Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 78 narodnih poslanika.Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika koji su prisutni prema elektronskoj evidenciji, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje da bismo proverili da li ispunjavamo Poslovnikom predviđenu obavezu da u elektronskom sistemu budu registrovana 84 narodna poslanika. Izvolite. Ovo je najzanimljiviji deo utvrđivanja kvoruma, kada četrdesetak narodnih poslanika prisutnih u sali, ali ne u elektronskoj evidenciji, uočava da traje prelazak elektronske evidencije sa 83 na 84. Molim narodne poslanike da pogledaju svoje identifikacije. Konstatujem da su prisutna 84 narodna poslanika i narodni poslanici koji nisu u elektronskom sistemu za evidenciju, tako da imamo Poslovnikom utvrđen uslov za rad. Obaveštavam vas, takođe, da su sprečeni da prisustvuju sednici sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić Dejanović, Suzana Grubješić i Nikola Krpić. Obaveštenje o pozvanima na sednicu: saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je povodom pretresa u pojedinostima o 3. tački dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Dejana Šoškića, guvernera Narodne banke Srbije, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović pozvala da sednici prisustvuju i Mira Erić Jović, viceguvernerka Narodne banke, Radica Dimitrijević, zamenik generalnog direktora Centra za korisnike finansijskih usluga u Narodnoj banci, Mirko Petrović, generalni direktor Direkcije za zakonodavno-pravne poslove u Narodnoj banci i Vladimir Petrovića, višeg stručnog saradnika u Narodnoj banci. Nastavljamo rad. Pre nego što pređemo na pretres u pojedinostima 3. tačke dnevnog reda, Predloga zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo tokom današnjeg radnog dana obaviti pretres u pojedinostima tačke dnevnog reda broj 3, koju ćemo upravo otvoriti, a nakon završetka pretresa u pojedinostima po toj tački i tačke dnevnog reda broj 4, odnosno pretres u pojedinostima o predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o dragocenim metalima, čime ćemo za danas završiti rad. Ukoliko bude potrebno da se završi rad na sledećoj tački dnevnog reda, tačnije broj 4, i da radimo i posle 18.00 časova, radićemo dok ne završimo pretres u pojedinostima po sledećoj tački dnevnog reda planiranoj za današnji rad, odnosno tački broj 4. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI KORISNIKA FINANSIJSKIH USLUGA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Vladan Jeremić, Milorad Buha, Milan Škrbić, zajedno Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić, Gordana Pop Lazić, Dragan Živkov, Zoran Krasić, zajedno Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić, Nenad Popović, Arsen Đurić, Jovan Palalić, Aleksandar Pejčić, Lidija Dimitrijević, Dragan Stevanović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Dejan Mirović, zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović, narodni poslanici Vjerica Radeta, Marina Toman, Sreto Perić, Mirko Munjić, Vlada i Narodna banka Srbije, kao i amandmane Odbora za finansije. Primili ste mišljenje Narodne banke Srbije o podnetim amandmanima sa ispravkom. S obzirom na to da je upravo pre pet ili deset minuta završen radOdbora za finansije i donete odluke o amandmanima, primićete u toku rasprave izveštaj o radu Odbora za finansije. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku, ukoliko želi, samo da podsetim na ovlašćene predstavnike. Poslanička grupa SPS-JS – ovlašćeni predstavnik je Zoran Kasalović. Poslanička grupa može da promeni ovlašćenog predstavnika bilo kada u toku sednice, odnosno pretresa u pojedinostima. Ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe DSS je Donka Banović, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS Milorad Buha i ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe ZES Branka Ljiljak. Podsećam vas, takođe, da predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici imaju pravo da iskoriste svojih petnaest minuta u toku rasprave u pojedinostima, a ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznose pet sati i raspoređuje se u istom procentu kao i za raspravu u načelu. Dakle, na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici DonkaBanović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? Da, narodna poslanica Donka Banović.
Hvala, gospođo Čomić. Dakle, ovaj amandman se odnosi na član 4. Predloga zakona, a u članu 4. se govori o tome kakav odnos će biti između ovog predloga zakona kada bude usvojen sa drugim zakonskim propisima u sistemu Republike Srbije. Predlagač posebno naglašava da se na pitanja zaštite korisnika koja nisu uređena ovim zakonom primenjuju odredbe propisa kojima se uređuje zaštita potrošača, poslovanje banaka, davalaca lizinga, platni promet u dinarima, kao i odredbe zakona kojim se uređuju obligacioni odnosi. Šta smo mi našim amandmanom hteli? Hteli smo da dopunimo ovaj član tako što bi se naglasilo da se na ovaj predlog zakona takođe, ali eksplicitno, odnose i propisi koji regulišu elektronsko poslovanje, kao i oglašavanje. Dakle, predlagač to nije prihvatio. Samo ću prepričati obrazloženje, u smislu da nije potrebno posebno naglašavati zato što je, između ostalog, oglašavanje i informisanje uređeno, mislim, članom 15. ovog predloga zakona. To je tačno i to je možda jedina oblast u ovom predlogu zakona koja je na zadovoljavajući način rešena, odnosno gde je davaocima finansijskih usluga jasno propisano zakonom na koji način smeju da se oglašavaju, a šta ne smeju da rade. Podsećam predlagače da postoji i niz drugih zakonskih propisa kojima se reguliše oglašavanje, tako da smatram da je trebalo prihvatiti ovaj naš amandman, jer su ti propisi širi od onoga kako se ovde reguliše oglašavanje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 5. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 5. ovog zakona. On se, inače, odnosi na osnovna načela zaštite korisnika. Smatrali smo da u članu 5. stavu 1. tački 3) ovo što ste ovde naveli kao pravo na informisanje treba preformulisati – „pravo na blagovremeno i istinito informisanje i obaveštavanje“. Zapravo, pošli smo od realnosti, kako vi volite da kažete; ova politička opcija koja je na vlasti voli da kaže – realnost je ono što je važno. U toj realnosti, otprilike, kada pogledate medije i kada pogledate dnevne novine vidite svakodnevno oglase banaka koje prodaju imovinu građana koji su nekada podigli kredite, a posle toga nisu mogli da vraćaju te kredite. To je čuveno pravilo da se u zaglavlju ili na kraju teksta sitnim slovima napiše neko obaveštenje za korisnika koje on ili ne pročita ili ne ume da ga protumači. Moram da kažem da je ovih dana aktivirano između hiljadu i tri hiljade hipoteka na imovinu građana. Banke o tome nerado govore, tako da se i ne zna podatak koliko je zapravo tih hipoteka aktivirano. Državni organi takođe ne znaju pravi broj tih hipoteka. Mislim da o tome treba javno da se govori i mislim da treba da postoji javna evidencija o tome. To je ono što smo mi našim amandmanom hteli da ispravimo, da se ne bi događalo da građani ne dobijaju informacije pravovremeno i da ne dobijaju potpuno istinite informacije, jer delimično istinite nisu isto što i potpuno istinite informacije. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 6. Predloga ovog zakona govori o tome da se finansijske usluge moraju oglašavati, i vi u Predlogu zakona kažete „na jasan i razumljiv način, i da oglašavanje ne može sadržati netačne informacije, odnosno informacije koje mogu stvoriti pogrešnu predstavu o uslovima pod kojima korisnik koristi ove usluge“. Ovaj član je nepotpun. Namera Srpske radikalne stranke bila je da ovim amandmanom popravi član i ovo bi moglo čak da se nazove i pravno-tehničkom redakcijom zakona. Predvideli smo da se finansijske usluge moraju oglašavati na sajtu davaoca finansijskih usluga i preko najmanje dva javna pismena glasila. Ne razumemo zašto to, gospodine Šoškiću, niste prihvatili i šta zapravo znači to što niste prihvatili amandman? Samo dovodite u sumnju da li vi zaista imate nameru da ovo oglašavanje bude ovako kako je predviđeno članom 6. Jer, na koji način ćete vi to oglasiti? Da li ćete na oglasnoj tabli u nekoj banci? To će biti dovoljno da korisnici finansijskih usluga budu upoznati sa onim što vi predviđate? Kažete da se „amandman ne prihvata, jer je smisao predložene norme ovog člana da usluge budu dostupne korisnicima na jasan i razumljiv način, a ne utvrđivanje obaveze preko kog će se oglasnog sredstva to činiti“. Dakle, mi ne dovodimo u pitanje da usluge treba da budu dostupne korisnicima na jasan i razumljiv način, mi samo hoćemo da to bude apsolutno javno. U eri elektronske komunikacije neverovatno je da ne prihvatate da to bude oglašeno na sajtu davaoca usluga. Naravno, za sve one koji ne koriste sajt to treba da bude dostupno u sredstvima javnog informisanja. Mi smo konkretno predložili da to budu najmanje dva sredstva javnog informisanja. Koleginica je malopre pominjala, kada pogledamo... prosto da se čoveku koža naježi kada banke oglašavaju prodaju stanova, kuća, uopšte nepokretnosti korisnika usluga koji iz nekih razloga nisu redovno ispunjavali svoje obaveze prema davaocu usluga, odnosno prema banci. Onda identične oglase imate u najmanje pet dnevnih novina. Tu se banke baš „otvore“, tu nije problem da plaćaju oglasni prostor itd., jer, bože moj, daj što pre da se narodu rasproda imovina zato što su u nekom momentu pogrešno procenili pa su se zadužili ili, što je još gore, zadužili su se zato što su u momentu zaduživanja bili uvereni da mogu da ispunjavaju obaveze prema davaocu usluga. U međuvremenu su mnogi ostali bez posla pa nemaju mogućnosti da vraćaju kredite koje su uzeli. Banke su tu rigorozne. Do toga dolazi, između ostalog, upravo zato što banke nisu dovoljno javne kada su u pitanju njihove usluge. One se na bilbordima onako lepo reklamiraju, na televizijama itd., ali kada korisnik finansijskih usluga zaključuje ugovor onda se tamo krije mnogo sitnih caka, koje uglavnom ljudi ni ne pročitaju; čak i ako pročitaju, to je napisano tako da može dvosmisleno da se tumači i onda ljudi dolaze u takvu situaciju. Ovim amandmanom samo želimo... Ne vidimo nijedan opravdan razlog, ovo što ste napisali kao razlog, zaista, gospodine gospodine Šoškiću... Ne vidimo nijedan opravdan razlog zbog čega ne bi finansijske usluge bile dostupne javnosti, svim građanima Srbije na ova dva načina kako smo mi u amandmanu predložili. Zaista sam uverena da ćete još jedanput razmisliti i prihvatiti ovaj amandman, jer ni na koji način ne diramo u suštinu. Ne diramo, jer nema razloga, i mi mislimo da finansijske usluge treba da se oglašavaju na jasan i razumljiv način, tu nema ničeg spornog, samo – kako? Ako ne prihvatite naš amandman, ostaje pitanje kako, da li u direktnoj komunikaciji, da li na oglasnoj tabli itd? Ništa vas ne košta, verujte da će ovaj član biti mnogo jasniji i prihvatljiviji ako prihvatite amandman kolege Zorana Krasića. Hvala vam.
Pet minuta i dvadeset pet sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Kratak komentar, vezano za amandman 7, u vezi s pravom na blagovremeno i istinito informisanje i obaveštavanje. Dakle, nije sporno, ideja predlagača i jeste upravo da se obezbedi ovo o čemu govorimo. Ono što je, po našem mišljenju, u ovom konkretnom amandmanu slučaj jeste da zapravo govorimo o nečemu što se konkretizuje vrlo precizno kroz članove 15, 16. i 17. Dakle, ovde se samo navode opšta načela, u ovom konkretnom članu. Kasnije, kroz 15, 16. i 17. član, mislim da se u potpunosti ispunjava upravo intencija predlagača, a to je da se obezbedi blagovremeno i istinito informisanje. U kontekstu ovog drugog predloga takođe razumem intenciju i mislim da je ona pozitivna. Ono što ne smemo da zaboravimo, to je da je oglašavanje deo marketinga, promovisanje pojedinih finansijskih proizvoda i usluga. Bilo kakvo ulaženje predlagača u to na koji način će se neka banka ili druga finansijska institucija oglašavati zapravo bi zadiralo u domen tržišnih odnosa, na koji način se neko želi oglašavati. Ne bismo želeli da zakonom povećavamo ili smanjujemo učešće pojedinih medija u oglašavanju, već da obezbedimo da gde god da se oglašavaju... Prirodni je interes banaka da to učine i na svom veb-sajtu i na drugi način (kroz pisane medije itd.) i težiće, po prirodi stvari i njihovog tržišnog odnosa, da svoje oglase učine što je moguće više dostupnim potencijalnim korisnicima finansijskih usluga. Dakle, cilj je, gde god to činili, da to urade na način koji će omogućiti u potpunosti informisanje na jedan celovit način. Hvala.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, dva minuta, pravo na repliku.
Gospodine Šoškiću, ne možemo da prihvatimo vaše obrazloženje. Morate da imate na umu da mi danas govorimo o Predlogu zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga. Dakle, ne štitimo ovim zakonom, i ne bi trebalo da štitimo, davaoce, već korisnike finansijskih usluga. Jasno je ovo što vi kažete, da komercijalne banke imaju interes da se reklamiraju itd., ali kada je u pitanju reklamiranje na bilbordu, gde piše „uđite za nula posto kamate“ itd., vi dobro znate da to nije tako i da to nije pravi način oglašavanja, to je samo reklama. Ovde se govori o ozbiljnom oglašavanju, sa malo više detalja. Koja je to banka koja daje kredite sa nula posto kamate? Ne postoji. A pola Srbije je preplavljeno bilbordima neke banke koja daje kredite sa nula posto kamate. Mi nismo rekli da to treba da se oglasi u tim i tim novinama i nemamo nameru da protežiramo nijedan medij, ali jednostavno mora zakonodavac, to je Narodna skupština, i vi kao predlagač, da okvirno kaže – mora da se oglasi na sajtu i mora da se oglasi u bar dvoje dnevnih novina. Jednostavno ne postoji drugi način. Nisu korisnici bankarskih usluga samo u Beogradu, mnoga mesta nemaju bilborde. Kako će seljaci da koriste bankarske usluge ako ne mogu bar u nekim novinama koje u svakom selu na kiosku mogu da kupe da vide i pročitaju te uslove? Nećete ih valjda terati da idu dvadeset ili trideset kilometara, tamo gde je sedište, gde je ekspozitura banke, da se s tim upoznaju? Dakle, ni na koji način ovim amandmanom se ne ugrožavaju davaoci finansijskih usluga… (Predsedavajuća: Dva minuta.) .... ali se štite malo više nego što ste vi predvideli korisnici finansijskih usluga.
Da li još neko želi reč? Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo, kao Poslanička grupa Nove Srbije, amandman na član 7. stav 1, gde smo tražili da se on menja i glasi: „Ugovor o finansijskoj usluzi (u daljem tekstu: ugovor) obavezno se sačinjava u pisanoj formi, a po potrebi i na drugom trajnom nosaču podataka.“ U izvornom tekstu predloženog člana zakona taj stav glasi: „Ugovor o finansijskoj usluzi (u daljem tekstu: ugovor) sačinjava se u pismenoj formi ili na drugom trajnom nosaču podataka.“ Naše obrazloženje glasi: smatramo da je u ovom članu zakona potrebno davaocu finansijskih usluga striktno nametnuti obavezu sačinjavanja teksta ugovora u pisanoj formi, jer je jedan dobar deo potencijalnih korisnika finansijskih usluga u našoj zemlji još uvek neuk kada su u pitanju drugi alternativni nosači podataka. Takođe je potrebno, molim vas da posebno obratite pažnju na ovo, da zakon bude u skladu sa pravopisnim pravilima i stoga je rešenje: „u pisanoj formi“, umesto: „u pismenoj formi“. Naime, sadržaj pojmova „pismen“ i „pisan“ nije isti. Pismenost podrazumeva poznavanje i upotrebu pravopisnih pravila, a pisano je nešto što podrazumeva formu u kojoj se nešto izražava. Nešto što je pisano treba da bude pismeno. To su dva različita sadržaja pojma. Zbog toga smo mislili da ste bezrazložno odbili ovaj amandman. U ovom članu bilo bi veoma važno da se taj izraz „pismenost“ koristi onda kada treba da se koristi, a da se u zakonima oblik „pisan“ upotrebljava kada se to odnosi na oblik dokumenta.
Da li još neko želi reč? Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodna poslanica Donka Banović ima reč.
Hvala, gospođo Čomić. Meni je žao što predlagač ovog zakona nije razumeo nameru Demokratske stranke Srbije i suštinu ovog amandmana. Da jeste, mislim da bi ga prihvatio. U stavu 1. se kaže da se „ugovor o finansijskoj usluzi sačinjava u pismenoj formi ili na drugom trajnom nosaču podataka“, s tim što znamo da je finansijska usluga takođe ovim zakonom određena, da je to bankarska usluga, usluga finansijskog lizinga i finansijska pogodba. Znači, praktično su to tri vrste ili grupe ugovora. Amandmanom smo predložili da se taj stav promeni i da glasi: „Ugovor o finansijskoj usluzi sačinjava se na srpskom jeziku ili na jeziku nacionalne manjine, osim ukoliko se ugovorne strane drugačije ne dogovore. Ugovor se sačinjava u pismenoj formi i/ili na drugom trajnom nosaču podataka.“ Šta mi predlažemo Narodnoj banci, koja jeste predlagač ovog zakona? Da korisnici koji su pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo da i ugovor, kao i sve što prethodi potpisivanju ugovora... da im pružaoci finansijskih usluga obezbede da se ta komunikacija obavi na njihovom maternjem jeziku. Podsećam vas da svaka lokalna samouprava na čijojteritoriji živi do 5% ili više pripadnika nacionalnih manjina ima obavezu da sve što se tiče komunikacije sa građanima pripadnicima nacionalnih manjina obezbedi na jeziku nacionalne manjine. Takođe su i sudovi, odnosno zakonodavna vlast u ovoj državi, u obavezi da obezbede prevodioce ukoliko su pripadnici nacionalnih manjina oni koji su u predmetima u sudovima. Imamo državne organe koji su u obavezi da ispunjavaju sve ovo, a vi ovde nemate razumevanja za tako komplikovanu oblast. Ukoliko niste finansijski stručnjak, veoma teško i inače razumete te ugovore i šta to sve podrazumeva. Mislim da je ovde trebalo... neka davaoci finansijskih usluga obezbede da njihovi korisnici imaju precizne, jasne i pre svega razumljive odnose. Ono što vi meni odgovarate na ovaj amandman jeste da se amandman ne prihvata zato što pitanje upotrebe jezika nije predmet ovog zakona. Znam da predmet ovog zakona nije upotreba jezika, međutim, sami u članu 10 (dakle, sledeći član, o tom članu će govoriti moja koleginica) kažete da je davalac finansijske usluge dužan da u svojim poslovnim prostorijama itd. korisnika upozna sa opštim uslovima poslovanja na srpskom jeziku. Dakle, sami ste u zakon uneli da se upotrebljava srpski jezik. Kada je reč o pravima pripadnika nacionalnih manjina da budu precizno, jasno, razumljivo obavešteni onda smatrate da davaoci nisu u obavezi to da urade. Zamolila bih vas da još jednom razmislite.
Jedan minut i četrdeset pet sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić.
Dakle, Poslanička grupa Nove Srbije je na član 8. stav 4. podnela amandman da se reči „takve prirode“ menjaju rečima „tako definisani ugovorom“. Pročitaću kako glasi taj član onako kako ste ga vi predložili, dakle: „Elementi iz st. 2. i 3. ovog člana moraju biti takve prirode da na njih ne može uticati jednostrana volja nijedne od ugovornih strana.“ Mislim da morate pošteno priznati da je mnogo bolje rešenje da stoji: „Elementi iz st. 2. i 3. ovog člana moraju biti tako definisani ugovorom da na njih ne može uticati jednostrana volja nijedne od ugovornih strana.“ Zakon svakako mora biti jasan i precizan. Kada upotrebite sintagmu „takve prirode“, ona je više epsko-lirska nego zakonodavna, tako da mislim da je ovo amandman koji je trebalo svakako da prihvatite i da bi ovaj član zakona u svakom slučaju učinio vrlo jasnim, korisnim i razumljivijim svakom ko bude u prilici da ga primenjuje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Gospodine Šoškiću, mi smo se upravo našli ponovo u jednoj terminološkoj nedoumici. Zaista vas molim da, u ime pismenosti zakona (malopre je koleginica govorila o prevođenju zakona), ovaj sadržaj pojmova „pismen“ i „pisan“ u zakonu izmenite gde god to možete, jer nije isti sadržaj pojma. Čak i kada se prevodi na druge jezike, videćete da se tu podrazumeva nešto drugo. Dakle, „pismen“ i „pisan“, nije isti sadržaj pojma, a vama je u zakonu veoma bitan upravo sadržaj pojma „pisan“. Znači, odnosi se na to. Podrazumeva se da sve ono što je pisano i što je predmet nekog zakonodavnog postupka mora biti pismeno, odnosno mora biti podređeno pravopisnim pravilima jezika na kome je pisano, ali su u pitanju pisani dokumenti, tako da se u članu 10. reč „pismenoj“ menja rečju „pisanoj“. To smo tražili svojim amandmanom. Zaista očekujemo tu vrstu razumevanja. S obzirom da nije neobično da u drugim strukama ljudi ne razlikuju ova dva pojma, evo, kao profesor književnosti i neko ko je dvadeset pet godina proveo iza katedre apsolutno stojim iza toga da ovde i svuda u zakonu reč „pismenoj“ morate zameniti rečju „pisanoj“.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Gospođo predsedavajuća, gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 10, koji u Predlogu zakona glasi ovako: „Davalac finansijske usluge je dužan da u svojim poslovnim prostorijama, i to najkasnije 15 dana pre njihove primene, obezbedi da se korisnik upozna sa opštim uslovima poslovanja na srpskom jeziku, da mu pruži odgovarajuća objašnjenja i instrukcije koje se odnose na primenu ovih uslova u vezi sa određenom finansijskom uslugom, kao i da mu, na njegov zahtev, u pismenoj formi ili na drugom trajnom nosaču podataka dostavi te uslove“. Ono što je govorila koleginica Donka Banović o članu 7. potpuno može da se primeni na član 10. Ovde uvodite srpski jezik kao jedini jezik koji mora da se koristi u banci, ali zaboravljate na jedan veliki broj građana Srbije koji nisu Srbi, koji pripadaju nacionalnim manjinama i kojima je Ustav dao pravo da koriste svoj maternji jezik. U obrazloženju nam kažete da upotreba jezika nije predmet ovog zakona. Upotreba jezika nije predmet ni drugih zakona, u pravosuđu, pa se i tamo mora govoriti jezikom nacionalnih manjina. Nije upotreba jezika ni predmet zakona koji se odnose na lokalnu samoupravu, pa se takođe mora govoriti jezicima nacionalnih manjina. Da ne govorimo zbog čega je cela ova priča vezana za amandmane koje smo podneli i postavljena. Pre svega, vrlo je teško i komplikovano bilo kom korisniku ko nije pravnik ili ekonomista i ko se ne bavi bankarstvom da pronikne u ugovore kakve banke sačinjavaju i u poslovnu politiku tih banaka. Sada još imate korisnike kojima srpski jezik nije maternji jezik. Onda imate jednu tešku situaciju za tog čoveka; on nije pravilno informisan, niti je blagovremeno informisan, jer jednostavno ne zna šta je napisano. To je njegovo ustavno pravo, on mora da dobije svoje ustavno pravo. Ne razumem zašto branite da ljudi, građani Srbije koriste svoje ustavno pravo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 12. kojim smo predložili da se u stavu 1. reči „u roku od 14 dana“ zamene rečima „u roku od 30 dana“. Naime, član 12. definiše pravo na odustanak od zaključenog ugovora. Predloženo je da korisnik može u roku od 14 dana od dana zaključenja ugovora da odustane bez navođenja razloga za odustanak. Imajući u vidu prirodu posla, kao i vremenski period trajanja posla, smatramo da je neophodno ostaviti duži vremenski period korisnicima finansijskih usluga za eventualni odustanak, tako da smo predložili rok od 30 dana. Smatramo da je taj rok od 30 dana primereniji nego rok koji je dat u Predlogu zakona, pa vas pozivam da još jednom razmotrite i prihvatite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima guverner Narodne banke.
Kratak osvrt na ovaj rok od 14 dana. On je predviđen Direktivom 2008/48 EU, kao što znamo, međutim, to nije ključna stvar; ključna stvar je što je to, po našoj proceni, bio jedan zaista razuman rok u kojem korisnici finansijskih usluga mogu još jednom odmeriti sve uslove finansijskog posla u koji su ušli i eventualno korigovati svoj stav. Produženje tog roka, iako smo razmišljali o toj mogućnosti, možda bi otvorilo vrata nekim zloupotrebama koje ne bismo želeli da vidimo u našem finansijskom sistemu. Kratko bih se osvrnuo na pitanje koje je zaista tehničko, leksičko pitanje, više nego suštinsko. Meni zbilja ovi argumenti deluju jako; mi smo dobili uveravanja, takođe, od lektora da je gramatički ispravan ovaj termin „pismen“. Što se tiče ovog pitanja da li i na jeziku nacionalnih manjina, pa, mislim da neke stvari i konkurencija sama po sebi može da reši. Svaka finansijska institucija bi želela, pored ostalog, da stekne što je moguće više korisnika svojih usluga. Otuda bi trebalo, po definiciji posla i dejstvom konkurencije, da budu motivisani da privuku što je moguće više korisnika, nezavisno od toga da li bolje razumeju jezik većine ili jezik manjine. U tom domenu verujem da će konkurencija na tržištu da uradi svoj deo posla, pri čemu treba imati u vidu da i ljudi koji znaju dobro jezik vrlo često, kao što znate, neke druge pojmove ovih ugovora teže razumeju. Slažem se da tu postoji problem kako približiti sve aspekte ugovora ljudima koji slabije poznaju jezik, ali će vrlo verovatno slabije poznavati šta jeste euribor ili koja je razlika između tromesečnog, šestomesečnog, kakvi uslovi postoje po pitanju prevremene otplate i slične stvari, tako da tu postoji zaista dosta elemenata koji su za prosečnog čoveka, građanina izazov. Ne smemo izgubiti iz vida da donošenjem jednog ovakvog zakona mi, bez obzira na dobru ambiciju, ne možemo otkloniti sve aspekte rizika koji se otvaraju. Drugim rečima, korisnici finansijskih usluga, uprkos ovom zakonu, za koji se nadam da će biti donesen, moraće da vode računa i da zaista svaki put budu u potpunosti upoznati sa svim elementima, a sva dodatna objašnjenja mogu tražiti od bankarskih službenika. Ovde je i precizirano da su bankarski službenici dužni da sve te bitne elemente ugovora predoče korisnicima na jasan i razumljiv način. Naravno, korisnici imaju pravo da, dok god nisu u situaciji da prihvate da su na jasan i razumljiv način primili sve bitne elemente ugovora, insistiraju na tome da se dodatno stvari objasne.
Tri minuta i petnaest sekundi iskorišćeno je od vremena predlagača. Reč ima narodna poslanica Donka Banović, pravo na repliku. Izvolite.
Ovo što govorite zvuči logično, ali ne bude uvek tako u praksi. Ne razumem zbog čega niste... Sad govorite o konkurenciji, kako će banke, da bi privukle što veći broj korisnika, obezbediti i prevodioce za korisnike koji su pripadnici nacionalnih manjina. Nije mi jasno zbog čega ste ovo pitanje ostavili otvoreno kad govorimo o zaštiti svih korisnika? Mi sad tumačimo da li će to konkurencija, tržište itd. regulisati. Dakle, i to je trebalo regulisati zakonom. Govorila sam o tome da je i onome kome je srpski jezik maternji, gde su ugovori, kada su u pitanju finansijske usluge, na srpskom jasno napisani, uglavnom teško to razumeti ukoliko nemate nekoga sa kim možete da se posavetujete i kome je ta oblast bliska. Ako tu oblast dobro ne poznajemo, onda ne razumemo ni ono što piše na srpskom. Tu se svakako slažem s vama. Međutim, to da prevodioci ne mogu da savladaju ovaj jezik, odnosno jezik finansijskih usluga, to ne stoji. Postoji veliki broj ovlašćenih prevodilaca, sudovi, odnosno zakonodavstvo koristi sudske tumače itd., tako da bi za svakoga ko je završio ili je profesor nekog jezika bila dovoljna obuka iz ove oblasti u trajanju od dve nedelje. Nije to atomska fizika, naučiti šta je euribor, libor itd. za jednog profesora francuskog, slovačkog, grčkog itd. Dakle, nije mi jasno zbog čega ste ovo ostavili ovako. Mislim da mi u ovoj državi, a pogotovo ova vlada, treba da pređemo sa reči na dela. Ako govorimo o ljudskim i manjinskim pravima, ako govorimo o zabrani diskriminacije, hajde da samo ne pričamo o tome, nego da kroz ove vaše zakonske predloge zaista mislimo da ste ozbiljni kada govorite o tome. Ako imamo zakonske predloge koji mogu, onda prosto ne prihvatam odgovor da kažete da pitanje jezika nije predmet ove materije. Jeste. Dajte da zaštitimo sve korisnike. Uostalom, možda je ovo mala digresija, ali ovde govorimo o institucijama ili organizacijama koje zaista imaju dovoljno novca da ulože i u obuku prevodilaca i da čitav ovaj koncept zaživi u svakoj instituciji. Ako može lokalna samouprava, koja uglavnom nema para za to, ako može pravosuđe da obezbeđuje sudske tumače, zaista ne vidim zašto ne može i jedna banka koja sasvim dobro stoji na tržištu u Srbiji.
Reč ima guverner Narodne banke. Izvolite.
Podsetiću na dve stvari. Prva je da je upotreba jezika nacionalnih manjina obaveza državnih organa i institucija koje vrše javnu funkciju, a, takođe, i Ustav Republike Srbije, član 10, jasno kaže: „U Republici Srbiji u službenoj upotrebi su srpski jezik i ćiriličko pismo“. Drugim rečima, polazeći od tih odredaba mi smo predložili rešenje za koje verujemo da je u praksi dovoljna osnova. S druge strane, ne smemo izgubiti iz vida da bi svako dodatno zakonsko određivanje upotrebe jezika nacionalnih manjina zapravo izložilo finansijske institucije dodatnim troškovima, koji bi se po pravilu prelivali na korisnike finansijskih usluga. Dakle, ti troškovi o kojima govorite, pravilnog prevoda od strane stručnih ljudi koji znaju sve aspekte finansijskog posla i pri tom još odlično poznaju jezik na koji prevode... To su poslovi koji nisu jeftini i koji bi, po svoj prilici, bili deo mogućih novih troškova na strani pružene finansijske usluge.
Da li još neko želi reč? Ima reč narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Samo da podsetim gospodina guvernera, uz uvažavanje ovog što je rekao, da se mi ovde bavimo zaštitom korisnika. Naš zakon u originalu se odnosi na korisnike, a ne na banke, tako da bi trebalo malo da povedemo računa o tome da zaštitimo korisnike, a banke će se same štititi. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Ima reč narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, zaista mislim da danas razgovaramo o jednom zakonu koji bi trebalo da uvede neki red u pravni poredak, da obezbedi neku pravnu sigurnost, i to pre svega za korisnike finansijskih usluga. Između ostalog, trebalo bi da se obezbedi mogućnost da onaj ko želi da koristi finansijsku uslugu zaista dobije pravi uvid u sadržinu ugovora koji će zaključiti i da tačno zna koje obaveze preuzima kao korisnik te usluge. Radi se o tome da on treba da razume sadržinu tog ugovora ukoliko se radi o pripadniku nacionalne manjine, a ne govori baš sasvim čisto i jasno jezik koji je u službenoj upotrebi u Srbiji. Ima dosta ljudi koji žive u Vojvodini i koji su pripadnici nacionalnih manjina, koji takođe žele da koriste usluge uzimanja kredita, međutim, imaju problem sa razumevanjem ugovora koji su sačinjeni na srpskom jeziku. Prema tome, ovde se čak ne radi o tome da li su neka njihova prava ugrožena kao pripadnika nacionalnih manjina, nego se radi o tome da su njihova prava kao potrošača, kao korisnika tih finansijskih usluga ugrožena. Jer, oni neće moći sami da se usude da pristupe ugovaranju i zaključivanju tog ugovora. Oni moraju da povedu neko stručno lice sa sobom, ili bar neko lice koje govori srpski jezik, a pitanje je da li će to lice moći u dobroj meri da prevede sadržinu odnosno tekst ugovora. Prema tome, ovde se radi o čisto pravnom pitanju, da li obezbeđujemo korisnicima finansijskih usluga da zaista razumeju sadržinu tog ugovora. Ukoliko želimo da ovo bude jedan evropski zakon, koji dostiže evropske standarde za koje se toliko zalažemo, a toliko smo dugo čekali ovaj zakon da bismo napokon izbegli one situacije iz ugovora o kreditu kada smo imali gomilu sitno ispisanog teksta, na koji ljudi ili nisu obraćali pažnju ili su pogrešno razumeli, onda moramo da vodimo računa i o pripadnicima nacionalnih manjina. Ovakvim zakonskim rešenjem stavljamo te nacionalne manjine u neravnopravan položaj. Možda ćemo na taj način onemogućiti ljude da se koriste benefitima ovoga zakona za koji se kaže da je evropski, za koji se kaže da daje određene mogućnosti transparentnosti u ugovaranju između davaoca kredita, lizinga i korisnika finansijskih usluga. Smatram da nikada nije na odmet biti mnogo predusretljiviji od onoga što bi možda, realno gledajući, bilo sasvim dovoljno, pogotovo ukoliko se radi, u ovom slučaju, o interesu korisnika usluga. Mislim da čak i davaoci kredita, odnosno lizinga imaju interes da pronađu korisnike i među pripadnicima nacionalnih manjina, dakle i u Vojvodini. Smatram da nije razložno i realno obrazlagati ovo zakonsko rešenje time da će to da poskupi celu proceduru davanja kredita, odnosno lizinga. Ne može ništa toliko da poskupi kredit, odnosno lizing kao nerazumevanje određenih obaveza koje se preuzimaju. Normalno, pravo je potrošača, odnosno korisnika da se koristi tim svojim pravom da zahteva, odnosno da traži i moli od davaoca kredita, lizinga da mu omogući da dobije ugovor na svom jeziku. Ukoliko smatra da mu je to skupo ili nepotrebno, on to neće tražiti. Mislim da bi banke pokazale jedan pristup dobrog privrednika u zaključivanju ugovora ukoliko bi, između ostalog, vodile računa o tome na koji način će pristupiti potrošaču, odnosno korisniku i da bi pokazale dobru volju ako kažu – evo, mi želimo da naši potrošači u potpunosti razumeju sve obaveze i sva prava koja su prihvatili potpisivanjem tog ugovora, odnosno zaključivanjem istog.
Pet minuta i petnaest sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela Vlada. Narodna banka Srbije je prihvatila ovaj amandman. S obzirom na to da nemamo izjašnjavanja odbora, o ovom amandmanu će se izjašnjavati Narodna skupština u danu za glasanje. Narodni poslanik Dragan Stevanović želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Šoškiću, nama nije jasno zašto ste ovaj amandman prihvatili u ovakvoj formi. Ako se sećate, mi smo u načelnoj raspravi potencirali ovaj član 12. i rekli smo da rokovi koji su ovde predviđeni za vraćanje predmeta lizinga nisu dobri. Nažalost, Srpska radikalna stranka, sad, da ne ulazimo, iz tehničkih razloga nije stigla da podnese svoje viđenje, odnosno svoj amandman na ovaj član zakona, ali smo vam zbog toga na to ukazali u načelnoj raspravi. Ako se dobro sećam, po završetku načelne rasprave vi ste se obratili Skupštini i rekli da ste otvoreni za razgovor po pitanju ovih rokova. Sada nam zaista nije jasno šta su to gospoda iz Nemanjine 11 predložila, a da je drugačije u odnosu na ono što je došlo iz Narodne banke, sa čim se i vi načelno, na neki način, niste saglasili, ali ste rekli da ste otvoreni za razgovor. O čemu se ovde radi? Kakva vas je logika rukovodila da ne prihvatite amandman gospodina Đurića, koji je tražio da se rok iz stava 1. sa 14 produži na 30 dana, a koja logika se ovde primenila da se rok od 30, recimo, ne smanji na 14 dana i da vi, recimo, iz banke predložite jednu takvu meru? Mi ne možemo da kažemo da je ovo što ste predložili, odnosno što je Vlada predložila, u stavu 2. loše. To je preciznije, to je sad u redu. Znači, nije isto da vam neko stavi sredstva na raspolaganje, to ne znači da ih vi koristite. Potpuno je druga stvar kada sredstva koja vam se stave na raspolaganje i koristite. Ovo ima logike. Ali, što je suštinski zamerka ovom amandmanu, propustili ste da se promeni samo u smislu da rok nije 30 dana, nego – najduže u roku od 30 dana. Kome činite uslugu? Šta to znači? Zašto dozvoljavate da iz ovakvih loših odredaba ovih zakona proističe pravna, finansijska i svaka druga šteta? Ne misli Srpska radikalna stranka da brani niti banke, niti lizing kuće, niti bilo koga drugog, ali smatramo da biste smanjenjem rokova na, recimo, 14 dana, štetu koja nastaje iz loše prakse, neodgovornosti ili loše procene, na kraju krajeva, upravo kategoričnim i rezolutnim merama vi iz Narodne banke uspeli da sprečite. Zašto biste uopšte nekom davali mogućnost zakonom do 30 dana, a kod sebe drži sredstvo koje je uzeo na lizing? Neka bude automobil, eto, najpraktičnije, ljudi to možda najlakše razumeju i doživljavaju. Zašto? Jer, kako je predložen amandman, prvo što ide posle toga je – korisnik lizinga je dužan da nadoknadi pretrpljenu štetu. Koga štitimo? Malopre neko reče ovde. Hoćemo li zaista da štitimo korisnike usluga ili ćemo da štitimo davaoce finansijskih usluga? Ne štite se korisnici usluga samo tako što ćete da kudite davaoce usluga, nego tako što ćete određenim kategoričnim stavovima da ih zaštitite ako su, eventualno, napravili lošu procenu, da ne idu i dalje u tu lošu procenu. Zašto to? Zašto niste prihvatili, ili predložili, da rok bude 14 dana? Banke su se, gospodine Šoškiću, poslednjih deset godina ponašale bahato. Ponašale su se tako zato što im je država išla naruku. Državi je to imponovalo. Lepo je bilo da pišu ove finansijske izveštaje po kojima je stabilnost finansijskog sistema bogzna na kolikom nivou, jer banke, složićete se sa mnom, nisu delile sudbinu sektora koji proizvodi. Dok su jedni propadali, ostajali bez uposlenih, banke su cvetale i pravile profit. To mora da se konačno u ovoj državi zaustavi. Ako zaista pokazujete želju da to zaustavite, hajde, budite kategorični i to zaustavite. Izmenite ovim amandmanom, dajte predlog da onaj ko odustane od određene usluge, korisnik finansijske usluge koji odustane od te usluge ima rok sedam ili 14 dana da to isto vrati. Nije ista šteta koja može u proceni da se predvidi za 14 i za 30 dana. Nije ista. Opet će korisnici finansijskih usluga da budu, na neki način, oštećeni. Banka sebi neće dozvoliti... Lepo ste rekli, šta god da se banci pojavi kao trošak, ona to indirektno preslika na korisnike. To jeste tačno. Zašto bi neko zbog svog neznanja ili neodgovornosti na kraju morao opet da plaća, i to banci? Imate mehanizam u rukama da to zaustavite, stvar je samo da li hoćete ili nećete. Znači, nije nam jasna logika kojom ste se rukovodili da odbijete ovo, a da amandman Vlade, koji suštinski nikakvu promenu ne znači, prihvatite. Vi ste predložili da rok bude 30 dana, a Vlada je predložila da najduži rok bude 30 dana. Nije šija, nego vrat. Zato vas molim da odbijete ovaj amandman Vlade, da promenite svoj stav, ili da preinače amandman u neki drugi pa da eventualno to prihvatite. Zahvaljujem.
Pet minuta i četrdeset sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima guverner Narodne banke Srbije. Molim vas da se prijavite samo.
Samo kratko, jedan komentar. Mislim da smo bili na sličnoj liniji razmišljanja sa predlagačem ovog amandmana koji je prihvaćen, takođe i sa narodnim poslanicima koji su izražavali sličan stav. Podsetiću samo da ovaj amandman, kako je predložen, glasi: „Korisnik koji odustane od ugovora o lizingu sa opcijom kupovine predmeta lizinga dužan je da odmah“, dakle, ne do 30 dana, nego odmah, „posle slanja obaveštenja iz stava 3. ovog člana predmet lizinga vrati davaocu lizinga.“ Time je de fakto ta šteta o kojoj sam razumeo da ste govorili ipak pod nekim režimom koji će smanjiti njen iznos.
Narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Onda, dalje ide: „Ovaj korisnik je dužan da odmah, a najkasnije u roku od 30 dana od dana slanja tog obaveštenja, davaocu lizinga naknadi pretrpljenu štetu ako je došlo do umanjenja vrednosti predmeta lizinga i plati ugovorenu kamatu iz osnovnog posla od dana zaključenja ugovora do dana plaćanja kamate“. Mi smo samo tražili da se sve svede na rok od, recimo, 14 dana. Neka to bude vaš predlog, da sve ono što je predviđeno ovde bude završeno u roku od sedam ili 14 dana. Jednostavno, efikasnost, ekonomičnost, racionalnost, sve ono što ovoj državi treba, da se ni procenitelji, ni sudovi, ni banke, niko više ne upliće u taj posao. Jednostavno, tražili smo da se rok skrati. To bi i bankama i svima koji su učesnici u ovom postupku smanjilo posao. Samo smo toliko hteli, ništa više.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić.
Poslanička grupa Nova Srbija podnela je amandman koji se odnosi na dva stava člana 12, na stav 3. i stav 9. Prvo ću obrazložiti stav 9, gde smo tražili da se posle reči „pravo na odustanak od“ (podrazumeva se ugovor) doda reč „osnovnog“. Smatramo da je potrebno razgraničiti na koji od dva ugovora se odnosi pravo na odustanak korisnika finansijskih usluga, jer ovo je zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga. Znači, smatrali smo da se dodavanjem reči „osnovnog“ apsolutno precizira na koji od dva ugovora se odnosi pravo na odustajanje. Vraćam se na stav 3, gde opet insistiramo na reči „pisanoj“, da zameni reč „pismenoj“. Vratiću se na ono što je gospodin guverner rekao. Rekli ste, priznali ste da su argumenti koje smo izneli veoma jaki. Lektor vam je dao uverenje da su gramatički ispravni. Sada vam kažem, gramatički bi ovde bio ispravan svaki pridev koji ste stavili. Mogli ste da stavite bilo koji pridev srpskog jezika, on bi gramatički bio ispravan. Ne govorim o gramatici. Jezik se proučava kroz nekoliko nauka – morfologija, leksikologija, pravopis i gramatika. Govorim o sadržaju pojma. Znači, imamo usmenu i pisanu formu. Usmena i pisana forma može da bude i pismena i nepismena, zavisi od naše lične kulture i poznavanja, znači obrazovanja. Dakle, insistiramo samo na tom delu da je u pitanju sadržaj pojma, pa vas molim, pošto imamo još nekoliko amandmana koje više neću obrazlagati, da i lektora podsetite na taj osnovni sadržaj pojma da bi zakon... Poštujem izuzetno vašu stručnost, u nju neću posebno da zalazim, govorim sada sa aspekta svoje stručnosti. Zaista je u pitanju sadržaj pojma koji ovaj zakon, koji treba da bude jedan od najvažnijih dokumenata u ovoj zemlji, čini u potpunosti i pismenim. Inače, ako imate jedan zakon u kom imate jednu takvu, biću slobodna da kažem, neozbiljnu formulaciju koja može da dovede u pitanje predlagača zakona i onoga ko ga posle primenjuje, onda ostavljate prostor i za neke druge vrste sumnje. Čisto zbog toga, u pitanju je samo jedna preciznost koja neće zakon u njegovoj osnovnoj nameri uopšte ugroziti, a doprineće mu mnogo više. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Donka Banović ima reč.
Poslanička grupa DSS praktično je imala dva amandmana na ovaj član. Prvi amandman po redu je obrazložio moj kolega Arsen Đurić, tako da to neću ponavljati. U ovom amandmanu koji smo mi potpisali, nas četvoro, prosto sam predlagača htela da podsetim da je i za ovo pravo na odustanak, kako se ovaj član i zove, potrebno propisati jasan obrazac. Dakle, kroz Predlog zakona se može primetiti namera predlagača da se za sve postupke i procedure, pogotovo ove nove, uvede red, u smislu da se koriste propisani obrasci. Ako Narodna banka propiše i ovaj obrazac o odustanku i on postane obavezan za sve davaoce finansijskih usluga, onda će i ova materija biti bolje uređena. Kažete da je prosto reč o izjavi o odustanku i da tu ne treba poseban obrazac. I ovi drugi postupci su određeni postupci pa vi propisujete obrazac, tako da ne vidim razlog zbog čega ste ovaj amandman odbili. Takođe dodajemo i novi stav, koji se odnosi na to da će Narodna banka Srbije utvrditi izgled i sadržaj obrasca za odustanak od ugovora. To će biti korisniku, ukoliko se odluči da odustane od nekog ugovora, velika pomoć, jer će on moći od banke ili na sajtu da preuzme taj obrazac o odustanku, da popuni te osnovne elemente i da to dostavi banci.
Da li još neko želi reč? (Da.) Guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Zahvalio bih se uvaženoj narodnoj poslanici na dodatnom objašnjenju razlike između pojma pismene i pisane forme, i želeo bih u ime predlagača da iskažem naše slaganje s vašim tumačenjem. Hvala vam.
Molim guvernera Narodne banke Srbije da jasno, zbog stenograma, kaže koji amandman prihvata. Izvolite.
Zapravo, sve amandmane koji se odnose na korekciju termina „pismena forma“ u „pisana forma“.
Razumem, i drago mi je zbog narodnih poslanika koji su podneli amandman, ali moraćete jedan po jedan. Svaki put kada amandman bude, moliću predlagača da kaže, stenograma radi, da se prihvata taj amandman. Forma „prihvatam sve amandmane u kojima se umesto ,pismenoʼ stavlja ,pisanoʼ“ nije dovoljno jasna za stenogram. Mislim da je guverner Narodne banke pokazao da uvažava Skupštinu i da zna svoj posao, tako da ta jedna rečenica viška oko amandmana neće predstavljati problem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Gospodo narodni poslanici, evidentno je da ovom predlogu zakona pojedini naslovi iznad članova zakona govore jedno, a u samom članu je definisano nešto drugo, nešto slično. Ovaj amandman na član 14. koji je podneo poslanički klub SRS jedan je od amandmana kojima je predloženo da se naslov usaglasi sa onim što piše u članu 14. Naime, član 14. definiše da su zaposleni koji su angažovani na poslovima prodaje finansijskih usluga ili pružanju saveta korisnicima dužni da poseduju odgovarajuće kvalifikacije, znanje i iskustvo, profesionalne i lične kvalitete, da poznaju pravila struke, da postupaju u skladu s dobrim poslovnim običajima i poslovnom etikom, da poštuju ličnost i integritet korisnika, kao i da korisnike, na njihov zahtev, potpuno i tačno informišu o uslovima korišćenja tih usluga. Takođe, ovim članom 14. stavom 2. uvodi se obaveza davaocima finansijskih usluga da obezbede obuku zaposlenih koji rade na pomenutim poslovima. Nije ovim odredbama definisano ništa što bi predstavljalo neki minimum profesionalne osposobljenosti, već je samo pobrojano šta se pod tim podrazumeva. Zato smo i predložili ovim amandmanom da naslov zaista odslikava ono što je napisano u samom članu. Kada smo već kod ove teme, a bez namere da se o prodavcima finansijskih usluga govori u negativnom kontekstu, ali u praksi je tako –oni se ponašaju vrlo vešto, službenici na vešt način izbegnu da korisniku kažu ono što mu se neće svideti, a s druge stane je primetna prenaglašenost onoga što bi se moglo tretirati kao određena pogodnost. To je, gledano očima njihovog poslodavca, najvažnija osobina koju zaposleni na poslovima prodaje finansijskih usluga moraju da poseduju da bi svom poslodavcu zaradili što više novca. Ostaje nam da u budućnosti vidimo da li će se ovaj zakon o kome danas govorimo primenjivati u praksi i da li će korigovati ponašanje prodavaca finansijskih usluga. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Mislim da je amandman na član 14, bez obzira na to što se sam odnosi na naslov itd., dobra prilika da se ukaže na neke druge detalje koji su takođe važni kada se razmatra ova materija. Na početku moram samo da skrenem pažnju na to da mi sad ulazimo u nešto što je poprilično regulisano Zakonom o obligacionim odnosima. Gotovo sve je regulisano, s tim što Zakon o obligacionim odnosima daje opcije, daje mogućnosti, daje prava i obaveze i poveriocu i dužniku iz bankarske usluge, kako se to sad kaže, i daje mogućnost da oni to po principu slobodne volje ugovore. Moram da vas podsetim da jedan od osnovnih principa tržišne ekonomije jeste da je ugovor zakon. Onda se stvarno postavlja pitanje, čemu ovakav zakon sa ovakvim naslovom? Da li smo mi ovlašćeni da u ugovornom odnosu štitimo jednu stranu? To bi tako moglo laički da se protumači, međutim, tema je mnogo ozbiljnija zato što imamo dve strane u ugovornom odnosu: jedna je veliki profesionalac, bankar, po definiciji trgovac ljudskim dušama; druga strana je uvek, da li pravno ili fizičko lice, onaj inferioran, kome su potrebna sredstva za nešto, nekada sredstva za razvoj, a nekada sredstva za preživljavanje. I, naravno, bankari, kao dominantna ugovorna strana, razvijaju svoje usluge i uvek očekuju dobit, neku zaradu. Onda se postavlja pitanje, ako imamo ovakav zakon gde se kaže u naslovu zakona da se štiti korisnik finansijske usluge, nešto tu nije u redu. Mislim da je bolji drugi koncept, da posebnim zakonom uredimo pojedine elemente bankarskih ugovora i uopšte svih finansijskih ugovora. Te bi odredbe zakona imale specijalno dejstvo u odnosu na Zakon o obligacionim odnosima i to bi onda imalo nekog smisla. Onda bi svi bankarski ugovori ili finansijski ugovori postali ne samo strogo formalni ugovori, nego bi se na svojevrstan način dogradio i Zakon o obligacionim odnosima, pa zašto ne reći i uzanse koje prate obligacione odnose. No, vi ste se opredelili za ovaj koncept i to je sada gotova stvar. Šta je svrha ovog zakona? Da lečimo posledice i možda da sprečimo da u budućnosti ne nastupe neke posledice. Da li možemo da izlečimo posledice ovim zakonom? Teško. Da li možemo da sprečimo štetne posledice jednog ovakvog ugovornog odnosa dve, po definiciji neravnopravne, strane? Ne možemo. Zašto ne možemo? Zato što imamo jedan fundamentalni nedostatak pravnog sistema. Da to ne bi bilo komplikovano u nastavku, ja ću to da objasnim na jednom konkretnom predmetu. Vidite, u članu 14. naslov kaže: „Zahtev za minimalnom profesionalnom osposobljenošću“. Prevashodno se misli na davaoca finansijske usluge i na one ljude koji nastupaju u ime, da pojednostavim, banke. E, sad vi meni objasnite jednu stvar. „Banka Inteza“ ima direktorku Draginju, koja se malo pita; ima zamenika direktora, ovog Italijana, koji se takođe nešto kobajagi pita; ima pravnu službu, ima druge službe itd. Zamislite, oni 21. marta 2008. godine, krijući, da niko ne zna, zaključe ugovor sa Tomislavom Nikolićem u ime SRS. I kada se to saznalo, tek oktobra meseca... Ja samo pričam o minimalnoj profesionalnoj osposobljenosti, znači, samo pričam o članu 14. E, vidite kakva je minimalna profesionalna osposobljenost radnika „Banke Inteza“. Oni uzmu jedan papir iz 2004. godine na kome piše da je taj Tomislav Nikolić ovlašćen da podnese izveštaj Odboru za finansije o utrošku sredstava, a ovi iz banke protumače da je to njegovo ovlašćenje da može kreditno da zaduži Srpsku radikalnu stranku. Čist primer neovlašćenog zastupanja. Ali, šta to vredi? Predmet dobila Marina Tomić, u Trgovinskom sudu. Što vi pišite zakone, aman? Znači, jasno stoji – odluka, gde se imenuje, u smislu Zakona o finansiranju političkih stranaka, da mora da podnese izveštaj, da potpiše izveštaj itd. Ako izveštaj o finansiranju, o finansijskom poslovanju stranke nije u redu, onda se pozivaju i ta dva ovlašćena lica. Ne, ovi u banci su procenili da je on ovlašćen da zaduži i izda menice. Stranka sazna tek oktobra meseca, a usput – pobegao on, pobegao njegov zamenik, onaj što je ukrao sekretaricu i kompjuter, i cela finansijska služba otišla.
Narodni poslaniče, ja vas molim, o tački dnevnog reda, ili dovedite u vezu zaštitu korisnika kredita Tomislava Nikolića sa Predlogom zakona.
Gospođo Čomić, tri puta sam rekao, pričam o članu 14. koji glasi – zahtev za minimalnom profesionalnom osposobljenošću. Pričam kakva je minimalna profesionalna osposobljenost ljudi koji rade u „Banci Inteza“, da vam ništa ne znači ova odredba ukoliko je Mišković rekao zaposlenima „Banke Inteze“ – ovom čoveku morate da date kredit, ne interesuju nas papiri ...
Narodni poslaniče, zakon je o zaštiti korisnika. Banka nije korisnik. Prema tome, molim vas, o dnevnom redu ili dovedite u vezu vaš primer, bar malo, sa odredbama zakona. Vrlo pažljivo vas slušam.
Gospođo Čomić, član 14. govori o tome da zaposleni kod davaoca finansijskih usluga moraju da poseduju minimalnu profesionalnu osposobljenost kako bi štitili interese davaoca finansijske usluge i kako ne bi doveli u zabludu korisnika finansijske usluge. Vrlo prosto i jednostavno. Gospodinu Šoškiću sada kažem – džabe ste vi ovo pisali, jer naša praksa je... Ja pokušavam da dovedem u logičku vezu zašto je besmisleno pisati u zakonu nešto što se u praksi ne primenjuje. Kakvo je to profesionalno iskustvo naših bankara kada jednu običnu odluku tumače kao ovlašćenje za zaključenje ugovora? Znate, gospođo Čomić. Pa onda kratkoročni ugovor na tri meseca, iako postoji zabrana od 12. marta te godine. Ne, njih ne interesuje. Italijanski partner je rekao, Mišković nam je rekao da je to perspektiva, dobiće para na izborima po osnovu osvojenih mandata, moći će da vrati. Nije vratio, nego je ta ista banka nas posle blokirala i skidala sredstva. O tome ja pričam, gospođo Čomić, o članu 14.
Narodni poslaniče, ja vas vrlo pažljivo slušam i vrlo pažljivo pratim do trenutka dok vas podsetim da ste u obavezi ili da govorite o dnevnom redu ili da primer koji navodite kao ilustraciju dovedete u vezu s odredbama. Ne činite ni jedno ni drugo.
Gospođo Čomić, nema nikakve razlike između vas, Marine Tomić i ovih koji vode istragu. Isto tako i oni pričaju. A vrapci na grani znaju šta se desilo. Hvala, gospođo Čomić.
Osam minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe, 56 sekundi sam uzalud utrošila pokušavajući da vas upozorim da koristite svoje vreme u skladu s Poslovnikom. Pre nego što dam reč sledećem govorniku, podsećam da se guverner Narodne banke Dejan Šoškić saglasio da u ime predlagača prihvati amandmane koje su podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić na različite članove zakona, s tim što je sadržaj svakog amandmana takav da se u formi podnetog amandmana i sa obrazloženjem traži da se reč „pismenoj“ menja rečju „pisanoj“, u odgovarajućem padežu i rodu. To su amandmani na član 12, član 10. i član 7. Molim guvernera Narodne banke da, stenograma radi, u ime predlagača kaže da li prihvata amandmane na citirane članove zakona. Izvolite. Samo vas molim da se prijavite.
Hvala lepo. Dakle, u ime predlagača želim da se zahvalim na amandmanu broj 12. koji se tiče člana 10. gde se reč „pismenoj“ zamenjuje rečju „pisanoj“. Prihvatamo taj amandman. Takođe, prihvatamo amandman na član 12. stav 3. gde se reč „pismenoj“ zamenjuje rečju „pisanoj“. Pretpostavljam da ćemo kasnije, kada budemo došli do drugih članova, takođe prihvatati ovu vrstu amandmana. Na član 7, razumeo sam da bi to izmenilo suštinu ovog člana, tako da prihvatamo na član 10. i na član 12. stav 3. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodna banka Srbije je prihvatila ovaj amandman. Amandman je u raspravi. O njemu će se izjašnjavati Narodna skupština u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 15. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo tražili samo da se u ovom naslovu reči „u predugovornoj fazi“ brišu. Na neki način, indirektno, gospodine Šoškiću, odbijajući ovaj amandman vi ste dali obrazloženje zašto u stvari on treba da se prihvati, jer ste rekli da je to stvar informisanja korisnika, a ne predugovora u smislu zakona o obligacijama. Ako pogledate dalje ovaj i članove zakona koji idu posle toga, vi ne vidite nigde da se sklapa neki predugovor. Znači, vi nemate potrebu da sklapate predugovor, da ulazite u predugovorne obaveze da biste nakon toga sklopili ugovor. Malopre ste lepo iskoristili jednu reč i rekli da je to stvar marketinga. Mi zbog toga smatramo da bi ovo „u predugovornoj fazi“ stvorilo zabunu i bespotrebne probleme. Banka je dužna da informisanje, na način koji ste predvideli članovima zakona, vrši u svim fazama svog poslovanja i funkcionisanja. Ne postoji predugovorna faza u svemu ovome. Znači, postoji ugovor. Ili imate sporedne ugovore. Ovde se pored ugovora o kreditu, lizingu, kreditnoj kartici, spominje samo još jedna vrsta ugovora, a to je sporedni ugovor, ukoliko ga ima ili može da se desi. Nema nikakve predugovorne faze. Zbog toga smatramo da ovde možete da stavite da u naslovu iznad člana 15. stoji samo – informisanje. Nije baš da vam kategoričnost nije poznata ovde, pogledajte, recimo, u članu 17. u stavu 2. vrlo jasno kažete... Kada korisnik, recimo, hipotekarnog kredita traži da mu se kredit indeksira u evro, ne pišete u zakonu – banka može to da mu odobri, nego vrlo jasno i kategorično kažete – banka je dužna da to uradi. To je primer po kom sve ostalo mora da se radi. Znači, ovo se odnosi na informisanje i pre potpisivanja ugovora i posle potpisivanja ugovora, nema ovde predugovornih faza. Zato što može da se dovede u vezu sa obligacionim odnosima, da proizvede neku zabunu, smatramo da ovo možete da izbrišete. Informisanje je adekvatnije, razumljivije i neće dovesti do bilo kakvih spornih pitanja. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodna banka Srbije je prihvatila ovaj amandman i on je u raspravi. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Pre svega, želim da se zahvalim guverneru što je ostao dosledan onim argumentima koji su izneti u načelnoj raspravi; zaista je trebalo brisati taj stav 3, gde je obaveza ponude u dinarima, da se ona ne odnosi na kredite ili druge finansijske usluge čiji je predmet kupovina, odnosno finansiranje kupovine nepokretnosti. Želim da ponovim onaj argument da čak i zemlje u evropskoj monetarnoj uniji, poput Španije, izražavaju vrednost nepokretnosti u pezetama, i da ne bi bili prvi, naprotiv, to je razlog više da se usvoji taj amandman. Povodom amandmana koje je gospođa Zlata Đerić podnela sa poslaničkom grupom, gde ste prihvatili da ono što je pisano nije isto što i pismeno, ali ne an ženeral, prihvatajući svuda, nego ne dozvoljavajući da se koncepcija iza koje stojite promeni – u smislu onog ugovora koji treba da bude u elektronskoj formi, pa je to tamo nemoguće prihvatiti, član 7. niste prihvatili, ali u čl. 10. i 12. jeste – to zaista daje nadu da u jednom delu počinjemo da ličimo na normalan parlament, da čujemo argumente, da prihvatimo one koji ne menjaju koncepciju koja je u dobroj veri i nameri ovog zakona i da vi vrlo pažljivo pratite ono što radimo ovde. Izražavanje moje zahvalnosti zbog toga što ste održali reč i usvojili jedan amandman koji je zaista važan znači da ono što bi trebalo da bude normalno i da se podrazumeva u ovoj zemlji postaje predmet pohvale, ali meni je drago da mogu da pohvalim to da vodimo dijalog koji je u interesu svih nas. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Narodna banka Srbije je prihvatila ovaj amandman, ali je u raspravi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Koristiću vreme naše poslaničke grupe. Dakle, gospodin Dimitrijević je podneo amandman na član 17. stav 5. tačku 18) koja glasi: „informaciju da korisnik ima pravo na obaveštavanje o rezultatima uvida u bazu podataka radi procene svoje kreditne sposobnosti i da je to obaveštenje besplatno u slučaju iz člana 18. stav 3. ovog zakona“. Gospodin Dimitrijević menja posle ovog dela „informaciju da korisnik ima pravo na obaveštenje o rezultatima uvida u bazu podataka radi procene svoje kreditne sposobnosti“, tako da dalje glasi: „da sve troškove procene i obaveštavanja u slučaju iz člana 18. stav 3. ovog zakona snosi banka/davalac lizinga“. Zaista smo iznenađeni što guverner nije prihvatio amandman. Već sam rekla da se zakon zove Predlog zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga, pa bi bilo logično da korisnici finansijskih usluga zaista imaju pravo da budu zaštićeni i da dobiju neku uslugu besplatno. S druge strane, zakon je već kasnio za Zakonom o zaštiti potrošača, koji bi bio matični zakon; zatim će se primenjivati za šest meseci, što je dodatni rok. Ono čega se naročito bojimo je da će u tom trouglu između Narodne banke, kao predlagača i onog ko će kontrolisati ovaj zakon, između komercijalnih banaka, koje će praktično primenjivati ovaj zakon, i na trećoj strani korisnika, svu štetu i sve dažbine, naravno, platiti građani, odnosno korisnici. Mnogo najavljivani zakon će biti zaista problematičan, pre svega, za građane. Da sam u pravu, pročitaću vam samo nekoliko komentara koji se odnose na ovo. Kaže ovako: novi zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga koštaće svaku banku nekoliko stotina hiljada evra, međutim, taj trošak će platiti građani jer će banke pokušati da „ispeglaju“ ove gubitke kroz veće kamate na kartice i kredite. Dakle, sad mogu da vam čitam – bankari nezvanično kažu da će troškovi u najvećoj meri proizaći iz prilagođavanja softvera i sprovođenja svih pravnih rešenja neophodnih zbog usvajanja zakona. I sami kažu da će banke zbog troškova podići cene usluga i navode na koji način će banke sebe zaštititi u celoj ovoj priči, a na koji način će se to prebaciti na korisnike, koji očigledno nisu zaštićeni ni u ovoj meri kada treba da banke, odnosno davaoci usluga lizinga besplatno dostave korisnicima obaveštenje o rezultatima uvida u bazu podataka radi procene njihove kreditne sposobnosti. Hvala vam.
Iskorišćena su tri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić Marković. Narodna banka Srbije je prihvatila ovaj amandman. Amandman je u raspravi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 18. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 18. govori, odnosno naslov iznad ovog člana je „Obaveza procene kreditne sposobnosti“. Mi smo amandmanom predložili da stoji „Procena kreditne sposobnosti“ zato što je predloženi naslov prosto rogobatan. Vi nas obaveštavate da ne možete da prihvatite amandman jer je, kažete, postojeća formulacija jasnija, pravnotehnički ispravnija i odgovara sadržini člana 18. stav 1. Ne, nego je sve suprotno od toga, naš amandman je pravnotehnički ispravniji. Ali, u drugoj rečenici kažete da amandman ne prihvatate i posebno napominjete da je ovakvo rešenje predviđeno i Direktivom EU 2008/48. To je problem. Problem je što je ceo ovaj zakon, zapravo, donet po raznim direktivama EU i vas baš briga šta narodni poslanici o tome misle, vama ne pada na pamet da ijedan malo ozbiljniji amandman prihvatite. Vi ste formalno prihvatili jedan broj amandmana. Vidite samo koliko vam je trebalo da vas koleginica ubedi da „pismeno“ i „pisano“ nije isto. Ali, kaže EU i tu nema... Vi ste, ne mislim vi lično, gospodine Šoškiću, ali režim, čiji ste i vi deo, po raznoraznim nalozima Evropske unije uništili sve srpske banke. Mi smo danas, građani Srbije, privreda Srbije, taoci tih inostranih banaka koje ste vi doveli u Srbiju i koje zapravo eksploatišu i građane Srbije i privredu Srbije, jer u Srbiji ne funkcionišu pod uslovima pod kojim funkcionišu u svojim matičnim zemljama. Govorili smo i u načelnoj raspravi o tome, ajde neka proba neko karticu koju dobije ovde u „Intezi“, „Rajfajzen“ ili nekoj drugoj banci da koristi u inostranstvu – nema šanse, ne prepoznaje se. Vi ste građane Srbije i celu Srbiju doveli... Ovo pre svega na dušu Mlađanu Dinkiću, iz vremena kada je ukinuo najveće srpske banke. I dan-danas se vode sporovi, postoje određena sredstva koja su te banke imale u depozitu itd. a javnost je prevarena da su te banke nelikvidne i da je to bio razlog da se ukinu. Ne, naravno, razlog je bio to što je nekom bilo u interesu da ovde dovede te strane banke. Šta kaže član 18? Da su pre zaključenja ugovora o kreditu davaoci kredita dužni da procene kreditnu sposobnost na osnovu podataka koje dobiju od onoga ko traži usluge i na osnovu uvida u bazu podataka i zaduženosti tog korisnika kod tzv. kreditnog biroa. Sada ja ovo skraćujem, kolokvijalno govorim. Ovde imamo slučaj da vi dođete u banku i kažete banci otvoreno i iskreno kakva su vam zaduženja, kolika su vam mesečna primanja i onda onaj službenik, operater odmah može da vam kaže da vi ne možete da dobijete kredit, ali ne, kaže – nisam baš sigurna, hajde da mi zatražimo podatke iz kreditnog biroa. Podaci iz kreditnog biroa se plaćaju, to ovde ne piše, različito od banke do banke, od 300 do 800 dinara. Šta će vam ovaj stav 2: „Ako se ugovorne strane saglase da se kreditno zaduženje korisnika poveća, banka, odnosno davalac lizinga dužan je da ponovo proceni kreditnu sposobnost tog korisnika“? Jedanput je procenjena sposobnost korisnika, u podacima iz kreditnog biroa se tačno zna koliko taj korisnik može da se zaduži; ako se on predomislio i hoće veće zaduženje, šta će mu ponovo podaci iz kreditnog biroa? Samo zato da bi još jedanput platio 800 dinara. Na kraju kažete, ako se zahtev odbije na osnovu tih podataka koji se dobiju u kreditnom birou, onda je davalac lizinga, odnosno banka dužna da korisnika, bez naknade, odmah pismeno obavesti o podacima iz te baze. Ovo se tako ne radi i neće se raditi ni kada ovaj zakon bude usvojen. Ako nekom treba kredit, onda on uredno zove telefonom, odlazi i pita i nema ni vremena da sačeka da ga banka u pisanom obliku obavesti, nego dobije usmeno obaveštenje da on, nažalost, ne ispunjava uslove. To „besplatno“ je prethodno platio dva puta po 800 dinara, odnosno 1600 dinara. Još jedan konkretan primer kako banke varaju građane, čak i ljude koji pročitaju ono što piše u predlogu ugovora, čak i ona sitna slova za koja je potrebna lupa. Recimo, konkretan primer jednog refinansirajućeg kredita u „Rajfajzen banci“: korisnik usluga refinansira kreditnu karticu iz druge banke u „Rajfajzen banci“; tamo plaća podatke iz kreditnog biroa, plaća zahtev, tu ima nekoliko plaćanja koja, sve u svemu, iznose oko 50 evra, prevedeno u evre; toliko otprilike košta taj „besplatni“ refinansirajući kredit. Onda taj službenik u banci kaže – da se ne maltretirate, nemojte da idete u tu banku (mislim da je u pitanju „Vojvođanska banka“), nemojte da donosite tu potvrdu, nema razloga, jer mi u kreditnom birou dobijamo podatak da je kartica isplaćena ovim sredstvima koja su dobijena kao kredit u „Rajfajzen banci“ i ne treba nam ta potvrda da je stavljamo u vaš dosije. Prvih mesec dana taj korisnik kredita ima ratu npr. od 10.000 dinara. Sledećeg meseca rata mu se povećava na 11.000 dinara i dobija na kućnu adresu pisano obaveštenje da će mu do kraja kredita, koji traje tri godine, 36.000 biti ukradeno zato što, piše u obaveštenju, nije doneo potvrdu iz banke u kojoj je imao kreditnu karticu. Dakle, dobio je obaveštenje da to nije potrebno. Ovaj zakon, vaša rasprava i odgovori na nekoliko postavljenih pitanja i komentara narodnih poslanika kada su u pitanju amandmani, gospodine Šoškiću, govore o tome da je očigledno da nije iskrena namera Narodne banke Srbije da štiti korisnike usluga. Vaša namera i dalje je da štitite davaoce usluga. Da bi građani razumeli o čemu se tu zapravo radi, vi štitite strane banke koje pljačkaju građane Srbije i koje će na osnovu ovog zakona i dalje, nažalost, pljačkati građane Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je osam minuta i četrdeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? Da, narodna poslanica Donka Banović.
Iskoristiću priliku da se zahvalim predlagaču što je prihvatio neke prethodne amandmane. Inače, ovaj amandman se odnosi na član 18. gde se govori o obavezi procene kreditne sposobnosti korisnika finansijskih usluga, gde je zaista ostavljen prostor da provera te kreditne sposobnosti svakog korisnika može i dalje da se naplaćuje, kao što je to i sada slučaj. Ono što je ironično jeste da vi samo govorite o tome da ukoliko pružalac finansijskih usluga utvrdi da ne želi da proda određenu finansijsku uslugu korisniku, onda obaveštava i da je to obaveštavanje bez troškova za korisnika. Predlažemo da se ovde doda novi stav, koji bi bio stav 4. i koji bi glasio: „Sve troškove koji mogu nastati u vezi s procenom kreditne sposobnosti i obaveštavanja snosi banka ili davalac lizinga, odnosno davalac finansijske usluge“, kako ne bi i ovaj član postao predmet zloupotreba onih koji pružaju finansijske usluge. Građani i te kako znaju da su, na osnovu ovih procena do sada, uglavnom oni snosili troškove. Ovde smo čuli podatak da je 800 dinara bila ta procena kod kreditnog biroa, međutim, tu su se pojavljivale i drugačije zloupotrebe – da vam odjednom banka traži tu procenu svake godine, ili svakih šest meseci, pa da se onda tu angažuju i neka druga lica, koja su mnogo skuplja. Da do toga ne bi dolazilo, predlažem da još jednom razmislite i da prihvatite ovaj novi stav 4. gde bi se jasno i precizno navelo da sve troškove snose banke ili davaoci lizinga.
Da li još neko želi reč? (Ne.) S obzirom na to da je pristigao izveštaj Odbora, stenograma radi, ponoviću kako se Odbor izjasnio o amandmanima koje je prihvatio predlagač. Odbor za finansije Narodne skupštine je prihvatio amandman na član 17. koji je podnela narodna poslanica Milica Vojić Marković, a prihvatila Narodna banka Srbije. Odbor za finansije Narodne skupštine prihvatio je amandman koji su na član 17. zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić, a prihvatila Narodna banka Srbije. Odbor za finansije Narodne skupštine prihvatio je amandman koji je na član 17. podneli grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo, a koji je prihvatila Narodna banka Srbije. Odbor za finansije Narodne skupštine prihvatio je amandman koji su na član 14. zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Odbor za finansije je prihvatio i amandman na član 12. koji je podnela Vlada, a sa njim se saglasio predlagač, odnosno Narodna banka Srbije. U daljem toku, s obzirom na to da imamo izveštaj, stenograma radi, pročitaću koje je još od amandmana Odbor za finansije prihvatio, a koji ne. Da li se povodom amandmana na član 18. još neko javlja za reč? Amandman su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. (Ne.) Pre nego što pređemo na dalji rad dozvolite da vas obavestim o tome da će deo današnje sednice, počevši od malopre, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti eksperti Kancelarije za demokratske institucije i ljudska prava, i to: Lucijus Mader, Sen Džon Bejts, Marta Ahler, Jevgenija Avetisova i Oliver Nikolić. Dobro došli u Narodnu skupštinu i nadamo se da će vam se dopasti i tok rasprave i atmosfera u Narodnoj skupštini. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić.
Zahvaljujem gospodinu guverneru što je imao razumevanja za amandmane koje smo do sada podneli, one koje je usvojio, a nevezano samo za pojam „pismen“ i „pisan“, dakle, da se sada bavimo malo i onim drugim, bitnim delom zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga. Podneli smo kao Poslanička grupa NS amandman na član 19. stav 1. tačka 5). Posle reči„Narodne banke Srbije“briše se zapeta, a reči „ili zvanični srednji kurs ili kupovni ili prodajni kurs banke“ menjaju se rečima „odnosno zvanični srednji kurs Narodne banke Srbije“, tako da tekst u zagradi glasi: „kupovni ili prodajni kurs Narodne banke Srbije, odnosno zvanični srednji kurs Narodne banke Srbije“. Smatrali smo da ova izmena treba da se unese u zakon upravo da bi zakon imao onu doslednu ulogu da zaštiti korisnike finansijskih usluga, jer je u uslovima potpune liberalizacije finansijskog tržišta u Srbiji sasvim dovoljno što je poslovnim bankama omogućeno da samostalno kreiraju svoje kursne liste. Ako je već intencija predlagača zakona zaštita prosečnog korisnika finansijskih usluga, najčešće kredita, u Srbiji, onda je neophodno da se krediti indeksirani u stranoj valuti vezuju isključivo za zvanične kurseve NBS. Naime, ko god je jednom samo bacio pogled na kursne liste po bankama video je nesrazmeru na tim kursnim listama koja omogućava dodatni ekstraprihod po osnovu kursnih razlika u menjačkim poslovima na dnevnoj bazi. Smatramo da ovu praksu ne treba dozvoliti u nekim dugoročnim kreditnim relacijama, jer ona omogućava bankarima u Srbiji da nad građanima Srbije, nad korisnicima finansijskih usluga, izvrše jedno fino, da budem konkretnija, čak i grubo razbojništvo uz kamatnu stopu koju oni vrlo često, govorim o korisnicima kreditnih usluga, ne mogu da isprate do kraja i često su u situaciji da ne mogu da opsluže otplatu kamata. Smatrali smo da je ovo bolje rešenje u članu 19.
Reč ima guverner NBS Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Razmišljali smo na vrlo sličan način i Narodna banka Srbije je kao predlagač ne samo uvažila argumente, nego, rekao bih, otišla i korak dalje prihvatajući amandmane Odbora za finansije koji su, podsetiću vas, dostavljeni svima. Amandmani 1, 2, 3. i 4. se odnose na to da se u članu, počev od 1, u članu 19. stav 1. tačka 5) reči u zagradi „kupovni ili prodajni kurs NBS ili zvanični srednji kurs ili kupovni i prodajni kurs banke“ zamenjuju rečima „zvanični srednji kurs“. Drugim rečima, time bi se praktično u svim ovim obračunskim radnjama samo uveo zvanični srednji kurs Narodne banke Srbije. Hvala vam.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za finansije je podneo amandman na član 19. Predstavnik predlagača, guverner NBS, upravo je prihvatio taj amandman. Amandman ostaje u raspravi. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ovo je jedan od najvažnijih amandmana, koji je u ovom trenutku usvojen. Pošto jeste suštinski vezan za amandman koji smo mi kao Poslanička grupa Napred Srbijo podneli na član 34, bez obzira na to što nije na redu hronološki, zaista moram da priznam da je ovo najlakše, najprimenljivije rešenje. To jeste dosledno izvedeno priznavanje prava korisnika finansijskih usluga da znaju na šta mogu računati. Zašto se javljam za reč baš u ovom trenutku, iako član 34. nije na dnevnom redu? Mi smo u članu 34. formulaciju da korisnik ima pravo da traži otplatu po istom tipu kursa, u čemu ste vi otišli dalje i uzeli zvanični kurs NBS, srednji, kao opšteprimenljiv... Molili smo da shvatite da to „ima pravo“ ne znači da će pravo biti primenjeno, da se neko na njega mora pozvati, da je to posluženje na švedskom stolu, ali neko stidljiv ili neuk može i da se ne posluži hranom koja za njega stoji na tom stolu. Vi ste usvajanjem amandmana Odbora za finansije, gde se kaže da je banka dužna da primenjuje ovaj kurs, prevazišli taj problem. I, da ne bude previše, samo jedno „hvala“, jer zaista zaslužujete pohvalu.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Naravno, ja nisam zadužen da hvalim, tako da je moje viđenje ovoga potpuno drugačije. Postoje pozitivne i negativne kursne razlike, ja se zalažem za nešto drugo. Ako se kod nas zaključuju krediti u dinarima, onda će se kamata i sve drugo izražavati u dinarima. Ako se kredit uzme, pa se obezbedi evro, onda će da se primenjuje i kamata koja odgovara evru. Pošto imamo dominaciju stranih banaka, ako one svoje kredite daju građanima u evrima, sa kamatnom stopom od 4,5%, neka daju sa istom kamatnom stopom i našim građanima ovde, pa onda indeksacija nema nikakvog uticaja. Dajte da primenimo domicilnu kamatu. Nekada je bilo, ako si, recimo, štedeo u markama, imaš kamatnu stopu koja se primenjuje u Nemačkoj za marke. Onda neka svako preuzme neki svoj rizik. Jer, i zvanični srednji kurs je utopija. Ali ne, neće to ovde da se radi. Zašto? Zato što ovaj zakon nikoga neće da zaštiti. Toga smo svi svesni. On će možda malo da utiče na smanjenje pohlepe banaka, da ih dovede u neki okvir, ali ne možete da ih kontrolišete. Sve ovo što ste napisali mogli ste da rešite sa tri člana: jednim članom da propišete maksimalnu i minimalnu kamatnu stopu, jednim članom da propišete minimalni i maksimalni iznos naknadnih troškova obrade zahteva itd. Sve bi se rešilo. Ali, ovde se ide na to da bude što komplikovanije, a navodno se pruža velika zaštita građana. Nema te zaštite. Prezaduženo je 500.000 porodica, isto toliko je u docnji po bankarskim, lizing i drugim kreditnim obavezama. Vi mislite da 500.000 porodica očekuje od ovog zakona da se reše svi njihovi problemi izazvani zelenaškim kamatama banaka i lizing društava? Molim vas, bilo bi i suviše neozbiljno da takvu poruku šaljete građanima. Zna se, na kredite i obaveze koje su u evrima primenjuje se kamatna stopa koju primenjuju države Evropske unije. Na ono što je u dinarima primenjuje se kamatna stopa vezana za dinar. Ali, vi nećete to. Zašto? Zato što je već kamatna stopa od 4% zelenaška. Ne želite da snosite odgovornost, da obuzdate inflaciju, da ne bude veća od 3%, nego želite jedan rastegljiv propis gde ne odgovara država. A država je jedina odgovorna za inflaciju. Banka mora da pokrije inflaciju i plus zagarantovanu zaradu. Onda se pribegava raznim varijantama – te srednji kurs, te ovo, te ono, lepa priča, mnogo lepo zvuči, svi hvalimo guvernera, misli mnogo dobro o klijentima. I Jelašić je pričao – zlatni franak, bežite ljudi od toga, vodite računa, čitajte uslove itd. Je lʼ bilo tako? Dve godine je čovek sve upozoravao. A efekat? Petsto hiljada prezaduženih porodica. Hajde da pojednostavimo i svedemo stvari. Jer, ja u ovom zakonu ne vidim odgovornost države. Izvinite, molim vas, za inflaciju je najodgovornija Narodna banka Srbije. Ona garantuje stabilnost cena, je lʼ tako? Verovatno je 70% mera ka stabilnosti u rukama Narodne banke. Vlada odgovara za onaj deo gde ona kontroliše regulisane cene, i svojim promašajima u politici i u prekomernoj javnoj potrošnji. I, naravno, doprinosi inflaciji. Generator? Jesu generator, bože moj. Dajte da vidimo gde je država. Izvinite, molim vas, ako je država jeftina, ukoliko je Narodna banka Srbije efikasna na tržištu, zna da barata, onda je vrlo jednostavno. Trebaju dva člana: jedan član, minimalna i maksimalna kamatna stopa, i drugi član, eventualno, troškovi obrade zahteva, minimalni i maksimalni. Tu logiku možete da proširite i na platežne kartice, kreditne kartice i na druge bankarske usluge. Ali, neće se taj jednostavan sistem. O tome se radi. Vi idete ka toj evroizaciji. U toj evroizaciji nema negativnih i pozitivnih kursnih razlika, ili su minimalne. A ovde veličamo srednji kurs. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i trideset pet sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, bio je u ovoj sali naš kolega Dragan Vujadinović. On je sada predsednik Opštine Kosjerić, a inače je odličan poslanik i autor knjige „Obrnuta ekonomija“. On bi svakako sada posle ove diskusije mogao briljantno da replicira, a ja ću probati samo da se osvrnem na nekoliko činjenica koje smo ovde čuli. Prvo bih voleo da čujem u kojoj je to državi na svetu, sa uređenom ekonomijom, sa uređenim finansijskim tržištem, država ta koja nameće kolika će biti kamatna stopa banaka koje posluju na tržištu kapitala? Voleo bih da mi se navede jedan primer, ali uređenog finansijskog sveta, ne onih država za koje nam neki govore da treba da se ugledamo na njih, gde su državno dirigovane ekonomije, već onih ekonomija koje imaju tržište kapitala, tržište finansijskih usluga, gde važe zakoni ponude i potražnje. Voleo bih da nam kažu gde ovoga trenutka u svetu zaista postoje takve ekonomije, tako stabilne i jake ekonomije gde država na sednici skupštine, na sednici vlade kaže – kamatna stopa u banci, svakoj domaćoj i stranoj, biće toliko i toliko posto. Zašto 4%, zašto ne bude 1,5% kamata, pa će onda inflacija po toj logici biti 2%? Znači, ne možemo očekivati da Predlog zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga uređuje odnos unutar političkih stranaka, da neko ne može da podiže kredite; ne možemo da očekujemo da ovaj zakon uređuje način na koji će neko voditi izbornu kampanju, jer to uređuje Zakon o finansiranju političkih stranaka. Ne treba brkati ovde zakone. Na tom putu ka Evropskoj uniji treba se zaista držati pozitivnih iskustava država koje su prošle taj put, treba se držati iskustava onih država koje su, pre svega, stvarale EU. Ali, ako već nećemo da se ugledamo na EU, ako hoćemo da se ugledamo na neke druge države, da pitamo koje godine su te druge države imale dirigovanu ekonomiju, gde je država kazala koliko će biti maksimalna i minimalna kamatna stopa, gde to nije određivalo tržište? Kako su te države i njihove ekonomije na kraju takvog eksperimenta završile? Kako su završili političari koji su takvu ekonomiju propagirali, to svi znamo, ali mene ne interesuju oni koji su gubitnici, mene interesuje država Srbija, interesuju me njeni građani. Mislim da ovde donosimo zakone koji treba da omoguće dobrobit građanima ove zemlje, a ne političarima, ne političkim strankama. Niti zakoni treba da budu eksperimenti, a građani Srbije zamorčići nad kojima se ti eksperimenti primenjuju. Za one koji se pozivaju na nauku, znate, finansijske nauke, ekonomske nauke ne poznaju baš biološke zakonitosti. U biologiji ljudi prvo probaju na miševima, ali u ekonomiji nema neuspešnih eksperimenata i pokušaja. Ovde treba dobro sagledati teorijska iskustva koja priznaje savremeni civilizovani svet, njih primeniti, a vreme eksperimenata je vreme koje je davno za nama. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, ovde već ulazimo u odeljak dva – Sadržaj ugovora o bankarskim uslugama i lizingu, a podnaslov iznad člana 19. je „Ugovor o kreditu“. On se odnosi na sve obavezne elemente ugovora o kreditu. Vi navodite ovde 17 tih osnovnih obaveznih elemenata. Demokratska stranka Srbije je podnela amandman kojim tražimo da se kao tačka 15) ubaci – pravo korisnika da bude odmah i bez naknade obavešten o rezultatima procene njegove kreditne sposobnosti, a na osnovu uvida u bazu podataka. Samim tim, postojeće tačke 16) i 17) tehnički postaju tačke 17) i 18). Šta nas je rukovodilo da napišemo ovakav amandman? Već sam počela da govorim o ovom čuvenom trouglu u kome su u ugovornom odnosu, s jedne strane, Narodna banka, kao predlagač ovog zakona; s druge strane, komercijalne banke, koje bi trebalo da primenjuju ovaj zakon i koje, uz komentare o ovom zakonu da ih obavezuje previše, da nije korektan, očigledno neće da se zameraju Narodnoj banci pa se preterano ni ne trude da mnogo govore negativno o samom zakonu; treća tačka u tom trouglu je korisnik, koji očigledno nema preterano ni podršku države. Zakon koji je pred nama kasni, rekla sam već, biće kasno primenjivan, za šest meseci. S druge strane, kad pogledamo sve elemente, on neće mnogo pomoći korisniku, odnosno građaninu da bude bolje obavešten, niti će da pomogne oko vraćanja kredita. Krediti u Srbiji biće sve skuplji, što će građanima još više otežati otplatu bankarskih pozajmica, koje su na kraju marta iznosile pet milijardi evra. Dakle, građani su pozajmili pet milijardi evra. Stručnjaci ističu da su za to zaslužni visoka inflacija, kreditni rejting zemlje, ali i novi predlog zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga zbog kojeg će banke podići cene svojih usluga. Ekonomisti kažu da nema nikakvih izgleda da će krediti biti jeftiniji, kao ni da će se životni standard poboljšati. Profesor Madžar, recimo, kaže da su brojni makroekonomski pokazatelji koji ne idu naruku građanima, ali ni prezaduženoj privredi čiji su dugovi bankarima narasli na oko 12,5 milijardi evra. Dakle, i građani i privreda su prezaduženi. Srbija je zemlja visokog rizika, to se neće skoro promeniti. Inflacija se otela kontroli. (Možda bi mogao o ovome nešto da kaže i guverner.) Država je finansijski slaba pa mora da se zadužuje i kod komercijalnih banaka. Javni dug se povećava. Svi ti rizici prelivaju se na komercijalne banke koje posluju na srpskom tržištu i utiču na određivanje cena njihovih usluga. Profesor Madžar dalje dodaje da će se otplaćivanje kredita otežati i eventualnim padom vrednosti dinara. Dakle, mi pokušavamo našim amandmanima da koliko-toliko popravimo realnu situaciju i olakšamo krajnjim korisnicima kredita. Volela bih da još jednom razmislite o našem amandmanu i da ga prihvatite. Hvala.
Jedan minut i trideset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala puno. Ako mogu samo kratko da se osvrnem na ovaj amandman, naše obrazloženje je bilo da ova materija nije sastavni deo obaveznih elemenata ugovora. Međutim, podsetiću vas da u članu 18. postojećeg predloga u stavu 3. postoji sledeći tekst: „Ako je zahtev za kredit, odnosno lizing odbijen na osnovu uvida u bazu podataka iz stava 1. ovog člana, banka, odnosno davalac lizinga dužni su da korisnike bez naknade odmah pismeno obaveste o podacima iz te baze“. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković, pravo na repliku.
Hvala. Naravno da sam to imala u vidu jer sam zakon zaista pročitala i znam šta piše u članu 18. Upravo zbog toga sam smatrala da nema nikakve štete da to bude obavezan elemenat ugovora. Mislim da bi ugovor koji sadrži i taj element bio potpuniji i mnogo, mnogo više na korist korisnika.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo bih istakao neku drugu dimenziju ovoga što je amandmanom obuhvaćeno. Znate, u praksi se dešava da zbog te navodne procene kreditne sposobnosti ljudi ne mogu da podignu kredit, a u pitanju je, recimo, neki raniji kredit koji je otplaćen, sve je završeno, međutim, tamo negde u kompjuteru vode neku sitnicu koja se javlja kao neki dug; čovek uopšte ne zna gde se pojavljuje taj dug, zbog čega je taj dug, uredno mu je sve obustavljeno, otplatio je kredit itd. Mislim da je poenta ovog amandmana upravo to da ako se desi takva situacija da je očigledno neka greška ili ne znam šta, to ne bude razlog što se nekom odbija zahtev. Tako sam shvatio ovaj amandman, nisam shvatio kao obavezni element ugovora. Slažem se da se nalazi u članu gde su obavezni sastojci ugovora, ali je cela svrha amandmana da se čovek ne odbija, odnosno da se njegov zahtev ne odbija zbog nečega što je čak nedokazano. Imam vrlo konkretan primer zato što me je čovek zvao iz Kladova, u Požarevcu se nalazi sedište te banke. Treba da uzme čovek neki kredit; raniji kredit je otplatio pre šest meseci, a odbijaju mu zahtev jer se tamo negde, navodno, pojavljuje da je kreditno problematičan itd. Kaže, zašto sam problematičan, kad ste partiju zatvorili, otplatio sam taj kredit? Očigledno se to javlja kao izgovor da u proceni tih opštih uslova njihovog poslovanja mogu da se pozovu na nešto i da čoveku ne odobre kredit. Naravno, daleko od toga da sada plediram za jednu ili drugu stranu, ipak mislim da su ovde obligacije dominantne i sloboda ugovornih strana je neprikosnovena. Miličin amandman sam shvatio samo kao jednu vrstu zaštite od mogućih zloupotreba i zato se potencira ovde listing, da se izvrši uvid, da se dokaže, a ne samo da se kaže – znaš šta, imaš ti tamo neku obavezu koju nisi izmirio. Kada upita koja je to obaveza, odgovore mu – pa, kompjuter te je izbacio. To u praksi tako izgleda, da znate.
Reč ima guverner NBS Dejan Šoškić. Izvolite.
Hvala lepo. Samo kratko, upravo zato, na liniji tog razmišljanja, u članu 18. postoji ta mogućnost da se besplatno dobije taj izvod iz baze podataka. Ukoliko postoji neka administrativna greška u procesu, onda je nakon uvida nju moguće i otkloniti da bi se naredni postupak odobravanja kredita učinio na bazi ispravnih podataka. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije je podneo amandman na član 21. Da li je potrebno da se predlagač o tom amandmanu izjasni posebno?
Mi smo prihvatili taj amandman.
Guverner Narodne banke Srbije Dejan Šoškić je prihvatio ovaj amandman. Na član 21. amandman je podnela Vlada. Narodna banka Srbije i Odbor za finansije su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovo je amandman u pretresu jer nemamo izjašnjenje Zakonodavnog odbora, tako da će se o njemu izjašnjavati Skupština. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Narodna banka Srbije i Odbor za finansije su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala. U članu 22. govori se o ugovoru, o izdavanju i korišćenju platne kartice, pa su tu nabrojani neki obavezni elementi, ima ih 13, s tim što u Predlogu zakona stoji pod tačkom 6): obaveštenje o postojanju naknade za podizanje gotovine na bankomatu druge banke, kao i iznos te naknade u slučaju podizanja gotovine na bankomatu banke izdavaoca platne kartice. Smatram da je dobro što je predlagač prihvatio ovaj amandman gde se ovaj drugi deo rečenice briše. Iz tog delaje inače proizilazilo da banka koja je inače izdala platnu karticu može zahtevati nadoknadu ukoliko se novac podiže na njenom bankomatu. Koliko znam, banke do sada nisu imale tu praksu; ako podižete novac na bankomatu svoje banke, onda se tu ne naplaćuje nikakva dodatna naknada. Morampriznati da smo bili prilično iznenađeni kada smo videli uopšte ovakvu tačku i ovakvu mogućnost, tako da smatram da je dobro što ste prihvatili, kako se banke ne bi dosetile da zbog nekih elemenata gde će sada ostvarivati manji profit i za korišćenje sopstvenih bankomata traže nadoknadu od svojih korisnika.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo jedna intervencija, tiče se donekle ovog člana i ovog amandmana, ali odnosi se na ovaj prethodni. Znate, imamo poseban Zakon o finansijskom lizingu i u tom zakonu je definisan ugovor o lizingu. Postavljam vam pitanje, koji zakon će se primenjivati na ugovor o lizingu? Zakon o finansijskom lizingu ili zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga? Samo da vam skrenem pažnju da postoji bitna razlika u bitnim elementima ugovora o finansijskom lizingu iz onoga zakona i iz ovog zakona, da znate.
Reč ima guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Hvala na ovom upozorenju, ali podsećam da se ovaj zakon, odnosno ovaj predlog zakona odnosi pre svega na odnose finansijskih institucija prema fizičkim licima. Drugim rečima, na lizing poslove sa pravnim licima se primenjuju odredbe isključivo zakona o lizingu. S druge strane, tamo gde ovaj zakon na drugačiji način uređuje odnose između lizing kompanija i fizičkih lica primenjivaće se ovaj zakon. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 22. Naslov iznad tog člana je „Ugovor o izdavanju i korišćenju platne kartice“. Na tačku 10), koja inače glasi: „odgovornost korisnika i banke izdavaoca kartice u slučaju krađe i gubitka kartice, odnosno u slučaju neovlašćenog korišćenja podataka s kartice“, podneli smo amandman i smatramo da treba da glasi ovako: „odgovornost i obavezno postupanje korisnika i banke izdavaoca kartice u slučaju krađe i gubitka kartice, odnosno u slučaju neovlašćenog korišćenja podataka s kartice“. Ono na šta želimo da skrenemo pažnju jeste jasna procedura. Uz odgovornost korisnika i odgovornost banke, smatramo da mora da se propiše i da postoji u zakonu jasna procedura. To je vrlo važno kako bi se zloupotrebe i neovlašćeno postupanje izbegli. Ako nemamo odgovornost, s jedne strane, i banke i korisnika, a s druge strane potpuno jasnu proceduru, onda možemo da doživimo svašta. Mogu da vam ispričam mnogo primera iz lične, sopstvene prakse, sopstvenog iskustva, ali i nekih ljudi kojima se dogodilo da su im pokradena dokumenta. Mogu da vam ispričam malu sagu o tome kako izgleda put da prijavljujete nestanak kartice i sve ostalo. U ovom slučaju amandman koji smo podneli štiti i banku, štiti i korisnika. Kada imate jasnu proceduru, ona je svima poznata, zaštićeni su i jedni i drugi. Ako ta procedura nije propisana i nije utvrđena, onda imate situaciju da ćete doživeti hod po mukama. Zaista mislim da ovo nikome neće štetiti, da je i jednima i drugima na korist. Zato vas molim još jednom da ovo pogledate i da prihvatite naš amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić.
Vrlo kratko ću izneti naše obrazloženje, mada je amandman veoma dug, a odnosi se na stav 1, na stav 4. i na to da se posle stava 4. doda novi stav. U smislu zaštite korisnika finansijskih usluga, smatrali smo da je smisao ovog amandmana identičan amandmanima na član 19. stav 1. tačka 5) i član 21. stav 1. tačka 6). Poštujem ono što je guverner usvojio, odnosno amandman Odbora koji se u interesima poklapa sa onim što smo i mi zastupali, tako da je naše obrazloženje, u suštini, istovetno – ukoliko je intencija predlagača zakona zaštita prosečnog korisnika ove vrste finansijskih usluga, onda je logično da se i depozit sa ugovorenom valutnom klauzulom veže isključivo za zvanične kurseve NBS. Takođe, uvažavanje razloga za usvajanje amandmana na gorepomenute članove automatski povlači i usvajanje ovog amandmana radi očuvanja konzistentnosti teksta zakona. U praksi se često dešavalo da banke telefonom ili na drugi sličan način obaveštavaju deponente o detaljima produženja ugovora o depozitu, pa je logično obavezati ih da to čine u pisanoj formi. Takođe, neophodno je novim stavom istaći prekluzivnu prirodu roka ostavljenog deponentu u stavu 4, kako bi bile jasne posledice nekorišćenja mogućnosti za raskid ugovora. Ugovor se uvek oslanja i mora da proističe, da proizilazi iz teksta zakona. Bez obzira na to što ste vi odbili naš amandman pozivajući se na to da se sve to precizira ugovorom, smatramo da će se ugovor oslanjati na zakon. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Guverner Narodne banke. Izvolite.
U ime predlagača bih želeo da se zahvalim na ovom predlogu amandmana i dodatnoj elaboraciji i da prihvatim amandman na član 22. koji su podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Milan Dimitrijević, koji glasi – u članu 22. stav 1. tačka 10) posle reči „odgovornost“ dodaju se reči „i obavezno postupanje“. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Milica Vojić Marković, pravo na repliku.
Iskoristiću svoje pravo da se zahvalim, pre svega, na jednom korektnom radu, jer danas ovde možemo da ubedimo predlagača da su naši amandmani dobri i da on to prihvati. Zahvaljujem se guverneru, a nadam se da će to biti dobra praksa i ubuduće, da će ministri dolaziti, da možemo da menjamo zakone. Izgleda da izbegavaju taj deo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za finansije je podneo amandman na član 23. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Biću vrlo kratka. U članu 24. stav 2. posle reči „dužna je da o tome“ dodaju se reči „u pisanoj formi“. Ovo sada nije ni gramatičko, ni leksičko, ni pravopisno pitanje. U praksi se svakodnevno dešava da banke nikako ili na neadekvatan način obaveštavaju svoje klijente o izmenjenim okolnostima korišćenja, na primer, tekućeg računa i tome slično. Zato ovde treba naglasiti obaveznost obaveštavanja u pisanoj formi, koja ima zaista onu specifičnu težinu, rekla bih, za korisnika finansijskih usluga, odnosno, on ima konkretan i dugotrajniji trag o tome šta banka od njega očekuje ili šta mu nameće kao neko novo pravilo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Mi smo kao predlagač prihvatili ovaj amandman na član 29. koji su podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić, koji glasi – u stavu 1. reč „pismeno“ zamenjuje se rečima „u pisanoj formi“ i u stavu 2. reč „pismeno“ zamenjuje se rečima „u pisanoj formi“.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 30. i član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić Marković, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, član 30. glasi ovako (naslov je „Izmena drugih elemenata ugovora“): „Banka, odnosno davalac lizinga dužni su da korisnika na ugovoreni način blagovremeno obaveste o promeni podataka koji nisu obavezni elementi ugovora u smislu ovog zakona.“ Kada pogledamo ovo, bili smo u dilemi... Ugovor o kreditu sadrži sedamnaest elemenata, i onaj koji smo mi predložili amandmanom koji je prihvaćen je osamnaesti. Ne, sedamnaesti je, nije ovaj prihvaćen. Zatim, ugovor o lizingu sadrži vrlo iscrpnih dvadeset obaveznih elemenata; ugovor o izdavanju i korišćenju platne kartice sadrži trinaest elemenata; ugovor o depozitu sadrži šesnaest obaveznih elemenata. Ugovor o otvaranju i vođenju računa sadrži sledećih šest elemenata koji su obavezni. Kada smo analizirali koji su to obavezni elementi, kada smo zaista pregledali detaljno šta je to što sadrže, jednostavno nismo mogli da pronađemo koji su to elementi sada novi, a koji nisu obavezni. Bili smo u dilemi šta su to obavezni, odnosno neobavezni elementi, pa bismo voleli da čujemo kakav komentar bi nam na to dao gospodin guverner. Zbog toga smo smatrali da zaista nema potrebe da stoji jedan ovakav član, jer ovde ima toliko detaljnih elemenata, obaveznih elemenata, koji su obavezujući za svakog. U principu, mislim da ovako napisan član 30. zaista nema svrhu i zato smo predložili da se briše. Hvala vam.
Reč ima guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala lepo na ovom pitanju. U pitanju su zapravo elementi ugovora koji su više tehničke prirode, recimo, adresa finansijske institucije ili broj telefona, veb-adresa itd. Dakle, elementi koji nisu bitni elementi ugovora. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Ovaj amandman su prihvatili i Narodna banka Srbije i Odbor za finansije. U pretresu je. Nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić.Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Ovo je još jedan od amandmana koje kao predlagač prihvatam, dakle, da se u članu 31. stavu 2. reč „pismeno“ zameni rečima „u pisanoj formi“ i da se u stavu 4. reč „pismeno“ zameni rečima „u pisanoj formi“. Hvala.
Zahvaljujem. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodna poslanica Donka Banović ima reč.
Hvala. U članu 32. se govori o docnji, odnosno šta se sve dešava kada korisnik finansijske usluge dođe u teško imovinsko stanje i ne može da ispunjava svoje obaveze prema davaocu finansijske usluge, odnosno prema banci. Mi smo ovde dopunili, odnosno predlažemo da se doda novi stav 4. No, pre nego što pročitam to što mi predlažemo da se doda, možda bi zbog građana koji slušaju ovaj prenos trebalo da, ako ništa, prepričam šta se predlaže u ovom članu. Recimo, u stavu 2. predlagač kaže: „Ako u toku trajanja ugovornog odnosa nastupe okolnosti koje korisnika dovode u teško imovinsko stanje, odnosno druge bitne okolnosti na koje korisnik ne može uticati, banka, odnosno davalac lizinga mogu, na zahtev korisnika, proglasiti zastoj u otplati (moratorijum) za određeni period, u kome banka, odnosno davalac lizinga ne obračunavaju zateznu kamatu na dospelo a neizmireno potraživanje.“ „Banka, odnosno davalac lizinga, mogu svojim unutrašnjim aktima propisati kriterijume za proglašenje zastoja u otplati.“ Drugim rečima, kada korisnik usluge zapadne u teško imovinsko stanje... Ja bih rekla, svi koji su danas u Srbiji korisnici neke finansijske usluge, bilo da je to kredit, bilo da je to otplata na lizing, u teškom su imovinskom stanju. Ovde je predlagač na neki način hteo sve nas, a i korisnike, da uveri da će banke imati razumevanja kada im se obrati korisnik koji zapadne u teško imovinsko stanje, odnosno ostane bez posla pa nije u stanju da vraća ni ratu kredita, niti kamatu. Trenutno se u Srbiji u jednom gradu u Šumadiji dešava zaplena imovine zato što su ljudi prilikom podizanja kredita davali svoju imovinu pod hipoteku, to su bili uslovi, pa se baš ne vidi da pružaoci finansijskih usluga imaju neko razumevanje za to kada korisnik zapadne u teško imovinsko stanje, odnosno kada se pojavi ta docnja, kako je vi ovde nazivate, u otplati kredita i kamata. Mi predlažemo da se u ovom članu doda novi stav 4, koji glasi: „Ako banka, odnosno davalac lizinga na zahtev korisnika ne odobri zastoj u otplati (moratorijum) za određeni period, nadležni sud na obrazloženi zahtev korisnika može da naredi zastoj otplate. Zastoj u otplati ne može trajati duže od šest meseci i može se narediti samo jednom po korisniku. Za to vreme se ne obračunavaju zatezne kamate na dospelo potraživanje.“ Možda će ekonomski ili finansijski stručnjaci, a možda i sam guverner, da kažu – da, da, tako mali Perica zamišlja raj. Kao neko ko nije finansijski stručnjak nego običan građanin, ali i narodni poslanik, koji je dužan da prenese strepnje i da upozori na ono što se zaista dešava u životu, smatrala sam da bismo možda ovakvim dodatnim novim stavom na neki način uspeli da zaštitimo one kod kojih je došlo do docnje. Vi ovde kažete da će banka nekim svojim unutrašnjim aktima propisati kriterijume za proglašenje zastoja u otplati. Šta će se desiti ako je, recimo, prošle godine preko sto hiljada ljudi ostalo bez posla, ako je 50% njih koristilo neku finansijsku uslugu, pa su svi zapali u teško imovinsko stanje? Može se dogoditi, na primer, da banka svojim unutrašnjim aktom kaže – sledećih pola godine nećemo nikome odobravati docnju zato što ih je tako mnogo u docnji, pa neka se građani snalaze i neka rade šta znaju i umeju, oni moraju otplatiti kredite. Da ne bi to samo ostalo tu i da se tu ne bi stavila tačka, mislim da ovaj zakon treba da predvidi da ako banka ne odobri zastoj u otplati ili ne proglasi taj moratorijum korisnik može da se obrati sudu i da sud može da naloži banci, odnosno onome ko daje finansijsku uslugu, da odobri moratorijum. Naravno, ovde takođe navodimo ograničenje da to može biti za jednog korisnika samo jednom i ne duže od šest meseci. Međutim, šta vi meni odgovarate u obrazloženju zašto niste prihvatili amandman? Kažete da se ne prihvata jer rešenje koje se predlaže nije u skladu sa konceptom predloženog zakona. Zaista sam htela da verujem da je koncept predloženog zakona onakav kako se on i zove, a to je zaštita korisnika finansijskih usluga, odnosno zaštita potrošača. Ovaj naš amandman je zaista u duhu ovog zakona, ako ste vi iskreni u svojoj nameri. Vi takođe kažete da bi se predloženim amandmanom u velikoj meri ograničilo pravo poverioca na naplatu dospelog potraživanja, posebno imajući u vidu da nisu precizno definisani kriterijumi za postupanje suda. Sud sam po sebi ima kriterijume. To i jeste bila naša želja, da se ograniči pravo poverioca na naplatu dospelog potraživanja na načine koji nisu dozvoljeni, ljudski gledano, u državi gde je ekonomska situacija jako loša i gde je većina korisnika finansijskih usluga zaista u teškom ekonomskom stanju.
Sedam minuta i petnaest sekundi je iskorišćeno. S obzirom na to da je i podnosilac amandmana, znači, pet minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Iskoristila bih priliku da u raspravi o docnji kažem da smo propustili, ali ne samo vi, nego i mi poslanici, da regulišemo zakonsku zateznu kamatu na one obaveze koje su indeksirane u stranoj valuti. Ja to jesam, kao član poslaničkog kluba Napred Srbijo - SNS, pokušala da rešim u vreme kada smo raspravljali o zakonu o visini stope zatezne kamate koja je tretirala dinare. Shvatajući da postoji pravna praznina u našoj praksi i zakonima, da nije uređena stopa zatezne kamate na potraživanja u stranoj valuti, tada sam podnela amandman koji je dosledno izveo koncepcijsko rešenje za dinarska potraživanja kao zadocnela. Tada sam predložila da se na potraživanja u stranoj valuti obračuna zatezna kamata po referentnoj kamatnoj stopi koju propisuje centralna banka u državi valute, plus 6% godišnje, što jeste shodna primena onog što je na dinarska kašnjenja u obavezama te vrste. Zašto je bili bitno to uraditi? Zašto se sad vama žalim na neki način? Kad čujete da neko ima sluha za ono što se dešava kao problem u privredi, onda mu se žalite za ono što niste ni sami na vreme rešili. Ako smisao zatezne kamate jeste da u jednom delu disciplinuje onoga ko kasni, ali i da vam obezbedi da u trenutku naplate potraživanja možete da kupite istu količinu materijalnih dobara u zemlji gde se dešava inflacija, znači, da ima i taj revalorizacioni efekat, zaista je bilo mesto da ovde uredimo zateznu kamatu na potraživanja, odnosno kredite indeksirane u stranoj valuti. U rešenju koje sam tada predložila, a odbila mi Skupština tj. predlagač, Vlada, da mi razgovaramo o dinarskim potraživanjima, a ne indeksiranim u stranoj valuti, držali smo se rešenja Višeg privrednog suda, predloga struke i onog koncepcijskog rešenja koje je bilo dato u smislu potraživanja u dinarima. Izražavam iskreno žaljenje što nisam, možda je tu bilo primereno da podnesem isti ovakav amandman, ali morate priznati da ovde ostavljamo bankama da regulišu tu zateznu kamatu, jer zakon o obligacijama ovo ne rešava. Znači, tvrdim, po iskustvu našeg pravosuđa, da postoji pravna praznina i da sam se na osnovu jedne presude višeg suda, nadležnog za ovo (znači, Višeg privrednog suda, sada Trgovinskog suda), u stvari držala nečeg što je pravedno, pravično, obezbeđuje i revalorizaciju, ali i destimuliše da neko kasni sa isplatom te vrste potraživanja. Ako ne u ovom trenutku, prosto ostaje vama kao nadležnoj instituciji da uredite ovo, a ne da ostavimo širinu, kako to kaže Zakon o obligacionim odnosima, jer je evidentno da pravna praznina postoji.
Tri minuta i trideset sekundi iskorišćeno od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li još neko želi reč? (Da.)
Hvala lepo. U ime predlagača želeo bih da vas obavestim da prihvatamo amandman na član 33. st. 2. i 3. koji su podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić i koji glasi: „U stavu 2. reč ,pismenoʼ zamenjuje se rečima ,u pisanoj formiʼ. U stavu 3. reč ,pismenoʼ zamenjuje se rečima ,u pisanoj formiʼ“. Takođe, ako mi dozvolite da se zahvalim na ovoj korisnoj sugestiji i elaboraciji, zapravo, ustanovili smo verovatno postojanje jedne pravne praznine koja bi trebalo da se reguliše na određeni način, verovatno u nekom drugom zakonu koji reguliše pitanja zatezne kamate. Takođe, vezano za diskusiju uvažene narodne poslanice o tome, o članu 32, razmišljali smo o različitim modalitetima po ovom pitanju. Međutim, prevagnulo je uverenje da bi se time ograničilo pravo poverioca na naplatu potraživanja što bi u procesu određivanja cene finansijske usluge nužno uticalo na rast te cene, dakle na rast kamatne stope, ili na rast cene usluge finansijskog lizinga, s jedne strane. S druge strane, kao što znate, mi građani smo u dvojnoj ulozi: s jedne strane, uzimamo kredite, ali s druge strane mi smo deponenti i štedimo u bankama. Svako relaksiranje obaveza na strani odobravanja kredita zapravo podiže rizik sigurnosti bankarskog sistema u celini, a vrlo bitna komponenta u tome je upravo sigurnost depozita građana. Tako da verujemo da je ovaj efekat na rast kamatne stope potencijalno zbog rasta riziko premije, u situaciji kada postoji i uvodi se u sistem jedna neizvesnost po pitanju prava poverioca na naplatu potraživanja, vrlo jak argument. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 34. i član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Samo da kažem da je rešenje Odbora za finansije i usvajanje tog amandmana u stvari obuhvatilo i još produbilo rešenje koje smo mi predložili i da je bespredmetno razgovarati dalje o ovom amandmanu. Hvala.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman na član 34. To je amandman koji spominje zamenica predsednika poslaničke grupe Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Ne.) Da li predstavnik predlagača prihvata amandman Odbora?
Ako mi dozvolite kratko, dakle, to je jedan od onih članova, odnosno amandmana koji su de fakto, rekao bih na opšte odobravanje, rešeni bolje od strane predlagača, skupštinskog Odbora za finansije. Narodna banka kao predlagač je prihvatila taj amandman. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 35. i član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela Narodna banka Srbije. Odbor za finansije je prihvatio ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Milica Vojić Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine guverneru, dame i gospodo narodni poslanici, naslov iznad člana 36. je „Prevremena otplata“. To je onaj element kojeg se banke jako plaše i pokušavaju da se zaštite, i celo poglavlje se odnosi na to. S druge strane, korisnik jedva čeka da dođe u fazu da može da prevremeno otplati svoj kredit. U stavu 3. ste naveli: „Banka može tražiti naknadu iz stava 2. ovog člana pod uslovom da je iznos prevremene otplate u periodu od dvanaest meseci veći od 600.000 dinara.“ Naša amandmanska intervencija se odnosi na to da smo povećali ovu sumu na milion dinara. Smatramo da st. 4. i 5, koje ću pročitati, koje ste ovde u Predlogu zakona naveli, treba brisati. „Pod gubitkom iz stava 2. ovog člana podrazumeva se razlika između kamatne stope ugovorene sa korisnikom i tržišne kamatne stope po kojoj banka može da plasira iznos dobijen prevremenom otplatom u momentu ove otplate, uključujući i administrativne troškove“. I sledeći: „Korisnik može tražiti odgovarajuće umanjenje naknade iz stava 2. ovog člana ako je iznos te naknade veći od stvarno pretrpljenog gubitka u smislu stava 4. tog člana.“ Dakle, nama je jasna intencija predlagača, ali smatramo da je taj iznos koji je predlagač dao (600.000) zaista nizak i da treba da bude povećan, pogotovo što smo imali u vidu ove činjenice da su na kraju marta korisnici bili dužni bankama blizu pet milijardi evra. Zato smo tražili da se ovaj iznos poveća. Samim tim što smo to povećali smatramo da su stavovi 4. i 5. u članu 36. zaista nepotrebni i da ih treba brisati. Na taj način poboljšavamo Predlog zakona i zaista ne vidim zašto ne biste prihvatili taj naš amandman. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Da.) Guverner Narodne banke Srbije Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Podsetio bih vas da je Narodna banka Srbije predložila amandman 1. koji je vezan upravo za član 36, kojim se prihvata vaš predlog da banka može tražiti naknadu iz stava 2. ovog člana pod uslovom da je iznos prevremene otplate u periodu od dvanaest meseci veći od milion dinara. S druge strane, ovaj naš amandman takođe izlazi u susret, rekao bih u odlučujućoj meri, i sledećem amandmanu, to je broj 40, dakle amandman na član 36. koji su podneli narodni poslanici Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz. Ovaj amandman je polazio od predloga da se u članu 36. stav 7. briše. Mislimo da je amandman koji smo podneli Skupštini upravo na liniji tog rešenja. Hvala.
S obzirom na to da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona, da li još neko želi reč? Molim narodne poslanike da imaju to u vidu. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Da ne prozivate i nas, jer je reč o istom amandmanu, moram da priznam, mi smo 9. maja podneli amandman, tražili brisanje; Narodna banka je 9. maja, a dopis je stigao u Skupštinu desetog, mnogo sveobuhvatnije i detaljnije rešila ovu stvar. Da sada ne bude da mi hvalimo Narodnu banku ili novog guvernera, prosto je neophodno da nekome obezbedite naknadu za sredstva koja je namenio, odobrio i angažovao za vas. Ako vi odustanete od korišćenja tih sredstava, morate banci u nekoj meri da nadoknadite troškove tog angažovanja sredstava koja je ona odvojila za vas a sada ostaju slobodna. Nijednog trenutka ne želim da branim Narodnu banku, nego da tu dvostranost volja, ne ugovorni odnos, nego dvostranost uslovljenosti, lekar – pacijent, bankar – korisnik kredita, dovedemo u pravu meru korisnosti i međusobne odgovornosti. Amandman koji je Narodna banka podnela, vezan za prevremeno vraćanje kredita kao mogućnost koja donekle košta, jeste zaista prava mera tog dvostranog odnosa korisnosti i međuzavisnosti. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.)
Smatrali smo da bi se u članu 38. u stavu 7. reči „gubitke nastale po tom osnovu“ mogle zameniti rečima „buduće gubitke koji su posledica neblagovremenog postupanja banke po prijavi“. Smatrali smo da je ova formulacija logički i hronološki preciznija od one u Predlogu zakona, možda čak i stroža u odnosu prema korisnicima finansijskih usluga i bankama, odnosno strože precizira njihov odnos.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela Vlada. Narodna banka Srbije je prihvatila amandman, Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Narodna banka Srbije je prihvatila amandman, Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Narodna banka Srbije je prihvatila amandman, Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 40. amandman je podnela Vlada. Narodna banka Srbije je prihvatila amandman, Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 41. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospodine Šoškiću, Poslanička grupa SRS ne deli baš oduševljenje činjenicom da ste vi ovde usvojili neke amandmane, a neke ste usvojili i prethodno, jer nijedan od usvojenih amandmana nije suštinski ništa promenio, više je to pravnotehnička redakcija ovog teksta. Ovo govorim radi javnosti, da se ne stekne utisak kako vi uvažavate mišljenje narodnih poslanika. Naravno da to nije tako i bilo bi čudno da slučajno jeste. Član 41, na koji sam u ime Poslaničke grupe SRS podnela amandman, kaže: „Na nepravične ugovorne odredbe i nepošteno poslovanje, kao i na postupak njihove zabrane shodno se primenjuju odredbe zakona kojim se uređuje zaštita potrošača.“ Mi kažemo da ovde treba dodati i Krivični zakonik, znači, da se odredbe Krivičnog zakonika, pored ovog Zakona o zaštiti potrošača, primenjuju u slučaju nepravične ugovorne odredbe i nepoštenog poslovanja. Vi kažete da je to za vas neprihvatljivo zato što ovaj član nije definisao pojmove nepravičnog i nepoštenog poslovanja, ni zabranu takvog poslovanja, već je samo uputio na odgovarajuće odredbe zakona kojim se uređuje zaštita potrošača, kojim je inače detaljno uređena ta materija. Dakle, vi sami u ovom obrazloženju priznajete da vam član 41. nije dobar, jer sami kažete da niste precizno definisali ove pojmove. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne vidimo nijedan razlog zbog čega ovde ne može da se primenjuje i Krivični zakonik RepublikeSrbije. Znate, ako sami kažete da ovo nije dovoljno definisano, u Krivičnom zakoniku postoje određena krivična dela i sasvim sigurno bi nepravične ugovorne odredbe i nepošteno poslovanje banaka kao davalaca finansijskih usluga mogli da se podvedu pod odredbe Krivičnog zakonika. To bi značilo da iskreno želite da zaštitite korisnike finansijskih usluga. Ukoliko ni ovaj amandman ne prihvatite, onda smo sigurni da se ovaj zakon donosi samo reda radi i da je on neki zakon koji bi trebalo „ušminkano“ da deluje, a da zapravo nemate nameru, da Narodna banka nema iskrenu nameru da zaštiti korisnike finansijskih usluga. Da bi građani razumeli šta to podrazumeva, to podrazumeva, najprostije rečeno, ljude koji podižu kredite u stranim bankama koje su u Srbiji instalirane pre desetak godina i koje uporno već jedanaestu godinu pljačkaju građane Srbije. To su one banke koje su uvedene u Srbiju kada su ukinute, na pravdi boga, najveće srpske banke. Deset godina su ove strane banke eksploatisale građane Srbije, a i privredu Srbije, skupim kreditima, visokim kamatama. Sada kada su građani Srbije, nažalost, došli u situaciju, svaki dan smo svedoci, prepune su novine oglasa raznih banka koje nude na prodaju kuće, stanove, placeve, poslovne prostore itd., ono što su građani dali kao nepokretnost na koju je stavljena hipoteka prilikom uzimanja kredita, sad kada smo došli u tu situaciju, vi ste se setili da donesete zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga. Prvo, kasno je, nadam se da se slažete sa tim; možda nije prekasno, kasno jeste, ali možda nije prekasno, možda bi ovaj zakon mogao da zaštiti neke buduće korisnike finansijskih usluga. Nažalost, oni koji su postali korisnici finansijskih usluga do donošenja ovog zakona neće biti zaštićeni, i to vam je svakako jasno, i to je takođe veliki problem. Ukoliko ne prihvatite, ponavljam, bar ovaj amandman, ukoliko ne budu krivično odgovorni bankari koji zaključuju nepravične ugovore i koji nepošteno posluju, onda zaista ne vidimo koja je svrha donošenja ovog zakona. Zato predlažem, gospodine Šoškiću, u ime Poslaničke grupe SRS, da Narodna banka i vi kao guverner, u iskrenoj nameri da pomognete korisnicima finansijskih usluga (odnosno, da bi narod razumeo šta to znači – korisnicima bankarskih kredita), usvojite ovaj amandman. Hvala.
Iskorišćena su četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Pre nego što nastavimo pretres u pojedinostima, radi stenograma i usklađenosti sa izveštajima Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, amandmani koji su postali sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman je podnela Vlada. Amandman su prihvatili Narodna banka Srbije, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Ovaj amandman su prihvatili Narodna banka Srbije i Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodna banka Srbije je prihvatila ovaj amandman, kao i Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deoPredloga zakona. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Ovaj amandman su prihvatili Narodna banka Srbije, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić Marković. Ovaj amandman su prihvatili Narodna banka Srbije, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podnela Vlada. Ovaj amandman su prihvatili Narodna banka Srbije, Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Narodna banka Srbije je prihvatila ovaj amandman, kao i Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Ovaj amandman je prihvatila Narodna banka Srbije, kao i Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 36. amandman je podnela Narodna banka Srbije. Amandman je prihvatio Odbor za finansije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Zoran Krasić želi reč. Izvolite.
U vezi s ovim amandmanom Vjerice Radete. Samo na početku, proverite tamo, usvojen je i amandman Vlade na član 38, ali treba da bude ispravka, ne stav 8. nego stav 7, da znate. Član 41. Ako je ova materija koja se reguliše ovim zakonom o zaštiti korisnika finansijskih usluga izvučena iz odredaba Zakona o zaštiti potrošača, a jeste, onda u članu 41. ovog predloga zakona koji je na dnevnom redu, pričamo o nepravičnim ugovornim odredbama i nepoštenom poslovanju, to tretira Zakon o zaštiti potrošača, da znate; u članu 46. navode se neki detalji. Ne bih sada išao do sitnih detalja, ali u osnovi jeste to da su takav ugovor i te odredbe ništavi, ne proizvode dejstvo. Zbog toga kasnije treba da se izvrši vraćanje u prethodno stanje. Verovatno se ovo što je Vjerica Radeta napisala u amandmanu podrazumeva pa ste vi zaključi da to možda i ne treba da se posebno potencira, jer Krivični zakon se primenjuje na sve. Verovatno je ta logika. Međutim, kako će to u praksi da izgleda? Evo, da uzmemo jedan primer. Znači, nepravične ugovorne odredbe su ništave, a to mogu biti odredbe koje za posledicu imaju značajnu nesrazmeru u obavezama ugovornih strana, i to na štetu potrošača, ovde korisnika finansijske usluge. Znate, osnovni princip za obligacije jeste jednakost činidbi, srazmera vrednosti. Ukoliko se pojavi očigledna nesrazmera, taj ugovor nije u redu. Ona strana koja gubi ima pravo na naknadu štete. Svi pravni sistemi žele da očuvaju slobodnu volju ugovornih strana, ali se vodi računa o ekvivalenciji, približno jednakoj vrednosti činidbi i jedne i druge ugovorne strane. Sada, ako želimo da se pravimo, kao, francuske sobarice, onda možemo da kažemo da su ugovorne strane, banka i građanin, ravnopravne. Pa jesu, samo su na papiru ravnopravne. Hajde, sad vi meni objasnite jednu stvar. Većina banaka potraživanja prema fizičkim licima obezbeđuje hipotekom, ali i dalje zadržava visoku kamatnu stopu, kažu – veliki rizik. Pa koji je rizik potraživanja banke kad ima hipoteku? Pa još vrednost hipoteke verovatno dva puta prelazi vrednost odobrenog kredita, najmanje, ali oni i dalje zadržavaju onu visoku kamatnu stopu. Znate, imamo sada reklamu koja kaže – odobravamo kredit sa 0% kamate. Neko bi pomislio da je taj bankar fijuknuo skroz. Gde može sa 0% kamate neko da se ponaša kao bankar? Bankar, iako naplaćuje 50%, on će da kaže 49,5%. To kod nas sve prolazi, znate. Onda ubacite u reklamu neku malu devojčicu koja kaže – čiko, da li imaš stan? Znate li čime se sve služe? Zloupotrebljavaju decu da bi ostvarili profit. Šta sve ne rade. Sada kažemo, te odredbe, stvara se prezumpcija da ne postoje, ništave su, ne postoje. Kako to neko može da realizuje u našem pravosuđu? Nikako, ljudi. Zašto? Zato što je još dominantan taj sirovi princip tržišne ekonomije: uzimala - davala; hoćeš kredit, ja imam pare, te moje pare koštaju toliko i toliko. Sada se ovde pišu neke odredbe, nešto se štite potrošači, nešto se kobajagi štite klijenti, a znate i sami, bankari jedva čekaju da vi padnete u neku ugovornu obavezu prema njima. Pa i ako se pojavi docnja, nije loše, jer „taksimetar“ neprekidno radi. Kad je Čaušesku otplatio sve moguće kredite MMF-u, oni ga ubili, desio mu se narod. Znate kako je na Zapadu? Taman otplatite jedan kredit, doći će vam deset obaveštenja – kreditno ste sposobni, možete da se javite za kredite kod nas. Rešite pitanje kamatnih stopa i rešili ste sve. Ali, vi to nećete da rešite zato što postoji onaj bečki dogovor, Bečka inicijativa, gde garantujete dobit koju banke mogu da iznesu. Zato se javljaju banke koje će da budu nominalni vlasnici popriličnog broja nepokretnosti u Srbiji. Poput ove Čupićeve „Hipo“ – pala u dubiozu zbog Belvila, pa sad se čupa i preuzima potraživanja, i sada će ona da bude glavna. Bankari se lepo smeškaju. Mi sada treba da verujemo u iskrenost ovih odredaba, a svesni smo ko će da primenjuje u sudu te odredbe. Znate kako je sa bankama – dobar dan, poštovani, izvolite, ništa ne boli kad otvaramo račun, ali kad treba da se zatvori račun, onda je procedura, kreće igra računa. Srbija svakim danom postaje sve više i više zatočenik bankarskog sistema. Zašto? Zato što ovaj bankarski sistem suštinski nije naš, nego je strani. Onda dolazimo do lepih slikovitih stvari, sve je lepo, Narodna banka lepo kaže – sada informisanje, prava korisnika, odredivost ugovorne obaveze, retroaktivnost, prevremena otplata, sve lepo i mazno, samo što ga ne uzmeš. A kad ga uzmeš u ruke, pao si za vjeki vjekova. Petsto hiljada porodica koje su dužne bankama od ovog predloga zakona, i ako dođe da bude zakon, neće imati nikakvu korist, zapamtite. Neće imati nikakvu korist. Na šta me podseća ovo? Ovo me podseća, to Nišlije vrlo dobro znaju, bio je neki Zoran Živković koji je rekao da ubacuju račune za struju u bure. On je nekom mentalnom greškom bio predsednik Vlade pa kad su ga podsećali na to, on brže-bolje ukrade taj video snimak, da niko ne vidi. A kada je distribucija rekla da mora da se plati, onda se pojavio jedan advokat i kazao da će on da tuži u ime građana; onda građani odu u distribuciju, naprave sporazume i na taj način padnu u još goru situaciju jer su se odrekli zastarelosti. Ovo što radi Narodna banka je upravo ta operacija. Toliko nas dobro čuvaju da mi moramo da kažemo – hvala, nemojte, nekako ćemo sami da se snađemo.
Iskorišćeno je osam minuta i dvadeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, u ime SRS podneo sam amandman na član 45. stav 2, ali pre nego što krenem na obrazloženje ovog amandmana moram ovaj stav člana 45. povezati sa odredbama člana 42. Mislim da on u osnovi opredeljuje postupanje Narodne banke u ovom slučaju. Naime, kaže se: „Korisnik bankarskih usluga i usluga lizinga ima pravo na pismeni prigovor davaocu ovih usluga ako smatra da se davalac ne pridržava odredaba zakona, opštih uslova poslovanja, dobre poslovne prakse i obaveza iz ugovora zaključenog sa korisnikom.“ Ovo su vrlo ozbiljne kvalifikacije za davaoca usluga – ne pridržava se odredaba zakona, opštih uslova poslovanja, dobre poslovne prakse i obaveza iz ugovora zaključenog sa korisnikom. Vraćam se na član 45. Naslov iznad ovog člana je „Postupanje Narodne banke Srbije“. Znači, ovim članom stvaramo pravne pretpostavke za kažnjavanje svih davalaca finansijskih usluga koji izvrše povredu iz člana 42. koji sam pročitao. Kada smo radili amandmane prvobitni predlog je bio da ovaj član brišemo – postupanje Narodne banke Srbije. Postupanje Narodne banke Srbije je predviđeno Zakonom o Narodnoj banci Srbije i Zakonom o bankama, i kaznena politika shodno odredbama ta dva zakona. Da li je neophodno u ovom zakonu, u smislu zaštite, propisivati kazne, ako već imamo propisane kazne tamo? Stav je Srpske radikalne stranke da nema potrebe. Vi ste ih ubacili ovde i sada kreirate sporedno zakonodavstvo, koje je uvek opasno. Zašto? Zato što ćete u nekim situacijama primenjivati odredbe Zakona o Narodnoj banci Srbije, drugi put Zakona o bankama, treći put ovo, četvrti put ćete primenjivati odredbe Zakona o zaštiti potrošača itd., što u praksi može izazvati određene probleme, nepotrebne. Zašto je još nepotrebno? Zato što kroz neposrednu kontrolu poslovanja banaka možemo utvrditi sve ovo što ste naveli u članu 42. Mi u praksi imamo na stotine i hiljade primera kršenja odredaba zakona, kršenja opštih uslova poslovanja, dobre poslovne prakse i izbegavanja ugovornih obaveza. Šta ste propisali u članu 45? Ukoliko davalac usluga izvrši jednu od povreda, korisnik ima pravo prigovora i prigovor se upućuje Narodnoj banci Srbije. Narodna banka Srbije u toj situaciji izriče novčanu kaznu iz člana 50. ovog zakona. U stavu 2, koji je amandmanski obrađen, kaže se sledeće – ako davalac usluge ni nakon izricanja novčane kazne iz stava 1. ovog člana ne dostavi dokaz da je otklonio nepravilnosti u roku određenom rešenjem o izricanju te kazne, NBS će mu izreći novčanu kaznu u dvostrukom iznosu itd. Znači, davalac usluge (najčešće govorimo o bankama) učini tešku povredu, ugovorom definisanu, znači, zloupotrebljava taj ugovor, želi namerno da ostvari dobit, Narodna banka će ga kazniti. Vi ćete ga, ako se ne otkloni ovo što ste naložili rešenjem, dvostruko kazniti. To ide u nedogled. Naš predlog je bio da to bude desetostruka kazna. Bez obzira na tu desetostruku kaznu koju smo predvideli ovim amandmanskim rešenjem, stav je SRS – ne ubacujete kaznenu politiku ovde, imate je i u Zakonu o NBS, imate je i u Zakonu o bankama, imate je i u Krivičnom zakoniku. Čak je koleginica Vjerica Radeta svojim amandmanom predložila uvođenje krivičnog zakonodavstva zbog brojnih zloupotreba. Zašto donosimo ovaj zakon ako je sve to u redu? Problem je i obrazloženje koje ste dali uz ovaj predlog zakona. Vi utvrđujete cilj ovog zakona i kažete: „Cilj ovog zakona je unapređenje dobre poslovne prakse i fer odnos prema korisnicima finansijskih usluga“. Nema fer odnosa, zato i donosite ovo. S druge strane, kažete: „Zaštita potrošača je i međunarodna obaveza Srbije“. Kako to odjednom danas međunarodna obaveza? Zar to nismo imali pre pet, sedam, deset godina? Onda u obrazloženju kažete: „Na osnovu Zakona o SSP, u čijem se članu 78. navodi i usklađivanje zaštite potrošača u Srbiji sa standardima EU...“. Znači, usklađivanje je izazvalo odredbe ovog zakona, ne to što je bilo na desetine i stotine hiljada kojekakvih zloupotreba od strane pružalaca bankarskih i drugih finansijskih usluga. To je to, ali opet se kasni, Sporazum je potpisan 2008. godine, danas je 2011. godina. Pojedine odredbe će stupiti na snagu tek krajem ove godine. Ima na desetine i na stotine hiljada zloupotreba od strane bankarskog sistema, toga ste vi svesni. Medijacije koje sprovodite, posredovanje između davalaca i korisnika usluga... Obraćaju se Narodnoj banci. Sa kojim uspehom rešavate te sporove? Sa velikim uspehom? Pratim to na sajtu NBS, to nije nikakav uspeh. Bankarski sistem, onako kako ga vi zamišljate, idealno je rešen. Banke su idealne institucije, koje zadovoljavaju potrebe građana. One treba da zadovoljavaju potrebe građana, ali ne na način kao što je to praksa u našoj državi. S druge strane, eksguverner Jelašić je ovde u više navrata govorio o visokim kamatama u bankarskom sistemu, obrazlažući to velikim rizikom poslovanja u Republici Srbiji. Gledajte, zašto bi te strane banke, odnosno strani akcionari koji su uložili kapital ovde u naše banke, rizikovale? Neka odu sa našeg tržišta. Nijedno tržište... posebno rizična tržišta nisu atraktivna itd. Međutim, šta je atraktivno? Atraktivne su kamate. Kroz kamatni sistem se odnosi sve ono što je zdravo u ovoj državi. U kamatnoj politici EU kamate se kreću oko 3, 4, 5%. Ovde je nezamislivo dobiti kredit pod tim uslovima. Zašto banke ulaze u rizik? Samo zato što dobijaju vrlo jeftino sredstva. Kroz depozitni sistem se ulivaju sredstva od 5, 6, 7%, a prodaju po duplo više, a nekada i desetostruko više. Vi to znate. Šta se čini od strane NBS i državnih institucija Republike Srbije da se to spreči? Zato je sugestija Srpske radikalne stranke, ovo treba da bude vanredno stanje, jer sve je veći i veći procenat docnje u plaćanjima, posebno kod privrede. Vi ste ovde privredu isključili, pravna lica ste isključili. Najveće zloupotrebe su tamo. Nema ko da zaštiti tu privredu. Vi kažete – postoje pravnici u tim preduzećima, pa neka se oni brinu. Kako se možete sa nesavesnim poslovanjem banaka nositi? Da li se ti pravnici mogu nositi s tim? Ne mogu se nositi, jer prevashodno krivično zakonodavstvo treba to da spreči. Vi ste iz svega ovoga izbacili krivično zakonodavstvo, to je problem. Šta je sledeći problem? Monopolizacija tržišta. Ovde su došle zapadne banke. Ako želimo slobodnu konkurenciju, ako želimo da u pravom smislu ovde negujemo bankarski sistem, ovde su morale doći sve banke koje imaju interes, pa da i one rizikuju. Zašto ne bi rizikovalo više ruskih banaka, više kineskih, više japanskih banaka? Neka i one rizikuju kao što rizikuju ove banke iz zapadne Evrope. Direktivama koje ste dobili od EU zabranjuje se ulazak tim bankama na srpsko tržište. To je osnova, to je suština problema. Ovo što radite građanima Srbije je zloupotreba pozicije i u Narodnoj banci i u državnim institucijama Republike Srbije. Moramo se vratiti na pravnu regulativu koju ste obradili u ovom zakonu. S obzirom na to da je manje-više u gotovo svim zapadnoevropskim državama ova materija obuhvaćena zakonom o zaštiti potrošača, i ovde je trebalo vrlo jasnim zakonskim rešenjima zaštititi potrošača. Korisnik finansijske usluge je potrošač i on mora biti zaštićen jednim zakonom. Vi ste doneli, aktuelna vlast je donela Zakon o zaštiti potrošača, donosite zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga, posle toga će doći još ko zna kakva zaštita. Kako ćete razrešiti dvostruko normiranje određenih kategorija? Zakon o obligacionim odnosima, koji je star, čini mi se, 33 godine, definisao je ovu materiju. Samo da ste primenjivali Zakon o obligacionim odnosima imali ste mogućnost da sprečite zloupotrebe u bankarskom sistemu. Dalje, ovde imate prelamanje određenih zakonskih propisa, vezano za Zakon o Narodnoj banci, vezano za Zakon o bankama itd., hrpe zakonskih propisa koje ste sada ubacili u ovo, a u osnovi niste našli rešenje. Ovo nije rešenje, ovo neće dati rezultate. Vi možete koliko god hoćete da normirate, ali u praksi toga nema. Praksa Narodne banke je sledeća: nema kaznene politike. Pratimo vaše izveštaje i vidimo da tamo nema... Određena kontrola postoji, ali ne postoji kaznena politika. Slušajte, kada vi kažete u zakonu da se korisnik bankarske usluge može obratiti Narodnoj banci u smislu zaštite zbog nepridržavanja odredaba zakona, to je grubo kršenje pravnog sistema... Nepoštovanje opštih uslova poslovanja, dobre poslovne prakse i obaveza iz ugovora zaključenog sa korisnikom, to je kršenje zakonskih propisa. Ako tu nema kazne... Pa, gledajte, ode dete u samouslugu i ukrade neku stvar, pa će biti kažnjeno; sledeći put završiće u zatvoru, bez obzira na to što je maloletno. Tako je i sa građanima. Ali, ovde, na desetine ugovora, vi ste svesni toga, kršenje, kršenje, kršenje itd. Ali, nije u tome problem, problem je obim tog kršenja i problem je obim zaduženosti pravnih i fizičkih lica. Pravna lica, prema podacima koje dobijamo iz Narodne banke i Udruženja banaka, zadužena su oko 12,5 milijardi, građani preko pet milijardi evra. Sedamnaest i po milijardi evra ovog trenutka je zaduženost građana i privrede Srbije! U kojim uslovima se to može normalno vratiti? Samo u prirodnom ambijentu koji će stvoriti država. Da li država stvara ambijent da se normalno radi i privređuje? Ne stvara, i zbog toga postoji bojazan. Srpska radikalna stranka smatra da je ovo ključni zakon. Ovaj zakon je morao daleko ranije da se donese i morao je biti daleko ozbiljniji u smislu kaznene politike. Ovde ste predvideli kazne, to će biti kasnije u razmatranju, kazne su minimalne. Zašto su kazne minimalne? Zato što ih ne smete kažnjavati, to je osnovni problem, to je suština svega. Hvala.
Iskorišćeno je trinaest minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Da li guverner NBS želi da se izjasni o amandmanu na član 42. koji su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić? To je amandman koji u svom sadržaju kaže: u članu 42. stav 1. reči „pismeni prigovor“ menjaju se rečima „prigovor u pisanoj formi“, i u istom članu stav 2. reč „pismeno“ menja se rečima „u pisanoj formi“. Da li želite da se izjasnite? (Da.)
Hvala lepo. U ime predlagača želeo bih da informišem Narodnu skupštinu da prihvatamo amandman na član 42. koji su podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić, koji glasi – U članu 42. stav 1. reči „pismeni prigovor“ menjaju se rečima „prigovor u pisanoj formi“, i u istom članu stav 2. reč „pismeno“ menja se rečima „u pisanoj formi“. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 45. amandman je podnela narodna poslanica Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Šoškiću imajući u vidu značaj Narodne banke Srbije, za nju se kaže da je centralna banka i da je njeno postojanje određeno Ustavom, pa i neka vaša lična stručna svojstva, očekivali smo daleko kvalitetniji zakon. Evo, na osnovu člana 45, i samo pominjući član 50. ovog zakona, pokazaću da čak ni prosečno poznavanje pisanja pravnih akata nije bilo zastupljeno prilikom izrade ovog zakona. Mi smo podneli amandman na član 45. stav 4: „Novčana kazna iz ovog člana uplaćuje se na račun Narodne banke Srbije.“ Naš predlog je da stoji: „Novčana kazna iz ovog člana uplaćuje se na račun budžeta Republike Srbije.“ Zašto ste ovde želeli da sačuvate za sebe i kaznenu politiku? Naravno, da bi taj priliv sredstava umesto u budžet Republike Srbije išao u NBS. Ukoliko prihvatite ovaj amandman pokazaćete da vam je stalo da zaštitite ne samo korisnike finansijskih usluga, nego da na taj način posredno štitite i budžet Republike Srbije, što svakako mora da bude cilj Narodne banke Srbije. Vrlo često su kolege iz SRS pominjale negativan odnos stranih banaka u Srbiji. Moram da vam kažem da načelno nemamo ništa protiv stranih banaka nego protiv politike koju oni ovde vode. To nije odnos da se pomogne građanima Srbije, odnosno korisnicima finansijskih usluga, nego se jednostavno favorizuju te banke. Neko je pre vas uništio domaće banke, koje su vodile mnogo računa o razvoju realnog privrednog sektora, o razvoju proizvodnje u Srbiji, da bi doveo strane banke koje treba da imaju direktno korist, i možda neki pojedinci. I do sada je Narodna banka Srbije kontrolisala poslovanje banaka i samo u nekoj grešci na relaciji komercijalna banka, odnosno poslovna banka – NBS možda su bili izricane neke kaznene mere, ali prvi put sada pokušavate Predlogom zakona da zaštitite korisnike finansijskih usluga. Da se možda niste obuli u obuću od sedam milja u kojoj se korača užurbano prema EU, da nije bilo Direktive 2008/48, možda ni dan-danas ne bi bio predložen ovaj Predlog zakona o zaštiti korisnika finansijskih usluga. Ovim se ne postiže ništa posebno, ne štite se prava korisnika finansijskih usluga. Da jeste tako, mi bismo imali analizu u kakvom stanju su sad korisnici finansijskih usluga, pa bismo onda mogli da se koncentrišemo na to u kojem pravcu ide ovaj predlog zakona. Ako se on po svom nazivu definiše i predstavlja, ne narodnim poslanicima, nego onome ko je iole pismen i ume da čita, onda se od takvog zakona očekuje zaštita, pre svega, korisnika finansijskih usluga. Ne može uopšte ni iz jedne odredbe ovog zakona da se vidi na koji način će biti štićeni korisnici finansijskih usluga koji imaju tekuće račune kod banaka i koji prilikom podizanja gotovine, da li su to njihove zarade ili penzije, preko određenog iznosa... Naravno, kada im se skrene pažnja na to, oni kažu – da, pogrešili smo. Ako preko određenog iznosa dižu u jednom danu, kod matične banke, oni im naplate proviziju za takvu vrstu usluge. Iz ovog zakona ne možemo da prepoznamo da li će oni biti zaštićeni. Ovaj član 45. na koji smo podneli amandman i želeli da se otkloni ova nejasnoća – to nije samo nejasnoća, nego smo želeli da zaštitimo deo sredstava koja se mogu prikupiti zbog nesavesnog poslovanja poslovnih banaka – vezan je za član 42. Predloga zakona. Kaže, ukoliko su oštećena ili nisu na dobar način zaštićena prava korisnika ovih usluga, korisnik usluge najpre ima pravo da podnese prigovor svojoj banci i da čeka rok od 30 dana, pa ukoliko mu se ne odgovori pozitivno ili se uopšte ne odgovori u tom roku, ima pravo da se žali Narodnoj banci. Onda će Narodna banka da izvrši kažnjavanje. Kaže se da će to biti i duplo i dobijena sredstva će ići na račun NBS. Mi smo predložili da to ide u budžet Republike Srbije. Mislim da je to svrsishodnije i daleko bolje. Sada je nama potpuno jasno zbog čega su onako visoke plate, neću da govorim o plati guvernera NBS, ali, recimo, činovnici u Narodnoj banci Srbije imaju plate koje nadmašuju plate lekara, hirurga, univerzitetskih profesora. Onda vi kažete, i vaš prethodnik je govorio – pa, mi smo profitna organizacija, mi smo komercijalna organizacija, stvaramo novac. Ovako je lako stvarati: znači, Narodna banka Srbije, predviđena Ustavom, zaštićena, ima određenu nadzornu funkciju nad komercijalnim bankama; onda ih zbog nepoštovanja nekih relacija, nekih dobrih poslovnih običaja kazni i sredstva koja naplati nameni sebi. To meni izgleda isto kao kada bi policajac nesavesnog vozača zaustavio i neću da kažem on lično naplatio tu kaznu, nego kad bi kazna išla na račun MUP-a. Mislim da to nije u redu i da ćete morati da povedete računa o tome. Mislim da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti. Pokazali biste, pored onog „pismeno“ ili „pisano“, da to nije šminkanje, nego da zaista postoji ozbiljna namera da se banke, kad postoje uslovi za to, kad ne posluju savesno, kazne i da ta sredstva idu u budžet Republike Srbije. Ali, zbog čega su ovako visoke kamate? Kada govorimo o stranim bankama, najveća zamerka poslanika SRS je to što su kamate, tzv. aktivne kamate, sa aspekta banaka izuzetno visoke, nekoliko puta veće nego što su u domicilnim državama. Ako vrlo često izjavljujete da smo mi kreditno sposobna država, da je naš bonitet dobar, a tako visoke kamate pravdate rizikom, otkud onda razlog za tako visoke kamate? Nema ga, ne postoji, nego je u pitanju ovo o čemu je govorio i kolega Krasić – verovatno se neko obavezao (naravno pre vas, Šoškiću, a ne znači da vi sada pružate neki otpor tome) da će banke koje budu došle u Srbiju dobro poslovati, da nemaju nikakav rizik, nijedan privredni subjekt. Banke su takođe privredni subjekti. Niko ne snosi odgovornost i rizike. U takvim uslovima je lako poslovati. U takvim uslovima može svako da posluje, ali mi moramo da vodimo računa pre svega o našim građanima. Pomenuo sam član 50. i sa jednom ili dve rečenice ću vam to objasniti. Predviđena je kazna od 500.000 dinara za bilo koji prekršaj odredaba ovog zakona. To znači da je određen zakonski minimum. Zakonski minimum je 500.000, a zakonski maksimum nije propisan i on može da bude onoliki koliki je najveći predviđen za bilo koje krivično delo. Ako je određen samo zakonski minimum, onda zakonski maksimum treba da bude onoliki koliki je najviši za bilo koje krivično delo. Vi ste sada podneli, čini mi se, Narodna banka je podnela amandman kojim će se ovo ispraviti. Kaže se da će biti kažnjen od 500.000. Ako je od, mora da bude ograničeno i do, da bude bar do 500.001 dinar. Vi to niste uradili. Očekujem da posle ove diskusije, mislim da sam, gospodine Šoškiću, dao dosta argumenta, ovaj amandman bude prihvaćen, jer ne možete raditi samo u interesu NBS. Usput da vam kažem, Narodna banka ima obavezu da vodi računa i o cenovnoj stabilnosti. U slučaju da dinar raste u odnosu na evro, šta se dešava sa cenama? Mislim da bi Savet guvernera NBS trebalo što hitnije da napravi jednu analizu i da vidimo da li će cene ostati na tom nivou na kojem su bile kada je za jedan evro trebalo izdvojiti 106 ili 110 dinara. Trebalo bi na vreme da se bavite time. Nekoliko kolega iz Srpske radikalne stranke je reklo da se ovaj zakon kasno donosi. Nije prekasno, ali je kasno. Zato na vreme intervenišite kao NBS, vezano za cene, jer to je, po Zakonu o Narodnoj banci, obaveza Narodne banke. Hvala.
Iskorišćeno je sedam minuta i trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Guverner Narodne banke Dejan Šoškić.
Hvala lepo. Ako mi dozvolite, kratko bih se osvrnuo na neke od argumenata koje smo čuli. Jedan od argumenata seneposredno tiče ovog amandmana na član 45. stav 4. u kome se kaže da NBS naplaćuje kazne. To jeste jedno načelo koje postoji u Zakonu o bankama, dakle, Narodna banka se kao supervizor na taj način ponaša i u normalnom procesu supervizije nad bankama. Ono što ne smemo da izgubimo iz vida je činjenica da taj novac, naravno, ne ide Narodnoj banci Srbije kao Narodnoj banci Srbije. Veza između ostvarene dobiti Narodne banke Srbije i budžeta Republike Srbije je vrlo jasna. Zakon o Narodnoj banci Srbije, član 77. stav 6, vrlo jasno kaže – dobit koja nije proistekla iz kursnih razlika i revalorizacionih rezervi Narodne banke Srbije raspoređuje se na način da 70% te dobiti ide u budžet Republike Srbije. Podsetiću vas da ste svakako imali prilike da kao narodni poslanici dobijete finansijski izveštaj za 2009. godinu po kome je oko 2,5 milijardi dinara preneto iz Narodne banke Srbije budžetu Republike Srbije; za 2010. godinu to iznosi nešto preko 4,1 milijardu dinara. Drugim rečima, ta veza između sredstava Narodne banke Srbije i budžeta je prilično direktna i aktivna. Vezano za više puta pomenutu tezu o visini kamatnih stopa, podsećam vas samo, bez obzira na to što nije vezano za našu današnju raspravu, visina kamatnih stopa u jednom monetarnom sistemu zavisi od više faktora. Jedan jeste onaj koji se često spominje u javnosti, a to je percepcija rizika davanja finansijskih usluga u jednoj zemlji. Međutim, ne smemo da zaboravimo jednu mnogo direktniju i jasniju vezu, da mi kao građani kada odlazimo u banke da deponujemo sredstva takođe dobijamo znatno veću kamatnu stopu nego što dobijaju građani drugih zemalja. Ta pasivna kamatna stopa jeste, pored ostalog, jedna od bitnih cenovnih komponenata u određivanju aktivne kamatne stope, dakle, one koju nam banke naplaćuju kada se javljamo kao korisnici finansijskih usluga sa druge strane tog procesa. S druge strane, ne smemo zaboraviti da je cena kapitala cena koja se formira na bazi ponude i tražnje. Srbija, kao relativno siromašna zemlja, i dalje ima oskudni resurs, kapital, i otuda je njegova cena po pravilu viša nego u zemljama u kojima je kapital obilan resurs. Svakako da to ne znači da nisu mogući pozitivni koraci u pravcu analize strukture te cene kapitala u našoj zemlji. Mislim da je u tom domenu moguće napraviti neke korake napred. Hvala lepo.
Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanici Sreto Perić i Milorad Buha. Narodni poslaniče Milorade Buha, imate dva minuta od vremena ovlašćenog predstavnika, a vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je trinaest minuta i trideset sekundi. Izvolite.
Evo, guverner je rekao da 30% sredstava naplaćenih, da kažemo, iz kazni, da bi nas razumeli oni koji prate ovaj prenos, ostaje Narodnoj banci Srbije. Mi smo ovim amandmanom želeli da postignemo da sredstva do kojih Narodna banka Srbije dođe na takav način u celosti pripadaju budžetu Republike Srbije, i tu je tačka. Kad je u pitanju odnos između pasivne i aktivne kamate, vi ste u pravu da je u našoj državi nešto veća i pasivna kamata, sa aspekta banaka, ali zaboravljate da se u ovom momentu ovde mnogo više uzimaju krediti nego što građani Srbije imaju mogućnosti da štede. Kad kažete da nije tačno sigurno imate u vidu one koji rade u Narodnoj banci Srbije, oni sigurno mogu nešto da uštede, ali oni koji rade za 10.000 - 15.000 na mesečnom nivou, ili blizu milion ljudi koji su nezaposleni, ne mogu da štede, oni moraju da se zadužuju. To nam sad izgleda kao, otprilike, kad dovedemo u vezu podatak da jedan artikal koji nije prisutan u svakodnevnoj ljudskoj ishrani ima nisku cenu, a hleb, recimo, poskupi, pa vi kažete – pa, jeste, hleb je poskupeo, ali nam je zato pojeftinilo meso. Pa, ne možemo na takavnačin da dovodimo neke stvari koje međusobno ne da nemaju nikakve veze, ali nisu... Evo, kolege kažu šta je možda pojeftinilo. Nemojte tako gledati, ipak bismo morali više vremena i pažnje posvetiti građanima koji se zadužuju, jer i sam zakon kaže – zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga, ne odnosi se na mali broj onih koji su u prilici da nešto i uštede. Hvala vam.
Dva minuta su iskorišćena od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Gospodine Šoškiću, mislim da se možemo složiti sa vašim rečima vezanim za visinu kamatne stope, da je ona uslovljena raznim elementima, pa i rizikom koji donosi poslovanje u našoj državi. Da kažemo da je to opravdano, nije opravdano, ali vi to tako obrazlažete. Ali, postoje određene takse i naknade koje banke naplaćuju, koje nisu vezane za razna stanja, pa ni za rizik države. To se naplaćuje pa se naplaćuje. Bankarska usluga, u vidu određene naknade koju naplaćuje banka, ista je ovde, u Mađarskoj, Engleskoj, SAD. Podsetiću vas na jednu izjavu našeg premijera Cvetkovića. U Njujorku, na jednoj plenarnoj sednici u organizaciji UN, vezano za strategiju izlaska iz krize, on je napomenuo da imamo šest-sedam puta veće naknade, veće takse nego banke u matičnim državama. Je lʼ to nije bilo dovoljno da se nešto preduzme i da se ograniči? Vlada kaže da je rizik velik u našoj državi, ali ovde nema rizika. To je posao, pa je posao, pa se radi. Zašto je to šest do sedam puta više nego u Nemačkoj, Mađarskoj itd? Uzmimo region, pa, naše kamate su duplo veće nego u BiH. Naše naknade su tri, četiri, pet puta veće nego u BiH. Zašto to? Zašto to ne komparirate? Kada nam obrazlažete ovaj zakon, to je obaveza, gde su vam efekti zakona? Šta ćemo dobiti sa ovim zakonom? Koliko će se smanjiti naknade, takse i cene usluga bankarskog sistema? Niko ne zna. Znaju samo banke, one diktiraju uslove. To je vama jasno, vi ste eksponent te politike. Vodite računa o građanima Srbije; ne mogu, nema više odakle. Videćete šta će biti za godinu dana, za dve godine, s obzirom na teško ekonomsko stanje, na socijalnu bedu, nemogućnost povratka. Sada korigujete minimalno zaduživanje, dižete; građani će se moći zadužiti za otprilike celu platu, sem malog procenta. To je smrt za građane, jer nema druge, sporedne linije koja će zaštititi građanstvo od zloupotreba, zelenašenja i drugih stvari koje čini bankarski sistem.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe i četrdeset pet sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pre nego što pređemo na amandman koji je sledeći po redosledu samo da vas obavestim, na osnovu člana 87, da će pauza biti određena kada završimo pretres u pojedinostima o zakonu koji je u toku, dakle o 3. tački dnevnog reda. Kada okončamo pretres biće određena pauza od sat vremena i posle toga ćemo preći na pretres u pojedinostima o 4. tački dnevnog reda. Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite.
Gospodine Šoškiću, ovim amandmanom je traženo da je u slučaju kada neki od davalaca finansijskih usluga ne postupa u skladu sa zakonom, dakle kada je evidentno da krši zakon, Narodna banka Srbije u obavezi da to javno žigoše, da to javno objavi. Da vas podsetim, u predlogu člana 45. stav 5. ste propisali da Narodna banka Srbije može javno objaviti. Ovim amandmanom tražim da ona to mora javno objaviti. Gospodine Šoškiću, siguran sam da se možemo složiti u jednome, a to je da smo svi svedoci da u gotovo svim sferama društvenog, ekonomskog i javnog života dolazi do drastičnog kršenja zakona od strane mnogih učesnika u ovom javnom, društvenom i ekonomskom životu. No, neka od ovih kršenja zakona su sankcionisana, a neka bogami i ne, s nekima to nije slučaj i neki prolaze apsolutno nekažnjeno. Kažem da je jedna vrsta sankcije i ovo javno objavljivanje da neko krši zakon. Zbog čega? Zato što sutra korisnici finansijskih usluga, u svakom slučaju, kada oslušnu koja to banka, koji davalac finansijskih usluga najviše krši zakon, neće odlučiti da budu klijenti takve banke, takvog davaoca finansijskih usluga. Upravo zbog toga je vrlo bitno da NBS obavezno objavi koji su to davaoci finansijskih usluga koji krše zakon. Smatram da je to najnormalnije i najmanje što NBS može da uradi u ovakvom slučaju jeste da javno objavi koja to banka krši zakon. Jednostavno, ako želite da zaštitite građane, ako želite da zaštitite one koji su korisnici finansijskih usluga, jasno je da to treba javno i da objavite. Zanimljivo je da Narodna banka u obrazloženju neprihvatanja ovog amandmana kaže – Narodna banka procenjuje da može doći do negativnih posledica po finansijski sistem, te da može doći do nepoverenja građana u davaoce finansijskih usluga. Izvinite, gospodine Šoškiću, da li vi zaista mislite da građani Srbije imaju tako veliko poverenje u sadašnje davaoce finansijskih usluga, dakle, u ove banke? Da li smatrate da građani Srbije imaju neograničeno poverenje u ove banke, ili tamo idu zato što zaista moraju, u najvećem broju slučajeva, zato što im je to nužno da bi zaštitili golu egzistenciju? Vi, u stvari, ostavljate diskreciono pravo Narodnoj banci da ona može, a ne mora, da objavi ko krši zakon. Objasnite mi, voleo bih da čujem konkretno od vas, kako to štitite građane time što nekog davaoca finansijskih usluga štitite kad on krši zakon? Kako vi to štitite građane u tom slučaju? Mislim da je to sasvim obratno. Time se, u stvari, samo produbljuje nepoverenje u te banke. Ako vi nekog štitite i postoji opravdana sumnja da je neko kršio zakon, a vi to javno ne objavite, izvinite, molim vas, kako građani mogu da imaju poverenja u tu banku? Na kraju, koje su to banke koje vi želite da zaštitite ovim članom? Zašto? Da li pravite neke banke prvog, drugog reda, ili su vam neke simpatičnije ili ne, ili šta znam? Zašto štitite neke banke, a ne želite da objavite koje sve banke krše zakon? Objavite to. Građanima će onda biti u potpunosti jasno sa kojim bankama ne treba da posluju, kojim bankama ne treba da pruže svoje poverenje. Jasno je da ćete time u potpunosti opravdati i sam naziv ovog zakona. Ovako kako ste uradili, postoji opravdana sumnja da ste vi, u stvari, hteli da neke banke zaštitite svesno, a neke da protežirate. Ako ste to hteli, onda je jasno zašto ovaj amandman niste prihvatili. Hvala.
Tri minuta i petnaest sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima guverner Narodne banke.
Hvala lepo. Moram da vam priznam da smo dosta razmatrali ovu stvar i sagledavali je iz različitih uglova. Bili smo svesni činjenice da bilo kakva diskrecija na strani regulatora, s jedne strane, nije dobra, jer bi se to moglo tumačiti upravo na ovaj način koji ste vi spomenuli; s druge strane, takođe je činjenica da bi u nekim trenucima, kada je u pitanju finansijska stabilnost, bilo korisno da ovakva mogućnost postoji, u smislu da nema eksplicitne obaveze da se objavljuju ovi podaci. Međutim, moram da priznam da su vaši argumenti jaki i verujem da ti argumenti mogu da odnesu prevagu u odnosu na ovu korist koja može proisteći iz diskrecije regulatora da tu informaciju objavi ili ne objavi. Drugim rečima, želeo bih da vas informišem da smo mi kao predlagač spremni da prihvatimo vaš amandman na član 45. stav 5. koji ste podneli vi, gospodine Mirko Munjiću, a koji glasi: U članu 45. stav 5. reči „može javno“ zamenjuju se rečima „javno će“. Hvala lepo.
Konstatujem da je predlagač prihvatio amandman. Narodni poslanik Mirko Munjić želi reč. Imate na raspolaganju osam minuta i petnaest sekundi. Izvolite.
Kratko ću. Nadam se da će ovo prihvatanje našeg amandmana doprineti bar unekoliko da građani imaju više poverenja u neke davaoce finansijskih usluga. Verujte, vrlo je jak argument da oni idu tamo zato što im je nužda; idu u banke radi svoje gole egzistencije. Ukoliko vi ne objavite da je neki davalac finansijskih usluga prekršio zakonske propise, građani jednostavno ne bi mogli da se opredele za banku. Zato smatram da je prihvatanje ovog amandmana opravdano. Hvala.
Iskorišćeno vreme od vremena poslaničke grupe je četrdeset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajednopodnelinarodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović.
Hvala. Dobro je što je predlagač prihvatio amandman kolega iz Srpske radikalne stranke. To potvrđuje i činjenica da su, praktično, dve opozicione stranke, dakle i DSS, primetile da nije dobra formulacija koju je predlagač dao za ovaj zakon. Praktično su dve poslaničke grupe koje su opozicione došle do istog mišljenja, i dobro je što je guverner prihvatio ovaj amandman, samo se razlikuju reči. Ponoviću, mada je kolega uglavnom veoma dobru argumentaciju upotrebio zašto je trebalo prihvatiti ovaj amandman. Rekla bih da su tu dva načina ili dva ugla razmišljanja. Na primer, vi smatrate da štitite finansijski sistem od negativnih efekata ukoliko imate diskreciono pravo, pa onda ne saopštavate na koji način davaoci krše tačke iz člana 50. Druga logika je da sve treba da bude dostupno javnosti zato što nedostatak javnosti vrlo često ima suprotan efekat, onda imate pravo da sumnjate u to diskreciono pravo. Ovako, kada objavite sve na sajtu, pa makar to bili nekada i sitni prekršaji, onda to vraća i uliva poverenje. Dobro je što ste prihvatili ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Da niste prihvatili ovaj amandman kolege iz SRS, mislim da bi došao u opasnost član 5, znate, gde se govori o osnovnim načelima zaštite korisnika; bilo bi ugroženo pravo na ravnopravne odnose s davaocem finansijskih usluga, pravo na zaštitu od diskriminacije i pravo na zaštitu prava i interesa. Na dva primera ću vam objasniti o čemu se tu radi. Sve banke svojim klijentima šalju raznorazne dopise u kojima ih pozivaju i daju im mogućnost uzimanja kratkoročnih i dugoročnih kredita, pozajmica itd. Vi dođete u tu banku, uzmete te obrasce, vratite se u ustanovu gde ste zaposleni, popunite podatke o visini primanja, o proseku, sve to overite, vratite se u tu banku, to ide na razmatranje i onda vam kažu – znate šta, ne možemo da vam damo taj kredit zato što ste zaposleni u jednoj političkoj stranci, ili ne možemo da vam damo zato što ste slobodni umetnik i nismo sigurni u vaša konstantna primanja. Potpuno je u redu da na sajtu Narodne banke ovakve banke budu na izvestan način žigosane kao nesolventne i banke koje krše ovaj zakon o kojem danas raspravljamo. Ovo je samo još jedno pojačanje argumenta zašto je dobro da se ovaj amandman prihvati. Dakle, građani moraju, kada uđu na sajt Narodne banke Srbije, da vide koje to banke na ovaj način diskriminišu građane Srbije stavljajući ih možda u građane drugog reda; nekom omogućavaju da uzme kredit, a nekom, zbog pripadnosti političkoj stranci, zaposlenosti u političkoj stranci ili zbog javne funkcije, ne dozvoljavaju da podigne kredit pod istim uslovima pod kojim ostali građani dobijaju kredite. Dobro je što ste prihvatili ovaj amandman i mislim da ste potpuno razumeli u čemu je ta vrsta problematike. Zahvaljujem.
Dva minuta i trideset sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podnela Narodna banka Srbije. Odbor za finansije je prihvatio amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Narodna banka Srbije je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, ali Odbor za finansije se nije izjasnio. Na član 50. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo radi javnosti, član 50. ima naslov „Novčane kazne“. Posle člana 50. ide član 51 – „Kaznene odredbe“. Sada dolazimo do teme – ko kažnjava? Ko izriče kazne? Kazne se uvek izriču u nekom postupku. Ako je u pitanju prekršaj, kaznu izriče prekršajni sud, je lʼ tako? Odakle pravo Narodnoj banci da kažnjava? Samo da vam skrenem pažnju, u ovom predlogu zakona čak nemate odredbu o tome da Narodna banka podnosi zahtev za pokretanje prekršajnog postupka. Bez takve izričite odredbe nećete moći da pokrenete nijedan prekršajni postupak. Ako mislite da je to obuhvaćeno odredbama člana 49. o nadzoru, grdno se varate. On ne pokriva onaj deo koji se odnosi na ovlašćeno lice za pokretanje prekršajnog postupka. Znači, nemate ni izričitu odredbu o pokretanju prekršajnog postupka. Takva je situacija i sa Agencijom za borbu protiv korupcije. Oni vode prekršajne postupke, podnesu zahtev za pokretanje prekršajnog postupka i sudija za prekršaj odbaci zahtev, kaže – ne postoji u zakonu odredba koja vam daje za pravo da podnosite zahtev za pokretanje prekršajnog postupka. Ovde ćete imati isti problem. Ne pričam o Zakonu o bankama i o drugim propisima gde to postoji. U ovom propisu nemate izričito propisanu nadležnost pokretanja prekršajnog postupka. To je više apropo člana 51, ali član 50. govori o tome da vi kažnjavate, znate. Ko može da izriče sankcije? Samo zakonom propisani i nadležni organi, sudovi, izuzetno inspekcijski organi, izuzetno, ali sa izričitom zakonskom odredbom gde se daje ovlašćenje inspekcijskom organu. To što Narodna banka vrši nadzor ne povlači po službenoj dužnosti ili po nekoj definiciji i pravo da novčano kažnjava. Ako uđete u razloge za kažnjavanje iz člana 50. i prekršaje, kako su definisani u članu 51, vidite da postoji tanana razlika. Evo uzmite, recimo, šta se kažnjava po članu 50. iz člana 26, kaže – ako ugovori promenljivu nominalnu kamatnu stopu suprotno članu 26. st. 1 - 3. ovog zakona ili se ne pridržava ugovorenih uslova. To je tačka 9) stav 1. iz člana 50. U članu 51, gde kažete da je prekršaj, imate situaciju, stav 1. tačka 21) – ako u svojim poslovnim prostorijama ne drži istaknuto obaveštenje iz člana 26. stav 4. ovog zakona. Za to je propisana novčana kazna za prekršaj od 500.000 do tri miliona dinara. A u članu 50. govorite o novčanom kažnjavanju u fiksnom iznosu od 500.000 dinara. Sada pazite logiku: ako nema istaknuto, može da bude kažnjen sa tri miliona, a ukoliko se ne pridržava odredbe člana 26. st. 1 - 3. u odnosu na korisnika finansijskih usluga, onda se ne vodi prekršajni postupak nego oni jednostavno donesu rešenje o kažnjavanju i kazna je 500.000 dinara. Posledice nepoštovanja člana 26. st. 1 - 3. neuporedivo su teže od običnog obaveštenja koje treba da bude istaknuto u prostorijama, što je definisano članom 26. stav 4. Nema logike. Da li ova vrsta kažnjavanja potpada pod neko preispitivanje? Gde vam je drugostepeni postupak? Pravo na žalbu, neprikosnoveno pravo? Kome žalbu? Znate, član 50. iskače iz pravno-političkog sistema Republike Srbije. Da je to ovlašćenje inspekcijskog organa, to bi bila druga situacija, ali ovde nemate inspekciju, nemate inspekcijski organ. Hvala.
Tri minuta su iskorišćena od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije je podneo amandman na član 50. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podnela Vlada. Narodna banka Srbije i Odbor za finansije su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157... Izvinite, samo da saslušamo intervenciju Službe. Zahvaljujem Službi Narodne skupštine. Starajući se o usklađenosti rada radnih tela i toka sednice obaveštavam vas: član 51. sadrži u stavu 1. tačkama 2), 5), 25) i 27) predlog da se menja reč „pismenoj“ rečju „pisanoj“, osim u tački 25) i tački 27). S obzirom na to da se ne može prihvatati amandman delimično, a da predlagač ne želi da prihvati amandman u celini, u ovom članu 51. ostaće u originalu, kako je predlagač zakona imao, dakle, ostaće reč „pismenoj“ a ne „pisanoj“. Na član 51. amandman je podnela Vlada. Obavestila sam da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona, kao i amandman koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za finansije je podneo amandman na član 54. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da je ovaj zakon trebalo da bude donet onog časa kada smo počeli da osećamo posledice svetske ekonomske krize. Mnogo toga bi bilo jasnije i mnogo manje posla bi bilo za Narodnu banku, nas narodne poslanike, a i za same banke. Ne mogu da se složim sa guvernerom u jednom delu, da je ovaj zakon isključivo napisan radi zaštite fizičkih lica korisnika finansijskih usluga, zato što iskustvo koje imamo sa ovih prostora jeste da čim se jedna oblast uredi sve ono što ne valja odmah prelazi u oblast koja nije uređena, a i te kako su povezani korisnici finansijskih usluga, bez obzira na to da li su to fizička lica, pravna lica, preduzetnici, ili bilo ko drugi u našem privrednom sistemu. Da bih opravdao tu svoju tvrdnju zašto je to trebalo mnogo ranije da se dogodi mogu samo da kažem da je, recimo, 2004, 2005, 2006. godine bila invazija banaka, koje su počele da posluju na ovim prostorima sa ciljem da plasiraju što je moguće više kredita. Dešavalo se da su banke obećavale i te kako primamljive kamatne stope i da su često te kamatne stope jednim delom i ugovarane, da je bilo čak i situacija kad korisnik finansijske usluge započne proceduru zaključenja ugovora da se na sam dan zaključenja ugovora kamatna stopa promeni i kaže se – to je sad u skladu sa poslovnom politikom banke, jer kad ste predali zahtev nije bila ovakva. S druge strane, čak i ako je korisnik uspeo uz ugovorenu kamatnu stopu da zaključi ugovor, već posle šest ili sedam meseci dolazilo je do toga da mu banka menja kamatnu stopu navedenu u ugovoru, i to bez ovih fiksnih delova koji se spominju i promenljivih delova koji se spominju u ovom zakonu. Znači, nije bio u pitanju ni euribor, ni libor, ni referentna kamatna stopa, ni rast cena na malo. Izgovor je bio – poslovna politika banke. To je moglo da važi do početka primene ovog zakona. Međutim, treba neke posledice da otklonimo pre nego što uđemo u primenu ovog zakona, da bi ovaj zakon mogao da se primenjuje na onaj način kako je Narodna banka zamislila. Mnogi kažu da ćemo primenom ovog zakona samo da zaštitimo korisnike finansijskih usluga. Ne mogu da se ne složim s tim, ako ovaj zakon bude stvarno primenjivan kako treba. To je primarna posledica. Sekundarna je mnogo važnija. Kako smo uopšte došli u jednu ovako tešku situaciju, i ekonomsku, i privrednu itd., da ne nabrajam? Problem dobrim delom leži i u samim poslovnim bankama i onome što su one radile u proteklih nekoliko godina, što je Narodna banka ćutala proteklih nekoliko godina, i Vlada Republike Srbije, da ne nabrajam sve ostalo. Znate, kada su građani prevareni sa kamatama koje su na početku zaključenja bile niske, uzimali su te kredite, dolazilo je od 2008. godine do strahovitog skoka evra, menjane su čak i kamate koje su bile ugovarane, tako da imamo situaciju da onaj ko je korisnik kredita nije više mogao da servisira kredit ili je morao da se odrekne nekih običnih ljudskih, civilizacijskih pogodnosti u svom životu. Imali smo situaciju da su građani sve svoje aktivnosti, prihode usmeravali ka otplatama kredita koji su iznenada poskupeli, i to neopravdano, ali na to ću malo kasnije da se vratim. Posledica toga je pad privrednih aktivnosti, nemakupovine dobara, plaća se samo ono što se mora (struja, voda, komunalije, porez), i tu je kraj priče. Kada dođete u takvu situaciju, u problemu je privreda, koja sada pokušava da prebrodi taj nedostatak kupovne moći stanovništva tako što ona podiže kredite. Ista je situacija kao sa građanima – ugovorene kamate u trenutku realizacije kredita su drugačije od onih prilikom zaključenja ugovora. Opet imamo problem, privreda više ne usmerava svoja sredstva i prihode na otvaranje novih radnih mesta, proširenje delatnosti, povećanje obima poslovanja, nego na otplatu kredita. Tu je važna regulatorna uloga Narodne banke, koja je trebalo tada da interveniše na finansijskom tržištu i da na taj način zaštiti korisnike finansijskih usluga i da banke svede na onu meru, po pravilima koja važe u svetu, ne samo kod nas. Koliko je to bilo neopravdano i koliko su banke (ne sve, ali veliki deo njih) nastupile nepošteno prema građanima? Sa početkom svetske ekonomske krize referentne kamate centralnih banaka se smanjuju, barem onih važnih: Evropska centralna banka euribor smanjuje sa 4,5 na 1%, mislim da je Švajcarska sa 2,5 smanjila na 0,75% ili 0,5%. Svi ugovori koji su imali kao promenljivu euribor, libor ili domaću referentnu kamatnu stopu nisu uskladili iznose rata koje je građani trebalo da vraćaju kao kredite, nego su banke povećavale svoju maržu da bi im prihod ostao isti, iako je cena kapitala po kojoj se one zadužuju daleko manja nego što je to bilo u trenutku zaključenja ugovora. Sada imamo situaciju da donosimo jedan ovakav zakon. U redu je to. Zamislite sada situaciju da je neki ugovor zaključen, primera radi, 2008. godine, septembra meseca, pred sam početak svetske ekonomske krize kod nas, i kaže se u tom ugovoru da je kamatna stopa 5,5% plus euribor. Nema problema, zaključuje se takav ugovor. Krajem decembra meseca Evropska centralna banka smanjuje euribor na 1%. Sada više nije 5,5% plus euribor, sada je 9% plus euribor. Ne odriče se banka zarade, iako se jeftinije zadužuje u inostranstvu. U ovom trenutku i Evropska centralna banka i ostale svetske važnije banke, čije kamatne stope su služile našim bankama kao osnov za zaduživanje, povećavaju svoje referentne kamatne stope. Evropska centralna banka je pre nepunih mesec dana povećala euribor na 1,25. Očekuje se da će do kraja ove godine da bude oko 2%. Sledeće podizanje je valjda u julu mesecu. Godine 2012. će verovatno poslovati po tržišnim, a ne po usiljenim vrednostima, kako je to sada, zbog izlaska njihove privrede iz svetske ekonomske krize. Znači, kada bismo ovako ostavili ovaj zakon, u ovakvom stanju, kamate bi bile usklađivane sa trenutkom koji danas važi. Sa povećanjem referentnih kamatnih stopa koje se spominju u ugovorima, koje su sada na najnižem nivou, povećavao bi se i iznos kamate koja se naplaćuje za korišćenje kredita. Zato i jeste napisan ovaj amandman na član 54. Napravljena je jedna tehnička greška. Nije sporno da tu tehničku grešku ispravimo, ali naš amandman treba da glasi ovako – U članu 54. posle stava 2, dodaju se novi stavovi 3. i 4. koji glase: „Davaoci finansijskih usluga dužni su da do dana primene ovog zakona na ugovore koji su zaključeni do tog dana primenjuju kamatne stope koje su važile u trenutku zaključenja ugovora, a nisu u suprotnosti sa ovim zakonom. Davaoci finansijskih usluga nemaju pravo da korisnicima finansijskih ugovora naplaćuju posebnu naknadu za usklađivanje ugovora iz stava 2. ovog člana, niti da potražuju naknadnu dokumentaciju radi toga.“ Cilj je da se ovim amandmanom spreče zloupotrebe banaka, jer one banke koje su pošteno nastupile prema svojim budućim klijentima i davale im realnu kamatnu stopu neće imati šta ni da usklađuju. One banke koje su davale niže da bi prevarile građane da se zaduže kod njih, a onda pod izgovorom „usklađivanje te kamate vršiće se u skladu sa poslovnom politikom banke“ podizale iznos kamate, naravno da će trpeti određene posledice, ali već nekoliko godina uživaju blagodeti jedne materije koja nije bila zakonski regulisana. Znam da ovo može i NBS podzakonskim aktima da uredi, ali mislim da je mnogo bolje da bude uređeno zakonom, jer će onda neko teško to moći da promeni i zloupotrebi. Uredbe Vlade ili Narodne banke čitaju samo banke, a ono što je zakon čitaju mnogi drugi i mnogima drugima je daleko dostupnije. Ukoliko predlagač prihvati ovaj amandman, mi ćemo svakako odmah podneti tehničku izmenu radi otklanjanja tehničke greške u amandmanu. Hvala lepo.
Iskorišćeno je osam minuta i trideset pet sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Reč ima guverner Narodne banke Dejan Šoškić. Izvolite.
Nadam se da ste upoznati sa amandmanom Odbora za finansije. To je amandman 5. Odbora za finansije koji smo mi kao predlagač prihvatili. Ako želite, mogu vam ga pročitati: „Član 54. menja se i glasi: Odredbe člana 8. i člana 26. st. od 1. do 3. ovog zakona primenjivaće se na sve obaveze po osnovu ugovora koje dospevaju posle dana početka primene tog zakona.“ Stav 2: „Davaoci finansijskih usluga su dužni da do dana primene ovog zakona ugovore koji su zaključeni do tog dana usklade sa odredbama člana 8. i člana 26. st. od 1. do 3. tog zakona, na taj način da visina ugovorene promenljive a neodredive nominalne kamatne stope, odnosno promenljivog neodredivog elementa te stope ne može biti veća od njihove inicijalne visine (visine u momentu zaključenja ugovora).“ Stav 3: „Davaoci finansijskih usluga od dana stupanja na snagu ovog zakona do dana njegove primene ne mogu uvećavati visinu kamatnih stopa koristeći ugovorene neodredive elemente.“ Stav 4: „Davaoci finansijskih usluga nemaju pravo da korisnicima ugovora naplaćuju posebnu naknadu za usklađivanje ugovora na način predviđen stavom 2. ovog člana, niti da radi toga od njih potražuju naknadnu dokumentaciju.“ Verujem da je u ovaj amandman Odbora za finansije zapravo ugrađena suština vašeg amandmana i ponavljam da ga je predlagač, Narodna banka Srbije, prihvatio. Hvala.
Konstatujem da je guverner prihvatio amandman Odbora za finansije na član 54. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Upravo to i hoću da kažem, da amandman Odbora za finansije, koji po proceduri treba predlagač da prihvati da bi bio validan za sve nas, zaista obuhvata sva obrazloženja koja je moj kolega Veroljub Arsić izneo. Zaista ste zaslužili da u vaše ime i u vašu odbranu sad, pri kraju rasprave kažem nešto vrlo važno. Način na koji Narodna banka može da utiče na inflaciju, na to da prihodi koje primamo budu realni, jeste nešto što vi činite u velikoj meri, ali na nešto ne možete vi da utičete, a nemate ni pomoć onih koji mogu da utiču. Prvo, iznuđeno kreditiranje, bez novca, robno kreditiranje, gde se roba daje na odloženo plaćanje zato što monopolske i kartelske strukture uslovljavaju dobavljače i isporučioce da im daju robu za koju sigurno znaju da im neće biti plaćena za 60 dana, pa ugrađuju prejudicirani rast kursa, jeste slična emisiji novca. Vi, kao Narodna banka, taj novac ne emitujete, a doživljavate prozivku kao da se novčana masa povećava u platnom prometu i na neki način se povećava inflacija. Ne, to nije krivica Narodne banke. To je nedostatak borbe protiv kartelske i monopolske strukture, pre svega u maloprodaji. To jeste nedostatak finansijske discipline u platnom prometu, a propušteno je da se ona popravi i reši kada je nedavno usvajan zakon. To jeste, i ovo jeste kritika primerena ovom trenutku, i nedostatak usvojenih dobrih rešenja kada se pričalo o Zakonu o privrednim društvima. To jeste i nedostatak dobre volje da, na primer, na tom memorandumu privrednog društva sa kojim ulazite u poslovni odnos bude naznačeno koji žiro račun ima, odnosno tekući, kod koje se banke vodi. Obrazložili su to – kod više banaka, pa bi to opterećivalo taj list hartije. Nisu pokazali prilikom donošenja drugih zakona, koji se bitno prepliću sa vašim naporima, ni minimum volje koju ste vi pokazali danas prateći raspravu aktivno i popravljajući sve ono što može da popravi ovaj zakon. Da li mi možemo tako da rešimo nagomilane probleme? Možemo, i vi ste odličan početak. Ovakav pristup zakonu, gde rešavamo probleme, od jezičkih do suštinskih, gde se priča o tome da želimo da pomognemo građanima pretvara u konkretno delo, meni stvarno daje nadu da možemo nešto da uradimo. Ali, sama Narodna banka niti stvara inflaciju, niti može da je leči. Sama Narodna banka, bez pomoći svih ostalih činilaca, pre svega ostalih elemenata ekonomske politike, ne može mnogo da uradi. Kako da učinimo svi da pomoć tih drugih bude korisnija, ja zaista ne znam. Mi jednako prilježno, radno, argumentovano podnosimo amandmane, kao i svi drugi, ali izgleda da se ti argumenti ne čuju dovoljno dobro kao danas. Nisam neko ko se oduševljava previše, ali jedan ovakav tračak saglasnosti zaista moram da pohvalim. Nekome to može da zvuči previše, može da zvuči kao profesionalan odnos prema Narodnoj banci, a moj jeste vrlo ličan. Želim da Narodna banka bude najbolja institucija i nezavisna, ali ne nezavisna od interesa građana. Pokazali ste da interes građana i ova institucija znaju da budu cenjeni. Valjda će se neko ugledati i na vas i poštovati naše napore. Hvala, ja se više neću javljati za reč.
Iskorišćeno je četiri minuta i petnaest sekundi od vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Na član 55. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovo je poslednji amandman u pretresu u pojedinostima. Pošto se niko ne javlja za reč, pitam predlagača da li želi možda da iskoristi, pre zaključivanja pretresa, pravo da dobije reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem svim narodnim poslanicima i aktivnim učesnicima u raspravi i podnosiocima amandmana, guverneru Narodne banke Dejanu Šoškiću i njegovim saradnicima. Sigurna sam da smo uradili sve da zakon o zaštiti korisnika finansijskih usluga bude na kraju dobar. Hvala vam puno još jednom. Određujem pauzu. Za prepodnevni deo prekidamo rad. Rad ćemo nastaviti u 15.30 časova raspravom u pojedinostima o 4. tački dnevnog reda. Radićemo i posle 18 časova, do okončanja pretresa u pojedinostima tačke koju otvaramo u 15.30 časova. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.30]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu. Pre nego što krenemo na obaveštavanje o pozvanima na sednicu i otvaranje pretresa u pojedinostima, a obzirom da je 4. tačka dnevnog reda, koja nam predstoji za pretres u pojedinostima, tačka koja je bila u zajedničkom načelnom pretresu, želim da vas podsetim na vreme koje je poslanicima ostalo na raspolaganju za pretres u pojedinostima za 4. tačku dnevnog reda. Svi predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa imaju na raspolaganju po 15 minuta, a poslaničke grupe imaju sledeće vreme na raspolaganju: poslanička grupa PUPS – ukupno vreme od šest minuta; poslanička grupa manjina – sedam minuta; poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta; poslanička grupa LDP – 14minuta i 24 sekunde; poslanička grupa SPS – JS – 17 minuta; poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica – 11 minuta; poslanička grupa Napred Srbijo – 15 minuta i 35 sekundi; poslanička grupa URS – 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa SRS – 30 minuta i poslanička grupa ZES – 87 minuta. Da vas podsetim i za ovlašćene predstavnike. Naravno da poslaničke grupe mogu u toku rasprave, kad god to zažele, da obaveste predsedavajućeg ko će ih predstavljati za vreme pretresa u pojedinostima. Narodni poslanik Siniša Stamenković je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe PUPS; narodni poslanik Dejan Radenković ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS – JS; narodni poslanik Arsen Đurić ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS – Vojislav Koštunica; narodni poslanik Dragan Stevanović ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS i narodni poslanik Janko Veselinović ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ZES. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, povodom pretresa u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Verice Kalanović, potpredsednika Vlade, Nebojše Ćirića, ministra ekonomije i regionalnog razvoja, i Snežane Samardžić Marković, ministarke omladine i sporta, pozvala da sednici prisustvuju i: Vesna Arsić i Branislav Zec, državni sekretari u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Popović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Snežana Matić, načelnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Đorđe Vukotić i Branko Radulović, iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, Vida Živković, direktor Direkcije za mere i dragocene metale, Lucija Dujović, pomoćnik direktora Direkcije za mere i dragocene metale. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O KONTROLI PREDMETA OD DRAGOCENIH METALA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nikola Savić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić, Mladen Grujić, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Goran Mihajlović, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Srboljub Živanović, Dejan Mirović, Vjerica Radeta, Aleksandar Martinović i Momčilo Duvnjak. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za nauku i tehnološki razvoj, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona o kontroli predmeta od dragocenih metala. Naime, svojim amandmanom sam tražio da se na bolji i precizniji način definiše pojam finoće. Smatram da moja definicija to omogućava a, s druge strane, ako imamo u vidu član 7. postojećeg zakona, koji se takođe odnosi na definiciju pojma finoće, onda se može zaključiti da se mojim amandmanom uspostavlja bolja korelacija između ovih pojmova i da je na taj način zakon jasniji. Moram da priznam da je Vlada usvojila veliki broj amandmana SRS, što je dobro. Imali smo oko osam amandmana, od toga je više od polovine usvojeno. Ono što hoću da kažem je činjenica da je ovaj amandman, koji sam podneo, jedan od amandmana koji je svakako trebalo da bude prihvaćen. Ne znam zbog čega je ovaj amandman odbijen. Možda se Vlada rukovodila činjenicom – eto, usvojili smo veliki broj amandmana SRS, dosta im je, hajde sad neki i da odbijemo. To se može videti i iz obrazloženja koje je dala Vlada za odbijanje ovog amandmana. U obrazloženju se kaže: "Amandman se odbija iz razloga što je suština predloženog amandmana identična ili gotovo identična Predlogu zakona." Ipak smatram da nije baš tako. Iz samog obrazloženja zaključujem da je Vlada na indirektan način priznala da ovaj amandman treba da se prihvati. Ovo govorim i kao čovek koji je po profesiji diplomirani mašinski inženjer, kome je materija o kojoj se ovde radi veoma bliska. Apelujem na prisutne predstavnike Vlade da usvoje i ovaj amandman, jer zaista poboljšava tekst zakona. Hvala.
Hvala vama. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SNS nije podnela mnogo amandmana na predlog ovog zakona zato što postoje koncepcijske razlike između SNS i predlagača zakona. Mi smo pošli od toga da ova privredna delatnost, u suštini, zapošljava jako mali broj radnika, da se proizvodnja nakita, uglavnom od plemenitog metala, odvija po nekim zanatskim radionicama, da imamo mali broj nekih malih proizvođača i da svaka inicijativa koja podrazumeva uvećanje troškova, znači, komplikovanija procedura nego što smo imali do sada, a ovaj zakon uvodi takve institute koji će poskupeti tu proizvodnju i, faktički, ide na gašenje i tako skromne proizvodnje. Da smo po našem mišljenju trebalo da idemo u jedan znatno liberalniji koncept, koji bi eventualno pružio priliku i da se ta grana razmaše, što bi se reklo, da se eventualno stvore neka nova radna mesta, da se pospeši razvoj i rast te grane. To je bio razlog koncepcijske prirode, jer u suštini, koliko je nama poznato, u svetu postoje samo dva koncepta kada je u pitanju ova delatnost, kada je u pitanju kvalitet proizvoda od plemenitih metala. To je jedan koncept za koji se odlučila Vlada. To je koncept gde vi dokazujete da je neki nakit izrađen od tog plemenitog metala, gde ste upućeni na direkciju. I ovaj drugi koncept, koji je dosta liberalniji, gde se od proizvođača očekuje odgovornost, a gde neka naknadna kontrola ide kod inspekcijske službe i omogućava znatno manje troškove kada je u pitanju proizvodnja, a kroz krivično zakonodavstvo možete da sankcionišete svako nepridržavanje zakona. Konkretno u ovom amandmanu, mi smo se za to i opredelili, da više fakultativno damo do znanja predlagačima da će ipak ovaj koncept, za koji su se oni odlučili, biti jako štetan po proizvođače nakita od plemenitih metala, da je neminovnost da se pređe na ovaj drugi koncept. Jer u suštini imamo veliki problem generalno, ne samo kada je u pitanju ovaj zakon, nego kada su u pitanju mnogizakoni, jer bitno otežavaju svaku privrednu delatnost, jer jednostavno birokratizuju iovako birokratizovan aparat koji imamo i najčešće znače nova izdvajanja i nove troškove za privredu. Mi od početka tranzicije nismo uspeli da dođemo do pravih institucionalnih reformi i najčešće idemo sa nekim rigidnim zakonima, gde su institucije u pasivnom i podređenom položaju i gde se sve svodi na to da vi pred nekim institucijama nešto dokazujete, a gde naš državni aparat sa strane stoji, čeka da im se priđe. Ima jako često pasivnu ulogu, umesto da se aktivno uključi u bilo kakvu kontrolu. Želeo bih da kažem da smatramo da je sistem odgovornosti proizvođača po nama znatno bolji sistem, koji bi u ovom trenutku omogućio sasvim sigurno ovoj delatnosti da se razmaše. Žao nam je što niste imali malo više hrabrosti, već ste išli na otežavanje legislative, kada je u pitanju oblast proizvodnje nakita od plemenitih metala i uopšte kvalitet proizvoda od plemenitih metala. U suštini svi ovi amandmani slede taj koncept odgovornosti i tu neku zamisao koju je imala SNS kada je predlagala ovaj amandman. Hvala.
Hvala vama. Reč ima ministar Nebojša Ćirić.
Gospodine Antiću, nije ovde stvar hrabrosti. Kao što znate, za razliku od nekih drugih ministara i po pitanju ovog zakona i po pitanju Zakona o privrednim društvima, konkretno ovog zakona, mi smo prihvatili 11 od ukupno 35 amandmana, tako da apsolutno, vi znate moj stav i moje mišljenje, svaki amandman koji je svrsishodan biće prihvaćen, bez obzira da li ga predlaže poslanik iz redova opozicije ili pozicije. Što se tiče ovog konkretnog amandmana, vi ste predložili da se u članu 3. stav 1. tačka 6) menja i umesto državnog žiga imamo žig odgovornosti. Po našem mišljenju to nije svrsishodno. Prvi sam koji se zalaže za smanjivanje birokratije, procedura, papirologije i tu se slažem s vama da gde god možemo intervenišemo u tom pravcu. Međutim, ovde je suština da kada imate žig, u tački 16) imate znak proizvođača, odnosno tačka 17) znak uvoznika. To kada dođe u Direkciju, ona gleda da li je ta finoća koja piše, proverava proizvođača ili uvoznika i onda tek na kraju, u ime države kao kontrolnog organa, stavlja državni žig koji potvrđuje da je to tako i onda finalni korisnik ili kupac, svejedno, zna da je ono što piše upravo tako. Iz tog razloga ovaj amandman nismo prihvatili, jer smo stava da treba da postoji određeni kontrolni organ i da mora da bude razdvojen znak uvoznika, odnosno proizvođača, kao prvi korak do državnog žiga, koji je finalni, kontrolni znak ili kontrolni organ, da bi onda krajnji korisnik znao da je određeni dragoceni metal po finoći usaglašen sa propisima. Iz tog razloga nisam prihvatio vaš amandman.
Reč ima gospodin Antić.
Mi se potpuno slažemo. Ovaj amandman se ne uklapa u vaš koncept gde je potpuna kontrola svih predmeta koji su od plemenitog metala. Ono što je bio cilj našeg amandmana, da promovišemo ovaj drugi pristup koji bi po nama dao mnogo veću slobodu preduzetništvu u Srbiji i eventualno omogućio da se ta delatnost, kao što malopre rekoh, razmaše, da se eventualno tu smanje i troškovi, jer priznaćete, ovaj žig uvoznika koštaće dodatno, značiće da će ta procedura biti skuplja. Mi imamo jako malo proizvođača. Izdržavati i Direkciju i biti direktno upućen na Direkciju, sve to podrazumeva neke troškove. Dobar deo te procedura imali smo i u prethodnom zakonu, tako da ono što je uvećanje procedure to je ono što je nama zasmetalo, a potpuno je razumljivo da su ovo dva suprotna koncepta i da naravno niste mogli da uvažite ovaj amandman.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojen Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Gospođa Đerić ima reč.
Htela sam samo kratko da se obratim ministru, obzirom da je naš amandman usvojen. Ministar je rekao jednu statistiku koja nam je vrlo imponovala kao poslaničkoj grupi, koja je od početka ovog saziva vrlo aktivno radila po pitanju svih zakona, vrlo odgovorno i mislim da spadamo u grupu sa najviše usvojenih amandmana, što pokazuje ozbiljan pristup. Odmah da vam se zahvalim što ste imali razumevanja za naše amandmane, jer od 11 usvojenih amandmana, šest usvojenih amandmana su amandmani poslaničke grupe Nova Srbija. Toliko o našem radu. Čisto da vam se zahvalim na razumevanju koje ste pokazali za naše amandmane, bez obzira što dolaze iz opozicione poslaničke grupe.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojen Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Da li neko želi reč? Gospođa Zlata Đerić.
Možda smo suviše favorizovani po pitanju usvajanja amandmana, ali zaista smatramo da smo to odgovorno uradili. Mislim da je ovaj amandman mogao biti usvojen, obzirom da smo predložili da se u članu 6. stav 6. menja i glasi: "Ministar ekonomije i regionalnog razvoja nadležan za dragocene metale (u daljem tekstu: ministar), nakon pribavljenog mišljenja Direkcije za mere i dragocene metale, bliže propisuje tehničke i druge zahteve iz stava 5. ovog člana." To je bio naš predlog. Amandman je odbijen, ali s obzirom koliko je usvojeno, mislimo da je mogao biti i ovaj.
Reč ima ministar. Izvolite.
Samo da vam odgovorim. Originalno, samo da vam pročitam kako je naš predlog člana 6. Kaže – ministar nadležan za dragocene metale (u daljem tekstu: ministar) bliže propisuje tehničke i druge zahteve iz stava 5. ovog člana. U formulisanju mišljenja Ministarstva ekonomije, odnosno ministra, kako da vam kažem, učestvuje Direkcija, priprema stručnu osnovu itd. Iz tog razloga nismo prihvatili vaš amandman, jer u svakom slučaju, konkretno ja ili bilo koji drugi ministar ekonomije u budućnosti kada bude davao svoje mišljenje, on mora da pribavi na neki način mišljenje, u smislu internog mišljenja Direkcije. Tako da bi bilo suvišno da sada tražimo i posebno mišljenje Direkcije, kada Direkcija pre donošenja odluke ministra iovako i onako učestvuju u donošenju te odluke. Iz tog razloga nismo prihvatili ovaj amandman.
Reč ima magistar Goran Mihajlović, pa gospođa Zlata Đerić.
Ovom prilikom ću se na neki način nadovezati na ono što je već rekao uvaženi kolega Nikola Savić. Naime, na Predlog zakona o kontroli predmeta od dragocenih metala SRS podnela je osam amandmana i od tih osam amandmana, struktura je različita, tri amandmana su tehničke prirode, tri se odnose na vremenske rokove koje je dao predlagač, a dva su opšte prirode. Od tih osam prihvaćeno je pet amandmana. Mi moramo sa te strane da izrazimo zadovoljstvo i da se nadamo da će to biti i ubuduće praksa, da se i amandmani opozicije usvajaju u ovoj skupštini. Što se tiče razloga zašto ćemo obrazlagati amandmane koji su prihvaćeni, pa u danu kada je bila rasprava u načelu, bila su objedinjena tri zakona - Predlog zakona o privrednim društvima, Predlog zakona o sporazumnom finansijskom restrukturiranju privrednih društava i ovaj predlog zakona o kontroli predmeta od dragocenih metala. Ko je pažljivo pratio, mogao je da vidi da je 80%-90% vremena utrošeno na prva dva zakona u toj načelnoj raspravi, a da je ovaj treći ostao, na neki način, nedorečen. Zato ćemo mi danas obrazlagati i one amandmane koji su usvojeni i koji nisu. Konkretno, amandman na član 6. koji sam podneo se odnosi na jednu tehničku ispravku. Naime, u članu 6. predlagač je istakao u prvom stavu da je najdragoceniji metal platina. Znači, platina jeste najdragoceniji, ali plemeniti metal. Predložio sam da se ta reč "plemeniti" ubaci u ovu rečenicu, kako bi ovaj stav dobio puni smisao. Podsetiću vas, da bi nešto bilo najdragocenije, zavisi u kojoj oblasti se posmatra. Recimo, za elektrotehničara najdragoceniji metal je bakar jer se koristi za izradu provodnika, za lake konstrukcije je najdragoceniji aluminijum jer je tehnički najlakši i najjeftiniji u odnosu na konkurentne metale, pa u nuklearnoj tehnici najdragoceniji je plutonijum itd. Znači, iz tog razloga sam predložio da se reč "plemeniti" ubaci u ovaj stav kako bi stav poprimio svoj puni smisao.
Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Samo kratko ću reći da, u sučeljavanju argumentacije za odbijanje našeg amandmana, sasvim je prihvatljivo ono što je ministar rekao i zadovoljni smo tim obrazloženjem.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Vojić Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da se koncept koji je predložila Vlada i koncept za koji se zalaže DSS, kojeg je predstavila u svojim amandmanima, jako razlikuju. Smatramo da zaista nema mesta ovolikoj birokratizaciji države, da nema mesta ovolikom centralizmu. Naročito, nema mesta tome da se ministrima daju silne nadležnosti za koje smo potpuno sigurni da mogu da ih rade i da ih potpuno dobro obave i neka druga tela i subjekti. Konkretno, u članu 8. stav 4. predložili ste da ministar propisuje sadržinu, oblik i dimenzije znaka proizvođača, uvoznika, odnosno zastupnika i oznake finoće, način na koji se predmeti označavaju, opremu i izgled radnih prostorija koje moraju da poseduju proizvođače predmeta, kao i sadržinu i obrazac zahteva za dobijanje znaka proizvođača. Smatramo nepotrebnim da se ministar ovakvim stvarima bavi. Mi smo predložili da to bude Direkcija i ne mislimo da bi bilo pogrešno da to radi neko drugo telo, naročito zbog toga što vi već ovde uvodite nova tela koja, praktično, imaju istu nadležnost kao što ima i Direkcija za kontrolu predmeta plemenitih metala. Mislimo da bi bilo dobro da pogledate malo te nadležnosti koje ste dali ministru u ovom zakonu. Recimo, u članu 29. kažete da ministar može priznati važenje inostranih žigova na predmetima, ako su izdati pod uslovima koje obezbeđuje ispunjenost zahteva koji su u Republici Srbiji propisani za te predmete. Dakle, diskreciono pravo i volja ministra. U stavu 3. kažete da ministar bliže propisuje način priznavanja inostranih žigova iz stava 2. ovog člana. Dakle, u ovom zakonu, koji nije veliki, imate bar jedno 30 nadležnosti ministra. Malo je preterano. S druge strane, kada govorite o kontroli, govorite recimo o tome kako će se primenjivati žigovi, da li mislite da neko ko je uvezao Kartijeov nakit, na kome postoji žig proizvođača koji je vrlo cenjen u svetu i ima svoj renome, da li mislite da je zaista potrebno da sada vi intervenišete dodatno, kontrolišete taj nakit i da na taj nakit unosite svoj žig? Proizvođač, odnosno Kartije naravno ne dozvoljava takvu vrstu uticaja. S druge strane, za korisnika, krajnjeg korisnika, a to je kupac, i te kako je mnogo važnije to da stoji Kartijeov žig, nego da stoji žig nekog tela koga sada uvodite ovim zakonom, koje ni ne znamo ko će biti, verovatno neko iz partijskih krugova ko treba da dobije neki određeni posao. Smatrate li da su troškovi uvoznika mali ili veliki, jer država dobija od svakog uvezenog komada nakita 42% vrednosti? Uopšte nisu zanemarljive vrednosti. S druge strane, ovaj zakon uopšte ne pojednostavljuje proceduru, iako se vi deklarativno zalažete za to, ovo ne pojednostavljuje proceduru. To, u stvari, pokazuje građanima Srbije da vi jedno radite, drugo govorite. Navešću vam još 50 primera, ako želite da ih slušate, gde vi pokazujete, zapravo, tu istu bahatost i to da pričam jedno, a radim drugo.
Reč ima ministar.
Samo da probam da vam odgovorim na par pitanja. Prvo, vaš amandman nije moguć zato što Zakon o državnoj upravi eksplicitno propisuje da organ uprave u sastavu ministarstva ne može donositi propise. To je, tako da vam kažem, po difoltu posao koji radi Ministarstvo, odnosno akte potpisuje ministar. U svakom slučaju, sve što je vezano za ovu oblast donošenja odluke i određenih propisa učestvuju i učestvovaće Direkcija. To je stvar broj jedan. Stvar broj dva, što se tiče dodatne birokratije, tu ne mogu da se složim s vama iz prostog razloga što smo ovim zakonom predvideli da ćemo, od momenta usvajanja ovog zakona, imati ovlašćene privredne subjekte koji će se baviti posebnim ispitivanjem i žigosanja dragocenih metala. Znači, ako mogu tako da se izrazim, nećemo imati monopol Direkcije, nego će to moći da rade i ostali privredni subjekti koji se za to kvalifikuju i dobiju dozvolu. Tako da ne vidim da je to birokratija, to je sada na privatnom sektoru da kaže – da, imamo interes to da radimo ili nemamo. Na kraju krajeva, i ovlašćeni privredni subjekti koje sam spomenuo mogu na neki način, tako da istumačim, da imaju i mogućnost kontrole nekih odluka Direkcije. Treća stvar koju ste spomenuli, da iskoristim vaš primer, to je žig na Kartijeov nakit ili Kartijeov sat. Ovim zakonom smo promenili ono što se dešavalo u prošlosti, a to je da kada ste uvoznik ili proizvođač Kartijeovog sata ili nakita, ovde smo eliminisali potrebu da se na Kartijeov žig, kao što ste rekli, koji je poznat širom sveta, stavi i dodatni državni žig.Naš posao je da utvrdimo da lije taj žig Kartijea originalan ili se radi o falsifikatu. To je broj jedan. Broj dva, ako je određeni komad nakita ili sata, čega god, dragocenog predmeta, ako se radi o Kartije satu, uvoznik mora da prezentuje adekvatnu dokumentaciju, sertifikate. Mi onda ne lupamo, u skladu sa ovim zakonom, kada kažem mi, kažem pejorativno, država, mi dajemo određenu vrstu sertifikata, odnosno uverenje o potvrđivanju stepena finoće predmeta. Ovo smo uradili na zahtev proizvođača i uvoznika, tako da ne postoji fizičko žigosanje. Nećemo stavljati državni žig preko žiga Kartije ili čijeg god drugog žiga. Ovo je urađeno upravo kako bismo izašli u susret i proizvođačima i uvoznicima, i domaćim i stranim firmama, koje su imale primedbe upravo na to što vi kažete.
Gospođa Milica Vojić Marković.
Ako sam vas dobro razumela, novi privredni subjekti koji će imati nadležnost kontrole i ovlašćena tela koja će takođe imati interes da se prijavljuju da kontrolišu, naravno, jedno te isto, ali je u pitanju broj. Znači, više nećemo imati jedno mesto – Direkciju, koja će raditi taj posao i svi znate ko to treba da radi, nego će svaki proizvođač, uvoznik ili već drugi šetati od ovlašćenih tela i subjekata koji smatraju da žele da se bave tim poslom. Ni čini li vam se da je to jako komplikovano i ne čini li vam se da ih ima jako mnogo?
Izvolite, ministre.
Ne znam da li će ih biti mnogo, malo. Ono što smo mi predvideli jeste da će, nakon ovog zakona, podzakonskim aktima biti precizirano koje uslove moraju zainteresovani privredni subjekti da zadovolje da bi imali mogućnost da se bave poslovima ispitivanja i žigosanja. Da li će to biti jedna kompanija, odnosno jedan privredni subjekat ili više zaista ne znam, ali ovo je, da vam kažem, mogućnost privatne inicijative, odnosno privatnom sektoru koji ima znanja, mogućnosti da se bavi ovim, znači, da nemamo samo jedan državni organ. Ovo je praksa u svim razvijenim zemljama gde imate i tu mogućnost da, na kraju krajeva, ako je potrebno, nemate samo Direkciju, nego imate i neko drugo mišljenje, odnosno imate mogućnost da kod nekog drugog, u ovom slučaju privrednog subjekta, dobijete drugo mišljenje. To je bila intencija. Da li će ih biti malo ili mnogo zaista ne znam. Zavisi od toga koliko će privrednih subjekata biti zainteresovano da učestvuje u ovom procesu.
Gospođa Vojić Marković, ponovo.
Zaboravili ste, ministre, samo jednu stvar da navedete. Kada ste govorili o svim elementima koji su potrebni da se neko kvalifikuje za ovo ovlašćeno telo, između ostalog, jeste da ima partijsku knjižicu, izgleda. Hvala vam.
Na ovo teško da može da odgovori. Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Babić Zoran. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Predlog zakona o kontroli predmeta od dragocenih metala, po mišljenju poslaničke grupe Napred Srbijo-SNS, baš kao što je istakao moj kolega gospodin Zoran Antić, neće stvoriti povoljan tržišni ambijent za promet proizvoda koji u svom sastavu imaju dragocene metale. Takođe smatramo da na ovaj način ne omogućavate slobodan i brz protok roba i fer konkurenciju na domaćem tržištu. Predlog zakona načelno održava sistem birokratskih i tehnokratskih ograničenja, guši domaću proizvodnju i poskupljuje kako domaće, tako i uvozni, odnosno strani proizvod. Predlagač zakona je takođe zadržao načelni pristup kojim se predviđa režim prethodne kontrole i označavanja svih predmeta koji sadrže plemenite metale pre njihovog izlaska na tržište. Umesto pojednostavljenja, Predlog zakona o kontroli premeta od dragocenih metala predviđa uvođenje novih žigova, čini mi se da je to žig uvoznika i još složenije procedure, pri čemu niste uvažili ni minimum interesa preduzetnika koji proizvode ili uvoze premete koji u svom sastavu imaju plemenite metale. Jedno od tih tehnokratskih, a ujedno i birokratskih ograničenja, jeste i ograničavanje vremena na koje se izdaje znak proizvođača predmeta od dragocenih metala, baš kao što ste i predvideli u članu 9. stav 2, čije smo brisanje amandmanom i tražili. Po mišljenju SNS, jednom izdati znak proizvođača treba da važi neograničeno jer ovaj predlog zakona već u članu 10. definiše slučajeve kada se može ukinuti rešenje o određivanju znaka proizvođača u bilo kojem trenutku kada se utvrde nepravilnosti, a da se ne čeka ovaj rok od deset godina, kao što ste Predlogom zakona i predvideli. Osim što u svakom trenutku utvrđivanja nepravilnosti Direkcije za plemenite metale može ukinuti znak proizvođača, ona takođe, na osnovu ovog predloga zakona, na osnovu članova 33. do 38. Predloga zakona, može i treba da vrši nadzor nad održavanjem propisanih uslova kod proizvođača. Pošto Direkcija, a samim tim i nadležno ministarstvo imaju pravo i nadzora i kontrole i ukidanja rešenja, smatram da je periodično produžavanje važenja znaka proizvođača necelishodno i u ovom trenutku neracionalno rešenje.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Donka Banović.
Hvala, gospodine Novakoviću. Dakle, naš amandman se odnosi na član 9. i praktično se odnosi na dva stava, dakle, isti amandman. U pitanju su rokovi i u jednom i u drugom stavu, dakle, neke promene. Inače, član govori o tome da Direkcija svojim rešenjem određuje znak proizvođača predmeta od dragocenih metala. Dakle, tu je sad ta procedura detaljnije razrađena. Međutim, u stavu 6. predlagač kaže – ako Direkcija ne odluči po podnetom zahtevu, dakle, zahtevu za dobijanje rešenja o znaku proizvođača, u roku od 60 dana od dana podnošenja zahteva iz ovog člana, a najkasnije do dana isteka perioda za koji je rešenje izdato, proizvođač može da koristi znak proizvođača na osnovu postojećeg rešenja. Šta mi zameramo u ovom članu? Mi prvo predlažemo da ovo 60 dana bude promenjeno u 30 dana. Prosto, ne možemo da verujemo da bi ta direkcija imala toliko posla ili će imati toliko posla da tu svoju obavezu ne može da ispuni u roku od 30 dana. Dakle, smatramo da je ovaj rok od 60 dana prilično komotan i da nema razloga za tako dug rok. To je prva stvar koju zameramo. Šta vi još kažete u ovom stavu? Vi kažete da proizvođač može da nastavi da koristi znak za koji je prethodno dobio rešenje, sve dok Direkcija ne ispuni ovu svoju obavezu. To je baš komotno. Dakle, Direkcija može u roku od 60 dana, ali i ne mora, a proizvođača, to vi u obrazloženju na naš amandman kažete, to ne ugrožava zato što on može da nastavi da koristi znak koji je dobio po starom rešenju. Onda se čovek prosto pita. Niste ovde sami za sebe, odnosno za Direkciju, predvideli neke sankcije ukoliko ne ispuni tu svoju obavezu ni u 60 dana. Znači, proizvođač će nastaviti kao da se ništa nije desilo. Dakle, tu su dve stvari koje šalju lošu poruku. Drugi deo amandmana se odnosi na sledeći stav i odnosi se na proizvođača predmeta od dragocenih metala, da je on dužan da obavesti Direkciju o svim promenama u vezi sa poslovanjem ili sedištem, odnosno o svim promenama u njegovim organizacionim jedinicama, kao i o obustavi poslovanja u roku od 30 dana. Znači, praktično je ovde obaveza o tome da o tim nekim tehničkim stvarima Direkcija bude obaveštena. Opet ste ostavili jako dug rok, 30 dana. Dakle, ako proizvođač promeni sedište, na primer, zašto ostavljate rok od 30 dana da o tome obavesti Direkciju? Mi smo u amandmanu i tu predložili da ovo 30 dana smanjite na 15. Dve nedelje su sasvim dovoljne da o tim nekim tehničkim stvarima Direkcija bude obaveštena.
Izvolite, ministre.
Ne bih da se mešam, naravno, ovo je vaše pravo, trebalo je da date u stvari u dva amandmana, a vi ste dva amandmana dali kroz jedan amandman. Prvo, vezano za drugi deo da se smanji sa 30 na 15, taj deo mogu da prihvatim. Uradite ispravku i taj ću amandman prihvatiti. Zvuči mi logično. Možda je i bolje da bude za 15 nego za 30 dana, kao što smo mi u originalu predvideli. Reći ću vam i zašto ne prihvatamo prvi deo vašeg amandmana, koji shvatam kao zaseban amandman. Mi smo ovde pokušali da ugradimo nešto za šta se svi zalažemo, a to je da uvedemo odgovornost državne administracije, u ovom slučaju Direkcije, i da ćutanje administracije ne ide na štetu privrednih subjekata, u ovom slučaju proizvođača, nego u njihovu korist. Znači, dve stvari. Mi smo 60 dana uzeli zbog tog roka koji se spominje u Zakonu o opštem upravnom postupku i rekli, tih 60 dana vi nesmetano koristite ono što sada imate, a ako do 60. dana vi ne dobijete bilo kakav odgovor Direkcije, smatra se da ste dobili saglasnost. To je ono za šta se svi mi zalažemo i za ostale delove državne administracije. Iz tog razloga ovaj deo amandmana ne mogu da prihvatim. Ali, smanjenje sa 30 na 15, ako uradite ispravku, prihvatam.
Gospođo Banović, izvolite.
Mi ćemo napraviti ispravku, pa ćemo podeliti. Dobila sam obrazloženje koje se sada razlikuje od ovoga što ste vi rekli, ili se podrazumeva. Zamislite da neki proizvođač ima rešenje da koristi određenu vrstu znaka deset godina, posle tih deset godina, on ima drugo idejno rešenje, hoće će da promeni taj znak i on opet od vas traži, naravno, sada drugo rešenje i vi ste sada meni rekli da on može, zahvaljujući tom nekom famoznom ćutanju administracije, najviše bih volela da uopšte ne postoji ta vrsta koncepta u našim glavama, da administracija može da ćuti, pa ako ona oćuti, onda mi možemo da smatramo da je to nešto pozitivno po korisnika. Ovako ste vi meni objasnili da zbog ćutanja te administracije kao proizvođač mogu onda da počnem da koristim taj novi znak zato što ste vi ćutali dva meseca. Dakle, to može ako je u pitanju da se nastavi korišćenje istog znaka, ali zaista bih volela da mi jednom pokušamo da prestanemo da koristimo to što se zove ćutanje administracije. Pričamo o tome u okviru ovog zakona, ali naši građani i ćutanje administracije, mislim da samo mi imamo taj koncept.
Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Želela sam da se uključim u raspravu o ovom amandmanu da bih skrenula pažnju da gospodin ministar očigledno ne zna Zakon o opštem upravnom postupku i ovo što ste rekli, ministre, vezano za ćutanje administracije jednostavno nije tačno. Ako nadležni državni organ ne uradi ono odnosno ne reši po zahtevu bilo ko, sada govorim uopšte i pozivam se na Zakon o opštem upravnom postupku koji ste vi malopre potpuno pogrešno protumačili, ako nadležni državni organ ili organ lokalne samouprave ne reši po zahtevu u određenom roku, onda stranka u postupku ima mogućnost da vodi upravni spor. Tek nakon završetka upravnog spora može da se kaže da li je po zahtevu rešeno pozitivno ili negativno. Dakle, nisu vas pravnici u vašem ministarstvu dobro podučili i ako hoćete da to zaista bude tako, ne znam šta vam je smešno, gospodine ministre, ali ako zaista hoćete da se na taj način primenjuje ćutanje administracije, onda u zakonu mora da stoji da, ako se ne reši u roku od 30, 60, 90, 120, koliko god hoćete dana, ako se u tom roku ne donese rešenje, onda se podrazumeva da je zahtev prihvaćen ili da je zahtev odbijen. Morate na taj način, konkretno da naznačite, a ne da se pozivate na nešto što jednostavno nije tačno.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodi poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodi poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodi poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Moram istaći da se o svim zakonima koji se nađi na Odboru za nauku i tehnološki razvoj dosta stručno raspravlja, pa moram reći da se i ovom zakonu dosta stručno raspravljalo i da smo tražili originalna, adekvatna rešenja, odnosno i pisanjem svog amandmana sam hteo da poboljšam ovaj zakon. Vi ste prihvatili ovaj amandman, ali cilj ovog zakona jeste u stvari da se podeli ili da dođe do podele u fazi ispitivanja i fazi žigosanja metala i njihovih legura koje su ovim zakonom u stvari predviđene. To i jeste jedan cilj koji govori da ovde, kao i svaki zahtev o implementaciji koji se u ovom zdanju donese, on se na izvršnom telu vaših ministarstava i širom drugih ministarstava u stvari ne primenjuje. To je jedan problem o kome govorimo, o korupciji, o kriminalu i to se htelo ovim zakonom da spreči. Mi u stvari stalno oko toga govorimo, ali nikako da se zaustavi ta korupcija i taj kriminal. Naročito je to prisutno baš vezano za dragocene metale, jer dobro znate da je tu veliki kriminal i da naročito prilikom uvoza ili izvoza tu se svašta može primenjivati, odnosno tu se svašta i događa. Smatram da ovim zakonom vi ste u stvari hteli, ili pretpostavljam da ste hteli, da se to u stvari spreči, ali nemojmo ostati samo da je napisano slovo na papiru, a da do implementacije ovog zakona, kao i mnogo drugih zakona koji se donesu u ovom zdanju, ne dođe. Verovatno vi ponekad alergično to posmatrate, jer pogledate kada to deluje opozicija, odnosno kada opozicija od vas traži da realizujete te priče koje svakodnevno čujemo iz usta određenih ministara, pa normalno i od predsednika vlade i od predsednika države, kolika je borba protiv korupcije i kriminala, a u stravi to je isto kao kada SAD su sklonileBin Ladena, pa kasnije i na kraju su uspeli da ga likvidiraju. Nažalost, ipak se plašim, kao što ste to i do sada dokazali, da i pored usaglašavanja ili izglasavanja novih zakona, ova najveća opaka bolest koja je za ovih deset godina od kada ste na vlasti, koja je zadesila ovu Srbiju, to je kriminal i korupcija, koja je ušla u svake pore života od najnižih do najviših, ona danas caruje. Verujte mi, i time ću završiti, kada bi svako ministarstvo sat vremena radilo za ovu državu i kada bi u svakoj pori prestalo da bude kriminala i korupcije, za godinu dana sigurno da nam MMF ne bi trebao, sigurno da bi došlo do oporavka privrede, ali nažalost to ne može pod vašom vlašću, jedino to može pod vlašću SRS i profesora doktora Vojislava Šešelja.
Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Antić.
Vrlo kratko. Amandman je faktički sadržan u uglavnom tri prethodna amandmana, znači sasvim je logično ako onaj amandman nije prihvaćen da se i ovaj ne prihvati. Čisto da ne ostane ovako šturo.
Hvala gospodine Antiću. Na član 17. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković, pa gospodin Babić
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa onim što smo mi smatrali da je naša koncepcija mi smo dalje intervenisali u ovom zakonu. U članu 17. u prvom stavu ste napisali: "Ispitivanje, odnosno žigosanje predmeta obavlja Direkcija". Stav 2, na koji mi intervenišemo, glasi ovako: "Ispitivanje i žigosanje može da obavlja i ovlašćeno lice." Doduše, malo je komplikovano da nam objasnite kako će se proizvođač odlučivati koje će ovlašćeno lice da ispituje sastav njegovog proizvoda i na koji način, ali dobro o tom potom. Pisaće podzakonska akta, pa ćemo videti šta će dalje da se dešava. U prvom stavu, vi ste dali jasnu nadležnost Direkciji. U drugom stavu istu tu nadležnost preneli ste sad na ovlašćena tela, za koja ste sami rekli da ne znate da li će ih biti malo ili mnogo, ali hajde da govorimo o tome da su tela, znači množina je. Samim tim ovlašćena lica će uzeti jedan deo nadležnosti, jedan deo poslova, da budem vrlo precizna, Direkciji. Da li će to smanjiti broj zaposlenih ljudi u Direkciji i koliko uopšte u Direkciji imate sada zaposlenih ljudi? S druge strane, govorili ste o terminu ćutanje administracije, mada bih bila potpuno sklona tome da kažem da tu ne govorimo više o ćutanju, to je spavanje administracije. Prema konceptu koji ima DSS, administracija mora da se oglasi po svakom zahtevu privrednog subjekta ili građanina. Ne može da ćuti, jer ćutanje nije uvek odobravanje. Nekad ona oćuti, kažete vi, zato što je onaj ko se obratio administraciji u pravu, pa njeno ćutanje treba da tumačimo mi koji smo joj se obratili, da li je ono pozitivno ili negativno ćutanje. Ne može da se ćuti. Administracija mora da radi svoj posao. Rekli ste da deo nadležnosti Direkcije prebacujete na neka nova ovlašćena tela. Ima dovoljno ljudi koji moraju da odgovaraju građanima. Mora se promeniti koncept države, u kojoj je administracija koja je brojna i koja se množi. Vi niste rekonstruisali Vladu. Vi ste prepakovali Vladu. Vi nikog niste otpustili. Nema smanjenja. Ima samo prepakivanja u nova ministarstva. Prosto, primera radi, za ovo što kažem vi slobodno možete da kažete da ste sigurno smanjili broj zaposlenih u svom ministarstvu kada ste ga dobili. Hvala vam.
Hvala vama. Prvo ministar
Samo radi pojašnjenja, u Direkciji za mere i dragocene metale trenutno radi 120 zaposlenih. Za celu Srbiju postoji 38 vrsta merila koje je propisano zakonom, da ne kažem kontroliše Direkcija. U Odeljenju za dragocene metale, koje tangira ovaj zakon, radi osam zaposlenih, za celu Srbiju, tako da neće niko ostati bez posla, s jedne strane, a s druge strane pitanje je koliko može i ovih osam ljudi da uradi. Ne vidim, zaista, ništa sporno u tome da mi u skladu sa procedurom ovlastimo i određene privredne subjekte da oni mogu raditi isto. Ništa to neće imati negativnog uticaja na Direkciju za mere i dragocene metale, odnosno konkretno ovih osam zaposlenih koji rade u Odeljenju za dragocene metale za čitavu Republiku Srbiju.
Gospodin Babić ima reč.
Predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici i gospodine ministre, zakon o kontroli predmeta od dragocenih metala na ovaj način uvodi mogućnost za jednu novu delatnost. Ta delatnost je kontrola usaglašenosti proizvoda sa propisanim zahtevima, i ubuduće će, kao što ste rekli, pored državne direkcije moći da obavljaju i druga pravna lica koja dobiju ovlašćenja od Direkcije za plemenite metale. Naizgled, to je dobra ideja, jer podrazumeva osnivanje novih privatnih laboratorija. Te laboratorije će zapošljavati nove radnike, ostvarivati zaradu i rasteretiti postojeći državni aparat. Međutim, po mišljenju poslaničke grupe SNS, stvarne ekonomske konsekvence ovog predloga zakona su u stvari totalno drugačije. Na ovaj način, postojećoj proizvodnji koja se u Srbiji svela na mala preduzeća i preduzetničke radnje vi ćete u stvari uvećati sam trošak proizvodnje, jer ta domaća nejaka proizvodnja nakita, pored izdvajanja za postojeći birokratski aparat kontrolora, moraće da izdvoji deo svojih sredstava, odnosno deo prihoda za usluge privatnih laboratorija. Kada bi se ovim privatnim poslom, odnosno kontrolom usaglašenosti stvarao novi proizvod, nove vrednosti po tom osnovu i povećala zaposlenost, to bi imalo zaista stvaran pozitivan ekonomski efekat. Međutim, ovim se ne vrši redukcija budžetskih zahvatanja u privredu, već se ovlašćenja vršenja državne kontrole prenose na privatni biznis. Smatram da je to prava pozadina ovog predloga zakona, jer ćete vi na ovaj način laboratorijama kojima date dozvolu za rad preko Direkcije za plemenite metale dati mogućnost da ubiraju sredstva koja su inače prihodi sredstva budžeta Republike Srbije i zbog toga vas neću pozivati da prihvatite ovaj amandman SNS i izbrišete u članu 17. stav 2, jer bi se onda po filozofiji predlagača zakona izgubio sam smisao zakona.
Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine potpredsedniče, mi smo u članu 19. stav 1. predvideli da se posle reči "Direkcija" stavi tačka i da se ostali deo briše. Dakle, zašto smo mi to predložili? Ako je predlagač već formirao Direkciju sa jasno propisanim nadležnostima, onda nema svrhe da se tu imaju još neka tela koja će raditi isti posao sa istim nadležnostima. Razlog za formiranje ovih tela se nalazi u jednom delu teksta zakona koji se zove analiza efekata i u tom stavu 5, vrlo interesantna jedna rečenica, zadnja, pa kaže – stvoriće se preduslovi za regulisanje otkupa dragocenih metala od građana. Vidite, gospodine ministre, da li su ti preduslovi postojali ranije ili ih nije bilo, ili je tu u pitanju nešto drugo. Prosto, biće navala da građani prodaju zlatne predmete, pa neće moći Direkcija da postigne to, nego će morati da postoje još neka tela. Imamo razloga da sumnjamo u ovu priču, zato što je ovaj narod mnogo izlagan, izvaran. Da vam kažem, vi ste obećavali 1.000 evra besplatnih akcija, obećavali ste i besplatna radna mesta, a efekat je vidljiv tih vaših obećanja. Pošto više nema para, narod će morati svoje dragocenosti, porodični nakit, da prodaje u bescenje da bi preživao rad ovako odgovorne socijalne Vlade. Zato su potrebna ova tela koja će imati ovlašćenja da se bave otkupom i to je u stvari ta analiza efekata, analiza efekata da će narod morati da proda svoje dragocenosti da bi preživeo ovaj period vaše Vlade.
Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Na član 19. predloga ovog zakona podneta su tri amandmana, to svakako govori o kvalitetu predloženog člana. Jedan od amandmana podneo je i naš kolega, srpski radikal, Dejan Mirović i taj amandman je prihvaćen. Ne mislimo mi to što ste vi prihvatili amandmane da vi nešto uvažavate ono što kažu poslanici SRS, nego ste shvatili kakvu ste nebuloznu odredbu u ovom stavu 4. ovog člana 19. predvideli. I ova dva amandmana koje su podnele druge kolege trebalo je da usvojite. Javila sam se jer, pošto ste se vi u obrazloženju ponovo pogrešno pozvali na Zakon o opštemupravnom postupku, jednostavno kao neko ko je punih 17 godina primenjivao Zakon o opštem upravnom postupku, ne mogu da prećutim ovo što je napisano. Kada sam već pomenula amandman našeg kolege Dejana Mirovića, bitno je reći da se ovaj član 19. odnosi na to da će predmeti od dragocenih metala da se ispituju i žigošu u službenim prostorijama, odnosno ovlašćenih lica. Naravno, mi mislimo da su ta ovlašćena lica uvek nešto što podrazumeva samovolju, zloupotrebu itd. i nije vam ovo trebalo. Bilo bi dovoljno da se to radilo u direkciji. Ali, dobro, to je vaš koncept i neka vam bude. SRS misli da je to loše, ali vi ćete da glasate, vi ćete da primenjujete, vi ćete da zloupotrebljavate, ili vaši saradnici. Jer, uvek kada se nešto ovako uopšteno napiše, trebalo bi da znate iz dosadašnjeg iskustva, i ne samo vašeg ministarstva nego možete da se vratite koliko god hoćete unazad, da je to uvek predmet zloupotrebe ili bar može da bude predmet zloupotrebe. Vi onda kažete da to što ste vi predložili da se za ove radne prostorije izdaju rešenja sa periodom od 10 godina. Te radne prostorije, naravno, moraju da imaju i određenu opremu. Zamislite koliko tehnologija može da napreduje za 10 godina? Koliko može da se ruinira prostorija, da se zapusti u periodu od 10 godina? Zato ste vi prihvatili amandman SRS da to bude rok od pet godina i mi uvek imamo potrebu da, pre svega radi javnosti, kažemo i kada se prihvati amandman SRS, imamo potrebu da kažemo zbog čega je amandman prihvaćen, odnosno šta je to što je SRS predlagala i na koji način vam je zapravo popravljen tekst zakona. Takođe sam napomenula, i ovo što ste rekli vezano za amandman gde je predviđeno u članu 5. da se protiv rešenja iz prethodnog stava može izjaviti žalba ministru. Vi niste odredili rok u kojem se ta žalba podnosi, a onda u obrazloženju kažete da je to normalno i da ne treba da se prihvati takav amandman zato što je Zakonom o opštem upravnom postupku propisano da protiv rešenja donesenog u prvom stepenu stranka ima pravo na žalbu, te stoga nije prihvatljivo predloženo rešenje kojim se žalba omogućava samo na jednu vrstu rešenja odnosno na rešenje kojim se konstatuje neispunjenost propisanih uslova. Pitam vas, gospodine Ćiriću, a vi pitajte vaše saradnike – u kojem roku se ovde podnosi žalba? Pozivate se na Zakon o opštem upravnom postupku. Je l' vi znate da Zakon o opštem upravnom postupku poznaje različite rokove? Ne postoji samo jedan rok za podnošenje žalbe u Zakonu o opštem upravnom postupku. Nemoguće je da se vi ovako neuko pozivate na Zakon o opštem upravnom postupku. Imam utisak, već drugi put u toku ove rasprave i čitajući ova vaša obrazloženja, ovo zvuči samo kao da ste vi negde čuli u životu da postoji Zakon o opštem upravnom postupku i onda ste se pozvali na njega. Dakle, morate da vodite računa da u ovom konkretnom slučaju Zakon o opštem upravnom postupku ima više rokova za žalbe i da je neophodno da se i u ovom predlogu napiše koji je to rok. Pošto niste prihvatili amandman, tražim da odgovorite narodnim poslanicima i javnosti kada stranka neće zakasniti sa žalbom, ako je podnese kojeg dana od dana dobijanja rešenja?
Reč ima gospodin Goran Mihajlović.
Nadovezaću se na spomenuti član 19, na amandman kolege Dejana Mirovića. Gospođa Radeta je dala jedno izuzetno podrobno objašnjenje i obrazloženje s pravne strane, a ja ću ga dopuniti malo s tehničkog aspekta. Naime, u prometu predmeta od dragocenih metala jasno je uočljiv jedan fazni tok i jedna od glavnih faza bi bila žigosanje i obeležavanje predmeta, koje je uostalom i propisano članom 19. U stavu 4. predlagač je naveo da izdato rešenje od strane Direkcije ima period važnosti od 10 godina. Ali, svi smo svedoci da živimo u jednom burnom vremenu u kome se, pogotovo u nauci i tehnici, brzo menjaju metode i tehnike ispitivanja, pa je isti slučaj i u oblasti dragocenih metala. Znači, za 10 godina bi ta oprema mogla relativno brzo da zastari i da podaci ne budu validni. Kolega Mirović je imao sve to u vidu i predložio je da se period važnosti rešenja smanji sa 10 na pet godina i sigurno je da je dobro to što je Vlada ovaj amandman prihvatila, a takođe i Odbor za nauku. Jer, amandman je potpuno logičan i sadržajan i ima potpuno opravdanje.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram da branim amandmane koje smo mi napisali, zato što očigledno imamo problem različitih koncepata, vi i mi. Ali, mi želimo da se obratimo građanima, pre svega. Jasno nam je zbog čega niste prihvatili naše amandmane. Naši amandmani su napisani zbog toga što smatramo da država konačno mora da počne da štedi. Mi smo siromašna zemlja i ne možemo da se rasipamo. Možete vi da kažete da osam ljudi u Direkciji koji se bave ovim poslom može da radi nešto drugo, ali to građane košta i oni bi jako voleli da znaju gde su upotrebili svoja sredstva, odakle su otišla sredstva građana Srbije, koje poslove su ti ljudi radili itd, kao što svakoga od nas i vas, gospodine ministre, imaju pravo da pitaju kako trošimo svoje vreme koje nam oni ovde plaćaju. Zato mi smatramo da je vrlo važno da Direkcija zaista radi svoj posao i da nema mesta za ovlašćena tela. Nema mesta zbog toga što smatramo da tih osam ljudi, kako vi kažete, vredi jako mnogo za ovu zemlju i ako su radili do sada taj posao, i te kako mogu da ga rade i dalje. Mi smo namnožili svoju administraciju i uveli toliko mnogo direkcija i agencija i svega ostalog, pomešali nadležnosti, svi imaju iste nadležnosti, svi primaju iz budžeta sredstva za lične dohotke, a to je i te kako mnogo. Moram da vas podsetim da smo mi visoko zadužena zemlja. Jer, naše zaduženje je više od 45% bruto društvenog proizvoda. To ne kažem ja, koja sam možda laik za ovo, nego kažu vrlo ugledni ekonomisti, koji i te kako znaju da računaju i koji nas upozoravaju da je javni dug Srbije u aprilu bio 12,95 milijardi evra, a da je samo za četiri meseca rekonstruisana Vlada uspela da ga uveća za 792 miliona evra. Moramo da shvatimo da moramo da koristimo resurse koje imamo. Jako lepo zvuči da će nam raditi posao nezavisna tela, ovlašćena tela, privredni subjekti, ovakvi ili onakvi, ali mi moramo da shvatimo da mi imamo resurse i da te resurse moramo da iskoristimo 100%. Ako nama ministar predstavi zakon u kome kaže – imamo resurs, jako je dobar, radio je posao, isto mislim da su ljudi radili kvalitetno svoj posao i nemam ništa protiv toga, samo hoću da kažem da treba da ih uposlimo i dalje sto posto. Volela bih da napravim jednu paralelu, da građani mogu da nađu neke parametre koliko to država samo na osnovu kamata za dugove koje danas ima, može i treba da izdvaja, a šta može od toga da se napravi. Samo na ime kamate na dugove moramo da izdvojimo 46 milijardi dinara. To je za 14 milijardi više od sume koja će se, recimo, iz budžeta izdvojiti za kapitalne izdatke. Da li trebaju Srbiji kapitalni izdaci ili ne, ministar treba da kaže. Izdatke za kamate Srbija je mogla da iskoristi da, recimo, svakog meseca otvori 16 vrtića ili devet domova zdravlja. Sada vi meni recite, ministre, da li treba štedeti ili ne treba štedeti, da li treba koristiti resurse koje imamo ili ih treba davati drugim ljudima da koriste?
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Banović.
U skladu sa prethodnim amandmanima i diskusijama, gde vi predviđate da, pored Direkcije, poslove ispitivanja predmeta od dragocenih metala i žigosanje obavljaju i neka, vi ste ih ovde nazvali, ovlašćena tela, verovatno će to biti neke privatne laboratorije, vi u obrazloženju nas obaveštavate da je vaša želja bila da odvojite ispitivanje od nadzora, jer je do sada Direkcija bila i nadzorni organ i ovih osam ljudi, o kojima ste govorili u Odeljenju, da su oni vršili ispitivanja i da se to moglo shvatiti kao neka vrsta sukoba interesa. Vi izvršite ispitivanja, ali vi kasnije vršite i nadzor. Međutim, nisam shvatila da će sada ovih osam ljudi ili da Direkcija neće biti uključena i u ispitivanje, da će i dalje ostati ta dvojna uloga, da će i dalje ostati ovih osmoro ljudi koji rade u odeljenju za ispitivanje predmeta od dragocenih metala i dalje zadržati tu funkciju, s tim što će možda imati malo više vremena za nadzor. Da kažem da u tom sektoru radi samo osam ljudi, to nije neki broj, ali nam to ništa ne znači bez podatka o tome npr. koliko su imali posla i koliko je bilo tih ispitivanja, recimo, u 2010. godini, kakva je bila njihova uposlenost i da li oni zaista ne mogu da stignu ovo sve da rade. Mi sada otvaramo, to nekada nije loše, ali nije loše ako živite u državi gde je ekonomska situacija drugačija, pa ćete reći: aha, vi imate izbor, ne morate da izvršite to ispitivanje u našoj direkciji nego možete i negde drugo da obavite to ispitivanje, ali ne u ovakvoj situaciji. Ovi predlozi neće ići u korist proizvođača i korisnika. To je četvrta glava u obrazloženju, gde je analiza efekata. Vi navodite, između ostalog, da će se ovim zakonom domaći standardi i tehnički propisi harmonizovati sa stranim, pretpostavljam da tu sad ide imenica "propisima", da ste na to mislili, i na taj način će se ispuniti uslovi za pristupanje Republike Srbije Konvenciji o kontroli i označavanju predmeta od dragocenih metala. Potpuno mi je razumljivo da Republika Srbija želi da je potpiše, možda je i potpisana, a da nije ratifikovana i da je to zakon koji nedostaje. Poslednjih godina u ovoj skupštini, kada uđe neki predlog zakona, onda imamo analizu efekata, usklađenosti sa propisima EU, vi ste ovde naglasili da ovaj zakon nije na toj agendi pristupanja EU, pa ste nas prijatno iznenadili, ali ste nam objasnili da je ovo usklađivanje sa stranim. Šta znači "stranim"? Mogli ste malo podrobnije da nam to objasnite.
Ovim je vreme predviđeno za poslaničku grupu DSS iscrpljeno. Reč ima ministar Nebojša Ćirić.
Da probam da vam ilustrujem, odnosno kroz konkretnu cifru odgovorim na pitanje. Ovih osam zaposlenih, koji rade u odseku za dragocene metale, godišnje obrade oko dva miliona predmeta. Vi procenite, ali mislim da je to mnogo za tih osam ljudi. Pod dva, do sada nismo imali razdvojenu funkciju ispitivanja i žigosanja i funkciju nadzora. Sada u Direkciji zaposleni koji se bavi ispitivanjem i žigosanjem neće moći da se bave nadzorom. Ova država ima nameru da potpiše Konvenciju o kontroli i označavanju predmeta od dragocenih metala. Da bismo potpisali tu konvenciju, odnosno pristupili, moramo imati ovaj zakon. Ono što je još važnije jeste da onog momenta kada potpišemo tu konvenciju, po automatizmu priznajemo žigove drugih država koje su potpisnice ovih konvencija. Onda se, takođe, u slučaju uvoza određenih predmeta, štedi i vreme i novac. U svakom slučaju, ova Konvencija o kontroli i označavanju jeste naš strateški cilj u ovoj oblasti i ona donosi puno benefita ovoj državi.
Izvolite, gospođo Banović.
Ne znam da li sam vas dobro shvatila. Znači, ubuduće se Direkcija neće baviti ispitivanjem i žigosanjem predmeta? To stoji u obrazloženju za amandman na član 17. Vi kažete: "Prema odredbama postojećeg zakona, Direkcija za mere i dragocene metale obavlja poslove ispitivanja i žigosanja predmeta i istovremeno vrši nadzor". Shvatam da i sada u Direkciji postoji odeljenje koje se isključivo bavi ispitivanjem i žigosanjem? Ne. Ko je do sada vršio nadzor? Direkcija će ubuduće vršiti samo nadzor, tako vi meni kažete, a neće vršiti ispitivanje, a sva ispitivanja i žigosanje će vršiti ovlašćena tela, a Direkcija će biti samo nadzorni organ. Da li to znači da ovih osmoro, koji su obavili dva miliona ispitivanja, ostaje bez posla ili oni prelaze u nadzornike, a neće vršiti ispitivanja u laboratorijama?
Izvolite, ministre.
Probaću da budem što jasniji. Do sada se ovih osam, od 120 zaposlenih u Direkciji za mere i dragocene metale, bavilo i ispitivanjem, i žigosanjem i funkcijom nadzora. Po našem mišljenju, to je bio sukob interesa i zbog toga smo odvojili. Nakon usvajanja ovog zakona i podzakonskih akata, Direkcija će nastaviti da se bavi i ispitivanjem i žigosanjem i nadzorom, samo što će ove dve, da kažem grupe aktivnosti, biti odvojene. Ljudi koji se bave ispitivanjem i žigosanjem neće moći da se bave nadzorom i obratno. Da li će biti osam, pa će četiri raditi u jednom, četiri u drugom delu, stvarno ne znam, to je za ovu diskusiju nevažno, ali je suštinski važno da neće moći isti ljudi da vrše i ispitivanje i žigosanje, i da sami sebe nadziru, odnosno kontrolišu. To je do sada bio slučaj, zbog čega smo mi rekli da ima konflikta interesa. Da li će to biti dva odseka, dva odeljenja, to je tehnička stvar, a suštinski smo ove funkcije odvojili. Dva miliona predmeta se godišnje obradi.
Hvala. To je 685 predmeta dnevno, pod uslovom da se radi svaki dan od 1. januara do 31. decembra. (Donka Banović, sa mesta: Replika.) Nemate više vremena. Mislim da je ovo tehničko objašnjenje. Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman.Zakonodavni Odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo priču o dva različita koncepta. Mi smo za to da ovo što vi zovete konflikt interesa, što zapravo ne postoji kada je u pitanju direkcija, jer ljudi su radili svoj posao krajnje korektno i nikakav konflikt nije postojao. Naprotiv, konfliktom hoćete da opravdate nešto što pokušavate da napravite. To su ta ovlašćena tela i slične stvari. U članu 27. koji smo mi predložili da se briše, u stavu 1. kažete ovako – ovlašćeno telo koje prestane da ispunjava propisane uslove dužno je da o tome bez odlaganja obavesti Ministarstvo, kao i o svim promenama koje bi mogle uticati na ispunjenost propisanih uslova. Onda imamo vašu čuvenu rečenicu – a ćutanje administracije. Da ne govorim ovde koliko ste sve opet dali u stavu 3. nadležnosti ministru i slično. Rekli ste da ste imali dva miliona predmeta koje je trebalo da reši ovih osam ljudi u toku godine, ali pomnožite ta dva miliona predmeta sa iznosom koji su stranke morale da uplate da bi se izvršila ta usluga. To su sredstva budžeta. Zaboravili ste, gospodine ministre, da ste minimalno za ta dva miliona puta sredstva koja su uplaćena oštetili budžet Srbije. Tako da koncept o kome vi govorite može da vam se desi da ima neke svoje prednosti, mada ih zaista poslanici DSS ne vide. Mi isključivo pokušavamo da sagledamo šta je korist za državu. Ovog trenutku korist za državu je dva miliona predmeta, možda će biti manje ili više, ali ovog trenutka vi ste rekli taj broj, pa se držim tog broja, putem sredstva koja su uplaćena u budžet Srbije.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Donka Banović.
Iskoristiću ovo vreme ovde, pošto ste rekli da nemam pravo na repliku. Tek u poslednjem objašnjenju ministra mi je bilo jasno zbog čega meni nije jasna ta vrsta razdvajanja, a potpuno mi je jasno zašto mi nije bilo jasno, zato što vi tvrdite da ukoliko u okviru jedne te iste kuće zadužite četiri osobe da vrše ispitivanja i četiri da vrše nadzor, da je to rešavanje problema konflikta. Vi govorite o direkciji koja opet zadržava iste funkcije. To posmatram kao jedno telo. Jedini efikasni nadzor, vi ističete i govorite o sprečavanju sukoba interesa, bio bi da to neko vrši izvan direkcije. Zato to nisam mogla da shvatim. Smatrate da to što će se ljudi, što će njihove funkcije i njihov opis radnog mesta biti drugačiji, bez obzira što su oni svi iz jedne iste kuće, odnosno direkcije, vi smatrate da ćete tako rešiti sukob. Samo tumačim ono što ste vi nama napisali u obrazloženju, ali sada mi je jasno zašto nisam mogla da shvatim, zato što je to prosto nelogično.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Zakonodavni Odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Reč ima prvo gospođa Milica Vojić Marković, pa gospodin Mihajlović.
Ovo je praktično jedan od poslednjih amandmana, pretposlednji koji smo mi podneli, dosledni kontekstu koji mi nudimo. Hoću da vas, gospodine ministre, upozorim da to što vi pokušavate da uradite i što ćete uraditi, jer imate dovoljan broj poslanika koji će glasati i, s druge strane, imate amandmane koje niste prihvatili, a koji su išli u korist državnog budžeta, nije dobro za državu Srbiju i nije dobro za Ministarstvo koje vi predstavljate.
Reč ima ministar.
Očigledno se ne razumemo. Niti raspodeljujem osam ljudi ili 120 ljudi u direkciji. To je posao ljudi u direkciji, rukovodstva, da odredi koliko ljudi može shodno sistematizaciji. Samo sam to ilustrovao činjenicom da od sada ljudi koji se bave, odnosno koji će se baviti ispitivanjem ili žigosanjem neće moći da vrše nadzor. To neće biti dozvoljeno, što je do sada bilo. Da li će to sada biti četiri ili osam, to je nebitno. Samo sam to hteo da kažem.
Gospodine Mihajloviću, imate reč.
Iz izlaganja resornog ministra, gospodina Ćirića, čuli smo da direkcija oko dva miliona predmeta godišnje obradi. Stoga je ovim predlogom zakona data mogućnost direkciji da obrazuje posebno ovlašćeno telo koje predstavlja posebno pravno lice ili privredni subjekt koji će obaviti deo poslova i aktivnosti u vezi kontrole i ispitivanja predmeta od dragocenih metala. Sada, članom 28, koji je zadnji član u ovoj trećoj glavi, predviđena je obaveza ovlašćenog tela da vodi preciznu evidenciju o obavljenim ispitivanjima i merenjima. Između ostalog, sadržaj ove evidencije je veoma raznovrstan, pa tako u njoj treba da se nalaze podaci o svim adresama podnosioca zahteva, odnosno klijenata za koje su obavljena ispitivanja, pa podaci o sadržaju samog ispitivanja, izdatim rešenjima i potrebno je njihovo čuvanje u klasičnom i u elektronskom obliku određeni vremenski period, što je veoma obiman i kompleksan posao, u kome kad-tad mogu da nastanu neke nesuglasice i nesporazumi na relaciji ovlašćeno telo – klijent – direkcija. Sada je u članu 28. stav 2. prvobitni predlog bio da se ovo rešenje čuva tri godine, a dao sam predlog da taj vremenski period bude pet godina, jer nikad se ne zna kad može da zaškripi nešto u ovom spomenutom lancu, a da bi bilo u duhu one narodne poslovice – bolje sprečiti nego lečiti. Iz tog razloga ovo je usvojeno od strane Vlade i sigurno je da je sve to u interesu potrošača kao krajnjih korisnika predmeta od dragocenih metala.
Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Gospodine Ćiriću, vi ste se malopre najozbiljnije suprotstavili i fizičkim i pravnim zakonima. Kako je moguće da dva miliona predmeta osam ljudi obradi za godinu dana? To je apsolutno nemoguće. Da vam kažem, roboti da su, kompjuter da su, nije moguće da se za toliko vremena uključe i isključe. Dva miliona predmeta kao radi osam ljudi, to je 250 hiljada predmeta po čoveku. Ako su 22 radna dana mesečno puta 12 meseci, to su 262 radna dana i ako samo 12 dana tim jadnicima, koje vi tako eksploatišete, strašno, ako im godišnje damo samo 12 dana godišnjeg odmora, državnih praznika i verskih praznika, što je naravno pravno nemoguće, oni imaju prosečno 1000 predmeta. Ako rade osam sati, bez mogućnosti da naprave i jedan jedini minut pauzu, njima treba 0,48 minuta, znači manje o pola minuta, da urade jedan predmet. Da li vi mislite da to može neko da vam veruje, gospodine Ćiriću? Dajte malo ozbiljnije, ne mislite valjda da se mi ovde igramo i da ne slušamo kakve sve gluposti izvaljujete? Hajde sada da se malo vratimo, pre ovog amandmana na član 30, koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, hajde malo da se vratimo na vaše obrazloženje i razloge zašto donosimo izmene i dopune Zakon o kontroli predmeta od dragocenih metala. Ovde ste se poigrali inteligencijom narodnih poslanika. Zašto lepo ne kažete da donosite zakon da biste toj vašoj tzv. evropskoj agendi stavili jednu crticu više? Donosite zakone zato što morate. Donosite ih u tekstu kakav morate. Vi funkcionišete isključivo po nalozima EU. Pod tim pritiskom EU, vi nemate mogućnosti ni za kreativnost, i ako je slučajno imate, vi ili neko u vašem ministarstvu, jednostavno vi morate slepo da slušate. Onda vi pokušavate da od narodnih poslanika napravite budale, kao da smo nepismeni, kao da ne vidimo šta piše u zakonu, šta piše u obrazloženju, šta piše u predlogu itd. Vi, kažete, oblast kontrole predmeta od dragocenih metala do sada je bila uređena Zakonom o kontroli predmeta od dragocenih metala. Naveli ste broj službenog glasnika itd, koji se po prestanku postojanja državne zajednice Srbija i Crna Gora primenjuje kao republički zakon na teritoriji Republike Srbije. Takođe, kažete – bitno je naglasiti da je oblast kontrole predmeta od dragocenih metala uređena podzakonskim aktima donetim na osnovu navedenog zakona. Naravno, nije sporno da je neophodno da se promeni u nazivu zakona, i ne samo u nazivu nego i u tekstu zakona, gde god stoji da je u pitanju zakon koji se odnosi na državnu zajednicu Srbija i Crna Gora. Nažalost, zahvaljujući vašoj EU, nema više ni SRJ, pa ni državne zajednice Srbija i Crna Gora. Onda znamo da u sklopu tih okolnosti, moramo u tom delu i u tom smislu da menjamo zakon. Ali, vi ne menjate zakon zbog toga. Zašto ste dozvolili da ovoliko godina bude na snazi ovaj zakon? Kako vam nije palo na pamet do onog momenta kada se raspala ta državna zajednica, da tog momenta donesete i stavite predlog izmena ovog zakona na dnevni red Skupštine? Vi radite to samo zbog toga, samo zbog promene tih naziva, u skladu sa Ustavom RS. Onda ne bismo imali raspravu, samo biste napisali jedan predlog narodnim poslanicima, da se u članu 1. i u nazivu, recimo, zakona i u svim članovima gde se pojavljuje reč Srbija i Crna Gora, da se ta reč zamenjuje rečima Republika Srbija. Niko ne bi imao tu šta da vam prigovori i niko ne bi imao osnova tu da raspravlja. Ne, nije to suština. Ovo je vama samo povod, da bi se nekom učinilo da vi imate razloga zbog čega menjate zakon. Vi to radite iz potpuno drugačijih razloga i potpuno drugih razloga. Na početku sam rekla razloge zbog čega radite, a to su isključivo razlozi koje vam zadaje Evropska komisija, u okviru te, kako vi volite da se pohvalite, agende na evropskom putu koji je, usput da vam kažem, katastrofalan i koji predstavljam pravu propast za građane Srbije, zato mi iz SRS koristimo svaku priliku da naglasimo da se SRS najoštrije suprotstavlja ulasku Srbije u EU. Šta vi kažete, gospodine ministre – da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Hoćete li vi iz svog budžeta, iz svog džepa onda da platite ove koji su tzv. ovlašćena lica? Ko će to da plati? Ako nisu potrebna dodatna sredstva, ko će to da plati? Koji oni? Koji oni će to da plate, ministre? Hoćete da kažete da će platiti stranke za koje će oni da rade dobro? Radiće gde? Na drvetu, na grani? Ko će da im obezbedi prostoriju? Ko će da plaća tu prostoriju? Ko će da plaća struju, vodu, telefon itd, koji se potroše u toj prostoriji? Ministre, mi od vas samo tražimo istinu. Vi, ako imate razlog da menjate zakon, onda lepo narodnim poslanicima kažite prave razloge i kažite koji su pravi troškovi koje država ima, pa ćemo mi onda da raspravljamo o tome, da li je u situaciji kada desetine hiljada ljudi u Srbiji nedeljno ostane bez posla, kada je prema vašim zvaničnim statističkim podacima oko milion ljudi u Srbiji danas gladno, onda ćemo mi o tome da pričamo i da vam kažemo da li prihvatamo ili ne prihvatamo da se neki zakon menja, zato što je nekom Štefanu Fileu palo na pamet pa vam je to zadao kada je dolazio. Kada je u pitanju član 30, konkretan amandman koji je podnet, inače, član 30. se odnosi na naknade, u stavu 3. ovog člana se kaže – visinu i način plaćanja naknade iz stava 1. ovog člana utvrđuje Vlada. Nemam pojma koji Vlada. Valjda ste mislili na Vladu Republike Srbije. Ne znam, može da bude i neki Vlada vaš kum. Ne znam ko to tačno određuje. Iz tog razloga mi smo napisali i predložili da se kaže da visinu i način plaćanja iz stava 1. ovog člana utvrđuje Vlade, uzimajući u obzir vrstu i obzir izvršenih poslova, kao i preporuke date od strane Direkcije i Ministarstva. Gledajte, šta vi sada nama kažete – amandman se ne prihvata iz razloga što je članom 35. stav 1. Poslovnika Vlade, opet nekog Vlade, propisano da pravo da predloži materijal za sednicu Vlade ima organ državne uprave u čijem delokrugu je pitanje na koje se materijal odnosi, što je u konkretnom slučaju ministarstvo nadležno za dragocene metale. Dakle, ovde ste pomešali žabe i babe. Kako možete da pravilnik Vlade pretpostavite zakonu? Ne možete. Zapravo, ne smete, ali evo vi to možete i šta da radimo. Onda kažete – s tim u vezi nije potrebno predvideti rešenje po kome Vlada uzima u obzir stav i preporuke ministarstva koje je u skladu sa Poslovnikom Vlade priprema akt kojim se uređuje visina i način plaćanja naknade. Najpre, koje je to ministarstvo nadležno za dragocene metale? Piše li to u ovom zakonu? Ne piše. Ne piše, gospođo, ne piše. Odlično znam da čitam i da tumačim zakone. Dakle, ne piše. Vi ste, kada ste obrazlagali zašto ne prihvatate nekom od kolega amandman na član 6, tada potpuno suprotno govorili. Tada ste davali ovlašćenja ministru, što je inače manir članova Vlade RS u ovom sazivu, zato što imate neustavan Zakon o Vladi i neustavan Zakon o ministarstvima. To redovno podsećamo ministre koji sebi daju neverovatna ovlašćenja. Znate, da sam ministar, ne bih mogla da prihvatim onoliko ovlašćenja koliko vi dobijate samo u jednom zakonu. Ne verujem da ste baš nešto sposobniji nego što bih ja bila. Tvrdim, čak. U jednom zakonu vi ministru date preko 30 nadležnosti, u jednom zakonu. Jedno ministarstvo pokriva bar 20 zakona. Na kraju ćete i vi ispasti ko ono malopre što sam računala, da ćete po jednom zakonu da radite 0,48 sekundi dnevno. Zato nam ništa ne valja u državi Srbiji što to radite na taj način. Da bih vam kazala kako to piše u Ustavu, odnosno da bih potkrepila svoju diskusiju, da ne mislite da to pričam onako zato što mi je palo na pamet, ne, nego se pozivam na Ustav Republike Srbije, koji u članu 122. kaže – Vlada je nosilac izvršne vlasti u Republici Srbiji, Vlada Republike Srbije, naravno. Šta onda kaže posle toga član 136. Ustava Republike Srbije? Član 136. Ustava Republike Srbije, gospodine Ćiriću, u drugom stavu kaže – poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određeni zakonom. Šta sad sumnjate i da umem da čitam, pa gledate šta piše u Ustavu? Bilo bi dobro, gospodine Ćiriću, da češće otvorite i vi sve vaše kolege i Ustav Republike Srbije, i zakone koji su na snazi. Naravno, mi znamo da koliko god vi loš neki zakon, skupštinska većina, donese, mi znamo da taj zakon mora i treba da se poštuje i to za srpske radikale nikada nije bilo sporno. Mi govorimo o tekstu zakona pre nego što se donese, a kad se donese mi znamo da mora da se primenjuje. Tako i vi, gospodine ministre, i vaši zaposleni u Ministarstvu i vaše ministarstvo, to vam verovatno kolega Novaković skreće pažnju takođe na neophodnost poštovanja Ustava, a ja njemu na poštovanje Poslovnika Narodne skupštine, jer nemate pravo i kršite Poslovnik ako zagovarate ministra i on sad ne zna šta sam rekla i sad kad bude odgovarao čovek će morati da izlupeta ko zna šta.
Reč ima ministar. Izvolite.
Ne znam što ste vi tako negativni. Prvo mi je drago da ste vi u stvari uspeli da shvatite što se tiče ovog predloga zakona u stvari koje su naše skrivene namere, a o tome kako ko radi, na kraju krajeva, zna se ko donosi odluku, građani Srbije, pa će oni, kao i svaki put dosad, i sledeće godine da se izjasne o tome ko je kako radio. Samo sam hteo par stvari da vam kažem. Apropo ovoga što ste rekli ko je Vlada, ko je to? Vi ste i u vašem amandmanu rekli Vlada, niste rekli Vlada Republike Srbije, broj jedan, a broj dva, Ustav, na koji se i vi pozivate lepo kaže – položaj Vlade, pa kaže u članu 122. "Vlada", a ne kaže "Vlada Republike Srbije", tako da mislim da je jasno da se radi o Vladi Republike Srbije, a ne o nečijem kumu ili kako ste vi to već rekli. Druga stvar, što se tiče pitanja zašto ovaj zakon nije ranije donesen, podsetiću vas da je od 2007. godine formalno-pravno Direkcija organ u okviru Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, tako da nije moglo ranije. Što se tiče vašeg pitanja, mislim da je išlo u pravcu ko plaća troškove. Privredni subjekat koji hoće da se bavi poslovima žigosanja, ispitivanja, sam snosi troškove odobravanja, broj jedan, a do sada su subjekti koji su podnosili predmete Direkciji, a od sutra uslovno rečeno i ovlašćenim privrednim subjektima, plaćali određenu naknadu. Naknada neće za ovlašćena lica, za ovlašćene privredne subjekte biti veća nego što je kod Direkcije. Ali, to što se stalno pozivate na to koliki je prihod izgubljen, da li vi ili neko od vaših kolega, u smislu ispitivanja žigosanja, uz prihod koji je do sad ostvarivala Direkcija, postoji određeni trošak, tako što se toga tiče ne možemo samo gledati prihodnu, mora da postoji i rashodna strana. I ono što ste rekli za dva miliona predmeta. Dva miliona predmeta se zaprimi, pošto ste vi pravnik, vi me ispravite ako sam se loše izrazio, u Direkciju. To znači da od, primera radi, 100 komada nekog dragocenog metala se vrši određeno uzorkovanje po jasno predviđenim pravilima, tako da od 100 komada nečega, biću vrlo banalan, vi uzrokujete 10, ispitate 10 i na osnovu tih 10 odobrite i žigošete ovih svih 100. Nije baš tačna vaša računica da svako mora da radi za 48 sekundi ili koliko ste već rekli, nisam siguran. Znači, postoji procedura. Rekao sam da se dva miliona predmeta primi. To je ukupna broj. U tih dva miliona predmeta, od tih dva miliona zahteva se vrši uzrokovanje po jasno utvrđenoj proceduri.
Reč ima gospođa Radeta.
Gospodine Ćiriću, zaista ne razumem na osnovu čega ste vi zaključili da sam negativna. Ja sam vrlo pozitivna, ali je vaš zakon vrlo negativan. Ne mogu da hvalim nešto što nije dobro. Ako vi mislite da je narodni poslanik negativan samo zato što iznosi stav o predlogu koji vi ovde zastupate u ime Vlade Republike Srbije, onda s vama nešto nije u redu. Ne smete tako da se ponašate, gospodine ministre. Narodni poslanik ima pravo da iznosi stav političke partije koju zastupa. Samo to radim, kao i sve moje kolege, i ništa lično prema vama i ništa negativno prema vama. Ali, prema politici koju zastupate, prema tom strašnom putu koji vi zovete evropski put, o tome zaista nikad ništa pozitivno ne možemo da kažemo. Ako vam se to ne dopada, žao nam je. Jednostavno, to je ono što je stav SRS. Kažete – i u Ustavu piše "Vlada". Ali, u Ustavu piše "Ustav Republike Srbije". Onda to menja kontekst. Ipak niste pravnik, pa tu morate malo da poverujete ponekad nekom dobrom pravniku iz poslaničkih klupa. Dalje, kažete da sam pitala zašto ovaj zakon nije ranije donet. Ne, nije bilo to pitanje, nego je pitanje bilo, odnosno primedba, da nas ne obmanjujete, da ne kažete da je razlog donošenja ovog zakona samo terminološka izmena "Srbija i Crna Gora", umesto toga "Republika Srbija". Dakle, u tom smislu je bilo naše pitanje. Zašto onda ako je to toliko bitno i ako je to ugrožavalo ne znam šta u državi Srbiji – kolega Novakoviću, imam i vremena malo još od poslaničke grupe, dozvolite da završim – ako je to bilo u pitanju, onda je to trebalo da kažete narodnim poslanicima. Kažete da će ove poslove plaćati privredni subjekti. To ste mi, kada smo ovako komunicirali dok sam govorila, sa mesta dobacivali, da će to platiti privredni subjekti i razumela sam šta ste vi rekli, pa sam vas pitala ko će platiti ostale troškove, pre nego što taj dobije prvi posao, ta neka laboratorija koju ćete vi da angažujete? Ko će da plati pre nego što počne ta laboratorija da zarađuje i kolika je zarada države od toga ako te poslove radi Direkcija, a kolika ako to radi neka laboratorija koju ćete vi ili neko iz vaše partije, recimo, po partijskom zadatku nekome dati? Dakle, gde je tu računica za državu? To je pitanje na koje ste ostali dužni odgovor. Kažete – svaki posao podrazumeva i prihode i rashode. Nije sporno i naravno da je tako, ali onda nemojte da kažete da donošenje ovog zakona ne zahteva dodatna sredstva iz budžeta. Dakle, morate da nam objasnite, to sam rekla i malopre, koliki prihod, koliki rashod, pa da narodni poslanici kažu da li je vreme za pravljenje tih novih troškova. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. Hvala, gospodine Ćiriću, lepo od vas što ste pokušali da odgovorite, ali ajde odgovorite onda na sva pitanja. Hvala lepo.
Hvala vama. Ovim je sada iscrpljeno vreme predviđeno za poslaničku grupu SRS. Ministre, izvolite.
Poštovana gospođo Radeta, uvek se trudim da odgovorim na sva pitanja, ako na neko slučajno nisam odgovorio nije sa namerom, nego jednostavno, puno pitanja ste postavili u deset minuta, pa možda nisam stigao sve da zapišem. Da vam kažem samo, još jednom ću ponoviti, dodatnih troškova nema. Nema osnivanja novih institucija od strane države. Ovde smo otvorili mogućnost da privatni sektor, privredni subjekti, ako prepoznaju potrebu, nameru, interes, zatraže da budu sertifikovani da bi obavljali poslove ispitivanja i žigosanja. To je sve. Koliki će trošak oni imati, da li će im se to isplatiti ili ne, mi u to ne zalazimo. To je i neka, hajde da je nazovemo tako, ako to uopšte treba da govorim, i najbolja praksa. Znači, osim direkcije, imaćemo mogućnost da privatna praksa, da se tako izrazim, odnosno privredni subjekti, ostali sem direkcije, imaju pravo da obavljaju ove poslove. Vezano za to što ste pomenuli koji su razlozi za donošenje, odnosno predlaganje s naše strane ovog zakona, nisu samo terminološko usklađivanje. U obrazloženju, samo ću citirati jedan od razloga. Između ostalih se spominje Savezna Republika Jugoslavija, Državna zajednica Srbije i Crne Gore, pored potrebe usklađivanja sa pravnim sistemom Republike Srbije, osnovni razlozi za donošenje ovog zakona su omogućavanje praćenje razvoja oblasti na međunarodnom planu i preuzimanje novih rešenja u nacionalno zakonodavstvo, kao i uspostavljanje transparentnog i nepristrasnog načina obavljanja poslova kontrole predmeta od dragocenih metala u Republici Srbiji itd. Ne bih sada da čitam sve, sigurno ste pročitali ove razloge, tako da nije samo terminološko usklađivanje, kako vi kažete. Sasvim sigurno ne bih predlagao zakon i ne dolazio da ga branim da se radi samo o terminološkom usklađivanju, da to više nije Državna zajednica Srbija i Crna Gora, nego je Republika Srbija. Ovde postoje suštinski razlozi, neke od njih sam i sada spomenuo, za predlaganje, a uveren sam i usvajanje ovog zakona. Činjenica da je ovaj zakon unapređen amandmanima svih poslanika i opozicije i pozicije još jednom dovoljno govori o tome da ovaj parlament izuzetno kvalitetno radi, tako da mogu samo sa stanovišta Ministarstva ekonomije ili izvršne vlasti, kako god hoćete, da zaista još jednom kažem da i po pitanju rasprave o ovom zakonu i o Zakonu o privrednim društvima i finansijskom restrukturiranju, ovo su tri zakona koje je moje ministarstvo predložilo, i rasprava i usvojeni amandmani, oni koji su odbijeni, zaista moram da kažem da je i rasprava i diskusija bila na konstruktivnom nivou i amandmani koje ste svi vi narodni poslanici predložili su dramatično u pozitivnom smislu unapredili zakonska rešenja koja smo mi predložili. Hvala.
Hvala vama. (Vjerica Radeta, sa mesta: Replika.) Mislim da nema razloga za repliku, odgovoreno je na pitanje, ali dobro hajde verujem vam na reč. Izvolite.
Hvala, gospodine Novakoviću. Neću dalje da izazivam repliku, ali samo hoću da kažem da je dobro što ste i vi razumeli da narodni poslanici treba da komuniciraju sa predstavnicima Vlade što, moramo da priznamo, nije često slučaj kada je u pitanju neko ko predsedava parlamentom, kao što nije čest slučaju da ministar učestvuje u raspravi sa narodnim poslanicima. To je svakako dobro. Evo, nakon ove rasprave vi ste zapravo rekli ono što mi tvrdimo od početka, da je i ovo jedan od zakona koji se, bez nekih posebnih prioriteta, donosi da bi se ispunila tzv. agenda na tzv. putu ka EU. A mi iz SRS vas samo upozoravamo, ne samo vas i vaše ministarstvo, nego generalno Vladu Republike Srbije upozoravamo da se kanete toga što vi zovete evropski put, već dajte nam da raspravljamo o zakonima koji se donose u interesu građana Republike Srbije, dajte nam da raspravljamo o zakonima posle čije primene će građani Republike Srbije početi konačno bolje da žive, dajte nam da raspravljamo o zakonima kojima ćete na ozbiljan način da se suprotstavite korupciji, kriminalu, siromaštvu itd. Dakle, o tome mi govorimo. Naravno, konkretne primedbe na ovaj zakon izneli smo kroz amandmane, a i u načelnoj raspravi, ali principijelno ne prihvatamo ono što je koncept rada Vlade Republike Srbije.
Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Žao mi je što gospodin ministar nije tu da jednu nedorečenost zakona ispravimo. U članu 37. stav 3. se govori o tome da, ako proizvođač napravi neke greške, Direkcija donosi rešenje po kojem nalaže proizvođaču da usaglasi te neispravnosti. Šta je tu problem? Problem, gospodine ministre, jeste što nema termina, znači nema zakonskog roka propisanog kad Direkcija donosi rešenje. Da li je to za jedan dan, dva dana, 15 dana, dva meseca, dve godine? Istovremeno ste u stavu 5. propisali da se može izjaviti žalba ministru u roku od 15 dana. Kako to postoji rok protiv, da se podnese žalba, a ne postoji rok kada Direkcija donosi rešenje kojim se nalaže da se sve te nepravilnosti otklone? Dakle, nešto nije u redu, ili je ta priča možda vezana za onaj razgovor i onu raspravu od pre sat vremena o ažurnosti državne administracije. Po ovome vidimo, ako ne postoji rok da državna administracija nije ažurna, da jednostavno taj rok može trajati i dve godine. Zašto baš dve godine? Pogledajte prelazne i završne odredbe. Podzakonski akti propisani ovim zakonom biće doneti u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, a do tada će se primenjivati oni akti iz "Službenog glasnika" broj 80/96. Dakle, postoji vremenski rok od dve godine da se donesu podzakonski akti, a kada treba nešto dauradi inspekcija onda nema roka. (Predsedavajući: Zahvaljujem, gospodine Dimitrijeviću. Vreme je isteklo.) Molim vas prihvatite ovaj amandman.
Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Mladen Grujić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 39. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretresPredloga zakona u pojedinostima. Narodna Skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Ovim smo sve što je predviđeno za današnji rad iscrpili. Zaključujem današnju sednicu. Rad nastavljamo sutra, 24. maja, u 10.00 časova.