgovorni mi i ministri u Vladi, a ne ti neki centri moći. Mene interesuje ko su ti centri moći. I onda, da bi se ućutalo i da više niko iz Vlade to ne bi rekao, jer kada priča opozicija, to je njen posao, ali kada to kaže neko iz Vlade, onda se donosi ovakav stav koji kaže – odluku Vlade dužan je da zastupa u javnosti član Vlade koji je glasao protiv nje ili je bio uzdržan. Ovo je sramota isto koliko i Zakon o informisanju koji ste doneli. Zar mislite da javnost i građani Srbije nemaju pravo da čuju zašto je neki ministar u Vladi glasao protiv određene odluke, stava, predloga zakona? Pa gde to ima, u kojoj demokratskoj državi? Vi hoćete Srbiju da vodite u EU? Naravno da čovek ima pravo da kaže svoj stav i, ako mu se ne sviđa, neka podnese ostavku predsedniku Vlade, neka ga smeni, ali gde to ima da ministar koji glasa protiv neke odluke nema pravo da, kada izađe sa sednice Vlade, kaže za šta je glasao i da mora da obrazlaže i podržava stav onih koji su bili većina na Vladi i za nešto glasali? I ceo predlog zakona je skandalozan, i ovaj stav i ovaj član, i svi koji sebe smatrate demokratama i želite da država bude demokratska, a narodni poslanici ste i imate integritet, i mandat vam pripada, ne može da vam bude oduzet (evo, videli ste na mom primeru), nemojte ovo da dozvolite. Glasajte za ovaj amandman. Zato što to ništa ne znači, već smo čuli. Nema kazne, nema sankcija, ali ne dozvolite da se Srbija bruka i da ovako nešto piše u jednom našem zakonu. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, trebalo bi sada ozbiljno da razgovaramo o ovom predlogu zakona i ovom zaista više nego suvislom predlogu gospodina Martinovića da se briše ovaj predloženi član 4, ali ne mogu da ne budem pomalo ironična kada je u pitanju ovaj predloženi član zakona, imajući u vidu sve što se dešavalo u proteklom periodu. Utisak koji postoji među građanima Srbije je ne samo ono što mi tvrdimo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da stari-novi predsednik Vlade Mirko Cvetković nema apsolutno nikakav autoritet, nego, verujte mi, u gradu u kome ja živim, kad god sretnem bilo kojeg pojedinca, čoveka srednjih godina, mlađeg, starijeg, niko ne može da mi kaže da je zapamtio bilo koju rečenicu koju je bilo kada izgovorio predsednik Vlade gospodin Cvetković. Ali zato su tu sva ona lažna obećanja koja ste davali, mislim pre svega na vas iz DS-a, na njega kao premijera, na sve tada predložene ministre, tokom izloženog ekspozea 2008. godine, i mi se sada nalazimo u jednoj situaciji da vi želite taj od početka nepostojeći autoritet Vlade, koja zapravo nije ni nastala na pravoj izbornoj volji građana, već uz diktat centara moći van Srbije, Vašingtona i Brisela, da povratite tako što ćete najpre da izmenite zakone o Vladi i ministarstvima, a onda uz ovakve neke kodekse, pravila ponašanja, da uverite građane Srbije da će ti ministri biti disciplinovani, da rade u interesu i da sprovode neku politiku koja će, zaboga, da poboljša ovu katastrofalnu situaciju u kojoj se nalazimo. Znate šta, zaista je lako, to sam i ranije govorila i mislim da će se složiti i građani Srbije sa mnom, gospodinu Siniši Paviću, koji pravi ovu seriju "Bela lađa", čije nove epizode gledamo nedeljom uveče, a nije ni slučajno da su neki kadrovi snimani upravo u ovoj sali, odnosno u Maloj sali Doma Narodne skupštine, jer to je naša tužna slika i stvarnost u Srbiji. Ako ste vi toliko sigurni i ako Mirko Cvetković tim novim autoritetom, koji nikako ne može da dobije jer sam nije politička ličnost koja to može da sprovede, zašto onda uvodite ovaj član, a pogotovo ovaj stav 2. koji kaže da je odluku Vlade dužan da zastupa u javnosti član Vlade koji je glasao protiv nje ili je bio uzdržan? To nikada do sada nije bilo. Zbog čega vi obavezujete ministre koji su imali drugačije mišljenje ili stav da ga ne iznesu u javnost? I kakva je to onda demokratija među vama? Evo juče ujutru je, čini mi se na jednoj televiziji sa nacionalnom frekvencijom, bio urednik jednog dnevnog lista čitanog u Srbiji. Kao urednik tog lista, začudio se kako je moguće da on ili njegove kolege ubuduće ne mogu od nekog ministra da dobiju stav koji odražava stav njegovog resora ili, na kraju, njegove političke stranke. Jer, vi ste jedna, priznaćete, čudna koalicija. Disonantnih tonova je bilo od samog početka, ali ste vi odlučili da ovaj član u zakon uvedete i predložite budućim ministrima da budu mirni kao bubice tek onda kada je iz tog vašeg klišea počeo jako nedisciplinovano da iskače Mlađan Dinkić, koji sada više i nije potpredsednik Vlade i ministar za ekonomiju, već je poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Evo ovde u skupštinskim klupama sedi naš kolega uvaženi poslanik gospodin Milorad Buha, koji je i dan-danas predsednik Vlade Republike Srpske Krajine, nažalost u progonstvu. Pitajte čoveka da li mu je tako nešto palo na pamet, da bilo kada Poslovnikom o radu Vlade Republike Srpske Krajine predloži da se uvode ovakvi kodeksi ponašanja, a on će, verujem, kasnije da govori o ovom amandmanu. Naravno, da nije žalosno, bilo bi smešno. Jer, ako je neko nacionalno odgovoran, ako zastupa jedan jedinstven interes, kao što ti ljudi na čelu sa njim i dan-danas rade ovde u Srbiji, u matici, zbog toga što je okupirana zapadna srpska zemlja, onda se postavlja pitanje koje je to nepoverenje. Znate, ni deca u školi ovo ne bi predložila. Jer, ovo je stvarno toliko neozbiljno, da ne možemo ozbiljno da pričamo o ovome, gospođo Čomić. I lepo vam jer rekao gospodin Krasić prekjuče u onom, kako reče Nada Kolundžija, skeču – pitanje je kako ćete vi dalje da vodite svoju politiku i kojim pravcem ćete da idete. Ovaj gospodin "stiropor" može i na sever i na jug, i na istok i na zapad, i da prosipa ovde neke parole i floskule, i da se obrazuje u 60. godini. Naravno, to je lik iz Pavićeve serije, ali molim vas, ako govorite o ljudima koji će ubuduće ozbiljno da preuzimaju funkcije ministara, kako vi to nama ovde tvrdite, ako zamajavate građane činjenicom da ćete da uvedete neki grejs period (zamislite to) za njihove kredite, a zaduženi su preko glave, onda će 2013. godine, kada vi zajedno sa ovim "stiroporom" napravite novu koaliciju po nalogu Vašingtona i Brisela, moći da vraćaju redovno svoje kredite i sve račune koje imaju po raznim bankama koje ovde posluju po povoljnim uslovima. Gospođo Čomić, ovo je neozbiljan predlog zakona. Ovaj član 4, odnosno dodavanje člana 26a, koji gospodin Martinović amandmanskim rešenjem traži da se briše, najveći je smeh i, na kraju krajeva, podozrenje prema namerama Vlade da radi homogeno u interesu građana, izazvao ne samo kod narodnih poslanika, već, kao što vam rekoh, i kod poslenika medija, koji se ovome više nego smeju svih ovih dana, zbog činjenice da mi znamo da će i gospodin Krkobabić i predstavnici G17, koji su kao izašli, ali će, naravno, imati svoje ministre i svoje resore u Vladi kao i drugi koalicioni partneri DS-a i te kako da budu nezadovoljni. Zbog čega? Pa, zato što im je najvažnija fotelja, da ostanu na vlasti, i svaki ulazak u neki resor, svako mešanje u politiku na način na koji oni to ne prihvataju za njih će biti opomena od strane predsednika Vlade, koji, inače, govori istim tonom, apsolutno, šta god da se radi. Ne daj bože da se desi neki potres, ne znam koliko stepeni Rihterove skale, Mirko Cvetković bi sedeo i istim tonom bi govorio da on ne zna, da se on pita da li je to ovako ili onako. Takva vlada, sa takvim predsednikom i sa ovakvim merama, za koje nikakve sankcije ne postoje, naravno da neće biti ni dugog veka, niti će doneti ništa bolje građanima Srbije. Hvala.
Sedam minuta i 45 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, ne znam šta mi je, ali ove nedelje stvarno samo hvalim Vladu. Imam i razloga da je hvalim. Nataša je napravila jednu grešku, narod jeste zapamtio jednu izjavu predsednika Vlade – da smo po statističkim podacima izašli iz krize. Nema gospođe Čomić. To je taj najveći skeč, koji smo ipak imali prilike da čujemo. Nego, da krenem sa manirom da hvalim ovu vladu. Vidite, na sedmoj strani ovog predloga zakona postoji izjava o usklađenosti propisa sa propisima EU. Zamislite, EU nema zajednički propis kojim se reguliše Vlada. Kakva je ta EU? Kako ih nije sramota da nemaju zajednički standard za Vladu? Što nas vučete tamo gde ne postoje standardi? I, moram da vas pohvalim, u okviru toga, tačka 6. Da li je to prevedeno na neki službeni jezik EU? Napisali ste junački – ne. Sad idemo na ono što je glavno. Zamolio bih prisutne da se ne smeju, zato što se radi o vrlo važnom članu, a to je član 4. predloga zakona, koji ima i naslov (to smo dobili sada i sa naslovima; od kada je Balinovac bio nekada neko u Vladi, sad svaki član ima svoj naziv i naslov), a to je – predstavljanje stavova Vlade. U načelnoj raspravi smo čuli – šta se vi bunite zbog ovog člana kad smo mi to prepisali iz Poslovnika? Znači, što može da bude u pravilniku, može da bude u Poslovniku; što može da bude u Poslovniku, može da bude u uredbi; što može da bude u uredbi, može da bude u zakonu; što može da bude u zakonu, može da bude u Ustavu; što može da bude u Ustavu, može da bude u Povelji UN; što može da bude u Povelji UN, može da bude u Rezoluciji; može da bude u deklaraciji, može da bude u programskim načelima, može da bude gde god hoćete. Ta vaša logika praktično devalvira sadržinu odredbe šta zaslužuje da bude, po svojoj suštini, materija jednog zakona. Dalje, ovde iznosite da su u pitanju stavovi. U prvom stavu – predstavljanje stavova Vlade; u drugom stavu – zastupanje stavova Vlade. Ja vas u potpunosti razumem. Nemoguće je da jedna vlada, koja snosi najveću odgovornost za stanje u državi, nastupa u javnosti ''ko u klin, ko u ploču''. To je neozbiljno. Manite vi ove političke razlike između političkih stranaka i političke interese. Interes građana je na prvom mestu. Vlada treba da bude što jedinstvenija u svojim stavovima. E sad, koji su ovo stavovi? Ovo mogu da budu samo neki politički stavovi. Jer, ono što se tiče pravnog poretka, što je uređeno zakonima, ne trpi improvizaciju. Idemo dalje. Ovo se odnosi samo na ono što Vlada na sednici Vlade zaključi. Ovo se ne tiče ministarstava. Imamo mi i Zakon o slobodnom pristupu informacijama. E sad vidite ovu situaciju – Vlada zauzme stav, pa kaže ''ne'', neko traži informaciju, preko Poverenika je obezbedi i na kraju se ispostavi ''da''. To je svojevrsna devalvacija Vlade. I dobro je što je gospođa Čomić napokon prihvatila da malo pričamo o nečemu što je stvarno tema ovog zakona. To je, recimo, ostavka ministra. Znate, kada neko podnese ostavku, to je njegov lični čin. Nema tu šta da se priča više, on je rekao šta je rekao. Sad kaže – može da vrši neke tehničke poslove. Pa, može ministar pod ostavkom da vrši u Skupštini tehničke poslove – da sređuje grejanje, da sređuje radijatore, da briše prašinu. To su tehnički poslovi. Al' kako da zastupa stavove Vlade kad je rekao toj vladi ''ne''? Vi, koji ste na vlasti, razmislite – a, šta ako Mirko Cvetković ukrade te ostavke? Čekajte, što se smejete? To smo imali ovde. Slavica Đukić je napravila poslaničku grupu, stranku, sa ukradenim ostavkama. Šta ako Mirko Cvetković ukrade ostavke, a građanin Milan Marković danas ne želi da bude ministar? Jeste li vi razmišljali o tome? Vi ćete da podržite ovaj član 4, ali kada ste pravi – 2008. ili 2011? Kakav je taj vaš odnos prema o stavkama? Ostavka je lični čin. Mi smo imali neke ostavke, pa smo ovlastili stranku da preda te ostavke. Ministri imaju ostavke, pa su ovlastili predsednika Vlade da da ostavke predsedniku Narodne skupštine. I Mirko Cvetković ukrade ostavke. Molim vas, jeste li vi razmišljali o tome? E, ja sam vam 2008. godine pričao da ćete zbog mandata da dođete u ovu situaciju. I došli ste. Znate, ako vi ne možete da napravite političko jedinstvo u smislu nekog programa šta je zadatak Vlade i kako da radi, nema te zakonske odredbe koja će da vas natera da dišete jednim srcem. Vama će delovati smešno – muž tuži ženu i traži od suda da sud presudom obaveže njegovu ženu da ga ona voli. To je isto što ste napisali ovde. Potpuno isto. Nemoguća činidba. Znači, ako ste pravili vladu, morali ste da imate neki etalon. Vi ste imali pet tačaka – 200.000 ćete da zaposlite, a otpustili ste 250.000, 400.000, ne znam ni ja, neću da licitiram. Kod vas je sve u minusu, sve u kontri. Znate, vi kad kažete ''dobar dan'', odmah gledam gde je sunce, da li ga ima, da nije možda mesec. Ko još može vama da veruje? Evo, mi smo vam dali jedan predlog. Ipak je uvredljivo da se autoritet Vlade postiže izmenama i dopunama Zakona o Vladi. Mi smo vam to rekli. Naravno, vi nećete da poslušate šta mi kažemo – vi srljajte. I, skače vam popularnost, da znate. Neverovatno vam skače popularnost. Još kad vam dođe predsednik Republike, predsednik stranke, pa ako je malo zakrivio oči, onda mu se proširio pogled, obrali ste bostan. On, čovek, ne sme iz države da ode na dva dana, vi odmah ubrljate ovde neke stvari. Bio ministar do pre neki dan, a sad ušao kao građanin. Ajde da glumimo. I, Nataša, zapamti, jednu rečenicu je zapamtio narod – Srbija je statistički izašla iz krize. Hvala što me niste kaznili.
Niste ničim zaslužili ni opominjanje ni kažnjavanje. Da jeste, stvari bi se drugačije razvijale. Narodni poslanik Aleksandar Pejčić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice, pozdravio bih i gospodina ministra ali nije tu, javio sam se po amandmanu na član 4. mog imenjaka gospodina Martinovića. Ovaj član 4. Predloga zakona o Vladi je izuzetno interesantan. Rešava nam dve misterije. Prva je da saksija ima rupu, a druga da predstavnici Vlade moraju da brane interes Vlade. Ovde se postavlja pitanje šta je zakonopisac hteo s ovim. A svi znamo ko je zakonopisac ovog teksta. To je naš predsednik, naš suveren, gospodin Boris Tadić. Pošto je bilo disonantnih tonova iz Vlade i nedisciplinovanih igrača, on je rešio da izvrši rekonstrukciju Vlade. Nedisciplinovanog igrača je poslao ne na rezervnu klupu, već na tribine i ja sad očekujem da on navija malo i za nas, a malo i za vas (sve zavisi, već je najavio to u sredstvima informisanja). I sad, pošto je odlučio da rekonstruiše Vladu, u Vladu uvodi sedam novih ministara, sedam novih sekretara SKOJ-a, i svi zajedno, s ovim skojevcima, moraju da daju harmonične izjave. Poštovani građani Srbije, te izjave će ovako izgledati. Prvo će vas ubeđivati da je danas evro 76, a ne 106 dinara. Ubeđivaće vas da je danas plata 430, a ne 310 evra. Ubeđivaće vas da je danas penzija 70% prosečnog ličnog dohotka, a ne da je pala za 40 evra. Ubeđivaće vas dadanas u Srbiji nema siromašnih i da je onih milion ljudi što čekaju na kazanima u stvari propaganda opozicije. Ubeđivaće vas da Srbija nije u dužničkom ropstvu, iako su se zadužili negde oko 4,5 milijarde za ove tri i po godine. Ubeđivaće vas da će Koridor da se otvori već sutra, iako su svega 12 kilometara auto-puta uradili. Oni će u sve to pokušati da vas ubede. Pokušaće da vas ubede da brod čiji je kapetan Mirko Cvetković nije Titanik, već da je to neka bela lađa koja čeka mirnu luku. Pokušaće da vas ubede da je danas 2008, a ne 2011. godina i da su oni socijalno odgovorna Vlada. Međutim, građani Srbije nisu više tako naivni, već su politički iskusni i znaju da su ove sankcije koje im je uvela njihova vlada, socijalno neodgovorna, sankcije koje nisu trpeli ni devedesetih godina, kada ih je međunarodna zajednica uvela građanima Srbije. Zato očekujemo da zakonopisac sa početka priče, zajedno sa predsednikom Skupštine, raspiše izbore i da narod kazni sadašnju vladu, da kazni sadašnju koaliciju i da ih pošalje u političku istoriju. I u redu bi bilo da posle tih izbora Srbiju vodi jedna nacionalno odgovorna vlada, koja će povesti Srbiju putem progresa i prosperiteta.
Tri minuta i deset sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, ovaj član zakona kojim se ministrima nalaže da u javnosti zastupaju stavove Vlade, najbolje opisuje kakvo je stanje unutar same Vlade, najbolje pokazuje o kakvom stepenu nepoverenja se ovde radi, najbolje pokazuje razjedinjenost i najbolje pokazuje o kakvom strahu se unutar same Vlade radi. Verujem da nikome nije jasno koliki stepen nepoverenja mora da postoji unutar same Vlade da bi uopšte nekome palo na pamet da ovakvu odredbu unese u zakon. Ova odredba istinski vređa svakog ko je pročita, zbog toga što je suprotna zdravom razumu i što ne bi uopšte ni trebalo da bude napisana u ovom zakonu. Ja se istinski divim hrabrosti onoga ko je ovu zakonsku odredbu uvrstio u tekst zakona, a želim da verujem da to nije ovde prisutni gospodin Marković. Ovom odredbom Vlada vređa ne samo sebe, jer ona ne postoji radi sebe same, već vređa građane, zbog kojih i treba da postoji. Ova vlada vređa i ponižava građane svakodnevno, između ostalog i onom čuvenom pričom o rekonstrukciji, zbog toga što ta priča ništa dobro i ništa novo Srbiji neće doneti. Prvo, postavlja se pitanje šta će uopšte rekonstrukcija u samoj izbornoj godini. Drugo, da li će rekonstrukcija na način kako se ovde sprovodi doneti bilo kakvu uštedu u javnoj potrošnji, u situaciji kada se poslovi iz delokruga ministarstva koje nestaje pripajaju ministarstvu koje opstaje. Ako je interes i cilj ovih izmena da se javna potrošnja smanji za samo par ministarskih plata, onda se postavlja pitanje zbog čega smo mi uopšte, kao država, ulazili u ovu farsu koja se naziva rekonstrukcija Vlade. Vladi je, najdublje to mislim, umesto rekonstrukcije neophodna potpuno drugačija ekonomska politika. Danas u svetu ne postoji nijedna vlada koja se u prva dva meseca ove godine zadužila maltene onoliko koliko će da dobije od prodaje "Telekoma". Danas u svetu ne postoji nijedna vlada čija je industrijska proizvodnja upola manja nego što je bila '80-ih godina prošlog veka. Danas ne postoji nijedna vlada koja ima najveću stopu inflacije u Evropi. Podsetiću da je stopa inflacije u Srbiji negde oko 10% i po toj stopi mislim da smo najgori u Evropi. Danas ne postoji nijedna vlada koja ne može da izbroji broj nezaposlenih, ali su drugi izračunali da je od njenog dolaska do sada ukupno 400.000 ljudi ostalo bez posla umesto onog njenog čuvenog obećanja da će pola od toga zaposliti. Zbog svega ovoga što sam sada rekla, da ne ulazim u druge segmente rada Vlade, da ne ulazim u one segmente gde smo kao država i narod toliko poniženi i omalovaženi da mislim da istorija to ne pamti, da se zadržim samo na ovim ekonomskim pokazateljima, mislim da je za Vladu bilo mnogo važnije da bar delimično reši ove probleme, a ne da se isključivo i samo bavi sobom, disciplinskom odgovornošću svojih članova i veštačkom izgradnjom autoriteta svoga premijera.
Četiri minuta i 30 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažene dame i gospodo, poštovani gospodine ministre, zaista je čudno s koliko nedoslednosti se pokušava odbraniti jedan amandman čija je namera da ukine odredbu kojom se jasno definiše da Vlada nije zbir političkih partija, nije zbir ministarstava ili zbir pojedinaca, već da je Vlada kolektivni organ u kome važe pravila i da, čak i ako zastupaju različite stavove o određenom pitanju unutar Vlade, odluke ne donose pojedinci. Ukoliko odluku donosi Vlada, a samo Vlada može da donosi odluke koje su vezane za njenu nadležnost, onda zaista ne vidim na koji način može ovoliko energije da se utroši na pokušaj da se definisanje takve uloge Vlade podvrgne podsmehu, da se tvrdi čak kako je to neustavno i da je to ograničavanje prava pojedinca. U Vladi niko ne mora da ostane. Svako može da napusti Vladu ukoliko se politika Vlade toliko duboko ne slaže s politikom koju bi pojedinac zastupao, ali je nemoguće zamisliti da pojedinac može, bez obzira na odluku Vlade, da se zalaže, zastupa ili eventualno sprovodi neku politiku koja nije u suštini zaista politika Vlade. Mislim da je pogrešno i maliciozno pokušavati to definisati kao pokušaj da se vrati bilo kom pojedincu u Vladi autoritet. Ako je potrebno vratiti autoritet Vladi kao instituciji koja je važna za svakog građanina ove zemlje, onda mislim da ne postoji zakonska norma koja može biti bilo kome problem ako se njome postiže taj važan cilj sa stanovišta građana Srbije. Ovde se ne radi o pokušajima da se vrati ili nadomesti nedostatak bilo čijeg autoriteta. Ovde se radi samo o tome da mi imamo ozbiljnu istoriju koalicionih vlada gde vlade ponekad nisu mogle da rešavaju probleme građana zbog toga što su neki pojedinci u njima razumevali da imaju pravo da zastupaju svoje stavove čak i ako je vlada donela drugačiju odluku. Kako bismo otklonili svaku mogućnost da pojedinci na taj način razumeju kolektivni organ kakav je vlada, mislim da je dobro da ovakva odredba stoji u ovom zakonu i mislim da nije korektno napadati ovu odredbu tvrdeći kako ona dokazuje ovo ili ono. Naravno, kad god razgovaramo o zakonima koji su vezani za organizaciju, nadležnosti i rad Vlade, to je uvek dobar povod da se razgovara i o samoj vladi, ali mislim da ćemo imati priliku da o Vladi razgovaramo kad budemo birali članove Vlade, nakon usvajanja ovih zakona. Ovde se iznose kvalifikacije koje su suštinski netačne i pokazuju samo zlovolju i nesposobnost da se prizna da je ova vlada postigla u teškim okolnostima vrlo često bolje rezultate od bilo koje zemlje u okruženju, pa se kaže da nema nijedne vlade koja ima ovoliku inflaciju, da nema nijedne vlade koja se ovoliko zadužila. Ali, ima vlada čije zemlje su bankrotirale, ima vlada koje su spasavale svoje zemlje tako što su im priticali u pomoć evropski i drugi fondovi kako ne bi potpuno bankrotirale, ima vlada čije je zaduženje veće od ukupnog bruto nacionalnog dohotka itd. Ova vlada je, u tim istim okolnostima u kojima su te vlade dovele svoje zemlje do takvog stanja, uspela da sačuva makroekonomsku stabilnost i sačuva zemlju od inflacije, i to nam sad prigovaraju oni za čije vreme je, kada su oni bili u vladi, inflacija bila 15%. Sad se postavlja pitanje da li je 15% manje od 10%. Pritom nije bilo ekonomske krize, nije bilo ovakvih posledica s kojima se ova vlada suočava, ali su svejedno imali inflaciju 15%. Da ne pominjem neke inflacije za koje ne znamo tačno ni da izgovorimo koliko je procenata pošto ima toliko nula Ako želimo da gradimo instituciju, da pokušamo da se izmaknemo iz toga čija je vlada, ko je čini, ko su u njoj ministri i ko je premijer i da vidimo da li svi podrazumevamo da vlada jeste kolektivni organ, da kolektivno donosi odluke i da su odluke koje su donete po uslovima po kojima se propisuje donošenje odluka unutar vlade obavezujuće za sve članove ili mislite da nisu obavezujuće za sve članove. Ako smo imali iskustva da su neke druge vlade bile doslovno formirane po principima da se partije koje su činile koaliciju nisu mešale jedne drugima u resor, da su odluke donosili autonomno ministri, kao da vlada kao celina ne postoji, onda mislim da svaka odredba koja onemogućava takvo odlučivanje unutar Vlade jeste dobra i sa stanovišta interesa građana jeste poželjna. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i deset sekundi vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, nije vreme za političke oglede i razmatranje političkih teorija, ali Vladu Republike Srbije čine oni ljudi koje su izabrale političke stranke preko svojih legitimnih predstavnika, predstavnika građana koji su učestvovali na izborima u Srbiji. Zašto ovo kažem? Iz razloga što oni koji najviše kritikuju našu želju, nameru i pokušaj da ustrojimo jednu vladu odgovornu prema građanima, ljudi koji najglasnije kritikuju ovu odredbu, imaju, interesantno, dva morala – jedan moral propovedaju ali ga se ne pridržavaju, a drugi, kojeg se pridržavaju, ne propovedaju. Jer, šta kazati o onim političkim strankama koje imaju unutarstranačka akta kojima zabranjuju svojim funkcionerima da se oglase drugačije od predsednika stranke kada je reč o nekim aferama? Ja imam takva dokumenta kod sebe. Potpisana su od strane predsednika nekih stranaka koje su najglasnije kritikovale našu nameru da kroz ovakav amandman pokažemo odgovornost prema Vladi. Šta kazati nakon rečenice da je ovo vlada koja ponižava građane? Pa, ja nisam sada ponižen ni u jednom pogledu, ni u jednom segmentu, ni kao čovek ni kao građanin ove zemlje. Mnogo sam više bio ponižen kada su neki predstavnici Vlade ubicu predsednika Đinđića dočekivali u svom kabinetu kao narodnog heroja, uz fanfare i talambase. Mnogo puta sam kao građanin bio ponižen dok sam gledao kako se nemilice iznajmljuju mašine u Kolubari i troše pare poreskih obveznika, građana Srbije, a nema para za uređenje klizišta u Loznici, a danas čujem da su neki članovi te vlade zajedno sa svojim direktorima javnih preduzeća zloupotrebljavali taj novac. Bio sam ponižen, kao građanin ali i kao član političke stranke koja je tada bila u opoziciji, kad god sam video da je svima u svetu dobro, a samo kod nas je kriza. Razumeo bih kritike političkih stranaka izrečene na račun ove vlade koje kažu da nikada nije bilo gore u Srbiji kada bi samo u Srbiji bilo loše. Ali, kriza je bila svuda u svetu i ovi koji zaboravljaju da su neke vlade bankrotirale a neke države htele da prodaju svoja ostrva da bi se izvukle iz krize, prenebregavaju činjenicu da nije kriza samo kod nas, nego je kriza u svetu. A kada su oni imali priliku da pokažu svoje znanje, talenat, umeće i upravljanje, pa se onda uplašili odgovornosti i vratili mandat narodu, kriza je uglavnom bila samo kod nas. Šta kazati o poniženju kada je dr Dabić, koji se u stvari zvao dr Radovan Karadžić, pod zaštitom Službe državne bezbednosti lečio građane, a po podne išao u Belanovicu da se oporavi uz slatko i vodu? Da li je tada Srbija bila ponižena ili sada? I da li je Srbija bila ponižena kada je neko kazao da ne zna gde je Radovan Karadžić, a onda se, samo dva dana posle njegove smene, pokazalo da svi znaju gde je Radovan Karadžić? I da li možda plaćamo cenu zbog toga i takve politike? Ja ću mirne duše glasati za ovaj amandman, zato što volim Srbiju i zato što želim da ova zemlja ima evropsku budućnost. Svi koji se plaše evropske budućnosti i prizivaju balkansku prošlost Srbije, moraju znati da se točak istorije uvek pomera napred, u pozitivnom pravcu, uprkos onima koji u taj točak stalno pokušavaju da nabiju klipove, skinu osovinu s kola i preuzmu upravljač da malo voze nekim stranputicama. Mi smo davno upalili evropski svetionik na našem nebu. Da, mi geografski jesmo u Evropi, ali Evropa više nije geografski pojam. Za one koji ne znaju, Evropa je politički pojam, a mi, nažalost, ne pripadamo toj grupaciji. Evropa jeste bila geografski pojam kada su imali 10 i 12 godina, ali sada, kada su napunili 30 i 40 godina i kada pogledaju kako žive građani EU i sa koliko je novca EU pomogla u krizi vladama koje su članice EU, mogu samo da kažu – žao nam je što smo vodili politiku koja nas je udaljavala od Evrope, i to smo s ponosom tu politiku zastupali. Da smo zastupali drugačiju politiku, možda bi Srbija bila danas u EU, pa bi možda krizu prebrodila uz pomoć i solidarnost drugih građana Evrope.
Iskorišćeno je pet minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Koristim vreme poslaničke grupe (da ne bi bilo zabune). Dame i gospodo narodni poslanici, mi se ovde ponovo suočavamo s velikim stepenom neznanja onih koji treba da nas ubede da su izmene Zakona o Vladi dobre. Vladu ne čine ministarstva, nego ministri. Članovi Vlade nisu ministarstva, nego ministri. Drugo, postavlja se pitanje zašto se ove izmene, koje treba da povećaju političko jedinstvo u Vladi, izglasavaju u 2011. godini, a Zakon o Vladi je donet 2005. godine. Kako to da 2005. godine nije postojala potreba da postoji zakonska norma koja kaže da su članovi Vlade dužni da u javnosti zastupaju stavove Vlade a ne svoje stavove, a odjedanput, u 2011. godini, ta potreba nastaje? Odgovor je vrlo jednostavan. Političke stranke u Srbiji koje ne čine aktuelnu vladu, građani Srbije i sredstva javnog informisanja detektovali su jednu političku pojavu. Ta politička pojava sastoji se u tome što ne postoji jedinstvo u aktuelnoj vladi. Zato se donose ove izmene. Zato što se pokušava silom pravne norme stvoriti političko jedinstvo koga nema. Da li može da postoji političko jedinstvo u vladi koja je sastavljena na način kako je sastavljena aktuelna vlada 2008. godine, koju su sastavljali strani ambasadori i domaći tajkuni, koju su sačinjavale političke stranke koje na 15 dana pre nego što je vlada sastavljena maltene nisu mogle očima da se pogledaju? Moram da vas podsetim, jedan koalicioni partner u sadašnjoj vladi je rekao da ne može da sedi u vladi koja je njihovog bivšeg predsednika isporučila Haškom tribunalu. Drugi koalicioni partner je za tog istog, sadašnjeg koalicionog partnera, rekao da ne može da bude u vladi sa nekim ko je odgovoran za sve ono što se desilo Srbiji tokom devedesetih godina. Odjedanput je sve to zaboravljeno. Ono što je bilo u javnosti prisutno 10, 15 i mesec dana ranije završeno je potpisivanjem jednog ''ljubavnog političkog sporazuma'' o tome da jedni drugima opraštaju sve grehe i politički rezultat tog dogovora između dva koaliciona partnera je da niko drugi nije odgovoran za teško stanje tokom devedesetih godina nego SRS i dr Vojislav Šešelj. Niko nije bio u vladi 1990 – 2000. godine sem SRS. Nije tu bila ni SPS, ni Nova demokratija, ni DS, ni SPO. Od 1990. do 2000. godine Srbijom je vladala SRS i dr Vojislav Šešelj. Kakav je autoritet Vlade u međunarodnim odnosima? Evo jednog prostog pitanja – koliko Interpolovih poternica je raspisala ova vlast za ljudima koji su odgovorni za ratne zločine u Hrvatskoj i u Bosni i Hercegovini? Koliko ljudi za kojima ste vi raspisali poternicu su vam vaši prijatelji iz SAD, Velike Britanije, Francuske, Nemačke isporučili u Srbiju? Da li vam je isporučen Ejup Ganić? Nije. Čovek naredio masakr u Dobrovoljačkoj ulici. Da li vam je isporučen Jovan Divjak, čovek koji je, pre nego što je prešao u Armiju BiH, prodavao oružje Muslimanima, pa da bi izbegao osudu vojnog suda prebegao u Alijinu vojsku? Da li vam je taj čovek isporučen? Nije. Morali ste da odustanete od krivičnog gonjenja Tihomira Purde. Morali ste zato što je to bio ultimatum hrvatskih prijatelja. Oni su vam rekli, a Amerikanci su to, naravno, podržali – odustanite od gonjenja Tihomira Purde, znamo da je izvršio ratne zločine u Vukovaru, znamo da je tamo bilo svega i svačega kad je u pitanju Zbor narodne garde i hrvatsko ministarstvo unutrašnjih poslova, ali vi njega jednostavno morate da oslobodite od bilo kakvog krivičnog postupka zato što je to zahtev Vašingtona, Brisela i Zagreba. Dakle, ne morate vi nas da ubeđujete koliki vam je autoritet. Ubedite vaše prijatelje, za koje bar vi tvrdite da su vam prijatelji. Ubedite da su oni zaista prijatelji i Republike Srbije. Hajde malo nek oni nešto učine za vas. Vi ste isporučili sve koje ste mogli da isporučite. Još samo maloletnu decu niste počeli da isporučujete u Haški tribunal. I Slobodana Miloševića, i Milana Milutinovića, i Šainovića, i sve moguće policijske i vojne generale, sve ste isporučili. Šta su oni učinili za vas? Dan za danom ta tzv. međunarodna zajednica lupa šamare Republici Srbiji. Nisu odgovorni ni Ejup Ganić, ni Jovan Divjak, ni Alija Izetbegović. Niko ni za šta nije odgovoran sem Srba. To je stav međunarodne zajednice o onome što se dešavalo tokom devedesetih godina. Kakav je autoritet Vlade kad je u pitanju ekonomska politika? Nikakav. Vi sad nas pokušavate da ubedite da mi ne živimo u Republici Srbiji, da ne znamo šta se dešava u realnom svetu oko nas. Taj pokušaj je unapred osuđen na neuspeh. Ovde se neki poslanici vladajuće koalicije pozivaju na primere država koje su maltene morale da prodaju svoja ostrva da bi izašle iz ekonomske krize. Zbog građana Srbije, moram da kažem da je to izjava Angele Merkel i nemačkog ministra finansija, koji je na one žalopojke Grka rekao – gospodo, ako nemate para, prodajte ostrva. To je EU. Nema tu ljubavi, nema solidarnosti, nema tu ničega sem pukog ekonomskog interesa. Ako Grčka, koja je godinama u EU, maltene mora da prodaje ostrva, s kojim pravom onda vi Republiku Srbiju pokušavate da uvedete u EU? Šta mi da prodamo? Mi ostrva nemamo. Šta da prodamo? Vojvodinu da prodamo? Rašku oblast da prodamo? Žitna polja da prodamo? Kopaonik da prodamo? Šta da uradimo? Dakle, ova vlada nema autoritet. Ova vlada ne vodi dobru politiku – ni političku, ni ekonomsku, ni spoljnopolitičku. Pitam vas sad – da li vi iskreno verujete da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije? Ako jeste, s kojim pravom se u Beogradu održava konferencija NATO-a, koji nas je 1999. godine bombardovao, koji je, prema izveštaju Dika Marija, znao za trgovinu ljudskim organima i ništa nije uradio da to spreči? U izveštaju Dika Martija piše da je NATO tokom intervencije na Jugoslaviju 1999. godine Oslobodilačku vojsku Kosova smatrao svojom saveznicom. S kojim pravom se u Beogradu održava konferencija NATO-a? Kako u martu primate Putina, a u junu iste godine ćete ovde da se grlite i ljubite s predstavnicima NATO-a? Kakvu vi to politiku vodite? Kao što u privatnom životu jedan čovek ne može da sedi na dve stolice ako je moralan i čestit, tako to ne može nijedna država u međunarodnim odnosima. Jeste li vi za Ruse ili ste za Amerikance? Jeste li vi za NATO ili ste protiv NATO-a? Jeste li za EU ili ste protiv EU? Za šta ste vi? Jedna izjava nekadašnjeg vođe Ilirskog pokreta u Hrvatskoj dobro objašnjava situaciju u kojoj se vi nalazite. Izjava se odnosi na tadašnje Hrvate. Kaže – mi Hrvati smo malo Nemci, malo smo Mađari, malo smo Latini; sve u svemu, nismo ništa. Otprilike je takva i Vlada Republike Srbije – malo je proamerička, malo je proruska, a u pauzama je ponekad i prosrpska, kako bi rekao aktuelni predsednik Boris Tadić. Dakle, ono što je suština, ne može se silom pravne norme uspostaviti političko jedinstvo. Političkog jedinstva ili ima ili nema. Ako ga nema, ono ne može biti uspostavljeno Zakonom o Vladi. Vlada je politički heterogena. Suviše je mnogo privatnih interesa da bi ona mogla da bude politički jedinstvena. Stranke koje je sačinjavaju ne veruju jedna drugoj, ne postoji elementarno političko poverenje. I posle ovog zakona o Vladi sve će biti kao što je bilo i do sada. Imaćemo tromu vladu, nesposobnu i neodgovornu. Imaćemo premijera kojeg niko živi u Srbiji ne razume i ne zna kakav je njegov stav o bilo kom vitalnom društvenom problemu. Nikada niko nije čuo jasno i glasno za šta se taj čovek zalaže. Rečju, imaćemo vladu koja se, po rečima Slobodana Jovanovića, politikom bavi na polumutav način.
Iskorišćeno je devet minuta i 35 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine Milane Markoviću, pravniče, ministre u ostavci, dame i gospodo narodni poslanici, ovde smo čuli napad na opoziciju kako pokušava nemušto da odbrani jedan ovakav amandman, a u isto vreme predstavnici vlasti objašnjavaju da je jedini način da se Vlada sačuva da se ministrima začepe usta. Vlada koja je u haosu, koja za tri godine nijedno obećanje nije ostvarila, jedino svoje opravdanje nalazi, kako kažu, u teškom nasleđu koje je preuzela 2008. godine. I zaista je to teško nasleđe. Ostavljeno im je 400.000 radnih mesta, 400.000 plata, vrlo teško nasleđe, s kojim su se izborili tako što su te ljude oterali na ulicu i ta radna mesta ukinuli. Zaista je ostalo teško nasleđe da su građani imali 100 evra veću platu, to se teško moglo podneti pa su smanjili platu za 100 evra. Zaista je bilo teško nasleđe stabilnost u Raškoj oblasti, pa je to bilo nepodnošljivo gledati, pa su gledali da što više posvađaju tamo ljude i da stanje bude na ivici krize i pucanja. Zaista je teško nasleđe bilo što su srpske institucije bile na KiM, pa je trebalo dovesti Euleks i povući se odande. Zaista je teško nasleđe bilo pokušati voditi politiku očuvanja državnog suvereniteta i nekog kontinuiteta i dostojanstva, pa se onda podnosila rezolucija, pa se povlačila, pa se sada vode sramni pregovori, ne znamo s kakvom ciljem, u Briselu. To su posledice politike i to je obračun sa nasleđem u kom je Srbija imala mogućnost, da se znalo sačuvati, da napreduje i da se pravilno razvija. Ali, kao što je čitav proces rekonstrukcije u stvari pokazatelj i paradigma kako Vlada funkcioniše, a to je jedan haos, nepoštovanje zakona, nepoštovanje elementarnih pravila u modernom svetu kako se formiraju vlade. To je, u stvari, slika kako se vladalo u prethodne tri godine. I jedino što mogu predstavnici vlasti jeste da kažu da je to nasleđe bilo strašno i da optužuju paušalno i da pokušavaju stvoriti sliku kako nisu znali s tim da se izbore. Nije, gospodo, svetska ekonomska kriza jedini uzrok. Mi imamo najnižu platu. Tu smo uspeli da pokažemo kako smo se uspešno izborili u odnosu na okolne zemlje, tako što imamo najnižu platu u regionu. I to je zaista veliki uspeh – lider u regionu. Znači, stvar je u lošoj vladi, u lošim kadrovskim rešenjima, u lošoj politici i uništavanju svega što se stvaralo prethodne četiri godine, od 2004. do 2008. godine, kada je DSS bio na vlasti. Možete vi da izvrćete činjenice, da kažete – nije tako, nije bilo više od 400.000 radnih mesta, nije bila veća plata. Ali činjenicama ne možete pobeći. Možete tražiti hiljadu razloga zašto je to tako ali, jednostavno, vi ste neuspešna vlada i najneuspešnija vlada koja je dosad bila i od te činjenice nikako ne možete pobeći. Hvala.
Tri minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, verujem da niko od predstavnika poslaničke većine, a i predlagača ovog zakona, nije pretpostavio da će ovaj član zakona izazvati ovoliku diskusiju, ali smo mi kao političari dužni da vidimo šta se iza brda valja i tako i tumačimo svaki član zakona ili svaku reč u zakonu. Pogotovu što ovaj član zakona upravo odslikava onu najstrašniju našu stvarnost, a to je da mi nismo više suverena država. Jer da jesmo, nama uopšte ne bi trebao ovakav član zakona. Ovo je nešto što se podrazumeva. Dakle, kad posle nekih izbora, a evo sad smo u situaciji i da u toku trajanja mandata ove vlade, predsednik Republike da mandat nekome da sastavi Vladu, on je skroji po nekom svom viđenju. Uglavnom su to koalicione vlade i tako je u celoj Evropi. Postoji neki politički dogovor i neka politička platforma na kojoj će ta vlada raditi u toku svog mandata. Ali ovde se kod nas očigledno radi o tome da naša vlada pre svega nije samostalna u kreiranju i sprovođenju svoje politike. Što je još gore, i oni koji participiraju u Vladi imaju različite mentore na Zapadu – jedni u Engleskoj, drugi u Nemačkoj, treći u Americi – i tu dolazi do izvesnih trvenja. Pa sad, da bi se Vlada sačuvala, da bi se obezbedila od toga da javnost ne sazna šta ko od ministara u Vladi ili predstavnika određenih političkih partija misli, hajde da to unesemo u ovaj zakon. To je zaista smešno, jer mi smatramo da je ova odredba zakona nešto što je moralno, nešto što se podrazumeva, što ne treba da stoji u zakonu ako je ta vlada napravljena na nekoj političkoj platformi. Ali, ako je ona samo skrpljena tako kako želi neko sa strane, iz inostranstva, onda pokušavate da evo na ovaj način disciplinujete ministre. Druga stvar, jasno je da se nalazimo u predizbornoj godini, a neki najavljuju izbore i nešto malo ranije, neki se dogovaraju sa vlašću kada će to da bude, imate razna obećanja ko treba da preuzme vlast u narednom mandatu, a svi zaboravljate na građane Srbije. Mislim da ih previše potcenjujete. Oni su sve te vaše marifetluke (pa čak i ove novopečene političke partije, koja bi trebalo da bude vanparlamentarna, ali je zahvaljujući vama u parlamentu) shvatili, razotkrili i niko od vas ne zna šta će građani Srbije na sledećim izborima reći. Možete da se nadate da ćete ih opet nekako preigrati, zavarati, slagati, ali iskreno da vam kažem, posle već dugog iskustva, koje naši građani imaju, dvadesetogodišnjeg izlaska na parlamentarne izbore, mislim da će ovog puta i te kako da se zamisle i da odluče onako kako je za njih najbolje, a ne onako kako biste vi ili vaši mentori to želeli. Dakle, stojimo na stanovištu da ovaj član zakona podrazumeva nešto što bi trebalo da bude oličenje svakog poštenog čoveka – da, ako je ušao u neko kolo, odigra to kolo do kraja ako mu odgovara, a ako mu ne odgovara, da javno izađe i kaže ''podnosim ostavku jer se ne slažem s tim i tim'', ali ne možete ih onemogućiti da imaju svoj politički stav. Druga je stvar što neki od vas ili neke političke partije možda ne smeju da se povuku iz Vlade, moraju da izdrže da trče do kraja ako su ušli u to kolo. Gospodin Milivojević je rekao da će podržati ovaj amandman, ako sam dobro shvatila? Ne, to je bio lapsus lingve. Dakle samo zakon, a ne amandman. Mada je ušlo u zapisnik. Puno argumenata je bilo za ovaj amandman, ali je mnogo važnija od toga bila ova diskusija kolega narodnih poslanika koji su shvatili o čemu se radi i iskoristili priliku, a među njima i ja, da ukažemo javnosti da naša vlada nije srpska vlada i da to pokazuje svojim delima. Najnovije je ulazak u pregovore sa Šiptarima, što je neposredno priznanje nezavisnosti KiM, što ne treba mnogo truda da se objasni. Neću da kažem da nije adekvatan pregovarač, neću da govorim o tome da nemate platformu za razgovore, hoću da kažem da niste smeli, bar tako SRS smatra, da se upustite u te pregovore, jer samim tim priznajete da se radi o dve međunarodno priznate države, iako mi nikada ne možemo ni deklarativno ni bilo kako drugačije da priznamo KiM. Vi to na svoju ruku radite i, kao što vidite, budućnost države Srbije je sasvim neizvesna ako Vlada bude nastavila da vodi ovakvu politiku kakvu vodi. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i pet sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Radović.
Pravo na repliku. Mislim da sam pomenuta…
Nemate pravo na repliku, možete koristiti vreme poslaničke grupe.
Da ste slušali šta je gospodin Milivojević govorio, možda bih imala…
Zahvaljujem. Da li želite da koristite vreme poslaničke grupe? Izvolite.
Pošto mi ne date pravo na repliku, naravno da ću koristiti vreme poslaničke grupe. Da bi neko bio ponižen, on mora da ima elementarno dostojanstvo. Možda gospodin Milivojević nije ponižen, ali su definitivno poniženi građani Srbije, zbog toga što oni koji imaju privilegiju da primaju platu, primaju je u toliko niskom iznosu da je ona najniža danas u Evropi. Ponižen je sav narod koji živi u Srbiji, a koji je u ogromnom broju – milion ljudi danas u Srbiji živi ispod granice siromaštva, i poniženi su oni koji snose teret plaćanja najskuplje administracije u Srbiji. Tačno je da su neke zemlje htele da prodaju svoja ostrva da bi izašle iz krize, ali je tačno i ono što se dešava…
Narodna poslanice, niste dobili pravo na repliku. Molim vas da vreme poslaničke grupe …
Gospođo Čomić, koristim vreme poslaničke grupe.
Molim vas da onda govorite o temi dnevnog reda.
Ne znam da li se mi razumemo šta govorimo ovde danas.
Savršeno vas razumem, narodna poslanice. Ako trošite vreme poslaničke grupe, tada morate da govorite o temi dnevnog reda, a ne da kažete ''koristim vreme poslaničke grupe'', a u stvari koristite vreme za repliku. To je razlika. Tako da vas molim – o dnevnom redu.
Upravo govorim o tome koliko je ovaj član ponižavajući za parlament i celokupno društvo, iz prostog razloga što se ovde definiše nešto što bi jednu normalnu vladu trebalo da okupi i ne bi trebalo da bude uopšte sporno i definisano. Govorim o tome da su neke zemlje htele da prodaju svoja ostrva da bi izašle iz krize, a Srbija prodaje svoju teritoriju, odnosno svoju pokrajinu, a svakim danom sve dublje ulazi u tu krizu. To je suština.
Jedan minut je iskorišćen vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, pozivam se na član 107. stav 1 – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Pod dostojanstvom Narodne skupštine podrazumeva se i obaveza da se u Skupštini ne iznose neistinite tvrdnje i da se poštuje zakon. Upravo je objavljena vest o tome koji su ministri podneli ostavke. Gospodin Marković je ministar u ostavci. Govorim na osnovu saopštenja Vlade, koje je objavljeno, između ostalog, i na sajtu RTS-a.
Narodni poslaniče, dobili ste reč da govorite o povredi Poslovnika. Ako je povređen Poslovnik, onda vas molim da govorite o povredi Poslovnika, a ne o tome da li je ili nije bilo vesti u novinama ili na televiziji. Molim vas da vi ne omalovažavate Narodnu skupštinu. Poslovnik Narodne skupštine ne može biti povređen na televiziji. Kako da vam kažem?
Upravo dajem obrazloženje.
Ne dajete obrazloženje. Zahvaljujem vam. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da bi ipak bilo časno da, ako neko već non-stop pominje da u Srbiji živi jako mnogo ljudi ispod granice siromaštva, onda bude bar toliko pošten pa da se priseti – dok je bio na vlasti, koliko bi manje siromašnih bilo da nije bilo "Kolubare", koliko bi manje siromašnih bilo da nije bilo drumske pljačke, koliko bi manje siromašnih bilo da nije bilo pljačke Železnice itd. Mi se ne vraćamo u prošlost, ali ako želite da tvrdite građanima Srbije da ste danas rođeni i nedužni za sve što je ova zemlja pretrpela, onda moramo da vas podsetimo da ogroman deo odgovornosti za sadašnje stanje u ovoj zemlji snosite upravo vi koji danas podsećate na ovako teške trenutke.
Molim narodnu poslanicu da takođe poštuje član Poslovnika o obavezi da se govori o dnevnom redu. Svako dobije minut, samo što nemamo naviku da slušamo i druge, nego samo slušamo sebe. Svako dobije priliku da kaže šta ima, ali bez prelaska granice koja podrazumeva ugrožavanje reda na sednici Narodne skupštine. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Da, naravno, i ponovo se pozivam na član 107. Upravo ste ga vi sad prekršili primenjujući različite kriterijume za isti pristup izlaganju tokom sednice Narodne skupštine. Ako moje obrazloženje nije imalo nikakve veze sa kršenjem Poslovnika, onda ni obrazloženje koleginice Kolundžije nema nikakve veze sa…
Narodni poslaniče, ne slušate pažljivo…
Vrlo sam pažljivo slušao.
Upravo sam narodnoj poslanici kazala da je u obavezi da govori o dnevnom redu.
Dozvolite mi da u okviru svog vremena dam obrazloženje. Dozvolite da obrazložim na osnovu čega mislim da je prekršen Poslovnik. Upravo sam sada dao obrazloženje – zbog korišćenja različitih kriterijuma.
Kažem vam da nije. Zloupotrebljavate pravo da dobijete reč o povredi Poslovnika. Narodni poslaniče, pravo da se dobije reč i govori o povredi Poslovnika je dragoceno pravo i to pravo se ne može zloupotrebljavati. Moja obaveza po članu 27. je da obezbedim to pravo, a ne da obezbedim zloupotrebu prava zato što se želi nešto reći. Hvala vam. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dobacuju da se odmah kaznim. Polako, prvo da kažem. Mislim da je ipak povređen član 27. Samo bih želeo da skrenem pažnju na to da predsedavajući treba da vodi sednicu, a ne da teroriše narodne poslanike.
Nema povrede člana 27. Uvidom u stenogram videćete da je primena Poslovnika za sve narodne poslanike koji daju primedbe na povredu Poslovnika ili pokušavaju da krše odredbe Poslovnika Narodne skupštine potpuno jednaka. Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, dajem svoj prilog podršci amandmana na član 4. ovog predloga zakona. Posmatrajući Predlog zakona, koji je vrlo skromnog obima, vidimo da je upravo ovaj član verbalno najobimniji. Ne mogu da ne primetim, prvo, da je on imao za cilj ono što primenjuju sve vlade sveta uvek kada se nađu u ovakvom tesnacu u kakvom se naša vlada našla, a što je odavno odgovoreno u jednoj mudroj igri koja se zove šah, a to je manevar odvlačenja pažnje. Ovim članom, koji je trebalo upravo ovako da uzurpira i našu pažnju i pažnju javnosti, u stvari je skrenuta pažnja s mnogo većih problema koji dolaze s ovom rekonstrukcijom Vlade. Ono što me interesuje i kod predloga ovog člana i kod odbijanja amandmana koji je razložno stavljen na ovaj član jeste odgovor na pitanje – šta se dobija rekonstrukcijom Vlade? Znači, to je isto pitanje – koji je motiv (a on je u oba slučaja jasan), koji je cilj (jer je u oba slučaja neizvestan) i, svakako, koji je efekat? U slučaju ovog člana, on je očekivan za Vladu. On jeste prividno uznemirio javnost, ali neće dati odgovor na ono važno pitanje – šta ćemo kad dođe do primene ovog zakona? Već tri godine imamo na sceni ućutkivanje demokratije. Kao jedno mlado demokratsko društvo, tu zakasnelu bolest nismo smeli sebi da dopustimo. Na televiziji pratimo emisiju koja se zove "Raspakivanje", pa smo ovaj proces Vlade koji je pred nama nazvali u jednom momentu ''prepakivanje'', ali mi moramo da se suočimo kao javnost, kao građani, kao politički subjekti srpske svakodnevice, s jednim sasvim ozbiljnim ućutkivanjem demokratije u ovoj državi. To ovaj zakon definitivno uvodi, propisujući nam prisilno, kao zakonsko slovo, optimizam. Znači, ovde se zakonom propisuje optimizam i onda kada njemu mesta nema. Posle usvajanja ovakvog jednog člana moram reći da postajem, iskreno, ono što se zove – pesimista. A ko je pesimista? Kažu – to je dobro obavešteni optimista. U Vladi će svi biti dobro obavešteni, ali bojim se da će posle ovog člana morati da imaju samo prividni optimizam. Dakle, ovo je član koji će se ukinuti već padom ove vlade (da li će to biti za par meseci ili konačno sledeće godine), ali on će svakako postići onaj dobar efekat – razgolitio je mnoge stvari. Zato kažem kolegama poslanicima da ne budu očajni što amandman neće biti usvojen. Neće biti usvojen, ali ovo je najkraći mogući dah i zaista poslednji trzaj pokušaja jedne prilično loše firme sa stečajnim upravnikom da se održi bar neko vreme kao vlast.
Tri minuta i 45 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Mislim da se, po amandmanu, pre javio Jovan Palalić. Je l' tako?
Narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Ova norma, koja je sada na dnevnom redu, o kojoj raspravljamo, tipičan je primer represivne norme. I u nizu slučajeva koje smo imali u Narodnoj skupštini kada su se usvajali zakoni dominirala je represija. Od Zakona o informisanju do niza drugih zakona, uz Krivični zakon, stalno se pooštravalo i stalno su se uvodile represivne mere da bi se dostignuti nivo sloboda na sve moguće načine smanjivao i gušio. I onda slušamo ovde – novi nivo funkcionisanja institucija od strane vladajuće većine. Dok su za vreme vlade koju je vodio DSS građene institucije, ovde se one na sve moguće načine razgrađuju. Slušamo i u političkim porukama, gde političari upiru prstom – tu je bio kriminal. Gospodo, postoje institucije koje će to da rešavaju, a tu praksu, da političari upiru prstom, gledali smo devedesetih godina, gde je političkom odlukom istraživano, optuživano, presuđivano. Tu praksu ponovo sada vidimo. To je sistem institucija i politike koji se sada stvara. Devedesetih godina imali smo još jedan korak više, a to je bilo izvršenje političkih presuda. Pokazana je velika maštovitost kako su se te političke presude izvršavale. Sada se vraćamo u to vreme (iako smo mislili da je to vreme nepovratno prošlo posle 2000. godine) da političari presuđuju umesto institucija, pa onda, da bi takvo stanje bilo, treba razgraditi institucije. I ovo je primer razgrađivanja Vlade kao institucije, ceo zakon je primer razgrađivanja Vlade kao institucije, i ovaj način funkcionisanja je – šta će nam sudovi, šta će nam policija, šta će nam tužilaštvo, šta će nam izvršni organi, mi ćemo da optužimo, mi ćemo da presudimo. Gospodo, to što ste sada razgradili, buduća vlada, koja će doći posle vas, ponovo će sagraditi i verujemo da nikada više građani neće dopustiti da razgrađujete institucije i da razgrađujete državu. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Ivan Andrić želi da govori o povredi Poslovnika.
Član 107 – dostojanstvo Narodne skupštine. Mi smo svi obmanuti danas i mislim da je jako važno da se to preseče i da se kaže. Dakle, ministar Milan Marković je direktno obmanuo javnost, da ne kažem slagao. On je podneo je ostavku, on je ministar u ostavci, i to ne piše u novinama, to je saopštila Vlada Srbije danas. Znači, gospodin Milan Marković nema zakonsko pravo da sedi ovde. Dozvolite da vam pročitam član zakona – ministar koji je podneo ostavku ne može donositi propise, osim ako njihovo donošenje nije u interesima odbrane ili prirodne ili tehničke nesreće. Oko toga da li je ova vlada tehnička nesreća ili prirodna, može da se polemiše, ali to je stvar stava. On, jednostavno, nema pravo da sedi ovde. Mi vas od 14 časova upozoravamo da Skupština ne sme kršiti zakon, jer se zakon krši na početku malo, a na kraju Gadafi istera puške i tenkove na ulicu. Ne možete kršiti zakon. Ova zemlja ima premijera. Prvo, mi smo jedina zemlja na svetu gde premijer ne obrazlaže zakon o Vladi, nego sedi negde sakriven u nekoj rupi, plašeći se za sebe, a ni ministar koga pošalje nema zakonsko pravo da sedi ovde. Šta je sledeći potez? Ili hoćete da nam kažete da premijer laže, pošto je on rekao da je ministar podneo ostavku? Kakvi ste, možda ministar i ne zna da je podneo ostavku, ali, molim vas, obavestite ga, pošto to cela zemlja zna osim njega. Naravno da je on to znao pošto je svojim bezobrazlukom i arogancijom, a zatim i direktnom obmanom, pokušao da slaže poslanike Narodne skupštine. Ako preko toga pređete i kažete da to nije uvreda dostojanstva, ne znam šta je veća uvreda dostojanstva Narodne skupštine nego to i ne znam šta mi uopšte imamo njega da slušamo… (Predsedavajuća: Dva minuta.) …ako nas je uverio pre 15 minuta da je čovek koji je sposoban tako hladnokrvno da laže. [[Isključen mikrofon.]]
Molim vas da ne dobacujete. Potpuno razumem želju svih narodnih poslanika da tokom sednice na kojoj se razgovara o izmenama i dopunama zakona o Vladi svako pokaže najbolje od sebe i u prilozima za ili protiv bude najbolji mogući, ali vas molim da pri tome ne zloupotrebljavamo odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Član 107. nisam povredila, Skupština teče po Poslovniku i tako će i nastaviti da teče.
Povreda Poslovnika.
Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Da, naravno. Član 107. Vi ste sada direktno mene uvredili kao narodnog poslanika. Nijednog trenutka nisam rekao da ste vi bilo šta povredili, rekao sam da je ministar… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče…
Nemojte da me prekidate, molim vas.
Možete dobiti reč o povredi Poslovnika samo ako sam ja povredila Poslovnik.
Da vam kažem nešto, imam pravo da dva minuta obrazlažem povredu Poslovnika.
Narodni poslaniče, pravo na povredu Poslovnika, prvi stav – dobija se reč da se ukaže na povredu koju je učinila predsedavajuća, i ja vam kažem da nisam. Zahvaljujem vam.
Povreda Poslovnika.
Želite da kažete da je povređen član 27? (Da.) Izvolite.
Član 107, povreda mog dostojanstva. Vređate me svojim ponašanjem, ne dozvoljavajući mi da obrazložim ono za šta su mi, kao narodnom poslaniku mandat dali građani ove zemlje, a ne vi. Da ste se vi pitali, ne bih sedeo ovde.
Narodni poslaniče, morate voditi računa o poštovanju i drugih odredbi Poslovnika Narodne skupštine.
Slažem se. Takođe i vi morate voditi računa o tome koga ja ovde predstavljam. Ja ovde predstavljam neke građane, koji neće da Narodna skupština krši zakon, bez obzira kakvu vi sad vratolomiju izvodite. Mi vam kažemo da ne postoji jasnije kršenje zakona od ovoga.
Upozoravam vas na ophođenje.
Kažem vam da je kršenje zakona…
Upozoravam vas na način na koji se ophodite prema drugim narodnim poslanicima.
Možete vi meni da upadate u reč, možete da zovete obezbeđenje da me izbaci, možete verovatno da naterate i Ivicu Dačića da me uhapsi, ali kršite zakon.
Nema nikakvog razloga za to.
Vi kršite zakon. Znate li kako se zove onaj koji krši zakon? Ne znate to? Gde je ministar? Gde je premijer? Gde su oni? Ima tehnička posla. Možda sada vrši ta tehnička posla po zgradi Skupštine. O čemu ovi poslanici govore ceo dan danas? Da li to nekoga zanima? Pa, šta će vam Skupština uopšte? Pustite "Srećne ljude", "Bolji život", neka idu 24 sata dnevno, a vi muljajte u miru, da vam ne smetamo mi, ni ovi ministri iz člana 4. koji ne smeju ni da kažu ako vide nešto.
Narodni poslaniče, upozoravam vas na jezik koji upotrebljavate. Zahvaljujem. Član 107. nije povređen u mom postupanju kao predsedavajuće. Možete tražiti da se Skupština o tome izjasni u Danu za glasanje. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, vi ste upravo prekršili član 107. i član 110, a sve vreme ovog zasedanja krši se član 271. Pročitaću samo treći stav.
Narodni poslaniče, član 271. ne može biti predmet povrede Poslovnika.
Može biti prekršen… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem i molim vas da ne zloupotrebljavate…
Moje je pravo da u dva minuta dam obrazloženje i objasnim zašto. Ne radi se o pravu, nego o flagrantnom kršenju prava.
Narodni poslaniče, ja sam dužna da se staram o redu na sednici Narodne skupštine, da, slušajući narodnog poslanika, ne dovodim ni narodnog poslanika ni sebe u situaciju da postupam po članu koji me obavezuje da izričem mere opomene, jer staranje o redu tokom ove sednice smatram takvim da svi narodni poslanici moraju imati prostora da iskažu svoj pozitivan ili negativan stav o predlozima zakona koji su na dnevnom redu. Zahvaljujem. Narodna poslanica Nada Kolundžija ima reč. Narodni poslanik Ivan Andrić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Znate šta? Vi ste po članu 27. dužni da omogućite da Skupština radi po redu i zakonu. Vi ste sada profesora prava tim arogantnim stavom vladajuće većine ''niko ništa ne zna, samo mi sve znamo'' i ova ''švedska partija'' - sve je uredu, pa da pričamo o žiro računima…
Ja vas molim...
Znači, vi nemate pravo to da radite.
… Da komunikacija s drugim narodnim poslanicima bude u skladu sa Poslovnikom.
Molim? A je l' vaša u skladu? Pa, vi sebi dozvoljavate da tumačite pravo bolje od profesora pravnog fakulteta. Koji član Poslovnika vam daje to pravo? Ili želite da kažete da on ne poznaje materiju, ili da nije u pravu, tako što primenjujete golu silu, time što nam oduzimate reč. Zašto ne diskutujete o tome? Odgovorite mi na pitanje.
Narodni poslaniče, mera oduzimanja reči nije se dogodila na ovoj sednici, a očigledno i neće, nema potrebe. Samo insistiram da se poštuje Poslovnik.
Pa, taj cinizam… Znate šta? Ne postoji dovoljno duboka rupa u koju ćete upasti takvim cinizmom i takvim kršenjem zakona. Mi vam lepo kažemo – prekršen je zakon, kršite ga konstantno od 14.00 časova danas. Ili je premijer lažov. Jedno od ta dva ne može da bude netačno. Znači, premijer je rekao da gospodin koji sedi nije više ministar, on je ministar u ostavci, ne može da predstavlja Vladu, a vi meni isključite mikrofon da ne bi to saznali građani. Je l' to rešenje problema? Zato vam odmah kažem – bolje skratite sve; odmah cela poslanička grupa – opomene, napolje, nemamo reč i mirno sve. Kod Tijanića "Srećni ljudi", kod Željka "Dvor", sve peva, super, imamo opoziciju, ima miting, nema miting, stanje u Švedskoj fenomenalno, član, alineja 14, ali se zakon krši i, ako vam to danas prećutimo, šta je sutra – to je pitanje. Šta je sutra?
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede, naravno. Ja ću vam ponoviti da je staranje o redu na sednici moguće samo ako se znaju članovi Poslovnika Narodne skupštine i za sebe ne smatram da treba da znam išta više ili išta manje od toga da bi bilo primene članova Poslovnika Narodne skupštine. Zato, da ne bude zabune, kada je u pitanju pravo da se dobije reč i da se govori o povredi Poslovnika i da se pri tome ne zloupotrebljava to pravo, to je član 103: ''Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu s odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi. Narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano''.
Tako piše? Bravo, bravo. Piše i Gadafiju da je puko. To je sila koja se pojavljuje i rešava stvar.
Imam potpuno razumevanje za sve nas narodne poslanike koji ne bismo da primenjujemo pravila u svakom slučaju, ali, nažalost, dok predsedavam, imam obavezu da postupanja po Poslovniku bude. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović želi da govori po povredi Poslovnika i dobija reč.
Zamolio bih da mi se da objašnjenje kako da objasnim da je Poslovnik prekršen kada mi se ne dozvoljava da kažem svoje obrazloženje koje mogu da stavim u dva minuta. Na to moje pitanje nisam dobio objašnjenje. Ponovo se pozivam na kršenječlanova 107. i 110. i tvrdim…
Ne možete, narodni poslaniče, da ponavljate primedbu.
Dozvolite mi da dam obrazloženje… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem i molim vas da…
Niko se nije pozvao na članove 110. i 271.
Narodni poslaniče, vi ste se pozvali na 271. i rekla sam da član 271. ne može biti predmet povrede Poslovnika tokom sednice.
Može biti.
Molim vas i zahvaljujem vam.
Za takve stavove kao što su vaši ja na ispitima obaram studente.
Zahvaljujem vam. Narodna poslanica Milica Radović ima reč.Izvolite.
Po Poslovniku smo se javili.
Kasno ste se setili.
Narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Predsednice, slagali ste Narodnu skupštinu kada ste rekli da član 271. ne može da bude prekršen. Gde to u Poslovniku piše? To u članu 103, koji ste sada citirali, nigde ne piše. Član 103. govori o tome da je zabranjeno ukazivati na povredu Poslovnika na koju je već ukazano. Ovo je potpuno nova povreda Poslovnika. Pojavila se nova informacija. Ministar je sve vreme ovde. Dakle, ta povreda Poslovnika traje sve vreme. Da biste znali šta to znači, nije dovoljno da čitate Poslovnik. Ja vašu profesiju ne vređam, nemojte ni vi našu.
Narodni poslaniče, član 271. ne može biti predmet povrede Poslovnika i zaista vam se zahvaljujem. S punim razumevanjem za želju da pomognete da sednica teče u skladu s Poslovnikom, zahvaljujem.
Gde to piše? Na osnovu čega to tvrdite? Neka daju tumačenje Zakonodavni ili Administrativni odbor.
Narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Član 27. Ne znam odakle vam pravo da vi tumačite Poslovnik. Mi vam kažemo da ne piše, a vi kažete da piše. Ili ne umete da nam objasnite ili ovoj sednici mora doći kraj. Ministre, vaš premijer je objavio da vi niste više ministar. Baš vas briga? Je l' vas baš briga? Obmanuli ste poslanike Skupštine Srbije i time narušili dostojanstvo ovog doma. Rekli ste da vaša privatna prepiska nije naša stvar. Kako nije? Šta je ostavka? Privatna prepiska? Nije to ljubavno pismo, pa da vas pitamo za to. Znači, vi kršite član 24. postojećeg, do sada važećeg zakona, koji menjate, i predstavnik ste Vlade sada ovde umesto premijera koga nema nigde, braneći izmenu tog istog zakona. Pritom niste u sali, niko od onih koji mogu da odgovore poslanicima nisu tu i vas baš briga za bilo šta. Pitam vas zašto ste obmanuli javnost i zašto predsedavajući Parlamenta ne dozvoljava doktoru prava, profesoru pravnog fakulteta, da obrazloži gde je kršenje Poslovnika. Ako nam ne date da govorimo, objasnite nam šta tačno da uradimo. Da čupamo mikrofone? Je l' to ideja? Šta je ideja? Recite nam. Ako ne može da se govori u Skupštini Srbije, šta može? Kažite nam šta može, da vas i tu pobedimo. Kažite nam šta. Je l' smešno? Da li se vi meni smejete dok govorim? Molim vas, tražim da vi sami sebi izreknete opomenu sada. Kršite zakon, smejete se, ne date da govorimo. Ignorišete stvarnost, za koju svi poslanici opozicije govore da je tako, tako što oduzimate reč kada neko govori. I još nam se smejete dok vam to govorimo. Razumete li vi u koju ste fazu došli? Ne znam da li je to vama jasno uopšte.
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede člana 27. Sednica se vodi uz primenu odredaba Poslovnika i staram se o redu na sednici u skladu sa članom 27. Pošto je nekoliko puta ovde izrečeno da je nekome oduzeta reč, moja je obaveza da podsetim sve narodne poslanike da je oduzimanje reči mera kazne koja može da bude izrečena ili posle izricanja opomena ukoliko se prekršaj, odnosno kršenje Poslovnika nastavi, ili u slučaju očevidno teškog prekršaja, koji zahteva i teže mere iz članova koji definišu i meru oduzimanja reči, kao jednu od najtežih mera, i meru isključenja sa sednice. Moja želja da svako od nas ima pravo da govori je sasvim jasna, ali je jednako tako i moja obaveza da ne dozvolim da se zloupotrebljava Poslovnik Narodne skupštine, bez obzira koliko razumevanja imala za sve nas koji smatramo da je to način da saopštimo tokom sednice ono što smatramo da je naš politički stav. Dakle, pozivanje na to da je Poslovnik prekršen odnosi se na proceduru, a politički stavovi – kroz replike, nastupe i vreme koje je na raspolaganju poslaničkim grupama. Moja je obaveza da se te dve stvari ne mešaju. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? (Da.) Narodni poslanik Ivan Andrić. Izvinjavam se, narodni poslaniče, ministar Milan Marković želi reč. Da li dozvoljavate? Ne može? Narodni poslanik Ivan Andrić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Naravno, izvolite.
Narodni poslaniče, pitala sam, pošto ste dobili reč, jer imate pravo, i sasvim je jasno bilo od vas rečeno – ne može. Ajde se odlučite.
Rekao sam da može, nije problem.
Ministar Milan Marković ima reč.
Moram priznati da mi zaista nije jasno čemu ovolika nervoza, posebno čemu ovakav odnos prema meni. Ne znam čime sam vas to isprovocirao, gospodine Andriću, da imate toliko negativan stav apriori. Ako je već tako, nema razloga da izvrćete ono što sam rekao. Nisam rekao da imam privatnu prepisku s premijerom, samo sam rekao da, kao ozbiljan ministar (po mom uverenju, naravno; vi ne delite to mišljenje, to je vaša stvar), nemam nameru da ovde iznosim detalje korespondencije ili bilo šta vezano za korespondenciju mene kao ministra i predsednika Vlade. Ako vi mislite da je to nešto pogrešno, ja mislim da nije pogrešno. Mislim da je to potpuno ispravno, normalno i pristojno. Predsednik Vlade je taj koji će izneti detalje korespondencije njega i njegovih ministara, ako se zalažemo za bilo kakav red u Vladi Srbije i generalno u našem političkom životu. Nisam rekao, dakle, da je privatna korespondencija. Nisam ništa rekao, samo sam rekao da detalje toga neću da iznosim. Neću da se izjašnjavam o tom pitanju, jer ste me i malopre pitali da li jesam ili nisam podneo ostavku. Opet vam kažem, o tome neću da se izjašnjavam. Predsednik Vlade je taj koji je ovlašćen da se obrati Narodnoj skupštini i da nešto kaže. Zar je to razlog da vi mene vređate? Stvarno ne razumem šta je tu problem. Šta sam ja to loše uradio ili rekao da se vi na ovaj način obraćate meni? Prosto ne znam šta je to izazvalo vaš bes. A sad, opet vam kažem, način na koji vi tumačite zakon, jednostavno, nije tačan.
Nije tačan ni način na koji ga vi tumačite.
Dobro, dozvolite da imam svoje mišljenje o tome. Ako mislite da sam pogrešio, obratite se nadležnim organima. Opet je to pitanje koje treba da reši sa sobom Narodna skupština, gospodine Andriću, a ne da se vi obraćate meni i da nešto pokušavate da me provocirate bez razloga. Ja se vama nikada nisam obratio na način na koji se vi meni obraćate. Dakle, Narodna skupština neka reši ovo pitanje. Tvrdim vam, Zakon o Vladi kaže da ministar u ostavci, ukoliko ja to jesam, vrši tekuće poslove. Nigde ne piše da ne može da dolazi na sednice Skupštine. Ili, pak, sednice Vlade. Devet meseci su ministri u vladi Vojislava Koštunice dolazili i glasali, gospodine Andriću, na sednicama Vlade. Piše isključivo da ne može da donosi propise. A čak i to može, u izuzetnim okolnostima koje su navedene u zakonu. I one su čak opisnog karaktera, da ne ulazimo u to kako bismo mi sada utvrdili koje su to okolnosti, a koje nisu. Ali donošenje propisa je nešto sasvim deseto. To je jedna od značajnijih stvari koje karakterišu poziciju ministra, da može da donosi propise u materiji kad je ovlašćen zakonom. Znači, potpuno je nesporno moje sedenje ovde. Nisam imao nameru ni na koji način da vas provociram. Stvarno bih vas zamolio, nema razloga da na ovaj način komuniciramo. Ako mislite da Narodna skupština ima problem u poštovanju svog poslovnika, nemojte to adresirati meni. Ja sam ubeđen da je to što sedim ovde potpuno u skladu sa zakonom. Ponavljam, zaista nijednog momenta nisam hteo da odgovorim na vaše pitanje da li jesam ili nisam podneo ostavku. Korespondencija mene i premijera je nešto o čemu premijer treba da obaveštava javnost, a ne ja kao ministar. Mislim da su to i pravila normalnog ponašanja u jednoj vladi i, pravo da vam kažem, pravila lepog vaspitanja. Dakle, sedeću ovde dokle god Narodna skupština smatra da je to tako. Ukoliko Narodna skupština odluči drugačije, nema nikakvih problema da izađem iz ove sale, ako mislite da će to spasiti stvar. Ali tvrdim, smatram da niste u pravu sa tumačenjem Zakona o Vladi.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite.
Ovo sada je i replika i povreda Poslovnika, član 107 – dostojanstvo Narodne skupštine.
Ne, narodni poslaniče, replika nije nikako.
Član 107, povreda dostojanstva Narodne skupštine, koju ste vi počinili malopre u obrazloženju koje ste dali. Bes, gospodine Markoviću, proističe iz toga što mi svoje pravo u okviru institucija Narodne skupštine ne možemo da ostvarimo. Kada neko ne može da ostvari svoje pravo, on je onda opravdano besan i nervozan. Mi upozoravamo ceo dan na tu činjenicu. Za vas je ona možda nevažna. Iz perspektive Vlade, kršenje zakona možda nije važno. Dovoljno je da ste vi ubeđeni da ne kršite zakon. Na sreću, civilizacija i demokratsko društvo poznaju druge ustanove. Jedna je, kada je reč o Narodnoj skupštini, da ja kao poslanik ustanem, izrazim sumnju (to su učinile sve opozicione poslaničke grupe), da se napravi pauza i da Zakonodavni odbor da tumačenje (koji je jedini ovlašćen da daje tumačenje). Tada ne bi bilo rasprave između vas i mene. Pošto je meni to onemogućeno, mi se javljamo ovde. Nas deset, petnaest, svi poslanici opozicije su ukazivali na to. Mi mislimo da vi grešite. Što je još zanimljivije, vi pod tekućim poslovima smatrate izmene Zakona o Vladi. Ja ću doći na taj Zakonodavni odbor da čujem to tumačenje, jer je meni ono beskrajno zanimljivo. Ali da ostavimo šalu i komiku na stranu. Za nas to nisu tekući poslovi. Zbog čega mi insistiramo da se vi pomerite? Zato što je to jedina nada da mi ne čitamo novine, nego da ono što imamo pitamo premijera, koji se plaši ove zgrade kao uklete.
Dva minuta. Zahvaljujem. Zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine.
Kaznite me. Ja ovo ne razumem.
Pošto dobacujete da ne razumete, mogu da samo da vas uputim na stenogram. Još jednom, pravo na ukazivanje povrede Poslovnika možete dobiti da citirate član i kažete u čemu sam ja povredila Poslovnik.
Član 107.
Meni ste to pravo uskratili.
Ovim obrazloženjem molim narodnog poslanika Nebojšu Ranđelovića da ne dobacuje. Razumem strategiju i poslaničke grupe i pojedinih poslanika. Ona je legitimna i legalna. Pravo je svih poslaničkih grupa da pokušaju da zloupotrebe odredbe Poslovnika ili da pokušaju da spreče predsedavajućeg da održava red na sednici, a obaveza predsedavajućeg je da red na sednici održava. Dakle, narodni poslanik Ivan Andrić zloupotrebljava Poslovnik Narodne skupštine jer u svom obrazloženju ni jednom jedinom reči nije obrazložio u čemu sam ja to povredila član 107. Poslovnika Narodne skupštine. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? (Da.) Izvolite.
Kad vam je sve jasno, onda možete da mi dopustite još dva minuta. Opet član 107. Sada ste vi uvredili dostojanstvo Narodne skupštine, opet svojim objašnjenjem, činjenicom da vama nije jasno zašto ja mislim da je kršenje zakona rušenje dostojanstva i zloupotreba rada Narodne skupštine. To ne mogu da prihvatim. Vi isto pravo uskraćujete narodnim poslanicima. Ne date da se dođe do obrazloženja. Sečete oduzimanjem reči, kako god vi to pravno zvali, ovim isključivanjem mikrofona.
Narodni poslaniče, pošto se ovde pozivamo na proceduru, zamoliću vas da pažljivo izgovarate izraz "oduzimanje reči", pošto, ponavljam, toga nije bilo.
Dobro, izvinio sam se, ne znam kako se zove ovo kada isključite mikrofon.
Ja znam kako se zove, pošto čitam odredbe Poslovnika Narodne skupštine, jer mi je to obaveza.
Dobro, kolokvijalno zovemo "oduzimanje reči", a vi zovite kako hoćete.
Ne možete da zovete. Nije oduzimanje reči.
Ne možete ni vi da me prekidate, pa to uporno činite, pa mislite da je, ako to činite sa osmehom, to blaža povreda Poslovnika.
Ne, nego mi je obaveza.
Nije. U Poslovniku ne piše da ako se smejete...
Obaveza mi je, narodni poslaniče, da vas sprečim da zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine.
Ta obaveza je obostrana.
Želite ponovo da govorite? Izvolite.
Hvala. Član 27. I neću se više javljati, osim ako mi date povoda. Mi se, očigledno, razlikujemo u stavovima. Mi mislimo da vi kršite Poslovnik, član 27, time što dopuštate nezakonitoj radnji da se odvija u Skupštini Srbije. Vi mislite da to nije tako. I mi imamo…
Ponavljate već izrečenu primedbu, narodni poslaniče.
A šta je vaša ideja? Da provocirate poslanike, pa da kao dođe do nekog incidenta?
Ne, narodni poslaniče, moja je ideja da primenjujem Poslovnik i da se staram o redu.
Ja izražavam ozbiljnu sumnju u tu vašu nameru. Mislim da je vaša namera da kršite zakon, da se ponašate protivzakonito i želim da se Zakonodavni odbor izjasni o tome kako ćemo da izađemo iz te situacije. Mi ćemo se javljati dok imamo Poslovnik u rukama i dok nas obezbeđenje ne izbaci. Kako mislite da prekinete ovo? Cela opozicija misli da ministar nema pravo da sedi tu, a vi mislite da ima. Zašto je vaša reč važnija od naše? Mi vam kažemo da nema pravo da sedi tu. Nema pravo. Dovoljna je sramota što na njegovom mestu ne sedi premijer. To je već dovoljna sramota za ovaj dom, da bismo mi dopustili još dublje poniranje ove institucije u blato.
Narodni poslaniče, ne možete da proceduralnim sredstvima ostvarite politički cilj. To je moje mišljenje i ovo što sada dajem kao obrazloženje je na ivici u davanju obrazloženja. Ne možete dva puta da se pozivate na povredu Poslovnika. Pošto je već bilo istaknuto na početku sednice, još jednom objašnjenje zašto sednica teče u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Na osnovu članova 132. i 133. Ustava Republike Srbije, član Vlade podnosi ostavku predsedniku Vlade. Predsednik Vlade tu ostavku šalje Narodnoj skupštini. Kada Narodna skupština dobije od predsednika Vlade obaveštenje o tome da je neko od članova ili članica Vlade podneo ostavku, tada Narodna skupština na prvoj narednoj sednici konstatuje ostavku člana ili članice Vlade. Pošto se ništa od toga nije dogodilo do ovog trenutka, do 17.30 časova… Molim vas da me ne ometate u davanju obrazloženja.
A vi mene možete?
Molim vas da ne dobacujete. Dakle, postoje odredbe Poslovnika koje jasno pokazuju i obučavaju o tome šta je u obavezi predsedavajući da radi, da jedino predsedavajući sme da prekida poslanika ili učesnika u sednici. Znači, pošto je u ovom trenutku, u 17.30 časova, Narodna skupština bez obaveštenja o tome da se predsednik Vlade obratio Narodnoj skupštini,poslao obaveštenje, dopis o tome da je bilo ko od članova Vlade podneo ostavku, nemam nikakvog razloga da ne iskažem tvrdnju da sednica Narodne skupštine teče u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine i u skladu sa Ustavom Republike Srbije. S punim razumevanjem za potrebu svih nas drugih narodnih poslanika da članove 132. i 133. Ustava ne znamo ili ne iskoristimo ili iskoristimo u druge svrhe, ali zloupotrebe odredbe Poslovnika Narodne Skupštine ne može biti. To je moja obaveza i ja pokušavam da je izvršim i ispunim onako kako je u Poslovniku za mene u obavezi. Pošto znam da narodni poslanici vole da čuju kada kažem da ja kršim Poslovnik, danas tokom celog dana ga kršim i to smatram staranjem o dnevnom redu, jer dozvoljavam, staranjem o dnevnom redu, da narodni poslanici zloupotrebljavaju Poslovnik, da se govori i van teme dnevnog reda, jer to smatram dobrim za atmosferu kada se govori o ovakvoj temi dnevnog reda. Ukoliko ste želeli da izazovete replike i da se replikama razmene politički stavovi, i to je moglo, ali zloupotrebe odredbi Poslovnika – to ne može, jer mi je zabranjeno. Reč ima ministar Marković.
Zaista ne želim da ostane ni trunka sumnje da se ovde radi bilo šta što nije u skladu sa zakonom. Dakle, zakon u članu 24. govori o ovlašćenjima ministra koji je podneo ostavku i kaže da on radi tekuće poslove. U stavu 2. izričito navodi šta ministar ne može da radi, i ograničava to samo na donošenje propisa, pa čak i to isključuje u tim i tim uslovima, kada može čak i to. Meni je stvarno žao što mi toliko kompromitujemo i ovu našu pravničku struku... Gospođo bivša predsednice Skupštine, evo prozvaću vas da možete da odgovorite, žalosno je što vi mislite da je ovo donošenje propisa. To je baš elementarno neznanje. Ako već ovoliko insistirate, onda je red da vam stvarno odgovorim, da čuje javnost. Znači, to je već vrhunac neznanja. Jer to je malopre pomenuo gospodin Andrić. Vi hoćete da diskutujete, ne date ovde da radi Skupština, mene vređate sve vreme, a ne znate ni šta je donošenje propisa. To je sad stvarno vrhunac. Ne znate šta je donošenje propisa. Znači, ja uopšte nemam problem…
Što si nervozan…? [[Žagor u klupama.]]
Pa dobro sad, to dobacivanje ''a'' i to, mangupski, sa uličnim žargonom… Vi ste očigledno poznat veliki momak, mangup, ja nisam i neću da pristanem na takvu vrstu komunikacije.
Ministre, molim, jezik i obraćanje najvišim učesnicima sednice…
Neću da pristanem na takvu vrstu komunikacije, nemam razloga. Drugačiji sam čovek od vas. Verujem da se rečima može sve reći, i to pristojnim rečima. Nema potrebe za tim ''e'', ''a'', ''u'', ali šta da radimo, eto različiti smo. Dakle, zakon je jasan i u zakonu je jasno navedeno šta ne može ministar. Kada se nekome uskraćuje neko pravo, ne može to široko da se tumači. To se tumači isključivo onako kako je napisano. Ministar ne može donositi propise. Zbog šire javnosti (mada verujem da svi znaju, to je notorna stvar), donošenje propisa podrazumeva donošenje podzakonskih akata u nadležnosti ministra za koje je ovlašćen posebnim zakonom. Pretpostavljam da to svi poslanici znaju i ne znam da li ima nekoga, sem vas dvoje ili troje, ko to ne zna. Dakle, to je vezano za donošenje propisa. Drugo, Poslovnik Narodne skupštine jasno kaže da u radu na sednici Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju predsednik i članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona itd. Ja sam član Vlade do momenta dok Skupština ne konstatuje prestanak mandata. To je ustavna materija, drage kolege. Zar je moguće da to nekome ovde nije poznato? Zar je moguće da ima nekoga ovde da misli da ministar u ostavci nije član Vlade, da ministar u ostavci ne učestvuje u radu Vlade, da ne glasa, da ne obavlja sve ove poslove, uključujući i sedenje na sednicama Vlade i sedenje na sednicama Skupštine? Zaista mislim da ovo sad već postaje politička manipulacija, možda uvertira za sednicu u ponedeljak ili utorak. Žao mi je što ste pokazali vaš doživljaj demokratije i lepog vaspitanja u Skupštini, ali mislim da je ovo svakome dobronamernom potpuno jasno i oko svega ovog što sam naveo za bilo koga ko ovo sluša nema nikakve dileme.
Narodni poslanik Ivan Andrić želi da govori o povredi Poslovnika.
Moram vas da pitam – kada neko nekoga nazove uličarom, to iz vaše perspektive nije uvreda? Nemojte sada da se pravdate tim tihim glasom. Rekli ste da ja koristim izraze sa ulice. Ja sam ponavljao ono što ste vi nama dobacivali u prvom delu sednice. Pitam vas, predsedavajuća – je l' to nije uvreda? Mogu li da nastavim da koristim tu reč? Pitam da bih znao. Je l' možemo svi ili samo ovi vrhovni intelektualci iz Vlade?
Čekam da navedete član Poslovnika...
Član 107. Da li je ''uličar'' uvreda? Zašto vam treba toliko da smislite da li je to uvreda ili nije? Da li se nalazi na onom vašem spisku reči koje ne smeju da se upotrebljavaju ili naša poslanička grupa može da nastavi u redovnom obraćanju da to koristi?
Narodni poslaniče, imalo bi smisla da nisam intervenisala i upozorila ministra da vodi računa prilikom obraćanja.
Kako ste ga upozorili? Privatno? Onom internom prepiskom, kao on sa Mirkom Cvetkovićem?
Ne, narodni poslaniče. Upozorila sam ministra i možete uvidom u stenogram videti da je ministar upozoren. Znam da mi nećete verovati na reč, ali nije mi se učinilo. Upozorila sam ministra na potrebu da se sa uvažavanjem jedni prema drugima ophodimo.
Uličar? Hvala vam. Mislite da ćemo zaboraviti to?
Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? (Da.) Narodna poslanica Nataša Mićić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Ona je neznalica, ja sam uličar.
Gospođo predsedavajuća, koristim pravo na repliku, pošto me je ministar pomenuo.
Ne, narodna poslanice, ne koristite pravo na repliku.
Da, koristim. Prozvao me je kao ''bivša predsednice''. Dobro, onda koristim povredu člana 27. stav 2, koji govori o tome da ste vi dužni da se starate o primeni Poslovnika i zakona. Rekli ste da postoje odredbe koje se mogu kršiti i koje se ne mogu kršiti. Ne znam gde ste vi našli tu podelu, zato što svaka norma zapravo i postoji zato da bi se poštovala. Mi smo se pozvali na član 271, koji se tiče predstavljanja Vlade. Krši se zakon… [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, član 271. ne može biti prekršen tokom ove procedure. Zahvaljujem. Ministar Milan Marković ima reč.
Zaista, zbog javnosti, ne zbog gospodina Andrića, apsolutno je netačno, svako je slušao pre pet minuta, taj izraz, takva kvalifikacija sigurno nije upotrebljena. Dakle, ja sam rekao za izraze koje ste koristili u dobacivanju meni da su to izrazi koji se koriste na ulici, ali daleko od toga da ja za vas kažem tako nešto. Nemam nijedan razlog, bar se nadam da nemam. Ali, to uopšte nije moj manir, sve i da mislim nešto drugo. Zaista mislim, ako neko viče na taj način – ''e'', ''a'' itd., da su to ti izrazi koji jesu ulični i tu nema nikakve dileme. Dakle, to je moje mišljenje, ja to kažem, ali daleko od toga da sam vama rekao da ste vi to. Svako od nas u nekom…
U afektu…?
To je moj privatni stav, ali nemojte da se nervirate. Opet kažem, ne znam šta je problem…
Molim bez dijaloga između ministra i narodnih poslanika.
Evo, završavam. Zaista ne znam šta je problem, zašto…
Narodni poslanik Ivan Andrić dobacuje: ''Kako ćete me sprečiti?'' Primenom Poslovnika, narodni poslaniče.
Dakle, ne mogu da razumem zašto je jedan član, odnosno tumačenje jednog člana... Neki se smeju. Nekima iz redova opozicije je sve ovo zanimljivo. Dakle, očigledno je nekome ovo sve šala. Ne razumem zašto je jedan član zakona, odnosno tumačenje jednog člana zakona izazvalo ovoliku žuč i polemiku. Kao što ne razumem zbog čega ste me na onaj način napadali. Kao što ne razumem i kako je moguće da tvrdite da sam ja obmanjivao javnost. Jednostavno, to ne mogu da razumem. Šta je posredi, šta se krije iza toga i kakav je to problem? Nije ovo prvi put. Kad god sam došao u ovu skupštinu vi ste, gospodine Andriću, imali taj neki lični odnos. Ne možete se u politici vladati tim ličnim odnosom. Vaš šef poslaničke grupe je rekao – zašto niste odmah rekli dane želite da komentarišete, sve bi bilo u redu. Iako sam ja i rekao da ne želim da komentarišem, niti sam ovlašćen da iznosim u javnost korespondenciju mene i predsednika Vlade. Ne razumem da li je moguće da ovakva tema, banalna, koja nema nikakvih posledica, jer ja sam ministar, vršim ovlašćenja ministra, član sam Vlade, vi to ne možete da sporite, i kao takav imam pravo i obavezu da prisustvujem i sednicama Narodne skupštine, zašto je to toliki problem i zašto se vi toliko nervirate i zašto pominjete sve što pominjete. Uopšte ne razumem čemu tolika žuč. Ne znam šta to izaziva kod vas toliki bes i takav pristup jednom problemu ili jednom pitanju. Dakle, potpuno je zakonito postupanje ministra, Vlade i Narodne skupštine u ovom slučaju kada ja u ime Vlade prisustvujem sednici Narodne skupštine. Potpuno je zakonito. Mislim da ne postoji ozbiljni pravnik koji nije političar (mi političari umemo da tumačimo na svoj način) koji može da kaže suprotno. Svako isključenje nadležnosti mora biti izričito navedeno, svako ograničenje u pravima se izričito navodi, i zakonodavac je to uradio u stavu 2. člana 24 – izričito je naveo šta ministar u ostavci ne može. Sve ostalo može. I ponavljam, devet meseci su ministri glasali na sednicama Vlade i odlučivali. Znači, jedina stvar koju ministar ne može jeste da donosi propise. I nemojte, molim vas, to je tako banalna stvar, a oko toga se ovde stvorila polemika kao da pričamo o ne znam čemu. Nema kršenja zakona, nema kršenja Ustava, nema kršenja Poslovnika. To je toliko očigledno mislim svakome ko sluša ovo. Zbog toga u početku prosto nisam hteo da verujem da će se na tome toliko insistirati. Moram priznati da sam jako neprijatno iznenađen načinom na koji se vodi ova diskusija, a moram reći i animozitetom koji se pokazuje u jednoj diskusiji koja bi trebalo da bude, po mom dubokom uverenju, na jednom sasvim drugačijem nivou.
Narodni poslanik Ivan Andrić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 107, povreda dostojanstva. Ministar nas je opet vređao i opet je obmanuo javnost. Znači, nisam ja imao problem sa tim... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, Poslovnik mogu povrediti samo ja. Ministar ne može da povredi Poslovnik. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Pa, ja sam se javio.
Narodni poslanik Bojan Đurić.
Povreda člana 107. Dozvolili ste u nekoliko navrata ministru da se lično obraća gospodinu Andriću i niste ga kaznili. Takođe, povreda člana 271... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, član 271. ne može biti predmet povrede, a član 107...
Rekao je 107.
Molim vas za strpljenje i pristojno ponašanje. Takođe vas molim da ne dobacujete. Narodni poslaniče, dobacivanje je zabranjeno. Dakle, molim vas i upućujem na čitanje odredbi Poslovnika. Ne može ministar da povredi Poslovnik, može samo predsedavajući, a član 271. ne može biti predmet povrede Poslovnika.
Rekao je 107. i 271…
Molim vas, narodni poslaniče Zorane Ostojiću, da se pristojno ophodite prema predsedavajućem. Molim i narodnog poslanika Ivana Andrića da ne sugeriše kako se vodi sednica. Dakle, ponavljam da je legitimna politička strategija poslaničke grupe da upotrebljava odredbe Poslovnika Narodne skupštine u ostvarenju svojih političkih ciljeva. To je pravo narodnih poslanika. Obaveza predsedavajućeg je da se pri tome ne narušava red na sednici Narodne skupštine. Narodni poslanici koji insistiraju da narušavaju red na sednici Narodne skupštine zajedno sa mnom učestvuju u blagom kršenju Poslovnika, o čemu sam već obavestila poslanike, koje to inače raduje kad kažem, sa obrazloženjem da je takvo kršenje u skladu sa članom 27, kojim se staram o dnevnom redu na kojem imamo u pretresu u pojedinostima Zakon o Vladi i Zakon o ministarstvima, odnosno njihove izmene i dopune, za koje smatram da nema te i takve političke strategije ili volje bilo koje političke grupe koja bi smela da izazove predsedavajućeg da u punom kapacitetu izriče kaznene mere za očigledno kršenje Poslovnika. Nadam se da će narodni poslanici zajedno sa mnom u toku današnjeg dana, a tako i sutra, omogućiti da zaista radimo na amandmanima i pretresu u pojedinostima o zakonu koji je trenutno tema našeg rada.
Mogu li sad da nastavim?
Ne možete, narodni poslaniče. Narodni poslanici, vrlo strpljivo sam objasnila da neće biti zloupotrebe Poslovnika Narodne skupštine. Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Malo ću o ovom članu 4. i amandmanu na taj član 4.
Javio sam se po Poslovniku.
Kažu da su se javili po Poslovniku.
Narodni poslaniče Ivane Andriću, razumem entuzijazam kojim pokušavate da provocirate incident tokom sednice Narodne skupštine i molim vas da pažljivo razumete da je tema ove sednice i dva puta objašnjen moj pristup tome kako se stara o redu na sednici takav da ne smatram prihvatljivim izricanje kaznenih mera, bez obzira koliku volju vi za to pokazivali lično, koliko mi iz klupe dobacivali i sugerisali da vas kaznim, zovem obezbeđenje, štagod već. Dakle, još jedanput. Politička strategija zloupotrebe Poslovnika Narodne skupštine je legalna i legitimna, ali je moja obaveza da se staram o dnevnomredu sednice i zaista bih vas molila da mi u tome pomognete. Svu vašu volju da uputite političku poruku zloupotrebom Poslovnika Narodne skupštine moram da sprečavam staranjem o redu i onemogućavanjem zloupotrebe Poslovnika Narodne skupštine. Zahvaljujem vam. Ovim završavamo današnji rad i nastavljamo sutra u 10.00 časova raspravom o amandmanu na član 4, raspravom u pojedinostima na izmene i dopune Zakona o Vladi. Hvala vam svima na učešću.