Predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, sećate se pre nekog skorog vremena, bila je neka pucnjava na Adi Ciganliji u Beogradu. Tamo je u tuči i toj pucnjavi, povrede opasne po život zadobila jedna devojka, Tamara Radulović, koja je nažalost podlegla povredama od zalutalog metka. Naravno da je od sušstastvene važnosti da se počinioci ovog zločina uhvate. Kako oni nisu bili dostupni organima gonjenja iste noći i narednih dana, raspisana je poternica, to je ono što smo iz medija saznali. Neki od učesnika u tuči su već uhapšeni, koji potiču iz Novog Sada, a dvojica za kojima je raspisana poternica, za koje se opravdano sumnja da su jedan od njih dvojice ispalili taj koban metak, Filip Vilotijević i Vukašin Smiljanić, su u međuvremenu uhapšeni od strane kosovske policije u Peći. Sada, naravno, nastaje jedna zanimljiva situacija. Kako organi gonjenja Srbije, MUP i pravosudni organi da dođu do ove dvojice osumnjičenih lica, lica za koja postoji osnovana sumnja da su počinili ovaj zločin. Naravno, ono što smo čuli kao informaciju, a zato danas i postavljam pitanja ovde da dobijemo zvanične podatke, to je da su organi tzv. nezavisne države Kosovo tražili od nas da pokrenemo praktično postupak ekstradicije. Moje prvo pitanje koje ću uputiti ministru pravde i molio bih da se pisanim putem ministar pravde na ovo moje pitanje izjasni – da li je takve komunikacije bilo i da li možda postoji namera ove države Srbije da pokrene postupak ekstradicije u odnosima sa drugim delom svoje sopstvene države? Ako to nije moguće, a mislim da to pravno nije moguće, šta će se preduzeti da se ova dvojica osumnjičenih privedu pravdi u državi Srbiji? Da li će se možda obratiti Ministarstvo pravde Euleksu i kakva će to biti komunikacija? Koji će to drugi tip dokumenta, ili aktivnosti, biti učinjen da bi se došlo do ove dvojice osumnjičenih? Mi smo načuli da postoji čak jedna ideja da se njihov boravak na teritoriji KiM, a u čemu im je, kako novine pišu i Heljmendijev sin, čuvenog narko bosa sin, i pomogao da se tamo nađu, da se njihovo prisustvo tretira kao ilegalni prelazak granice, pa da se onda oni predaju državnim organima Srbije, nakon što budu ispraćeni od strane kosovske policije. Tu se postavlja jedno opravdano pitanje. Kako može da postoji ilegalni prelazak tzv. granice u okvirima jedne iste države? Dakle, ne plediram ništa, samo postavljam pitanje ministru pravde, a na kraju krajeva i ministru unutrašnjih poslova koji je predsednik Vlade, kako misle ovaj slučaj da okončaju, jer od načina na koji se bude ovaj konkretan slučaj rešavao, zavisiće i opšti pogled na odnose Beograda i Prištine? Naravno da nam je svima stalo da se ovi osumnjičeni kriminalci našu što pre iza rešetaka i pred nadležnim sudom u Beogradu za zločin koji su počinili. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege, poštovane koleginice, najpre ću se osvrnuti na stav koji smo zauzeli kao poslanički klub prilikom formiranja ovog saziva parlamenta, u kome smo rekli da ćemo podržati sve ono što valja. U tom smislu još jednom ćemo dati podršku u borbi protiv kriminala i korupcije na odlučnost prvog potpredsednika Vlade, gospodina Vučića, ali smatramo da moraju i određena ministarstva i da moraju određeni ljudi iz Vlade takođe da prate tu odlučnost, a najpre mislim, i to bi moralo da se odnosi na drugačiju poresku politiku, dakle na Ministarstvo finansija, jer su mnogi ljudi u prethodnom periodu, u prethodnim godinama iskoristili rupe u zakonu, pa navodno radeći sve po zakonu stekli kapital koji je enorman i koji nije u skladu sa njihovim poslovanjem. U tom smislu hoću da postavim pitanje koje sam već postavljao nekoliko puta, a ogradiću se od novog dnevnog reda za Četvrtu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini, jer smo ovaj dnevni red dobili danas neposredno pred početak ove sednice, pa nisam mogao da imam potpuni uvid u zakonske akte koje on sadrži. Postaviću pitanje da li Ministarstvo finansija, da li ministar Mlađan Dinkić uopšte razmišlja o tome da poresko opterećenje prebaci sa leđa najsiromašnijih na kapital i imovinu imućnih i najbogatijih? U tom smislu, govorio sam i o nekom prethodnom periodu primere visoko razvijenih demokratskih zemalja. Moglo bi mnogo da se uradi ukoliko bismo sledili mustru po kojoj, recimo u Norveškoj, kaznena ili poreska politika je drugačija za najbogatije u odnosu na one koji su siromašni. Recimo, kaznena mera u iznosu od 1000 dinara neće isto uticati na onoga koji ima platu 30.000 dinara ili na nekog srpskog šeika koji zarađuje milione i milione evra. Odavno smo pričali o tome. Odavno smo tražili da se drugačijom poreskom politikom nameti skinu sa običnog siromašnog građanina. Nadam se da će u tom smislu Ministarstvo finansija imati sluha i da će poslušati sve ono o čemu je govorio poslanički klub SPO-DHSS u prethodnom periodu. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslani Bojan Đurić. Izvolite.
Predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za predsednika Vlade, prvog potpredsednika Vlade, sve ministre u Vlade i predstavnike vladajuće koalicije - kada ćete prestati da lažete Srbiju, priznate da ste ovaj parlament brutalno slagali, predlažući nerealan budžet za 2013. godinu i priznati da je zemlja na ivici bankrota? Liberalno demokratska partija od vas ne traži priznanje nama što smo vam 27. oktobra 2012. godine rekli da je budžet koji ste tada predložili Srbiji i ovom parlamentu običan statistički trik, da su u njemu veštački naduvani prihodi i veštački smanjeni rashodi, da ste doneli katastrofalnu odluku kada ste odlučili da povećate porez na dodatnu vrednost akciza i druga poreska opterećenja, da ćemo izgubiti čitavu godinu zbog toga što odbijate da uđete u bilo kakve suštinske reforme i da će vam budžet izdržati negde do aprila ili do maja. Naravno, da smo, kao i oko svih drugih stvari, i tada bili upravu i naravno da vi niste bili naivni i da ste razumeli da smo u pravu, ali ste namerno slagali Srbiju. Pošto vam je oko kosovskog pitanja trebalo 10 godina da predsednik Vlade prizna da ste lagali oko Kosova, a nije tada mislio samo na sebe i svoju partiju, nego je mislio i na sve druge partije koje su u međuvremenu vršile vlast ili podržavale kao opozicija takvu politiku i SRS nekadašnju i današnju SNS, DS, G17 i gotovo sve druge partije u ovom parlamentu, na budžetu ne možete tako da se ponašate pošto kod budžeta ne možete baš da lažete ljude 10 ili 15 godina, možete da lažete četiri meseca, a onda izađu katastrofalni brojevi, koji pokazuju da ćete planirani iznos deficita ispuniti ili potrošiti već do juna. Ne znam šta namerava ova Vlada da uradi 1. jula, kada se pokaže da će deficit biti dvostruko veći od planiranog? Možete da izaberete put koji ste odabrali kod aflatoksina, da 1. jul 2013. godine proglasite 1. januarom 2014. godine i da onda imamo novi budžet, a da vi možete okolo da se hvalite kako niste omašili u projekcijama budžeta. Liberalno demokratska partija se ne ponaša u politici kukavički. I naravno da za sve probleme koje Srbija u ekonomiji, u socijali, u poreskoj politici i budžetu ima, nije odgovorna isključivo jedna stranka ili ministar koji vodi Ministarstvo finansija. Krah ekonomije, krah fiskalne, ekonomske politike u ovoj zemlji je rezultat rada čitave Vlade, političkih grešaka Vlade, ideje da se čitav javni politički život može svesti na demagogiju, na populizam, na povremeno dizanje tenzija oko kosovski pregovora i Brisela. Preko nedelje raspravljamo o Briselu i Kosovu, onda subota ujutru je dan rezervisan za spektakularna hapšenja. Zemlja se zaluđuje subotu i nedelju time, pa od ponedeljka novi krug, samo što to ne može doveka tako. Milion ljudi nema posla u ovoj zemlji. Hiljadu škola u ovoj zemlji nema tekuću vodu i deca nam koriste čučavce. Pa kao što nije moglo i Kosovo i Evropa, tako ne može i čučavac i Evropa. Nešto mora da se uradi u ovoj zemlji. Ne možete više da tumarate i da lažete ljude. Ili proglasite bankrot i predložite rebalans budžeta koji će obuhvatati ozbiljne strukturne reforme ili se povucite. Proizveli ste haos u ovoj zemlji. Kada ste podizali porez na dodatu vrednost i akcize, jasno smo vam rekli da ćete izazvati dve stvari – rupu u budžetu, pošto ne možete samo da podignete stope, da uvećate prošlogodišnje planirane prihode i da kažete sve je u redu u budžetu. To je jedna posledica. Zbog toga ovolika rupa u budžetu. Druga posledica je da ste podstakli ponovo šverc, sivu i crnu ekonomiju u ovoj zemlji. Kada ste podigli do nenormalnih iznosa akcize, recimo, na duvanske proizvode, odmah ste proizveli šverc. Zbog toga vam danas poreski prihodi padaju i zbog toga imate rupu koja će do kraja godine biti dve milijarde evra. Milion i 700 hiljada ljudi koji radi u ovoj zemlji ne može dovoljno da radi, ne može da proizvede dovoljno novca da bi nastavili da im derete kožu s leđa svakog meseca od plate ili svakog dana kada kupuju robu u prodavnicama kako bi se izdržavao ostatak neodrživog sistema. Ili bankrot ili rebalans ili se povucite. To je moje pitanje za Vladu – šta će učiniti od te tri stvari?
Reč ima dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, danas sam hteo da pitam Vladu o dve veoma važne teme, međutim, jutros, kada sam ušao u poslanički klub, stigao je kurir skupštinski i stavio na moj sto i sto ostalih poslanika šest novih poreskih zakona koji treba da predstavljaju reformu poreskog sistema u Srbiji. Ne bi bilo ništa čudno, ovo je pitanje direktno za vas, predsedniče Skupštine, da posle pet ili deset minuta nismo dobili saziv za Skupštinu za sutra, na kojoj će se raspravljati o tim zakonima. Dakle, šest sistemskih zakona, koje je pisao navodno Dinkić, a Vučić kada se vratio sa nekog puta rekao je da to ništa ne valja otprilike. Mi ne znamo šta smo sada dobili i treba za 24 sata da damo svoj stav, a znamo kako vi donosite zakone i kakve zakone donosite i šta ste s tim zakonom prouzrokovali, pre svega imajući u vidu položaj i standard građana. Gospodine Stefanoviću, koristeći najblaži mogući rečnik, pitam vas kako ste dozvolili ovaj skandal? Da li je ovo vaš nalog ili je nekog vašeg partijskog šefa? Kako mislite da o poreskoj reformi, kako zovete ove zakone, o velikim poreskim izmenama, a znamo da je to samo krpljenje budžeta, raspravimo za 24 sata? Desiće se kao što se desilo s budžetom, Zakonom o izmenama i dopunama budžeta. Jasno nam je šta će se sa ovim zakonima desiti, šta će njihova posledica biti. To je da će građani to apsolutno osetiti na svom džepu, na svom standardu, da neće biti ulaganja u lokalne samouprave i u domove zdravlja, pomoć trudnicama, deci, izgradnja lokalne infrastrukture, jer ćete sve pare koje ste potrošili, sada povući iz lokalnih samouprava i na taj način direktno gurnuti u džep građana. Gospodine predsedavajući, kako možete da takovažne zakone, koje ćete verovatno po starom receptu objediniti, raspravu o svih šest zakona i uvesti Srbiju u još dublju krizu, i političku, ali i u ozbiljnu ekonomsku krizu i u ozbiljno ekonomsko ugrožavanje svih njenih građana? Moje drugo pitanje je za Vladu, nastavak od prošli put, jednog veoma ozbiljnog pitanja. Bili smo svedoci ovog vikenda divljanja huliganana derbiju, na sportskim priredbama. U tim divljanjima su opet učestvovala lica koja ste vi, vladajuća većina, SNS itd, amnestirali. Oni su bili vođe tih divljanja. Pitao sam prošli put koliko tih lica je učinilo u međuvremenu krivična dela. Po svemu sudeći je da su oni sad ti koji kreiraju društvene okolnosti, okolnosti u kojima živimo, a to su okolnosti straha za bezbednost građana, za bezbednost dece, za bezbednost omladine. Činjenica je da se mi pretvaramo u jednu nebezbednu i neuređenu zemlju u kojoj se kriminalci oslobađaju i puštaju na slobodu, a vi se kobajagi borite protiv kriminala. To u praksi ne pokazujete. Još jednom pitam Ministarstvo pravde – koliko tih lica koje ste amnestirali i koje ste pustili na slobodu je učinilo krivična dela i šta će preduzeti u okviru svoje nadležnosti da bi se sprečilo ponovno činjenje krivičnih dela od tih lica? Ne bih ovog puta zamerio policajcima koji odgovorno rade svoj posao, međutim, ne mogu oni da se bore protiv kriminalaca koji na jedna vrata ulaze a vi ih na zadnja vrata puštate na slobodu. Dakle, još jednom pitam Ministarstvo pravde – šta će po ovom pitanju učiniti? Još jednu temu sam hteo danas da pokrenem a to je pitanje velikog broja kockarnica, velikog broja mladih ljudi koji u njih ulaze, iako im je to po zakonu zabranjeno i velikog društvenog problema koje to izaziva na građane, porodice tih ljudi, jer je u Srbiji negde oko 300 hiljada ljudi zavisno od kocke. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Saša Dujović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, drage kolege, imam tri pitanja i postaviću ih sledećim redom: Prvo pitanje je za ministra odbrane – kakav je plan Ministarstva po pitanju rešavanja mnogobrojnih tužbi koje su vojni penzioneri podneli, preko 70 hiljada tužbi je trenutno u procesu, što pred domaćim, što pred Međunarodnim sudom pravde? To će biti jedan ogroman problem jer se radi o vojnim penzionerima koji su svoja prava zatražili pred pravosudnim organima. Na ta prava oni očigledno po važećim zakonima Republike Srbije imaju pravo i radi se o ogromnom novcu koji će država Srbija morati da isplati vojnim penzionerima jer im neko zakonsko pravo nije poštovano do kraja. Drugo pitanje je za Vladu Srbije i ministra Rasima Ljajića, šefa Kancelarije za saradnju sa Haškim tribunalom u ostavci, koliko sam ja informisan – kako država Srbija brine o našim građanima u Haškom tribunalu, onima koji nisu pravosnažno osuđeni, onima koji imaju priliku da dokažu da su nevini za ono za šta su optuženi? Da li država Srbija prema njima i prema njihovim porodicama čini nešto kako bi im pomogla da lakše prevaziđu ove teške trenutke u kojima se oni nalaze? Tu prevashodno mislim na porodice onih naših građana koji su u Haškom tribunalu i na njihove probleme sa kojima se suočavaju. Treće pitanje je za vas, predsedniče Skupštine – kada planirate da stavite na dnevni red da se poslanici izjasne o zakonu o boračko-invalidskoj zaštiti koji sam kao narodni poslanik stavio u proceduru početkom ovog mandata, početkom ovog saziva Skupštine i koji još uvek ne može da dođe ovde na dnevni red? Naime, ovih dana, sticajem okolnosti, vidimo da drugostepeni organ Međunarodnog suda pravde u Strazburu je u dobrom izgledu da potvrdi prvostepenu presudu i da državu Srbiju optereti za nekih, licitiraju mnogi, oko 200 miliona evra obaveza prema ratnim veteranima. To će biti ogroman udarac na državu Srbiju i na budžet Republike Srbije, budžet koji je i te kako prazan, budžet koji je socijalnih pitanja. Donošenje zakona o boračko-invalidskoj zaštiti bi u velikoj meri predupredilo sve moguće stvari kojima ratni veterani i borci, a na kraju krajeva i građani Srbije, traže svoja prava. Zakon koji je trenutno na snazi je Zakon iz 1998. godine i već je vreme za donošenje novog. Ovo ponavljam već treći, četvrti put. Kao narodni poslanik, ja sam predao zakon, ispoštovao sve procedure koje su potrebne za njegovo stavljanje na dnevni red, za usvajanje, da bude uopšte raspravljano o njemu i sada pitam vas kada planirate da taj zakon predate, jer vidimo da neki drugi zakoni po hitnom postupku dolaze. U redu je kada pošalje Vlada, ali i određene poslaničke grupe kada pošalju ili poslanici oni brzo dolaze na dnevni red. Očigledno da tu nešto nije uredu. Zato bih zatražio od vas odgovor kada planirate da stavite zakon na dnevni red i da poslanici o njemu raspravljaju i da se izjasne? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Hvala. Pre svega, želim da se zahvalim na odgovoru koji sam od Ministarstva finansija dobila 25. marta, za pitanje koje sam postavila 12. februara ove godine. Prvenstveno tu mislim na informaciju koja će, verujem, zanimati veliki broj naših građana koji su stekli pravo na tzv. besplatne akcije javnih preduzeća i akcije Akcionarskog fonda, da je resorno ministarstvo uvidelo anahronost i neprimenjivost postojećeg zakona i da u ovoj godini planira promenu ovog zakona. Međutim, razlog zbog kojeg postavljam dodatno pitanje jeste poslednji pasus u odgovoru, u kome stoji – postupanje Akcionarskog fonda i Agencije za privatizaciju u pojedinačnim predmetima, pa i u vezi ponuda za preuzimanje je u nadležnosti navedenih subjekata koji imaju obavezu postupanja u javnom interesu, saglasno pravilima i propisima struke. Konkretno, radilo se ponudi za preuzimanje akcija beogradskog "Frikoma", za koji je 95% većinski vlasnik "Ledo" iz Zagreba bio spreman da plati cenu od 17.186 dinara po akciji, istu cenu po kojoj je prethodno kupio kompletan "Frikom" od hrvatskog "Agrokora". Smatrala sam da je ta cena više nego korektna imajući u vidu knjigovodstvenu vrednost akcija i postavila sam pitanje – da li će država posredstvom navedenih subjekata prodati 24.667 akcija koje se vode kao vlasništvo Akcionarskog fonda i tim iznosom popuniti taj Akcionarski fond od 420 miliona dinara? Ne dovodeći ni jednog trenutka u sumnju činjenicu da Agencija za privatizaciju i Akcionarski fond rade u interesu građana, saglasno propisima i pravilima struke, ipak moram da konstatujem sledeće. Osnovni motiv za zadržavanje postojećih akcija u svom posedu može biti očekivanje da će vrednost ovih akcija porasti i da će prihod od njihove prodaje biti veći. Međutim ova mogućnost u konkretnom slučaju je veoma mala, s obzirom da se akcijama "Frikoma" ne trguje na berzi. Druga mogućnost zbog koje nije došlo do prodaje četiri zarez nešto akcija beogradskog "Frikoma" je mogućnost dividende koja se stvara na kraju godine. Međutim i ta mogućnost otpada zbog toga što tako veliki sistemi taj novac od dividende ulažu u nove projekte i nove investicije. Treća mogućnost da se aktivno utiče na upravljanje firmom preko paketa akcija kojese poseduje, takođe je nemoguća s obzirom da beogradski "Frikom" ima 4,6% akcija. Dakle jedina mogućnost koja predstoji jeste da se izvrši tzv. skviz aut, koji znači da ovako velika kuća kao što je "Ledo" može u svakom trenutku po prijavi da isplati ostale akcionare. Moje pitanje je – zašto se sa tim čeka? Zar nije bolje imati u Akcionarskom fondu 420 miliona dinara i taj novac onda pametno investirati i uložiti prihode od tih investicija u nešto drugo, nego čekati i svakih mesec dana gubiti te dodatne prihode koji se na ovaj način mogu steći? Još jednom molim predstavnike Ministarstva finansija da, sagledavajući u obzir sve ove činjenice, odgovori mi konkretno na pitanje zašto nije došlo do prodaje akcija beogradskog "Frikoma"? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun.
Poštovani predsedničke, narodni poslanici, s obzirom da ne vidim pomak u utvrđivanju odgovornosti i procesuiranju odgovornih za zločine počinjene prevashodno nad srpskim narodima na prostorima prethodne Jugoslavije, na KiM, želim da postavim Ministarstvu pravde nekoliko pitanja. Prvo, koliko građani Srbije plaćaju godišnje rad Tužilaštva za ratne zločine i kolike su plate zaposlenih u tom tužilaštvu? Zatim, koliko predmeta Tužilaštvo za ratne zločine trenutno ima u radu? Treće, da li je normalno da u zemlji koja vodi opštuborbu protiv korupcije i organizovanog kriminala, tužilac za organizovani kriminal ima manje zamenika nego što ih ima tužilac za ratne zločine koji, ako se ne varam, ima čak osam zamenika? Četvrto, da li je zamenik tužioca za ratne zločine, Bruno Vekarić, na zakonit način biran na to mesto, odnosno da li se protivustavno nalazi na stalnoj funkciji, imajući u vidu da nije prošao izbor kroz Narodnu skupštinu, već ga je Državno veće tužilaca imenovalo na stalnu funkciju? Nisam uspeo da u dokumentaciji Narodne skupštine pronađem Odluku o verifikaciji javno-tužilačke funkcije Bruna Vekarića. Peto, da li je saradnja Centra za tranzicione procese, ugašene nevladine organizacije, sa Tužilaštvom za ratne zločine i isplata visokih honorara od strane tog centra pojedinim pripadnicima Tužilaštva, poput recimo Bruna Vekarića, bila u potpunosti u skladu sa zakonom? Jedan od ugovora o autorskom delu između Bruna Vekarića i Centra za tranzicione procese je u iznosu od 300.000 dinara. Sledeće pitanje postavljam vama, gospodine predsedniče, ali istovremeno i Ministarstvu pravde. Da li vam je poznato da je protiv Nevene Petrušić, Poverenika za zaštitu ravnopravnosti Republike Srbije podneta krivična prijava Višem javnom tužilaštvu u Beogradu, koja je zavedena pod brojem KTR2257/13 po šest tačaka, između ostalog, zbog transfera novca u Teksas i puta u Australiju, pribavljanja imovinske koristi, sopstvene asistentkinje na Pravnom fakultetu u Nišu, javne nabavke za rekonstrukciju prostora, nenamensko trošenje novca na PR i rekreaciju, pružanje usluga organizacijama civilnog društva, što bi trebalo da bude sukob interesa, a deo krivične prijave podnet je na osnovu nalaza Upravne inspekcije. Tu krivičnu prijavu je podneo čovek koji je bio pomoćnik do 31. januara 2013. godine upravo prijavljene Nevene Petrušić. Između ostalog, ono što me je posebno zaintrigiralo u prijavi, piše da je Poverenik za zaštitu ravnopravnosti…
Molim vas, gospodine Drecun, iznošenje činjenica iz krivičnih prijava koje su podnela privatna lica je u najmanju ruku neprimereno Narodnoj skupštini. Mogao bi protiv svakog poslanika neko da podnese krivičnu prijavu i da se onda to čita.
Preformulisaću. Pitam ovako – zašto Agencija za borbu protiv korupcije ni posle više od 130 dana nije donela odluku da li ima sukoba interesa u slučaju Poverenice Nevene Petrušić, koju je još prošle godine jedan od zaposlenih u toj instituciji prijavio za korupciju i sukob interesa. Radi se o ozbiljnim indicijama da je Poverenik za zaštitu ravnopravnosti radila honorarno za više nevladinih organizacija, o čemu postoje materijalni dokazi u vidu ugovora i transfera na tekući račun Poverenice, da je radila honorarno i za druga lica, npr. više puta za Pravosudnu akademiju, da je radila i radi kao redovna profesorka Pravnog fakulteta u Nišu za sve vreme trajanja svog mandata Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Onda, nalaz Upravnog inspektorata Ministarstva pravde i državne uprave. Inspekcijskim nadzorom, citiram, utvrđeno je da vođenje osnovne evidencije o aktima i predmetima u stručnoj službi Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, kao i njihovo evidentiranje u skraćeni delovodnik do 14. 2. 2013. godine nije vršeno u skladu sa propisima o kancelarijskom poslovanju. Radi se o jednoj stvari koja bi nama kao narodnim poslanicima i Skupštini trebala da bude i te kako zanimljiva, jer je u pitanju sledeća stvar. Da bi uručila otkaz koji je bila dužna da uruči u roku od osam dana od 30. 11. 2012. godine, a to nije učinila na vreme, ona je zapravo podmetnula dokument sa falsifikovanim brojem u delovodniku i stavila je broj 2103/2012. Samo da vas podsetim, gospodine predsedniče, kada je vama Poverenica Nevena Petrušić uputila jedan dopis, zavela ga je pod rednim brojem 2070 i to je poslala 24. 12, a onda zavodi dopis od 7. 12. pod brojem 2103. Kako je to moguće? (Predsednik: Vreme.) Mislim da bismo kao Skupština na osnovu citirane krivične prijave, niste dozvolili da citiram, u redu, nisam hteo, dokumentacije koja mi je u svojstvu narodnog poslanika stavljena na raspolaganje, obavljenih kredibilnih razgovora…
Gospodine Drecun, ne mogu da vam dozvolim da nastavite, već je pet minuta i 37 sekundi. Shvatili smo poentu vašeg pitanja.
Još jednu rečenicu. Mislim da mora da se pokrene postupak za utvrđivanje ima li osnova da se utvrdi odgovornost i razrešenje Poverenice Nevene Petrušić. Hvala.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Milica Dronjak. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o objavljivanju zakona i drugih propisa i akata, pored predstavnika predlagača Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave i prof. dr Dejana Đurđevića, direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, pozvao da sednici prisustvuju i: Gordana Stamenić, državni sekretar u Ministarstvu pravde i državne uprave, Gradimir Nenadović, zamenik direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Nadežda Mitrović Žitko i Ranka Vujović, pomoćnici direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo i Željko Čurguz, viši savetnik u Republičkom sekretarijatu za zakonodavstvo. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 4. tački dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O OBJAVLjIVANjU ZAKONA I DRUGIH PROPISA I AKATA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Donka Banović, Milica Vojić Marković, Jovan Palalić i Milica Radović i amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste Izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vladeo amandmanima. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković, koje su podnele na članove 1. i 2. sa ispravkom, na naslov iznad člana 5. i na član 5. i na članove 18, 19. i 30. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Predlog za dodavanje novog naslova iznad člana i člana 2. Narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Jovan Palalić, zajedno su podneli amandman kojim se predlaže da se posle člana 1. dodaju novi naslov iznad člana i član 2. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Kolege iz DSS i ja smo predložili da se doda novi član u ovaj predlog zakona, kao što ste pročitali, naslov iznad ovog novog člana 2, dakle, to bi bilo u ovom delu gde su opšte odredbe, naslov je "Jezik". Tu predlažemo dodavanje tri nova stava. Govorila sam o ovome i kada sam govorila u načelu, ali ću ponoviti. U prvom stavu predlažemo sledeće – zakoni i drugi propisi, kao i drugi akti, objavljuju se na srpskom jeziku ćiriličnim pismom. Drugi novi stav koji predlažemo je – međunarodni ugovori i drugi međunarodni akti, kao i presude Evropskog suda za ljudska prava, objavljuju se i na jednom od svetskih jezika na kome su zaključeni, odnosno doneti. Treći stav – da propisi i drugi akti koje donosi organ lokalne samouprave pored srpskog jezika objavljuju se i na jeziku nacionalne manjine u skladu sa zakonom. Predlagač zakona, ovde je to gospodin Đurđević, on predstavlja predlagača zakona. Razgovarali smo i u raspravi u načelu. To smo dobili i u obrazloženju kao razlog zbog čega se ne prihvata. Vi kažete da je pitanje službene upotrebe jezika predmet uređivanja Zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma i to je nešto što svi znamo i to se podrazumeva. Međutim, smatrala sam da treba da stoji i ova odredba u jednom ovakvom zakonu i da to što to piše, regulisano je i nekim drugim zakonom, nije baš neki osnovni argument zbog čega to treba odbiti. Kada je reč o ovom drugom stavu, da se međunarodni ugovori i drugi međunarodni akti, kao i presude Evropskog suda za ljudska prava objavljuju, obično je to originalni jezik. Dakle, uglavnom je to, mada su i neki drugi svetski jezici u opticaju, uglavnom je to engleski jezik, pa se onda u "Službenom glasniku" objavljuje samo prevod. Zašto sam insistirala i ostala pri tome, a volela bih da ovaj amandman prihvatite, pa zbog toga što se često kod nas dešava u svakodnevnoj praksi da se određeni termini različito tumači. Uglavnom su tu u pitanju različite političke opcije koji se tumače različito, kako im to odgovara i kako oni smatraju da im to odgovara, što se tiče dnevne politike. Podsetiću vas na, mislim da je to bilo prošle godine, kada je potpisan, kada je tim koji je učestvovao u tzv. pregovorima sa kosovskim Albancima, kada je potpisan protokol, nije to bio sporazum nego je tada već bio protokol sa kosovskim Albancima o integrisanom upravljanju granicom. Na engleskom je to "integrejtedborder kontrol", a inače sam i profesor engleskom, tako da mislim da sam ovde barem dovoljno stručno, da se ta reč "border" koja zaista i samo znači granica, kada su u pitanju države, da smo mi poslanici a i građani doživljavali i čuli da su prevodili reč "border" onako kako im je odgovaralo. Demokratska stranka Srbije je tražila odgovore – kako je moguće da se potpisuje takav protokol koji govori o integrisanom upravljanju granicom? Onda smo dobijali odgovore da to nije protokol o integrisanom upravljanju granicom, nego da je to u stvari protokol o upravljanju prelazima. Dakle, ta reč se tumačila kao prelaz, ili da je to dogovor, odnosno protokol o administrativnim prelazima. To apsolutno nije bilo tačno. Zaista je to bio, kao što vidimo i danas jer se iz greške u grešku nastavlja taj put, da je to u stvari bio protokol o integrisanom upravljanjem granicom. Smatram da je u ovom zakonu mestu da se svaki takav sporazum objavi i na jeziku na kojem je potpisan, pogotovo kada mi u Skupštini kao poslanici dobijamo na ratifikaciju ugovore i sporazume, dobijamo i originalnu varijantu, uglavnom je to na engleskom jeziku, a dobijamo i prevod. Tu se praktično "Službeni glasnik" ne bi pojavljivao kao neko sada treba da obezbedi prevođenje, nego bi ti sporazumi, a nadam se i one koje Vlada uputi koji nisu predmet ratifikacije, da se i oni mogu objaviti na originalnom jeziku, da bi prestala ova igra različitog prevođenja i da bi se na kraju optužili prevodioci da je bio loš prevod. Treći stav govori o nekim aktima koje lokalna samouprava odluči da objavi u "Službenom glasniku". Povukla sam one amandmane i sasvim ste u pravu, jer sam u pogrešnom članu predvidela da lokalna samouprava objavljuje neke akte. Tačno, to nije obaveza lokalne samouprave, ali se vrlo često lokalne samouprave odlučuju da objave neki svoj akt u "Službenom glasniku", iako nemaju tu obavezu. U većini službenih glasnika imate jedno poglavlje gde piše – lokalna samouprava, ali jeste, to nije obaveza i povukla sam ove amandmane. Međutim, ostajem pri ovome da smatram da, kada stigne neki akt koji nije takav da se obavezno u "Službenom glasniku", ali ako je odluka lokalne samouprave da to uradi, ukoliko je to lokalna samouprava u kojoj je u upotrebi jezik i pismo neke nacionalne manjine, a to je opet regulisano Zakonom o službenoj upotrebi jezika, da je ta lokalna samouprava dužna da pošalje i na jeziku nacionalne manjine koji se govori u toj lokalnoj samoupravi. Jednom rečju, smatram da jedan ovakav član ne bi bio višak, nego da bi zaista bio koristan da stoji i u ovom zakonu koji govori o objavljivanju akata i drugih propisa.
Reč ima gospodin Đurđević.
Što se tiče ovog amandmana, ono što sam rekao na sednici kada je bio načelni pretres, postoji jedan metodološki problem, a to je da se mora voditi računa o skladu normativnog sistema i ne smemo da odemo u jednu krajnost koja se zove prenormiranost. Neko će reći – od viška glava ne boli i nije loše da nešto što se podrazumeva bude ponovo normirano da se bi se bolje podrazumevalo. Ali, nema potrebe, jer svaki zakon ima opseg svog delokruga. Nema potrebe da se iste stvari normiraju u nekoliko zakona. Pazite, to može da stvori jedan problem kada se promeni zakon i onda predlagač, to može biti Vlada, može biti narodni poslanik, predloži promenu jednog zakona a izostavi onaj drugi koji sadrži istovetnu odredbu, pa onda imamo u različitim zakonima istu stvar uređenu na različite načine. Na primer, sada imate situaciju da je 1982. godine, tadašnja Skupština SRJ donela Zakon o vanparničnom postupku u kome se eksplicitno pozvala na tačno određene članove Zakona o parničnom postupku. Taj Zakon o parničnom postupku je u međuvremenu promenjen dva puta, a Zakon o vanparničnom postupku nije menjan. To pozivanje je sada postalo potpuno nesuvislo. On upućuje na neke potpuno pogrešne stvari, potpuno neprimenjive. Prema tome, kada je reč o službenoj upotrebi jezika i pisma, postoji zakon koji to reguliše. "Službeni glasnik" će objavljivati. Prvo, donosilac akta će voditi računa o tome na kom jeziku i kojim pismom donosi akt. "Službeni glasnik" će taj akt objaviti onako kako mu je to poslao donosilac. Isto važi i za međunarodne ugovore. Postoje zakoni koji regulišu tu problematiku i oni će se primenjivati. Isto tako važi i za ove akte jedinica lokalne samouprave. Znači, oni će poštovati Zakon o službenoj upotrebi jezika i pisma, poštovaće svoje statute, donosiće akte u skladu sa tim zakonom i svojim statutima i "Službeni glasnik" će to, ukoliko oni žele da se objavi u "Službenom glasniku" na osnovu njihovog ugovornog odnosa, objaviti. Nema potrebe da sada mi u dva, tri zakona ponovo normiramo jednu te istu stvar.
Reč ima Donka Banović, replika.
Ne morate da računate kao repliku, ovlašćeni sam predstavnik, imam i vreme grupe, i nije baš ni replika. Razumem da je i možda ovo neravnopravna borba. Vi ste dr prava a ja nisam. Ali, nije ni borba nego razmena mišljenja. Kao narodni poslanik imam već jako mnogo iskustva što se tiče različitih zakona. Meni se čini da postoje tu dve vrste, da kažem, škola u pisanju zakona. Do sada se dalo primetiti da, bez obzira što je nekim zakonom neka materija vrlo detaljno regulisana, da imamo određene članove u nekim drugim zakonima koji se i pozivaju na taj zakon, ali ih oni nanovo i opet regulišu, kako bi i na tom mestu bilo potpuno jasno. Juče smo imali raspravu o zaštiti prava pacijenata i imali smo član gde se govorilo o zabrani diskriminacije po raznim osnovama. Dakle, bez obzira što u pravnom sistemu postoji Zakon o zabrani diskriminacije, mislim da je to od 2011. ili čak 2010. godine, u mnogim zakonima mi kao predloge, kasnije to bude i usvojeno imamo članove koji govore o zabrani diskriminacije. Sada sam pomenula taj zakon. Na primer, tu je i zakon koji smo nedavno imali – Zakon o zapošljavanju osoba sa invaliditetom. I tu je bilo nekoliko članova koji govore o zabrani diskriminacije. Zatim, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja sigurno ima jedno deset članova gde se govori o zabrani diskriminacije. Moguće da neki pravnici smatraju da je to prenormirano. Možda neki ne smatraju, ali ja vam prosto iznosim neko iskustvo da smo i mi poslanici očigledno izloženi različitim pravnim školama, da kažem. Zato sam mislila da zaista ovaj zakon, koji je tehničke prirode, da kažem, on ne reguliše mnogo toga, reguliše vrlo detaljnu tu jednu oblast, daje mesto za ovakav jedan član. Uostalom koliko god to grubo sad delovalo, ako unesemo i ovaj član, onda i "Službeni glasnik" koji jeste zadužen za objavljivanje svih zakona i pravnih akata kako treba, on u nekom slučaju može da bude i kontrolni mehanizam, jer on može da kaže – dobro, vi ste nam dostavili, mi ćemo to tako objaviti, ali smatramo da treba da nam dostavite i, na primer, englesku varijantu ili verziju.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Radović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Radović. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 4. i na član 4. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Radović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Radović. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Odbili ste amandman, ja sam htela da možda to bude malo preciznije ili malo da pooštrim priču. Uglavnom se to odnosi na stav 2. koji kaže, znači član 6, u "Službenom glasniku se objavljuju i drugi akti Vlade za koje to određeno posebnim zakonom ili za koje Vlada odluči da se objave u "Službenom glasniku" i akti predsednika Vlade u skladu sa zakonom i drugim propisima. Znam šta je meni ovde zasmetalo, ova rečenica "za koje Vlada odluči da se objave u "Službenom glasniku"", smatrajući generalno da je svaki akt koji Vlada donese javan dokument i da on treba da bude objavljen u "Službenom glasniku". Predložila sam dopunu ovog stava "i svi drugi akti Vlade". Znači, prosto sam htela da eliminišem ovu slobodnu volju za koje odluči. Odgovorili ste mi da je to nepotrebno i da postoje zaključci Vlade koji nekada nisu od opšteg značaja. Dobro, prihvatam da takvi postoje. Možda biste mogli da nam navedete primer nekog zaključka koji nije od značaja.
Reč ima gospodin Đurđević.
Pazite ovako, najveći deo akata Vlade, to može da nam potvrdi svako ko je tu bio, mora obavezno da se objavi i uredba, odluka, poslovnik i memorandum o budžetu i sva rešenja. Sada postoji jedan akt koji se zove – zaključak. Taj akt može imati raznovrsnu sadržinu. Na primer, neki od zaključaka koji se donose su poverljivi. Na primer, kada se usvaja platforma o poseti nekog našeg zvaničnika stranoj državi. Te sednice su zatvorene za javnost, taj zaključak je poverljiv. Pošto je poverljiv, ne može da se objavi. Na primer, u toj platformi se analizira aktuelna politička situacija u toj državi, čime će se taj naš zvaničnik baviti itd. To po prirodi stvari ne može da se objavi u "Službenom glasniku", da se obnaroduje. Dalje, na primer, nekada se desi da Vlada donese neki akt i pre nego što taj akt stupi na snagu, Vlada ga povlači, ukida i to radi zaključkom. Zašto bi vi sada donosili neki akt, zašto bi objavljivali zaključak kojim ukidate neki akt pre nego što ste taj akt koji ukidate objavili u "Službenom glasniku"? Nema potrebe. Kada su u pitanju ti zaključci, Vlada procenjuje koji su od tih zaključaka, koji smeju da se objave i koji su od interesa za javnost, koji ne smeju, i zbog toga postoji jedna takva elastična odredba. Inače, najveći broja akata koje Vlada donosi ovim zakonom je predviđena obaveza objavljivanja u "Službenom glasniku".
Na član 17. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Dakle, ovaj amandman je u stvari predlog da se doda novi stav posle drugog stava. Inače, tu se govori o aktu čije objavljivanje u "Službenom glasniku" nije obavezno. Predložila sam dopunu tog člana, i to da glasi ovako – u "Službenom glasniku" je zabranjeno objavljivati najavu događaja, reklamne oglase, informacije i druga obaveštenja koja nisu u vezi sa delatnošću organa pravnih lica i fizičkih lica. Opet ova priča da li je nešto prenormirano ili ne. Vi ste u obrazloženju zbog čega odbijate ovaj amandman ili ovaj novi stav rekli da je to regulisano Zakonom o oglašavanju. Slažem se, jeste, u tom zakonu je detaljno koješta, kada je u pitanju oglašavanje, razrađeno. Koliko se i taj zakon poštuje, to je već druga priča. Ne bih ulazila u to, ali smatram, s obzirom da je ovo "Službeni glasnik", da treba da stoji i šta ne sme da se objavljuje u tom "Službenom glasniku", odnosno da to ne može da služi za reklamiranje nekih događaja. Ko zna, možda neko pravno ili fizičko lice u nekom trenutku odluči da neki svoj proizvod reklamira. Smatrala sam da to treba navesti. Znate, kada nešto ne piše, kada nešto nije definisano, onda može doći do zloupotreba. Ovo je jedan od amandmana za koji sam smatrala da ćete ga prihvatiti. Ako ne piše nešto, neki to protumače tako da je to dozvoljeno.
Narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković zajedno su podnele amandman kojim se predlaže da se posle člana 23. doda novi naslov iznad člana i član 24. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Izvinjavam se kolegama što sam dosadna, ali moram da branim amandmane koje smo podneli. Ono što se ovde primećuje u ovom predlogu zakona jeste da se ne govori o tome šta je delatnost, pa i osnovna delatnost ili proširena delatnost Javnog preduzeća "Službeni glasnik" dočim se reguliše ili govori o tome kakav je sastav nadzornog odbora javnog preduzeća i tu su ispoštovane izmene Zakona o javnim preduzećima, gde više ne postoje upravni odbori, nego su sada to samo nadzorni odbori, pa ću pročitati. Inače, ovaj amandman i naslov iznad ovog novog člana – delatnost javnog preduzeća. Smatrala sam, pošto ovo jeste Zakon o "Službenom glasniku", ali o javnom preduzeću koje je zaduženo da obavlja ovaj posao, da treba navesti i koji su to poslovi javnog preduzeća. Predlažem da - delatnost javnog preduzeća je izdavanje "Službenog glasnika", priprema za objavljivanje, objavljivanje i održavanje elektronskog izdanja, priprema za štampu i objavljivanje štampanog izdanja "Službenog glasnika". Pod dva – prodaja štampanog izdanja "Službenog glasnika", pod tri – umnožavanje i prodaja snimljenih, zvučnih, video i kompjuterskih zapisa, pod četiri – izdavanje i prodaja zbirki propisa, komentara propisa, zbirki sudskih odluka, obrazaca, knjiga i stručnih časopisa, i pet – vršenje i drugih poslova određenih statutom javnog preduzeća koji su u funkciji ostvarivanja propisane delatnosti. Drugi stav je – da poslove iz stava jedan, tri, četiri i pet ovog člana javno preduzeće može da vrši ako njihovo objavljivanje ne ugrožava obavljanje osnovne delatnosti. Šta sam u stvari htela? Dakle, ovde ima nekih pet delatnosti koje sam ja predvidela, a to su delatnosti koje danas to javno preduzeće radi, ali prosto da su prve dve, kako ja nazivam osnovne delatnosti, i da sve ove druge neke delatnosti koje "Službeni glasnik" na osnovu svog statuta može da obavlja, su takve da ih može obavljati, ali da one ne smeju da ugroze tu osnovnu delatnost. Kada sam govorila u raspravi u načelu, pomenula sam, a to sam ja saznala iz štampe, da bivši direktor "Službenog glasnika", sadašnji v.d. "Službenog glasnika", da oni optužuju jedan drugog za malverzacije, za manjak u kasi, za to da su se objavljivale knjige i časopisi koji stoje u magacinima i da je "Službeni glasnik" postao fabrika za knjige koje se ne mogu prodati. Kada sam govorila o tome bila sam precizna, u smislu da ja nemam razloga da verujem niti bivšemniti sadašnjem, ali ako postoji neki problem u tom preduzeću, da to prosto treba videti. Zato sam htela i da se jasno navede koje su prioritetne delatnosti tog javnog preduzeća, a da on može obavljati i ove neke druge, ako to ne ugrožava osnovne delatnosti. Iz iskustva vidimo da su ove neke proširene delatnosti na neki način ugrozile ove osnovne delatnosti koje to javno preduzeće prosto mora i po ovom zakonu da obavlja.
Hvala. Gospodin Dejan Đurđević.
Zahvaljujem. Što se tiče ovog amandmana, on sadržinski nije sporan i odluci Vlade o osnivanju javnog preduzeća "Službeni glasnik" će u principu tako nešto i stajati, šta je delatnost "Službenog glasnika". Međutim, on je formalno sporan, zato što prema Zakonu o javnim preduzećima, kada preduzeće osniva Republika Srbija osnivačka prava vrši Vlada, a aktom o osnivanju preduzeća, to je član 5. Zakona o javnim preduzećima, se onda određuje šta je delatost tog javnog preduzeća. Znači, ovo što ste vi nabrojali, to nije predmet regulisanja zakona, nije zakonodavna materija, nego predmet regulisanja podzakonskog akta koji donosi Vlada. Zbog toga ovaj amandman nije prihvaćen, iz formalnog razloga, a ne iz materijalnog.
Hvala. Donka Banović, replika.
Nije replika, imam vreme ovlašćenog, da trošim to vreme. Opet govorim na osnovu nekog poslaničkog iskustva, da mi i dobijamo različite predloge zakona i kada je ovo u pitanju. Mogu da prihvatim i vašu argumentaciju, da iz formalnih razloga nije mu ovde mesto, a ja opet smatram da, mada bi u tom slučaju i Skupština ovde kršila neki zakon, ali smatram da ne bi bilo zgoreg da i u ovom zakonu piše šta je osnovna delatnost javnog preduzeća, iako prihvatam vaše argumente. Mi smo neki dan imali Predlog zakona o železnici, pa smo imali obrnutu situaciju, gde se govorilo o Direkciji za železnice, mada je to drugačije pravno lice i toga sam svesna. To je posebna organizacija gde smo imali delatnost sigurno jedno 50 različitih delatnosti koje će ta organizacija obavljati. Nije bilo reči o sastavu same Direkcije, o tome ko rukovodi, kako se bira, na koliko itd. Onda je gospodin Milutin Mrkonjić, koji je taj zakon branio, govorio suprotno, da će i to da radi Vlada itd. Razumem ja da su to različiti statusi ili pravna lica, ali opet mislim da je, zarad odgovornog i domaćinskog poslovanja ovog javnog preduzeća, ovde trebalo navesti šta su osnovne delatnosti i obaveze, a šta su sporedne. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 25. i na član 25. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Radović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković zajedno su podnele amandman kojim se predlaže da se posle člana 25. dodaju novi naslov iznad člana i član 26. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Jovan Palalić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Ovo je član 26. koji reguliše, kako smo mi i u raspravi u načelu govorili, jednu od novina u ovom zakonu, a to je da, osim štampanog oblika "Službenog glasnika", sad imamo i elektronsku formu, odnosno izdanje "Službenog glasnika", mada je to nešto što postoji, već to korisnici upotrebljavaju i koriste, ali sada se i zakonom to reguliše. Osnovno i posebno izdanje "Službenog glasnika" je u PDF formatu, HTML formatu itd. Mi predlažemo da se dodaju dva nova stava i toda: "Elektronskoizdanje "Službenog glasnika" se potpisuje elektronskim potpisom i objavljuje se na internet stranici javnog preduzeća.". To je jedan stav. I četvrti stav, gde bi se jasno reklo da:"Elektronsko izdanje "Službenog glasnika" je besplatno.". Neću opet otvarati diskusiju o tome da li treba da se potpisuje elektronsko izdanje "Službenog glasnika" elektronskim potpisom. Mi Zakon o elektronskom potpisu imamo od 2005. godine. Nekoliko je firmi registrovalo sertifikaciono telo, mislim da je to i PTT Srbije uradio, i samo mogu da konstatujem da mi je žao što vidim da to nije zaživelo u praksi ili jako retko. Mislila sam da je i ovo elektronsko izdanje, gde bi taj elektronski potpis štitio integritet elektronski potpisanog dokumenta. I ovo četvrto, smatram da je elektronsko izdanje za sve korisnike tog izdanja mora da bude besplatno. Hvala.
Hvala. Gospodin Dejan Đurđević.
Što se tiče elektronskog potpisa i nakon konsultacija sa ljudima koji se time bave, elektronski potpis se koristi za jednu drgu vrstu akata. Na primer, kada bih ja vama poslao u elektronskoj formi predlog nekog ugovora, pa da bi autentičnost predlagača bila zaštićena, onda bi tu stajao elektronski potpis. Ovde je sasvim druga stvar u pitanju. Ovde je u pitanju jedan javni registar koji se vodi u elektronskom obliku i on se autorizuje, štiti i obezbeđuje na jedan drugi način. Ako pogledate, na primer, Registar privrednih subjekata, koji vodi APR, tamo nigde nemate elektronski potpis. Ako odete na sajt katastra, to je isto tako jedan registar koji se vodi na internetu, tamo takođe nema elektronskog potpisa. Što se tiče ovog vašeg amandmana da je elektronsko izdanje "Službenog glasnika" besplatno, to je već regulisano u članu 28. i u članu 29. Predloga zakona, gde se kaže da se u bazi, koja sadrži registar, tekstove važećih propisa, drugih akata itd, ne plaća naknada. Tako da, to nije potrebno na još jednom mestu stavljati u zakonu. Znači, iz člana 28. i člana 29. se podrazumeva da će svi propisi koje bude "Službeni glasnik" objavljivao biti besplatno dostupni svakom ko ima pristup na internetu.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Požurila sam, ali praktično se ovo odnosi i na član 29. Vi ste govorili o članu 28. i da se to tu podrazumeva, a ja ću ga pročitati, jer se meni čini da to u članu 28. ne stoji. Ovde je već reč o toj drugoj novini, o pravno-informacionom sistemu – uspostavlja se pravno-informacioni sistem Republike Srbije kao zbirka podataka u elektronskom obliku, koja sadrži elektronski oblik "Službenog glasnika", arhivu službenih glasila, bazu koja sadrži registar i tekstove važećih propisa i drugih akata Republike Srbije objavljenih u "Službenom glasniku," bazu koja sadrži sudsku praksu, druge podatke o pravnom sistemu Republike Srbije i vezu sa pravnim aktima EU. Stav 2. - pravno-informacioni sistem se objavljuje na internet stranama javnog preduzeća. Ovde vidim samo opis pravno-informacionog sistema i šta on sve sadrži, ali ne vidim u ovom članu da je to besplatno. U članu 29, gde su dva stava, vi kažete – u bazi, koja sadrži registar i tekstove važećih propisa i drugih akata objavljenih u "Službenom glasniku", svim korisnicima interneta dostupni su, bez naknade, nezvanično prečišćeni tekstovi propisa, originalna službena glasila. Hajde da prihvatim da zbog ovog člana 29. vi ne želite da prenormirate član 27, jer, ako je reč o elektronskom obliku, onda smatram da i tu treba jasno da stoji jedna rečenica da je taj elektronski oblik besplatan za sve korisnike. Sada ću reći i o sledećem amandmanu na član 29, gde predlažemo brisanje tog drugog stava gde stoji – za pristup ostalim podacima…
Gospođo Banović, zbog zapisnika, to kada budemo stigli na taj amandman, molim vas.
Dobro. Hvala.
Reč ima gospodin Đurđević. Izvolite.
Samo sam hteo da kažem ono što ste vi sami rekli. Član 29. reguliše da su nezvanično prečišćeni tekstovi propisa, to je taj HTML format, i originalna službena glasnika u PDF formatu, u kojima su objavljeni osnovni tekstovi propisa. Znači, tu stoji da je dostupno bez naknade. Nema potrebe da se u nekom ranijem ili u nekom kasnijem članu ponovo ponavlja da je ta elektronska baza podataka besplatna. Nema potrebe jednu te istu stvar normirati dva puta. Iz tog razloga nismo prihvatili amandman.
Hvala. Gospođo Banović, da li želite reč povodom ovoga? (Ne) Na član 29. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Donka Banović, Milica Vojić Marković i Jovan Palalić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Ovaj amandman govori o toj drugoj najvećoj novini ovog zakona, u stvari, ovaj zakon, to što već postoji, ali ga ne vodi javno preduzeće "Službeni glasnik", je taj pravno-informacioni sistem. Mi predlažemo amandmanom da se za pristup ostalim podacima, koje sadrži pravno-informacioni sistem, plaća naknada čija se visina određuje aktom javnog preduzeća, na koju saglasnost daje Vlada. Dakle, mi predlažemo brisanje ovog drugog stava zato što, ako već formiramo i imamo taj pravno-informacioni sistem, onda smatram da je sve što se nalazi u tom pravno-informacionom sistemu od značaja za sve korisnike. Zato smatram da bi taj celokupan pravno-informacioni sistem trebao da bude besplatan za korisnike. Za pristup ostalim podacima, ne znam koji su to ostali podaci za koje bi trebao korisnik da plaća neku vrstu nadoknade. Takođe, kada je bila rasprava u načelu, govorilo se o tome od kakvog su značaja npr. zapisnici, pregledi ili komentari određenih sudskih postupaka. Moguće je da ste pod tim ostalim podacima smatrali takve neke spise, nešto što je iz sudske prakse. Mislim da ćete se složiti sa mnom da je to iskustvo ili ta sudska praksa od značaja kako za advokate i ljude koji rade u tužilaštvima, u sudstvu itd, ali i za svakog pojedinačnog građanina. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Đurđević. Izvolite.
Ovde se postavlja pitanje mere. Moja lična želja je, kada smo radili na nacrtu ovog zakona, bila da ceo pravno-informacioni sistem bude svima besplatan. To je ono što sam ja želeo. Međutim, na drugoj strani stoje mogućnosti. Da se udovoljilo toj želji, mi bi ugrozili poslovanje, finansijski bi ugrozili javno preduzeće "Službeni glasnik". Oni onda ne bi mogli da opstanu. Prema tome, u ovom trenutku situacija je takva da će pristup pravno-informacionom sistemu delimično finansirati iz budžeta država, delimično će finansirati korisnici koje to zanima. Skupštinski odbor je predložio jedan amandman, da se pristup pravno-informacionom sistemu u toj sudskoj praksi dozvoli besplatan još nekim korisnicima, a to su sudovi, javna tužilaštva, Republičko pravobranilaštvo, Ombudsman, Poverenik za informacije od javnog značaja. Taj amandman bi se mogao prihvatiti i on naročito za sudove ima smisla, pošto "Službeni glasnik" sudsku praksu i dobija od sudova i onda je zaista neprimereno da sudovi plaćaju za informaciju koju dostavljaju "Službenom glasniku". To je neki najširi krug korisnika kojima bi se mogao dozvoliti besplatni pristup pravno-informacionom sistemu, a da javno preduzeće "Službeni glasnik" finansijski opstane. Sve preko toga ako bi se širilo, to bi ugrozilo javno preduzeće. Pazite, do sada njihovo finansiranje nije bilo sistemski uređeno i jednostavno je to tako prolazilo, niko se na to nije osvrtao. To preduzeće ima i svojih objektivnih i subjektivnih problema. Činjenica je, na primer, kada se 2006. godine raspala državna zajednica Srbija i Crna Gora, mi smo imali javno preduzeće "Službeni list" nekadašnje SFRJ, pa je naziv menjalo kako se menjao naziv države. Država je tada imala interes da ti ljudi ne ostanu bez posla i sve zaposlene iz "Službenog lista" je integrisala u "Službeni glasnik". Tada se broj zaposlenih u "Službenom glasniku" naglo povećao. To je jedan teret koji je to preduzeće trpelo. Ono se dobrim delom finansiralo objavljujući oglase i tendere za javne nabavke. Sa druge strane, postoji interes da se privreda rastereti tih troškova, pa je novi Zakon o javnim nabavkama u tom segmentu bio veoma povoljan za naručioce, predvideo je da se to objavljuje na raznim internet stranicama. Prihodi "Službenog glasnika" po tom osnovu padaju za 90%, od 1. aprila 2013. godine, kada je novi Zakon o javnim nabavkama počeo da se primenjuje. U ovom trenutku oni možda mogu da izdrže ovu godinu. Od 1. januara 2014. godine, ako ne dobiju finansiranje iz budžeta, oni neće moći da objavljuju sve ove akte koji se moraju objavljivati u "Službenom glasniku". Ono što sam govorio i u raspravi u načelu, "Službenom glasniku" mi samo pošaljemo tekst zakona, uredbe, odluke, rešenja itd. i oni objavljuju. Nikada nam nije bila ispostavljena faktura. To zna i sekretar Skupštine, zna i direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, zna i generalni sekretar u predsedništvu, svaka služba Ustavnog suda Republike Srbije. Oni su to finansirali iz svog profita. Sada pazite, kako pristupiti Službenom glasniku ima nekoliko modaliteta u uporedno pravu. Mi možemo njih da napravimo jednu javnu službu koja bi objavljivala propise i bavila se samo time. Onda imate jednu skupu opremu koja stoji svakog četvrtka kada Vlada donese odluke, ona te propise objavite mašine do sledećeg četvrtka stoje, a i veoma su skupe, a potrebne su vam veoma skupe mašine da bi propisi se brzo odštampali. Druga stvar, da mi poslovanje sa Službenim glasnikom postavimo na konvercijalni osnov, pa i mi pošaljemo, na primer, pre zakona objavljivanju oni uspostavljaju fakturu, mi kad platimo da oni objave zakon. Država trenutno nema novca zakon se ne objavljuje. To isto jedna nepodnošljiva situacija za pravni poredak. Imamo situacije, na primer, da nekad i objavljivanje propisa je jako skupo jer zahteva veliku hitnost. Na primer, svojevremeno je Narodna skupština, dan u oči derbija između Partizana i Crvene Zvezde donela zakon o izmenama i dopunama Zakona o krivičnom postupku koji je morao da stupi na snagu danom objavljivanja u Službenom glasniku. Bukvalno očekivalo se od Službenog glasnika da tog dana kada mu se zakon dostavi da oni tog dana izvrše prelom, pripremu za štampu, štampu, da to odštampaju u jednom ogromnom tiražu i da distribuiraju. Vi onda imate situaciju da ta firma nekada radi 24 časa dnevno. Onda te ljude morate da plaćate, te prekovremene, te rad noću itd. Znači, objavljivanje propisa je jako skupo iz tog razloga mi moramo da vodimo računa i o finansiranju ove firme. Ovaj amandman koji je skupštinski odbor podneo jeste neki maksimum do kog se može otići, sve preko toga je rizično. Slažem, se ukoliko se situacija u budućnosti popravi, da sve to što sadrži pravno informacioni sistem treba da bude besplatan, ali u ovom trenutku to je samo na nivou lepe želje, realno u stvarnom životu nije realno.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovane koleginice i kolege, o materiji člana 29. govorio i kada je bilo govora o Predlogu zakona u načelu. Činjenica jeste da veliki broj zakona dolazi po hitnoj proceduri i očigledno je da to povećava troškove. Nisam siguran da će ova sugestija da ti predlozi zakona budu razmatrani u nekim redovnim rokovima, bar u nekom kratkom periodu, naići na pozitivne efekte i da će ta sugestija da se prihvati. Da bi se ta sugestija prihvatila onda sutra sigurno ne bismo raspravljali o poreskim zakonima koji su praktično danas distribuirani narodnim poslanicima, a mi treba da u tom kratkom roku da predložimo amandmane i da popravimo, ukoliko je moguće popraviti, određene zakone. Smatram, da bez obzira što to na neki način onemogućava Službeni glasnik da ostvari dodatne prihode, da ne treba praktično prodavanjem sudske prakse, odnosno podataka iz baze, podataka sudske prakse, da to bude glavni izvor finansiranja Službenog glasnika. Nisam siguran da sam postupak objedinjavanja sudske prakse i slanja svega toga prema Službenom glasniku i troškovi koji podrazumevaju obradu toga i stavljanje u bazu podataka, da to toliko košta da opravdava da sudska praksa bude po određenim visokim cenama, praktično prodavana potencijalnim korisnicima. Po informacijama kojima raspolažem samo Advokatska komora Srbije za objavljivanje svojih akata od početka godine je platila dva miliona dinara Službenom glasniku. Znači, ono što se za "dž", odnosno za džabe što je i u redu, za to je Advokatska komora Srbije za svoje akte platila dva miliona dinara. Da li tu ima prostora da od tog prihoda se na primer održava baza ove sudske prakse i da bude svima besplatna. Da li je u redu da samo bogati advokati sa velikim kancelarijama mogu da se pretplate na sudsku praksu i da znaju, sa određenom verovatnoćom kako će sudovi presuditi, a da svi i drugi koji se bave zaštitom prava građana su na određenim način onemogućeni? Dobro je što je učinjen napor od strane Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu da se predloži amandman kojim je dopunjen prvobitni amandman koji je na neki način bio u proceduru i što se praktično daje, ako se prihvati taj amandman, sudska praksa će biti dostupna bez naknade svim sudovima, javnim tužilaštvima, Republičkom javnom prvobranilaštvu, pravosudnoj akademiji, Zaštitniku građana, povereniku za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, javnim prvobranilaštvima opština, gradova, Grada Beograda, gradski opština. Istina, nema autonomnih pokrajina, nema nijedne autonomne pokrajine. Znači, prvobranilaštvo autonomne pokrajine, toga nema. Drugo, nema zaštitnika građana na nivou teritorijalne autonomije i lokalne samouprave i tu postoje Ombudsmani. To nije u amandmanu pobrojano. Da li i oni treba i imaju mogućnost da se upoznaju? Poverenica za zaštitu ravnopravnosti, da li i ona treba da bude u istom statusu? Agencija za borbu protiv korupcija? Državna revizorska institucija? Konačno da vas pitam – da li sudska praksa, ukoliko bi Odbor za pravosuđe Narodne skupštine hteo da vidi šta pišem u sudskoj praksi i šta sudovi odlučuju da bi znali u toj materiji pravosuđa šta treba raditi, Narodna skupština će platiti korišćenje sudske prakse? I Narodna skupština, praktično Odbor za pravosuđe će biti u obavezi, i Ministarstvo pravde bi bilo u obavezi da plati i svi državni organi, jer nigde ne kažemo da su državni organi oslobođeni plaćanja sudske prakse. Upravo zbog toga sam se javio, ne po amandmanu Odbora nego po amandmanu gospođe Donke Banović. Smatram, ukoliko brišemo ovaj stav 2. da ćemo doći na ono što, da kažem, bolja varijanta. Možda nije bolja varijatna od onoga što sam predlagao na Odboru za pravosuđe. Predlagao sam da na Odboru za pravosuđe, da baza koja sadrži sudsku praksu, dostupna je bez znaka svima, da ukoliko Službeni glasnik raspolaže nekim drugim bazama podataka to je u redu, to nek naplati od koga treba da naplati po tarifama na koju se daje Vladi. Ne znam da li ima takvih baza ili nema, ali hajde da vidimo, uopšte propisi budu javno dobro u Srbiji. Da svako ko je informatički pismen može da vidi na koji način može da zaštiti svoje interese. Da li je pravnik ili nije pravnik, i ako je pravnik, a ne samo da čovek koji traži zaštitu svojih interesa mora da plati bogatim advokatskim kancelarijama, da vide na koji način će ostvariti svoj interes. Kažem – bogatim advokatskim kancelarijama, jer običan provincijski čovek koji gleda kako da stigne, preživi iz meseca u mesec, neće biti u poziciji da plati. Nejednaki smo. Ukoliko ne prihvatamo amandman gospođe Donke Banović, nejednaki smo. Zbog toga smatram da je bolje prihvatiti taj amandman i omogućiti bazu podataka svima, a dajte da nađemo način finansiranja Službenog glasnika, da li su to budžetska sredstva, dajte da vidimo to izmerimo koliko to košta održavanje te baze podataka i da toliko koliko košta, realno, da se plati iz budžetskih sredstava, pa makar preopteretili. Sutra koliko vidim imamo neke poreske zakone. Toliko poreski da se opteretimo ako treba ali da ovo učinimo javnim dobrom, da svako ima podatke o svemu. Znači, i koji propisi važe i kako sudovi presuđuju na osnovu tih propisa koji važe. To će i nama kao narodnim poslanicima mnogo značiti. Da vidimo da li postoji potreba neke zakonodavne inicijative. Ukoliko vidimo da sudovi imaju praksu ovakvu ili onakvu, onda vidimo gde je usko grlo i kažemo – ej, alarm, daj da vidimo da menjamo zakon. Očigledno ovde nešto ne štima. Da li smo to hteli ili nismo hteli kada smo donosili zakon. Upravo zbog toga, smatram da je izuzetno korisno da razmislimo o amandmanu gospođe Donke Banović, kada već nije bilo uspeha na Odboru za pravosuđe da sudsku praksu oslobodimo. Sada tehnički postoje dve varijante. Da usvojimo amandman Odbora, gde smo zaboravili Pokrajinskog pravobranioca. Zašto? Smatram da je verovatno tehnički zaboravljeno, da nije zla namera, iako bi neko mogao da protumači u okviru svih političkih okolnosti da je nešto drugo. Ali, zaboravili smo Agenciju za borbu protiv korupcije, Poverenicu za zaštitu ravnopravnosti, mnoge druge neke… (Predsedavajuća: Gospodine Mikoviću, to ćemo kod sledećeg amandmana. Molim vas, sada govorimo o ovom, Donke Banović.) … Da, o Donkinom. Upravo zato i kažem zašto. Znači, to je jedna od opcija. Možemo nesavršen amandman Odbora za pravosuđe da usvojimo i da budemo u problemu po pitanju primene toga i da sutra, kao član Odbora za pravosuđe, tražim informaciju o sudskoj praksi da bi mogao adekvatno da se uključim, što će obavezati Skupštinu da plaća, ili da usvojimo amandman gospođe Donke Banović i da sve te baze podataka učinimo dostupnim svim građanima da bude javno dobro i da bude upravo na onom fonu, da bude ceo pravni sistem transparentan, a i da bude transparentna i primena pravnog sistema sa sudskom praksom. Još jednom vas molim, porazmislite. Iz najbolje namere ovo predlažem, upravo zato da bi sprečili nastajanje negativnih posledica usvajanjem, eventualno, ovog amandmana i stvaranjem problema koje dete više volim, koje dete manje volim, da li neku instituciju više volim ili manje volim, a da vam ne govorim da će se sutra postaviti pitanje nejednakosti u pogledu zaštite prava građana. Da li imamo javno-tužilačku istragu? Sad će tužioci znati šta je u sudskoj praksi, gde su branioci. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi direktori, uvaženi gospodo poslanici, pridružio bih se argumentaciji gospođe Banović koja se odnosi na činjenicu da treba apsolutno besplatno staviti na uvid svima koji su zainteresovani kompletnu bazu koja se vodi u informativnom centru, naročito uključujući i sudsku praksu. Niko od nas nije rekao ovde da je put do pravde i istine brz, lak i jeftin. Naprotiv, svi smatramo da je demokratija koja garantuje prava, između ostalih i pravo na ravnopravnost, na pravično suđenje, na dostupnost i zakona i svih podataka svakom zainteresovanom u bilo kom postupku, garantovano Ustavom. Samim tim, ravnopravnost stranaka u postupku se ovim putem narušava ukoliko mogućnost da jedan broj podataka ne bude dostupan svima, već se bude naplaćivao od onih koji su najzainteresovaniji za pravdu i koji su najbrojniji u traženju pravde, a to su građani Srbije. Mi, kao njihovi predstavnici, treba da omogućimo prihvatanjem ovog amandmana da njihov pristup sudskoj praksi, koja nije nevažan izvor prava i koja nije nevažna u postupku odbrane ili u postupku tužbe koju građani vode pred sudovima u Srbiji, da ovaj vrlo važan resurs se njima potpuno besplatno stavi na korišćenje. Ukoliko budemo naplaćivali, ne samo građanima, već i vi kao direktor Sekretarijata ćete morati da plaćate korišćenje sudske prakse i mi kao narodni poslanici i ministri u Vladi i predsednik Vlade i svi oni ostali koje je pobrojao gospodin Miković, će morati da plaćaju korišćenje ovoga. Osim tužilaštva, naravno, koje je strana u postupku i sudova koji sude. Dovodimo u neravnopravan položaj građane, advokate koji zastupaju te građane, u odnosu na tužilaštvo i pravobranilaštvo, koji su najčešće strane u postupcima koji se vode. Mi smatramo da treba apsolutno omogućiti besplatan pristup elektronskim podacima sudske prakse kao i svim ostalim podacima kako je predviđeno u elektronskoj formi i omogućiti ravnopravnu zaštitu svih pred ovim sudovima. U suprotnom, dolazimo u situaciju da male advokatske kancelarije neće moći da budu te koje će posedovati sudsku praksu i biti u mogućnosti da pruže punu sudsku pravnosudsku zaštitu građanima koji dolaze kod njih, da građani sami, koji odluče možda sami da se brane pred sudom,ima i takvih, neće biti u mogućnosti da bez plaćanja naknade pristupe ovim podacima i time će biti u neravnopravnom položaju u odnosu na pravobranilaštvo, tužilaštvo, ili možda na drugu stranu koju zastupa neka moćnija advokatska kancelarija, koja će apsolutno raspolagati svim podacima. Smatramo da treba omogućiti svima ravnopravan pristup, ravnomerno suđenje i ravnopravan i fer pristup ka svim institucijama. To je jedna stvar. Druga stvar, prihvatanjem amandmana koji je predložio Odbor, a to je sledeći amandman, to je jedno nekompletno rešenje koje bi opet moralo da se dopunjava ukoliko se odlučite samo za državne organe, a ne da dopunite taj amandman Vladom, Narodnom skupštinom i ostalim državnim institucijama. Opet dolazimo u situaciju da imamo jedan loš amandman Odbora koji je neobuhvatan i imamo amandman poslanika DSS koji se odnosi da pristup bazi podataka bude apsolutno besplatan. Smatramo da treba prihvatiti da baza bude besplatna. Druga stvar, mi ne znamo koliko bi otvaranje baza svima opteretilo "Službeni glasnik" i opteretilo budžet Republike Srbije. Mi takvu evidenciju ovde nemamo. Samo se ovde manipuliše podatkom da je 90% pao prihod "Službenog glasnika" od kada ne postoji obaveza objavljivanja javnih nabavki u "Službenom glasniku". Drugi podatak nemamo, ne znamo ni koji su prihodi, ni rashodi, ni koliko ima zaposlenih, ni koji trošak ide na štampanje knjiga, na publikacije koje su apsolutno od drugorazrednog značaja u poslovanju "Službenog glasnika", jer i ono o čemu je govorila gospođa Banović u svom, jednom od ranijih amandmana, primarna delatnost "Službenog glasnika" je informisanje građana Srbije o zakonima i ostalim aktima koje donosi Vlada, Skupština i ostali organi, a čije je objavljivanje obavezno. To je osnovna delatnost "Službenog glasnika" i zato ga je država finansirala, zato država treba da se stara o funkcionisanju i o finansiranju samog "Službenog glasnika", ukoliko je to neophodno da bi zakoni i svi drugi akti bili dostupni svima i da bi svi građani bili u ravnopravnom položaju pred državnim organima, ili imali mogućnost da se informišu o svim podacima, aktima vezanim za funkcionisanje države i koji su od njihovog značaja. Mi ćemo ostati istrajni u nameri da se usvoji ovaj amandman, s obzirom da on omogućava u 21. veku nešto što je osnovno pravo građana na informaciju o aktima, koje donosi država i sudovi i smatramo da na ovaj način neće biti ugroženo finansiranje "Službenog glasnika", jer nemamo nikakvu računicu kako bi to opteretilo "Službeni glasnik" ili državu, i da država mora da nađe sredstva ili na drugi način da pomogne "Službenom glasniku" da obezbedi besplatan pristup svima, svim podacima od strane građana Srbije.
Hvala. Reč ima Dejan Đurđević. Izvolite.
Hvala. Neću ponavljati argumentaciju prilog odbijanja ovog amandmana koja je već izneta, samo bih želeo da se osvrnem na ovu raspravu da se ne bi stekao neki pogrešan utisak kako je ovaj zakon diskriminisao male advokate u odnosu na velike, itd. Javnost mora da zna kakva je sada trenutna situacija. Pod jedan, odnos malih i velikih advokata, danas su još više diskriminisani. Danas da bi bilo šta zvanično saznali sve morate da plaćate. Znači, morate da se pretplatite na "Službeni glasnik" da bi znali kako glasi tekst zakona, uredbe, rešenja, podzakonskog akta, itd. Danas se sve plaća i danas su mali advokati još više diskriminisani u odnosu na velike advokate. Danas mali advokat ili mora da plati pretplatu na "Službeni glasnik", mora da plati pretplatu nekoj privatnoj bazi podataka, da ih sada ne pominjem. Danas je veliki advokat u još boljem položaju u odnosu na malog, nego što će biti kada ovaj zakon stupi na snagu. Danas će bar, kada ovaj zakon stupi na snagu, propisi će biti svima jednako dostupni, samo će ostati sudska praksa koja će nekom biti dostupnija, nekom manje dostupna. Kako stoji stvar sa Narodnom skupštinom? Kako danas Narodna skupština saznaje za te informacije koje su joj potrebne u radu? Danas Narodna skupština nema besplatan pristup zakonu koji je objavila. Pretplaćuje se na "Službeni glasnik", a poznato mi je kao članu RIK, da Narodna skupština danas plaća određenu sumu novca privatno, i to ne danas nego oduvek, raznim privatnim bazama podataka da bi imala na raspolaganju nezvanično prečišćen tekst propisa, da bi imala na raspolaganju neažurnu sudsku praksu u kojoj se iznese samo izreka, nekompletna odluka itd. Što se tiče te ravnopravnosti, ne može se ona zakonom uspostaviti. Vi možete svima da date jednake šanse, ali ne možete sve šematski izjednačiti. Znate, nije samo dostupnost propisima i dostupnost sudskoj praksi ono što jednog advokata čini ravnopravnim ili manje ravnopravnim u odnosu na drugog, da bi se vi dobro pripremili za neko suđenje potrebno je da znate i stavove doktrine. Jel tako? Jedan dobar Komentar zakona na primer kod nas košta četiri, pet hiljada dinara. Na primer, u Nemačkoj dobar komentar Građanskog zakonika košta 10 hiljada evra. Neko to može da priušti da kupi, neko ne može. Da bi se dobro upoznali, da bi se dobro pripremili za neki predmet, nije zgoreg samo da upoznate opšti načelni stav doktrine nego šta misli renomirani stručnjak o nekom konkretnom problemu. Vi imate te velike advokatske kancelarije koje plaćaju konsalting istaknutom stručnjaku da im da pravni savet ili da ima da pravno mišljenje kako da postupe, pošto mali ne može. Da li to sada znači da ćemo angažovati pravne stručnjake da besplatno svima daju konsalting, da ćemo besplatno deliti knjige? Negde se tu treba povući granica. Načelno, ja iskreno priznajem da je moja prvobitna ideja bila da to sve bude besplatno. Međutim, situacija je takva da javno preduzeće koje kroz istoriju, čak i da isključimo te priče o tome kako su vodili izdavačku politiku, da se ja sada time ne bavim, sama činjenica kako je koje savezno, javno preduzeće gašeno, ili republičko, da su radnici integrisani u taj "Službeni glasnik" je stvorilo tom javnom preduzeću ogroman problem. I u ovom trenutku nije moguće da država svojim budžetskim davanjima sve to iznese. Znate, ovaj deo pravno-informacionom sistemu nije nov. Ja sam u Sekretarijatu za zakonodavstvo zatekao jedan nacrt zakona o objavljivanju zakona, propisa i drugih opštih akata, koje je to promovisao. Na primer, prethodna Vlada za to nije htela da čuje. Postoji mišljenje prethodnog ministra finansija, koji je kategorički odbio da dinar da iz budžeta za "Službeni glasnik", ne samo da bude sudska praksa svim dostupna, nego da budu i zakoni dostupni. Jednostavno, nije mu padalo na pamet. To postoji, to je dokumentovano, postoji negativno mišljenje tadašnjeg Ministarstva finansija. Prema tome, ovo nije ono što bi pravnici želeli. Svi mi želimo da svi ti podaci budu dostupni, da imam besplatnu sudsku praksu. Možda jednog dana da imamo i besplatne i akte pojedinačne upravnih organa, u raznim upravnim postupcima, da se i to sistematizuje, objavi, itd, ali trenutne finansijske mogućnosti su takve da to u ovom trenutku nije realno. U svakom slučaju, mora se priznati da u odnosu na postojeće stanje gde se za sve plaća i za zakon, propis, sudsku praksu, ovo je veliki napredak. Dosta toga će od 1 januara 2014. godine biti besplatno.
Hvala. Reč ima Dejan Mihajlov, replika. Izvolite.
Vi nam kažete da ćete na parče da ispravite neravnopravnost. Znači sada su svi neravnopravni, ostaće neravnopravni, ali manje. To može, da kažemo, da vama prija na neki način, ali mi smatramo da treba potpuno ispraviti neravnopravnost. Mi ne govorimo sada ovde o Beogradu, govorimo o tome da advokat u Crnoj Travi koja ima 2000 stanovnika, gledam po broju birača, oko 2000 i koji treba da… (Predsedavajuća: Prijavite se još jednom molim vas, nešto se sa sistemom dešava.) Mi ne govorimo ovde o Beogradu, uzmimo opštinu Crna Trava koja ima malo stanovnika, ili neku drugu opštinu koja ima svega par hiljada stanovnika gde prosto treba omogućiti da njima bude dostupno apsolutno svako pravo. Advokat iz te opštine koja spada u jednu od najsiromašnijih, koji verovatno ima mali broj slučajeva, koji jedva krpi kraj s krajem da plati porez, zdravstveno, socijalno, ono po paušalu sve što plaćaju advokati, teško da može neka dodatna sredstva da izdvoji. Znači, nama je u interesu da mi, i zato smo rekli da ravnopravnost i pravda nije ni brza ni jeftina već je to jedan duži put, ali mi treba da se ovde kao narodni poslanici, narodni predstavnici postaramo da to bude tako i da u svakom delu Srbije svakom bude dostupno pravno na punu odbranu, na ravnopravnost, na punu zaštitu svojih prava pristupom ovim propisima. Mi ćemo naravno ostati istrajni u odbrani ovog amandmana i u nastojanju da svim građanima potpuno besplatno bude dostupan pristup i sudskoj praksi. Sad hoću da naglasim i to smo rekli u raspravi u načelu, smatramo da ovaj zakon i formiranje ovog informacionog centra jeste iskorak u odnosu na ono što imamo do sada i da to jeste nešto što smo mi pohvalili u načelnoj raspravi i da će to doprineti mnogo boljoj informisanosti o zakonima i ostalim aktima svih građana Srbije, svih onih koji to žele. Biće im omogućen pristup apsolutno svemu, osim sudske prakse, što mi smatramo da je takođe važno, kao izvor prava. Mi smo to potpuno rekli da je to jedan kvalitet i poboljšanje u odnosu na sadašnju situaciju. Ostaje još samo ovaj jedan segment za koji smatramo da je isto tako bitan i smatramo da ne bi bio veliki trošak ili napor da se učini da potpuno otvorimo mogućnost svima da dođu do pravde na jednak način. Hvala.
Hvala. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, uvaženi direktore, kolege narodni poslanici, prevashodno u interesu profesije ću se pridružiti apelima koji su afirmisani kako u predlogu amandmana, tako i u diskusijama mojih prethodnika koji su bukvalno ukazali na činjenice koje se ne mogu dovoditi u sumnju. Tim činjenicama, uveren sam, se izbegava selektivnost. Zašto selektivnost? Zbog toga što nisu u pitanju samo veliki i mali advokati. Nesporno je i potpuno prihvatam argumentaciju uvaženog direktora da će to raslojavanje biti i veće između velikih i malih advokata, ali nemojmo zaboraviti i stranke koje ti advokati zastupaju. Nemojmo zaboraviti da postoje stranke gde po zakonu advokat kao punomoćnik ili branilac je obavezan, nemojmo zaboraviti da u toj situaciji imamo i nešto što ovde nije afirmisano, a to je činjenica da je advokatura sastavni deo pravosuđa. Ako sudovi, tužilaštva, imaju dostupnost bazi podataka potpuno bez naknade, zašto bi bila diskriminisana advokatura koja kao segment ili stožer kvaliteta pravosuđa tu istu dostupnost mora imati? Ne vidim razlog da se na taj način pravi diskriminacija. Još manje vidim razlog da se ta sredstva na koja je kolega Miković činjenično dobro ukazao, nisu mala sredstva, koja advokatske komore plaćaju na neki način redefinišu i omogući advokatima zarad kvaliteta pravde, pravosuđa, a naročito advokature, da dostupnost baze podacima bude svima jednaka. Nije zgoreg razmišljanje da to zaista ima karakter javnog dobra. Zašto bi građani kojima je na pijedestalu vrednosti pravda bili diskriminisani? Svaki građanin je potencijalni klijent advokatu. Kažem – potencijalni. Zbog čega bi u tom slučaju pravili bilo kakvu selekciju? Naročito ne na granici diskriminacije. Govorili smo o sudskoj praksi. Sudska praksa kao jedan od izvora prava, sudski presedent, isto tako, kroz dostupnost, kroz upoznavanje, omogućava ne samo edukaciju nego podizanje nivoa stručnosti, kako onih koji rade u pravosuđu, tako i onih koji rade u advokaturi. Jel mi želimo kvalitetno pravosuđe? Jel nam to uslov da uđemo u EU? Je li to sastavni deo onoga što činimo kroz reformu pravosuđa? Jel to svima ovde cilj, bez obzira da li smo u opoziciji ili poziciji, odnosno poziciji ili opoziciji? Ono što je elementarno to je da imamo pravosuđe elitno i to nam nameće EU. Ja opet kažem – sastavni deo tog pravosuđa je advokatura, jel advokaturu ne možemo da amputiramo od pravosuđa. Na kraju, želim da istaknem da ni u kom slučaju restriktivnost budžeta ne može biti i ne sme biti razlog da se na ovaj način odnosimo prema delu sistema od koga zavisimo, a pozdravljam i podržavam sve napore koje vi činite i jeste ovo jedan pomak. Ni u kom slučaju ne možemo biti slepi na to. Jeste ovo jedan korak napred da se ta selektivnost izbegne, ali nije postignuta u celosti i zbog toga podržavam ono što je u amandmanu navedeno. Žao mi je što nisam bio na Odboru za pravosuđe da afirmišem upravo ono što je od mojih kolega advokata i ispred advokature učinjeno, jer moramo konačno da shvatimo da politika ne može biti nešto što će biti iznad struke, odnosno politika mora da bude u funkciji struke,a ne struka u funkciji politike. Zahvaljujem se.
Hvala. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala najlepše. Gospodin direktor mi je u prethodnom odgovoru izbio dosta argumentacije iz ruku, jer sam ja upravo u tom sudaru pravde i finansijskog interesa "Službenog glasnika" želeo da ukažem da je, po mom mišljenju, finansijski interes odnosno obezbeđivanje sredstava za mnoge zaposlene koji su sada u "Službenom glasniku" a koji su izgubili posao u nekim drugim javnim institucijama, dominantniji u odnosu na onočemu su težile kolege koje su podnele ovaj amandman i koje su podržale amandman. Bez obzira što smo desničari i što promovišemo snažnu i organizovanu državu sa jakim institucijama, mi smo ujedno i liberalne orijentacije – promovišemo jednakost, ljudska prava, ljudske slobode. Uvek kada pričamo o pravu i pravičnosti, treba da razmišljamo o tome kakav će osećaj građani da imaju u funkcionisanju države i u dostupnosti pravde i pravičnosti. Zamislimo životnu situaciju. Tužilaštva sa svim propratnim službama itd, imaju između ostalog na raspolaganju i sudsku praksu. Sa druge strane, imamo nekog nevino optuženog koji nema čak ni branioca, nije mu dostupna sudska praksa, nema novca niti je upoznat sa mogućnošću da mu bude dostupna putem plaćanja sudska praksa. On je u startu u neravnopravnom položaju. Ne postoji jedna vrsta filozofije koja još uvek ima u našem društvu velike relikte da građani postoje zbog države. Mora da se menja u obrnutom smeru – država postoji zbog građana i građani u svakom segmentu delovanja države treba da imaju apsolutno jednak tretman. Sa druge strane, svi koji su upoznati sa stanjem u našem pravosuđu, bez obzira na manji značaj sudske prakse kao izvora prava u našem pravnom sistemu, znaju da je naša sudska praksa prilično neujednačena. Ovo, dostupnost sudske prakse svima, bi značilo i veliku motivaciju suda da još pažljivije i još pravičnije sude i još bolje odmeravaju kod donošenja svojih presuda. Kada uporedili u razno raznim slučajevima, manje-više identičnim slučajevima različite stavove sudova, to bi nam bio još jedan značajan pokazatelj neujednačenosti filozofije sudske u donošenju presuda i odlučivanju o sudbinama ljudi u manje-više istim činjeničnim stanjima. Zbog toga je sva argumentacija koju su uvažene kolege iznele, argumentacija koja preteže na stranu da se prihvati ovaj amandman. Finansijski interes uvek treba da bude u drugom planu u odnosu na pravičnost i jednakost. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Dejan Đurđević. Izvolite.
Zahvaljujem. Ako ostavimo na stranu pravnu-političku argumentaciju, kada je reč o amandmanima koje ste podneli, ja sam izbegavao da uđem na taj formalni teren. I jedan i drugi amandman imaju taj pravno-tehnički problem - nije se vodilo računa u jednom skladu o normiranju. Ja ću vam sada reći u čemu je stvar. Znate, prvobitna zamisao je bila – sve će biti besplatno, a onda kada normirate šta država plaća, vi kažete – država plaća sve. Onda neko kaže da ne može sve da bude besplatno, nemamo mogućnosti. Pogledajte član 33. stav 2. Predloga zakona – iznos sredstava koji se obezbeđuje u budžetu Republike Srbije određuje se na osnovu prosečnih cena uporedivih usluga na tržištu. Pod uporedivim uslugama na tržištu smatraju se usluge pripreme za štampu i štampe, usluge uređivanja i ažuriranja elektronske baze potpisa. "Službenom glasniku" će država dati novac za to, da vodi bazu propisa, ne bazu sudske prakse. Ako je Narodna skupština ili odbor Narodne skupštine ili pojedinačno poslanik želi da obezbedi da i sudska praksa bude svima podjednako dostupna, onda je taj amandman morao da obuhvati član 33. Vi sad kažete – dajte svima sudsku praksu besplatno, ali će vam država davati pare samo da vodite bazu propisa. Odakle će "Službeni glasnik" da prikupi novac da besplatno vodi, ažurira bazu sudske prakse? U ovoj sadašnjoj situaciji nema oglasa za javne nabavke. Ovi elektronski pretraživači propisa su smanjili pretplatu. Može i sekretar Skupštine da posvedoči na koliko se pisanih "Službenih glasnika" pretplaćuje Skupština. Može vrlo osnovano da se pretpostavi, kada bude postojala elektronska zvanična verzija propisa, ko će se pretplaćivati na ovu pisanu verziju. Znači, usvajanjem ovog amandmana, koji je predložila narodna poslanica Donka Banović, tražimo od javnog preduzeća da besplatno svim građanima pruži uvid u sudsku praksu, a to niko ne finansira, ni država, ni građani. Odakle će novac da se nađe za to? Mora taj krug da se zatvori na neki način. Znači sa tog pravnog, logičkog stanovišta amandman narodne poslanice Donke Banović bi bio prihvatljiv da je on predvideo i promenu u članu 33. i da se to pravno-logički zatvori. Ovako to ne može. Što se tiče amandmana koji je podneo skupštinski odbor, javno preduzećebi finansijski to moglo da izdrži, da za jedan broj korisnika daje sudsku praksu, ako se ne promeni član 33. O tome se mora voditi računa. Pravo nije samo jedna pojedinačna norma. To je sistem. Zato ono prenormiranje o kome sam pričao je opasno. Kada dosta istih stvari regulišete na različitim mestima i promenite jedno a drugo ne promenite nastaje haos. Nevezano od pravne politike, čak i kada bih se složio da je taj amandman dobar i kada bih pristao da ga prihvatim on vuče za sobom potrebu da se promeni član 33, a to niko nije predložio.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Donka Banović, replika.
Pošto ste čuli argumentaciju iz nekoliko poslaničkih grupa i od poslanika koji čine skupštinsku većinu, kao i opozicije mislim da sada na neki način vrlo vešto pravnički sad to malo cepidlačite. Pošto sam predlagač tog amandmana da sam promenila ili dodala da će biti i sudska praksa ili drugi propisi, kako u ovom članu 29. stoji. Dakle nije navedeno u tom – sudski propisi, već samo sudska praksa. Možda tu ima još nešto, ali je i to. Onda biste vi prihvatili. Narodni poslanici se nisu setili da promene član 33, inače biste vi to prihvatili. Uvažavam vašu snalažljivost kao pravnika i mogu da kažem da ste verovatno donekle u pravu. Međutim da vam kažem, kada dobijemo predlog budžeta, pošto će se pojaviti i stavka finansiranje JP "Službenog glasnika", to će verovatno biti razdeo u okviru Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Iz te stavke tog razdela nećemo videti da se "Službenom glasniku" odvaja toliko i toliko za finansiranja baze podataka o drugim propisima, odnosno sudske prakse. U toj stavci ćemo videti kao što i uglavnom za sve korisnike budžeta, dobijemo "Službeni glasnik", tamo imamo plate, doprinose i osiguranja itd. i za njihovu delatnost biće neka stavka. Živi bili pa videli. Videćemo to kada dobijemo predlog budžeta. Smatram da to što nije promenjen član 33. nije razlog da vi odbijete ovaj amandman, ali naravno možete da ostanete pri svom stavu.
Reč ima Dejan Đurđević.
Opet postoje dve stvari na koje bih vas upozorio. Prvo, kada Vlada bude predlagala budžet ne može da ide kontra lege. Mora da ispoštuje taj član 33. Ne može da im da više nego što je zakonom predviđeno. Drugo, kada ste već spomenuli to pravničko cepidlačenje i pravničku logiku, iskreno da vam kažem kao pravnik, šta mislite da li bi se prihvatanjem vašeg amandmana nešto promenilo? Da prihvatamo vaš amandman i da obrišemo stav 2. člana 29, imali biste član 29. koji kaže – u bazi koja sadrži registar i tekstove važećih propisa i drugih akata Republike Srbije objavljenih u "Službenom glasniku", svim korisnicima interneta i nabraja se šta je dostupno bez naknade. Ovog člana 29. stava 2. nema. Šta mislite kako bi jedan pravnik protumačio taj član 29. koji ima sad taj jedan jedini stav? Postoji jedno sredstvo tumačenja koje se zove argumento akontrario. Ako za ovo je dostupno bez naknade, za ostalo se plaća naknada. Mi bi samo brisanjem tog stava 2. doveli do sledeće situacije da bi možda "Službeni glasnik" mogao da naknadu određuje bez neke direktne kontrole Vlade. Pogledajte član 29. stav 1. u Predlogu i izbrišite ovaj stav 2. i pogledajte kako bi to jedan pravnik protumačio primenom metode tumačenja argumentom akontrario. Ovaj vaš amandman u suštini ne bi ništa promenio i da se usvoji. Opet bi se plaćala naknada, samo bi promenio to što se ta naknada ne bi određivala aktom javnog preduzeća na koji saglasnost daje Vlada. Samo bi to javno preduzeće ostavili bez kontrole.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno da kada su u pitanju lekari i advokati, kada su te teme na dnevnom redu, onda diskusija naprosto živne. Imam osećaja da postoji određena vrsta sukoba interesa da je pojedinim pravnicima veoma stalo da ovaj drugi deo bude besplatan. Krenuću redom, s obzirom da sam slušao izuzetno nadahnutu diskusiju jednog govornika, pa sam se zapitao – šta je to njima falilo u prethodnih pet godina da ovo rešenje koje sada nude, da to urade u prethodnom periodu da "Službeni glasnik" ne bude samo štampan, da bude u elektronskoj formi, da ga bude na internetu, da ti osnovni propisi, akti koji se objavljuju u "Službenom glasniku" budu dostupni svim građanima? Šta je falilo tom nadahnutom govorniku da u prethodnih pet godina predloži neko rešenje koje je ovim zakonom predloženo i da omogući širokom krugu korisnika, tj. građanima, pa i nama poslanicima da možemo da uporedimo početni predlog zakona sa štampanom verzijom zakona u elektronskom izdanju, radi lakšeg pregleda. Šta je to njima smetalo da to urade, da na određeni način te usluge budu besplatne, te osnovne? "Službeni glasnik" se do sada štampao i naplaćivao. Nije bio dostupan u elektronskom izdanju, nije bio dostupan na internetu i sada kada slušam te nadahnute govore, gotovo da sam bio zaboravio da je "Službeni glasnik" prikupljao zbog tog štampanog izdanja ogromne svote novca, da je narod to morao da kupuje, a da su u "Službenom glasniku" deljeni masni honorari, da su se ponašali u stilu – ja sam u "Službenom glasniku" Bog, pomogao sam sebi i bližnjega svog, odštampaju nekoliko desetina hiljada knjiga i plate te usluge, knjige ne prodaju. Uglavnom su se bavili pomaganjem sebe i svojih bližnjih. To je bilo obavezno, morali ste da kupite, niste mogli da nađete u elektronskom izdanju. Od novca koji se prikupljao i te kako je bilo raznih zloupotreba. U javnosti je poznato da je pre mesec dana taj slučaj sa "Službenim glasnikom" eksplodirao i nisam mogao da verujem da se i u "Službenom glasniku" moglo doći do takvih zloupotreba. Naravno da podržavam da se izbriše stav 2. i ostane član 33. stav 2, onda dođemo u koliziju dva člana, ne zna se ko će da plati ove druge usluge koje navodno treba da budu besplatne. Građani treba da znaju da sve ono što se njih tiče da je besplatno, ali baš nisam sreo građane koji su zaintersovani toliko za sudsku praksu. Mislim da sam više sreo advokate nego građane, koji su zainteresovani da usluge i sudske prakse takođe budu besplatne, što ovim predlogom zakona nije omogućeno. Usvajanjem ovog amandmana je nemoguće sprovesti. Advokati pokušavaju da svojoj struci pokažu koliko su zainteresovani da ova sudska praksa bude besplatna i složio bih se sa vama. Hoću da glasam za ovaj amandman, ali s obzirom da advokati imaju i te kako masne honorare kada brane klijente i da će tu sudsku praksu uglavnom oni koristiti, mogu da kažem da bih se složio sa tim nadahnutim govornikom da i ovo može da bude besplatno. Glasao bih za to, ali da advokati svoje klijente brane besplatno.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. SRĐAN MIKOVIĆ: U pogledu nejasnoće, šta se zbiva ukoliko neki amandman bude usvojen? Član 165. stav 2. Poslovnika definiše – ako zbog usvajanja jednog ili više amandmana nastane potreba da se izvrši pravno-tehnička redakcija teksta predloga zakona ili da se usvojeni amandmani usklade međusobno i sa tekstom predloga zakona, Narodna skupština će zastati sa odlučivanjem i zatražiti od Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo da izvrši pravno-tehničku redakciju teksta predloga zakona, od nadležnog odbora da usaglasi usvojene amandmane međusobno i sa tekstom predloga zakona. Zatim, u slučaju iz stava 2. ovog člana, nadležni odbor, odnosno Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o nastaloj nesaglasnosti sa amandmanom, kojim se ta nesaglasnost otklanja. Znači, postoji mogućnost da se to reši. Postoji mogućnost ukoliko je nejasnoća po pitanju amandmana gospođe Banović, ukoliko bude usvojeno to ili bude usvojeno i to i amandman odbora, da se onda izađe sa praktično usaglašenim tekstom, gde bi se došlo i gde bi se izbegao konačno član 29. onako kako treba da glasi. Moram da ukažem na još nekoliko stvari. Činjenica je da u vreme izglasavanja prošlog zakona nije postojala elektronska baza. Kasnije je to uvedeno i dobro je što već postoji elektronska baza i oko "Službenog glasnika". Neki drugi isto imaju svoje baze, ali postoje i u okviru "Službenog glasnika", već sada i to je dobro. Opet pitam, ako izglasamo zakon koji mislim da je dobar, zašto da ga ne napravimo da bude najbolji? Da uradimo ono što možemo da uradimo najbolje što je moguće. Ako već vidimo da nešto možemo da popravimo, pa dajte da popravimo. Pošto ima ovde veliki broj pravnika koji se razumeju u određene stvari, naročito u zaštitu prava građana, postavljam pitanje. Kod ostvarivanja pravne pomoći da li predstavnik javnog tužilaštva, koje je jedna strana još uvek u postupku u odnosu npr. na odbranu, u situacijama kada postoji odbrana po službenoj dužnosti, da li branilac po službenoj dužnosti može besplatno da vidi sudsku praksu treba da brani svog branjenika? Govorim o službenoj dužnosti, gde se plaća iz budžetskih sredstava ta odbrana. Ne može, jer taj deo nemamo u sudskoj praksi, da se odobravaju sredstva za upoznavanje sa sudskom praksom po službenoj dužnosti. Znači, apsolutno dovodimo u neravnopravan odnos s jedne strane zastupnika javne tužbe i s druge strane branioca po službenoj dužnosti, a javljaju se neki put u praksi problemi. Stari advokati, iskusni advokati znaju da upravo u sudskoj praksi je definisano, bez obzira što naš pravni sistem poznaje produženo krivično delo, upravo sudskom praksom ranije Vrhovnog suda, a sada preuzimanjem te sudske prakse u apelacionim sudovima, ne postoji produženo krivično delo za krivično delo razbojništva. To je uvedeno i definisano samo sudskom praksom. Jedan broj nas advokata to zna, ali npr. mladi advokati koji nisu u prilici da se upoznaju sa time, hendikepirani su i kada brane svoje branjenike. Drugo, da li postoji mogućnost u sudskoj praksi i kakav je odnos sudova po pitanju izmena optužnice tokom postupka i van granice na isto krivično delo? Gde će to da se vidi? Jedino u sudskoj praksi. Sada pitam, branilac po službenoj dužnosti, kako će na adekvatan način da zastupa branjenika koji upravo zato što je lišen sredstava ne može da angažuje advokata i da ga plati, nego ga plaća država, ali je hendikepiran u tom delu. U tom delu smatram da treba razmisliti, u krajnjoj liniji, čak i po pitanju primene i da ostane ovako, po pitanju svih, da ne bude usvojen ni jedan ni drugi amandman. Postoji mogućnost konačno da Vlada davanjem saglasnosti na cene, cene svede na jedan dinar i da dozvoli da se to naplaćuje jedan dinar. Sada malo karikiram, ali da praktično potezom Vlade omogući da sudska praksa bude dostupna svima. Evo, ponudili smo jedno rešenje, drugo rešenje, treće rešenje, mogućnost usaglašavanja amandmana i svega toga, ali smatrao sam da mi je dužnost, kao što sam govorio na Odboru za pravosuđe i ponudio predlog da baza koja sadrži sudsku praksu dostupna je bez naknade svima. Time bi sve rešili. Nismo uspeli da obezbedimo većinu. Na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo bilo je poslanika koji su podržavali moj predlog. Istina, taj predlog nije dobio većinu, ali vam govorim iz prakse gde je problem i u upravo zbog toga apelujem da nađemo rešenje da omogućimo da sudska praksa bude dostupna svima, celokupnoj javnosti, da bude opšte dobro. Hvala. Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da sam član Odbora za pravosuđe i lokalnu samoupravu, bio sam protiv ovog amandmana i ukratko ću da objasnim zašto i iz kojih razloga. S obzirom da je gospodin Miković bio još uporniji na odbrani ovog amandmana na Odboru za pravosuđe, a s obzirom da ima godina pa pamti i on nešto što ja pamtim malo više od njega, u socijalizmu su nam govorili – kad dođe komunizam, onda će biti sve besplatno. Od toga nema ništa. Ne znam da li gospodin Miković već misli da je komunizam tu. Nema ga. Dakle, sve se plaća. Kada bi pet, šest radnika izdržavalo jednog penzionera, mislim da bih i ja prihvatio ovaj amandman, ne bi se bunio uopšte i to bi prošlo kako treba. Kada bi gospodin Miković bio ekonomista, sasvim drugačije bi govorio o ovom amandmanu, a kao pravnik, govorio bi kako sada govori. Tu su neki sukobi interesa, a koji su, ne znam. Dakle, ovaj amandman ne može da prođe iz razloga što nema realnih izvora za budžet koji bi se punio svaki dan. Ponavljam, kada bi pet zaposlenih izdržavalo jednog penzionera, mislim da bi ovaj amandman prošao bez ikakvih problema. Dakle, sve se plaća. Vaše usluge advokatske i te najjače advokatske kancelarije, kada dođe stranka za neki savet, bez 100 evra ne može da prođe. O čemu sada pričamo? Da neko ko zarađuje dobije informaciju besplatno, a onaj koji zarađuje da daje informaciju i da naplati. Samo toliko.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, replika.
Prvo, činjenica je da postoji kodeks profesionalne etike i činjenica je da postoji dobra praksa u mnogim starim advokatskim kancelarijama, da po pitanju samog pravnog saveta, ukoliko se ne radi o nekim ozbiljnim analizama, to se ne naplaćuje. Ali, ovde ne govorim, niti sam govorio na Odboru kao advokat, nego kao čovek koji je spoznao svu potrebu da građani budu upoznati i sa propisima i sa sudskom praksom. Konačno, ovde sada ne raspravljamo o mom amandmanu. Ja sam predložio da se amandman u određenom tekstu usvoji na Odboru za pravosuđe. Ovde raspravljamo o amandmanu gospođe Donke Banović, odnosno raspravljamo o amandmanu Odbora za pravosuđe, koji je većinom glasova usvojio tekst koji je pred vama. Samo sam ukazivao u svojoj diskusiji zbog čega je potrebno sagledati ovde i na plenumu se upoznati sa svim pozitivnim i negativnim efektima, bilo jednog, bilo drugog, bilo ostavljenog teksta u nepromenjenom obliku. Činjenica je da je usvajanjem amandmana odbora izostavljen veliki broj subjekata gde bi bilo opravdano da budu ravnopravni. Ne vidim gde je pokrajinski pravobranilac, ne vidim gde je Agencija za borbu protiv korupcije.
Gospodine Mikoviću, to ćemo u sledećem amandmanu. Držite se amandmana Donke Banović.
Držim se dva minuta po pitanju replike.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Po amandmanu da ne bude zabune. Pokušao sam da objasnim da, kad su u pitanju advokati i lekari, mi ovde imamo problem. Ovde država finansira, u ovom članu je vrlo jasno, usluge onom širem broju korisnika. Dakle, tvrdim da čak te propise i akte neće gledati svi građani već samo oni koji imaju računare i oni koji su vezani za internet. Dakle, ipak je to malo uži krug od najšireg kruga građana, ali i taj malo uži krug država finansira iz budžeta. Dakle, osnovni propisi, akti sve ono što se objavljuje u "Službenom glasniku" vezano za donošenje propisa akata koji se tiču građana. Država, odnosno na predlog Vlade, će plaćati u korist tih korisnika tih usluga. Dakle, građani to neće plaćati na takav način se upoznavati sa zakonima i propisima. Sad ovaj drugi deo prakse, sudske prakse, stručne prakse, ja bih to tako nazvao, ta vrsta usluge je potrebna veoma malom broju ljudi koji se bave uslugama, dakle advokatskim uslugama, ili iz nekog svog stručnog ugla za koji primaju lične dohotke i nadoknade. Oni iz tog ugla koriste ovaj drugi deo koji se naplaćuje. Radi se o malom broju ljudi koji i kad brane po službenoj dužnosti, ovde je to navedeno, svoje klijente, ipak te usluge naplaćuju od države. Kroz tu uslugu je do sada bila sadržana i cena celog "Službenog glasnika", a ovog puta može da bude sadržana i cena manjeg dela, odnosno te sudske prakse koja će se naplaćivati prilikom korišćenja u elektronskom internet izdanju "Službenog glasnika RS". Ovo je daleko naprednije od onoga što smo imali, a ovaj drugi deo koji se ne finansira iz budžeta treba razumeti ovako. Ko puni budžet? Budžet pune svi građani. Ti građani imaju pravo da koriste ovaj prvi deo besplatno, a ovaj drugi deo, koji je vezan za veoma mali broj korisnika, zašto bi siroti seljaci, siroti otpušteni radnici kroz porez ubacivali novac u budžet iz koga bi se finansirale usluge lica koja i ovako preskupo, za naš standard, naplaćuju svoje advokatske i druge stručne usluge po pitanju zainteresovanosti građana za njihove usluge. Ako oni to već naplaćuju, zašto bi onda morali taj uži krug svi građani da finansiraju kroz budžet, na određeni način, njihove usluge koje oni inače naplaćuju svojim klijentima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Vidite, smatram da održavanje baze sudske prakse ne košta toliko i nema razloga, to će se voditi, pa će se voditi. Znači, baza sudske prakse će postojati i to će nešto koštati. Dajte da vidimo koliko ljudi je zaposleno na tome, dajte da vidimo koliko košta održavanje. Siguran sam da jedan dan zasedanja Narodne skupštine je skuplje nego da pružimo sudsku praksu svim građanima Srbije. Znači, da imamo te podatke, da imamo analizu efekata propisa i da imamo, pored ovog zakona, mogućnost da sagledamo šta koliko košta, onda bi nam bilo lakše da se opredeljujemo i da vidimo šta je. Međutim, koliko smo već probili i pustili da jednom krugu ljudi može da bude dostupna sudska praksa? Dajte da nađemo modus na koji način bi usaglašavanjem amandmana, bilo na određeni drugi način, bilo kroz praksu i odlučivanje Vlade u pogledu davanja saglasnosti na cene, da omogućimo da to bude dostupno svima. Hajde da izađemo sa tom analizom, onda ćemo svi mi pravnici, ekonomisti, gospoda, drugovi, ovi, oni moći da vidimo šta je ono što je najkorisnije za građane.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 29. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI I DOPUNI ZAKONIKA O KRIVIČNOM POSTUPKU Primili ste amandmane koje je na predlog zakona podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na naziv Predloga zakona. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 1. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatio amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 22. maj 2013. godine, sa početkom u 10,00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Zahvaljujem.