Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Janković. Obaveštavam vas da je saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da sednici, pored predstavnice predlagača ministarke Jasne Matić, ministarke za telekomunikacije i informaciono društvo, prisustvuje i Snežana Obrenov, pomoćnica ministra za poštanski saobraćaj i Petar Janjić, šef kabineta ministra. Nastavljamo rad prema dnevnom redu dnevnom redu. Prelazimo na zajednički načelni pretres 18. i 80-83. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O POŠTANSKIM USLUGAMA, POTVRĐIVANjU AMANDMANA NA ČLAN XII SPORAZUMA O MEĐUNARODNOJ TELEKOMUNIKACIONOJ SATELITSKOJ ORGANIZACIJI, POTVRĐIVANjU ZAVRŠNIH AKATA REGIONALNE KONFERENCIJE O RADIO-KOMUNIKACIJAMA ZA PLANIRANjE DIGITALNE TERESTRIJALNE RADIO-DIFUZNE SLUŽBE U DELOVIMA REGIONA 1 I 3 U FREKVENCIJSKIM OPSEZIMA 174 DO 230 MHz I 470 DO 862 MHz (RRC-06), POTVRĐIVANjU PROTOKOLA O IZMENAMA DELOVA REGIONALNOG SPORAZUMA ZA EVROPSKU RADIO-DIFUZNU ZONU (ŠTOKHOLM 1961.) SA REZOLUCIJAMA (RRC-06-Rev.ST61) I POTVRĐIVANjU AKATA KOJIMA SE MENjAJU USTAV I KONVENCIJA MEĐUNARODNOG SAVEZA ZA TELEKOMUNIKACIJE Saglasno odluci da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 18. i 80. do 83, a pre otvaranja pretresa podsećam vas da, prema članu 152. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspor kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas, istovremeno, da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Đuro Perić, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Dejan Radenković, poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Željko Ivanji, poslaničku grupu G17 plus. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama; Predlogu zakona o potvrđivanju amandmana na član XII Sporazuma o međunarodnoj telekomunikacionoj satelitskoj organizaciji; Predlogu zakona o potvrđivanju završnih akata regionalne konferencije o radio-komunikacijama za planiranje digitalne terestrijalne radio-difuzne službe u delovima regiona jedan i tri, u odgovarajućim frekvencijskim opsezima; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama određenih delova regionalnog sporazuma za evropsku radio-difuznu zonu sa Rezolucijama (Štokholm 1961.) i Predlogu zakona o potvrđivanju akata kojima se menjaju ustav i Konvencija Međunarodnog saveza za telekomunikacije. Obaveštavam vas, takođe, da će za poslaničku grupu SRS u raspravi po tačkama od 18, 80. do 83. ovlašćeni predstavnikbiti Vladan Jeremić. Pre nego što dam reč predstavnici predlagača, na osnovu člana 85. stav 5. i na osnovu člana 27, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova raspravom o tačkama dnevnog reda koje u tom trenutku budu bile predmet našeg rada. Na osnovu člana 27, da ćemo u slučaju da se zajednički načelni i jedinstveni pretres o tačkama 18. i 80. do 83, okonča pre 18.00 časova, danas otvoriti i zajednički načelni i jedinstveni pretres o tačkama 21, 59. i 60, o Predlogu zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja, Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Turske o socijalnoj sigurnosti. Ukoliko rasprava o upravo otvorenim tačkama dnevnog reda ne bude okončana do 18.00 časova, tada ćemo raditi samo do završetka rasprave koja je upravo otvorena. Da li predstavnica predlagača ministarka za telekomunikacije i informaciono društvo Jasna Matić želi reč? (Da.)
Dame i gospodo poslanici, kao što ste čuli, pred vama je danas nekoliko zakonskih predloga iz oblasti telekomunikacija i pošt0anskog saobraćaja, pre svega zakon o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama. Razlog za donošenje zakona je ubrzani razvoj poštanskog saobraćaja, koji u celom svetu i u Evropi izaziva brojne i česte promene regulatornog okruženja. Zbog ubrzanog razvoja poštanskog saobraćaja pojavila se neophodnost regulisanja i kontrole tržišta poštanskih usluga, a za nas je bitno i usklađivanje zakona sa zakonodavstvom EU, odnosno direktivom 2002/39 Evropskog parlamenta i Saveta Evrope, kao i aktima Svetskog poštanskog saveza, koji su doneti na Kongresu u Bukureštu, oktobra 2004. godine i u Ženevi 2008. godine, kao i sa zahtevima Svetske trgovinske organizacije u procesu pristupanja Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Takođe je bitno da se obezbedi potpuna primena važećih zakona u praksi, kao i nadzor nad primenom osnovnog zakona, što će se ovim izmenama zakona obezbediti u punoj meri. S obzirom da je u skladu sa zakonom u međuvremenu imenovan prvi Savet agencije krajem 2009. godine, ukazala se potreba za izmenom pojedinih članova predloga, što je amandmanima i obezbeđeno. Faktičkim otpočinjanjem sa radom Agencije za poštanske usluge od 1. februara 2010. godine stvorili su se uslovi za obavljanje poslova koji su u njihovoj nadležnosti. Osnovne odredbe zakona definišu i objašnjavaju pojmove štampanih stvari, prenosa poštanskih pošiljaka, poštarine za prenos poštanske pošiljke, naknade štete koju je poštanski operator dužan da nadoknadi u slučaju prekoračenja rokova uručenja, gubitka ili oštećenja poštanske pošiljke. Precizirane su obaveze poštanskih operatora da pri obavljanju poštanskih usluga postupaju u skladu sa svojim posebnim uslovima, obezbede nepovredivost poštanskih pošiljaka i tajnost podataka, propišu sadržinu potvrde o prijemu registrovane pošiljke i mogućnost prenošenja ugovorom obavljenih pojedinih poštanskih usluga. Ostale odredbe zakona definišu univerzalnu poštansku uslugu i precizirano i propisano obavljanje univerzalne usluge, kao i poslovi izdavanja, prodaje i povlačenja iz upotrebe poštanskih maraka, koje obavlja javni poštanski operator uz saglasnost Vlade, u skladu sa aktima Svetskog poštanskog saveza. Zakon je izmenjen u delu gde su navedene obaveze javnog poštanskog operatora u pogledu računovodstvenog praćenja i razdvajanja troškova rezervisanih i nerezervisanih poštanskih usluga, a u okviru univerzalnih usluga koje javni operater mora da pruži. Odgovornost i naknada štete precizira obaveze poštanskog operatora da nadoknadi dokazanu štetu nastalu krivicom poštanskog operatora, u skladu sa aktima Svetskog poštanskog saveza. Izvršena je dopuna zakona u pogledu konkretizovanja dostavljanja potrebne dokumentacije Agenciji za poštanske usluge radi dokazivanja ispunjenosti uslova za obavljanje poštanske delatnosti. Dopunjena su ovlašćenja inspektora da u slučaju otuđenja dozvole, prenošenja na treće lice ili postupanje suprotno odobrenju sadržanom u dozvoli istu može privremeno oduzeti i izvršeno je usklađivanje rokova za donošenje rokova drugostepenog rešenja sa rokovima predviđenim procesnim zakonom dužim od osam dana, a ne kako je sada predviđeno zakonom. Uvedene su sankcije za povredu čl. 6, 24. i 29. Zakona i dopunjen tekst Osnovnog zakona o uvođenju mandatne kazne koja se na licu mesta izriče i naplaćuje inspektor. Izmene rokova za donošenje podzakonskih akata. Umesto roka od šest meseci određeno je na rok od tri meseca. Izvršena je promena i u skladu sa raspadom SFRJ i razdruživanje Državne zajednice Srbija i Crna Gora sa primenom saveznih zakona i to donošenje republičkog zakona kojim se reguliše obavljanje poštanskih usluga, izdavanje i štampanje poštanskih maraka. Takođe su regulisani i statusi jugomarke i Zajednice jugoslovenskih PTT-a. Pored zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, pred nama su danas i četiri ratifikacije iz oblasti telekomunikacija, koje treba da obezbede prelaz sa analognog na digitalno emitovanje televizijskog programa u Republici Srbiji, a u skladu sa preporukama Međunarodne telekomunikacione unije, kao i preporuka Evropske komisije da se to obavi do 2012. godine. Budući da su to vrlo tehničke stvari, ne bih vas zamarala tim detaljima, ali želim da napomenem da je od izuzetnog značaja da se ratifikuju ove četiri konvencije koje je Srbija potpisala, kako bismo mogli u sličnom roku kao i naši susedi da obavimo prelazak sa analogne na digitalnu televiziju, našim građanima omogućimo nesmetan prijem televizijskog signala i bez ometanja od susednih zemalja, od kojih je sada većina već u članstvu EU i stoga će poštovati preporuku EU da do 2012. godine završi prelazak na digitalnu televiziju. U nekim od naših suseda prelazak na digitalno emitovanje televizijskog programa već je otpočeo i kada ti procesi stignu do naših granica, građani koji žive u pograničnim prelazima Srbije imaće smetnje i ugrožen prijem televizijskog signala. Stoga je neophodno da mi pristupimo takođe tom procesu prelaska sa analogne na digitalnu televiziju, za šta nam je neophodno da ratifikujemo i postojeće četiri konvencije koje se danas nalaze pred vama.
Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za saobraćaj i veze, narodni poslanik Velimir Ilić, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li narodni poslanici Radica Jocić, Momir Marković i Slađan Mijaljević, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije, žele reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đuro Perić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, cenjena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama. Osnovni problem koji, između ostalog, treba rešiti ovim zakonom je to što Republička agencija za poštanske usluge, kao nezavisno regulatorno telo, i posle tri godine još uvek nije počela sa radom jer nije izabran savet agencije. To je u najmanju ruku malo čudno, ali izgleda da smo se krenuli sa mrtve tačke. Inače, nefunkcionisanje ove agencije kojoj je zakonski povereno, pored ostalih poslova, i donošenje podzakonskih akata, kao glavnog instrumenta za vršenje Zakona o poštanskim uslugama, dovelo je do toga da nedostatak ovih podzakonskih akata stvara pravnu prazninu i pojavu velikog broja poštanskih operatora koji neovlašćeno obavljaju poštanske usluge. Kao prelazno rešenje ovog problema nađeno je poveravanje pojedinih poslova Ministarstvu za telekomunikacije i informaciono društvo, dok se savet agencije ne izabere. To mu dođe kao nužno zlo jer je prosto neverovatno da se za tri godine nije mogao izabrati savet agencije. Ipak, dobro je, uz sve mane, što se donošenjem ovog zakona vrši usklađivanje sa direktivama EU u oblasti poštanskog saobraćaja. Zbog nepostojanja agencije za poštanske usluge stanje na poštanskom tržištu odlikuje se visokim stepenom neregularnosti. Način na koji se predlaže odlaganje nagomilanih problema je da neke od poslova agencije, do njenog konstituisanja, obavlja, kao što smo rekli, Ministarstvo za telekomunikacije i informaciono društvo. Predviđa se da Ministarstvo propisuje i uređuje uslove za otpočinjanje obavljanja delatnosti, posebno da propiše uslove za održavanje i unapređivanje obavljanja univerzalne poštanske usluge i vrši nadzor nad primenom ovog zakona i propisa donetih na osnovu njega i da se dodeli veća uloga regulatornim telima u oblasti poštanskih usluga. Zakon preciznije definiše uslove pod kojima će poštanski operatori ravnopravno učestvovati na tržištu poštanskih usluga. Korisnicima poštanskih usluga obezbeđeno je pravo na univerzalnu poštansku uslugu, kako fizičkim, tako i pravnim licima, pod jednakim uslovima, bez diskriminacije i pristupačnim cenama. Zakonom se u potpunosti poštuju sve međunarodne norme i nacionalni propisi koji se odnose na zaštitu životne sredine. Obavljanje univerzalne poštanske usluge povereno je javnom poštanskom operatoru, ali se istovremeno omogućava obavljanje ostalih poštanskih usluga i drugim poštanskim operatorima prema utvrđenim standardima kvaliteta i potrebama građana i privrede, što je vrlo dobro. Zakonom se predviđaju razne mere koje će biti preduzete u cilju ostvarivanja potrebe za donošenjem ovog zakona - regulisanje tržišta poštanskih usluga od strane resornog ministarstva, do imenovanja članova Saveta agencije i početka njenog rada, donošenje podzakonskih akata kao instrumenta za potpunu primenu zakona, implementacija strategije za razvoj poštanskih usluga i akcionog plana, postepena liberalizacija tržišta poštanskih usluga, podela nadležnosti i ovlašćenja između različitih subjekata, stalno unapređivanje kvaliteta poštanskih usluga. Vrlo je bitno naglasiti da se ovim zakonom vrši usklađivanje sa pozitivnim zakonodavstvom EU, konkretno sa direktivom, kao što je rečeno, 2002 Evropskog parlamenta i Saveta Evrope, zatim aktima Svetskog poštanskog saveza i zahtevima Svetske trgovinske organizacije. Na osnovu analize akata EU koji regulišu oblast poštanskih usluga i odnosnih preporuka, kako je navedeno, razmatrana je i tzv. treća poštanska direktiva 2008 Evropskog parlamenta i Saveta Evrope, jer ova treća poštanska direktiva, kako se tvrdi, daje preciznije preporuke u vezi podizanja i održavanja postignutog nivoa kvaliteta univerzalnih usluga od strane poštanskih operatora po prihvatljivijim cenama i za sve korisnike. U članu 31. Zakona predviđeno je da je poštanski operator dužan da poštanske pošiljke iz domena univerzalne usluge prenosi i uruči primaocima u skladu sa standardima kvaliteta, u rokovima ne dužim od dva radna dana na užem dostavnom području u jedinice poštanske mreže, četiri radna dana na širem dostavnom području jedinice dostavne mreže, sedam radnih dana na najširem dostavnom području jedinice poštanske mreže. Poslanička grupa PUPS-a ističe da u vezi sa ovim rokovima, a i nezavisno od njih, postoje veliki problemi. Gotovo je redovna pojava da pošiljke ne stižu do primaoca u predviđenim rokovima, čak i nekoliko dana kasne ili uopšte ne budu dostavljene. Naknade intervencije postaju irelevantne jer na primer zbog kašnjenja pošiljke ne stignu da se obave neki važni poslovi ili druge zakazane obaveze. Smatramo da je dobro što se u članu 29. Zakona reguliše zabrana, odnosno prijem, prenos i uručenje poštanskih pošiljki koje sadrže opasne i štetne materije, kao i predmeti čiji prenos ugrožava zdravlje i život ljudi, opojne droge, žive životinje, osim životinja čiji je prenos određen po posebnim uslovima za obavljanje poštanskih usluga, druge robe i predmeti čiji je prenos zabranjen zakonom i drugim propisima. Takođe je značajno, po mišljenju poslaničke grupe PUPS-a, što se ovim zakonom reguliše da javni poštanski operator ne može da koristi prihode od rezervisanih poštanski usluga, a to su one usluge koje država garantuje poštanskom operatoru univerzalne poštanske usluge, kao ekskluzivna prava u okvirima određenog limita po masi i ceni, za subvencionisanje poštanskih usluga koje nisu univerzalna usluga nego usluga dodatne vrednosti. To je u skladu sa drugom poštanskom direktivom EU, koja predviđa da je zabranjeno unakrsno subvencionisanje univerzalnih usluga van rezervisanog sektora iz prihoda od uslugau rezervisanom sektoru. Članovima 21. i 66. Zakona reguliše se da Agencija za poštanske usluge određuje tarifne stavove za univerzalnu poštansku uslugu. Međutim, postavlja se pitanje da li je bolja alternativa da tarifne stavove odnosno poštarine za sve druge poštanske usluge koje ne spadaju u domen rezervisanih usluga, već predstavljaju komercijalni servis, biraju sami operateri poštanskih usluga? Na kraju, treba proceniti kakve će efekte doneti usvajanje ovog zakona. Predviđa se da doći do povećanja zaposlenosti u sektoru poštanskih usluga zbog povećanja broja poštanskih operatora i razvoja tržišta. Uvođenjem konkurencije na osnovu predloženih rešenja trebalo bi da dođe do poboljšanja kvaliteta pružanja poštanskih usluga građanima Srbija i privredi. Pretpostavlja se da će konkurencija sama po sebi težiti da smanji cene usluga, što je, po našem mišljenju, malo verovatno. Obaveza države je da javnom poštanskom operatoru nametne obavezu obezbeđivanja prihvatljive dostupnosti poštanske mreže za univerzalni servis i da privatni poštanski operatori sa svojim mrežama dostupnosti podignu poštanske usluge na viši nivo. Poslanička grupa PUPS-a će u danu glasanje glasati za usvajanje ovog zakona.
Sedam minuta i pedeset sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Radenković.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko, u ovoj tački dnevnog reda ću se pretežno osvrnuti na zakon o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama. S obzirom da nemamo najboljih iskustava sa primenom Zakona o poštanskim uslugama od njegovog usvajanja 2005. godine, a još više potpuno neprimenjivanje nekih njegovih značajnih odredaba, njegove izmene i dopune nameću se kao preko potrebne. Činjenica da su ponuđene izmene i dopune Zakona o poštanskim uslugama u skupštinsku proceduru ušlo je još 2008. godine, a neka javna rasprava se tada, što se tiče stručne javnosti, vodila daleke 2007. godine, kažem daleke jer su se u međuvremenu mnoge evropske regulative menjale, nameće se kao osnov za sumnju u svežinu ponuđenih rešenja. Ne apstrahujući napred navedeno, poslanička grupa SPS-JS želi da podrži nastojanje Ministarstva da unapredi pojedina rešenja osnovnog zakona i učini ih uporedivim sa evropskim zakonodavstvom, i u tom smislu da će podržati tekst izmena i dopuna zakona. Želimo da kažemo i da istaknemo da su naše rezerve u pogledu primene ovako izmenjenog zakona o poštanskim uslugama i dalje jako velike, pa molimo Ministarstvo da našu podršku za predložene izmene i dopune ovog zakona shvati kao istovremeni zahtev za hitno pristupanje izradi potpuno novog zakona. Ne upuštajući se u tehničke detalje i pojedinosti, želimo da kao najkraće moguće obrazloženje predložene hitnosti donošenja potpuno novog zakona istaknemo nekoliko značajnih problema koje predložene izmene i dopune ili uopšte ne tretiraju ili to rade, po našem mišljenju, na neadekvatan način. Uzurpacija rezervisanog servisa od strane neovlašćenih poštanskih operatera, koja u Novom Sadu i u Beogradu poprime epidemijske razmere i čime se, pored direktne štete javnom poštanskom operateru tj. Javnom preduzeću PTT Srbije, jednako šteti budžetu Republike Srbije i zbog koga će se, ako se nešto ozbiljnije ne uradi u narednom periodu i ne preduzme u cilju sprečavanje ove pojave, u dogledno vreme morati pokrivati troškovi pošte iz budžeta koje ova ima kao zakonom određen pružalac univerzalne poštanske usluge na teritoriji Republike Srbije. S druge strane, jasno je da su poštanski operatori koji vrše ove nedozvoljene poslovne aktivnosti školski primer nelojalne konkurencije ostalim poštanskim operatorima koji svoje komercijalne aktivnosti obavljaju u skladu sa zakonom, a to nikako ne može stimulativno delovati na razvoj konkurentnosti na tržištu poštanskih usluga, a to mora biti osnov naše ekonomske politike na svakom, pa i na ovom tržištu. Iz raširenosti ove pojave očigledno je da osnovni zakon ne raspolaže adekvatnim pravnim mehanizmima, a ni potrebnom pravnom preciznošću, što nije precizirano ni ovim izmenama i dopunama zakona, jer kazna od 20 hiljada dinara za nekog ko krši zakon smatramo da je nedovoljna. Naravno ni potrebna pravna preciznost za sprečavanje ovakve nelojalne poslovne prakse nažalost, čini nam se, kao što sam i već rekao, ne preciziraju ni izmene i dopune ovog zakona. Na primer, upoznati smo da Pošta izražava veliku bojazan zbog smanjenja limita po masi i ceni predviđeno članom 8. predloženih izmena i dopuna, a to u pogledu njene buduće sposobnosti da kvalitetno servisira univerzalnu poštansku uslugu. Šta uopšte znače viši ili niži limiti kada postoje poštanski operatori koji ih nesmetano krše u dva najveća poslovna tržišna centra u Republici. Tu moram da kažem da izvesna firma Siti mejl, u vlasništvuizvesnog Gordana Bajića, a mi imamo, iz našeg najbližeg udruženja, primer kako su oni urušili javno preduzeće, tj. Poštu jedne zemlje u okruženju i kada je Pošta došla do propasti, onda je država i vlada pokušala na neki način da zaštiti Poštu. Ako vi imate slučaj da gotovo nesmetano ta firma radi i pored zabrane rada, uprkos pojačanom inspekcijom nadzoru, a moram da navedem da je žalosno i to da mi imamo jednog inspektora, koji ne može da pokrije celu Republiku, i pored izrečene novčane kazne, on i dalje obavlja poštanske usluge iz domena rezervisanih na području Novog Sada i Beograda. U tom smislu apelujemo da se član 19. osnovnog Zakona dopuni okvirno sledećim stavom – poštanske usluge ne smatraju se rezervisanim, samo pod uslovom da poštarina viša od petostrukog, tj. trostrukog iznosa poštarine za pismonosnu pošiljku prve stope mase i najbržeg stepena prenosa. Ovo bi procenjujemo onemogućilo različita tumačenja člana 3. stava 1. tačka 1. osnovnog Zakona. Ne bi bilo loše da se i kaznenim odredbama sankcionišu i pravni subjekti, koji za obavljanje rezervisanih poštanskih usluga angažuju neovlašćenog poštanskog operatera. Sankcija bi ovde podrazumevala - prethodno upozorenje, a nakon toga i određena pravna dejstva. Naravno to bi znatno jeftinije bilo od cene koju bi utvrdila Vlada i koja predstavlja kompenzaciju sa javnim poštanskim operaterom za obavljene univerzalne poštanske usluge. Da pojasnim, ako javni poštanski operater mora do najzabitijeg dela u ovoj našoj zemlji da izvrši svoju uslugu, a to nekoga ne obavezuje, naravno da je on konkurentan tj. nelojalno konkurentan na tržištu. Da ne bih sada ovde iznosio komparativne cenovnike jednih i drugih, moram da kažem da takođe nisu najjasniji razlozi za proširivanje nadležnosti Ministarstva, koje je predviđeno članom 16. predloženih izmena i dopuna ovog Zakona. Ovo posebno kažem, pošto od ove godine funkcioniše Republička agencija za poštanske usluge, kao regulativni organ, na čije se formiranje iz teško objašnjivih razloga čekalo evo već pet godina, kada je osnovana osnovnim Zakonom o poštanskim uslugama. Dakle, imamo Agenciju, imamo aktuelnu restriktivnu politiku u pogledu kadrova i uopšte veličine državnog aparata, imamo generalnu tendenciju evropskog i našeg zakonodavstva za što manje mešanje državnog aparata u privredne delatnosti, pa dodatne obaveze Ministarstva vidimo kao nepotrebne i anahrone. Dame i gospodo narodni poslanici, strogo tehnološke pojedinosti, o kojima bi se takođe moglo dugo pričati, ostavljamo timu koji će vršiti, nadam se, pripremu teksta novog zakona. Važno je insistirati – da u izradi budućeg zakona moraju biti uključeni svi zainteresovani činioci, a tu prevashodno mislimo, pored Ministarstva i Republičke agencije za poštanske usluge, i na referentne naučne institucije, Javnog poštanskog operatora i Udruženje privatnih poštanskih operatora itd. Poslanička SPS-JS će za jedan takav zakon glasati bez imalo dilema, koje nažalost imamo glasajući za predložene izmene i dopune. Na samom kraju bih hteo da istaknem da SPS-JS jednostavno podržava bojazan Sindikata i radnika PTT-a Srbije. Ako imamo 15.000 radnika, a jednim zakonom i poznajući nelojalnost konkurencije, kojoj nekim odredbama i sankcionisanjem ne možete zabraniti rad, onda je opravdana njihova bojaznost, jer urušavanjem jednog takvog sistema od 15.000 radnika – mi generalno kao Vlada možemo da imamo samo problem. Znači, još jednom molim da, kada su u pitanju članovi 8, 11. i 31, da sada ne obrazlažem, jer ćemo to imati priliku, kada budemo razgovarali u pojedinostima, obratite pažnju i na jedan način u ovom trenutku se izvučemo na najbolji mogući način, da to bude od interesa za Javnog poštanskog operatora i za Vladu Republike Srbije. Hvala vam, ako bude potrebno ja ću se uključiti i na kraju.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je 11 minuta. Ima reč ministarka Jasna Matić. Izvolite.
Želela bih da se zahvalim poslanicima koji su očigledno pažljivo prostudirali Predlog zakona. Budući da smo čuli čak dve različite izjave, da razjasnim nešto što je sadržano u samom Predlogu zakona, kao i ono što se na tržištu regulacije poštanskih usluga desilo. Oba poslanika su bila potpuno u pravu kada su tvrdila da regulatorno telo, koje je zakonom formirano 2005. godine, dugo nije počelo sa radom i to ide na dušu prethodnih ministara i prethodnih vlada. Ova vlada je, s proleća 2009. godine, predložila Narodnoj skupštini članove Saveta agencije i Skupština je 26. oktobra izglasala članove Agencije. Agencija je konstituisana 12. novembra 2009. godine i počela je rad 1. februara ove godine. Sada imamo potpuni institucionalni okvir koji omogućava funkcionisanje poštanskog tržišta na način koji je propisan zakonom, što pre toga nije bio slučaj. Sankcionisanje nezakonitog ponašanja, iz razloga nedostataka institucionalnog okvira, takođe je bilo vrlo prisutno, ja se sa poslanicima slažem, ali ono što je sada naša situacija, jeste da imamo institucionalan okvir kakav treba i da će ovim izmenama Zakona i zakonski okvir biti odgovarajući. Ono što se u Zakonu spominje kao mogućnost preuzimanja nadležnosti Agencije, bilo je sadržano u Predlogu zakona, koji je formiran pre formiranja same Agencije i sada je amandmanski usaglašeno, da to neće biti usvojeno. Takođe bih htela da kažem da zakon u potpunosti je usaglašen sa PTT-om. Naš prioritet, u svakom slučaju, jeste da PoštaSrbije, kao jedan veliki sistem, odnosno sistem koji ima najveći broj ispostava u celoj zemlji, bude uspešan i nastavi sa radom. To je sistem na koji se mi oslanjamo ne samo za poštanske usluge, nego i za druge prioritete u državi. Mi se čak nadamo da ćemo moći da ga koristimo u digitalizaciji televizije za određene aktivnosti, ali je neophodno da postoji zdrava konkurencija u segmentima gde je to inače moguće i predviđeno. Podržala bih kolegu koji je govorio – da je nedovoljan broj inspektora koji se bave inspekcijskom kontrolom, ali je to nažalost zbog ograničenje broja zaposlenih koje naša administracija ima. Mi smo se potrudili da maksimalan broj inspektora, tri inspektora pokrivaju celu Srbiju, što sigurno nije dovoljno. U saradnji sa Agencijom, nadamo se da će se poštovanje Zakona sada pojačati. Mi smo, zajedno sa drugim ministarstvima, u prošloj godini imali nekoliko akcija koje su dovele do daleko višeg nivoa poštovanja zakona nego što je to bio pre slučaj. Sada nemamo više tu situaciju, da čak i opštinske administracije nelegalno distribuiraju račune i svoje materijale. Sada je to vraćeno poštanskom javnom operatoru i ta akcija će se nastaviti.
Ima reč narodni poslanik Željko Ivanji. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ono što je važno reći, imam potrebu da podvučem, to je da ta nadležnost Ministarstva koja je bila ustanovljena u ovom prelaznom periodu prestaje i da sam podneo amandman kojim se ta nadležnost vraća agenciji. Zašto je ta nadležnost bila u Ministarstvu? Zato što smo imali, mogu tako da kažem, taj vakuum i vremenski cajtnot u pogledu izbora i formiranja saveta agencije, kao i vremenski zaostatak u pogledu samih izmena i dopuna zakona koje su dugo u proceduri. To je bio, mogu da kažem, i naš deficit, deficit ove skupštine, jer ovaj parlament mora mnogo promptnije da reaguje na zakone koji su izuzetno važni za određene segmente privrede. Pošta je svakako jedna od najznačajnijih institucija. Namerno kažem institucija, jer pored značaja koji ima u formalno-pravnom smislu kao privredno društvo, ona ima i opštedruštveni karakter. Ona ima svoju misiju da bude uz građane, kao servis koji mora da bude, bar se to odnosi na javnog poštanskog operatora, pružen svima i svuda, bez obzira i na isplativost za javnog poštanskog operatora. To je činjenica sa kojom Pošta Srbije živi, ali pošta nije samo javni poštanski operator, pošta su i druga preduzeća koja će se boriti na tržištu zajedno sa poštom. Agencija za poštanske usluge najzad je osnovana. Izabrali smo njen savet kao nezavisno telo, koje će izdavati i licence za rad drugim poštanskim operatorima. Konkurencija svakako mora biti poželjna za poštu i mora biti dobrodošla za poštu jer se vi samo na jednom otvorenom tržištu možete pozicionirati. Možete na otvorenom tržištu odmeriti snage. Zato je i na državi i na agenciji da omogući ravnopravne uslove u areni tržišta i zato je važna konkurentnost. To je motiv zapravo da pobedite na tom tržištu i to mora biti motiv i za javnog poštanskog operatora, a za krajnjeg korisnika to mora da bude benefit i mogućnost izbora za njega. Na taj način će se opredeljivati sam korisnik. Svakako da će to biti onaj koji je kvalitetniji, koji za povoljniju cenu pruža uslugu, ko pruža bolje usluge, ko pruža više usluga i ko pruža objedinjene usluge. Konkurentnost je ključna reč i u EU, koja konkurenciji i konkurentnosti daje prioritet. Država ovim izmenama i dopunama, pored konkurentnosti koja predstavlja dobru stvar za javnog poštanskog operatera, nudi i mogućnost da za one usluge koje pošta mora da pruži jer je to i državni servis na bilo kom delu teritorije, dakle, država će moći da obezbedi fond kojim će refundirati te troškove, ali naravno pošta mora da uradi jedan korak dalje i da odvoji troškove koje ima u rezervisanom i u univerzalnom servisu. To je važno da bi država prepoznala koji su zapravo stvarni troškovi. Ove izmene i dopune su usaglašene sa većinom direktiva EU, koja je, mora se priznati, kroz svoju istoriju bila obazriva i pri smanjivanju limita po masi i ceni za rezervisane usluge koje pripadaju javnom poštanskom operatoru, zato što su u EU takođe svesni svih teškoća na koje nailaze javni poštanski operatori, pogotovo u zemljama koje pristupaju EU. Međutim, imamo i neke limite prošlosti, odnosno i pošta ima te limite koji su njoj nametnuti u prošlosti. Jedan od tih limita je bio, kao što svi znamo, Mobtel. Jedan projekat koji je bio ideja kako izvući pare od nekoga ko treba da dostavi pisma i paket, a ne kako unaprediti uslugu da ona bude konkurentna. Pošta koja je pri tom bila i vlasnik Telekoma Srbija, dakle, konkurencija samoj sebi, imajući u vidu odnos vlasništva. Taj projekat je nastao 1995. godine, a svoj ishod je dobio 2005. godine. Pošto je inače neko ko je tužio Mobtel, odnosno lica koja su vodila Mobtel i koja su bili njeni vlasnici za naknadu štete u iznosu od 600 miliona dolara. Ono što je važno reći, mi ni do danas nemamo optužnicu ni protiv jednog od tih ljudi. Znači, pet godina nakon okončanja slučaja i podnošenja krivične prijave, mi danas nemamo ljude na optuženičkoj klupi, iako je veštačenje završeno pre godinu dana. To predstavlja deficit našeg tužilaštva i o tome sam uvek spreman da otvoreno pričam. Limit prošlosti je i slučaj Telekoma Srbije iz 1997. godine, sa čijom prodajom se potpuno neopravdano pravi paralela sa budućom prodajom Telekoma. Srbija je tada bila crna rupa u koju su investitori dolazili da bi brzo izvukli svoj profit i to je bila poenta tog genijalnog posla, čijom prodajom je omogućeno, Telekomovom prodajom omogućeno je punjenje penzionog fonda koji je bio opljačkan i život još tri godine do 2000. godine tadašnjoj vlasti. Svakako da je budućnost pošte u aranžmanima između javnog i privatnog, ali samo u domenu osnovnih usluga i usluga koje su u funkciji osnovne delatnosti. Od elektronskog potpisa do dovođenja šaltera pošte u funkciju izdavanja ličnih dokumenata. Dakle, na šalterima će građani moći da podižu svoja lična dokumenta, u svom komšiluku. To predstavlja jedan od modela kako bi pošta u budućnosti mogla da radi. Međutim, nisu samo građani oni koji treba da budu u centru pažnje javnog poštanskog operatera. U centru pažnje države i javnog poštanskog operatera moraju biti zaposleni pošte, koji svakako rade pod jako teškim uslovima. Šalterski radnici, takođe i dostavljači poštanskih pošiljaka, naši poštari zaslužuju i status državnih službenika, službenih lica, jer taj status bi predstavljao pretnju kriminalcima koji orobljavaju pošte ili napadaju poštare. Napad na njih bi bio i napad na državu, i to mora biti regulisano nekim drugim zakonima i to u nadležnosti nekih drugih ministarstava. Takođe, država mora zaštiti sopstvene inspektore koji obavljaju jako težak rad na terenu i koji su izloženi, može se slobodno reći, pretnjama nekih poštanskih kooperatora, nisu poštanski operatori nego konkurencija koja to zapravo nije, koji mogu upravo zbog nečijeg deficita, slobodno mogu da kažem, nelegalno da posluju ili da transportuju nešto što predstavlja opasnost za bezbednost građana. Zato treba pomoći i ministrimai inspektorima u svom radu. Agencija za poštanske usluge ima svoju nezavisnost i njen rad će oceniti građani koji će zapravo ocenjivati kvalitet pruženih usluga tih poštanskih operatora koji će raditi prema izdatoj licenci i na taj način će posebno biti u prilici i da ocene rad same agencije, da li je bila upravu što je izdala licencu ili ne. Ono što je važno, za razliku od drugih agencija, Agencija za poštanske usluge ima obezbeđene uslove za rad i upravo, kao što sam rekao, amandmane koje sam podneo i koji su prihvaćeni od strane Vlade na Predlog zakona iz 2008. godine vraćaju punu nadležnost saglasno osnovnom zakonu jer smo, može se slobodno reći, požrtvovanošću ovog ministarstva uspeli da odblokiramo i donošenje ovih izmena i dopuna zakona, kao i izbor članova saveta agencije. Svakako imajući u vidu sve ovo navedeno, poslanička grupa G17 plus će svakako podržati ove izmene i dopune..
Iskorišćeno je devet minuta i 50 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama predstavlja, kako je to i predlagač naveo u obrazloženju, a to je ono što mi u SRS veoma često ističemo, a to je da zakonska rešenja, kako god bila formulisana, ne doživljavaju svoju primenu u praksi. Još uvek aktuelni Zakon o poštanskim uslugama, koji je republički parlament usvojio pre nešto više od pet godina, tačnije 5. marta 2005. godine, potrebno je izmeniti, kako stoji, jer nisu realizovane neke od osnovnih zamisli koje su sadržane u takvom zakonskom projektu. Jedna od njih je, kako ste i sami naveli, formiranje ovog saveta Republičke agencije za poštanske usluge, ali onda je malo neozbiljno i neodgovorno tražiti da podršku takvom predlogu zakona dobijete i od opozicionih grupacija, jer smatramo da bi, pre svega, trebalo utvrditi i odgovornost za one koji su prouzrokovali da se nađemo u takvoj situaciji u kakvoj smo punih pet godina i da se sve to odražava na kvalitetnije funkcionisanje ovog tržišta poštanskih usluga. Ovo je posebno bitno, pogotovo ako se ima u vidu da je JP PTT saobraćaja Srbije jedan jedinstven tehničko-tehnološki, ekonomski i poslovni sistem i po prirodi stvari bi trebalo da predstavlja snažan motor razvoja industrije, značajan je izvor nacionalnog dohotka, budžetskih prihoda, koji raspolaže, između ostalog i sa najvećom internet mrežom u Srbiji. Onda je sasvim logično očekivati da zakonska rešenja koja pokrivaju jednu ovakvu oblast, zapravo, budu u tom smislu koncipirana da omoguće dalju razvojnu politiku koja bi rezultirala uspešnijim i efikasnijim poslovanjem na tržištu poštanskih usluga. Međutim, i pored toga što bar u javnosti imamo mogućnost da se susretnemo sa nekakvim, da kažem, i hvalospevima o tome na koji način ovo javno preduzeće radi, kakve rezultate i profit ostvaruje, složićete se da u praksi to baš i nije tako, odnosno da svakako postoje mogućnosti i kapaciteta da rezultati budu znatno bolji. Ovo iz razloga što je dobro poznato da postoji jedna strategija razvoja poštanskog saobraćaja koja je, na kraju krajeva, predviđala i ukidanje monopola PTT "Srbija", jer iako na prvi pogled tržište tih poštanskih usluga ne izgleda izuzetno atraktivan i rastući posao, ovaj sektor je od izuzetne važnosti za privredu Republike Srbije, jer prema nekim podacima ostvaruje gotovo 2% ukupnog BDP i zapošljava negde oko 0,5% svih zaposlenih. Prema procenama s kojima je takođe javnost mogla da se upozna ovih dana kada se pokrenula priča, jeste da i tržište poštanskih usluga u Srbiji vredi negde oko 100 miliona evra. Dakle, sektor poštanskih, rekao bih i ovih kurirskih usluga, u priličnoj meri utiče na tržište telekomunikacija, oglašavanja i transporta, u toj pozitivnoj korelaciji rasta i razvoja tržišta poštanskih i kurirskih usluga, koje na direktan ili indirektan način utiču na rast i razvoj sva tri navedena tržišta. Kada bi se sačinila jedna analiza kretanja obima poštanskih usluga na tržištu Republike Srbije, uz adekvatna zakonska rešenja, mogli smo u dosadašnjim diskusijama da čujemo da čak i predstavnici vladajućih stranaka nisu u potpunosti zadovoljni ovim što je predočeno nama danas na razmatranje, odnosno da je neophodnost, izgleda i neminovnost da se u vrlo kratkom vremenskom roku suočimo i sa novim zakonom o poštanskim uslugama. Dakle, sve to ukazuje da je jedna značajna izmena u strukturi prisutna na tržištu poštanskih usluga i da sve to mora biti propraćeno adekvatnim stvarima. Dakle, s jedne strane, neminovnost je ta da elektronska pošta zamenjuje sve veći broj računa i izveštaja koje šalju telekomunikacione i finansijske institucije, kao i većinu lične i poslovne komunikacije a, s druge strane, takođe povećanjem tzv. B2C interakcija kroz razne programe, katalošku kupovinu, povećanje direktne marketinške aktivnosti i preduzeća je samo pokrenut točak, odnosno jedan dodatni volumen poštanskih usluga. Istini za volju, pojedini segmenti su se u značajnoj meri razvijali u smislu specijalizovanih rešenja za različite klijente, u pogledu sigurnosti i tačnosti usluga, spajanja sa drugim medijima, tzv. upstream aktivnostima, kao i dalji razvoj direktne pošte. Međutim, rast tržišta je u ovom kontekstu podstaknut od strane ponude. Taj lanac vrednosti poštanskih usluga se raslojavao i proširivao u povezane aktivnosti, kao što su priprema pošiljaka, dizajn sadržaja pošiljaka, štampanje i njihovo kovertiranje, te su ove i još neke nove usluge trebalo da stvore jedan povoljan poslovni ambijent dodatne potražnje. Međutim, koleginice i kolege narodni poslanici, kako pokazuje i svetska praksa, a to bi, na kraju krajeva trebalo da pokaže i praksa na srpskom tržištu, najveći pokretač inovacija na tržištu su upravo novi poštanski operateri. Napraviću jednu malu digresiju jer, što se tradicije tiče, još pre tačno 144 godine, tačnije 1. maja 1866. godine je puštena prva novinska marka sa grbom Kneževine Srbije, dok se dva meseca kasnije pojavila i prva redovna poštanska marka sa likom kneza Mihaila Obrenovića. Danas bi, nastavkom neke liberalizacije poštanskih usluga na srpskom tržištu svakako uticalo na takvu praksu više od razvoja tehnologije i drugih faktora. I ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, za koji u obrazloženju, baš kao što sam i malopre pomenuo, kao jedan od razloga stoji da se donosi usled usklađivanja sa direktivama zakonodavstva EU, ali ne može, kada je to već navedeno, da zanemari i određene činjenice, a to je da su poštanske usluge upravo u tim zemljama EU već u priličnoj meri liberalizovane i to na osnovu dveju poštanskih direktiva iz 1997. i 2002. godine. Tada je, između ostalog, ukinut koncept tzv. rezervisanog područja, a kompletan posao bi trebalo da bude završen tokom sledeće godine, kada bi privatnim operaterima bilo omogućeno da klijentima dostavljaju pisma lakša od 50 grama itd. Procenjeno je da će to biti jedan optimalan rok za stvaranje stabilnog regulatornog okvira, koji će osigurati isporuku poštanskih pošiljki na teritoriji svih zemalja, uz prihvatljive cene, što je, uostalom, jedan od najvažnijih postulata. Što se tiče već pomenute strategije razvoja poštanskog saobraćaja u Republici Srbiji do kraja 2010. godine, jasno je da bi strategijom trebalo da se određuje brzina u odnosu na ostvarivanje svih preduslova koji se u tom smislu nameću i, samim tim, otvaranje srpskog tržišta poštanskih usluga je neophodno radi prilagođavanja uslovima svetskog tržišta, čime bi novi poštanski operateri mogli da ponude predloge koji će ili zameniti postojeći asortiman proizvoda ili stvoriti, eventualno, novu potražnju. Ukidanje monopola povećalo bi kvalitet usluga, snizilo cene i, ono što je možda najvažnije, podstaklo bi razvoj ne samo poštanskog sektora, nego i ostalih povezanih sektora, naročito finansijskog i telekomunikacionog. Veći volumen postojećih, ali i novih usluga bi svakako omogućili i veće poreske prihode što, priznaćete, u situaciji u kakvoj se nalazimo kao država, bi imalo i te kako velik značaj. Da bi se ostvarili neki od navedenih pozitivnih efekata i osiguralo jedno zdravo otvaranje tržišta, koje za sobom neće izazvati tržišne poremećaje ili reorganizaciju u smislu isključivo otpuštanja zaposlenih, pre svega u tom domenu univerzalnih poštanskih usluga po nekakvoj prihvatljivoj i jednakoj ceni na području cele države Srbije, mi u SRS smatramo da je neophodan i jedan odgovarajući vid transformacije ovog javnog operatera, dakle Pošte, tržišta i svih ostalih igrača koji se nalaze na tržištu poštanskih usluga. Jedan od najvažnijih, ako ne i prvi preduslov implementacije te tzv. Treće poštanske direktive u Srbiji jeste restrukturiranje javnog operatera, koje bi trebalo da rezultira uvođenjem efektivnih principa korporativnog upravljanja sa efikasnom kontrolom. Dakle, za tako nešto je neophodno osigurati pristup finansijskim sredstvima koja su potrebna za taj proces, što bi sve skupa stvorilo uslove za izvršavanje obaveza univerzalnog davaoca usluga u budućem periodu i stvorilo samim tim prostor za manevar koji je potreban za uspeh na atraktivnom i konkurentnom tržištu. Naravno, sledeći važan korak kada je o ovoj oblasti reč je stvaranje stabilnog regulatornog okvira koji bi osigurao isporukupoštanskih pošiljki u celoj državi. Hoće li uspostavljanje uloge i administrativne sposobnosti regulatornog tela zaštiti slobodno tržište, nadmetanje koje bi uz jačanje pravne države omogućilo sankcionisanje onih koji ne poštuju postavljenja pravila, verovatno ćemo znati za par meseci na osnovu praktičnih parametar u vremenu koje je pred nama i situacije s kojom ćemo se verovatno susresti, a to je predlaganje i usvajanje, odnosno donošenje jednog novog zakona o poštanskih usluga u Srbiji. Pošto je već prethodni kolega govornik pomenuo tu temu, a iskoristio bih priliku, pošto je gospođa Jasna Matić, ministar za telekomunikacije i informaciono društvo ovde danas sa nama, voleo bih da javnost, a i mi poslanici dobijemo i objašnjenje koje se tiče prodaje ovih 40% akcija "Telekoma", što za preduslov ima odricanje PTT-a Srbije 80% vlasništva nad "Telekomom" u korist države. Dakle, zar nije najpre bilo neophodno utvrditi tačan procenat akcija koji pripada zaposlenima i bivšim zaposlenima u PTT Srbiji i "Telekomu", a svakako i tačan iznos akcija koje pripadaju građanima na osnovu besplatnih akcija. Čak i ova najava da će novac od prodaje akcija "Telekoma" biti potrošen za infrastrukturu nije definisana, pa bi nam se na primer moglo desiti da se ta sredstva sutra koriste za finansiranje postavljanja optičkog kabla duž železničke pruge, kao što inače planira da radi PTT Srbija. Takođe nameće se i pitanje zašto sada prodavati "Telekom" i većinski paket u infrastrukturi koja je mogla da se izdvoji, pa da država sutra taj, uslovno rečeno, autoput u telekomunikacijama ustupa na korišćenje i naplaćuje svim korisnicima, pa i novom većinskom vlasniku "Telekoma", ono što je takođe bitno i "Telenoru", koji je nedavno dobio licencu za drugog operatera fiksne telefonije. Naravno, ima tu još dosta neregulisanih, nerešenih pitanja, kao što je pitanje vlasništva nad nekretninama, poznato je da se i "Telekom" i PTT nalaze u zajedničkim objektima u celoj Srbiji, a novac su ulagali PTT i lokalna samouprava, odnosno kako se to nekada zvalo društveno-politička zajednica. Dakle, što se nas u SRS tiče, ovakav Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama ne donosi suštinski kvalitetnije rešavanje postojećeg stanja u oblasti poštanskih usluga na srpskom tržištu, jer smatramo da je kao preduslov regulisanja stanja neophodno obaviti neke od ovih napomena koje sam izneo tokom svoje diskusije, a o čemu će konkretnije, još tokom kasnije rasprave govoriti i ostali poslanici SRS.
Iskorišćeno je 14 minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana potpredsednice, poštovana gospođo ministarka, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, što se tiče zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, pošto je rasprava u načelu, u ime poslaničkog kluba NS i svoje lično ime imam nekoliko pitanja za gospođu ministarku. Ako me sećanje ne vara i ako sam dobro obavešten, a mislim da jesam, ovaj zakon je došao u proceduru 28. septembra 2009. godine. Odmah se postavlja pitanje zašto on do sada nije bio u proceduri ako ovde ima izmena i dopuna s kojima bih se i ja lično mogao složiti? Zbog toga postavljam pitanje zašto je potrebno više od pola godine da on dođe na dnevni red? Naravno da svaki narodni poslanik ne bi propustio ovakvu šansu, odnosno prisustvo gospođe ministarke, da je ne pita nešto što mislim da interesuje milione građana Srbije, a što mislim da se putem medija i ignorisanja od najodgovornijih ljudi i faktora u zemlji pokušava da zatrpa i sakrije od građana Srbije. Dakle, PTT Srbija jeste vlasnik 40% "Telekoma". Zašto se, gospođo ministarka, ignoriše pismo najstručnijih i najpametnijih ljudi u ovoj zemlji kao što je rektor Beogradskog univerziteta, kao što je dekan Elektrotehničkog fakulteta u Beogradu? Zašto se ne organizuje javna rasprava, a ne samo u jednoj emisiji u kojoj su skoro svi istomišljenici, vi znate na koju emisiju mislim, nedavno ste učestvovali u toj emisiji. Zašto se na javnom servisu, tzv. evropskom servisu ne organizuje javna rasprava da vi izađete sa vašim argumentima, a rektor i ovi stručni ljudi kojima zaista verujem kao građanin Srbije, ne sučelite argumente i onda svi zajedno zaključimo da li je opravdana prodaja "Telekoma" u ovom trenutku? Dok se to ne desi, i te tako Javni servis makar sa tom emisijom skine jednu emisiju "48 sati svadba", jedan termin samo, dokaže da je evropski servis, a ne žuti servis. Dok se to ne desi, imam nekoliko pitanja za vas. Koji su stručnjaci, navedeni imenom i prezimenom i referencama, učestvovali u izradi studije o opravdanosti prodaje "Telekoma"? Pod dva, kakvi su rezultati analize posledica prodaje odgovarajućih kompanija u susednim zemljama sa stanovišta promena obima investicija, kvaliteta i cena usluga, zaposlenosti, razvoja prateće industrije telekomunikacija? Pod tri, zbog svog strateškog značaja dominantni telekomunikacioni operateri su državni u mnogim zemljama, Luksemburg, Belgija, Finska, Švedska, Norveška, Italija, Slovenija, Švajcarska itd. Kakav razlog ima Vlada Srbije da se ponaša drugačije od kapitalističkih zemalja sa najboljim telekomunikacionim sistemima? Koji su razlozi za višestruko povećanje pretplate bez obrazloženja kada je očigledno da će se time prodajom dominantnog operatora novac preliti direktno stranom kupcu iz džepova građana, državne uprave, firmi i institucija od javnog značaja? Nije prošlo ni godinu dana od kada je zadnje povećanje te telefonske pretplate čini mi se bilo 63%, gospođo ministarka, sada je 100%. Tada sam rekao malo slobodno – pa, niste vi kaznili sa tim nas, narodne poslanike, koji imamo za naše prilike veoma solidne plate, pa nam nije bitno da li je telefonski račun hiljadu ili hiljadu i 500 dinara, kaznili ste najveću sirotinju, koja sada mora da plati 458 dinara razgovara li ili ne. Sledeće pitanje, koliko je očekivano smanjenje broja zaposlenih u "Telekomu" Srbija, PTT Srbija i telekomunikacionoj industriji? Kako država planira da obešteti onaj deo korisnika "Telekoma", koji je decenija unazad ulagao sredstva u obezbeđenje tehničkih uslova za telefonski priključak? Slobodan sam da vam kažem gospođo ministarka da sam i ja jedan od tih građana. Dakle, sve ove telefonske stubove, kablove, sve su to građani finansirali. Kako vi mislite da njima nadoknadite ta sredstva, da im se to vrati pošto vi praktično njihovo vlasništvo, njihov znoj i trud koji su oni ulagali sada prodajete kao ne znamo kome. Pa, cela Srbija zna da će to biti "Dojče Telekom", jer je to u funkciji spasavanja ove vlade, jer nema para, a nema para zato što se ne vodi dobra ekonomska politika. Kako država ima nameru da obezbedi razvoj telekomunikacija i telekomunikacione industrije kao industrije budućnosti nakon što otuđi telekomunikacionu infrastrukturu, nacionalni resurs neprocenjive vrednosti, i telekomunikaciono tržište koje obuhvata gotovo sve građane Srbije, preduzeća, državnu upravu, vojsku, policiju, institute od javnog značaja? Kako država namerava da spreči obezvređivanje vrednosti akcija malih akcionara, dakle građana, zaposlenih i bivših zaposlenih, ako kupovinu izvrši "Dojče Telekom" i time kao većinski vlasnik postane potpuno nezainteresovan za njihovu kupovinu? Pošto ću govoriti samo deset minuta i da ne budem opomenut od gospođe predsedavajuće, da mi ne istekne vreme, ova sam pitanja postavio gospođa ministarka, a ovo pitaju dr Aleksandra Smiljanić, prethodna ministarka za telekomunikacije, dr Vera Vratuša, profesor Beogradskog univerziteta, dr Nebojša Popov, naučni savetnik, dr Branko Kovačević, redovni profesor, rektor Beogradskog univerziteta, dr Borivoje Lazić, redovni profesor Beogradskog univerziteta, dr Miodrag Popović, redovni profesor, dekan Elektrotehničkog fakulteta Beogradskog univerziteta, dr Vladimir Milačić redovni profesor Beogradskog univerziteta, prof. dr Danijel Cvetićanin redovni profesor univerziteta Singidunum i Slavoljub Kačarević, glavni urednik "Balkan" magazina, odakle sam ja sa tog sajta i skinuo. Prema tome, vidim da je predsedavajuća spremna da me opomene da nisam na temi, moj osnov za ovu diskusiju je taj što Pošta Srbije, PTT, kako narod kaže, ima u vlasništvu 40%...
Narodni poslaniče, molim vas da poštujemo zajedno član 3. i da govorimo o temi dnevnog reda. Tema dnevnog reda, prva je Zakon o poštanskim uslugama. Preduzeće PTT je različito od Telekoma već 14 godina. Molila bih vas da ne zloupotrebljavamo činjenicu da imamo zajednički načelni i jedinstveni pretres i da govorimo o temi dnevnog reda, a tema su zakona i konvencija na kojoj smo svi obavezni da obratimo pažnju. Zahvaljujem. Nastavite.
Gospođo predsedavajuća, ovo što ste me opomenuli, da li to ulazi u vreme, odnosno dodajete mi?
Narodni poslaniče, vreme koje predsedavajući na osnovu poslaničkih obaveza iskoristi za to da upozori i da se stara o dnevnom redu je vreme koje je za predsedavajućeg. Vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe ili predsednika poslaničke grupe je 20 minuta. Uvidom u stenograme možete videti da je svaki predsednik ili ovlašćeni predstavnik, bez obzira da li je bio upozoren od strane predsedavajućeg ili ne, imao najmanje još i 30 sekundi za dovršetak misli, da bi izlaganje bilo smisleno.
Zahvaljujem, veoma ste bili jasni, gospođo predsedavajuća. Gospođo predsedavajuća i gospođo ministarka, mi iz Nove Srbije kada kritikujemo ili predlažemo neke amandmane na razne zakone nismo skloni nadgornjavanju po Poslovniku, tumačenju Poslovnika. Mislimo na ljude, kako će ti zakoni da se odnose na ljude, na život, pošto u ovoj skupštini, kako ljudi žive, to je tema pod š, neće doći nikad za vreme ove vladajuće koalicije na dnevni red. Kada obrazlažemo naše amandmane, kada tumačimo zakone, kritikujemo, pre svega mislimo na ljude. U ovom trenutku mislimo na ljude koji su zaposleni, gospođo ministarka, u PTT. Pitam da li će ti ljudi biti otpušteni? Mi smo od2000. godine, kada kažem – mi, i ja sam dobrih nekoliko godina učestvovao u donošenju zakona i glasao sam, doneli pregršti divnih, odličnih zakona, ali u praksi oni ne žive. Ljudi od njih nemaju nikakve koristi, nego samo štete. Zbog toga to pitam. Mislio sam, gospođo predsedavajuća, da u načelnoj raspravi možemo da se dotaknemo i života običnih ljudi koje će ovi zakoni da koštaju nekih radnih mesta. Ako se to vama ne sviđa, ovog trenutka prekidam diskusiju. Hvala lepo. Vita jela, zelen bor, čekam brzi odgovor od gospođe ministarke.
Sedam minuta je iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Ako želi, molim da se prijavi. (Ne.) U tom slučaju, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe:LDP, Nova Srbija, ZES i SRS, te prelazimo na tok sednice sa diskusijama po redosledu narodnih poslanika, a prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačke 18. i 80. do 83. dnevnog reda. Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč, a posle njega narodni poslanik Pavel Marčok.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, mislim da je iluzorno da koristim ovo vreme i da diskutujem pre nego što dobijem, a čini mi se više građani Srbije, odgovor na pitanje koje sam postavio. Ponavljam, možemo da donosimo zakone i najbolje, i evropske i najevropskije zakone, ako od tih zakona nema neke koristi, ti se zakoni odnose i na neke zaposlene ljude, konkretno u PTT-u Srbije i na građane Srbije, ako se ovde ne odgovori zašto je povećana telefonska pretplata, zašto se 82 miliona evra časti neko ko će tek da kupi Telekom, gde je vlasnik PTT 45%, i ako se na to ne odgovori građanima, onda je iluzorno pričati o amandmanima, članovima zakona, ako se to sakriva od građana Srbije. Ne vidim razlog zašto. Verovatno Vlada i ministarka imaju dobre argumente. Izađite na televiziju. Nije ovo poslanik Markićević ovde pitao ova pitanja, rektor Beogradskog univerziteta, gospođo ministarka, dekan Elektrotehničkog fakulteta. Ako možete i kao što radite preko vaših medija, vašeg žutog servisa, da omalovažavate poslanike Nove Srbije, nemojte građane Srbije. Dobrovoljno sam pristao da budem poslanik i da trpim i uvrede i to ću raditi i dalje zato što su me ovde građani Srbije poslali da postavljam, izgleda za vas, nezgodna pitanja. Nemojte da ignorišete građane Srbije, makar one koji su glasali za vas. I oni plaćaju telefonsku pretplatu duplo, a da niko nije dobio objašnjenje, obrazloženje zašto je to povećano, dok ne odgovorite na ova pitanja, nemamo šta drugo da diskutujemo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, posle njega narodni poslanik Pavel Marčok. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, koleginice i kolege, pred nama je jedan od zakona koji jačaju ili trebalo bi da jačaju infrastrukturu ove zemlje. Međutim, znate da moja poslanička grupa insistira na ukidanju monopola u ovoj zemlji, a to prilično sporo ide. Da li će ove zakonske izmene pojačati konkurenciju i da li će ove zakonske izmene ojačati infrastrukturu, jer, kako da kažem, u ovoj zemlji, recimo, pismo će pre stići do Priboja, nego čovek železnicom, a to ne znači da je pošta brza, nego da je železnica spora? Ono što nas čeka jeste usaglašavanje sa evropskim normativima i standardima. Ono što ne mogu da reše evropski normativi i standardi je konkurencija i ulaganje kapitala u ovu važnu infrastrukturnu delatnost, kao što su Pošta i telekomunikacije. Ne znam, gospođo Matić, da li znate da, recimo, u opštini Aranđelovac ima 17 sela, u devet, više od polovine, nema pošte. Srbija je, kada je u pitanju ono što se zove infrastruktura, putevi, saobraćaj, železnica, zaista na nivou na kome ne bi trebalo da bude zemlja koja je podnela kandidaturu za članstvo u EU. Mislim da samo Albanija ima sporiji Internet nego Srbija. Sve su ovo problemi koji ne mogu da budu rešeni ovim izmenama zakona. Ovi problemi mogu biti rešeni samo inicijativom ljudi, ulaganjem kapitala, razvojem infrastrukture, a to je nemoguće bez zakonskih propisa i normi koje će omogućiti da konkurencija dovede do boljitka. Pogledajte i taj poslednji tender za fiksnu telefoniju. Ljudi u aranđelovačkim selima dobijaju nekakve bežične telefone kao zamenu za propalu mrežu fiksne telefonije, ali ni oni ne rade. Javna preduzeća i na ovom primeru pokazuju da nisu sposobna da ulažu, nisu sposobna da razviju infrastrukturu. Zato insistiramo na privatizaciji. Kada je u pitanju privatizacija, recimo, Telekoma, tu se otvaraju brojna pitanja o kojima će moj kolega Slobodan Maraš više govoriti. Ali, kada je u pitanju razvoj infrastrukture, poštanske infrastrukture, bojim se da samo pukim usklađivanje, kako vi kažete, sa evropskim normama, nećemo dobiti poštansku infrastrukturu dostojnu jedne države koja je kandidat za kandidata, a sledeće godine, nadam se, i kandidat za punopravno članstvo u EU. Jednostavno, potrebna nam je promena filozofije, mentaliteta, potpuna promena tog partijskog monopola nad javnim preduzećima. Možemo da pričamo kolko hoćemo o profesionalnom menadžmentu o znanju i iskustvu, toga neće biti dok strani kapital i privatni kapital ne uđe. Tek tada će partijski interesi, partijski ljudi, faktički, ostati bez te zlatne koke koja se zovu jadna preduzeća. Zaista mislim da je potrebno mnogo više zakonskih rešenja koja će otvoriti prostor za ulaganje u infrastrukturu. Kada govorimo o pošti možemo se složiti, kada malo zađete po Srbiji, da nam je poštanska služba na nivou od pre 20 i nešto godina. Poštanska služba i poštanska infrastruktura je pratila ili delila sudbinu cele zemlje. Znači, sve ono što nam se desilo unazad tih 20 ili 25 godina, zadesilo je i poštu. Ulaganja nije bilo. Znate u kakvom nam je stanju fiksna telefonija. Ako u Aranđelovačkoj opštini pola sela nema poštu, to bi bio nekakav reper ili prosek, možda, je čak i gore na nivou Srbije. Sve to nas dovodi do toga da monopoli i partijsko upravljanje javnim preduzećima, ne mogu dati boljitak ovoj zemlji. Sigurni smo da u narednom periodu, sa nečim što iz Vlade dolazi kao neki signal o promeni privredne strukture, da to treba da se promeni. Videćemo da li ćete reči pratiti i dela. Znate, kada predsednik Cvetković kaže da je za ekonomski rast potrebna promena privredne strukture. To je otprilike kao kada bi usred suše seljak rekao da mu je potrebno da padne kiša. To je, kako da kažem, elementarna stvar. Ali, kako do toga? To je drugo pitanje. Bojim se da ni ovaj Predlog zakona koji u jednom delu jeste prilagođavanje tim evropskim normama, a u drugom delu, slabašan pokušaj da otvori prostor za konkurenciju u ovoj oblasti, neće biti doprinos u onome na čemu insistira i o čemu govori LDP. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanik Pavel Marčok. Narodni poslanik Mirko Munjić u tom slučaju. Posle njega, narodni poslanik Srđan Milivojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, 4. marta 2005. godine je stupio na snagu Zakon o poštanskim uslugama. Za neki dan je proteklo šest meseci od stupanja na snagu ovog zakona, kako bismo dočekali danas da neko kaže, da je njegova primena u praksi znatno otežana. Gospođo ministre, ponavlja se ista priča koju SRS priča i uvek ističe kada su u pitanju predlozi zakona koje vi podnosite ovoj Skupštini, a to je da se zakoni donose samo zarad njihovog donošenja. Vrlo se malo vodi računa o tome kakva će primena biti tih zakona, odnosno da li će ti zakoni uopšte biti primenjivi u praksi, da li će bar neke odredbe tih zakona biti primenjive. Čemu zakoni ukoliko se oni ne mogu primenjivati u praksi ili ukoliko se samo neke njihove odredbe ne mogu primenjivati u praksi? Imam utisak da se vrlo često žuri i juri za donošenjem zakona, kao da neko nekog goni da se donose određeni zakoni, a posle pet godina neko dođe i kaže da je zakon teško primenjiv ili da se neke njegove odredbe u praksi apsolutno ne primenjuju. Mislim da je ovde u pitanju, uzalud je što se brzo trči, što vi pokušavate brzo da trčite kada trčite u suprotnom smeru. Uzalud je što pokušavate da ovako brzo donosite ove zakone samo radi statistike, ako se oni u praksi, apsolutno ne primenjuju, ili se vrlo teško, kako vi kažete, primenjuju. Da pođemo malo na razloge za donošenje zakona. To su, kako predlagač kaže, ubrzani razvoj poštanskog saobraćaja, pod dva – usklađivanje sa pozitivnim zakonodavstvom EU i pod tri – savet, na neki način, inspektora, inspekcijskih organa i stručnjaka za poštanske usluge, koji kažu da je nužno i neminovno doneti ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama. Ako pođemo u jednu samo malo detaljniju i sveobuhvatniju analizu onoga što ste vi rekli u razlozima za donošenje ovog zakona, videćemo sledeće. Prvo, slažem se da postoji ubrzani razvoj poštanskog saobraćaja. Čak, mogu da vam kažem, gospođo ministre, da je moj stav po pitanju ovoga ubrzanog razvoja možda i pomalo radikalniji u odnosu na stav koji ste vi izneli kao predlagač zakona u ovim razlozima za donošenje zakona. Smatram da u nekim poštama poštari brže napreduju od pisama. Naravno, ovo poštari jasno je da upotrebljavam u krajnje prenosnom značenju. Nisu to oni stari, dobri poštari koje svi znamo i koji svoj posao rade časno i pošteno, već su to neki drugi. Ko razume, shvati će. Centralni razlog za donošenje ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, rekao bih da je u stvari, ovaj drugi – usklađivanje sa pozitivnim zakonodavstvom EU. Ovo je, po meni, verovatno, ničim izazvan razlog. Pitanje je uopšte da li to tamo neko traži ili, da li je ovo što vi radite neko tražio da se radi ovako brzo, ovako ubrzano. Da li je donošenje ovog zakona potrebno raditi brzinom ekspresnog voza, gde apsolutno ne stajete ni na jednoj stanici, gde samo donosite što više zakonskih propisa, a da li će oni biti primenjivi? Da li je cilj ovo što vi pokušavate da uradite i da prikažete, brzina i broj zakona i zakonskih projekata, umesto kvaliteta i primenjivosti? Sledeći razlog za donošenje zakona jeste savet inspekcijskih organa i stručnjaka za poštanske usluge. Zaista cenim savete inspekcijskih organa, mada ste vi rekli, čini mi se, da samo ima tri inspektora u ovoj oblasti. Nažalost, kako vi kažete, nema ih više i oni vrlo teško uspevaju da prekriju celu teritoriju Republike Srbije. Opet, nađite krivca i za to. Da li je ovaj razlog pomalo zakasneo? Ipak je prošlo šezdeset meseci. Ipak je prošlo pet godina od stupanja na snagu osnovnog Zakona o poštanskim uslugama, da li je onda možda trebalo pre da vam kažu? Ili su možda oni to rekli pre, ali ih neko nije slušao. Ako pođemo u dalju analizu ovog zakonskog projekta, odnosno predloga ovog zakona, osniva se agencija kao nezavisno i regulatorno telo.Između ostalog, ovoj agenciji povereno je i donošenje određenih podzakonskih propisa. SRS se apsolutno protivi, protivila se i uvek će se protivi osnivanju novih i novih agencija. Smatramo da je sve to, dakle, osnivanje tih agencija suvišno, nepotrebno, glomazno, da osnivanje tih novih agencija samo povećava troškove. Međutim, izgleda da su kao i do sada i sada, vidimo to i po rešenjima na naše amandmane, uzaludni naši apeli i protivljenja kada je u pitanju osnivanje ovih agencija i drugih tela. Dakle, zašto? Vi konstatujete da vam agencija ne radi. Zašto, gospođo ministre, agencija ne radi? Kažete da nije osnovan savet agencije. Izvinite, šta je to savet agencije? Šta vam je savet agencije? Nije to Ustavni sud, pa da je bilo tako teško osnovati savet agencije. Onda sami konstatujete da je zbog toga došlo do pojave mnogo operatera, kako kažete, koji neovlašćeno obavljaju posao. Pazite, postavlja se pitanje, gospođo ministre, koliko je takvih operatera? Koliko je operatera koji neovlašćeno obavljaju ove poštanske poslove? Koliki je promet, gospođo ministre, tih operatera koji neovlašćeno obavljaju te poslove za ovih poslednjih pet godina, za ovih poslednjih 60 meseci? Kolika je šteta i da li je nastupila kakva šteta od ovog njihovog neovlašćenog obavljanja poslova, kako vi kažete? Ko je odgovoran za tu štetu? Ima li odgovornih? Da li postoje kakve sankcije za štetu koju su oni prouzrokovali? To su pitanja na koja biste trebalo ipak vi da nam date odgovore. Mnoge odredbe, dakle, mnoga rešenja su čini se bila bolja u osnovnom zakonu nego u predlogu ovog zakona za izmenu i dopunu Zakona o poštanskih uslugama. Na primer, u članu 1. dopunjen je član 3. stav 1. tačka 5) i to pojmom "consignment'' pošiljke.Postavlja se pitanje, gospođo ministre, da li je primereno u tekst zakona unositi strane reči i termine? Postoji li adekvatan termin za ovo i u srpskom jeziku? Na primer, mogu da imam slobodu kao narodni poslanik da rad ministarstva, ne moram da kažem vašeg, ali pojedinih ministarstava, odredim kao da me to podseća, hajde da upotrebim i ja, na neki dark side of the moon, na neku tamnu stranu meseca, pa znate tamo šta se sve događa. Vidite kako je to pomalo i neprimereno reći u ovoj situaciji, ali kao narodni poslanik mogu da imam takvu opservaciju. Ali vi u Predlogu zakona da koristite strane reči, mislim da je to neprimereno. Postoje vrlo adekvatne i plastične reči u srpskom jeziku koje mogu sve ovo odrediti. Dakle, vi unosite strane reči. To više nije ni pomodarstvo, to je više neka vrsta dodvoravanja koja, rekao bih opet, nije apsolutno ničim izazvana. Članom 2. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona menja se član 6. osnovnog zakona, tako što se predviđa da poštanski operateri su dužni da pri obavljanju poštanskih usluga postupaju u skladu sa svojim posebnim uslovima, obezbede nepovredivost poštanskih pošiljaka i tajnost podataka. Postavljam pitanje, gospođo ministre – šta se krije iza ovog termina "svojih posebnih poslova"? Na koji način, postavljam pitanje, poštanski operateri utvrđuju svoje posebne uslove? Kako pojedini operateri u svojim posebnim uslovima predviđaju i obezbeđuju tu nepovredivost i tajnost, zaštitu tajnosti podataka? Da li oni to mogu da čine prema svom nahođenju, da li čine prema svojim interesima i prema svojim potrebama ili prema određenim standardima koji su propisani, ili bar prema nekim dobrim poslovnim običajima? Dakle, da to bude za sve poštanske operatere jednoobrazno. Šta je od svega toga tačno? Ako svaki operater obezbeđuje nepovredivost i tajnost prema svom ličnom nahođenju, a rekli ste da ih ima mnogo i da mnogi posluju shodno ovom zakonu, ne primenjujući odredbe zakona ili vrlo malo primenjujući odredbe ovog osnovnog zakona, dakle, postavlja se pitanje – da li će biti obezbeđena adekvatna zaštita i tajnost pošiljaka od strane ovih operatera? Ko onda može biti direktno oštećen? Da li su to građani, država ili možda i građani i država, a samo zarad nečije lične koristi? Dalj, osvrnuo bih se još malo na član 34. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, koji kaže da do dana konstituisanja Saveta Agencije poslove iz člana 66. stav 1. tačke 1), 2), 3), 4), 11) i 12) obavlja Ministarstvo. Šta je ovde predviđeno da obavlja ministarstvo? Prvo, da donosi opšte uslove i prati njihovu primenu, da utvrđuje limite po masi i ceni za rezervisane poštanske usluge, zatim da utvrđuje vreme trajanja obavljanja rezervisanih poštanskih usluga, kao i da daje saglasnost za posebne uslove za obavljanje poštanskih usluga, a u tački 11) predviđeno je da ono određuje i tarifne stavove za univerzalnu poštansku uslugu i odobrava, u tački 12), poštanskim operaterima izdavanje redovnih poštanskih maraka i vrednosnica. Dakle, to su oni poslovi koje je predviđeno da obavlja ministarstvo. Dakle, opet pitanje – šta je sa Savetom Agencije? Šta je sa poslovima koje treba da obavlja Agencija? Ko i zašto prolongira tako dugo osnivanje tog saveta? Onda dolazimo do onoga što mi uvek potenciramo – čemu onda agencija, kada sve ovo, pa i mnogo više, može da obavlja Ministarstvo? Umesto agencije sve ove poslove koje ste vi naveli u ovim tačkama ovog člana može da obavlja Ministarstvo. Dalje, gospođo ministre, član 35. zamoljava one operatere, namerno kažem i upotrebljavam reč zamoljava, opet u uslovnom značenju, koji do sada, dakle, za 60 meseci nisu, kaže, uskladili svoje propise sa Zakonom o poštanskim uslugama, sa Zakonom iz 2005. godine, da to, ako ikako mogu, učine za tri meseca. Pazite, nisu mogli da usklade svoje propise sa Zakonom o poštanskim uslugama za 60 meseci, dakle, za pet godina, a vi im sada tražite da to isto oni učine za samo tri meseca. Zaista, gospođo ministre, ipak mislim da se ovde, kao i na mnogim drugim mestima, potvrđuje ona narodna da iako izgleda to pomalo apsurdno, ali ono što ne može na velika, izgleda ulazi namala vrata. Vi to dokazujete svuda i na svakom mestu i u svakoj prilici.
Četrnaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, a posle njega narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kroz raspravu o poštanskom saobraćaju, poštanskim uslugama i ovom zakonu koji danas raspravljamo, o poštanskim uslugama, sa predlogom da se usvoji po članu Poslovnika 161, mi danas imamo nekoliko interesantnih stvari koje čujemo tokom ove rasprave. Otvara se nekoliko pitanja, pa evo daću odgovore na ta pitanja. Čuli smo prvo pitanje – na koji se način uopšte donose zakoni u Republici Srbiji i da li mi ovaj zakon o poštanskom saobraćaju i poštanskim uslugama donosimo na nečiji zahtev, zbog nekog ultimatuma, zbog neke želje i da li se zaista neko negde u svetu, u nekom Briselu, Njujorku, Berlinu, Rimu, danas budi samo sa jednom jedinom mišlju – šta ću danas da radim onim Srbima i koji ću danas nemogući uslov da im postavim, ili se možda neko u Kruševcu, Čačku, Aranđelovcu, koji ovde danas svi spominju, budi takođe sa jednom željom da živi u skladu sa dometima civilizacije 21. veka? Da li ti koji se zovu građani Srbije postavljaju neke uslove i pred ovim parlamentom i pred ovom Vladom i žele da se kroz život uređen zakonima koji su sprovodljivi u praksi obezbedi kvalitet života kakav imaju građani sveta razvijenih država danas u 21. veku. Naravno da mi zakone donosimo zato što želimo da izađemo u susret potreba građana i Čačka, i Aranđelovca, i Kruševca, i Leskovca i svih drugih delova Srbije, jer ovi zakoni koje danas donosimo nisu mrtvo slovo na papiru, to su zakoni koji će biti sprovodljivi u praksi. Kako praksa izgleda, moram da se osvrnem na kritike nekih ljudi koji ovde zaista sa pozicije neargumentovane kritike, sa pozicije amnezije, zaborava, kratkog pamćenja pokušavaju da imputiraju sadašnjoj ministarki, i sadašnjem sazivu parlamenta i sadašnjoj vladajućoj većini u ovom parlamentu, da praktično donosimo zakone koje ne sprovodimo. Jedan od mojih prethodnika i kolega koji je najglasnije kukao i naricao da se zakoni u Srbiji ne sprovode i donose da bi bili samo mrtvo slovo na papiru, zaboravlja da pripada onoj stranci koja je direktno odgovorna za poštanske usluge, poštanski saobraćaj u Republici Srbiji i da je taj ministar, koji danas sedi kao naš kolega, predložio zakon i formiranje agencije 2005. godine, pa pre nego što dograbi kamen i baci na nas neka se zapita šta je sam uradio, šta su njegove kolege uradile, šta je njegov šef uradio, jer nisu to neki nepoznati ljudi, to su ljudi koje svakoga dana vidimo u ovom parlamentu i oni postavljaju sijaset pitanja. Ali u Srbiji postoji praksa gde je mnogo lakše dohvatiti teško breme osude drugih, a olako odbaciti breme samoosude, da je mnogo lakše uzeti i baciti kamen na drugoga nego se zapitati šta sam danas uradio za dobrobit građana ove zemlje, za dobrobit Srbije i za buduća pokolenja. Imali smo raspravu koja kroz ovaj zakon govori sa aspekta monopola. Monopol kao kategorija koja otežava život građana, koja osporava konkurenciju i konkurentnost privrede, tržišta, koja onemogućava građanima da biraju ko će im pružiti uslugu, bilo da je ona poštanska, trgovačka i bilo koja druga je svakako loše. Monopol je nešto što obezbeđuje nekome da zaradi ekstraprofit, nešto što nekome obezbeđuje da ostvari veliku razliku u ceni i nešto što nekome obezbeđuje da se bogati koristeći svoj privilegovan položaj na tržištu. Protiv monopola možemo se boriti donošenjem kvalitetnih zakona, suzbijanjem monopola i otvaranjem tržišta. Otvaranje tržišta znači i tržišnu utakmicu, a tržišna utakmica podrazumeva da svi učesnici u toj tržišnoj utakmici imaju jednake uslove i jednake šanse. Imali smo jedan istorijski pristup kroz pozivanje na istoriju u ovoj raspravi. Nije loše nekada se pozivati na istorijske činjenice, okolnosti, na sećanje, pamćenje, kako tu kratkoročnu i nedavnu istoriju, jer i ono što je bilo 2005. godine već predstavlja određene istorijske činjenice, ali i ono što je bilo 1807. godine predstavlja istorijske činjenice koje su nepobitne. Kada se pozivamo na tradiciju, kada se pozivamo na istoriju, kada se pozivamo na one vrednosti srpskog društva, vrlo često se prenebregavaju činjenice i neke koje nama ne odgovaraju i ne odgovaraju stranci kojoj pripadamo prikrivaju se, neke se namerno ističu, kada se obraćamo građanima teži se da se građani, a pre svega birači ganu, budeći ona najtananija osećanja, koristeći i radeći one uzvišene reči kao što su patriotizam, rodoljublje, država Srbija, otadžbina. Pa ako se baš tako pozivamo na istoriju hajde da se pozivamo na istorijsko znanje koje je sačuvano u knjigama, a da se ne pozivamo na iskustva onih koji nisu mnogo čitali knjiga, ali su gajili ljubav prema nekim malim knjigama koje se u Srbiji zovu knjižice, a najčešće su to partijske knjižice. Kaže se u istoriji da početak poštanskih usluga u Srbiji ''nalaže svakom Srbinu, a osobito seoskom kmetu kako bi pismo u selo došlo da se taki dade kmetu u kojem mu je drago doba bio i kmet i taj čas da ga šalje kuda i kome ide''. Iz ove malo nepovezane rečenice, ali koja ovako glasi u Karađorđevom krivičnom zakoniku odnosno u Kriminalnom zakoniku, prvi put se vidi put se vidi pokušaj ustrojstva pošte u Srbiji. Kroz istoriju Srbije 1817. godine, kada je knjaz Miloš izabran za vrhovnog knjaza, valja napomenuti da su građani Pariza te godine imali poštansko sanduče. Neki koji se pozivaju da su kao narod prvi koristili zlatnu kašiku i viljušku, s pravom se to pozivaju. Na našim freskama se vidi da smo zaista u nečemu bili prvi. Danas zlatna kašika i viljuška prilično tupo odzvanjaju u praznom tanjiru, ne mislim u tanjiru našeg domaćinstva ili našeg čoveka koji iz tog tanjira jede, već iz tanjira u koji mi svi treba da stavimo onu hranu sa oltara zakonodavnog doma koja će, pre svega, omogućiti da srpska viljuška, srpska kašika, srpski tanjir, ali pre svega srpska duša budu ispunjeni i onim potrebama koje se ne ogledaju samo u hrani i u jelu. Jer, opet ću se pozvati na istoriju, 1875. godine, kada je neko uložio napore i izumeo telefon, ne bi mogao taj telefon da radi da nije bilo Mihajla Pupina, koji je 1900. godine omogućio transport i telegrafskog i telefonskog saobraćaja na daljinu, i nikada ne bi bilo telefona da nije bilo Mihajla Pupina, Srbina, i treba to s ponosom da ističemo. Hajde da se pozovemo na neke događaje iz srpske istorije koji su takođe važni za Poštu, a koje ovde prenebregavamo. Hajde da sada, nemam godinu pred sobom, da vam pročitam diskusiju ili neke od diskusija koje su se vodile u ovom uzvišenom domu, u srpskom parlamentu, kroz istoriju, recimo 1866. godine, kada je donet prvi zakon o poštama Knjaževstva Srbije, koji je sa izmenama važio do 1918. godine. Hoću da vam pročitam zapisnik iz 1868. godine, kada se donosi odluka da se iz Graca nabavi 26 poštanskih kola sa federima, koje je primio ukazni poštar beogradski Mihajlo Piperin. Šta se kaže? Tada neki, koji sebe smatraju patriotama, kažu – "Zašto nabavljamo kočije iz Graca? To radimo da bismo zadovoljili interese Austrije, tadašnje austrijske države, to radimo da bismo zadovoljili interese trulog zapada. Iste takve kočije pravi Vojni zavod u Kragujevcu." Evo sada poređenja – poštanske kočije iz Graca su destinaciju između Jagodine i Beograda prevaljivale tri puta brže nego takve kočije iz Kragujevca. Nakon toga se donosi odluka da se nabavi još takvih kočija. Evo, šta se kaže kada Srbi… Ako je nekome dosadno, ako je neko umoran, neka ode kući da odspava, neka se odmori, pa neka odmoran dođe u ovu salu, u stanju da prati izlaganje narodnih poslanika. Godine 1864. Srbija je potpisnik i osnivač Svetskog poštanskog saveza u Bernu. Danas kada nas mnogi optužuju kroz ovu raspravu da prihvatamo načela tog trulog zapada, da donosimo zakone da bismo nečiju sujetu zadovoljili, da bismo zadovoljili nečije uslove, danas kada neko kao argument za donošenje ovog zakona koristi tezu da se zakon ne donosi kao rezultat političke nužnosti, kao rezultat stvarne nužnosti, već kao rezultat političkih pritisaka, neka se opet pozove na diskusiju u srpskom parlamentu koja se vodila oko nabavke lokomotiva za poštanski saobraćaj. Neki koji danas, neću da ih imenujem, ali se pozivaju i baštine tradiciju te političke stranke, ovako kažu, te godine kada su se nabavljale lokomotive – "Lokomotive će plašiti naše krave jer će puštati piskav zvuk i one će davati manje mleka. Ako organizujemo poštansku kočiju, sa presedanjem na šest mesta, poštanska kočija će brže putovati od Beograda do Niša nego taj voz. " Možda je imao na umu činjenicu da danas voz na delu jagodinske pruge putuje brzinom od 47 km, ali u to vreme svi vozovi su išli istom brzinom. Danas evropski vozovi idu brzinom od preko 300 km na sat, pa neka se opet neki koji nas kritikuju zapitaju koliko je njihov doprinos u tome što naši vozovi idu tom brzinom i tim tempom. Ja ih pozivam da svi zajedno uđemo u isti voz. Jer, u ovoj zemlji postoji samo jedan voz za budućnost i u tom vozu ne postoji povratna karta. To je karta samo za napredak. To je samo karta koja vozi velikom brzinom i velikom sigurnošću u prosperitet, u napredak, u jednu civilizovanu sredinu, kojoj Srbi kao narod i građani Srbije pripadaju. Ako neko misli da se u svet može ići na takav način što se svetu nude naše najveće mane kao naše najveće vrline, što se kritikuje sve što je dobro, što se kritikuje sve ono što treba da unapredi kvalitet života građana ove zemlje, onda se grdno vara. Jer, na horizontu Srbije, na horizontu Evrope i civilizacije postoji samo jedan svetionik – svetionik znanja, svetionik progresa, svetionik napretka. Ovakvi zakoni omogućavaju da sledimo taj svetionik.
Iskorišćeno je 13 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, posle njega narodni poslanik Milan Avramović.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, uz svo poštovanje za temu koja je na dnevnom redu, zaista nisam imao nameru da učestvujem u raspravi, pogotovo da kvarim ovu lepu atmosferu koja je od samog početka i vašeg izlaganja vladala, ali kada sam video da su poslanici iz ostalih poslaničkih grupa postavljali pitanja vezano za "Telekom", mislim da je ovo sad prava prilika da samo dobijem odgovore na neka prosta pitanja. Znate da je LDP, kako to kažu u narodu, proevropska partija. Pre svega smo za to da evropske vrednosti ovde u Srbiji zažive pa da onda postanemo deo EU. Takođe znate da smo za privatizacije, privatizacije javnih preduzeća, a ne ad hok privatizacije, kao što se planira privatizacija "Telekoma", nego da se napravi jedan plan i strategija na koji način će se privatizovati javna preduzeća. Naravno da smo za privatizaciju "Telekoma", ali tu postavljamo jedno ključno pitanje. Iako ste vi to u jednoj televizijskoj emisiji više puta decidirano rekli, prošlo je od tada dve nedelje i bojim se da možda postoji mogućnost da odgovor više nije isti. Gospođo Matić, uz svo uvažavanje i uz podršku onog što ste govorili tada, voleo bih da nam samo još jednom ponovite - da li će prilikom privatizacije "Telekoma" biti privatizovana i telekomunikaciona mreža? Zatim bih voleo da mi kažete da li postoji definicija u zakonu, bilo kom, u bilo kojoj uredbi, šta je telekomunikaciona kanalizacija odnosno mreža? Znači, da li postoji definicija toga? Ukoliko ne postoji definicija šta je telekomunikaciona kanalizacija, onda su moguće razne zloupotrebe. Mi lako možemo da vam ponudimo definiciju telekomunikacione kanalizacije. Verujem da bi se vi lično, kao osoba koja se mnogo više razume u temu o kojoj sad govorim od mene, s obzirom da sam pravnik, složili sa tim. Ovo nismo mi izmislili, ovo su nam dali ljudi koji se bave tom temom. Ali, voleo bih da nam kažete vi. Mislim da su to trenutno dva ključna pitanja. Znači, da li postoji u zakonu definicija telekomunikacione kanalizacije, ako ne postoji da li će pre privatizacije biti definisana? Najvažnije pitanje, jer je u pitanju javni interes - znam da je vaš predsednik stranke pre neki dan, ministar Dinkić, kada je tu bio, rekao da se nije slagao sa načinom na koji je prodata NIS, kao i poslanici G 17, koji su to javno govorili. Zaista verujem da ste tada imali dobru nameru, kao i mi, da zaštitite javni interes, nadam se da ćete i sada, kao što ste i pre dve nedelje rekli, ili desetak dana, reći da neće doći do privatizacije telekomunikacione kanalizacije, ja se nadam da i dalje stojite iza toga, kao partija i vi lično kao ministar, i nadam se da ćete smoći snage sa svojim kolegama iz partije da u Vladi prevlada to mišljenje i da prilikom privatizacije "Telekoma" ne bude privatizovana telekomunikaciona kanalizacija. Svi oni koji su iole dotakli tu temu, znaju šta to znači. To je koncesija koju dajemo nekome budzašto, bez obzira na veliku cenu koja će biti postignuta prilikom prodaje "Telekoma". Ne želeći da zloupotrebljavam, gospođo Čomić, vreme i temu, ali nisam prvi koji je potakao pitanje "Telekoma". Mislim da je ovo idealna prilika. Kada bude privatizovan "Telekom", nećemo imati priliku da razgovaramo o tome, jer to neće doći u Skupštinu i mislim da je sada pravo vreme da nam gospođa Matić da odgovor. Mislim da, kao i ostali građani Srbije, a kao i svi poslanici koji čine ovu skupštinu, i oni koji sede i oni koji ne sede ovde, svi smo tu da bi zaštitili javni interes. Znači, molio bih odgovor na ta dva pitanja. Znam da ste zapisali, tako da ne moram da ponavljam. Ali, ono što nas najviše interesuje to je da li će biti privatizovana telekomunikaciona kanalizacija prilikom prodaje "Telekoma"?
Narodni poslaniče, s punim razumevanjem za interesantnost teme, moram da upozorim na poštovanje člana 103. i obaveze da govorimo o dnevnom redu. "Telekom" je posebno preduzeće već 14 godina i nema nikakve veze sa našom današnjom temom dnevnog reda, koliko god imala razumevanja za zainteresovanost poslanika, ali naše pravo da budemo zainteresovani ne može biti odvojena od naše obaveze da to radimo u okviru Poslovnika.
Gospođo Čomić, želeo bih da se izvinim ukoliko sam zloupotrebio, po vašem mišljenju, govornicu. Nisam imao tu nameru. Ali, nisam prvi koji je to spomenuo. Samo sam hteo da kažem da sam hteo da iskoristim priliku i, ako treba, još jednom se izvinjavam ako mislite da sam zloupotrebio. (Zoran Ostojić, sa mesta: A ona tema kada je poslanik govorio o putevima, kakve to veze ima sa ovom temom?)
Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Narodni poslanici dobacuju, sa očiglednom namerom da kroz dobacivanje upozore na nejednak tretman narodnih poslanika. Upozorenje koje ste izneli, pažljivim uvidom u stenogram, videćete da su upozoreni narodni poslanici koji pričaju isključivo o "Telekomu". Ponavljam, ne sporim zainteresovanost svih narodnih poslanika i teme, ali član 103. je vrlo jasan. Narodni poslanik koji obrazlaže istorijskim reminiscencijama temu i koji pokušava da uvede istorijski razvoj PTT saobraćaja, ima to pravo i on, kao i svi drugi. Dakle, primena Poslovnika je striktna i svi poslanici su pred Poslovnikom jednaki. Narodni poslanik Miroslav Markićević, pravo na repliku.
Hvala, potpredsednice. Gospodinu Milivojeviću, mada sam u malo nezgodnoj situaciji pošto on nije ovde, replicirao bih. Znate, ako je on bio u temi, onda ja zaista imam pravo da mu repliciram, pošto je on govorio o infrastrukturi, o železničkoj infrastrukturi, pretpostavljam o vozovima kao delu poštanskog saobraćaja, pa je pričao i o pruzi, o brzini pruga, pominjao i lokomotive itd. Naravno da se mi iz Nove Srbije prepoznajemo u tome, pošto je očigledno na šta gospodin Milivojević aludira. Ona pitanja što sam postavljao, to kažem gospodinu Milivojeviću, ne može nikako on da zabašuri nekakvim guslarskim pesmama o pozivanju na istoriju i šta je bilo pre 150 godina, i kočije, samo nam fale Indijanci i kauboji. Ali, nesumnjivo jednu stvar govori o svojoj stranci – o visokom stepenu unutarstranačke demokratije u Demokratskoj stranci. Jer, ono što je on meni postavio, odnosno gde sam se prepoznao kao zamenik šefa poslaničke grupe Nova Srbija, on je tu u stvari postavio pitanje bivšem ministru za telekomunikacije, a sadašnjem predsedniku Demokratske stranke Borisu Tadiću. Sadašnjem predsedniku Nacionalnog saveta za infrastrukturu, gospodine Milivojeviću, njemu to postavite pitanje, a ne da postavljate pitanje nekome ko nije prisutan, a kada je prisutan, onda ste manji od makovog zrna. Prema tome, za mesec dana će biti već dve godine kako ova vlada funkcioniše kako funkcioniše. Savet za nacionalnu infrastrukturu je formiran. Da li je to ustavno ili nije? Ko te pita? Taj Nacionalni savet postoji. Cela Srbija zna da je predsednik DS, gospodin Boris Tadić, predsednik Nacionalnog saveta za infrastrukturu. Gospodine Milivojeviću, vi njemu postavite to pitanje. Ako nemate hrabrosti da javno adresirate ta vaša pitanja, pitajte onda na nekim unutarpartijskim sastancima. Mislim da bi to bilo poštenije prema građanima Srbije. Da tako razgovarate, a da izbegavate odgovore na pitanja, imate li vi odgovornost kao pripadnik vladajuće koalicije zašto je građanima poskupela duplo telefonska pretplata bez obrazloženja? Ponavljam, tako se 82 miliona evra otima od građana Srbije, od njihove sirotinje, i daje nekom ko će da evropeizuje Telekom i PTT Srbije. Ne odgovarate na pitanje šta će biti sa tim radnicima koji su zaposleni u PTT Srbije, šta će biti sa građanima, milionima građana Srbije koji su učestvovali u pravljenju infrastrukture kojom sad gazduje PTT i Telekom. Svi znamo da su seljaci, naši poljoprivrednici, pošto ste vi iz Dučalovića, ispod Ovčara, davali kravu najbolju u štali da bi imali telefon, i sad će to neko da mu otme u ime evropskog puta i da uruči jednoj stranoj kompaniji, svi znamo kako se zove, da bi Vlada preživela sa tih milijardu evra, koliko će da dobije za Telekom. Šta ćemo posle da radimo, gospodine Milivojeviću?
Pravo na repliku, narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospođo predsedavajuća, svakako ću iskoristiti pravo na repliku. Za one koji nisu obavešteni i nisu informisani, gospodin Boris Tadić nikada nije bio ministar u Vladi Republike Srbije, već u Vladi SRJ. Moja diskusija se odnosila na period od 2005. godine. Tada je DS bila u opoziciji. Znam da se neki ponašaju kao da smo mi ministre uvozili iz Kine ili Švedske, mi smo iz Švedske uvozili vozove i lokomotive, a ne ministre. Žao mi je što se neki prepoznaju u svakoj mojoj reči, ali je dobro zbog građana Srbije da izađu javno i da se prepoznaju, da kažu – jeste, mi smo ti na koje je mislio Srđan Milivojević kada je pitao kakve ste vi zakone doneli 2005. godine i zašto ih niste sprovodili. Kada je Boris Tadić bio ministar u Vladi SRJ, u njegovom ministarstvu nije se ni kralo, ni kraduckalo, već se radilo, ali se nije raduckalo, nego se baš ozbiljno radilo. Krađa i kraduckanje se kao terminologija u politički život Srbije uvode u neko drugo vreme, baš u vreme kada nismo uvozili ministre iz Švedske, nego vozove i lokomotive. Razumem nervozu zbog aktivnosti Specijalnog tužilaštva i razumem brigu i sekiraciju za svoje stranačke kadrove, da li će sednica glavnog odbora biti u Sava Centru ili u Centralnom zatvoru, ali to je briga za ljude koji na takav način doživljavaju politiku. Zaista nemam nameru da ovde budem portparol ni Specijalnog tužilaštva, niti da ikoga upozoravam, da ikome šta govorim, preporučujem, svako je obavezan da se ponaša u skladu sa poslovnikom o radu i da u diskusiji koristi one argumente za koje misli da će biti dobri, da mu omoguće dobar rejting kod birača, da će mu omogućiti da ostvari ono što njegova stranka želi i za šta se zalaže. Najčešće između doktrine i političke prakse postoji velika razlika, pogotovo u delovanju nekih stranaka u Srbiji. Jedno se govori, drugo se radi, ima se dva morala. Onaj moral koji se propagira, njega se ne pridržavaju, a onaj moral koga se pridržavaju, njega ne propagiraju. Neću da govorim dalje na tu temu jer to nije tema ove sednice, tema ove sednice su poštanske usluge i kvalitet poštanskih usluga. Kada je reč o seljacima u Dučaloviću, hvala gospodu Bogu, imaju i telefone, imaju i mobilne telefone, imaju sve ono što treba da imaju seljaci. Imaju i probleme koje imaju svi poljoprivredni proizvođači svuda u svetu, a pogotovo u Srbiji, i ti problemi su veliki. Mi ne bežimo od odgovornosti, mi idemo u susret problemima, probleme ne guramo pod tepih. Kad donesemo zakon o agenciji, onda biramo savete agencija i trudimo se da zakon sprovedemo u propisanom roku. Toliko o aktivnostima i radu DS.
Narodni poslanik je prijavljen. Dobićete repliku. Podsećam sve narodne poslanike da sadržaj replike ne podleže članu 103. Dakle, tokom replike ne mora da se govori o dnevnom redu, ali sadržaj replike podleže članovima koji definišu naše međusobno ophođenje, tako da bih molila sve poslanike da, koristeći pravo na repliku, ne zaborave na obaveze iz članova koji definišu sadržaj, način i stil govora kojim smo obavezni da se jedni prema drugima ophodimo. Narodni poslanik Miroslav Markićević, pravo na repliku.
Ovo što mi dajete još jedno pravo na repliku shvatio sam kao priznanje meni da nisam zloupotrebio ni Poslovnik, ni bilo šta, nego da se odnosi na prethodnog govornika. Gospodine Milivojeviću, mi smo nedavno doneli mnoge zakone iz oblasti pravosuđa, nemojte da ih kršite. Nemojte to da dezavuišete. Nemojte da naručujete optužnice ovde iz skupštinskih klupa. To nije posao narodnih poslanika. Pustimo mi Tužilaštvo i Specijalno tužilaštvo i sve državne organe i pravosudne da rade svoj posao. Nemojte da ih dezavuišete i omalovažavate. To što vi govorite, to je ugrožavanje nezavisnog sudstva kao jedne grane vlasti. Neka oni rade svoj posao i neka kažu, i policija i svi sa svojim istragama. Nemojte vi da tužite, presuđujete i naručujete ko će da bude uhapšen i gde će da budu sednice glavnih odbora. Bliže se izbori, gospodine Milivojeviću, pa neko ko je bio gori može da bude i doli, kako kažu naša bivša braća Dalmatinci. Odakle je šta uvoženo, koje lokomotive, neka kažu nadležni sudski organi. Zašto se vi bavite time? Uostalom, meni je vrlo problematično da se neko ozbiljniji iz DS ne bavi sa tim nego vi. Ako bi mi pričali sad ovde, sa rizikom da me potpredsednica opomene ko je šta uvezao, znate li koji je to stil? To je stil kao kad bih rekao ko je uvezao proizvođače hamburgera i pljeskavica u Kruševcu. Ceo Kruševac zna o čemu pričam. Ali, to nije tema, gospodine Milivojeviću. Ponavljam, tema je zašto se pljačkaju građani Srbije preko telefonske pretplate. To vi njima odgovorite. Kako žive građani? Zašto 600.000 ljudi je u narodnim kuhinjama u najrodnijoj godini za Srbiju, o kojoj tako lepo pričate istorijski šta je bilo pre dvesta godina, i gde su bile kočije, gde su bili Indijanci i gde su bili kauboji. To ne interesuje građane, gospodine Milivojeviću. Njih interesuje ovaj trenutak, kako da prehrane svoju decu, kako da školuju svoju decu. To da im odgovorite kao predstavnik vladajuće koalicije koja kroji sudbinu građana Srbije i određuje im način kako oni žive. O tome vi da pričate, a ne da naručujete ovde optužnice neke. Neka radi to nezavisno sudstvo, gospodin Milivojeviću. Ako do sad niste naučili, mi smo zakonodavna grana vlasti, Narodna skupština, a Specijalno tužilaštvo i pravosuđe neka rade svoj posao. Nemojte da vršite pritisak na njih. To nije evropski put, gospodine Milivojeviću.
Narodni poslanik Srđan Milivojević, pravo na repliku. Ovim je krug replika zatvoren.
Moja je stručnost i kompetencija da nekome nešto odgovorim. Ima jedno lepo delo, za one koji čitaju knjige Kanjoša Macedonovića, pa tamo kaže – Bolji i lepši odoše boljima i lepšima, a ja grdan jedva i vas dopadoh.
Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, a posle njega narodna poslanica Vjerica Radeta.
Ako ništa, od ovih replika barem dobro raspoloženje u sali. Diskusija se svodi na Predlog zakona o potvrđivanju protokola o izmenama i dopunama određenih delova regionalnog sporazuma za evropsku radiodifuznu zonu. Moram u samom startu da kažem da mi iz SRS jesmo za prelazak sa analognog na digitalno emitovanje i tu nema ništa sporno. Takođe jesmo i za sređivanje stanja u medijima, da ne bi bilo onih propusta koji su bili prepoznatljivi u prethodnom periodu. Recimo, da u danu žalosti imamo zabavnog karaktera emisije, da preko kablovske televizije prenosimo koncert Tompsona. Da ne bi gledala deca pornografiju u toku prepodneva i popodneva i da ne bi bilo kršenja, uostalom, i predizborne tišine, zloupotrebe određenih emitera u političke svrhe, mi jesmo za uvođenje reda u ovoj oblasti. Ono što je ovim zakonom nerešivo, jeste nastavak stare prakse. Prelaskom sa analognog na digitalno emitovanje mi ćemo samo dobiti čistiju sliku, pod uslovom da ispunimo uslove iz ovog zakona kojidanas usvajamo, a u toj slici možemo videti samo napad vlasti na opoziciju, da je ona kriva za loše stanje u zemlji. Dakle, stara praksa prelaska sa analognog na digitalno se neće promeniti. Zloupotreba države, čak i ovim zakonom, može da bude samo još veća. Da ne bi bilo da govorimo bez argumenata, moraću da krenem sa analizom. Dobili smo podatak iz maja 2009. godine da Srbija planira da do 4. aprila 2012. godine pređe na digitalno emitovanje televizijskog programa. Vlada kaže da je spremna da izdvoji između 15 i 40 miliona evra da bi građanima nadoknadila troškove za kupovinu uređaja koji omogućavaju prijem digitalnog signala na starim televizorima. U kojoj meri i u kojoj praksi će se to sprovesti, obzirom da nisu svi građani kupili sve uređaje ili možda neće biti u mogućnosti da kupe, to ostaje da se precizira. Svakako, ono na šta treba skrenuti pažnju, jeste da nabavka celog novog sistema za emitovanje programa košta preko 50 miliona dinara. Dakle, ovde imamo 40 i 15, a to je 55 samo za građane, a gde je za samu nabavku sistema za emitovanje programa, to tek treba da vidimo. Ako uzmemo u obzir da smo u ekonomskoj situaciji u kojoj smo i da se donosi niz zakona u kojima je kaznena politika osnovni postulat za donošenje zakona, kako bi se napunio budžet Srbije, ne znam kako ćemo odvojiti 50 miliona, ali obzirom da je rok 2012. moguće je da se desi i to. Ako uzmemo u obzir i to da se nalazi Vlada na početku digitalne revolucije i da će biti niz zloupotreba sigurno biti u narednom periodu. Posebno u nizu zloupotreba naveo bih i ulogu televizije u podršci razvoja, a koja je već bila do sada na neki način ugrožena, jer su i javni radiodifuzni servisi i do sada bili prinuđeni da prave kompromis, dakle kompromis kada je u pitanju kvalitet, da bi oni konkurentni komercijalnim kanalima omogućili da funkcionišu na način koji funkcioniše i, recimo, javni TV servis. Mnogi od njih bili su zavisni od vlada i od političkih partija, mislim na emitere. Štaviše, u komercijalnom sektoru došlo je do velike koncentracije vlasništva, sa stalnom tendencijom povećanja i često jasnim političkim uticajem. Ovakav razvoj situacije ugrozio bi raznovrsnost u oblasti elektronskih medija, sa najistaknutijim rizikom političke zloupotrebe. Dakle, pošto Srbija nema zakonsku regulativu digitalizacije emitera, setite se i situacije kada RTS nije hteo da sačeka da se usvoji strategija prelaska sa analognog na digitalno emitovanje, pa je pustio određene emisije da rade bez saglasnosti RRA.. Dakle, RTS nije dobila saglasnost RRA da počne sa emitovanjem celodnevnog kulturno-umetničkog programa preko digitalnog signala. Kasnije je izvršila tu obavezu, iako je, prema Strategiji razvoja, bila glavni nosilac digitalizacije, RTS je krenula sa digitalnim emitovanjem, a pri tom nije obavestila RRA i uputila obrazloženje, što je bilo potrebno. Kasnije je to urađeno i, faktički, time je krenula prva slika preko digitalnog emitovanja. Takođe je nejasno kako je RTS uspeo da počne sa emitovanjem tog programa, obzirom da u Srbiji trenutno ne postoji plan raspodele digitalnih frekvencija. Ako su RRA i RATEL podelili dozvole za analogno emitovanje, postavlja se pitanje kako je uopšte ovaj digitalni program RTS sproveden? Pretpostavlja se da je najverovatnije jednu od svojih analognih frekvencija Javni servis zloupotrebio za emitovanje digitalnog programa. Sada tu postoji još jedan problem, a problem je u tome što u današnjoj situaciji mali broj građana može da priušti digitalni signal. Ministarstvo za telekomunikacije i informatičko društvo osnovalo je međuresorsku radnu grupu koja trenutno radi na pronalaženju rešenja. U januaru 2009. godine tranzicioni period prelaska sa analognog na digitalno emitovanje programa, s obzirom na to da su u Srbiji dozvole za nacionalno emitovanje programa izdate do 2014. godine, za regionalno i lokalno do 2015. godine, to znači da Srbija mora do 17. juna 2015. da uvede digitalno emitovanje, a ne do 4. aprila 2012. godine. Kako će se taj raspored emitera koji su dobili dozvole napraviti za ove dve godine, od 4. aprila 2012. do 2015. godine, do kada imaju lokalni emiteri dozvole? Pretpostavljamo da će u tom planu morati da se definiše da li Srbija ima i tehničke uslove za ovaj tranzicioni period, jer RATEL je izdao sve dozvole za emitovanje, tako da nije ostavljena nijedna frekvencija koja može sada da se koristi kao digitalna. Postavlja se onda i pitanje da li je u strategiju akcionog plana ušla značajna uloga postojećih nacionalnih komercijalnih emitera, koji u uspešnom prelasku na digitalno emitovanje ima možda poteškoća, te da se od njih traži značajno angažovanje, kako materijalno tako i kadrovsko, kao i opasnosti koje mogu dovesti do neuspeha prelaska na digitalno emitovanje. Opasnosti su: piraterija ili nelegalno emitovanje, nizak nivo penetracije digitalnog signala, slab kvalitet signala, ali i odsustvo garancije zaštite stečenih prava postojećih emitera, koji su na snazi do 2015. godine, i uvažavanje njihovih legitimnih interesa. Ono što moram da navedem jeste da je tačno da ječlanicama EU sugerisano da prekinu sa analognim emitovanjem i da potpuno pređu na digitalnu televiziju do početka 2012. godine, ali mi još uvek nismo članica EU, a ovaj rok važi i za nas zato što ste nam to vi postavili ili zato što imamo obavezu da u Predlog zakona unesemo i ove obaveze. Utvrđuje se da je 4. april 2012. godine datum potpunog prelaska na digitalno zemaljsko emitovanje televizijskog programa u Republici Srbiji. Ako nismo članica i ako nemamo para, pitanje je da li ćemo ovaj rok ispoštovati. Ako uzmete iskustva Amerike, koja je dva puta probijala rok prelaska sa analognog na digitalno, koja ima ogromna sredstva na raspolaganju, pitanje je kako ćemo mi to u Srbiji sprovesti. Ono što smo mogli da izdvojimo iz samog plana, koji nismo dobili, jesu ključne komponente koje su digitalne i radio-difuzne i mogu se svrstati u tri osnovne ravni. Dakle, proizvođači sadržaja, operateri mreže i korisnici. Digitalni radiodifuzni sistemi, pored sadržaja vezanih za sam program, omogućavaju i niz novih usluga, bilo da su one već uključene u osnovni program ili se nude posebno. Pitanje koje postavljamo je – ko će odlučivati o posebnom nizu novih usluga i za koje emitere? Ako uzmemo u obzir da su neki emiteri privilegovani i u današnjoj situaciji, nadovezujem se na moju diskusiju s početka u kojoj kažem da će se stara praksa nastaviti, da će se nastaviti sa zloupotrebom određenih radio-televizijskih kuća ili emitera, ovo je odličan dokaz i propust i rečenica u kojoj se otvara mogućnost za nastavak zloupotrebe. Posebno na sve to, mislim na politički program, to jest političku propagandu koja se vodi u svrhu političke stranke koja je na vlasti. U ovom planu je navedena i standardizacija oblasti digitalne radio-difuzije. Moram da kažem da je tačno da je RATEL od 2007. godine primljen u članstvo ETSI i time je omogućena direktna primena ETSI standarda, osim što ne znamo da li možemo to finansijski izdržati. Standard za kompresiju i digitalno emitovanje audio signala takođe je ostavio jedan veliki znak pitanja, u kome ne znamo da li ćemo moći da podlegnemo istom. Takođe je važno i uzeti u obzir definisanje zakonodavnih aktivnosti u cilju ostvarivanja pravnog okvira za razvoj digitalne radio-difuzije, jer je neophodno imati u vidu specifičnost i pravnog sistema Republike Srbije, kao i postojeća prava i tržišni položaj emitera, koji nije nimalo zanemarljiv, s time se svi moramo složiti. Imaoci dozvola za emitovanje programa, koji važe i nakon predviđenog datuma za isključivanje analognog emitovanja. Dakle, to je onaj rok od dve godine koji se kosi sa podelom dozvole. Strategija razvoja telekomunikacije u Srbiji od 2006. do 2010. godine obuhvatila je tri zakona Zakon o telekomunikacija, Zakon o radiodifuziji i Zakon o javnom informisanju i nije definisala ono što je trebalo. Navešću vam jedan primer. Evropske zemlje u kojima je analogni signal već uključen jesu: Švedska, Finska, Švajcarska, Nemačka, Holandija i Luksemburg. Srbija još nije priključena na analogni televizijski program, što jasno daje signal da zaostaje za ostalim evropskim zemljama, kao i u svim ostalim oblastima, pa i ovde. Posledica toga jeste činjenica da televizijske stanice ne nude odgovarajuće digitalne platforme i ne pokazuju preveliko interesovanje za pružanje te usluge domaćim gledaocima. Dakle, pored toga i razvijenost kablovske mreže značajno utiče na brzinu prelaska sa jednog na drugi signal. Kablovski prijem u Srbiji nije dovoljno razvijen, a iako se maksimalno zloupotrebljava, tako da će se samoisključivanje analognog programa svakako morati odvijati postepeno. Ako imamo rok, ako svi emiteri ne budu mogli da se uklope odjedanput u ovaj predlog zakona, a ne budemo se uključivali postepeno, imaćemo situaciju da jedan deo Srbije bude u mraku ili onaj deo Srbije koji pokriva taj emiter koji nije ispunio ove uslove. Ako se ne varam, iz Vlade je najavljeno, da bi ubrzala proces prelaska na digitalnu televiziju do kraja godine, planira se donošenje odluke o izdvajanju emisione tehnike iz RTS. Nakon toga u Vladi se navodi da će biti formirano posebno javno preduzeće koje će se baviti isključivo emitovanjem televizijskog programa, ne samo za RTS nego za sve stanice koje imaju dozvolu za emitovanje TV programa na teritoriji Republike Srbije. Šta to praktično predstavlja? To predstavlja monopolizaciju prenosa i emitovanja digitalnog signala od strane budućeg javnog preduzeća, a znamo ko vodi javno preduzeće i ko će ga kontrolisati, to je stanka koja je na vlasti. Dakle, pod jednu kapu biće stavljeni svi emiteri, ako je tačno ovo što je Vlada najavila, i onda će kontrola medija biti maksimalna. Kontrola medija je i sada u popriličnoj meri u korist vladajuće koalicije, a zamislite još tada. Ako uzmemo ulogu RRA koja je sada marginalizovana, jer imamo javni primer da RTS ne poštuje Radiodifuznu agenciju ili da se članovi Radiodifuzne agencije biraju na način kako se biraju, da skupštinsko radno telo daje dva kandidata Skupštini, da zbog političkih dogovora jedan kandidat na glasanju ne prođe, a na drugom glasanju taj isti kandidat posle nekog određenog perioda u Skupštini sa određenim brojem glasova prođe. Ako vidimo političku pozadinu kreiranja medijskog prostora Srbije svakako se ne možemo složiti, iako nas Ustav obavezuje u implementaciju ovoga, sa nekim delovima prelaska analognog na digitalno isključivo zbog zloupotrebe vlasti. Ukoliko se napravi dobra paralela, saradnja sa pravosuđem koje nije kažnjavalo do sada emitere na onaj način na koji je trebalo da kažnjava, nego je kažnjavalo emitere koji su uglavnom bili kritički nastrojeni prema vlasti, mi svakako ovu odluku ne možemo podržati.
Iskorišćeno je 15 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, posle nje narodni poslanik Zoran Krasić. Preostalo vreme za poslanike, narodnu poslanicu Vjericu Radetu i Zorana Krasića, je 37 minuta i 40 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas govorimo o četiri predloga zakona i ako se pažljivo pročitaju i prouče sva četiri predloga onda je apsolutno otvorena mogućnost da govorimo i o kablovskoj televiziji i o telefonskom saobraćaju, i o mobilnoj i o fiksnoj telefoniji, onda samim tim naravno o nezaobilaznom "Telekomu". Da ne bih došla u situaciju da mi se skreće pažnja da ne govorim o temi, reći ću jednu istorijsku rečenicu, pošto je to dozvoljeno. Podsećam da je država osnivač PTT, da je PTT u "Telekomu" imao 80% akcija i da je preko PTT-a država postala vlasnik 80% akcija "Telekoma". Ovo je apsolutno tačno i zato možemo i imamo pravo i mi sumnjamo da se i ovaj zakon, pre svega sada mislim na zakon o poštanskim uslugama, donosi da bi se potpuno raščistio teren "Dojče Telekomu" ili nekom drugom, i kada su u pitanju mali akcionari i kada je u pitanju ovaj odnos države i PTT-a, PTT-a i "Telekoma" itd. SRS se apsolutno protivi prodaji "Telekoma", ne samo u ovom momentu, za koji vi kažete da je od izuzetnog značaja zato što je moguće da se postigne najveća cena. Mi znamo, kao što svi građani Srbije znaju, da "Telekom" prodajete zato što vam trebaju pare da popunite rupe u budžetu i to je nešto što je apsolutno nedopustivo. Predsednik Vlade je pre neki dan rekao, da opravda zašto sada ulazite u prodaju "Telekoma", da je "Telekom" za državu Srbiju kao staro sakupljeno porodično srebro. Sada zaista pitanje svakom ko nas danas u ovom momentu gleda – da li neko normalan i da li neki dobar domaćin prodaje staro sakupljeno porodično srebro. Dakle, dobro je uporedio gospodin Cvetković, ali onda mu nije dobar zaključak da to staro sakupljeno porodično srebro treba da se prodaje. Nije nama pitanje samo ovo na koje vi ne želite da odgovorite, što su kolege pitale da li ćete u okviru "Telekoma" prodati telekomunikacionu kanalizaciju, nadam se da ćete konačno i na to da odgovorite, naše pitanje je zašto se uopšte prodaje "Telekom"? Zato što to nije dobar posao za državu i zato što to nije dobar posao za građane Srbije. Lako je rasprodati sve što ima neku cenu u državi Srbiji, ali je teško ponovo vratiti tako nešto ili stvoriti nešto iste ili veće vrednosti. To je ono što nije dobro u radu ove vlade i to je ono što je način funkcionisanja DOS-a svih ovih 10 godina. Naravno, građani Srbije i te kako osete na svojim leđima tu lošu vlast i nadamo se da će to znati i da pokažu pravom trenutku. Zašto mi sumnjamo da je ovaj predlog zakona u vezi sa prodajom "Telekoma"? Potpuno je nebitno da li će kupac "Telekoma" biti ovaj već naručeni "Dojče Telekom" ili neki drugi, mi ponavljamo da je to loš posao i da još jedanput razmislite u Vladi da ne pravite tako štetan ugovor i da ne prodajete nešto što niko normalan ne bi prodao. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama narodni poslanici su dobili 19. septembra 2008. godine. Tada nam je, gospođo ministar, predloženo, vi ste predložili, da se zakon donese po hitnom postupku. Sada vas pitam – koja je to hitnost koja traje od 19. septembra 2008. godine do danas, 14. aprila 2010. godine? Naravno, vi ste nama u predlogu i obrazložili zbog čega je to toliko hitno. Malo ću prokomentarisati ovo što ste u obrazloženju zakona još tad dali narodnim poslanicima, a pre toga ću samo na dva člana Predloga zakona da se osvrnem, to su članovi 13. i 16, o ostalima neću, jer ćemo o tome da govorimo kada budemo govorili o zakonu u pojedinostima, jer su poslanici SRS bili vredni i u septembru 2008. godine predali Vladi amandmane. Doduše, Vlada se još tad i izjasnila o tim amandmanima i onda odjedanput vam više nije bilo bitno da se donosi taj zakon, pa je u to vreme skinut sa dnevnog reda. Podsećam, bio je već jedan put na dnevnom redu ovog parlamenta. U članu 12, i u još jednom prethodnom članu, govorite o poštanskim uslugama koje su univerzalne, od opšteg interesa itd, što naravno nije sporno, ali, između ostalog, da se će se te usluge vršiti po pristupačnim cenama. Neozbiljno je napisati u zakonu da će nešto biti po pristupačnim ili nepristupačnim cenama. Znate, vi niste pravnik, ali pretpostavljam da imate saradnike pravnike, koji bi trebalo da znaju da zakonska norma mora da bude precizna, jasna, da ne može da podleže u primeni nikakvim zloupotrebama, a zamislite termin - pristupačne cene; u odnosu na koga, u odnosu na, ne znam, Šarića, i političare koje Homen najavljuje da je Šarić finansirao ili u odnosu na penzionera u Srbiji koji ima penzijušest hiljada dinara? Zaista neprimereno. Stavili smo mi tu amandman i naravno da ćemo govoriti i u okviru amandmana o tome. U članu 16. govorite o javnom poštanskom operateru koji je dužan da obezbedi gustinu pristupnih mesta koja odgovara potrebama korisnika. Ovde na delu imamo kako se to zapravo zloupotrebljava, zato što opet imate tu nejasnu formulaciju da obezbedi gustinu pristupnih mesta koja odgovora potrebama korisnika. Znate, ne postoji građanin u Srbiji koji nema potrebu da bude korisnik poštanskih usluga, u ovom ili onom momentu, ovom ili onom prilikom. Dakle, svakom građaninu Srbije morate da omogućite pristup poštanskim uslugama, ali ne pristup da mora do pošte da putuje nekoliko sati. Svako selo i svaki zaselak mora da ima poštu. Zar je moguće da za ovoliko godina, kada smo toliko, hvalite se, uznapredovali i u elektronici i u kompjuterskim sistemima, tehnološki, u svakom pogledu, da li vi znate u koliko sela, velikih sela, nemate poštu, tj. nemamo poštu? Ovde je jedan kolega govorio koliko sela u opštini Aranđelovac nema poštu. Naravno, to je bilo govoreno u okviru kampanje koja se vodi za lokalne izbore u Aranđelovcu i to ne zameram, to je apsolutno legitimno pravo, čak i obaveza svakog narodnog poslanika da i sa ovog mesta, između ostalog, i građanima Aranđelovca, koji su sada aktuelni zbog izbora predstavi stavove svoje stranke, ali je problem što takav problem nije izražen samo u Aranđelovcu, tačno je. Takođe sam, evo juče recimo, bila u Aranđelovcu, u selu Bukovik. To je selo koje je zaista u poslednjih godina otkad su srpski radikali vršili vlast u Aranđelovcu, izuzetno urađeno, urađena infrastruktura komunalna, urađena putna mreža, izgrađen jedan lep stadion, pa prostorije sportske na tom stadionu, itd. Zašto ovo pominjem? Zato što sam bila fascinirana sa koliko žara su građani sela Bukovik me je juče obavestili da će i ovaj put glasati za doktora Švabića zato što im je pomogao da dobiju kablovsku televiziju. Sva ova kompletna infrastruktura koja je urađena je valjda nešto podrazumevajuće, ali kablovska televizija kao nešto mnogo značajno. Jeste značajno, ali ovo vam govorim iz razloga, zamislite onda šta bi mi rekao, u Bukoviku ima pošta, ali da sam otišla u neko selo gde nemaju poštu. Sada ću možda u jednoj rečenici da izađem iz ove teme i molim vas, gospođo Čomić, da ne zamerite, vrlo brzo ću se vratiti na ovaj Predlog zakona. Kada je reč o građanima Aranđelovca, zaista želim da pozovem nadležne službe da zaštite građane Aranđelovca od neprimereno agresivne kampanje jedne stranke koja se vrši ovih dana u Aranđelovcu. Sinoć su u nekim kasnim satima napadnuti aktivisti SRS. Jedan aktivista je sam bio u automobilu, nogama su mu izlupali automobil. Policija Aranđelovca i Kragujevca kaže da zna o kome se radi, da su to neki ljudi iz Beograda, sa opština Voždovac i Zemun. Obećali su da će prekršajnom sudiji podneti prijave, neću da sumnjam, ali podsećam da su to obećali i da to zaista i urade i da građani Aranđelovca znaju o kojoj stranci govorim. To je ona stranka, dragi Aranđelovčani, čiji vam predstavnici idu po selima i obećavaju da će vam ako glasate za njih dovesti u dvorište kravu i po nekoliko ovaca. Naravno da niko u to ne veruje. Te laži mogu da pričaju, građani će to da prepoznaju, ali zaista molim nadležne organe da građane Aranđelovca zaštite od agresije, agresivne kampanje koju ovih dana ta stranka vodi u Aranđelovcu. Sada se vraćam i još jednom izvinjavam zbog ove digresije. Šta su razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, gospođo Matić? Razlog za donošenje zakona o izmenama i dopuna Zakona o poštanskim uslugama je činjenica što je u članu 32. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama predviđeno da do konstituisanja saveta Republičke agencije za poštanske usluge poslove iz člana 66. stavova od 1. do 12. Zakona o poštanskim uslugama obavlja ministarstvo. Takođe, ističemo da je obaveza harmonizacije zakona iz ove oblasti sa pozitivnim evropskim zakonodavstvom i u pogledu ovog zakona koji se ističe zbog zahteva liberalizacije poštanskog tržišta. Ako ovo zaista jeste ovako i ako ovo jesu bili razlozi, onda gospođo Matić, molim vas da kažete zašto ste sa ovako hitnim poslom čekali od 19. septembra 2008. godine do danas? Onda je pretrpljena neka šteta i trebalo bi da znamo ko je odgovoran što je pretrpljena ta šteta. Molim vas, zaista očekujem da ćete to da nam objasnite. Govorite o korisnicima poštanskih usluga. Na početku ste se hvalili u ime Vlade koliko ste postigli u ovoj oblasti. Opet ste govorili i o elektronskom sistemu, elektronskom potpisu. Niste pomenuli elektronsku Vladu, ali mogu da vas podsetim, to je takođe vaš lični doprinos u radu ove Vlade. Imate li odgovor na pitanje zašto, recimo, u Srbiji ne može da se pošalje nedeljom telegram? Zašto nedeljom u Srbiji ne može da se primi telegram? To jeveliki problem. Ne radi se, kada se upućuje telegram, nije to svaki put telegram čestitka, izjavljivanje saučešća itd, pa može i da se prolongira za jedan dan. Telegramom se često obaveštavaju ljudi o nekim neodložnim stvarima, i ako ne primi telegram u nedelju, ako ga primi u ponedeljak, onda mu to više ništa ne znači. Bilo bi dobro da ste primetili taj problem u ovom proteklom periodu od kad ste ministar. Pogotovo bi bilo dobro da ste problem i rešili. Kažete u obrazloženju ovog zakona da donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama neće izazvati povećane troškove građanima, privredi, pa ni malim i srednjim preduzećima. Jedini trošak će imati poštanski operateri na ime izdavanja dozvola od strane agencije. Svakako znate da ovo nije tačno. Uostalom, ako vi to ne priznate to znaju građani Srbije. Znaju građani Srbije šta im je sve poskupelo u međuvremenu i znaju koliko šta plaćaju, koliko koje usluge plaćaju. Naravno, ovo najnovije poskupljenje telefona, to je takođe vezano, ne direktno za ovaj zakon, ali jeste za prodaju "Telkoma" i jeste za stvaranje uslova "Dojče Telekomu" ili nekom drugom operateru koji će kupiti, nažalost, "Telekom Srbija". Dobar postao ste napravili kada ste kupili "Telekom Republike Srpske" i kada se pregovara o kupovini "Telekoma Crne Gore" i, umesto da ste na tome insistirali, vi prodajete i ono što ste kupili. To je, zaista neverovatno i neozbiljno i moramo to, ceo dan, dok o ovome govorimo, da vas podsećamo, a pre svega, da podsećamo građane Republike Srbije. Poskupele su telefonske usluge i to značajno i, rekla bih,neopravdano. Poskupelo je slanje telegrama, pogotovo uslužnih telegrama. Poskupela je, odnosno uveli ste ovih dana, nedavno je to bilo, proviziju na plaćanje određenih komunalnih računa. Građani su bili iznenađeni, to vam je, takođe, loš posao. Znate, svaki put kada se u mesecu kada je uobičajeno da se plaćaju ovi redovni računi koje svako domaćinstvo plaća, struju, komunalne račune, porez, građevinsko zemljište itd, stvaraju u svim poštama velike gužve. Građani nisu hteli da plaćaju te usluge u bankama, zato što su banke njima naplaćivale velike provizije na te račune. Vi umesto da ste zadržali te klijente, jer kada dođe da plati račune, on uradi neke druge poslove, neke druge poštanske usluge koristi, vi umesto da ste to zadržali, vi ste potrčali, pa ste uveli proviziju i na naplatu tih računa. Loše radite kao ministarstvo. Gospođo Matić, ne mislim na vas lično, mislim na Vladu Republike Srbije, a da mi se kolega Krasić ne ljuti, on će nastaviti gde ja stadoh. Hvala.
Iskorišćeno od vremena poslaničke grupe je 18 minuta. Na raspolaganju imate još 19 minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, ne ljutim se gospođo Čomić što ste shvatili. Gospođo Čomić, možda ste zaboravili, danas imamo objedinjenu raspravu tj. zajednički načelni jedinstveni pretres. Imamo pet tačaka dnevnog reda. Dve tačke su u direktnoj vezi sa telekomunikacijama. Znači, u direktnoj vezi. Ovo kažem zato što je danas bila vrlo lepa, poučna rasprava. Nisu samo pomenuti još golubovi pismonoše, ali od diližanse, pa naovamo krenuli smo kompletno. Ovih danas, znate i sami, bilo je interesantno i ovo pored autoputa što se radi. Neki kažu da to Beko postavlja neki optički kabl itd. Ovde su danima vrištali o tome, ko to bez dozvole radi. Ne dobija se odgovor, zato što je Narodna skupština znate koja rupa na svirali. Ona služi samo za medijske manipulacije, jer suštinska vlast se nalazi negde daleko. Možda čak ne i u Vladi i ministarstvima, nego u neformalnim grupama koje oblikuju život u Republici Srbiji. Ovo sada pričam zato što danas jeste u načelnoj raspravi tema i poštanski vagon i avion koji vozi poštu. Tema jeste, moram da vam kažem, i poštanska marka. Mada u ovom zakonu nema poštanske marke, ne znam ko će da lepi poštanske marke, ko će da ih štampa. Ali, sada malo da uozbiljimo ovu diskusiju. Imam moralno pravo i političku obavezu da kritikujem ovaj prvi predlog zakona, zato što smo to isto radili i pre nekoliko godina kada se donosio ovaj zakon. Samo da vas podsetim, uzmite stenograme sa te sednice kada je donet Zakon o poštanskom saobraćaju. Mi nemamo potrebe ništa više da dodajemo, samo da ponovimo ono što smo tada rekli. I tada smo vas upozoravali na štetne posledice jednog takvog zakona. Došli ste, priznali ste, samom činjenicom što podnosite predlog da se taj zakon menja. Sada da ne bih opterećivao niti publiku niti javnost sa tom istom argumentacijom, samo ću dva načelna stava da izrazim povodom ovog. Postoji jedno pravilo – država je ta koja ima monopol i ne sme niko drugi da ima monopol. Kada se kaže država, misli se pre svega na one organe i institucije koje predstavljaju vlast. Niko drugi ne sme da ima monopol. Ako se u privrednoj sferi ili u sferi usluga, prometa roba, proizvodnji itd, pojave neki monopoli, onda je država u obavezi da reaguje. Ima dva prepoznatljiva instrumenta. Prvi jeste kontrola, kako bi se sputavao taj monopol i držao u nekim okvirima, zato što je nemoguće izbeći monopol, jer jedna firma to radi kod nas – Elektroprivreda, prirodni monopolista. Njega kontrolišeš. Kako? Upravni odbor, cene, poslovna politika itd. Drugi način je podsticanje konkurencije u datoj oblasti. Tada smo vam rekli da, ukoliko preslikavate neko stanje što neko predstavlja da je to evropski standard, morate da imate u vidu specifičnosti i izuzetke koji su propisani tim standardima. Ne možete jednu državu na ovoj teritoriji sa ovim brojem stanovnika da stavljate u isti koš sa onom državom koja je po teritoriji 20 puta veća ili koja 10 ili 15 puta ima veći broj stanovnika. Ukoliko se preslikava državna, privredna i svaka druga organizacija neke od razvijenih evropskih država na situaciju u Srbiji, onda to postaje nakazno. Postaje svojevrsna vrsta karikatura. Onda se gube efekti. U svakoj ovoj transformaciji, bilo koje oblasti sa pozivom, neka bude i na međunarodne standarde ili evropske standarde, svakodnevno građanin treba da oseti neku korist. Kada su u pitanju poštanske usluge, verovatno ta korist koja treba da se oseti usled transformacije jeste kvalitet usluge i jeste cena usluge. Da li smo dobili na kvalitetu? Nismo. Šta smo u pogledu cene dobili? Dobili smo više cene. Kada se državni monopoli razbijaju na tako nekontrolisani način, u uslovima kada je nestabilna politička situacija, kada država, tako nam kažete, zavisi od inostranih kredita, onda uopšte nikakvo čudo nije da organizovani kriminal kreira vlast. Sada me uopšte ne bi iznenadilo da se u poštanskim kombi vozilima transportuje kokain. To bi po meni bilo potpuno moguća varijanta. Zašto? Zato što nemamo ozbiljne institucije i zato što u našim nazoviozbiljnim državnim institucijama sede predstavnici organizovanog kriminala. To njima ne piše na čelu, ali apanažu primaju tamo. Ili obaveštavaju ili završavaju neki posao za te interesne grupe koje su samo formalno-pravno izvan vlasti. Ne morate dasa zaprepašćenjem ili sa čuđenjem pratite ovo što pričam. To su vaše reči. Kako je moguće za nekoliko godina da kažete da je neko oprao milijardu i 300 i nešto miliona evra? To je moralo da prođe kroz platni promet, kroz banke. To je moralo da kontroliše Uprava za sprečavanje pranja novca. To su morali poreski organi da vide. To je morala ova garnitura koja je pobegla iz Agencije za privatizaciju, na neki način, da ima uvida. I da se nije nasukao brod i đetići pozvali na satelitski telefon, došla vojska pa videla da pomogne. Oni se poplašili, počeli da skaču sa broda, niko ne bi znao da dve tone kokaina ima tamo. Pustite ovo što se hvale BIA i ovi, nije to tačno. Takva nam je država, takva nam je vlast. Mene uopšte ne čudi što u Aranđelovcu tajkuni finansiraju većinu stranaka. Zašto? Njih baš briga za ideologiju. Njima je bitno da stranka koja bude u Aranđelovcu na vlasti, pa bez obzira koja da bude, da bude jedna od njegovih abonenata. Tajkun će s pravom da kaže – pomogao sam ti u kampanji, gde sad da mi diraš moj "Knjaz Miloš"? Šta su političari, šta su građani? Pijuni. To je najveći problem i tu su naši problemi kao naroda i kao države. Tome mora da se stane na kraj, apsolutno mora da se stane na kraj. Smatram da Srbija nije spremna za tu vrstu konkurencije u poštanskom saobraćaju. Apsolutno sam siguran da je država imala pre svega potrebe da ojača svoj sistem, svoje javno preduzeće koje se bavi poštanskim saobraćajem, ali da suzbija njegov monopol, da ga drži u podnošljivim okvirima. Znate, sada je stvarno iluzorno pričati. Sela su nam prazna. Zašto? Nema pošte. Da li će DHL da nosi u neko selo? Hoće, ali koja je cena? Ko to može da plati? Nekada je bila ideja da se Pošta razvije, pa da uzme KDS. Šta se u međuvremenu desilo? Razbijeno, ušao Soroš, ušli neki različiti, pa onda sada građani plaćaju TV pretplatu preko brojila i plaćaju kablovskom distributeru. Šta je to nova demokratija, šta je to kao tekovina što je pozitivno za građane? Minus do minusa. Molim vas, ovo košta koliko košta i fiksni telefon, a ovo mora da menjate na dve godine. Neko će da kaže – krivi ste sami što ste to kupovali. Jeste, ali ga je neko nametnuo. To je ta priča o našem Telekomu i taj monopol treba da se kontroliše. Ali, profit treba da se vrati onome ko je vlasnik kapitala u odgovarajućoj srazmeri. Zašto to prodavati? Kome se to daje? Ova vlada, koliko je ona Vlada, koliko glumi, uopšte koliko su ministri u mogućnosti, ja sam za to da budu jaki ministri, da vam kažem. Veliki sam protivnik da se ono što je autentična nadležnost države izvlači iz državnih organa i daje pevačkim društvima zvanim agencije. Veliki sam protivnik onih koji su napravili veliki broj agencija, a danas kada su u opoziciji kritiku formiranje agencija. Mi imamo konzistentni stav od početka. Ono što je nadležnost države treba da radi državni organ. Dali ste Agenciju za duvan. Koja je njena nadležnost? Legalizovala ovo sve. Radiodifuzna, da vam ne pričam, da vam ne pričam u šta ulazi. Imate ovaj za telekomunikacije, da vam ne pričam. Da vam ne pričam o ovim drugim silnim agencijama. Gde je tu država? Koje je funkcije država zadržala? Vlast. Šta su ministri? Postali su serijski proizvod na traci koji medijski treba da se predstavi, a da nema zube, da nema nadležnost, nema vlast, razvlašćeni. Vlast je u javnim preduzećima, u agencijama, neformalnim grupama. To nije interes građana Republike Srbije, nije interes. To je tuđi neki interes. To je interes onih kojima smetaju zakoni i koji traže da oni koji treba da izvršavaju zakone, kontrolišu zakone, budu kod njih na apanaži. Protiv toga se mi budimo. Mi smo od početka skretali pažnju šta znači to kapilarno razgrađivanje državne vlasti. Podigli ste cenu usluga Telekoma, da kada taj novi vlasnik dođe da bude zaštićen makar godinu dana. Zašto to prodavati? Zašto po svaku cenu simulirati neke međunarodne standarde i dovesti u situaciju državu da izgleda kao karikatura? To se vidi na ulici. Ne sporim te međunarodne standarde, ali nije sve za takvu vrstu primene. Pre nekoliko dana ste u nekoj emisiji rekli vi, gospođo, računao sam da niste obavešteni, a onda sam video da ste to ipak tendenciozno rekli, rekli ste da ukoliko se privatizuje Telekom, onda ubrzaće se procedura, neće se ići na javne nabavke. Oni ni sada ne idu na javne nabavke, po zakonu. Znate li vi to? Na bazi je nekog papira običnog. Naša republička javna preduzeća uopšte ne primenjuju Zakon o javnim nabavkama, i to znate svi. Gde to vodi? PTT, odnosno Pošta, da budem ispravan, jeste značajan sistem za ovu državu. U šali kažu, ona poslednja propada kada nestane države jer neko treba da donese pismo, gde stoji odluka da država više ne postoji. U šali kažu, ali ima zbilje. Kao što je pre nekoliko dana išla ona SMS poruka, kada je bio beli šengen, kaže, da se odredi ko će poslednji da isključi struju, pošto će svi da napuste zemlju. Narod kada počne na taj način da se šali sa državom i sa vlašću znači da mu je dogorelo, do nokata mu dogorelo. Narod je u očaju, samo ćuti, zato što se javljaju lažne mesije, spasioci itd. Tome je narod stalno izložen. Jedno su ovi međunarodni standardi, ovih četiri zakona, oko toga ne bi trebalo da bude problema, ali pogledajte ovo, ovaj zakon o poštanskim uslugama je samo još jedan dobar, slikoviti primer kako ne treba to raditi. Nekoliko stvari postoje kako se monopoli kontrolišu, kako se suzbijaju i drže u okvirima. Drže se da usluge monopoliste ne bi izašle izvan nekog okvira i bile nepodnošljive građanima. Ne sporim da ima nekih koji ne žele da uđu u poštu da pošalju pismo, imaju toliko para pa su u stanju da pošalju taksijem pismo sa sto buketa ruža iz Beograda za Niš. Ali, to nije autentični interes većine građana Republike Srbije. Gospođa Radeta vam je objasnila šta se dešava, šta se desilo za proteklih nekoliko meseci, kako su poskupele te usluge. Znate, nešto se radi nabolje. Ako se radi nagore, onda su loše namere. Ali, ako vas upozoravamo da to što radite doneće negativne rezultate za sve nas i vi slepo idete i kažete – ma to je evropski standard, evo, posle nekoliko godina došli ste da tražite promenu zakona. Na ovom zasedanju imamo nekoliko zakona, imamo i onaj o regionalnom razvoju. Pre šest meseci je donet, sve smo vam rekli što ne valja, ne, teraj, to je evropsko, sada ponovo evropsko. Kod vas je uvek nešto evropsko. Ili kao DS. Kaže – sve je demokratsko u državi samo što je predložila DS. To što nema veze sa zakonom, sa Ustavom, nije bitno, bitno je da je demokratsko. Kada je već toliko demokratsko, da vam kažem, odite na sajt, pa vidite ove zastave za brodove. Kada se pojavi na brodu plava zastava sa žutim aplikacijama, to znači da je kuga na brodu i niko ne prima to. Malo se sarkastično šalim. Ali, sve nam predstavljate evropskim standardima. Pojavite se ovde i kažete – samo ovo da se usvoji, sutra med i mleko, ljudi, nemate potrebe ni da radite, nemate potrebe ni za šta da se pitate, sve će biti najbolje. To je ona klasična definicija nemačkog socijalizma. Ta definicija, kada se malo okrene, izgleda otprilike ovako: socijalizam je to kada postoji neko drugi ko bolje od tebe zna šta je tvoj interes, pa su ti potrebni Tito i partija ili da ne upotrebim neko drugo ime. Kažite ovom predsedniku Republike, on je predsednik Srbije, neka se malo svrti u Srbiji ovde. On samo beži po inostranstvu. Gde god da je u inostranstvu doživljavamo tragediju, bruku i sramotu. Jedan Haris Silajdžić da vređa narod. Upozorite ga, molim vas. Alarmantno je stanje u Srbiji. Molim vas, kada se priča o Telekomu, nemojte da idete to, znam da ste finansijski pukli skroz i da se to odražava na građane, da ništa ne rade, ali to je normalna posledica ukoliko nema roba, naših roba nema, nema rada. Napravite promociju radnog odnosa, promociju rada, promociju povećanja proizvodnje. Vi ste napravili promociju finansijskog tržišta. Gde? Nas nema na finansijskom tržištu, tu su stranci, znate i sami. Napravite neku novu promociju da bi ljudi osetili da pripadaju i ovom narodu i ovoj državi, i da je ovo njihova domovina, da je ovo njihova sigurna kuća, da se bore za svoju otadžbinu i za svoju porodicu. Ovako, širite beznađe. Da ne beše onog malopre, ne bih ni znao za diližanse, vlasnici na konjima, diližanse, poštanski vagoni itd. Dajte da malo bude ozbiljnija rasprava. Ovde pre svega pričamo o državi, o funkcionisanju vlasti. Pogrešan put suzbijanja monopola ste uzeli. Nikad ne bih prodao "Telekom". Poštu da devalviram na ovaj način? Nikad to ne bih uradio. Elektroprivredu – nikad ne bih prodao. Dozvolio da budu neki drugi akcionari? Ali, uvek bih držao 51, ako ne i 70% u vlasništvu države. Drugo, prekinite više sa tom pričom o nekoj ružnoj prošlosti. Vi ste sada u koaliciji sa SPS-om. Nemojte njih da vređate. Poštujte vaše koalicione partnere. Sada ste zajedno na istom poslu. Neću da se prepoznam u tim vašim pričama o tamnoj prošlosti, ali imajte poverenja i poštovanja prema vašim koalicionim partnerima. Dogovorite se ko se u međuvremenu promenio i koliko se promenio. Vama više nisu oni gadljivi, oni prihvatili evropske standarde, bože moj, sve je u redu. Ako ste vlast, budite vlast za narod, za ovu državu, nemojte da budete neko ko glumi vlast i sprovodi tuđe interese. Mi vam to pokazujemo na ovom zakonu o poštanskom saobraćaju. Sve može da se odloži, sve može da se prilagodi našim potrebama, sve može da se prilagodi našim interesima, ali vi ne možete to da uradite. Zašto? Zato što je taj zakup u koji ste ušli vrlo opasan. Pre godinu dana, kada sam vam pričao o organizovanom kriminalu, smeškali ste se kao što se i sada smeškate, pa došla meca počela da igra.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 27, gospođo predsedavajuća. Znam da pažljivo slušate šta poslanici govore. Gospodin koji je govorio pre mene je više puta spomenuo "Telekom", ni jedan jedini put ga niste opomenuli za 19 minuta. Mene ste nakon tri minuta opomenuli da sam promašio temu. Molim vas da se ponašate u skladu sa Poslovnikom i da sve poslanike, kako ste i vi to rekli nakon mog obraćanja, tretirate na isti način, odnosno Poslovnik za sve važi isto. Ne vidim razlog zbog čega primenjujete Poslovnik kada je u pitanju jedna poslanička grupa… Znam da postoje, u pozitivnom smislu, simpatije, ali molim vas da na sve poslanike isto primenjujete Poslovnik. Vi ste to u obavezi.
Nema povrede člana 27. Upućujem vas na stenogram i na deo u stenogramu koji se tiče diskusije narodnog poslanika Miroslava Markićevića i vaše diskusije. Narodni poslanik Miroslav Markićević je u 7. minutu, od ukupno 10 koje ima na raspolaganju, upozoren da govori o dnevnom redu zbog toga što se sadržaj njegove diskusije isključivo odnosio na okolnosti oko najavljene prodaje "Telekoma". Vaša diskusija takođe isključivo se odnosila na najavljenu prodaju "Telekoma". Uvidom u stenogram videćete da se u diskusijama narodnih poslanika Vjerice Radete i Zorana Krasića takođe spominje "Telekom" i da ste u diskusijama i vi i narodni poslanik Miroslav Markićević uložili napor da kažete i da saopštite šta želite. Ponavljam, ne sporeći visoku zainteresovanost za temu, ne bih imala potrebe da vas podsetim da ipak mora da se govori i o dnevnom redu. Pažljivo slušam svakog narodnog poslanika i svi narodni poslanici su jednaki pred Poslovnikom Narodne skupštine iz svih poslaničkih grupa. Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. želi reč? (Ne) Reč ima ministarka Jasna Matić.
Želela bih da se zahvalim poslanicima koji su diskutovali o tačkama koje su danas na dnevnom redu, naročito onima koji su uložili trud da pročitaju zakonske predloge i da o njima diskutuju na taj način. Takođe sam želela da odgovorim na neka od pitanja koja su bila postavljena relevantno, ali sada poslanika koji su ih postavili nema, tako da ne znam koliko je razložno da objašnjavam šta se dešavalo sa hitnošću i zašto je to bitno, ali ću to u kratkim crtama reći zbog onih koji prate ovu sednicu. Zakon je, kao što je više puta spomenuto, predat u skupštinsku proceduru još u septembru 2008. godine za razmatranje po hitnom postupku. No, kako zbog velikog broja zakona koji su čekali na razmatranje nije u narednih nekoliko meseci došao na dnevni red, Vlada je tada donela odluku o formiranju saveta, to je bilo marta 2009. godine i na taj način smo rešili hitan problem koji je bio za hitno rešavanje nepostojanja regulatora na tržištu. Takođe bih htela da kažem da nikako ne mogu da odgovaram za politiku u oblasti poštanskog sektora u proteklih 60 meseci otkako je zakon donet. U tom periodu sam treći ministar i pokušala sam da nadoknadim ono što u tih 60 meseci nije rađeno i da formiram regulatorni okvir koji omogućava da tržište funkcioniše. Složila bih se sa onim poslanicima koji su rekli da bi bilo dobro da se donese novi poštanski zakon i to će se sigurno i doneti, ali u periodu od dve do tri godine, budući da Pošta Srbije trenutno nije u tehnološkoj mogućnosti da svoje poslovanje podigne na viši nivo, a da će to biti u mogućnosti za dve godine, budući da će tada završiti izgradnju glavnih poštanskih centara koji će dovesti do automatizacije sortiranja pošte, jer smo mi sada jedina zemlja u Evropi koja tako nešto nema i da se pošta još uvek sortira ručno. Problemi koje su neki od poslanika istakli u vezi sa digitalizacijom televizije takođe su relevantni, o njima se vodi računa i Srbija nažalost iako nije članica EU, a nažalost nije članica EU, mora da vodi računa o tome da većina naših suseda sada već i jeste članica EU, znači Mađarska, Rumunija, Bugarska trebalo bi da slede preporuke EU i da do 2012. završe digitalizaciju. Još jedan od naših suseda, koji takođe nije član EU Hrvatska, već je otpočela taj proces i sigurno je da će pogranični delovi naše zemlje imati velike smetnje, ako i mi to ne uradimo u tom roku. Naravno, neki su poslanici rekli – sve se može odložiti. To nažalost jeste istina i to je ovde bila česta praksa, mislim da to nije dobro i da treba požuriti sa svim onim odlukama koje su neminovne. Reforme treba sprovoditi brzo i uostalom treba napredovati. I u školi se mogu razredi ponavljati, ali mislim da to nije preporuka ni za koga. I odgovor za gospodina Maraša, koji se u međuvremenu vratio, taman sam se pitala da li da odgovaram, jeste sledeći – definicija kanalizacije postoji i u Zakonu. Biće naročito dobro definisana u novom zakonu o elektronskim komunikacijama, za koji se nadam da će na razmatranje u Skupštinu stići u narednih mesec dana, a trebalo bi na Vladi da bude iduće nedelje i sadržaće sve one evropske standarde o zajedničkom korišćenju infrastrukture koji su u telekomunikacijama danas standard. Nažalost, najbolja definicija kanalizacije data je u Kupoprodajnom ugovoru iz 1997. godine, kada je Telekom Srbije prvi put prodat grčkim, italijanskim kupcima i tu se taksativno navodi šta je sve prodato u tom Telekomu. Na pravnom i finansijskom savetniku koji će se sada uzeti u procesu koji je otpočeo pre neki dan biće da pronađe odgovarajuće pravno rešenje i da vidi da li ima izlaza iz te situacije, da li smo mi to zaista prodali, da li smo prodali samo pravo korišćenja i šta se tu može uraditi? Nadam se da će poslanici koji su izrazili svoje veliko interesovanje za ovu temu biti zainteresovani i za zakon o elektronskim komunikacijama, koji treba da obezbedi konkurenciju u sektoru telekomunikacija nezavisno od vlasničke strukture, a za koji su se prvi uslovi stekli izdavanjem druge licence za fiksnu telefoniju pre nekoliko meseci. Hvala vam lepo i očekujem da ćemo se videti i na raspravi u pojedinostima.
Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poštanskim uslugama, Predlogu zakona o potvrđivanju amandmana na član 12. Sporazuma o međunarodnoj telekomunikacionoj i satelitskoj organizaciji, Predlogu zakona o potvrđivanju Završnih akata Regionalne konferencije o radio-komunikacijama za planiranje digitalne terestrijalne radiodifuzne službe u delovima Regiona 1 i 3, u frekvencijskim opsezima 174-230 megaherca i 470-862 megaherca, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o izmenama i dopunama određenih delova Regionalnog sporazuma za Evropsku radiodifuznu zonu sa rezolucijama, Štokhlom 1961. godine i Predlogu zakona o potvrđivanju akata kojima se menjaju Ustav i Konvencija Međunarodnog saveza za telekomunikacije. Ovim završavamo prepodnevni deo sednice i popodnevni deo nastavljamo u 14.30 minuta. Hvala vam.
Dobar dan. Nastavljamo sednicu. Prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres 21, 59. i 60. tačke dnevnog reda: –PREDLOG ZAKONA O CENTRALNOM REGISTRU OBAVEZNOG SOCIJALNOG OSIGURANjA, PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU KONVENCIJE MEĐUNARODNE ORGANIZACIJE RADA BROJ 183 O ZAŠTITI MATERINSTVA I PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I REPUBLIKE TURSKE O SOCIJALNOJ SIGURNOSTI Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa po tačkama 21, 59. i 60. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, i Slobodana Milosavljevića, ministra trgovine i usluga, pozvala da sednici prisustvuju i Snežana Lakićević, državni sekretar u Ministarstvu rada i socijalne politike, Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, Milica Danilović, direktor Centralnog registra, Dragan Radovanović, načelnik Odeljenja za međunarodnu saradnju, evropske integracije i projekte u Ministarstvu rada i socijalne politike i Ivana Banković, savetnik u Ministarstvu rada i socijalne politike. Koristim priliku da vam kažem da će gospodin Milosavljević za koji minut biti u sali, jer upravo prilazi zgradi. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o tačkama 21, 59. i 60, a pre otvaranja pretresa podsećam vas da, shodno članu 94. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet sati, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Đuro Perić poslaničku grupu PUPS; narodna poslanica Elvira Kovač Poslaničku grupu manjina; narodni poslanik Milisav Petronijević poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Jovan Nešović poslaničku grupu G17 plus, narodna poslanica Maja Videnović poslaničku grupu Za evropsku Srbiju i narodna poslanica dr Gordana Paunović-Milosavljević poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 2. i članu 152. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Turske o socijalnoj sigurnosti. Da li izvestilac Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja, narodni poslanik gospodin Meho Omerović, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Hvala. Da li narodni poslanik Aleksandar Pejčić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja prilikom razmatranja Predloga zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja, želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Pejčić Aleksandar. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, predstavnici Vlade, žao mi je što ovde nema ministra koji je trebalo da nam obrazloži zakon. Nadam se da će doći u toku ove naše rasprave. Naime, dugo smo čekali ovaj zakon o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja da uđe u Narodnu skupštinu. On je tu pred nama i u tom kontekstu izdvojio sam svoje mišljenje na Odboru za rad, boračka i socijalna pitanja. U okviru svog vremena pokušaću da obrazložim zbog čega sam izdvojio svoje mišljenje. Zapravo, danas se susrećemo sa jednom realnošću, a to je da ova socijalno odgovorna Vlada, kako je sebe nazvala na početku, kreira jedan izuzetno loš socijalni ambijent i to ću potkrepiti određenim činjenicama. Osnovni zaključak da je nama, građanima Srbije, i te kako teško sa ovom vladom, i te kako teško sa ovom vlašću. Naime, kada sam rekao da ću potkrepiti određenim činjenicama, znači koristiću informacije određenih relevantnih institucija, kao što je Zavod za statistiku, kao što su predstavnici sindikata, Udruženje preduzetnika. Porast nezaposlenosti počinje još od oktobra 2008. godine, upravo kada je ova socijalno neodgovorna Vlada navršila svojih sto dana vlasti. Tendencija se i dalje nastavlja i u tom kontekstu želim da kažem da je prošle godine Srbija izgubila 110 hiljada radnih mesta, tj. 110 hiljada radnika je ostalo bez posla, od toga najviše, preko 50% ljudi sa 40 do 45 godina, 13% od 25 do 29 godina starosti. U ovom trenutku Srbija ima oko 70 hiljada preduzeća koja su u blokadi, čiji je račun u blokadi i preti likvidacija tih preduzeća, što znači novi egzodus, gubljenje novih radnih mesta. Samo u prvom kvartalu ove godine izgubljeno je preko 15.800 novih radnih mesta, sa tendencijom rasta. Naime, mnogi od njih su izgubili posao, ali im nije regulisan radni staž, nisu im plaćani doprinosi, neodgovorni poslodavci nisu plaćali doprinose. Srbiji je i te kako bitan ovakav jedan novi zakon kako bi se regulisala ta problematika. Inače, moramo podsetiti građane Srbije da je reforma socijalnog osiguranja počela još 2005. godine, kada je Vlada aplicirala kredite po IDA standardima, bez kamate. Tada je uzeto 25 miliona. Nosilo se mišlju da upravo ovaj registar bude pod okriljem Fonda PIO. Međutim, došlo se do ideje da to bude jedinstven pravni subjekat sa svojim organima. Jedna kratka hronologija, da obavestimo građane Srbije kako je došlo do reforme tog socijalnog sistema. Naime, karakteristike ovog zakona su u tome što u svakom trenutku radnik, poslodavac, po dobijanju jedinstvenog broja, može videti da li je njemu mesečno uplaćen doprinos u tri fonda, to su fond PIO, Zdravstveni fond i Fond za slučaj nezaposlenosti. Tako može i država konsekventno da reaguje prema neodgovornim poslodavcima. Ono što je, takođe, bitno je da je država ovih godina gubila velika sredstva u budžetu, preko 150 miliona kažu statističari da smo gubili u budžetu zbog nedonošenja jednog ovakvog zakona, zato što nismo imali jedan ovakav zakon. DSS je i te kako zainteresovana za ovaj zakon, gledali smo i analizirali kompletan ovaj zakon i hteli smo da postavimo određena pitanja ministru, ne znam da li možemo vama, gospodine ministre, jer nam trebaju suvisla objašnjenja. Naime u članu 35, koji govori o jedinstvenoj bazi podataka, govori se o tehničkim uslovima, ali se ne oročava datum kada će biti neko u mogućnosti zbog tih tehničkih uslova da primeni tu bazu podataka. Takođe, u čl. 36. i 37. veoma su dugi rokovi. Naime, radi se o roku do 2012. i 2013. godine. U obliku amandmana smo reagovali na ove članove zakona. Nadam se da ćete ih prihvatiti i da će i te kako radnici imati koristi od toga. Ističe mi vreme.
Reč ima ministar trgovine i usluga Slobodan Milosavljević, kao predlagač zakona.
Poštovani predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, drago mi je što sam i danas kao i juče sa vama i počastvovan sam uvek kada sam u ovom domu. Dozvolite mi da vam sa nekoliko reči predstavim Predlog zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Kao što ste i vi rekli, nema dileme da je ovo potreban zakon, da ovaj zakon treba da donese značajne ekonomske efekte u pravcu bolje naplate doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Ovo je jednostavan i kratak zakon, 40 članova. Praktično ovim zakonom se stvara pravni osnov za funkcionisanje Centralnog registra koji će obavljati određene, u ovom slučaju i zakonom definisane poslove iz oblasti obaveznog socijalnog osiguranja. Puno je problema u ovoj oblasti i ovim zakonom će se, verujem, veliki broj problema prevazići, koji su uticali na korišćenje i ostvarivanje prava iz oblasti socijalnog osiguranja, penzijsko i invalidsko osiguranje, zdravstveno osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti, ali i na rad institucija obaveznog socijalnog osiguranja, kao što su Republički fond PIO, Zavod za zdravstveno osiguranje, Nacionalna služba za zapošljavanje. Pored toga, ovaj zakon bi trebalo da donese poboljšanje ekonomičnosti i efikasnosti u poslovanju pravnih subjekata u pogledu obaveza koje imaju prema propisima kojima se uređuje obavezno socijalno osiguranje. Ustrojavanje Centralnog registra obveznika doprinosa za obavezno socijalno osiguranje je jedan segment ukupnih reformi sistema socijalnog osiguranja i realizovanja utvrđenih ciljeva reforme i to, pre svega, unapređenje efikasnosti sistema socijalnog osiguranja i jačanje kapaciteta institucija obaveznog socijalnog osiguranja, zatim unapređenje naplate doprinosa za obavezno socijalno osiguranje i kontrole naplate istih, smanjenje administrativnih troškova u sistemu obaveznog socijalnog osiguranja i drugo. Neophodnost formiranja Centralnog registra ogleda se i u potrebi uspostavljanja jedinstvene usklađene baze podataka iz oblasti obaveznog socijalnog osiguranja, čime se prevazilaze postojeći problemi zbog postojanja neujednačenih baza podataka organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, dupliranje istih, kao i to da se određene evidencije ne vode ni kod jednog organa, što značajno poskupljuje sistem socijalnog osiguranja i dovodi do nemogućnosti efikasnog praćenja i kontrole naplate doprinosa, bez koje osiguranici nisu u mogućnosti da ostvare prava iz obaveznog socijalnog osiguranja. Pored toga, jedna od najvažnijih funkcija Centralnog registra je i rešavanje jednog od uzroka deficita u sistemu socijalnog osiguranja, koji je izazvan, između ostalog, i neizvršavanjem zakonskih obaveza plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Naime, funkcionisanjem centralnog registra i poboljšanom evidencijom nesavesni poslodavci će vrlo brzo i jednostavno biti identifikovani i na taj način će ovaj problem ili ove rupe, finansijski gepovi koji postoje, u narednom periodu biti efikasnije rešavani. Pored navedenog, usvajanjem i primenom ovog zakona smanjiće se i dosadašnji troškovi administracije u oblasti socijalnog osiguranja i obezbediti efikasnije funkcionisanje sistema socijalnog osiguranja, jer će procedura kod ostvarivanja prava iz obaveznog socijalnog osiguranja biti vremenski kraća i jednostavnija, a drugačijim načinim i postupkom prijave na obavezno socijalno osiguranje smanjiće se potrebno vreme, kao i finansijski troškovi pravnih subjekata kojima su izloženi prilikom izvršavanja obaveza u vezi obaveznog socijalnog osiguranja, koje imaju u skladu sa važećim zakonskim propisima. Zakon o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja reguliše se osnivanjem centralnog registra, u skladu sa Zakonom o javnim službama, utvrđuju organi, kao što su direktor i upravni odbor, obezbeđivanje sredstava za rad iz budžeta Republike, donacija i drugih izvora finansiranja, funkcionisanje veza centralnog registra sa organizacijama za obavezno socijalno osiguranje, zatim organizacijama nadležnim za registraciju pravnih i fizičkih lica, kao i podataka, delokrug nadležnosti, i mnogo toga drugog. Vođenje evidencije obveznika doprinosa, uplaćenih doprinosa, kontrola podataka o obračunatim i naplaćenim doprinosima, kompleksna i sveobuhvatna analiza podataka, ukazivanje nadležnim organima na uočene nepravilnosti, evidencija obrađenih podataka o obračunatim i naplaćenim doprinosima po osiguraniku i po poslodavcu na mesečnom nivou i mnogo toga drugog. Funkcionisanje centralnog registra obaveznog socijalnog osiguranja u punom obimu i dosledno osnovnim odredbama zakona očekuje se najkasnije do 31. decembra 2012. godine. To je delom odgovor na vaše pitanje. U prelaznom periodu, od dana stupanja zakona na snagu do 31.12.2012. godine, planirano je kontinualno sprovođenje svih pripremnih radnji i procedura, kao što je donošenje podzakonskih akata u vezi sa primenom zakona, priprema softvera, elektronskih i drugih tehničkih veza i uslova, radi povezanosti institucija obaveznog socijalnog osiguranja i centralnog registra i preuzimanja podataka radi formiranje jedinstvene baze podataka. Pored toga, preduzimaće se dalje sprovođenje strategije i akcionog plana za razvoj elektronske uprave, kako bi pravnim subjektima bila omogućena elektronska povezanost radi, na primer, podnošenja elektronskih prijava i slično. Zakonom je definisan krajnji rok do kojeg će se uspostaviti funkcije centralnog registra. Međutim, realno je očekivati da će se centralni registar uspostaviti i profunkcionisati i pre ovog krajnjeg roka koji je dat u Predlogu zakona. Zakonom o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja predviđa se donošenje određenih podzakonskih akata kojima će se detaljnije regulisati procedure vezane za na primer jedinstvenu prijavu član 11, zatim jedinstveni broj član 17, formiranje i sadržaj jedinstvene baze podataka član 34, preuzimanje podataka o obveznicima doprinosa poslodavcima i isplatiocima prilika na nivou dnevne ažurnosti, što reguliše član 15, zatim unosa ažuriranje i korišćenje podataka iz jedinstvene baze podataka član 29, čuvanje zaštite i sigurnost podataka u okviru informacionog sistema član 26, obrazac poreske prijave obračunatim i naplaćenim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje po odbitku član 16. Usvajanjem i primenom zakona o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja unaprediće se nivo izvršavanja zakonskih obaveza od strane poslodavaca, a samim tim i postići visok nivo naplate doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, tako da će se još jednom ponavljam očekivani ekonomski efekat vrlo značajan javiti i on će upravo proizići iz bolje i efikasnije naplate doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Prema podacima Ministarstva finansija, poreske uprave, u sklopu ove priče ukupan dug na ime doprinosa za PIO na dan 31. decembar prošle godine, znači 2009. godine, iznosi preko 180 milijardi dinara, od čega na ime glavnog duga negde oko 97,5 milijardi i na ime kamata oko 82 milijarde. Naplatom doprinosa za socijalno osiguranje očekuje se značajno smanjenje deficita u organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, pa i u Republičkom fondu za PIO i smanjenje zahvatanja iz budžeta za pokrivanje deficita prilikom isplate penzija. Primera radi, finansijskim planom Republičkim fondom za PIO za 2010. godinu planirane su dotacije iz budžeta RS na ime deficita u iznosu od oko 190 milijardi dinara. U slučaju da je centralni registar u funkciji u ovoj godini i da je poboljšana naplata doprinosa za PIO samo oko 10%, to bi značilo manje zahvatanja iz budžeta za oko 200 miliona dinara. Svi znamo koliko je u uslovima značajnih budžetskih deficita to velika stavka i zbog ovoga i mnogo drugog pozivam vas da u danu za glasanje podržite donošenje ovog zakona, a naravno i u vremenu za predlaganje amandmana korektnim i konstruktivnim predlozima pomognete da se ovaj tekst zakona i popravi ako je to moguće. Hvala na pažnji i tu smo da ako treba odgovorimo na još neko pitanje.
Hvala, ministre. Na red dolaze predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa. Reč ima gospodin Đuro Perić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, cenjeni gospodine ministre, cenjeni funkcioneri Vlade Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja stvara se konačno dobra pravna osnova za konsolidaciju naplate i reforme penzijske administracije u okviru poznatog projekta "PARIP". Vlada je, polazeći od utvrđene politike vezane za reformu u oblasti socijalnog osiguranja i obaveza preuzetih međunarodnim ugovorima o realizaciji aktivnosti na sprovođenju reforme u određenim rokovima, kao i nastavak međunarodne finansijske podrške putem beskamatnog kredita na sprovođenju tih reformi, donela 2008. godine uredbu kojom je osnovan Centralni registar kao služba Vlade i kao prelazno rešenje do donošenja zakona o kojem upravo raspravljamo, a kojim će se urediti status i delokrug Centralnog registra. Kao što je poznato, nastali su veliki problemi oko naplate doprinosa za socijalno osiguranje koje se manifestuju na različite načine, bilo da obveznici uopšte ne plaćaju doprinos, bilo da se kasni oko uplate doprinosa ili da se pak doprinos plaća za sve zaposlene na mnogo nižim osnovicama od onih koje bi bile realne. Naprosto ne zna se šta ko i koliko duguje za neuplaćene doprinose. Ministar je upravo sada govorio da se ti dugovi kreću oko 200 milijardi, što bi bilo gotovo sve da se pokrije to što se iz budžeta daje za penzije, tako da bi umnogome to sve rasteretilo budžet, da se tu u stvari sprovodi do kraja politika kakva je zakonom utvrđena. Na ovaj način fondovi za PIO i za zdravstveno osiguranje uskraćeni su u mogućnostima isplata svojih obaveza, pa su prisiljeni da traže dodatna sredstva iz budžeta za podmirivanje tih obaveza, što uvek izaziva velike diskusije i potrese u usvajanju budžetskih sredstava. Zbog toga će funkcionisanje Centralnog registra omogućiti utvrđivanje odgovarajućeg organizacionog oblika za obavljanje poslova uspostavljanja i vođenja centralne baze podataka, u kojoj će biti objedinjene različite baze podataka koje se vode za iste grupe korisnika u oblasti socijalnog osiguranja, za poslodavce i za osiguranika, što će, nema sumnje, obezbediti efikasniju kontrolu naplate doprinosa za socijalno osiguranje, smanjenje troškova administracije u oblasti socijalnog osiguranja i efikasnije funkcionisanje celog sistema socijalne zaštite Treba istaći da postojećim poreskim zakonima i zakonima kojima se uređuju pojedini oblici socijalnog osiguranja, PIO osiguranja, zdravstvenog osiguranja iosiguranja u slučaju nezaposlenosti uređen je različit način vođenja evidencija o obveznicima doprinosa, poslodavcima i osiguranicima, zbog čega su u praksi vrlo česte pojave da se iste evidencije vode na različiti način kod više organa, bez ikakve koordinacije i usklađivanja, ili se određene evidencije ne vode ni kod jednog od organa. Sve je to do 2003. godine, kada je Poreska uprava preuzela kontrolu naplate doprinosa za PIO, napravilo potpuni haos gde svako barata svojim podacima, ali na kraju država iz budžeta ipak plaća i povezuje staž radnicima da bi mogli da odu u zasluženu penziju ili da ostvare neko drugo pravo. Zbog toga je nasušna potreba, po mišljenju poslaničke grupe PUPS-a, da se formira Centralni registar kao jedinstvena i usklađena baza podataka. U sadašnjem sistemu socijalnog osiguranja prava pojedinaca nisu u potpunosti zaštićena od nesavesnih poslodavaca. Ovim zakonom će se utvrditi redovna mesečna kontrola, analiza i usaglašavanje podataka iz baze centralnog registra obveznicima uplate doprinosa, poslodavcima i osiguranicima u pogledu uplate doprinosa i obaveštavati Poreska uprava o svim uočenim nepravilnostima radi daljeg postupanja, čime će se po našem mišljenju postići visok nivo naplate doprinosa i unaprediti nivo izvršavanja zakonskih obaveza. Vrlo je važno, po mišljenju poslaničke grupe PUPS-a, istaći da je ovim zakonom utvrđena izmena postojeće zbirne poreske prijave obračunatih i naplaćenih doprinosa za obavezno socijalno osiguranje po odbitku, utoliko što će se u nju pored zbirnih podataka o plaćenim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, po poslodavcu unositi pojedinačni podaci za svakog osiguranika po svim osnovama, a Poreska uprava će taj deo poreske prijave koji sadrži pojedinačne podatke za svakog osiguranika dostavljati Centralnom registru, koji će vršiti kontrolu tih podataka i njihovo usaglašavanje sa podacima iz jedinstvene baze. Tako će i sam osiguranik imati podatke na mesečnom nivou da li njegov poslodavac redovno izmiruje obavezu plaćanja doprinosa i na koju osnovicu. Sada će se tačno znati ko kome i šta uplaćuje i ne bi smelo da se dešava da se radnik nađe u takvoj situaciji kada treba da ode u penziju da tek onda sazna da se više godina nije ništa uplaćivalo za njegov doprinos i da nema uslova da tada ode u penziju ukoliko mu se taj staž ne uskladi. Upravo mesečno izveštavanje na nivou osiguranika, obezbeđivanjem i kontrolom potrebnih podataka doprineće identifikovanju nesavesnih poslodavaca mnogo brže, a izbeglo bi se i to da doprinosi ostanu neuplaćeni, te postane kasno potraživati ta dugovanja, što je do sada bio čest slučaj, naročito u privatnom sektoru. Vrlo je bitno da se predloženim zakonom o centralnom registru uspostavlja čvrsta povezanost ključnih institucija u sistemu socijalnog osiguranja, kao što je Republički fond za PIO, Republički zavod za zdravstveno osiguranje, Nacionalna služba za zapošljavanje, kao i njihova povezanost sa Poreskom upravom, posredstvom Centralnog registra, što predstavlja efikasniji i efektniji sistem razmene podataka za različite svrhe i dovodi do najvažnijeg, a to je poboljšanje usluga korisnicima. Podatke Centralnog registra mogu koristiti i drugi državni organi, ako budu zainteresovani za korišćenje određenih podataka, što je takođe značajno. Podaci uneti u jedinstvenu bazu ne mogu se brisati i čuvaju se trajno, što je takođe značajno. Predloženim zakonom uvodi se jedna novina. Predviđa se uvođenje jedinstvenog broja koji će se dodeljivati svakom obvezniku uplate doprinosa za obavezno socijalno osiguranje i osiguranom licu i njegovu vezu sa postojećim jedinstvenim matičnim brojem građana i poreskim identifikacionim brojem, tako da se navedeni jedinstveni broj može koristiti za potrebe socijalnog osiguranja u razmeni podataka između Centralnog registra i korisnika podataka. Navedeni broj, što je vrlo važno, biće generisan u skladu sa zahtevima EU, koji se odnosi na sistem identifikacionih brojeva, koji su definisani u okviru Direktive o zaštiti podataka i što tako generisani broj u perspektivi može da preraste u jedini broj koji će se koristiti za potrebe socijalnog osiguranja. Važno je takođe naglasiti da je u Predlogu zakona predviđeno da će Centralni registar podataka, koji se odnosi na osnovicu doprinosa, visinu uplaćenog doprinosa i periode na koje se te uplate odnose, zbirno prikazati svakog osiguranika na godišnjem nivou i dostavljati Republičkom fondu penzijsko-invalidskog osiguranja do kraja februara tekuće godine za prethodnu godinu. Ovi podaci će Republičkom fondu PIO biti osnov za sačinjavanje prijave podataka za utvrđivanje staža osiguranja, zarade, naknade, osnovice osiguranja, odnosno ugovorene naknade i visine uplaćenog doprinosa. Na kraju, potrebno je istaći da zbog realnih okolnosti, predlogom ovog zakona propisano je da za podnosioce jedinstvene prijave fizičko lice koje nema tehničke mogućnost za dostavljanje prijave u elektronskom obliku, jedinstvenu prijavu podnosi organizaciona jedinica organizacije za obavezno socijalno osiguranje, kojoj će lice obratiti, a na osnovu dokaza koje podnosi na uvid. Poslanička grupa PUPS-a je ubeđena da će osnivanje i rad Centralnog registra, između ostalog, znatno doprineti boljoj naplati doprinosa za obavezno socijalno osiguranje i na taj način smanjiti učešće sredstava iz budžeta, koja su vrlo visoka, za isplatu penzija i drugih obaveza iz penzijsko-invalidskog osiguranja. Zbog toga će poslanička grupa PUPS-a glasati za ovaj zakon u danu određenom za glasanje.
Reč ima predstavnica Poslaničke grupe manjina, gospođica Elvira Kovač.
Poštovani predsedavajući, predsedništvo, gospodine ministre, uvaženi saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je ova današnja rasprava u načelu, zapravo objedinjena rasprava o nekoliko tačaka dnevnog reda, dozvolite mi da se u svom izlaganju ispred Poslaničke grupe manjina i SVM više osvrnem na Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva. Nažalost, na samom početku svog izlaganja moram da izrazim svoje veliko lično žaljenje što resorni ministar, gospodin Ljajić, nije prisutan, s obzirom na određena pitanja, odnosno sugestije, predloge koje ću imati u svom govoru. Najpre bih želela da krenem od toga – šta je na polju ravnopravnosti polova ili rodne ravnopravnosti, kako to mi žene, koje se bavimo ovim pitanjem, volimo da naglasimo, desilo u proteklih nekoliko meseci, odnosno godina? Zašto pričamo o rodnoj ravnopravnosti? Zato što smo po polu očigledno različiti. Prirodom date polne, odnosno biološke karakteristike pokazuju da žene mogu da rađaju decu, a muškarci ne mogu. Prošla godina je bila vrlo plodna na ovom polju rodne ravnopravnosti i ono ne znači da treba da izjednačimo muškarce i žene. Ravnopravnost označava da treba da damo jednake mogućnosti muškarcima i ženama, da oni na raznim poljima imaju jednake šanse za neko svoje potvrđivanje. Neophodno je unaprediti ravnopravnost žena, da se vratim konkretno na Konvenciju o kojoj danas govorimo, ravnopravnost žena u radnoj snazi kao zdravlje i bezbednost kako žena, tako i deteta. Neophodan je razvoj materinstva u domaćem pravu i konkretnoj praksi. Lista međunarodnih dokumenata koja se odnosi na ova polja, kako rodne ravnopravnosti, tako i polja materinstva, veoma je široka. Izneću svega nekoliko. Doneta je pre više od 50, 60 godina Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima Saveta Evrope. Doneta je i Konvencija UN o ukidanju svih oblika diskriminacije žena. Doneta je Konvencija UN o pravima deteta itd. Kao što sam spomenula, prošla godina je za našu zemlju, Republiku Srbiju, bila aktuelna na ovom pitanju, pošto je donet zakon, a već početkom prošle godine, u februaru, doneta je Strategija o poboljšanju položaja žena i unapređivanje rodne ravnopravnosti, a ono što je možda još značajnije, već 2008. godine je doneta Strategija o podsticanju rađanja. Moram ponovo da iznesem svoj lični stav da mi se ne sviđa što se konstantno donose razne strategije, akcioni planovi, a na samom terenu građani i građanke to ne osećaju, zato što je bez obzira na sve ove, kako međunarodne, tako i domaće, vrlo značajne dokumente, realna tužna slika Srbije danas da je dece sve manje, da je broj abortusa u našoj zemlji vrlo visok. Prošle godine je bio skoro oko 150.000, da se žene, naročito žene koje su obrazovanije, sve kasnije i sve teže odlučuju na to da imaju decu, da mnoge žene moraju da biraju između razvitka svoje profesionalne karijere i porodičnih obaveza. Realna situacija je da nam nacija stari, da nam nacija polako nestaje, da se zatvaraju određene škole, da je kako zbog finansijske krize, tako i zbog nedostatka dece, čiji se broj očigledno smanjuje, neophodno određena odeljenja spojiti. Kako možemo da rešimo ove probleme? Najpre moramo da uzmemo u obzir okolnosti zaposlenih žena i potrebu da se obezbedi zaštita najpre trudnoće, koja je zajednička obaveza kako države Republike Srbije, tako i celog društva. Smatram da na ovom pitanju treba da radimo zajednički. Potrebno je adekvatnije, na više odgovarajući način, regulisati nekoliko pitanja. Prvo pitanje koje je vrlo goruće je pravo na novčanu naknadu tokom porodiljskog odsustva i odsustva sa rada radi nege deteta. Smatram da je ovo suština zaštite materinstva. Konvencija o čijem potvrđivanju treba danas da razgovaramo i koju ćemo potvrditi za nekoliko dana kada dođe do dana za glasanje, Konvencija Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva obezbeđuje da novčana naknada trudnicama bude na nivou koji obezbeđuje da žena može da osigura sebi i svom detetu odgovarajuće zdravstvene uslove i pogodan životni standard. Ovo zvuči veoma uopšteno, ali ono što je konkretno naglašeno u Konvenciji, što smatram vrlo značajnim i oko čega imam određeno pitanje ili sugestiju, jeste da iznos tih naknada ne bi trebalo da bude manji od dve trećine ženine ranije i osigurane naknade, ne bi trebalo da bude manji, minimum bi bio 66%, recimo, ako pričamo o dve trećine. Svi znamo da je u Srbiji trenutna situacija da je to 60%. Jedino je u Beogradu 100%. Ovde želim da naglasim konkretan problem na kojem se svi mi, kako žene, poslanici, predstavnici Vlade itd, treba da radimo zajednički. Situacija u Beogradu je takva da trudnice dobijaju 100%. Želela bih da pohvalim i primer Jagodine, gde nezaposlene trudnice dobijaju 10.000 mesečno kao naknadu. Trebalo bi u svim lokalnim samoupravama, kako u Vojvodini tako i u Srbiji, da rešimo ovaj problem i da zaista odgovarajuća materijalna sredstva tim ženama budu svakako viša. Druga konkretna stvar je pravo na dojenje, odnosno probaću da se polako u svom izlaganju vratim na najveći problem žena koje se obavezuju da imaju dete. To je, najpre, diskriminacija na poslu. One mogu da izgube posao čim se sazna da su one trudne i vrlo im je teško posle izvesnog vremena provedenog kod kuće sa detetom da se vrate na svoje radno mesto. Konvencija o kojoj razgovaramo predlaže pravo na dojenje deteta nakon povratka na posao i smatram da je ovaj deo veoma važan, deo zaštite materinstva i od velike je koristi kako za zdravlje majke, tako i za zdravlje njenog deteta. Znamo da je Svetska zdravstvena organizacija predložila, odnosno preporučuje dojenje beba do šest meseci. Tačnije, i nastavak dojenja sa odgovarajućom komplementarnom hranom za bebu do dve godine. Konvencija broj 183 daje pravo ženama dojiljama na jednu ili više dnevnih pauza ili eventualno skraćeno radno vreme za potrebe dojenja. Konkretan predlog, razgovarajući sa određenim majkama koje su u sličnom trenutačnom problemu, jeste da se obezbedi pauza od dva puta po sat vremena za majke da odu fizički sa svog radnog mesta kući da podoje bebu i da se vrate. Kada bi one čak i radile sa punim radnom vremenom, u toku dana, dva puta po sat vremena je dovoljno. Naravno, predlog je da se ova pauza za dojenje računa kao redovno radno vreme i da se plaća u skladu sa tim. Sledeći značajan problem na koji bih malo više obratila pažnju je garancija za trudne žene i žene nakon porođaja, da nikako neće izgubiti posao zbog trudnoće. Ovo je osnovna komponenta zaštite materinstva. Pravo da se žena vrati na isti posao ili bar na odgovarajuće radno mesto sa istom platom posle porođaja predstavlja veoma važan deo njihove zaštite. Naglasila bih ovde mogućnost, koja je vrlo realna ako razmišljamo o situacijama u praksi, kako to izgleda kada je majka kod kuće sa svojim detetom, najviše do godinu dana, odnosno to je obično par meseci, a najviše 11 meseci, i kada se ona odmah vrati na radno mesto, trebalo bi joj se predložiti radni odnos sa nepunim radnim vremenom za ove žene tzv. "part tajm džab". Naravno, naš aktuelni Zakon o radu predviđa ovu mogućnost, ali bih opet želela da naglasim jedan vrlo aktuelan problem, a to je da ove žene koje su u radnom odnosu sa nepunim radnim vremenom, kada bi bile, jer je u praksi situacija takva da je ovo nemoguće, odnosno postaje besmisleno, baš zbog toga da kada one rade sa nepunim radnim vremenom, porezi iliti doprinosi se plaćaju na puno radno vreme, što ovo čini potpuno besmislenim i beskorisnim i ovo obeshrabruje poslodavce da zapravo ikog prime zbog neisplativosti za njih same na nepuno radno vreme. Smatram da bi trebalo zajednički Ministarstvo da razmisli o ovom pitanju, pošto to Zakonom o radu nije regulisano i zaista, situacija sa terena koju sam čula sa više strana, smatram da bi ovo trebalo što pre regulisati, ako zaista želimo da radimo na tome da ima što više beba i da se što više žena, i žena karijeristkinja, odluči za važan korak, za jedno, dvoje, troje, možda i više dece. Ukratko, sumirajući sve ovo što sam do sada iznela, neophodno je obezbediti i osigurati standarde da bi uspešno balansirali između obaveza zaposlenih žena u vezi sa njihovom profesijom, ali i u vezi sa nečim najlepšim što žena može da doživi – materinstvom. Ono što bih sa političke strane želela još da naglasim je da su i zemlje članice EU, naravno, ratifikovale ovu konvenciju, pa će Republika Srbija potvrđivanjem ove konvencije načiniti još jedan korak ka evropskim integracijama i dokazati da zaista radi na harmonizaciji njenog pravnog sistema sa pravnim sistemom EU. Republika Srbija je i članica Saveta Evrope. Kao član parlamentarne delegacije Saveta Evrope pridajem veliki značaj tome. Želim da naglasim da je u nekoliko svojih izveštaja Savet Evrope, odnosno sekretarijat koji se bavi baš porodičnim zakonodavstvom, nekoliko puta dao vrlo čvrstu preporuku našoj zemlji da što pre ratifikuju i ovu konvenciju Međunarodne organizacije rada. Meni je drago što ćemo mi to sada učiniti. Konvencija traži od država članica da preduzmu mere kako bi osigurali da materinstvo ne bude izvor diskriminacije ni u čemu, naročito ne u zapošljavanju koji je neophodan uslov za materijalna sredstva i blagostanje majke, porodice i dece.
Iskorišćeno vreme od vremena ovlašćenog predstavnika je 13 minuta. Gospodin Zoran Nikolić reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, po članu 27. Poslovnika ste u obavezi da se starate o redu Narodne skupštine. Mi i narodni poslanici ovde u Skupštini i građani mogu da vide da komunikacija unutar koalicije ne postoji, ali nije red da se priča o tački dnevnog reda koja je povučena. Zato apelujem, da se to ne bi desilo u daljem nastavku diskusije, da se ne priča o evropskoj Konvenciji o materinstvu, koja je povučena.
Kad bi pažljivo slušali šta se ovde govori i kada bi čitali dnevni red koji ste dobili, onda je pod tačkom 2. objedinjenog pretresa na dnevnom redu Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva. Ovo je sada, mislim, šesti put da sam pročitao u poslednjih 45 minuta. Povrede Poslovnika nema, pa se koncentrišite ubuduće, gospodine Nikoliću, da kada ukazujete na povredu Poslovnika, ta povreda stvarno i postoji. Hvala lepo. Reč ima gospodin Milisav Petronijević.
Poštovani predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS-JS ću izneti stav poslaničke grupe o predloženim zakonima. Malo više ću se zadržati na Zakonu o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja i nešto o Zakonu o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva. Usput da kažem, taj zakon nije povučen. Povučen je neki drugi. Na početku sam se opredelio da iznesem tri činjenice koje karakterišu sadašnje stanje sistema socijalnog osiguranja. Njihovo iznošenje uveren sam da će biti dovoljno jako obrazloženje za potrebu donošenja ovakvog jednog zakona, Zakona o Centralnom registru. Prvo, sadašnji sistem socijalnog osiguranja proizvodi, da tako kažem, dovodi do deficita sistema socijalnog osiguranja. Razlog za to je, između ostalog, i neuplaćen doprinos. Posledica toga je – država ima veći trošak. Budžet ima veći trošak. Druga posledica je – prava građana nisu zagarantovana do kraja. Drugo, a to je već drugo pitanje – prava pojedinaca time nisu zagarantovana u ovoj oblasti. Što je još gore, pojedinac saznaje za to kad je kasno. Danom dolaska u službu PIO saznaje da nema uslove za penziju jer nisu uplaćeni doprinosi. Treće pitanje za koje smatram da karakteriše sadašnji sistem socijalnog osiguranja, to je evidencije različite u različitim fondovima oblastima. Kako to naš narod kaže, svaka vaška obaška. Različito se vodi u PIO, zdravstvenom osiguranju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti stanovništva na tržištu rada, bez ikakve koordinacije i usklađivanja. Kada tome dodamo veoma aktuelno pitanje zadnjih meseci, a to je reforma penzijskog sistema koja sledi, nemoguće je preskočiti ovo pitanje. Naime, do sada, imajući u vidu učešće u budžetu Fonda PIO, glavna povika je bila na penzionere, do okrivljavanja njih što imaju zarađene penzije koje proističu iz osiguranja, a ne kao neka socijalna davanja. Skoro niko ili veoma malo se bavio time kakva je naplata doprinosa i izveštavanje o tome, a bez toga nije moguća prava reforma penzijskog sistema. Što je najgore, malopre smo čuli podatke, procena je negde oko 180 milijardi dinara nenaplaćeno. Toliko manje u budžetu države Srbije. Niko još ne zna koje firme, a da ne govorimo o pojedincima na koje se to odnosi. Zato mislim da je ovih nekoliko pitanja, po meni, dovoljno obrazloženje za nužnost donošenja zakona o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Šteta što ga ni jedna Vlada do sada nije predložila, da bismo to na vreme predupredili sa još manjim posledicama. Zato ćemo kao poslanička grupa SPS – JS dati punu snažnu podršku donošenju zakona o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Cilj koji se želi postići time u stvari opravdava ovako nešto. Šta je cilj? Da se uspostavljanjem centralnog registra konačno uspostavi i vodi centralna baza podataka, koja je prvo jedinstvena, a drugo usklađena, i kao takva ona je u interesu i Vlade, države, u interesu poslodavca, u interesu pre svega i osiguranika. Zašto u interesu države? Zato što će imati jedan efikasniji sistem socijalnog osiguranja i sigurno povećana sredstva u budžetu. Zašto u interesu poslodavca? Zato što će imati jednostavniji sistem prijavljivanja, promena prijave, odjave, bez mnogo administriranja. Konačno, zašto će osiguranik imati vajde? Što će upravo mesečno imati informaciju da li mu se uplaćuju doprinosi ili ne uplaćuju. Dakle, pojednostavljeno rečeno, svi imaju vajde od toga i trebalo bi ga što pre doneti. Želim samo da istaknem vrlo kratko sedam karakterističnih pitanja kada je u pitanju centralni registar, odnosno šest, a sedmo – želim da postavim mojoj Vladi pitanje. Prvo, karakteristika centralnog registra je što će uspostaviti jedinstvenu i usklađenu bazu podataka, o čemu sam već govorio. Druga karakteristika je što će obezbediti povezanost ključnih igrača, da tako kažem, u ovoj oblasti, a to je Fond PIO, zdravstvenog osiguranja, osiguranja za slučaj nezaposlenosti, Poreske uprave i da ne nabrajam dalje. Pri tome, istaći dnevnu ažurnost centralnog registra, dakle, nešto što omogućuje i da bude jedinstven i da bude usklađen i da bude povezano i da bude vrlo efikasno. Redovna mesečna kontrola, analiza i usaglašenost svih podataka obveznika uplate doprinosa, naravno, osiguranika omogućuju ono o čemu sam govorio, glavno pitanje, a to je da osiguranik ima mesečnu informaciju da li mu se ili ne uplaćuje doprinos, a istovremeno veoma brzo može da se evidentira nesavestan poslodavac, a ne, kao što smo imali situacije, kada prođe mnogo godina, da onda više ne može ni da se utvrdi ko su ti poslodavci, o kome se radi, ko su ti pojedinci. Takođe, jedna važna obaveza koja se utvrđuje za Poresku upravu veoma značajna, a to je da pored zbirne prijave, koja inače radi uplate svih doprinosa, obavezuje se da vodi pojedinačno za svakog osiguranika i po svakom osnovu. Dakle, koncentrisano sve na jednom mestu, obaveza svih njih da dostavljaju i pravo korisnika da bude informisan da li su doprinosi uplaćeni. Naravno, uvođenje jedinstvenog broja, kao peto pitanje, i o obvezniku i o osiguraniku koji će, naravno, da služi svim korisnicima tih podataka, ali mislim da je to još važnije što ćemo uspostaviti neki prvi korak ka dolasku do toga da nam to bude jedini broj koji se odnosi na bilo koju ličnost u ovoj zemlji. Konačno, kada sam govorio o interesu poslodavaca, neće više biti prijava Fondu PIO, Fondu zdravstvenog osiguranja, Fondu za osiguranje za slučaj nezaposlenosti, pa onda promene, pa onda odjava, pa trči iz jedne u drugu filijalu, već se uvodi jedinstvena prijava koja se dostavlja Centralnom registru, koja obuhvata, omogućuje i prijavu, i promenu i odjavu. Dakle, to je to veliko olakšanje racionalizacije kada su u pitanju troškovi i posao, a odnosi se na poslodavce. Naravno, svi se sećamo koliko, i sad nam je prisutno, koliko problema u jurnjavi da se popune M4 obrasci, da li su ga predali, čini mi se, valjda je sada do kraja aprila ili kako bi, da li su obuhvaćeni, nisu itd. Na ovakav način, ovako kako je zamišljen centralni registar, omogućuje, to je sada njegova obaveza, da on Fondu PIO do februara dostavi sve podatke za svakog osiguranika po svim osnovama. Dakle, veoma jednostavan sistem koji će se uspostaviti, koji omogućuje i efikasnu naplatu i efikasno ostvarivanje prava pojedinaca i, naravno, koji omogućuje racionalizaciju posla u toj oblasti, olakšanje poslodavcima u administriranju i nema nikakve dileme da ovakvo pitanje, ovakav koncept treba apsolutno podržati. Imam jedno pitanje za Vladu ili jedan poziv. Koliko god je greška prethodnih vlada što to nije do sad urađeno, nemoj da ova naša upadne u to da sad ovo zaboravi. Pitam vrlo konkretno, znam da postoje tehnički problemi, tehničke mogućnosti da se dođe do toga – da li je ovo prevelik rok za usaglašavanje od tri godine? Da li postoji prostor da se to efikasnije uradi? Pazite, još tri godine ćemo raditi po starom, tako što će se predavatiili Fondu PIO ili Fondu za zdravstveno osiguranje prijava, ali po zakonskim propisima koji su važili. Nije li to mnogo? Nije li to možda i vreme koje treba iskoristiti da zaživi u potpunosti ovaj Centralni registar sa ovakvim konceptom? Dajem priliku Vladi da vrlo detaljno objasni ovo pitanje kroz pitanje da li postoji mogućnost za smanjenje roka ili ne? Ako ne, javnosti mora da se da jasan odgovor koji su to problemi, koje su to tehničke mogućnosti, odnosno nemogućnosti da se sprovede. Ponavljam, poslanička grupa SPS-JS daće apsolutnu podršku ovom predloženom zakonu i smatra da ga što pre treba doneti. Zadržaću se kratko na Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada 183 o zaštiti materinstva. Ova konvencija je usvojena 2000. godine i ne vidim razloga zbog čega je stajala sve ovo vreme, pogotovo što je sva prava koja su evidentirana u Konvenciji, već su predviđena našim pozitivnim zakonskim propisima. Želim da zadržim pažnju na samo tri pitanja. Pravo žene na trudničko bolovanje, trudnoću, održavanje trudnoće, na porodiljsko odsustvo, odsustvo radi nege deteta do godinu dana je pravo koje je predviđeno našim Zakonom o radu. Konvencija traži da porodiljsko odsustvo bude minimum 14 nedelja. Preporuka traži da bude 18. Mi već to imamo tako što je mesec dana najmanje pre i tri meseca najmanje posle. Dakle, nema nikakvih razloga što se toga tiče da to ne kažemo, a da ne pričam još o drugoj stvari, za drugo dete, za treće dete itd. povećava se to odsustvo na dve godine itd. Predlog mojoj Vladi da razmisli o drugom pitanju koje tangira ova konvencija, a to je pitanje o održavanju trudnoće. Zakon o radu kaže da se isplaćuje naknada najmanje 65%. Zakon o zdravstvenom osiguranju je rekao 65%. Predlažem, a imajući u vidu neka iskustva koja se događaju u Srbiji želim da istaknem primer Beograda, na čijem čelu je koalicija kao i na nivou Republike, uz podršku LDP-a, koji je preuzeo na sebe u prošloj godini 23.500 isplata za trudnice do 100%. To je 365 miliona dinara. Pored toga, Beograd je preuzeo na sebe da nezaposlenim ženama da jednokratnu novčanu pomoć prilikom porođaja od 40 hiljada za prošlu godinu, negde oko četiri hiljada žena je koristilo, a 50 hiljada za ovu godinu. To je 250 miliona dinara. Želim da istaknem, kao pozitivan primer, primer Beograda i svih onih opština koje se trude da na taj način u ovim uslovima ekonomske krize pomognu tim kategorijama građana. Naravno, svestan sam i toga da je Beograd imao te finansijske mogućnosti. Svestan sam i toga da ima opština koje ne mogu, ali ima i onih koje imaju političko raspoloženje da to urade i onih koji o tome ne razmišljaju. Moj predlog je mojoj Vladi da razmišlja i predvidi da trudničko bolovanje 100% bude u Srbiji i da jednostavno iznađemo način i sredstva, i da na taj način podstaknemo i da pomognemo ovu oblast materinstva, zaštitimo materinstvo. Trudnoća nije bolest, trudnoća je nešto lepo, nešto što treba podsticati, nešto što treba zaštititi. Mislim da treba razmišljati u tom pravcu da se i trudničko bolovanje takođe podigne na nivo 100%. Ponavljam, to je nešto što je lepo, nešto što je plemenito, to nije bolest. U obavezi smo i želim da verujem da je to tako i da ćemo to uraditi, da pružimo pun doprinos u podsticanju toga i u zaštiti materinstva. Treće što se odnosi na pravo žene, na povratak na isto radno mesto, na pravo žene da ne bude izložena testu na trudnoću prilikom prijema, na pravo žene da bude zaštićena, da ne može da bude otpuštena za vreme trudnoće, jeste nešto što je predviđeno našim pozitivnim propisima i to je nešto na šta Vlada treba da obrati pažnju da bi se to striktno provodilo. Iskoristio sam priliku da navedem nekoliko ovih primera, da pozovem Vladu na to da razmišlja o povećanju naknade za trudničko bolovanje i bolovanja za vreme trudnoće i da dam punu podršku i ovom predlogu zakona o potpisivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva. Naša poslanička grupa će u danu za glasanje glasati za sva tri zakona glasati i dati snažnu podršku.
Vreme predviđeno za diskusiju ovlašćenog predstavnika SPS-JS je utrošeno. Reč ima gospodin Radojko Obradović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre Milosavljeviću, gospođo Snežana Lakićević-Stojačić, osnovno pitanje je zašto Skupština Srbije ili zašto skupštine donose zakone? Sve skupštine u svetu, pa i ova naša, treba da definišu određene probleme koji postoje u određenoj oblasti i da onda zakon bude rezultat problema koji postoji u određenoj oblasti i da ponude odgovarajuća rešenja. Imamo jedan set predloga zakona. Ministar i sve kolege su najviše pažnje posvećivali zakonu o Centralnom registru osiguranika. Kada pogledamo tekst zakona i obrazloženje trebalo bi da imamo odgovore u obrazloženju koji su to problemi koji definišu ovu oblast, a u tekstu zakona predlog je kako ćemo u budućnosti da otklonimo sve te probleme koji postoje. Kada pažljivo pročitate obrazloženje, gospodin Milosavljević iako nije resorni ministar je govorio o nekim od tih stvari, u obrazloženju se kaže da je što se tiče finansiranja Vlada preuzela obavezu još 2005. godine kreditom od Svetske banke, po posebnim i vrlo povoljnim uslovima, da napravi zakon koji će omogućiti konsolidovane naplate i izveštavanje u oblasti socijalnog osiguranja. Vlada je, imajući u vidu utvrđenu politiku vezanu za reformu u oblasti socijalnog osiguranja, obaveze preuzete međunarodnim ugovorom koje podrazumevaju liberalizaciju aktivnosti, pre svega donela prvo uredbu do donošenja zakona kojim je uspostavila Centralni registar, a zakon predstavlja utvrđivanje one obaveze koja postoji i sve što je uspostavljeno uredbom sada treba definisati i bliže urediti samim zakonom. Ovaj zakon treba, kaže se u obrazloženju, da utvrdi odgovarajući organizacioni oblik za obavljanje poslova uspostavljanja i vođenja centralne baze podataka koja će objediniti različite baze podataka koje se vode za iste grupe korisnika i da uvodi centralnu bazu podataka o obaveznicima osiguranja. Ovo će obezbediti efikasniju kontrolu naplate doprinosa, smanjiti troškove administriranja i omogućiti efikasnije funkcionisanje sistema socijalne zaštite. Različito vođenje evidencije poslodavaca i osiguranika dovodilo je do brojih problema, nije bilo jedinstvene evidencije, nije moglo da se utvrdi kada ko šta plaća i to je stvaralo dodatne probleme. Vlada je, pored ostalih mera, u nekoliko navrata donosila odluke o povezivanju staža za lica kod kojih je utvrđeno da je bilo izbegavanja obaveze plaćanja određenih obaveza. I u ovom sistemu ovaj zakon će u potpunosti zaštititi sve zaposlene od nesavesnih poslodavaca. Postojeće zbirne prijave će biti drugačije definisane i urediće se čitava oblast, a omogućiće se da doprinosine budu nenaplaćivani. Ozbiljan problem je predstavljalo, kaže se u obrazloženju, to što nije bilo koordinacije između Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i Nacionalne službe za zapošljavanje. Obaveza za sve one koji nas gledaju kada se donose zakoni da se, između ostalog, kaže koliki su finansijske obaveze države kada se donese novi zakon. Onda se kaže - da nema novih obaveza pošto je već budžetom predviđeno za 2010. godinu funkcionisanje centralnog registra i to je već predviđeno ovim obavezama. Zakon se inače donosi po hitnom postupku po skraćenoj proceduri zato što je, kaže se u obrazloženju, neophodno, imajući u vidu već utvrđenu politiku vezanu za reforme obaveznog i socijalnog osiguranja, kao i kredit Svetske banke, da se čitava stvar završi do 30. septembra 2010. godine. Imamo zakon, imamo obrazloženje. Kada pažljivo pročitate zakon i obrazloženje, vidite da u ovoj oblasti očigledno postoji nekoliko problema. Jedan problem je, koji mogu da vidim iz jednog i iz drugog. da se ne plaćaju doprinosi za PIO. Drugi je problem manjak u Fondu PIO. Treći problem na koji se jasno ukazuje je nekoordinacija između državnih organa. Četvrti problem je obaveza poštovanja međunarodnih obaveza. Bar četiri problema, prilično važna i prilično ozbiljna možemo da vidimo iz teksta zakona i iz obrazloženja. Država je uzela kredit od Svetske banke, ima obavezu da taj kredit ispuni. Da li država ima obaveze prema nekim drugim međunarodnim organizacijama, osim Svetske banke – mislim da ima? Ključ rešenja problema ekonomske krize u kojoj se Srbija nalazi je Sporazum sa MMF. Imam tekst, Pismo o namerama, koji su potpisali već bivši guverner gospodin Jelašić, ministarka finansija gospođa Dragutinović i predsednik Vlade gospodin Cvetković, strana 5: do kraja februara 2010. godine biće donet zakon o reformi penzionog sistema, a opšti cilj kojim se rukovode reforme je smanjenje troškova za izdatke Fonda PIO na 10% sa sadašnjih 13%. Danas je 14. april, pa da li u proceduri postoji Zakon o reformi penzionog sistema – ne postoji? Da li poštujemo obavezu koju imamo prema MMF – ne? Da li ćemo smanjiti potrošnju sa 13% na 10%? Ovde smo u Skupštini često govorili o tome. Meni je žao što gospodin Ljajić ima neke druge obaveze pa nije danas ovde, ali gospodin Milosavljević vrlo često dolazi pa je imao prilike da čuje o tome. Moji prijatelji gospoda Perić i Čolaković često su sa mnom razmenjivali mišljenja o reformi penzionog sistema. Sada je udeo penzija 13% u bruto društvenom proizvodu. Kada smo govorili o obavezi koju Republika Srbija, odnosno Vlada Republike Srbije, na koju se često pozivamo, preuzela prema MMF i obavezu da smanji izdatke za penzije sa 13% na 10% rečeno je – da se to neće desiti i neke stranke i neki visoki funkcioneri, potpredsednici Vlade, neće dozvoliti. Sada imamo izjavu gospodina Krkobabića od 12. aprila, koji kaže: "Uštede ćemo ostvariti reformom i svešćemo nivo izdvajanja sa 13% na 10%" – list "Danas" 12. april. Kako pre mesec dana nije bilo moguće da se sa 13% svede na 10%, a danas je moguće? Da li je moguće da samo uštedama u Fondu PIO mogu troškovi da se smanje za 30%? Da li je moguće da je Fond PIO toliko neracionalan? I krivicu svaljujemo na penzionere, koji su zasluženo po zakonima otišli u penziju, ispunili svoj osnov, a sada glavnu krivicu za razvoj Republike Srbije svaljujemo na penzionere. Kako je moguće da gospodin Krkobabić danas kaže da će to biti svedeno sa 13% na 10% - moram da priznam da tu matematiku ne znam. Završio sam neke škole, učio sam brojne matematike. Kada pogledate statističke podatke u poslednjih godinu dana broj zaposlenih je smanjen za 132.000, broj penzionera je povećan za 25.000, a Dragan Vukmirović, direktor Statističkog zavoda Srbije, kaže – da će u sledećih 20 godina, ako se nastave sadašnje demografske tendencije, broj stanovnika biti smanjen za milion. Kako je moguće, uz minimalan rast koji se predviđa u narednim godinama od nekoliko procenata bruto društvenog proizvoda, sa smanjenjem broja zaposlenih, sa povećanjem broja penzionera, ne smanjivati penzije, a njihov udeo u bruto društvenom proizvodu smanjiti sa 13% na 10% - to ne umem da sračunam? Danas i gospodin Krkobabić, potpredsednik Vlade, priznaje da će to biti sa 13% smanjeno na 10%, odnosno da se vratim na prvo pitanje, zakon ne daje odgovor na ispunjenje međunarodnih obaveza, jer ispunjavamo zakonom obaveze prema Svetskoj banci, ali ne ispunjavamo obavezu prema MMF. Oko nekoordinacije državnih organa, očigledno zakon ukazuje da ne postoji saradnja između državnih organa. To za nas naravno nije novost. Svaki dan kada otvorite bilo koje novine ili pogledate vesti vidite da ne sarađuju ni ministri u Vladi, a taman posla da će sarađivati državni organi. To što će ovaj zakon to da promeni, to ni u jednom članu tog zakona ne piše. Sigurno je da će ovaj zakon da nam da informaciju – da li neko ne uplaćuje doprinos. To što ćemo imati informaciju, do rešenja problema je dalek put. Da li je to tačno? Evo navešću vam jedan konkretan primer – Koridor 10. Svaki dan ćete videti u novinama da državni organi ne rade svoj posao, da ima ozbiljnih problema u realizaciji Koridora 10, da tender putuje od pisarnice Vlade do resornog ministarstva satima i danima, sve dok ne istekne onaj Ugovorom predviđeni rok. Ljudi ne rade svoj posao. Pozivaju se na ličnu odgovornost i direktori, i ministri i ne znam ko sve, ali da li to rešava problem? Naravno da ne rešava – i dalje nema pomaka na Koridoru 10. Da li će ovo da reši problem neplaćanja doprinosa – nisam siguran? To ćemo videti tek u narednim mesecima, pošto ne sumnjam da će zakon biti izglasan. Da li se razmišljalo, i to je problem kada naiđe resorni ministar, uz svo uvažavanje gospodina Milosavljevića, jer smo nekada imali priliku da sarađujemo, ali on resorno nije zadužen za tu oblast, već je za to zadužen ministar Ljajić, postoje drugi predlozi i druga rešenja koja su bila u opticaju? Na primer, postoji mogućnost da se uplaćuje bruto doprinos, dakle da poslodavac dođe u banku, uplati bruto platu svakom zaposlenom na posebnom formularu koji bi definisan i koji bi tačno definisao koji deo plate ide zaposlenom, a koji deo plate ide u određenom procentu određenim fondovima, svim onim obveznicima kojima je poslodavac dužan da plati. To bi sigurno mnogo efikasnije rešilo ovaj problem nego što je predloženo ovim zakonom. Zakon će nam dati informaciju, ali i dalje neće rešiti problem koji postoji. Samo pitam da li se o tome razmišljalo. Četvrto pitanje koje otvara ovaj zakon to je pitanje – manjka u Fondu PIO. Da li će se taj problem rešiti tako što će se ubuduće na osnovu informacija koje dobijamo, koja će biti na mesečnom nivou na osnovu ovog zakona, kada budemo znali ko uplaćuje, a ko ne uplaćuje plate, i šta ćemo sa tim da radimo, odnosno kako će da se vodi ekonomska politika Srbije u narednim godinama? To je ključ za punjenje budžeta, ali i ključ za punjenje Fonda PIO. Mislim da odgovor na to pitanje možemo da dobijemo – kada pogledamo kojom se brzinom Srbija zadužuje, koje obaveze Srbija preuzima u narednim godinama ibrzina kojom se puni budžet Republike Srbije. Za 2010. godinu je rečeno da će biti blagi rast, da će krenuti oporavak srpske privrede i da će 2010. godina biti povoljnija od 2009. godine. Čak su prognoze predvidele povećanje budžeta, a budžet preko doprinosa i onih primanja nam predstavlja odraz onoga što se dešava u Republici Srbiji. Predviđeno je da će postojati rast u budžetu za 2010. godinu otprilike 9-9,5%, u zavisnosti šta je baza za proračun, u odnosu na 2009. godinu. Kada pogledamo rezultat toga je da je predviđeno da će primanja 2010. godine biti oko 660 milijardi, 2009. godine, da vas podsetim, prihodi su bili 624 milijarde, znači 36 milijardi dinara više u 2010. godini nego u 2009. godini. Kada pogledamo prva tri meseca ove godine, prihodi budžeta ne da nisu veći 10%, nego su manji 2,5%, znači u nominalnom iznosu su manji. Kada uzmete u obzir inflaciju, to je 6 -7% manje nego prethodne godine. U prva tri meseca 2009. godine, koja je bila okarakterisana kao vrlo krizna godina, imali smo prihode od 147 milijardi, a ove godine, godine kada izlazimo iz krize, u godini kada rešavamo probleme, to je svega 144 milijarde. Kako ćemo puniti budžet ako i sad imamo mnogo manje prihoda nego što smo imali pre godinu dana i kakva je to garancija za godine koje dolaze? Pogledajte kako se Srbija zadužuje i kakve su obaveze koje preuzima. U toku mandata ove Vlade, a to je otprilike 680 i neki dan od kada je Vlada formirana, Srbija se zaduživala otprilike oko tri miliona evra na dan, 34 evra svakog sekunda. Znači, govorim otprilike 14 minuta, Srbija je zaduženija 14 minuta puta 60 sekundi puta 34 evra, uključujući i noć, kada ništa u Srbiji ne funkcioniše. Kakva je to garancija da ćete puniti fond PIO i kakva je to garancija da će penzije biti isplaćivane? Kada sad pogledamo o čemu raspravljamo i način na koji se rešava problem, predlaže se uvođenje registra, a ne rešava se nijedan od problema koji postoji. Apsolutno ne postoji ideja kako ćemo izaći na kraj sa tim procesom, iako se i dalje broj penzionera povećava po stopi ili u broju 25 hiljada godišnje, a i dalje se broj zaposlenih smanjuje, da ne pričamo o onim svim firmama koje će biti ugašene zbog stečaja i nekih drugih stvari, zbog racionalizacije državne uprave i svega onoga što ova Vlada predviđa. Kada to sve uzmemo u obzir, ne postoji nikakva garancija da ćemo za godinu dana imati stabilan sistem, za pet još manje, nego se u stvari sve prolongira za neko drugo vreme, za neku drugu Vladu i za neke druge ljude koji će taj problem rešavati. To svima nama apsolutno ne uliva poverenje i ne daje nam nadu da će nam biti bolje.
Iskorišćeno je petnaest minuta vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Poštovani gospodine Obradoviću, vrlo pažljivo sam vas slušao, mnogo ste tema i pitanja postavili i otvorili. Najveći broj onoga nije u direktnoj vezi sa ovim zakonom. Oko ovog zakona je apsolutno postignut konsenzus svih relevantnih institucija da se on kao takav donese i da se krene ka sređivanju sistema, ka boljoj i preciznijoj evidenciji, ka lakšem utvrđivanju onih koji ne plaćaju svoje obaveze, a time i ka većoj disciplini finansijskoj i većoj izvesnosti i realnosti plaćanja obaveza iz budžeta. Uz svo uvažavanje, generalno vas slušajući, pada mi na pamet ona lepa podela ljudi na tri grupe. Prvi su oni koji gledaju šta se oko njih dešava, drugi su oni koji se čude onome što se oko njih dešava i treći su oni koji čine da se stvari dese. Ova Vlada čini da se stvari dese, da se sistem sredi, da se dovede u red, da se doprinese sređivanju stanja, naravno, želeći sve najbolje, ali uvek je moguće i da ni ovaj zakon ne donese sve ono što očekujemo da će se desiti. Vi mi, uz svo uvažavanje, ličite na one koji sada ne samo da gledaju i kibicuju, nego se čude onima koji rade i čine da se neke stvari dese. Pozivam vas da kroz raspravu budete konstruktivniji i predložite kako da se ovo što je predloženo još bolje unapredii kako da dobijemo još bolji i kvalitetniji zakon, kako da što pre ispunimo uslove, napravimo elektronski sistem koji će doprineti da i pre 2012. godine ovaj zakon profunkcioniše. U tom kontekstu shvatam i debatu, i diskusiju i potrebu svih da dobijemo što bolji i što kvalitetniji zakon.
Pravo na repliku narodni poslanik Rade Obradović.
Moram da priznam da nisam baš razumeo, jer očigledno niste pažljivo slušali. Upravo sam govorio o problemima koji postoje u oblasti i očigledno ako hoćete da rešite problem, ako ste vi ti koji nešto radite, onda nemojte da dozvolite da Srbija bude jedina zemlja u svetu u kojoj dokumentacija od pisarnice Vlade do ministarstva koje je na drugom spratu putuje dovoljno dugo da se probije procedura i da se zakasni. Druga stvar, ako ste preuzeli obavezu prema Svetskoj banci, onda ispoštujte obavezu i prema MMF, jer je i to takođe obaveza. Od ovih ljudi ovde nema potrebe da nas delite na one koji dobro misle ovoj zemlji i koji ne misle, iz prostog razloga što smo mi izabrani od strane građana. Uz svo uvažavanje Vlade koja rešava probleme, mi smo tu da pomognemo da se ti problemi reše. Mi vam ukazujemo na to da ovaj zakon ne rešava suštinski problem, ne rešava problem Fonda PIO, a ono što je preuzela Republika Srbija, odnosno ono što je uradila Vlada u ime Republike Srbije, preuzela je međunarodnu obavezu, kao što je iovaj zakon međunarodna obaveza, da do kraja februara da predlog kako će se taj problem dugoročno rešiti. To što ćemo se podeliti na one koji su u jednoj, drugoj ili trećoj grupi neće rešiti problem penzija. To što ćete vi reći da mi nismo pomogli u rešavanju tog problema, to neće rešiti problem toga što su budžetski prihodi daleko manji nego što su bili. Ovde je bila ministarka finansija. Na postavljeno pitanje da li Vlada i Narodna banka prate ono što se dešava u Grčkoj, ministarka je rekla da to nema s nama nikakve veze. Na isto to pitanje Narodna banka i guverner su odgovorili na pet gusto kucanih strana, o tome šta sve Narodna banka radi da se kriza iz Grčke ne bi prelila u Srbiju. Prema tome, upravo to što vi radite neće rešiti problem. Evo, sve ste vi u pravu, apsolutno ste sve u pravu, mi ne pomažemo ništa, mi nismo uradili ništa da ovaj zakon bude bolji. Da li će to pomoći da za godinu dana penzije budu povećane i budu isplaćene? Siguran sam da ne, a i vi jako dobro znate da ne. Da li će to pomoći da umesto što je predviđeno 250 kilometara puteva na Koridoru 10 bude izgrađeno 47 kilometara na putu Koridora 10? Sigurno da neće. Prema tome, to znamo jako dobro i vi i ja. Način na koji ćemo podeliti Srbiju na dva ili tri dela, kao što vi pokušavate da uradite, neće rešiti ni jedan problem. Ukazujemo vam na problem. Jasno vam je da taj problem postoji i jasno vam je da ovo što je ovde predloženo rešava problem u sledećih iks godina. Nisam rekao da ovaj zakon ne treba da se donese, samo vam kažem da to nije suštinski problem i nije prioritet u ovom trenutku, a vaša Vlada bira prioritete. Očigledno na potpuno pogrešan način jer problemi u Srbiji se nerešavaju nego se produbljuju.
Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, članovi Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, danas je pred nama jedan zakon i dve ratifikacije i ja ću se u svom izlaganju pozabaviti malo ovim zakonom o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja, a moje kolege će govoriti više o ove dve ratifikacije. Zakon o centralnomregistru obaveznog socijalnog osiguranja uređuje osnivanje organa i delatnost tog registra, kako je on povezan i kakvi su odnosi sa drugim institucijama koje se bave obaveznim socijalnim osiguranjem. Ono što je karakteristično za Srbiju u prošlosti, a čini mi se i sada, jeste da znatan broj nesavesnih poslodavaca izbegava da uplaćuje doprinose obaveznog socijalnog osiguranja za osiguranike. To su doprinosi koji se odnose na PIO, doprinosi koji se odnose na zdravstveno osiguranje i doprinosi koji se odnose za slučaj nezaposlenosti. Ova pojava ima za posledicu da su prihodi u budžetu manji, a to znači da su i sredstva sa kojima raspolažu naročito fondovi zdravstvenog osiguranja i PIO manja. To s druge strane izaziva određene probleme ljudima, naročito onima koji žele da odu u penziju a ispunili su uslove za penziju, jednostavno imaju nepovezan radni staž. To takođe izaziva probleme da ljudima radni staž nije onaj koji je stvaran nego je manji. Danas je često da u Srbiji imate proteste. Jedan od čestih zahteva radnika jeste povezivanje radnog staža.Sa druge strane, mnogi radnici ne mogu da overe zdravstvene knjižice i jednostavno ne mogu da koriste i ona prava koja im sleduju iz obavezne zdravstvene zaštite. Država i Vlada Republike Srbije sa ovim problemom su se sreli mnogo godina unazad i oni su pokušavali na neke načine da rešavaju taj problem. 2005. godine je pokušavano rešavanje tog problema, 2009. godine pokušavano je rešavanje problema. Ova Skupština je 2009. godine donela dva zakona. Jedan zakon je o otpustu dugovanja za penziono i invalidsko osiguranje, drugi je o mirovanju i otpustu dugovanja za zdravstveno osiguranje. Država je tada pokušala da, jednostavno, na neki način sugeriše poslodavcima, ako redovno budu izmirivali obaveze, da će im one obaveze koje nisu izmirene u prošlom periodu na neki način otpustiti, a trebalo je da u narednom periodu redovno izmiruju nekih tri godine, ako se ne varam, svoje obaveze. Siguran sam da su se mnogi poslodavci prijavili i pokušaće na taj način da reše svoj problem, ali sam takođe siguran, sa druge strane, da će ponovo pokušati da izbegnu one stvari koje su definisane u zakonu, a država je ta koja jednostavno mora te stvari i sankcioniše. Ono što je takođe jako važno zbog čega su ti zakoni, siguran sam, bili potrebni, da u vreme ekonomske krize vi ne možete, na kraju krajeva, zato što je nešto i slabom organizacijom i koordinacijom državnih službi neko izbegao da plati porez, odnosno doprinose, čini mi se da bi država morala da ima razumevanja zato što je ekonomska kriza i problem likvidnosti firmi, da na neki način njima dozvoli da može taj dug da im se otpusti, ako budu u narednom periodu revnosne platiše. Sa druge strane, mnogo puta se dešavalo da budemo potpuno svesni da je država sama platila doprinose koji nisu bili izmireni, iz prostog razloga da bi ljudi otišli u penziju, jer pokazalo se da u procesu tranzicije, neuspelim privatizacijama, nisu uplaćivani doprinosi. Jednostavno, to se s druge strane pokazuje da je to najčešće u onim sredinama koje su najsiromašnije. Gledano i sa socijalnog aspekta, država je morala to da uradi, jer nije pošteno prema tim ljudima koji su pošteno zaradili penziju da ne mogu da odu u penziju. Primena ovog zakona u narednom periodu treba da poboljša naročito evidenciju o osiguranicima. S druge strane, treba da uspostavi i bolju kontrolu. Jednostavno, da se ne desi ono što se u prošlosti dešavalo, a to znači da te prijave nisu ažurirane i moglo je da se desi da neko ne plaća doprinose a, s druge strane, važno je kad se uoče te nepravilnosti, da institucije sistema mogu odmah da reaguju, a to znači da se prisile određeni poslodavci koji neće da plaćaju doprinose, da te doprinose moraju platiti. Ono što je takođe važno i što su definisana načela u ovom zakonu, jeste da je centralni registar nezavisna situacija, efikasna i ekonomična institucija. Nezavisna, to znači da mora imati potpunu nezavisnost. Jedinstvena baza podataka je nešto što mora da bude tačno i s te strane je nemoguće imati nekakav uticaj na centralni registar. S druge strane, da bude efikasan, to znači da se podaci moraju dnevno ažurirati. Softver koji bude pratio centralni registar moraće da bude jako dobar, moraće verovatno i dugo da se testira da bi bio potpuno funkcionalan, a takođe i hardver koji bude sve to pratio, čini mi se da mora da bude zadnja reč tehnike, tako da bi se ta efikasnost omogućila i dobila, moramo prvo da imamo i preduslove, softver i hardver, a to znači da ljudi moraju biti obučeni da mogu ceo posao da iznesu. Što se tiče ekonomičnosti, potpuno je jasno, to su kolege rekle, da imate sada na nekoliko mesta da se vrše određene prijave i da te baze podataka nisu usaglašene, da se ne mogu upoređivati i sve to je imalo za posledicu ono što smo pre toga rekli, da se izbegava plaćanje socijalnih doprinosa, a nadam se da će i ta ekonomičnost, znači smanjenje procedura, prijavljivanje samo na jednom mestu, a onda iz baze podataka korišćenje tih podataka od različitih institucija, dovesti da ceo ovaj sistem dovede do ekonomičnosti u svom funkcionisanju. Ono što je takođe važno, jesu organi. Organi su upravni odbor i direktor. Naročito je važan upravni odbor koji ima pet članova. Odmah da se razumemo, tih pet članova, u Zakonu piše da nisu plaćene funkcije. Tih pet članova su predstavnici Republičkog fonda PIO, Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja, Nacionalne službe za zapošljavanje, Poreske uprave i Agencije za privredne registre. Znači, to su one institucije koje će direktno sarađivati sa centralnim registrom i sve nepravilnosti i manjkavosti u radu, čini mi se da je dobro definisano, da oni mogu na upravljačkom organu, a to je na tom upravnom odboru definisati te, da kažem loše strane, i neke stvari i nedostatke mogu brzo otkloniti. S druge strane, takođe je važno u ovom trenutku reći, zato što je donesen zakon o smanjenju broja radnika u državnoj administraciji. To znači da u centralni registar prelazi samo ono što postoji, a to je služba Vlade Republike Srbije, koja je postojala, koja je bila i definisana namenskim povlačenjem sredstava od 25 miliona po vrlo povoljnim uslovima. Prema tome, nema tu zapošljavanja novih ljudi, već samo ljudi koji su bili u službi centralnog registra, sada će preći u centralni registar. Mislim da tu neće biti nikakvih problema. Ono što takođe zakon definiše jeste podnošenje jedinstvene prijave u elektronskom obliku. Jedinstvena prijava u elektronskom obliku se podnosi na jednom mestu i ona se podnosi tri dana posle toga kad neko zasnuje radni odnos ili se potpiše ugovor o radu, ili nekome prestane delatnost, odnosno dobije otkaz. Oblik i sadržinu te jedinstvene prijave propisuje Vlada na predlog ministarstva i ona će biti doneta 60 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Pošto će to biti jedinstvena prijava, jako je važno da više poslodavci neće imati onih problema koje su imali do sada, a to je da idu na šaltere Fonda PIO, pa da idu na šalter Fonda zdravstvenog osiguranja, već će biti jedinstvena prijava koja će se na jednom mestu popuniti, predati i onda ide u Centralni registar, a svi ostali iz centralnog registra, iz ažurirane baze podataka mogu da je koriste. To će sigurno poslodavcima olakšati poslovanje, ako ništa drugo ušteda vremena i novca, a to se i uklapa u državnu strategiju smanjenja državne administracije, smanjenja određenih procedura koje su vezane za propise i za lakše poslovanje. Ono što takođe definiše ovaj zakon jeste i definisanje jedinstvenog broja obveznika i taj broj mora da bude u saglasnosti sa nekoliko parametra. Jedan je matični broj čoveka, drugi parametar jeste pib vezano za preduzeće, odnosno poslovni subjekt i treći jeste da mora da bude usaglašen i sa propisima i zahtevima EU, jer mi kao država težimo EU. Prema tome, i ovi poslovi centralnog registra moraju da prate neke direktive koje su vezane sa stanovišta EU i taj broj jeste jako važan, jer se moraju zaštiti podaci koji su definisani u centralnom registru i njih mogu dobiti samo ove institucije sistema ili na lični zahtev osiguranik koji hoće da proveri da li su mu doprinosi uplaćeni i za koje vreme su mu ti doprinosi uplaćeni. Ono što je takođe važno i što definiše ovaj zakon jeste da se, pored zbirne poreske prijave koja je do sada popunjavana, biće popunjavana pojedinačna poreska prijava za svakog obveznika. Poreska uprava je dužna da to preda centralnom registru mesec dana kasnije, znači sadašnji mesec za prethodni mesec. Iza toga, u centralnom registru će se izvršiti analiza tih podataka i automatski će se znati da li je za sve radnike poslodavac uplatio doprinose ili nije, za koje mesece i na koju osnovicu. Kažem, tamo gde se uoče nepravilnosti, automatski iz centralnog registra ti ažurirani podaci se mogu prebaciti poreskoj upravi, a poreska uprava ima mehanizme da vrlo brzo reaguje i da sve one prihode koji nisu uplaćeni prema obavezi socijalnog osiguranja, koji su zakonom definisani, budu i uplaćeni. Ne samo što će biti dobra kontrola, ovo će biti i dobra preventiva, jer potpuno sam siguran kad poslodavci svakog meseca budu znali da država, odnosno poreska uprava, odnosno centralni registar zna da neko nije uplatio doprinose, da će i oni biti revnosniji i pokušavati da ono što je definisano zakonom, to i ispune. Ono što je takođe zakonom definisano, zato što je ovo osetljiva stvar, podaci o nekoj ličnosti, makar to bili i doprinosi, definisano je kako se mogu koristiti. Potpuno je definisane koje su obaveze Centralnog registra prema Poreskoj upravi, Poreske uprave prema Centralnom registru, odnosno kakve su obaveze Centralnog registra prema Fondu zdravstveno i PIO, odnosno obaveze i ovih fondova prema Centralnom registru. Takođe je važno da svako može da traži za svoju ličnost podatke. Oni se dobijaju u elektronskom obliku. Mogu se dobiti i u pisanom obliku. Pitanje je samo kakav oblik budete želeli. Ono što je takođe važno, podaci u centralnom registru su trajni i ne mogu se brisati. Oni ostaju tu trajno, a ako se uoče nepravilnosti, neka tehnička greška, takođe je zakonom definisano kako se ona ispravlja i ona mora u najskorije, najbrže vreme da se i ispravi. Takođe je važno, da bi ovaj zakon, da bi Centralni registar startovao, odnosno počeo da radi potrebne su određene pripreme koje nisu jednostavne i po pitanju, čini mi se, ono što sam rekao i po pitanju softvera i po pitanju hardvera i organizacije, i svega ostalog i definisano je da to otprilike krajem 2012. godine treba sve da startujte, a 60 dana je potpisivanje oblika i šta treba da sadrži jedinstvena prijava. U međuvremenu, ovde je data i obaveza Fonda zdravstvenog osiguranja i Fonda PIO da će oni biti ti koji će primati te jedinstvene prijave i da će oni kasnije, kada bude startovao tehnički centralni registar, prebaciti to u Centralni registar i neće biti nikakvih problema da Centralni registar, možda ta jedinstvena baza u Centralnom registru bude popunjena od podataka koji su već predati institucijama sistema, ovim fondovima ili samom Centralnom registru. Na kraju, ono što očekujem je da primena ovog zakona će olakšati funkcionisanje određenih institucija ovog sistema. Olakšaće sigurno i poslovanje ljudi u državi Srbiji, odnosno poslodavaca. Smanjiće troškove i ubrzati određene procedure. Uspostaviće bolju kontrolu budžetskih prihoda, a to znači i revnosnije plaćanje obaveza od strane poslodavaca i oni koji ne budu to izvršavali, da država može preko institucija sistema da pravovremeno reaguje. Na kraju, smanjiće ili, da ne kažem, ukinuće one stvari koje se u državi Srbiji trenutno dešavaju, da ljudi žele da odu u penziju, a nemaju uplaćene doprinose za sve godine radnog staža ili da ljudi imaju manje godina radnog staža nego što su proveli u radu i da svako može za sebe i svoju porodicu da overi zdravstvenu knjižicu i da može da koristi usluge zdravstvene zaštite koje mu pripadaju po zakonu. Verujući da će to u budućnosti u državi Srbiji tako i biti, G17 plus poslanička grupa će podržati ovaj zakon u danu za glasanje. Očekujemo od drugih poslaničkih grupa da urade isto.
Iskorišćeno je 15 minuta ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas je pred nama set zakona iz oblasti socijalne zaštite: Predlog zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja, Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva i treći Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Turske o socijalnoj sigurnosti. Govoriću o Predlogu zakona o Centralnom registru, a moje kolege poslanici o ostalim zakonima. U obrazloženju predlagača zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja se navodi – u okviru projekta PARIP, konsolidacija naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji, za čije finansiranje je Vlada 2005. godine uzela kredit Svetske banke po IDA uslovima, planirana je komponenta koja se bavi realizacijom, konsolidovane naplate i izveštavanja u oblasti socijalnog osiguranja i u te svrhe predviđeno je uspostavljanje centralnog registra obveznika doprinosa za socijalno osiguranje poslodavaca i osiguranika. SRS smatra da je predug rok za donošenje ovog zakona jer je Vlada, kao što smo čuli, još 2005. godine uzela kredit od Svetske banke, a prošlo je već pet godina i proći će možda još dve-tri godine dok ovaj zakon ne stupi u potpunosti na snagu. Druga primedba je – zašto se zakon donosi po hitnom postupku? Zašto ste čekali pet godina da se ovaj zakon donese? Kao što naš narod kaže, donosite ga u minut do 12. Krajnji je rok da se pare iz sredstava kredita Svetske banke iskoriste do 30. septembra 2010. godine. Vlada Republike Srbije, na sednici održanoj 24. aprila 2008. godine, tri godine po uzimanju kredita, donela je prvo Uredbu o Centralnom registru obveznika doprinosa za socijalno osiguranje, a zatim 27. avgusta 2009. godine Vlada Republike Srbije je usvojila Zaključak sa Informacijom o potrebi donošenja zakona kojim će se urediti Centralni registar obveznika doprinosa za socijalno osiguranje, utvrđivanje i formiranje jedinstvene baze podataka o osiguranicima i obveznicima plaćanja doprinosa za socijalno osiguranje. U skladu sa tim, Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, Ministarstvo finansija, Ministarstvo zdravlja i Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja su dobili zaduženje da pripreme Nacrt zakona o Centralnom registru, da definišu i utvrde podatke iz postojećih evidencija neophodnih za formiranje jedinstvene baze podataka i Nacrt jedinstvenog obrasca prijave promene i odjave podataka za potrebe korisnika jedinstvene baze Centralnog registra. Konstituisane su i dve radne grupe. Prva radna grupa je bila za pripremu Nacrta zakona o Centralnom registru, druga radna grupa za izradu jedinstvenog obrasca i prijave promene i odjave za zdravstveno osiguranje, penzijsko i invalidsko osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Problem je u tome da kad ovakav tekst državni organ predlaže drugom državnom organu, odnosno Vlada Republike Srbije Narodnoj skupštini Republike Srbija, ona mora imati nešto veći stepen odgovornosti. Centralni registar obveznika doprinosa za socijalno osiguranje poslodavaca i osiguranika trebalo bi da doprinese prevazilaženju manjkavosti u postojećem sistemu evidencije, obračuna i naplate doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. To su, prvo, neefikasna i nedovoljna naplata doprinosa obaveznog socijalnog osiguranja, drugo, Republički zavod za penzijsko i invalidsko osiguranje, Republički zavod za zdravstveno osiguranje, Nacionalna služba za zapošljavanje i Poreska uprava vode zasebne baze podataka za iste grupe korisnika bez ikakve koordinacije i usklađivanja. Treći problem je nepostojanje sistemskih veza između Poreske uprave i organizacija obaveznog socijalnog osiguranja u domenu izveštavanja i kontrole naplate doprinosa. Promene u sadašnjem sistemu socijalnog osiguranja trebalo bi da obuhvate prvo registraciju, zatim formiranje baze podataka, tri izveštavanje i četiri kontrolu. SRS se zalaže za uvođenje reda i regulative koja je efikasna i sprovodljiva i koja će omogućiti rešavanje ovako važnog problema. Smatramo da je predloženi zakon više tehnički zakon, a da su norme napisane nejasno, neprecizno, sa nejasno utvrđenim standardima, kada je reč o izrazima i terminima koji se upotrebljavaju. Zbog nepreciznih termina, nejasnoća, dovodi se u pitanje moguća primena ovog zakona ili moguće različito tumačenje zakona. Hiljadu preduzeća koja tek treba da budu privatizovana duguju za doprinose više od 800 miliona evra. Neuplaćeni doprinosi za penzijsko, zdravstveno i socijalno osiguranje uzrok su više od 70% štrajkova u proteklih sedam godina. Poreska uprava ne može da naplati ta dugovanja, jer je izmenom Zakona o privatizaciji iz 2006. godine tim firmama omogućeno da delimično ili potpuno ne plaćaju poreske obaveze. Sporni član 20. Zakona o privatizaciji, praktično, dozvoljava preduzećima u privatizaciji da ne plaćaju doprinose. Za preduzeća koja su u restruktuiranju ne može se uopšte raditi postupak prinudne naplate, dok restrukturiranje traje, a ono može trajati godinama. Kako će se doprinosi uredno naplaćivati? Ovo je velika nepravda u odnosu na poslodavce koji redovno izmiruju svoje obaveze. Predlog zakona neće doprineti prevazilaženju manjkavosti u postojećem sistemu evidencije, obračunu, naplati doprinosa za obavezno socijalno osiguranje. Znam da bi opravdanje za izostanak pojedinih objašnjenja ili razjašnjenja kroz sam tekst zakona mogla da se nađu u članu 3. ovog zakona. Član 3. se odnosi na načela kojima se Centralni registar rukovodi u obavljanju poslova registracije i vođenju jedinstvene baze. Centralni registar obaveznog socijalnog osiguranja se rukovodi i načelima – prvo, nezavisnosti, drugo, efikasnosti, prema kojem se svi prijavljeni podaci bez odlaganja prenose u jedinstvenu bazu i treće, ekonomičnosti, prema kome se postupak registracije i prenos podataka organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja obavlja bez odugovlačenja i uz što manje troškove. Pošto gospodin koji je ovde trebalo da bude, ministar Ljajić nije ovde prisutan i mislim da bi rasprava bila na adekvatan način usmerena, molila bih vas da odgovorite – šta znače termini "bez odugovlačenja" i "bez odlaganja"? Sa potpunim uvažavanjem gospodina ministra koji je ovde prisutan, ali mislim da vi niste učestvovali u realizaciji ovog predloga zakona. Ukoliko to ne možete ili ne želite da odgovorite, stvara se mogućnost nepreciznih i nejasnih zakonskih predloga koja mogu da budu stvar zloupotrebe i manipulacije. Razlog ovakve nemarnosti, a moglo bi se reći bahatosti u pisanju zakona jeste što u Srbiji danas postoji gomila propisa, odnosno što svaki novi ministar i nova vlada sve propise donosi po više puta, tako da za sada važi u Srbiji 6.000 propisa, 5.000 međupropisa, oko 2.000 sa efektima na privredu, 100 preporuka je u završnoj fazi izrade, a očekuje se da će biti izrađeno još oko 300 preporuka i predlog uredbe o prestanku važenja 193 suvišna podzakonska akta. Od donošenja zakona o Centralnom registru se najviše očekuje prevazilaženje brojnih problema koji prate sistem naplate doprinosa za socijalno osiguranje, s obzirom na to da je kontrola naplate doprinosa nedovoljno efikasna. Član 16. Predloga zakona utvrđuje obavezu Poreske uprave da Centralnom registru dostavlja obrađene podatke i zbirne poreske prijave o obračunatim i naplaćenim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, po odbitku po poslodavcu na mesečnom nivou do kraja tekućeg meseca za prethodni mesec za koji je izvršena uplata. Drugi i treći stav ovog zakona su sporni iz više razloga. Od poslanika Skupštine Srbije se traži da po hitnom postupku usvoje ovaj zakon, da bi Centralni registar bio realizovan do 30. septembra 2010. godine. U odeljku Prelazne i završne odredbe gde se nalazi i član 37, citiram – odredbe člana 16. stav 2. i člana 20. stav 2. ovog zakona počeće da se primenjuju od 1. januara 2013. godine, do kada će ministar nadležan za finansije doneti akt iz člana 16. stav 3. ovog zakona. Zakonom se predlaže da je poreska uprava dužna da počev od 1. januara 2013. godine dostavlja izmenjenu zbirnu prijavu Centralnom registru. Kako će funkcionisati, gospodine ministre, Centralni registar do tada? Gospodine ministre, da li želite da poreskim obveznicima razjasnite ovu odredbu? Priznajem, ovu odredbu ne razumem, a plašim se da je ne razumete ni vi. Kako će onda građani Srbije da je razumeju? Zakon nije dobar jer predloženim rešenjima ne daje pouzdani osnov za definisanje efikasnih mehanizama po obračunatim i naplaćenim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje po odbitku koji sadrži podatke za svakog osiguranika pojedinačno. Centralni registar sadrži podatke koji se odnose na osnovice doprinosa, visinu uplaćenog doprinosa i periode na koje se te uplate odnose, zbirno prikazati za svakog osiguranika na godišnjem nivou, ali tek od 1. januara 2013. godine. Trenutno je u blokadi oko 70.000 preduzeća i preduzetnih radnji, sa ukupnim iznosom duga od 261 milijarde dinara, a na desetine hiljada radnika nema povezan radni staž. Činjenica je da deo poslodavaca ne uplaćuje doprinose za PIO, već to nakon nekoliko godina čini država od para iz budžeta Srbije. Vlada Srbije je u dva navrata 2005. godine i prošle godine donosila odluku o povezivanju radnog staža za radnike, ali nesavesni poslodavci i dalje ne izvršavaju svoje obaveze, tako da sporni članovi zakona, član 16. stav 2. i član 20. stav 2, to im omogućavaju. SRS smatra i plaši se da će i ovaj predlog zakona, kao i mnogi koji su usvojeni u Skupštini ostati mrtvo slovo na papiru. Kao što smo čuli iz prethodno navedenih razloga, implementacija ovog zakona je problematična, pa je pitanje da li će se u svakom trenutku znati ko i koliko doprinosa uplaćuje, kao i da li će neko izbegavati tu obavezu? Član 16. stav 3. predviđa postojanje zbirne poreske prijave o obračunatim i naplaćenim doprinosima, ali i pojedinačne podatke za svakog osiguranika. Bližu sadržinu i obrazac poreske prijave o obračunatim i naplaćenim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje po odbitku propisuje ministar nadležan za finansije po članu 37. do 1. januara 2013. godine. Da li je potrebno više od tri godine da ministar finansija donese sadržinu i obrazac poreske prijave o obračunatim i naplaćenim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje? Svi ovde znamo da do 2013. godine neće biti ni ova vlada, ni ovi ministri, pa zašto pravite zakone koje niste sposobni da realizujete? Na ovaj način vi dajete lažnu nadu građanima Srbije, a i dalje će biti haos u vezi obračunatih i nenaplaćenih doprinosa. Vama ne odgovara što brže i efikasnije pojednostavljenje procedure, jer se time smanjuje obim posla i potreba za onim službenicima koje treba da otpustite. U Srbiji je prema zvaničnoj evidenciji 730 hiljada nezaposlenih ljudi. S druge strane, još veći je problem to što oni koji rade ne dobijaju plate mesecima, godinama i ne uplaćuje im se ni staž, a ni doprinosi. Privrednik koji hoće u Srbiji da pribavi sada prijavu za sebe i radnike i jednog člana porodice za PIO, u obavezi je da svojeručno popuni i potpiše 27 obrazaca, odnosno 52 lista hartije. Troškovi procedure prijavljivanja na godišnjem nivou su 1,5 milijardi dinara ili 15 milijardi evra. Zbog toga, ovaj predloženi predlog zakona je dobar, sa jedne strane, jer će na jednom šalteru, na jednom mestu moći da se prijavljuju i zdravstveno i socijalno osiguranje i sve ostale druge obaveze. Na kraju, SRS smatra da Predlog zakona o centralnom registru obveznika doprinosa socijalnog osiguranja, poslodavaca i osiguranika neće doprineti prevazilaženju manjkavosti u postojećem sistemu evidencije, obračunu i naplati doprinosa, posebno neće biti efikasna i dovoljna naplata doprinosa. Srpska radikalna stranka za predloženi zakon neće glasati, ne zato što se suprotstavljamo reformi zakonodavstva, nego što smatramo da ovaj zakon treba da poštuje neka pravila i da ima jasnu strategiju rešavanja problema socijalne zaštite stanovništva. Ovaj zakon smo probali da popravimo amandmanima. Zamolila bih vas, a i nadležnog ministra, da te amandmane pažljivo pogledate, a da ćemo u danu kada budemo raspravljali u pojedinostima doživeti da Vlada prihvati neki amandman SRS.
Sedamnaest minuta i 45 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Maja Videnović. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, meni je zaista zadovoljstvo da danas raspravljamo o Predlogu zakona o centralnom registru. Formiranje centralnog registra zapravo predstavlja jedan od ključnih segmenata reforme penzionog sistema, a reforma penzionog sistema je jedna od najvažnijih reformi koja očekuje Srbiju u 2010. godini. Zbog čega je, naime, ovaj zakon važan? Uvođenje centralnog registra, zapravo centralne baze podataka o obveznicima doprinosa za socijalno osiguranje, o osiguranicima i poslodavcima obezbediće efikasniju kontrolu naplate doprinosa za socijalno osiguranje, smanjenje troškova administracije u oblasti socijalnog osiguranja i efikasnije funkcionisanje čitavog sistema socijalnog osiguranja. Naime, postojeći poreski zakoni i zakoni kojima se uređuju pojedini segmenti socijalnog osiguranja različito definišu postupke vođenja evidencije koje se tiču obveznika doprinosa, što za posledicu ima činjenicu da se iste evidencije vode na različit način kod više organa i to bez ikakve koordinacije, da postoje neophodne evidencije koje se ne vode od strane nijednog organa. Činjenica je, dakle, da danas postoje neujednačene baze podataka, i to bi trebalo i to jeste predmet ovog zakona, samim tim su one nedovoljno precizne, da više organa vodi iste evidencije, da sve to dovodi do potpune neefikasnosti, skupljeg sistema socijalnog osiguranja i do nemogućnosti efikasnog praćenja i kontrole kako uplate, tako i čitave kontrole naplate doprinosa. Donošenje ovog zakona je zapravo u interesu osiguranika, građana Srbije, postojaće kvalitetnije evidencije o osiguranicima i jednostavnija procedura ostvarivanja prava. Kada govorimo o centralnom registru, ima nekoliko aspekata zbog kojih je on važan. Zapravo govorimo o reformi penzionog sistema, jedna od ključnih reformi, kao što sam na početku rekla, koja nam predstoji, a koja se odnosi ne samo na stabilniji budžet, u smislu manjih izdataka koje država dotira za penzijsko i invalidsko osiguranje, a koji danas iznose oko 50%. Kada govorimo o centralnom registru, govorimo o uvođenju reda u oblast koja donosi mnogo problema i to ne samo državi, već ono što je mnogo važnije, građanima Srbije, a to je pitanje kako kontrole, tako i naplate doprinosa. Svedoci smo, naime, velikih problema koji nastaju kao posledica činjenice da zaposleni, odnosno građani Srbije, nisu imali uvid, nisu vršili ili nisu znali da imaju pravo na kontrolu uplate neophodnih doprinosa od strane poslodavca. Nakon mnogo godina, kada je poslodavac dospeo u određene probleme, u stečaj i nelikvidnost, zaposleni, odnosno građani Srbije se suočavaju sa činjenicom koja im remeti sigurnost, remeti budućnost. Svedoci smo da veliki broj poslodavaca, sa druge strane, izbegava obavezu plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje i da trenutno u tom smislu prava pojedinaca nisu u potpunosti zaštićena. Vlada Srbije je do sada u više navrata donosila odluku i na taj način rešila ovo pitanje. Naime, donosila je odluku o povezivanju radnog staža za lica čiji su poslodavci izbegli ispunjavanje te svoje obaveze. Predloženim zakonom, to je ono što predstavlja ključnu odredbu, što će se ovaj problem rešiti jer će nesavesni poslodavci biti brzo i jednostavno identifikovani. Najvažniju novinu u Predlogu ovog zakona, po meni, predstavlja obaveza redovne mesečne kontrole, usaglašavanja i analize svih podataka iz centralnog registra koji se odnose na uplate doprinosa za socijalno osiguranje, kao i obaveštavanje istovremeno Poreske uprave o svim nepravilnostima, kako bi ona dalje sa svojim mehanizmima mogla da postupa. Time će se značajno povećati nivo naplate doprinosa, što će rezultirati povećanim budžetskim prihodima. Prema podacima Ministarstva finansija, zapravo Poreske uprave, ukupan dug doprinosa za PIO na dan 31. decembra 2009. godine iznosio je preko 180 milijardi dinara. Važno je takođe istaći da postoje oni doprinosi koji se, shodno zakonskim trenutno važećim propisima, ne mogu naplaćivati. Reč je o iznosu od 53 milijarde dinara, a odnose se na pojedine kategorije obveznika pravnih lica. Ilustrativno je takođe da napomenem da je u slučaju da je centralni registar na primer u funkciji u ovoj godini, da je poboljšana naplata doprinosa za PIO povećana za samo 10%, da bi to u ovoj godini značilo manje zahvatanje iz budžeta za oko 200 miliona dinara. Očekuje se značajno veći efekat naplate jer će se bolje kontrolisati sama naplata doprinosa i po zaposlenom. Naime, ono što je važno, da će zaposleni imati mogućnost da proveri da li mu i na koju osnovicu poslodavac uplaćuje doprinos, čime će sprečiti mogućnost da poslodavci plaćaju doprinose za obavezno socijalno osiguranje na najnižu mesečnu osnovicu, a da zapravo zaposleni uopšte nisu upoznati ni sa time. Predlogom zakona takođe je predviđeno uvođenje jedinstvenog broja, kao što su moje kolege pomenule, koji će se dodeljivati svakom obvezniku uplate doprinosa, kao i osiguranom licu. Taj broj je važan zbog toga što će on olakšati razmenu podataka između svih korisnika centralnog registra i samog centralnog registra. Ono što je važno je što će on biti formulisan, a kasnije i korišćen u skladu sa Direktivom EU o zaštiti podataka. Ono što je ključno u Predlogu ovog zakona, to je da će sam osiguranik imati svakog meseca informaciju da li mu poslodavac redovno uplaćuje doprinose, što će omogućiti eventualno pravovremeno reagovanje, s jedne strane, a s druge strane i efikasnu reakciju države kroz mehanizme koji stoje na raspolaganju Poreskoj upravi. Predloženim zakonom poslodavcima će, i to nije malo važno, takođe biti omogućen jednostavniji način prijave i podnošenja obrazaca za uplatu doprinosa, zato što će centralni registar zapravo postati i preuzeće funkciju registracije. Naime, danas poslodavac kada želi da prijavi, on podnosi tri različita obrasca, odnosno tri različite prijave na tri različita šaltera, on podnosi prijavu za PIO, posebnu prijavu za zdravstveno osiguranje i posebnu prijavu za osiguranje za slučaj nezaposlenosti, čime se dodatno komplikuje procedura, procedura se čini skupljom. Na osnovu analize i procene koju je uradila Jedinica za sveobuhvatnu reformu propisa, zbog uspostavljanja ovog jednošalterskog sistema, planirano je da će ušteda u privredi biti godišnje oko 14,8 miliona evra. Centralni registar će omogućiti podnošenje jedinstvene prijave, i to na jednom šalteru, kao i podnošenje elektronskih prijava, što predstavlja novinu u ovoj oblasti, a to je u skladu sa usvojenom strategijom i akcionim planom za razvoj elektronske uprave u Srbiji. Ono što je takođe važno, jeste da će se povezati sve institucije socijalnog osiguranja, kako Republički fond za PIO, Republički zavod za zdravstveno osiguranje, Nacionalna služba za zapošljavanje i da će sve one upravo posredstvom i preko centralnog registra biti povezane sa Poreskom upravom. Samim tim govorimo o efikasnijem i kvalitetnijem razmenjivanju podataka, kao i koordinaciji koja će dovesti do poboljšanja usluge korisnicima, odnosno građanima Srbije. Dakle, sistem kontrole će biti pooštren, zaposleni će imati redovan i precizan mesečni uvid u to da li im poslodavci uplaćuju doprinos i na koju osnovicu im uplaćuju doprinos. Poreska uprava će pravovremeno reagovati i efikasno. Poslodavcima će, sa druge strane, biti omogućen jednostavniji način prijave i podnošenja obrazaca za uplatu doprinosa, naplata doprinosa će biti povećana, što će rezultirati povećanim budžetskim prihodima. Sigurnost je po meni ključna reč u Predlogu ovog zakona, pravna sigurnost i neophodnost potpunog pouzdanja u nju. Država je u obavezi da učini sve da stvori pravni ambijent koji građanima omogućava lakše i efikasnije ostvarivanje prava, sa druge strane daje institucijama mehanizme koji će omogućiti efikasniji, kvalitetniji, precizniji postupak koji će onemogućiti upravo one situacije sa kojima se danas suočavamo. Ovaj zakon zaista predstavlja korak napred ka ispunjenju tog velikog cilja koji predstavlja reforma penzionog sistema, jedan od ključnih stubova države, korak napred ka potpuno uređenom društvu. S tim u vezi, zaista bih želela da pozdravim ne samo napore Ministarstva, već i projektnog tima i svih onih institucija koje su dovele do predloga ovog zakona. S druge strane, želim da ih obavestim da će parlament, kroz ostvarivanje svoje kontrolne funkcije, pažljivo pratiti realizaciju ovog zakona. Poslanička grupa će, nakon razmatranja i rasprave o amandmanima, svakako podržati ovaj zakon. Hvala vam na pažnji.
Osam minuta i 25 sekundi iskorišćeno je vremena ovlašćene predstavnice. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu, a po redosledu narodnih poslanika po prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 21, 59. i 60. Saglasno članu 93. stav 4. do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku podnele su sledeće poslaničke grupe: poslanička grupa G17, poslanička grupa DSS, poslanička grupa SRS. Prva prijavljena na listi govornika za danas je narodna poslanica Jelena Travar-Miljević.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, poštovane koleginice i kolege, ne umanjujući značaj predloga zakona koji se danas nalaze na dnevnom redu i o kojima su moje kolege govorile, danas bih akcentovala Predlog zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva. Zašto baš ova konvencija i zašto potvrđivanje ove konvencije? Zato što lično smatram da materinstvo ne može i ne sme biti nešto u čemu ćemo izražavati svoja politička neistomišljenja i neslaganja. Stvarno bih volela da u danu kada se budemo izjašnjavali sve moje kolege i koleginice podrže i potvrde ovu konvenciju jer ovo je još jedan dokument koji obezbeđuje sveobuhvatnu zaštitu žena u slučaju trudnoće, a posebno razdoblje posle porođaja. Podsetila bih nas na četiri osnovna principa Saveta Evrope za unapređenje rodne ravnopravnosti, a to su: jednak tretman u procesu zapošljavanja, stručnog usavršavanja, radnih uslova i napredovanja; jednaka plaćenost za jednak rad; posebna zaštita trudnica i majki koje su nedavno rodile i zaštita samozaposlenih. Naravno da sam svesna svih problema ovog društva, odnosno bar sam upoznata sa većinom, ali ne mogu da ne spomenem one pozitivne stvari koje smo kao parlament i svi učesnici u Vladi i organizacije civilnog društva doneli i uredili tokom ovih poslednjih godina, a to je svakako činjenica da je 2008. godine Vlada Republike Srbije usvojila Strategiju za podsticanje rađanja, u kojoj je opšti cilj održivi demografski razvoj. Svakako, da bi se postigao opšti cilj, neminovno je zahtevano da se dostignu posebni ciljevi, a to je ublažavanje ekonomske cene podizanja deteta, usklađivanje rada i roditeljstva, što je svakako jedan od velikih problema u ovom društvu i verujem da ćemo ga zajednički rešiti ili spustiti na minimum one stvari koje to sprečavaju, snižavanje psihološke cene materinstva, a svakako jedna organizacija ovog posebnog cilja jeste i potvrđivanje ove konvencije, promocija reproduktivnog zdravlja adolescenata, borba protiv neplodnosti ka zdravom materinstvu, populaciona edukacija i aktiviranje lokalne samouprave. Podsetila bih nas da oblast materinstva i roditeljstva, pored pomenutog, definišu se u Zakonu o radu, Zakonu o zdravstvenom osiguranju, Zakonu o zapošljavanju i osiguranju za slučaj nezaposlenosti. Takođe bih nas podsetila da je ovaj parlament usvojio Zakon o zabrani diskriminacije i Zakon o ravnopravnosti polova, kao i to da je u proceduri zakon o zabrani zlostavljanja na radnom mestu. Verujem da ćemo se vrlo brzo izjašnjavati o tom zakonu. Takođe bih želela da nas podsetim da u okviru Ministarstva za rad i socijalnu politiku postoji Uprava za rodnu ravnopravnost, Uprava za bezbednost i zdravlje na radu, Sektor za brigu o porodici i socijalnoj zaštiti i Inspektorat za rad. Kada govorimo o ovoj temi ne mogu da ne spomenem da postoji jedna nevladina organizacija koja sprovodi projekat jednakih mogućnosti za žene u oblasti rada na teritoriji Srednjobanatskog okruga. Imala sam priliku da prisustvujem okruglom stolu koju je zrenjaninski edukativni centar organizovao u opštini iz koje dolazim, a to je opština Žitište. Naravno da su se kao ključni problemi istakli, i od strane zaposlenih i od nezaposlenih žena, ona mogućnost koju koriste nekorektni poslodavci uslovljavanjem ili pitanjem za roditeljstvo i materinstvo. Vrlo sam svesna da Ministarstvo čini sve što je u njegovoj mogućnosti, kao i svi mi, da spreči takve stvari. Iskoristila bih ovu priliku da apelujem na građane da iskoriste ono što im je zakonom dato kao mogućnost i prijave takve zloupotrebe od nekorektnih poslodavaca. Usvajanje ove konvencije daje mogućnost državama članica da usvoje mere kako bi obezbedile zaštitu zdravlja trudnica i porodilja, tj. zdravlja majki i deteta, pravo na dojenje deteta nakon povratka na posao. Ono što će svakako dovesti do određenih promena jeste da ova konvencija daje pravo ženama na jednu ili više dnevnih pauza ili na skraćenje radnog vremena za potrebe dojenja. Pauza ili skraćenje radnog vremena trebalo bi da se računaju kao redovno radno vreme i da se plaćaju u skladu sa tim. Potvrđivanjem ove konvencije još jednom potvrđujemo da materinstvo ne sme biti izvor diskriminacije u zapošljavanju i uključivanje i mogućnost na zapošljavanje odnosno osnovnog prava na rad. Ono što bih istakla kao svoje lični stav i za šta ću se zalagati u svom budućem radu, da ne samo materinstvo nego i roditeljstvo uopšte ne možei ne sme biti prepreka u osnovnom pravu na rad. [[Aplauz.]]
Iskorišćeno je pet minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanik Nikola Lazić.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sam početak ove rasprave pokazuje da nije svrsishodno bilo spajati ovih nekoliko tačaka dnevnog reda u jednu, s obzirom da imamo prilično tematski jednu heterogenu raspravu. To se i vidi iz dosadašnjeg toka. Kao što je poznato, na samom Predlogu zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja je počelo da se radi još 2005. godine, a u najvećoj meri rad na tom zakonu je finiširan 2007. godine. Sama ideja ovog predloga zakona jeste bila da se određena korist ostvari i za poslodavce i za zaposlene, a i za samu državu, što bi značilo da se kroz dnevnu informisanost o uplati sredstava i doprinosa ova procedura kvalitetno prati. Cilj je bio da se spreči šteta, odnosno gubitak sredstava koji nastaje kao posledica nečijeg nemara ili neuplaćivanja doprinosa ili nemogućnosti efikasne kontrole i uvida u uplaćivanje doprinosa. Postavlja se pitanje da li će ovako formulisan zakonski predlog u potpunosti rešiti nagomilane probleme iz ove oblasti i uspeti da reši problem zaostalih neuplaćenih doprinosa. Dosadašnja praksa je pokazala da, prema grubim procenama, gubitak ove vrste sredstava je približno 10%. To ću ilustrovati primerom penzija, što znači da se negde na godišnjem nivou gubi oko 150 miliona evra kada su u pitanju penzije zbog nemogućnosti efikasne kontrole uplaćivanja doprinosa. Onaj ko je upoznat sa detaljima formulisanja ovog predloga zakona zna da je jedna od značajnih dilema bilo to da li da ovaj Centralni registar bude deo nekog od postojećih fondova, poput PIO fonda ili da bude potpuno samostalno postavljen. Ipak je prevagnuo stav da taj deo bude odvojen. To jeste bolje rešenje, jer onda postoji mogućnost bolje i kvalitetnije kontrole, praktično jednim klikom miša na računaru.To podrazumeva informisanost u svakom trenutku da li neki poslodavac izbegava da plati doprinose. Svi se svakodnevno susrećemo sa drastičnim slučajevima protesta zbog toga što neki poslodavci ne izmiruju svoje obaveze u smislu uplaćivanja doprinosa. Prema nekim procenama, oko 70% štrajkova su rezultat ovoga što sam naveo. Takođe, oko 1000 preduzeća koja tek treba da budu privatizovana duguju oko 800 miliona evra za doprinose. Ovaj zakonski predlog svakako neće rešiti postojeći problem u potpunosti, a taj problem mora da se rešava sistemski, ali će biti mogućeda se kontroliše i eventualno spreči izbegavanje ovih obaveza ubuduće. Činjenica je da je problem neuplaćivanja doprinosa mnogo manje prisutan u malim preduzećima, gde se te obaveze redovno izmiruju u oko 90% slučajeva. Srbija nije usamljen slučaj, imamo primer da se i Republika Srpska suočava sa sličnim problemima. Inače, kuriozitet je da PIO fond nema podatke čak ni da je bivši predsednik SFRJ Josip Broz Tito redovno uplaćivao doprinose. U samom zakonskom predlogu DSS ima primedbe na član 35. koji kaže - da će, do ispunjenja tehničkih uslova za bazu podataka, prijave biti podnošene u postojećim fondovima. Dakle, nema ni reči o tome - kada će biti postavljen sistem, odnosno kada će ti rokovi biti ispunjeni, što kompromituje određene prelazne odredbe. Poslanička grupa DSS u tom smislu predložila je amandmane - da se taj rok definiše i da on bude 31.12.2010. godine, jer to jeste razuman rok u kome mogu da se izvrše tenderi, nabavke itd. Sledstveno tome podnet je i amandman na član 36. u kome se predlaže – da je rok u kome su pravna lica dužna da ispune tehničke uslove pomeren sa predložene 2012. godine na 2011. godinu. To zaista nije teško i podrazumeva samo kupovinu po jednog računara, kako bi ti tehnički uslovi bili ispunjeni. Vlada koja sebe naziva socijalno odgovornom bi morala da ove stvari ažurira. Na kraju bih želeo da postavim jedno pitanje gospodinu Milosavljeviću – da li se u potpunosti poštuju izmene i dopune Zakona o spoljnim poslovima, koje smo nedavno doneli, a koje su vezane za uplaćivanje zdravstvenog osiguranja za naše diplomate koje su na službi u inostranstvu.
Pet minuta i 15 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Uvaženi gospodine Lazić, nisam u mogućnosti da vam sada odgovorim na ovo što ste pitali. Pitaću kolege, pa ćemo vam dostaviti pismeni odgovor.
Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević, posle nje narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na današnjoj objedinjenoj raspravi govoriću o Predlogu zakona o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Ovim zakonom se osniva centralni registar obaveznog socijalnog osiguranja, kao jedinstvena i usklađena baze podataka o osiguranicima i poslodavcima, koji će istovremeno biti servis korisnicima podataka organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, Poreskoj upravi, Republičkom zavodu za statistiku i drugima. U obrazloženju za formiranje centralnog registra Vlada je navela više razloga od kojih su neki razumljivi i opravdani. Opravdano je što je bi to dovelo do pojednostavljivanja procedure kod donošenja prijave, promene prijave, odjave sa socijalnog osiguranja i elektronskim putem u centralni registar, kako ste naveli u obrazloženju. Razumljivo je i opravdano centralizovanje podataka o obveznicima socijalnog osiguranja, koji sada imaju velike probleme kod ostvarivanja prava po osnovu uplate doprinosa, samo ako ti podaci iz centralnog registra budu jedino validni u ostvarivanju tih prava. U obrazloženju za donošenje ovog zakona takođe kažete da se primenom zakona stvaraju pretpostavke za znatno efikasniju naplatu doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, a što bi rezultiralo povećanim budžetskim prihodima. U delu Predloga zakona koji govori o delatnosti centralnog registra u tački 7) člana 10. stoji - da obavlja kontrolu podataka o obračunatim i naplaćenim doprinosima za obavezno socijalno osiguranje po osiguraniku, po svim osnovama prilikom svake isplate. To da će osnivanje centralnog registra obezbediti efikasniju kontrolu naplate doprinosa za socijalno osiguranje je potpuno bez osnova. Nijedan član Predloga zakona ne prenosi nadležnost kontrole obračuna i naplate sa Poreske uprave na Centralni registar. Uostalom, ko garantuje da će ti preneti podaci biti tačni. U kaznenim odredbama niko nije naznačen kao odgovoran za tačnost podataka. Šta će se desiti ako osiguranik, recimo, ima dokaze za uplate koje nisu evidentirane na njegov jedinstven broj, jer je neko pogrešio? Kako će mu biti nadoknađena eventualna šteta, nerviranje i gubljenje vremena? Poreska uprava i sada ima evidenciju o svim dužnicima po osnovu uplate doprinosa, pa ipak ne uspeva da izvrši svoju funkciju i naplati dugovanja, iako ima sve instrumente prinude na raspolaganju. Nepostojanje centralnog registra tu nema nikakvu ulogu. Dalje, u razlozima za donošenje ovog zakona Vlada kaže – kako organizacije socijalnog osiguranja vode iste evidencije o osiguranicima i obveznicima, bez ikakve međusobne koordinacije i usklađivanja podataka, naročito kada je u pitanju evidencija uplata osiguranja. To je tačno, međutim uplata jednog osiguranja ne znači automatski uplatu i ostala dva osiguranja, pošto se plaćaju na različite račune, a to je opet stvar Poreske uprave Republike Srbije. Ona je i do sada mogla dostavljati podatke organizacijama socijalnog osiguranja, da se sami osiguranici ne šetaju od službe do službe i od šaltera do šaltera. Očigledno je da Poreska uprava nije ažurna, nije dovoljno stručna za poslove koje obavlja, što je verovatno posledica zapošljavanja partijskih kadrova, raznih političkih trgovina i ucena. Ni tvrdnje predlagača da će se donošenjem ovog zakona prevazići brojni problemi koji prate naplate doprinosa za socijalno osiguranje nisu tačne. Sadašnja nedovoljno efikasna kontrola naplate posledica je neefikasne vlasti, podeljene u ministarske feude, selektivne primene kaznenih odredbi, otpisa ili refinansiranja duga najvećim dužnicima. To je opet posledica pljačkaške privatizacije tih firmi obveznika, zatim nemogućnost naplate doprinosa od velikih sistema monopolista, nedodirljivih finansijera stranaka na vlasti itd. To je glavni uzrok deficita sredstava u sistemu socijalnog osiguranja. Njih je veoma lako identifikovati, štaviše oni su odavno identifikovani i nagrađeni za izbegavanje svojih obaveza i utaju duga prema osiguranicima. Mali obveznici, kao što su mala i srednja preduzeća i preduzetnici, jedine su redovne platiše, pošto su pod stalnom prismotrom Poreske uprave. Za one druge saznamo tek kad se ustanovi dug od nekoliko miliona evra. Do tada su oni nedodirljivi, poreska i finansijska kontrola je uglavnom naručena. Poslove obavljaju uglavnom na crno. Radnike zapošljavaju bez prijave na osiguranje, što ovi saznaju iz novina, tek kada odgovorni budu van domašaja našeg pravnog sistema. Jedinstvena baza podataka trebalo je odavno da se uspostavi i za to nisu bila potrebna neka velika sredstva. Nije trebalo uzimati veliki kredit još pre pet godina od Svetske banke u okviru projekta PARIP – konsolidacija naplate i reforme penzijskih administracija u Srbiji, pogotovo što ćemo na tu celokupnu realizaciju i povezivanje korisnika sa bazom podataka Centralnog registra čekati još tri godine. Ovako dug rok je jedna od glavnih zamerki na Predlog zakona, jer početak rada Centralnog registra, koji se sastoji od preuzimanja postojećih podataka, registrovanja promena, registrovanja novih podataka, moguće je uraditi do kraja tekuće godine, s obzirom da organizacije socijalnog osiguranja imaju savremene sisteme, obučene kadrove, a programi koji bi objedinili tražene podatke nisu ni komplikovani ni skupi. Zašto je potrebno da se, pored toliko zaposlenih eksperata i nezaposlenih stručnjaka, u eri elektronike i u 21. veku – na realizaciju sabiranja podataka čeka osam godina? Ovo je potpuno neshvatljivo pogotovo ako se zna, na primer – da je za primenu sistema PDV-a celoj privredi ostavljen rok od godinu dana, što je priznaćete mnogo kompleksniji posao od obrazovanja Centralnog registra. Setimo se samo da je za primenu PDV-a u Sloveniji bilo potrebno tri do pet godina. Obrazloženje Vlade da će sam osiguranik imati informaciju na mesečnom nivou je nepotpuno, jer član 16. ne predviđa da Poreska uprava dostavlja podatke Centralnom registru na mesečnom nivou i za veliki i značajan broj osiguranika i obveznika, a to su preduzetnici. Mi smo s tim u vezi podneli amandman na član 16. Imamo i primedbe na određivanje i dodeljivanje tzv. jedinstvenog broja. Vi ste u članu 2. tačka 12) dali tumačenje jedinstvenog broja kao slučajno izabranog broja koji dodeljuje Centralni registar obaveznog socijalnog osiguranja za potrebe obaveznog socijalnog osiguranja obveznicima doprinosa i osiguranim licima. Ovo je međutim u suprotnosti sa članom 17, gde u stavu 3. kažete – sadržinu, način određivanja i dodeljivanje jedinstvenog broja, kao i uspostavljanje veze jedinstvenog broja sa matičnim brojem građana i poreskim identifikacionim brojem, propisuje ministar nadležan za socijalnu politiku. Mi smo amandmanom predložili jasnije i konkretnije rešenje. U delu zakona koji govori o organima centralnog registra predvideli ste upravni odbor i direktora, ali ne i ko će kontrolisati rad ovog centralnog registra. Takođe smo podneli amandmane i na neke nedorečenosti, protivrečnosti i nejasnoće kojih ima u predlogu i one će biti posebno obrazložene kada budemo govorili u pojedinostima o ovom zakonu.
Iskorišćeno je osam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković, a posle nje narodni poslanik Milorad Buha.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, rizikujem da malo živnemo posle moje prve rečenice, jer vidim da tema koja bi trebalo da bude vrlo ozbiljna postaje vrlo dosadna, zahvaljujući, pre svega, tome što nemamo sagovornika koji bi mogao da nam odgovori na ono što je sporno. Dakle, prva i jedina prava reformska Vlada je bila prva Vlada Vojislava Koštunice. Zašto je reformska? Zato što je konstatovala sve sisteme u kojima stvari ne funkcionišu i počela reformu. Jedna od ovih stvari, a evo i dokaza za ovo što kažem, jeste projekat "PARIP" iz 2005. godine, koji se odnosio ona konsolidaciju naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji. Obezbeđen je bio novac od 25 miliona mislim dolara Svetske banke. Projekat je napravljen i krenulo se u realizaciju ovog projekta. Cilj projekta i poseban deo, koji je bio i te kako važan, bio je, pre svega, konsolidacija naplate, povećavanje efektivnosti naplate i drugi deo koji takođe vrlo važan je onaj koji se odnosio na nivo obaveštavanja svih korisnika, dakle, i poslodavaca, osiguranika i države, o tome šta se uplaćuje, koji doprinosi, kako i kojom dinamikom. Kakva je naša današnja situacija u odnosu na tu 2005. godinu? Raznim poreskim zakonima, zakonima o socijalnom osiguranju, zakonima o penzijskom osiguranju, o osiguranju za slučaj nezaposlenosti i o zdravstvenom osiguranju mi imamo formirane različite baze podataka. Dešava se da mnogo podataka bude potpuno identičnih, potpuno istih, ali se vode na drugi način, pa te baze budu potpuno neuporedive, nisu usklađene i ne mogu da se koriste i da se preklapaju. S druge strane, u mnogim situacijama mi nemamo podatkekoji su nam i te kako potrebni za neka druga ozbiljnija sagledavanja nekih problema koji se pojavljuju u ovim sistemima. Kontrola naplate takođe nije efikasna. Mi godišnje gubimo otprilike 10% efektive prihoda samo po osnovu, recimo, penzijskog osiguranja. Znači, otprilike godišnje se izgubi 150 miliona evra, što je mnogo veliko i za mnogo jače zemlje nego što smo mi. U Srbiji je sve veći broj onih koji gubeći posao gube i zdravstvene knjižice, gube pravo na zdravstveno osiguranje. Zahvaljujući ovoj Vladi i njihovoj i te kako dobroj politici, naročito moram ovo da kažem posle onoga što je gospodin ministar rekao - oni rade, a mi smetamo, oni su obećali svojevremeno u predizbornoj kampanji 200 hiljada novih radnih mesta i stigli su do broja 200 hiljada, ali novootpuštenih ljudi. Dakle, rekord je postignut, skoro 200 hiljada ljudi je izgubilo posao za mandata ove Vlade i najveći broj njih je izgubio usput i zdravstvene knjižice. Poslodavci, sve više shvatajući da je država potpuno nesposobna, sve više ne uplaćuju doprinose. Vi imate situaciju da kada pogledate u gradovima, dolazim iz Valjeva, kada pogledate ko vam se obraća da mu pomognete kao narodni poslanik, bar 20% onih koji traže pomoć jer nemaju uvid šta je uplaćeno u fondovima socijalnog osiguranja i onda imaju problem kada dođu u situaciju da traže penziju ili da traže mogućnost da se leče. Reći ću vam jedan primer iz zdravstva. Volim primere zato što onda mogu da potkrepim ovo što govorim, što vama deluje kao politička priča. U Srbiji se godišnje za zdravstveno osiguranje po stanovniku izdvaja oko 300 evra. Otprilike za oko 3,5 miliona građana Srbije se izdvajaju i uplaćuju doprinosi. Ako se uz to imaju u vidu i članovi njihovih porodica, socijalno ugroženi i nezaposleni, otprilike broj onih koji uplaćuju zdravstveno osiguranje, koji ga imaju, jeste šest miliona sedamsto osamdeset šest hiljada trista trideset tri građanina. Usput do onog broja u ovom delu Srbije dešava se da negde oko osam stotina hiljada ljudi nema zdravstveno osiguranje. Priznaćete, prvo to je ogroman broj, a drugo najveći broj tih ljudi je zapravo iz one kategorije ekstremno siromašnih ljudi, a danas imate u podatak u novinama da 300 hiljada ljudi koji prima minimalac u Srbiji nema zdravstveno osiguranje. Dakle, poslodavci im ne uplaćuju doprinose za zdravstveno osiguranje. Imate i još jednu stvar koja je vrlo važna. Republički zavod za zdravstveno osiguranje je sam napravio pretraživač da bi kontrolisao uplate jer prosto ne može da kontroliše ko šta plaća i koliko često plaća. Uz to, vlade su u dva mandata 2005. i 2009. godine svojim odlukama pokušale da povežu, ne samo pokušale, nego i povezale staž ljudima i na taj način dale velika sredstva građana Srbije, umesto poslodavaca, koji su bili dužni da to plate jer je to njihova obaveza prema državi. To je sad neka trenutna situacija u svemu ovome, ali osnivanjem centralnog registra, koji jeste dobra stvar – i negde 2007. godine najveći deo ovog projekta i osnivanja ovog registra je bio gotov, danas je 2010. godina, pa tri godine gubimo godišnje po 150 miliona, onako razbacujemo se, rekla bih – mi bismo dobili nekoliko vrlo važnih stvari kao što je precizna evidencija o osiguranicima. Dalje, efikasnu kontrolu naplate. Samo ne kažemo kad budemo imali pregled toga ko šta uplaćuje, ne kažemo kako ćemo se boriti, da li zaista i uplaćuju oni koji ne uplaćuju. Dalje, pojednostavila bi se procedura kod ostvarivanja prava iz obaveznog socijalnog osiguranja i, ono što je jako važno, a niko ne pominje nigde, rasteretio bi se budžet, jer za sve ove kategorije gde se ne plaća osiguranje budžet stalno mora da dotira i da ubacuje nova sveža sredstva. Šta je sporno? Dakle, mi iz DSS nemamo nikakav problem da pohvalimo ovo što je gospodin Lalović uradio kao bivši ministar, to je zaista korektno i to nema šta da se komentariše, ali ono što je za nas sporno nalazi se u članovima 35, 36 i 37. Član 35. je onaj član koji je centralni, što se nas tiče, u ovom zakonu, a on vam je potpuno nedorečen, nejasan. Nigde ne piše kada će to biti obavljene tehničke pripreme. One mogu da budu za godinu, dve, pet. Prosto, ne piše, a valjda nam je u interesu, računam i vama je valjda u interesu, da bude što pre. Zbog toga smo mi i uložili amandmane na ova tri člana, gde ste vi rokovima prolongirali 2013. i 2012. godinu. Dozvolićete, sredstva postoje, zakon postoji, prosto ne razumem zbog čega je potrebno čekati tri godine od danas da bismo nešto što može da se uradi za pola sata ne uradili. S druge strane, ta cifra od 25 miliona koja se drži negde i čeka se trenutak da se to aktivira i proteže se još tri godine, prosto ostavlja mogućnost da sumnjam da tu postoje neki drugi razlozi i da zbog toga te stvari ne radite. Dakle, za nas iz DSS najsporniji su rokovi. Gospodo, rokovi su ono o čemu moramo da pričamo. Pričaćemo i kada budemo o amandmanima govorili. Napravili ste set praktično zakona, konvencija i protokola i stavili ste još dve stvari koje praktično ne znam kako ste svrstali ovde, ne znam koja je logika, nisam uspela da je pronađem, ali čula sam više govornika koji su ovde hvalili odluke pojedinih lokalnih samouprava da ženama trudnicama i mladim majkama omoguće neka dodatna sredstva u odnosu na ono što im omogućava država. Molim vas, to je jedna najjeftinija i najjadnija demagogija koju sam čula. Država je dužna da vodi računa o svim ženama u ovoj državi, o svim trudnicama u ovoj državi. Ne mogu one biti deo nečije lokalne prćije, ni u kom slučaju da se na taj način skupljaju poeni. Država mora da vodi računa o svima jer tako što to rade lokalne samouprave vi imate najjasnije kako se sprovodi Zakon o diskriminaciji. Zašto je trudnica iz Valjeva diskriminisana u odnosu na onu iz Jagodine? To je stvar države. Ovde mora da se zauzme stav da li ćemo to da radimo ili nećemo da radimo. Ako nećemo, onda niko na to nema pravo, onda ćemo o tome da pričamo. S druge strane, ovaj protokol o saradnji Turske i Srbije, to je u redu, samo što su naši standardi i danas mnogo viši nego što su ovde u protokolu i nego što su u Turskoj, tako da ne znam šta mi tu u stvari potpisujemo.
Iskorišćeno je devet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Naroda poslanica Jasmina Milošević.
Da je demagogija nešto kada se priča, a ne radi se ništa, a u Jagodini je crno na belo nešto već urađeno. Niko ne potcenjuje, niti upoređuje trudnice koje su iz Jagodine ili su iz Valjeva, prosto, u Jagodini ljudi, mimo onog, pored toga što država može da uradi, brine o svojim trudnicama. Tako da malo pojam i terminologija demagogije je možda primerenija nečem drugom.
Milica Vojić-Marković, replika.
Govorila sam o demagogiji države, nisam govorila o demagogiji lokalne samouprave, nego sam govorila o demagogiji države. Sve dok se država u republičkom parlamentu zalaže za to da trudnice imaju pravo i da budu na isti način tretirane u celoj zemlji, ako to nije tako, onda je to demagogija i ostajem na tome da je demagogija ono što država vrši u tom pravcu.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, posle njega narodni poslanik Miroslav Petković.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, pred nama je jedan vrlo bitan i važan zakon za pravni sistem Republike Srbije i za socijalnu politiku i socijalni rad Republike Srbije. Postavljamo pitanje u ime SRS - zašto tek danas? Pravne, ekonomske, socijalne, tehničke, tehničko-tehnološke i sve druge stvari i aspekti su bili spremni i pre pet godina, i pre tri godine i prošle godine? Evo, imamo ga danas, a stvarna primena će biti tek 2013. godine. Postavljamo pitanje opravdanosti i neopravdanosti uvođenja svega ovoga. Zašto se kasni i zašto prolongiramo stvarni rok primene ovoga zakona? Imamo međunarodno obezbeđena sredstva, imamo kadrove u službama koje pokrivaju ovu oblast. S druge strane, imamo i tehničko-tehnološku pripremljenost za vođenje ovih evidencija. Jedino nemamo dobru volju vlasti da krene ozbiljno u ovu reformu.Ovo jeste reforma. Poslodavci muku muče sa šalterima, obiljem šaltera, obiljem administracije i obiljem papira. U savremenom svetu, u brzim uslovima života i rada, privređivanja, način kako je to organizovano u Republici Srbiji je nepotpun, neracionalan i s druge strane preskup. U oblati socijalne politike imamo deficit i u penzijsko-invalidskom osiguranju, i u zdravstvenom osiguranju i kod nezaposlenih takođe. Moramo učiniti sve da se prevaziđe bar ova adminstrativno-tehnička barijera koja stoji pred poslodavcima. Zatrpali smo ih mnogim papirima u oblasti finansija, administracije, radnih odnosa, zaštite na radu itd. Pomozimo im sada na ovaj način, ali što pre, ne za tri godine. Poslodavci ne mogu čekati. U uslovima nelikvidnosti, nedostatka kvalitetnih kreditnih sredstava, ogromne prezaduženosti privrede itd, čekajući tri godine, postavljamo pitanje – ko će od privrede, od poslodavaca preživeti te tri godine? Kada govorimo o opravdanosti, opravdano je i moramo razmišljati o ubrzanju ovog postupka. Osnovna primedba SRS je uz ovaj rok, kojim pomerate primenu ovog zakona, jeste pitanje još jedne državne službe koja će biti samostalno pravno lice, koja će iza sebe imati i upravni odbor i direktora i radnike, uz postojeće radnike u sve tri institucije, uz postojeće druge službe koje vode određenu evidenciju i određene podatke iz ove oblasti. Šta je još bitno naglasiti kod ovog zakona? Bitna je suština i srž evidencije. Evidencije moraju biti potpune i jasne, pregledne, dostupne svima. Iz zakona to ne proizlazi. One su morale biti prisutne i u prošlom periodu i sada. One su bile dostupne Poreskoj upravi, ali nisu bile dostupne poslodavcima i radnicima. I danas radnik kome se ne uplaćuju porezi i doprinosi nema mogućnosti da dođe do potpune informacije o tome za koji mesec je njemu uplaćen pojedini doprinos. Nema te mogućnosti, odnosno mora izgubiti jako mnogo vremena da bi došao do tih podataka, obići mnogobrojne šaltere, doći do tog podatka i šta onda? Šta mu onda ostaje? Ostaje mu inspekcija. Inspekcija to završava za mesec ili dva i ostaju prekršajne prijave za poslodavca ili određeni drugi postupak. Država se mora potruditi da ovaj postupak oko neplaćanja reši na drugi način, imperativnom zakonskom odredbom. Nemamo imeprativnu zakonsku odredbu koja će naterati poslodavce da plaćaju poreze i doprinose. S druge strane, isključili smo pojedine kategorije preduzeća u smislu plaćanja poreza i doprinosa. Koja preduzeća?Preduzeća u privatizaciji, preduzeća u restrukturiranju. S druge strane, moramo ukazati aktuelnoj vlasti da ne izlazi u susret tajkunima i svima onima koji su učestvovali u postupku privatizacije. Na koji način? Kupili su preduzeća. Ta preduzeća su im bila samo transferna preduzeća za transfer određenih njihovih finansijskih transakcija, pranja novca i dovođenja u poziciju tih preduzeća da ih odvedu u stečaj. Šta se dešava sa radnicima koji su u tim privatizovanim preduzećima? Završavaju na ulici, bez poreza i doprinosa i onda država na kraju mora odvojiti sredstva da bi povezala radni staž zbog toga što su to bila preduzeća u privatizaciji. Država ispravlja greške tajkuna, odnosno zlonamerno učinjene prekršaje tajkuna, u smislu pranja novca, izbegavanja zaduživanja tih preduzeća, privatizovanih preduzeća i s druge strane, nepreduzimanja radnji u smislu zatvaranja tih preduzeća i teranja radnika u Nacionalnu službu za zapošljavanje, na kraju, apsolutno gubljenje posla. Šta vlast ne čini, a morala bi da čini? Vlast mora ovog trenutka pojačati kreditne linije u smislu prevazilaženja nelikvidnosti privrede. Ovih dana smo dobili od Vlade jednu aktivnost koju treba da pozdravimo – davanje određenih subvencija građanima i time i pomoć domaćoj privredi, ali pitanje je svrsishodnosti te aktivnosti i tih kreditnih linija, tih subvencionisanih kredita, zato što iza toga stoji vrlo loša praksa i pogubna politika ove vlasti, a pokušaću to da obrazložim u nekoliko rečenica. Radi se o kreditnim linijama koje će davati banke uz subvenciju države i direktno iz budžeta. Kome će davati? Davaće samo onima koji trenutno nisu dovoljno zaduženi da mogu dobiti kreditnu liniju za određene proizvode, usluge od strane domaćih preduzeća. Pogubno je to što to nije pomoć privredi, nije pomoć nezaposlenim radnicima. To je pomoć samo zaposlenim radnicima, koji mogu povući te kreditne linije, koji se mogu zadužiti. Šta je sa nezaposlenima, sa penzionerima koji imaju malu penziju ispod 100 evra i 450 hiljada je takvih? Šta je sa onim kategorijama stanovništva koji su na ivici egzistencije? Kažete, ima ih 670.000. Kako će oni dobiti kreditnu liniju? Što je najpogubnije, iz budžetskih sredstava će se namirivati razlika u kamati prema bankama. Ko plaća u budžet? Plaćaju, između ostalog, i oni koji nemaju to pravo da ostvare pravo na subvencionisani kredit. To su i nezaposleni, i oni koji žive na ivici egzistencije, i penzioneri itd. Sa zdravim sredstvima budžeta pomažemo zaposlene, pomažemo u stvari najviše bankama. Zašto? Zato što ovog trenutka bankarski sistem ima dovoljno sredstava da ih plasira u određene namene. Bankarski sistem je prezadužio državu i neće više državi da daje kreditne linije. S druge strane, građani su prezaduženi, i oni koji rade i oni koji ne rade. Banke su tog trenutka kada su shvatile da nemaju više kome dati, onda su odigrale igru sa Vladom Republike Srbije, sa aktuelnom vlašću, da izigraju budžet, da izigraju celokupan sistem i kao mi pomažemo građanima Srbije. Ne pomaže se na taj način građanima Srbije. Svaki aktivan dinar u budžetu Republike Srbije treba da ide u zapošljavanje. Ne na ovaj način da zaposlimo privredu, da pomognemo građanima. Na ovaj način ne pomažemo građanima Srbije. Pomažemo samo onima koji ovoga trenutka imaju mogućnost da se dozaduže, da tako kažem, odnosno da se izradi jedna politika u koju ćemo moći, a to je i predlog bankarskog sistema prema Vladi Republike Srbije, da se granica u zaduživanju građana pomeri sa 30% ličnog dohotka na 50%, samo zato da prezadužimo građane Srbije. Šta u stvari dobijamo? Šta društvo time dobija? Dobija jednog prezaduženog građanina. Gubi sredstva koja bi trebalo da usmeri u određene druge vidove razvoja, a mi ulažemo upotrošnju. To je vrlo loša aktivnost Republike Srbije, čak bih rekao da je štetna. Ona je štetočinska, zato što sredstva koja bi trebalo usmeriti u razvoj, mi ulažemo u bankarski sistem. Umesto da određene kreditne linije proguramo preko Fonda za razvoj, da na taj način, razvijamo našu privredu, mi na ovaj način omogućavamo bankama da njihova sredstva ne ležu na računima, nego da ih oplodi ovaj sistem. Da se vratim na Centralni registar. Centralni registar, rekli smo da je on dobro zamišljen, ali ovoga trenutka je pitanje šta će se desiti za tri godine. Imamo katastrofalnu poziciju u Fondu PIO. Ovde ću vam kroz nekoliko finansijskih pokazatelja pokazati šta se dešava u Fondu PIO u poslednjih nekoliko godina. Ukupna sredstva Fonda su 2003. godine bila 146 milijardi, u 2006. godini su 258 milijardi, u 2010. godini su preko 460 milijardi. Gledajte, mi povećavamo broj penzionera, povećavamo Fond, na koji način? Zaduživanjem i izdvajanjem iz budžeta. Umesto da sredstva budžeta uložimo u nezaposlene, mi ih izdvajamo u Fond PIO. Jeste, penzioneri su zaslužili da dobiju penziju, ali ne na ovakav način. Gledajte sada koliko je to iskazano u finansijskim pokazateljima budžeta. U 2003. godini je budžet izdvojio 42 milijarde, što je predstavljalo 30% od ukupnih sredstava penzijskog fonda. 2006. godine je izdvojeno 97 milijardi, što je bilo 38%. Za ovu godinu je predviđeno 215 milijardi, što predstavlja 45% sredstava u penzijskom fondu. Vidite, sa 30% za sedam godina smo došli na 45%. Šta će biti 2011, šta će biti 2015. godine? Nemamo aktivnu politiku države da obezbedi kvalitetna sredstva u penzionom fondu. S druge strane, sa MMF je potpisan sporazum da će se ukupna sredstva penzijskog fonda, sa sadašnjih 13%, spustiti na 10%. Kako će se spustiti? Mi iz dana u dan imamo sve više penzionera, zadržavamo nivo penzija, jer su penzije zamrznute. Kako ćemo to spustiti na 10%? Koje su to metode? Koji način? Kako izvršiti reformu PIO? Vlada, a posebno potpredsednik Vlade Krkobabić, obećavao je početkom godine donošenje zakona, novog zakona i nove reforme u PIO osiguranju, ali pitanje je kada ćemo dobiti taj zakon. Koje su to mere? Da li Vlada o tome razmišlja? Ovi podaci koje sam pročitao, na kojima SRS godinama, poslednjih nekoliko godina ukazuje da je to katastrofa, da je to ogroman deficit koji se ne može više finansirati iz budžeta, ne može se više zaduživanjem sprečiti katastrofa u penzijskom fondu. To vas ne brine. Međutim, mora da celokupno srpsko društvo o tome razgovara i vi što pre morate doneti ovde, pre ovu skupštinu, inovirani zakon o PIO osiguranju, doneti strategiju reforme PIO. Bez toga, nema privrede, jer mi umesto da upumpavamo sredstva u privredu, upumpavamo u fondove, kako u penzijski, tako i u Fond zdravstvenog osiguranja, tako i na zaposlene.
Iskorišćeno je 14 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Hvala, gospodine Buha, na doprinosu današnjoj temi. Vi dobro počnete i date dobru analizu, ali negde na kraju u zaključcima, imam utisak da malo pokvarite to što dobro počnete. Oko kredita, ovih subvencioniranih, tačno je, daju se zaposlenima. Kako da date kredit nezaposlenoj osobi? Kako oni da vraćaju te kredite? Mešate socijalnu funkciju države koja je potrebna i treba da postoji i komercijalnu. Kredit je komercijalni aranžman između poslovne banke, u ovom slučaju sa subvencijom države, i lica koje je u mogućnosti da taj kredit otplaćuje. Onaj ko je nezaposlen, on ne može da otplaćuje kredit. Kako da ga dobije? To je sasvim druga priča. Nije cilj ovih kredita da se pomogne nezaposlenima. Nije cilj ovih kredita i ovog segmenta politike Vlade da se otvore nova radna mesta. Cilj je da se sačuvaju postojeća. Subvencioniranjem kredita, jačanjem tražnje se pomaže da se oni koji rade sačuvaju na tim radnim mestima, zato što će građani koji uzmu kredit, vidimo da je interesovanje veliko, tim parama kupovati, najverovatnije, i gotovo isključivo na tržištu Srbije, pošto su to sredstva od, recimo, od 3.000 evra do nekoliko stotina hiljada dinara, nešto što će omogućiti nekim ljudima koji rade da ostanu na radnim mestima. To je jedna racionalna mera u situaciji kada mi kao država imamo krizu tražnje. Nemoguće je očekivati povećanje izvoza, ako domaća preduzeća i na domaćem tržištu ne ostvaruju ekonomiju obima, ako nemaju realizaciju proizvoda na domaćem tržištu. U pravu ste vi kada kažete da treba naći načina i pomagati i nezaposlenima i pomagati da se otvaraju nova radna mesta. Ali, to je potpuno drugi segment funkcionisanja Vlade, drugi deo budžeta, drugi deo ekonomskih mera i aktivnosti. Hvala vam što ste i gospođi Milici Vojić-Marković odgovorili u moje ime na jedno njeno pitanje koje se tiče, praktično, vašeg pitanja – zašto tek sada? I mi se pitamo zašto tek sada. Ovaj zakon je mogao da bude i 2007, 2008. i 2009. godine predložen. Znam da je sadašnji saziv Ministarstva rada i zapošljavanja vrlo aktivno se uključio da bi ovaj zakon danas bio pred poslanicima. Na njemu se radi u prethodnih nekoliko meseci i, uvek je bolje sada, nego nikada. Slažem se da je to tema – zašto za dve i po godine. Svi pominju tri godine. Nije tri godine, jer smo već na gotovo polovini ove godine, ali to je krajnji rok. Sa nekim aktivnostima i radnjama će se početi odmah, za recimo dva meseca. Potrebno je vreme u kome će tehnički sistem biti uspostavljen da bi sve ovo profunkcionisalo. Ovaj početak 2013. godine je krajnji rok za potpunu primenu svih segmenata i svih obaveza preuzetih ovim zakonom, a očekujem da će kolege uspeti da parcijalno, maltene, već u narednim mesecima počnu sa primenom i, kamo sreće, a verujem da će to biti ostvareno, da i mnogo pre nego 1. januara 2013. godine, ovaj zakon počne da se primenjuje.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milorad Buha.
Ministre, vi ste sada jako dobro počeli, ali na kraju, središnjica je iskrenula celokupan sistem vaših misli. Na kraju ste, u stvari, završili dobro. Osnovni problem ovog društva je neaktivnost države da sva slobodna sredstva, budžetska sredstva, fondovska sredstva, usmeri u najlošiju stranu privrednog sistema – u nezaposlene i sistem zapošljavanja. Najveći problem države ovoga trenutka je pomoći zaposlenima. Zaposleni imaju i zarade, i imaju plate itd. Ta sredstva koja ćete iz budžeta izdvojiti, vi ne znate koliko ćete izdvojiti. Vi ne znate koliko će građana moći dobiti te kredite. Vi ne znate koliko će ovoga trenutka domaćih preduzeća imati pozitivne efekte na temelju kredita koji će biti odobreni građanima. Vi nemate te podatke. Ali, znate sigurno, takva je i odluka Vlade, da će ta sredstva u smislu subvencioniranja tih kreditnih linija biti odobrena iz budžeta. Taj isti budžet finansiraju nezaposleni. Nezaposleni čovek koji ujutru kupi hleb i mleko, plati 8% PDV-a, koji direktno ulazi u budžet. Gde je njemu pomoć? Je l' veći problem za društvo zaposleni ili nezaposleni? Ako ćemo politički, mi moramo da sagledamo i političku stranu ove dimenzije. Pomozimo našima. Prenatrpali ste celokupnu državnu upravu, državnu administraciju stranačkim ljudima. Kome pomažemo? Pomažemo našima. O nezaposlenima, onima koji su na ivici bede, penzionerima koji žive sa 2, 3, 5 hiljada, oni koji dobijaju penzije iz poljoprivrednog osiguranja, ko o njima razmišlja? O tome morate razmišljati, o tome morate govoriti i imati aktivne mere da pomognete nezaposlenima sa svakim dinarom koji ostane slobodan u budžetu. Malo ih je i ovo nije u svakom slučaju dobra aktivnost Vlade Republike Srbije. Morali ste svaki dinar, ovo što ste namenili za ove subvencije, dati preko Fonda za razvoj za nezaposlene, za privredne subjekte, za stare zanate itd, a to niste učinili i to ne činite.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je 10 minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, na samom početku da otklonimo jednu dilemu, jer ste vi pokušali u vašoj diskusiji da podelite ljude na neke tri grupe, gospodin Obradović vam je jasno odgovorio na to, vi niste imali reči da opravdate svoj stav. Budite uvereni da mi ne delimo građane Srbije i da zaista želimo dobro ovoj zemlji. Nemojte mi zameriti, uz dužno poštovanje, ja sam vas već jednom nazvao ministrom opšte prakse, što bi moj uvaženi kolega Miloš Radulović rekao, vi ste legenda ovog parlamenta zato što ste ovde branili i budžet Republike Srbije, i Zakon o poljoprivredi i elektronsku trgovinu, čak i neke zakone iz oblasti pravosuđa. Zaista uvažavam to što vi pratite ovu diskusiju i odgovarate narodnim poslanicima na primedbe koje iznose na današnjoj sednici. Očekivao sam gospodina Ljajića danas da nam obrazloži ovaj zakon. Mislio sam da je u kampanji u Aranđelovcu, ali dobio sam informaciju da nije tamo, tamo je u njegovo ime otišao izvesni Pile iz Telešopa, koji je otišao da obiđe građevinske radove u Aranđelovcu. Da se vratimo na temu dnevnog reda. Vlada Republike Srbije u aprilu 2008. godine donela Uredbu o Centralnom registru obveznika doprinosa za socijalno osiguranje. Tu je predviđen delokrug Centralnog registra, rukovođenje i sve stvari koje bi trebalo da se predvide ovom uredbom, i kao posledica te uredbe nastao je i ovaj zakon koji predviđa da organizacije obaveznog socijalnog osiguranja jesu organizacije za obavezno penzijsko-invalidsko osiguranje, zdravstveno osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti. Podsećam vas, gospodine ministre, da akt o osnivanju ovog centralnog registra, odnosno prateći dokumenti koji treba da prate ovaj zakon moraju biti doneti u roku od 60 dana, ali ne znam da li ste upoznati da pojedine odredbe ovog zakona će biti tek usklađene 2013. godine. Pre svega, mislim na odredbe koje se odnose na Poresku upravu. U obrazloženju ovog zakona stoji da je uslov Svetske banke da kredit bude realizovan do 30. septembra 2010. godine. Mogu to da razumem, ali to me podseća na jedan hit koji Modelsice pevaju – Pare, pare, pare, volim samo pare. No, Vlada Republike Srbije je, kako je dogovoreno sa MMF, u 2009. godini bila u obavezi da sprovede reformu penzijskog sistema. Mi smo 2008. godine, kao poslanička grupa DSS, insistirali na tome, govorili da je sadašnji model isplate penzija neodrživ. Podsećam vas da je od 2003. do 2008. godine upravo za ove svrhe, znači, uplata za Fond za PIO iznosila 565 milijardi dinara, a vi kao ministar trgovine siguran sam da znate podatak da su u istom periodu prihodi od privatizacije iznosili 502 milijarde dinara. Krajnje dobronamerno ovo iznosimo zato što taj problem moramo da rešimo. Zbog nedovoljnog priliva sredstava, bez obzira kako to komentarišu kolege iz PUPS-a, izgleda da će se penzije svesti na socijalnu pomoć, jer frapantan je podatak da udeo penzionera starijih od 65 godina, među starosnim penzionerima je svega 55%. No, idemo redom. Septembar 2009. godine pojavljuje se informacija da žene idu u penziju tek sa 65 godina, kao u Evropskoj uniji. Tu je gospođa Snežana Lakićević-Stojačić. Želim da pitam da li je to rodna ravnopravnost za koju smo se zalagali u ovom parlamentu? Sada se starosna granica pomera za svakih šest meseci, u ovoj godini za muškarce iznosi 64 godine, a za žene iznosi 59 godina. Potpredsednik Vlade gospodin Jovan Krkobabić je najavljivao da su MMF-u predložene reforme penzijskog sistema i da one idu u tri pravca. Prvi pravac je kadrovsko osposobljavanje i to obećanje je ispunjeno, obzirom da je PUPS postavio direktora "Srbijašuma". Drugo obećanje, potpuno preispitivanje penzionog sistema, usvajanjem niza zakonskih predloga, a nijedan od tih zakonskih predloga nismo videli do sada. Dogovoreno je za početak naredne godine. Sada je polovina aprila, ne znam šta je početak kalendarske godine, kada u četvrtom mesecu nismo dobili predlog o reformi penziono-invalidskog sistema. Treće obećanje jeste rad na uspostavljanju rada Centralnog registra. O tome danas raspravljamo. Ovaj zakon zaista ima određena rešenja koja će dati određenih rezultata, ali krajem prošle godine postavilo se pitanje upoređivanja našeg sistema sa zakonodavstvom Evropske unije, pa hajde da ga malo uporedimo. Kao deo paketa približavanja Evropskoj uniji predviđeno je u budućnosti postavljanje oba kriterijuma, znači kumulativno i godina starosti i staža. Činjenica je da Srbija vremenom kada krene u privredni razvoj, kada krene putem oporavka, kako gospodin Dinkić najavljuje, već smo izašli iz krize, suočiće se sa nedostatkom radne snage. Gospodin Dragoljub Rajić iz Unije poslodavaca izneo je sledeće podatke: "U privredi 5,5% zaposlenih čine mladi do 30 godina. U EU taj prosek čini 18,5%. Prosek starosti zaposlenih kod nas je 49 godina, a u Evropskoj uniji 42 godine. Pri tom, katastrofalan podatak je da je 300 hiljada mladih ljudi u ovoj zemlji nezaposleno". Neki drugi Dragoljub, koji je 1930. godište, iznosi svakodnevno, to možemo čuti u jednoj špici na televiziji, da su Srbiji potrebni mladi ljudi, a ne vidim da je svoju fotelju i svoju funkciju ustupio upravo tim mladim ljudima. Prema analizama Svetske banke pokazuje se da će 2018. godine biti trećina više penzionera nego zaposlenih, a da će prosečna penzija opasti na 22 do 23% prosečne zarade. Da li je ova država zaboravila na svoje mlado radno sposobno stanovništvo? Jedan od prioritetnih ciljeva i uslova za dalji razvoj bila je promena starosne strukture zaposlenih u korist zapošljavanja mladih. Prosečna starosna struktura zaposlenih u Srbiji rekao sam da je iznad 45 godina, odnosno da je tačno 49 godina i ovaj odnos, nažalost, najviše je izražen u javnom sektoru. Da li možete da nam kažete kako to stoji u privatnom sektoru? Siguran sam da postoje velike razlike. Bez mlade radne snage koja je fizički sposobna i stručno obrazovana da radi svoj posao nema razvoja nijedne ozbiljne ekonomije. Zato mi imamo predsednika stranke i potpredsednika Vlade, i njegovog sina koji je potpredsednik stranke, a potpredsednik grada Beograd, koji reformišu državu Srbiju, koji daju šansu mladim ljudima i koji utiču na novo zapošljavanje. U januaru 2010. godine, novim zakonom o penzijskom osiguranju država će najviše uštedeti smanjenjem ili ukidanjem beneficiranog radnog staža. Da li pripadnici MUP-a znaju podatak da će 10 hiljada ljudi po ovom osnovu ostati bez beneficiranog radnog staža? Možda je to dobro ili nije, ali mislim da ih treba upoznati s tim. Prva penzija koju će budući penzioneri dobijati sve je manja u odnosu na njihovu prosečnu platu i prema nekim projekcijama 2020. godine će činiti samo 40% poslednje primljene zarade u odnosu na današnjih 70%. Kada smo već kod procenata, znamo da to nije 70% već mnogo niže, ali doći ćemo i do toga. Radna grupa Vlade koja se bavi rešavanjem problema penzijsko-invalidskog osiguranja predložila je sistem po kojem bi se penzije menjale u skladu sa troškovima života i bruto domaćim proizvodom. Naravno da nama treba privredni razvoj koji će projektovati određena sredstva za isplatu penzija, ali jasno je da će privredni rast u ovoj zemlji, ako bog da, doći tek 2013. godine i 2014. godine jer je projektovan za 1,5% u ovoj godini. Penzija gospodina Krkobabića, koji je obećao 70%, zaista predstavlja lažno obećanje, jer penzija će padati i usklađivaće se samo sa troškovima života. Da nije došlo do sistema odnosno načina obračuna penzija, on bi pao ispod 60% i toga ste svesni, bio bi oko 55%. Potpredsednik Vlade gospodin Đelić je u februaru naveo primer Nemačke. Nemačka je trenutno vrlo aktuelna zemlja s kojom se upoređujemo. Nema više dojče marke, ali ima "Dojče telekoma", a verovatno će u ovoj zemlji biti uveden i "dojče Gabana", ali primer Nemačke gde je granica za odlazak u penziju pomerena na 67 godina i očekuje se usklađivanje sa evropskim standardima. Da li možete nama da kažete da li će naše majke, naši očevi, da li će građani Srbije u penziju odlaziti sa 67 godina života? Ministarka Dragutinović kaže da reforma podrazumeva i povećanje najmanjih uz smanjenje najvećih penzija. Da li je to u Srbiji urađeno? Da li su oni mučenici koji primaju 11-12-13.000 penzije dobili povećanje? Da li su pojedine kolege koje primaju preko 100.000 penzije umanjili svoje penzije? Smanjenje priliva novih penzionera, to je rešenje, prema ministarki, će se ostvariti tako što će se povećati odlazak u penziju sa 53 na 58 godina života, odnosno za žene sa 35 na 38 godina staža. Zatim imamo vrhunac bezobrazluka, 25. februara Jovan Krkobabić kaže – spasili smo penzionere. Prosto neverovatno. Evo, tu su njegove kolege,pa bih voleo da čujem kako su mi spasili oca i majku, kako su spasili sve penzionere koji žive u ovoj zemlji. Penzioni sistem Srbije nalazi se na tački neodrživosti jer sredstva kojima se puni penzioni fond nisu dovoljna za isplatu svih penzija. Sada je on ekvivalentan vrednosti od 13% bruto domaćeg proizvoda, a prema svim najavama će biti smanjen na 10%. Iz napisanog referata je ovde lepo pročitano, koji nam je gospodin Perić saopštio na početku rasprave (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.). Nismo čuli kako PUPS odnosno Vlada Republike Srbije misli da reši ovaj problem. Hvala vam najlepše. Izvinite što sam prekoračio vreme.
Reč ima ministar Slobodan Milosavljević.
Poštovani gospodine Petkoviću, uvažavam i cenim vaš izbalansiran i uvek kulturan nastup u parlamentu i baš zato što vas poštujem dozvolite da vam dam jedan savet, a to može da važi i za sve narodne poslanike. Da sam narodni poslanik nikad ne bih kritikovao ministra zato što dolazi u parlament, zato što menja kolege, zato što se ponosi zato što predstavlja zakon i razgovara sa poslanicima. Sve što sam radio je i kolegijalnost i solidarnost koja treba da bude među članovima Vlade i da se kolega koji ne može da dođe na sednicu parlamenta zameni. Više nego ikada ova tema zaslužuje da se ne samo ministar trgovine i usluga nego i svi ministri u Vladi bave njome jer je ovo deo jednog velikog problema koji ova vlada pokušava da reši, da ustroji jedan sistem, da jednu dubiozu koja je nasleđena iz devedesetih godina na jedan kvalitetan evropski način reguliše, tako da je moje prisustvo danas ovde želja da doprinesem da ovaj zakon bude što pre usvojen i da imamo čim pre, slažem se sa vama da je 2013. godina daleko, ali bolje i tada nego nikada, prošlo je puno godina, a ovo nije rešeno, da konačno dobijemo pravu evidenciju. Da znamo ko od poslodavaca uplaćuje, a ko ne uplaćuje, da svi mi koji ćemo jednog dana, nadam se, dočekati naše penzije, imamo mogućnost i priliku da dnevno znamo da li su nam uplaćeniili nisu uplaćeni porezi i doprinosi i da onaj trenutak odlaska u penziju ne bude mučan za veliki broj građana Srbije, kada se suoče sa situacijom da moraju neke poslodavce od pre 10, 15, 20 ili ko zna koliko godina da jure i da skupljaju dodatne papire kako bi to svoje pravo teško stečeno uvek i u svakoj prilici ostvarili. Mislim da interes svakog narodnog poslanika, pa i građanina Srbije je da što više ministara i što češće budu ovde s vama i da razgovaraju. Mene to vodi u tom čestom prisustvu u parlamentu.
Pravo na repliku narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovani potpredsednici, poštovani ministre, poštovani predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, u delu vremena koje poseduje poslanička grupa govoriti o zakonu, a sada bih želeo da nešto kažem o izlaganju gospodina prethodnika, jer ne vidim nikakvu kopču i vezu između zakona o registru i "Srbijašuma". To što je izrečeno nije tačno. Drugo, u vezi pominjanja Krkobabića, takođe imamo pozitivne primere kada je u pitanju socijalna politika u celini u Beogradu, i to svi govore, i to je delo PUPS i Milana Krkobabića, zamenika gradonačelnika, zajedno sa ostalim saradnicima. Kada su u pitanju zakoni i reforma ukupnih socijalnih dimenzija države, onda se to ne može, na način kako je prethodnik govorio, istrzati iz konteksta i govoriti samo i nabacivati detalji o kojima treba da se vodi rasprava u parlamentu. Pre svega, jesmo obećali i to će biti - reforma socijalnih dimenzija države putem zakona. Jedan od tih reformskih zakona je ovaj danas. Treba da posvetimo pažnju ovom zakonu. Zakoni koji će doći u parlament, mogu da govorim o zakonu o PIO koji je pripremljen i iz poznatih razloga odloženo razmatranje u parlamentu, vi to dobro znate. Uvaženom prijatelju i kolegu poslaniku Obradoviću sam jedan deo tog teksta dao i to imate i taj zakon će doći posle majskih razgovora sa međunarodnim institucijama. U vezi sa ovim što smo obećali mogu samo to da kažem, ona obećanja koja smo dali od 2008. do danas su sva realizovana i taj pad najnižih penzija ili prosečnih penzija u odnosu na ono kako smo prihvatili za 52%, on je sada 63,6%.Bez obzira na sve druge tvrdnje, možemo biti ponosni na te rezultate koje je postigla ova vlada, imajući u vidu da se ostvaruju principi socijalne pravde na kojima je ona formirana. Prema tome, molim vas da se fokusiramo na ovaj zakon, a u vezi sa tim ću reći nešto kasnije u raspravi. Hvala lepo.
Narodni poslanik Miroslav Petković, pravo na repliku na izlaganje ministra Slobodana Milosavljevića.
Najpre da se osvrnem na izlaganje uvaženog kolege gospodina Čolakovića. Neću reći da je on moj prethodnik, već sedimo dugo, dve godine u ovom parlamentu, tako da je osnovni red da znamo jedni drugima imena. Obzirom da imamo dobru komunikaciju ne verujem da je zaboravio kako se prezivam. Molim vas samo da kažete šta sam u svom izlaganju rekao a da nije istina i kako mislite da ostvarite svoja obećanja. Ništa drugo, samo odgovorite na ta dva pitanja. Ovo što sam citirao, to su izjave vašeg predsednika odnosno potpredsednika Vlade i ljudi koji su se bavili reformom PIO. Imamo pravo da kažemo da ne verujemo da će to biti sprovedeno, a penzioneri će jednog dana shvatiti da je to samo bilo - obećanje ludom radovanje. Gospodine Milosavljeviću, uz puno uvažavanje, pohvalio sam to što ste danas ovde i što imate dobru komunikaciju sa poslanicima, moja kritika se odnosila na odsustvo gospodina Ljajića kao resornog zaduženog za ova pitanja. Uvažavam vaše poznavanje i srpskog pravosuđa, i elektronske trgovine, i finansije ove zemlje i bilo bi dobro da je ovde prisutno bar desetak ministara u Vladi Republike Srbije, ali očigledno je da se bave drugim poslovima, kampanjom u Aranđelovcu. Zbog toga nemojte shvatiti ovo lično. Ali, ukoliko je neko izabran za ministra treba da pred narodnim poslanicima obrazlaže zakone svog ministarstva i da odgovara na pitanja narodnih poslanika, a vi verujem da ćete pokušati, da li ćete uspeti, to ćemo videti na kraju ove rasprave. Hvala vam.
U elektronskom sistemu su prijavljeni narodni poslanici Momo Čolaković, sa zahtevom za repliku, i narodni poslanik Radojko Obradović, s pravom na repliku.
Uvaženi gospodine Petkoviću, ja sam imao nameru samo da ne repliciramo jedni drugima, nego da saopštimo činjenice, pa ćemo videti ko je u pravu. To je jedini razlog zbog čega nisam pomenuo prezime – te se izvinjavam u tom smislu. Drugo, to što nije tačno, što ste se izrazili – kakve veze mi imamo sa "Srbijašumama"? Jesmo li mi imenovali direktora ili bilo šta tamo radili u "Srbijašumama"? Drugo, izneli ste isto tako neke činjenice, podatke, vezano za prosečnu penziju, odnosno za prosečnu platu, koji takođe nisu tačni. Ja sam to pobio i sa činjenicama rekao – nisu bili prihvatili sistem sa 52% prosečne penzije, odnosno prosečnu platu i ona je sada 63,6%. Isto tako pad prosečne penzije u odnosu na prosečnu platu u narednom periodu ste kazali da će biti 40%. To takođe nije tačno. Zakon koji će biti u raspravi u parlamentu precizno govori šta će se desiti. Mi insistiramo na tome što smo obećali – da penzija ide prema 70% i to ćemo ostvariti.
Pravo na repliku, narodni poslanik Radojko Obradović.
Imam pravo na repliku, pošto me je kolega Čolaković pomenuo. Tačno je i poznato da poslanička grupa DSS i ja lično u ovom sazivu i parlamentu posebnu pažnju posvećujemo jednoj izuzetno važnoj reformi, a to je reforma sistema PIO. Potpuno je jasno, kada ovlaš pogledate broj penzionera i broj zaposlenih i sve elemente vezane za čitav sistem, da je taj sistem dugoročno, ovakav kakav je sada, neodrživ i da su potrebne reforme. Jedino oko čega treba da se složimo ili ćemo se možda složiti to je – da polako dolazimo na ono na šta je DSS ukazivala pre više od godinu i po dana. I kada sam govorio u svojstvu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe rekao samda smo ukazivali na to da je čitava ideja i dogovor sa MMF – da se udeo penzija smanji u BDP, od sadašnjih 13% smanji na 10%. Kada sam to prvi put rekao pre godinu dana, ljudi, pa i iz vaše poslaničke grupe, rekli su da to neće biti moguće. Samo kažem kako sada stvari stoje. Ako se broj penzionera povećava i demografska slika u Srbiji koju ima, koja je takva kakva jeste, meni nije drago što je to tako, ali naše stanovništvo iz godine u godinu stari, natalitet je manji od mortaliteta i broj stanovnika Srbije se smanjuje. Ako se broj zaposlenih smanjuje, a broj penzionera povećava, ako imamo blagi rast BDP i industrijske proizvodnje, ako nemamo novozaposlenih – kako je moguće da se održi nivo penzija koji sada postoji, a da se sa 13 na 10 smanji udeo u BDP? Ne postoji ta matematička operacija. Ako su u pitanju uštede zašto pod hitno ne zakažemo sednicu Skupštine i vidimo u čemu su to problemi u tom sistemu, ako postoji 30% rastura da vidimo šta je? S druge strane, potpredsednik vaše stranke, gospodin Milan Krkobabić, kaže da to što radi ministar Dinkić je politička lukrativnost. Kaže: "Dinkić uvodi element – političku lukrativnost, jer svesno gađa zaposlene u javnom sektoru, odnosno to što hoće da poveća njihove plate samo da bi dobio glasove i time urušava sistem". Čak upozorava dalje: "Da će da ugrozi mogućnost da penzije budu 10%". Znači, ne samo da će biti 10%, nego se ukazuje da Dinkić ruši sistem koji postoji. Samo smo to govorili i ništa drugo. Tačno je da ste mi dali Predlog zakona i sa zadovoljstvom ga analiziram. Ono što smo mi hteli je – da za tako važnu reformu ne razgovaramo samo u formi zakona kada dođe ovde, nego da zakažemo posebnu sednicu Skupštine sa ciljevima reformi penzionog sistema i da o tome razgovaramo. To je pravi način na koji Skupština radi.
Narodni poslanik Momo Čolaković – pravo na repliku. Krug replika je zatvoren.
Nemam primedbi na izlaganje gospodina Obradovića u načelu, to je tačno.
Izvinite, narodni poslaniče, ja vas molim da se još jedanput prijavite.
Nemam primedbi na izlaganje gospodina Obradovića, to je tačno u načelu. Tu se ne sporimo već dve godine, ali ono što je pripremljeno kao segment reformi socijalnih dimenzija države, to je PIO. Tu imamo precizno tri stvari na kojima radimo. Ovaj zakon je jedan od tih reformi. Drugi je Zakon o PIO, a izmene i dopune će biti u maju i on tačno predviđa precizno kako će se ušparati, iz kojih sredstava, da bi se smanjilo učešće fonda u društvenom proizvodu sa 13% na 10%. Jedna od tih ušteda je i ovaj zakon, koji će obezbediti racionalizaciju. Drugi, kada je u pitanju beneficirani radni staž, gospodin Petković je nešto o tome govorio – da, to su ogromna sredstva. Treći segment je pitanje radnog staža žena. Nažalost nije naš stav da povećavamo radni staž, odnosno penzijski staž kod žena, ali pritisnuti određenim uslovima MMF i drugih, mi smo to prihvatili – sa 35 na 38 godina. Treća dimenzija je racionalizacija službe, ne samo PIO, nego u celini. To je, prema sadašnjim nekim predviđanjima, suma preko 70 milijardi dinara. U tom pogledu se stvaraju uslovi da se obezbedi zahtev MMF – da se učešće u BDP države smanji sa 13% na 10%.
Narodni poslanik Radojko Obradović – pravo na repliku. Zaista vas ipak molim da ovim zatvorimo krug. Tema jeste zanimljiva, ali da ne izgubimo na sadržaju dnevnog reda, kojim se bavimo.
Što se mene tiče, ovim završavam odnosno biću vrlo kratak. Ako je istina da 30%, a pri tome treba zbog građana da kažemo da Fond PIO isplaćuje oko 450 milijardi dinara, da će sa 13% na 10% biti smanjenje, ako grubo računamo, to je otprilike oko 30%. Tih 30% je 120-130 milijardi dinara, a jako je popularna deevrizacija u Srbiji, to je milijardu i 200 miliona ili milijardu i 300 miliona evra. Ako je istina da milijardu i 300 miliona evra može da se uštedi tako što će da se donese ovaj zakon, tako što će da se napravi ušteda u administraciji i tako što će da se napravi ušteda u beneficiranom radnom stažu, onda ova skupština i te kako ima posla da utvrdi – zašto te stvari nisu urađene ranije? Zašto smo dozvolili da penzioneri dođu u takvu situaciju, da država dođe u takvu situaciju zbog toga što sistemski nismo rešavali stvari? Vreme će pokazati ko je u pravu – mi ili poslanička grupa PUPS, koji tvrdite suprotno. Kažem da to apsolutno nije moguće da ima 30% rasipanja u tom Fondu. Rasipanja ima i tu ću se potpuno složiti s vama, ali da je toliki procenat prosto to ne želim da verujem, jer to onda potpuno drugačiju svetlost stavlja na sve perspektive o kojima ovde pričamo.
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, a posle nje narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku ću kratko izneti nekoliko stvari veoma važnih o Predlogu zakona o centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja. Nakon usvajanja ovog predloga zakona Srbija će imati još jednu javnu službu, čiji će se rad finansirati iz sredstava republičkog budžeta, o čemu govori i član 5. ovog predloga zakona, koji kaže da se sredstva za obavljanje delatnosti centralnog registra obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, na razdelu Ministarstva za socijalnu politiku . Napominjem da su takođe u budžetu Republike Srbije za 2010. godinu u Razdelu 3 – Vlada, Glava 3.15 – predviđena sredstva u iznosu od 21 milion 740 hiljada dinara za rad centralnog registra obveznika doprinosa za socijalno osiguranje poslodavaca i osiguranika. Inače, Centralni registar o čijem osnivanju govorimo danas će biti pravni sledbenik registra koga sam upravo pomenula. To je definisano odredbama člana 33. Predloga zakona. Novoformirani registar će preuzeti prava, obaveze, poslove, opremu, sredstva za rad, kao i zaposlene svog prethodnika. Inače, imali smo prilike da od moje uvažene koleginice Gordane Paunović-Milosavljević već čujemo da je za projekat reforme penzijskog sistema Srbija od Svetske banke dobila beskamatni kredit od 25 miliona dolara, a veći deo ovog iznosa namenjen je za Centralni registar. Ovaj kredit je odobren 2005. godine, međutim, sredstva sa računa Svetske banke nisu povlačena, zbog čega su plaćeni kazneni poeni od 150 hiljada dolara. Dobija se kredit bez kamate i umesto da to bude iskorišćeno, budu plaćeni penali. Krajnji rok da se ta sredstva iskoriste i registar počne da radi je u septembru ove godine. U 2008. godini Vlada je donela Uredbu o Centralnom registru, a početkom 2009. godine postavljen je direktor ove institucije. Sada se usvaja zakon, što znači sa završavanjem ovog posla, u stilu ove vlade, radi se u poslednjem trenutku. Istaknuta je namera da se prilikom usvajanja ovog predloga zakona smanje troškovi administracije u oblasti socijalnog osiguranja i efikasnije funkcionisanje sistema socijalnog osiguranja. Takođe je istaknuta i namera da se poboljša naplata doprinosa za Fond PIO i olakša sređivanje papira pri odlasku u penziju, jer će se ova procedura završavati na jednom mestu. U vezi sa smanjenjem troškova, želim da iznesem jedan vrlo interesantan podatak. Preporuke u vezi sa osnivanjem Centralnog registra obaveznog socijalno osiguranja dao je veći broj subjekata, među kojima su Privredna komora Beograda, Udruženje vlasnika računovodstvenih agencija, neke nevladine organizacije i samostalne radnje. U obrazloženju kojim oni podržavaju osnivanje registra kao jednošalterskog sistema za prijavu i odjavu zaposlenih na obavezno socijalno osiguranje, navedene su procenjene uštede. Prema njihovim tvrdnjama, privreda bi na godišnjem nivou uštedela najmanje 1.551.650.000 dinara ili oko 15.500.000 evra. Ako uzmemo u obzir da su sredstva kredita Svetske banke odobrena, kako smo već rekli, 2005. godine, a sada je 2010. godina, jasno je da bismo ovaj iznos trebalo da pomnožimo sa pet. U dinarima izraženo, to iznosi 7.758.250.000, a izraženo u evro valuti 77.500.000 evra. To je iznos za koji je oštećen budžet Republike Srbije, a tome treba da dodamo i onih 150 hiljada dolara kaznenih poena. U ostatku svog vremena govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva. Ova konvencija je usvojena 15. juna 2000. godine u Ženevi. Sada je 2010. godina, što znači da je Srbija nakon 10 godina odlučila da je ratifikuje. U januaru 2008. godine Srbija je usvojila Strategiju za podsticanje rađanja. Kao strateški ciljevi u ovoj oblasti postavljeni su standardi ustanovljeni Konvencijom 183, a sama Konvencija se tek danas potvrđuje. Malo je ovde promenjen redosled. Možda i sada ne biste to učinili da za ovu vladu to ne predstavlja još jedan korak u procesu harmonizacije propisa Republike Srbije sa propisima EU i da Sekretarijat Saveta Evrope za poslove porodičnog prava nije dao snažnu preporuku da Srbija ratifikuje ovu konvenciju. Ono što je za SRS od izuzetnog značaja jeste da li nakon potvrđivanja ove konvencije možemo očekivati u skorije vreme i izmene Zakona o zdravstvenom osiguranju? Navedeno je u obrazloženju da Konvencija predviđa pravo na uslovno odsustvo u slučaju bolesti, komplikacija ili rizika od komplikacija koje mogu proisteći iz trudnoće. Ovo pravo mnoge zaposlene žene ne koriste zbog teške finansijske situacije, već svakog dana odlaze na posao, čak i u poodmakloj trudnoći i ispunjavaju sve radne zadatke. Jedan od ključnih razloga zbog kojih se odlučuju da ne koriste bolovanje jeste umanjenje plate, jer se tokom tako opravdanog odsustva isplaćuje svega 65% ličnog dohotka. Ono što ni u kom slučaju nije smelo da se dogodi jeste to da zaposlena žena u toku graviditeta prima 65% naknade zarade. Pre donošenje ovog Zakona o zdravstvenom osiguranju naknada zarade za vreme privremene sprečenosti za rad zbog održavanja trudnoće iznosila je 100% zarade, što je trajalo do kraja 2005. godine, kada je stupanjem na snagu novog zakona smanjena na 65%. Time je odsustvo s posla zbog trudnoće izjednačeno sa odsustvom zbog kijavice. To je najveći udar za zaposlene žene koje su planirale rađanje dece. I sama sam majka i sigurna sam da onaj ko je inicirao donošenje ovog zakona ne zna niti šta je to jutarnja mučnina, niti nesvestica i koliko je sve to teško, kao i ostale mnogo teže tegobe koje prate ovo stanje. Čak i da su znali, jedino čime su se tvorci ovog zakona rukovodili jesu uštede koje se mogu ostvariti na trudnicama. Govorim o izmenama zakona iz 2005. godine i smanjenje na 65% zarade. To je nedopustivo. Odnedavno se iz lokalnog budžeta grada Beograda ženama koje očekuju dete nadomesti onih 35% do punog iznosa naknade zarade. Nekih sličnih nagoveštaja bilo je još u nekom gradu, ali pitanje je šta sa ženama u ostatku Srbije, ženama koje žive u unutrašnjosti, gde jedinice lokalne samouprave zaista nemaju mogućnosti da obezbede ovakva davanja? Zar ovo nije klasičan primer diskriminacije? Karakteristika ove vlade je da se zalaže za jednake šanse za sve. Podsetiću na neki izjave ministra Ljajića nakon obilaska pojedinih opština u toku prošle 2009. godine. Ministar je tada rekao da je stanje srpskog juga alarmantno. Citiraću šta je još rekao: "Utisak mi je deprimirajući, situacija je takva da bi, najblaže rečeno, sve trebalo da nas zabrine. Zbog demografskog pražnjenja postoji opasnost da te opštine za nekoliko godina potpuno opuste. U gotovo svim ovim gradovima privreda stoji, a privatizacija je obavljena neuspešno. U Beloj Palanci, Merošini, Doljevcu i Lebanu broj zaposlenih je manji od onih što ne rade. Situacija na jugu Srbije u ekonomskom i socijalnom pogledu je više nego zabrinjavajuća. Država mora preduzeti neophodne mere za ublažavanja posledica krize. Najteža situacija je u Crnoj Travi, Merošini i Babušnici, mada bi bilo lakše pobrojati mesta i opštine gde je situacija dobra". Ovo su reči gospodina ministra Ljajića u toku prošle godine. Takođe, vrlo negativna stvar je urađena u decembru prošle 2009. godine kada su izvršene izmene i dopune Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Naime, promenjen je period koji je od uticaja na ostvarivanje prava na naknadu zarade za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta. Ovo je učinjeno uz obrazloženje da je navodno uočen veliki broj poslodavaca koji neopravdano uvećava zaradu samo zaposlenoj trudnici u periodu koji je od uticaja na ostvarivanje ovog prava, tj. u četiri meseca koja prethode mesecu otpočinjanja porodiljskog odsustva. Sa četiri ovaj rok je produžen na 12 meseci. U ime SRS i u formi poslaničkog pitanja sam tražila da nadležni organi utvrde kod kojih su to poslodavaca utvrđene ove nepravilnosti i da li su one sankcionisane, jer ne mogu, ako su takve pojave zaista uočene kod nekih pojedinaca, da ispaštaju sve zaposlene trudnice. Do današnjeg dana odgovor nisam dobila. Mere koje su preduzete, koje sam upravo pomenula, ne samo da su nestimulativne u borbi protiv bele kuge, nego su zaista antipopulacione, a o tome kakvo je stanje u Srbiji i kada govorimo o natalitetu svima je dobro poznato. Izneću sada neke činjenice koje nisu nimalo prijatne. Iz sela Vukojevci kod Kuršumlije poslednji stanovnik iselio se pre tri godine. Vukojevci nažalost nisu danas jedino selo bez žitelja u Srbiji, jer je za poslednjih deset godina ugašeno čak 1.060 srpskih naselja. Srbi u Srbiji lagano, ali sigurno odumiru i nestaju, kažu stručnjaci za demografska kretanja. Po stopi nataliteta Srbija je na poslednjem mestu u Evropi. Ove godine u 150 naselja nije zabeležena nijedna prinova. Broj dece po bračnom paru je smanjen na 0,81. U 2008. godini u Srbiji je rođeno 30.000 beba manje nego što je potrebno za prostu reproduktivnu zamenu stanovništva. Ovo su sve podaci Ministarstva za rad i socijalnu politiku. Uz to, godišnje se u Srbiji uradi oko 200 hiljada namernih prekida trudnoće. Kada sve ovo uzmemo u obzir normalno je da se zapitamo da li je moguće da je Vlada Srbije odlučila da uštedu u budžetu ostvaruje tako što će štedeti na trudnicama? Vlada Republike Srbije utvrdila je osam programa za povećano rađanje dece u 2009. godini, ali zbog ekonomske krize to će morati da se odloži za bolja vremena, reči su ministra Ljajića od prošle godine. Mislim da su ovakvi stavovi poražavajući za čitavo naše društvo i da ne vode dobrim putem. Na kraju, smatram da treba ovim prilikom bar pomenuti i žene koje imaju hrabrosti da rađaju decu, a nisu zaposlene. Nažalost, u Srbiji je zaposlenje postalo privilegija, naročito poslednjih godina. Ove buduće majke mogu da ostvare pravo na roditeljski dodatak, ali ta sredstva su u odnosu na potrebe koje porodica ima kada se rodi dete nedovoljna. Na kraju, želim još da izrazim nadu da će se uskoro pred narodnim poslanicima naći predlozi za izmenu zakona kojima se reguliše i pravo na punu naknadu zarade prilikom bolovanja trudnica i izmene drugih odredaba koje će biti u interesu rađanja dece i delovati podsticajno.
Četrnaest minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS 30 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospođo iz Ministarstva, gospodine ministre, šaljem jedan pozdrav u vaše ime iz Narodne skupštine Republike Srbije, a hoću da kažem da građanima Srbije ovaj pozdrav iz Narodne skupštine Republike Srbije šalje ova razdragana, vesela vlast. Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče Predloga zakona o Centralnom registru sa pravno-tehničkog stanovišta imam brojne primedbe. Jako mi je žao što neću moći da ovih 40 članova detaljno analiziram i tumačim zbog toga što je jako malo vremena. Gospodine ministre, vi ste zakasnili, i prethodna vlada i vaša vlada je zakasnila da donese jedan zakon kojim će se osigurati ustavna prava naših građana, a pre svega onih koji očekuju da im država pruži upravnu, zdravstvenu, socijalnu i ustavnu zaštitu. Ustavna kategorija jeste, između ostalog, svrstana u osnovna načela ustavna, i jeste zapravo i regulativa u čl. 68, 69. i 70. i naravno u članu 97, što spada u nadležnost Narodne skupštine Republike Srbije. Gospodine ministre, vi ste u Vladi dugo, ovo vam je treći mandat, da li znate koliko je hiljada sudskih postupaka koji se vode pred osnovnim, odnosno bivšim opštinskim sudovima, baš iz oblasti ovog prava, kada je u pitanju ovaj zakon, kada su u pitanju doprinositi, uplate penzionog, socijalnog i invalidskog osiguranja? Onda se pitamo – zašto su građani nezadovoljni, pa onda prigovaraju da su nezadovoljni zbog neažurnosti pravosuđa, što nije tačno. Vlada Republike Srbije nije htela da sankcioniše one prevarante, folirante i mafijaše koji su uzimali radnike po ugovoru o delu, zasnivali radni odnos i na stalno vreme, stalni radni odnos, ali da godinama nisu uplaćivali one dažbine koje se odnose na radni staž, socijalno i penzijsko osiguranje. Sada imate na desetine hiljada izvršnih presuda koje sudovi doneli, a da građani ne mogu da ostvare svoja prava. Zašto? Zato što je Vlada kasnila i vlast aktuelna demokratska, koja je 2000. godine došla u ovu Srbiju, koja je obećala građanima da će rešiti brojneprobleme, pre svega socijalne kategorije. Evo, u 2010. godini smo. Kako možete, gospodine ministre, da pogledate u oči radnicima, stotine hiljada radnika su ostali bez posla i na ulici, a čije su fabrike rasprodate, zauzete, okupirane, opljačkane i radnici koji su decenijama stvarali nacionalno bogatstvo, mangupi su sada došli u Srbiju, tajkuni, koje vidim da u poslednje vreme počinjete i da hapsite. Javlja se jedan veliki problem – što to radite selektivno? Što ne hapsite onih deset mangupa, mafijaša, kriminalaca i pljačkaša koji upravo drže kapital Srbije, i kapital, i imovinu, i muku i znoj naših radnika? Njih treba da hapsite. Sa pravno-tehničkog i normativno-materijalnog prava, moram da vam skrenem pažnju, da li ste ovo namerno učinili ili ne, ali imam pravo da sumnjam da ste ovde u kaznene odredbe predvideli kategorije i kvalifikacije kao prekršaj, zašto nije krivično delo? Zašto onaj poslodavac koji eksploatiše radnika, maltretira ga, ucenjuje, ne bi otišao u zatvor zato što nije ispunio obaveze prema radnicima, a njih je na desetine i desetine hiljada u Srbiji? Tu ste pogrešili. Moram da vam kažem, kao čovek koji se skoro 40 godina bavim pravom, poznate su mi svegrane prava, između ostalog i ova grana prava, ako hoćete sankciju, ako hoćete da primenite normu, gospodo iz Vlade, onda morate da propišete sankcije, ali istovremeno da zakon mora biti primenljiv i da se ne primenjuje selektivno. Mi smo nedavno imali da je državni revizor otkrio brojne nepravilnosti u nekim ministarstvima u Vladi Republike Srbije u korišćenju budžetskih sredstava. To ste potpisali kao prekršaje, a sve do vašeg dolaska, do 2000. godine, u osnovnom Krivičnom zakoniku SRJ i bivše SFRJ, to je bilo krivično delo. Sada neko može da potroši i stotinu miliona nenamenski u budžetu, dakle pare poreskih obveznika, građana Srbije i da odgovara za prekršaj sa maksimalnom kaznom do 50 hiljada dinara. Mislim da ovo nije u redu i da je pravo namenjeno svim građanimaSrbije, ali prvenstveno da se sankcije primenjuju prema onima koji krše zakon i krše Ustav RS. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, kroz ovu Srbiju prošle su mnoge vojske, mnogi vladari, knezovi, kraljevi, carevi, mnoštvo trgovaca i zanatlija, pesnika i slikara, muzikanata i glumaca, šmekera i šarmera, zlatiborskih kiridžija, dunđera, kicoša i mangupa, međutim, od Rimljana do današnjih dana većih mangupa Srbija nije imala koje ima danas. Vi, gospodine ministre, nadam se da ste me razumeli. To se na vas ne odnosi, na kolege poslanike, ne odnosi se na potpredsednike ove Skupštine, nego se odnosi na one lopuže, lopove i kriminalce što opljačkaše narod Srbije. Obradovao sam se kad sam čuo da ste počeli da hapsite glavne organizatore najtežega i složenijeg kriminala u Srbiji. Ali, gospodine ministre, moram da vam skrenem pažnju, prenesite Vladi RS da ne zaobilazi saučesnike. Vi mora da znate, Udba bivša znala je koji kriminalac ima krvnih zrnaca. Ne sumnjam da to zna i danas naša BIA i MUP. Vidim da ste dali zeleno svetlo organima gonjenja, što raduje građane Srbije, ali morate da se obračunate, jer je kriminal dubokih korena. Nemojte ni vaše redove da poštedite, time ćete dokazati građanima Srbije da ste jedna pravedna, pravična vlast, moralna i da želite da svi građani budu pred Ustavom i zakonomjednaki. Druge nema. U Srbiji se sve prodaje, gospodine ministre. To ima veze sa ovim zakonom, jer je veliki broj radnika i sirotinje obespravljen zbog toga što nije donet odgovarajući zakon koji reguliše i ovu materiju. Neracionalno i nemoralno se zadužujemo na račun budućih generacija. U Srbiji se pojavila jedna grupa skromnih stručnih znanja i sada samo gledaju kako da se održe na vlasti i da sačuvaju njihovu fotelju. Više gledaju onu fotelju i više vole da dođu u birokratsku kancelariju nego da odu na grob svoje majke. Sve radi, dame i gospodo, od danas do sutra. Sve se prodaje što se prodati može. Ne postoji svest o ozbiljnosti krize, zaduženja u inostranstvu služe da se zapuše rupe u budžetu. Veći deo tog novcazapravo odlazi u džepove tajkuna. Tu imate podršku. SRS jeste da se obračunate sa tajkunima, ali ne ovako tiho, neprimetno, nego mora da osvane sutra ili prekosutra, ili narednih dana i nedelja, da je uhapšeno 50 tajkuna koji drže kapital Srbije i koji su opljačkali narod Republike Srbije. Vi znate, gospodine ministre, da40% prihoda od izvoza roba i usluga odlazi na pokrivanje spoljnog duga, zbog toga se Srbija nalazi u ozbiljnoj dužničkoj krizi. U ovoj godini ulazimo sa dve milijarde i trista miliona evra dospelog duga, a u istoj godini ulazimo i dugovaćemo, moraćemo do kraja godine još 3,5 milijarde da platimo. Neki političari u Srbiji uljuljkuju narod pričama da smo izašli iz ekonomske krize. Vlast ne interesuje siromaštvo Srbije. U Srbiji je veliko siromaštvo. Vlast ne interesuje nezaposlenost. Umesto toga, zvaničnici samo krpe rupe. Zadužuju se gde god mogu i troše pare od prodaje fabrika i preduzeća koja su radnici Srbije naravno gradili, a nisu tajkuni i nisu neke birokrate. Vi se sećate, gospodine ministre, da je 2004. godine ova vlast obećala da ćemo u 2004. godini steći i dobiti status kandidata za EU, a da ćemo 2010. godine postati i članovi. Gospodine ministre, vi ste malopre, u prethodnom izlaganju dok ste se obraćali narodnim poslanicima, istakli neke tri grupe, tri kategorije građana u Republici Srbiji. Ja ću vam sa mog stanovišta, kao narodni poslanik i onoga koliko mogu da vidim, da u Srbiji zaista žive građani u različitim društvenim sistemima. Prvi sistem je komunizam. U njemu žive oni koji su vlast zauzeli u Srbiji i zaposeli u ministarstvima i agencijama, direkcijama i javnim preduzećima. Oni imaju prema svojim potrebama, a rade prema svojim mogućnostima. To je karakteristika komunizma. Najvažnije je da ne ostvaruju nijedan dinar nove vrednosti. Oni rade u toplim kancelarijama. Radni prostor im je obezbeđen besplatno. Udoban i opremljen najsavremeniji nameštaj i najsavremenija tehnika. Oni imaju topli obrok, naknade za minuli rad, prevoz primaju na vreme, što može da uradi jedan to radi, kao što znate, u nekim institucijama ove države deset činovnika. Ova vlast je formirana na feudalnom sistemu. Bez obzira na njihovo stručno znanje i poštenje, oni misle da ih je narod izabrao da vladaju u ime naroda i za narod. Oni se samo u stvari bore i izabrali su za sebe da bolje žive u komunizmu, zahvaljujući tome što su članovi nekih nažalost političkih stranaka koje su bile na vlasti i koje jesu i danas.Koja je to kategorija i drugi stalež? U drugi stalež dolaze oni koji u Srbijižive u kapitalizmu, ali njih je manji broj. To su uglavnom oni koji su navodno svojim napornim radom uspeli od nule da naprave bogatstvo. To su oni tajkuni, lopuže i bitange koje morate da pohapsite. Treba reći da im je u tome malo pomogla i komunistička vlast. Verujem da ćete se složiti, jer je htela da u Srbiji bude i bogatih ljudi i da dokaže da su oni za sistem u kome cvetaju ruže, kako to kaže jedan Kinez. U robovlasništvu, ko živi u Srbiji ko spada u kategoriju robova? U robovlasništvu živi najveći deo naših građana i oni se ne zovu robovi već građani sa pravom glasa. Zamislite, kada im se doda ovo – građani sa pravom glasa, to tako lepo zvuči, a onaj jadnik nema leba da jede. Bilo je lažnih obećanja, gospodine ministre, složićete se i verujem se vi sa time niste složili, da su neki iz Vlade RS obećali građanima da će biti 500 hiljada da zaposle, da će dati hiljadu evra za besplatne akcija, da će napraviti fabriku "punta" u Kragujevcu. Hoću da vam kažem sada, a to sam već jednom i rekao, a moram da ponovim, ova vlast, vlada liči na "punto". Ona se kroji u EU, ali se ovde sklapa. To je ono kako gledam, kako izgleda "punto" taj kragujevački, a vidite kako se digla prašina i kako kukaju radnici, šta im uradi taj "punto", đavo ga odneo iz Srbije. Sećate se povoljnih kredita? Da li vidite šta ljudi sada kažu? Građani ne znaju, kukaju kuda će sa ovim kreditima? Kako da ih otplaćuju, pogotovo kada je došlo do povećanja vrednosti evra? Kako će da vrate, ako nemaju platu, ako ostanu bez posla? Kako će da vrati ta sirotinja dugove i kako će ti silni, obećani stanovi da se grade i kako će to poljoprivrednici da dobiju povoljne kredite? Sećate se, gospodine ministre, da je u agraru bio ogroman kriminal, lopovluk? Vlada nije htela da kontroliše lopove koji su uzurpirali i okupirali poljoprivredne kombinate i zadruge i državno zemljište. Vlada je posle našeg insistiranja u Skupštini Republike Srbije preduzela odgovarajuće mere i vi ste u Vladi naložili da se moraju pokrenuti i krivični postupci, ali su neki ostali dužni i na desetine miliona evra zbog toga što neko nije kontrolisao, a to jeste Ministarstvo finansija. Dakle, ovi robovi plaćaju porez, plaćaju i prirez, takse i druge dažbine, a posebno velike komunalne usluge. Moram da vam kažem – kada biste sada došli u Pančevo da izvršite budžetsku inspekciju javnih komunalnih preduzeća, kažem vam, vi ne bi iz Pančeva otišli, uveren sam bez 20 njih da ne bi bilo uhapšeno.Znate šta rade Pančevcima ovi koji sada čine vlast? DS, DSS i NS, samo povećanje komunalnih usluga i tamo gde je radilo 100 radnika danas radi 350, kako su oni došli, i šest odbornika iz jedne manje stranke sada ucenjuje DS i kroji vlast, i drži preko 50% vlasti u Pančevu šest odbornika. SRS ima 24, DS ima 25, ali tih šest odbornika ucenjuju vlast i imali smo skandal u Pančevu, ne mogu da se dogovore, blokiran rad parlamenta, zameniku gradonačelnika dignut je i auto u vazduh, izgoreo, to je neko od kriminalaca učinio, a nadam se da će to naša policija da otkrije. Dakle, robovi ponekad i ponegde rade na crno, sada smo došli ovo gde jeste. Gospodine ministre, i oni negde rade na crno, ali nemaju plaćeno socijalno i penzijsko osiguranje. Oni nisu spremni da rađaju decu, proširuju svoju porodicu i tako vrše proširenu reprodukciju robova. Zamislite šta se može desiti jednoga dana, oni koji žive u komunizmu i kapitalizmu, a to kod nas u Srbiji jeste prisutno, kada bi oni ostali bez robova, ko bi onda glasao za tu vlast? Robovi treba da rade i da pune budžet Republike Srbije, naravno, baš je tragično što bogati ne mogu da žive bez tih robova jer neko mora da radi i da glasa za vlast, a najtragičnije je što vlast ponekad mora i da raspiše izbore i animira robove da glasaju za njih. To vam je u Srbiji slika i prilikaSrbije. Gospodine ministre, ono što je jako važno, to je da vi morate u Vladi da svaki dan svi ministri moraju da imaju pred sobom kakvo je stanje i kakva je slika i prilika u Republici Srbiji. Evo, recimo nekih podataka za 2009. godinu. Bruto domaći proizvod manji je za 3%, uvoz opreme manji za 40%, a repromaterijala 16%. Bruto investicije su manje za 25%, industrijska proizvodnja smanjena je za 12%, trgovina na veliko i malo za 12%. Obim građevinskih radova smanjen je za 30%, a verujem da je i više. Vi, eto vidite, sedite u Vladi u kojoj ministri obećavaju kako će da se legalizuje pod povoljnim uslovima gradnja naših sugrađana. Međutim, Vlada nije izradila kriterijume da gradovi moraju sa istim statističkim podacima i brojem građana da izrade kriterijume da bi ta legalizacija bila što povoljnija za građane Republike Srbije. Ali, neko se setio, daj da donesemo zakon, daj da plašimo građane jer ćemo da im rušimo kuće, a treba da sruše jedno 300 hiljada objekata. Znate ko bi se usudio? Samo lud, luda Vlada, a vi to niste, usudila bi se da ruši građanima 300 hiljada objekata. To nema smisla. Šta je sada u pitanju? Opet jedna obmana i prevara, jer to je – daj da iskoristimo priliku dok smo na vlasti, daj da naplatimo od legalizacije jedan dobar deo sredstava, ali da to ide u budžet. Međutim, ako ćemo da smanjujemo budžet, gospodine ministre, 25 ministarstava i 111 agencija i fondova mora da se prepolovi, onda dolazi do poboljšanja i standarda, moraju da se otvaraju fabrike, mora da se rade preduzeća, mora ako se prodaju dva preduzeća da se jedno novo pravi, da se zapošljavaju radnici. Nama deca ne moraju da očajavaju čekajući da li će biti posla i hleba za njih. Kakva je njihova perspektiva? Vi dobro znate da je haotično stanje i daje kriza u Srbiji izuzetno teška i da mi imamo milion, ovi neki koji govore, statističari, 700 ili 500 hiljada, tvrdim da ima više od milion nezaposlenih. Ne znaju ljudi kud će. Meni je čovek pre neki dan došao i kaže – molim vas, nemam da dam svom detetu 30 dinara koje ide u školu da kupi kiflu. U kakvoj mi to državi Srbiji živimo? Dalje, dame i gospodo, gospodine ministre, vi ste o ovome dobro informisani, površine zasejane pšenicom od Drugog svetskog rata nikada nisu bile manje, a duplo su manje nego 1990. godine, na koje se mnogi pozivaju i kritikuju onu bivšu vlast. Spoljni dug je veliki, da ne nabrajam. Ali, dame i gospodo, gospodine ministre, prenesite Vladi da je bezbednost građana veoma složena i da je ugrožena. Podsetiću vas samo šta se događa u Aranđelovcu ovih dana. Nepoznati mangupi i mafijaši, ko su te kolovođe mora služba da utvrdi, koji prebijaju građane tamo, koji terorišu građane, koji vrše pritisak na građane da bi glasali za njih na lokalnim izborima koji će se održati u Aranđelovcu 25. aprila 2010. godine. Dame i gospodo, obišao sam neka sela u opštini Aranđelovac i tom prilikom sam se uverio, došao sam u kuću domaćina koji ima sedmoro dece, koji žive u nepodnošljivim uslovima. U tom delu Srbije, u Šumadiji, gde imamo bogatu zemlju, gde imamo bogate pašnjake, gde imamo uslove za razvoj poljoprivrede, ali šta ćemo, u toj opštini Vlada Republike Srbije setiće se sada kada se sjate ministri i potrče sa crnim automobilima i obiđu sela, ali istovremeno moram da vam kažem, već se oseća nestašica onih kesa na tržištu, pa su sada naručili dodatne proizvodnje. I drugo, sada se postavlja pitanje, tamo ovi koji terorišu građane i koji obećavaju ovce i krave, jalove krave i jalove ovce, molim vas, gospodine ministre, preduzmite neke mere da ti lažovi, prevaranti, to njima građani i birači Aranđelovca ne treba da veruju i kad im najlepše i najskuplje darove nose jer to su prevaranti koji žele na prevaru da dođu na vlast, njih ne interesuje sirotinja, njih ne interesuju građani. To ne može tamo da se dozvoli. Ovoj vlasti je u interesu da građani imaju mir, ali da se građani opštine Aranđelovac u oblasti poljoprivrede, u oblasti zapošljavanja, u oblasti zdravstva, u oblasti socijalne sfere mora pomoći, ali ne samo Aranđelovcu, nego i drugim gradovima. Šta je sada karakteristično i simptomatično? Setiće se Vlada i ministri, sada će i gospodin Ljajić, nije došao danas, vi ste, gospodine ministre, redovni i dolazite, Rasim Ljajić je trebalo danas da dođe da brani ovaj zakon, zajedno s vama, ali gde su kapitalne investicije? Zašto se opštini Aranđelovac ne daje pomoć? Ako je date, daćete je sada. To je providno i vidljivo da to ide sa namerom i ciljem da se prevare birači, da im se obeća da se asfaltira ulica pored biračkog mesta. Nemojmo to da radimo. Dajmo svim opštinama. Sada će biti prilika da se uverimo da će u Aranđelovac da ode deset ministara i svi će da obećaju da će da im asfaltiraju sela, da će da im daju jeftiniju naftu, a tamo nafte nema, jer je skupa i građani nemaju sa čime da uzoru njive, nemaju od čega da kupe repromaterijal, da ne govorim o ostalim cenama. Molim da Ministarstvo za kapitalne investicije povede više računa ravnomerno, a ne samo kada su izbori u jednoj opštini. Pomenuću, bili su izbori u Kovinu. Dođe 30 činovnika iz Vlade sa ministrima. Oni dođoše i asfaltirali su ulice u nedelju, na dan izbora, pored biračkih mesta. Mislim da je to vreme prevaziđeno. Čuo sam iz DS da je rečeno mi građane ne smemo da lažemo. Gospodo demokrate, ovi koji su dole, batinaši otišli, ovi tajkunski profiteri ne mogu da prođu nekažnjeno, ne mogu da se oni tako obračunavaju sa svim strankama u toj opštini. To je nedopustivo. Gde je tu demokratija? Gde su tu demokratski izbori koje država i vlast mora da obezbedi? Dakle, ne možemo u svakom slučaju da prihvatimo stanje u kojem se Srbija nalazi. Obišao sam selo Raniloviće. U tom selu jedna porodica sedmoro dece ima. Zašto neko ne bi otišao tamo, pa da toj porodici pokloni "smederevac", jer su neki u Odžacima delili i "smederevce", ali ovim građanima bi trebalo, pogotovo ovom domaćinu koji ima sedmoro dece a osmo na putu, pred porođajem mu je supruga, trebalo bi otići, kuću adaptirati, obezbediti vodu i prilaz putu da bi ta deca kao građani Republike Srbije mogli da uživaju ista prava kao i svi ostali. Dozvolite mi, gospodine predsedavajući, nemojte mi zameriti, vi ste pre svega objektivan i stručan čovek. Ministre, mi smo više puta razgovarali ovde i redak ste ministar koji dolazi i odgovara na poslanička pitanja, ali odgovara približno realno, za razliku od nekih koji samo paušalno pričaju. Pozivam građane Aranđelovca i molim ih da izađu na izbore u nedelju … [[isključen mikrofon]]
Gospodine Jojiću, zahvaljujem se na nadahnutom izlaganju, ali ovo je marketing koji nije primeren. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja pretresa pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Da.) Gospodin Momo Čolaković, predsednik poslaničke grupe PUPS.
Poštovani potpredsedniče, poštovani ministre i predstavnici Vlade, uvaženi narodni poslanici, neću koristiti puno vreme poslaničke grupe, ali želim da kažem nekoliko rečenica u prilog izlaganja našeg predstavnika poslaničke grupe koji je na početku govorio. Naime, PUPS insistira na ostvarivanju socijalnih reformi u celini u državi u okviru vladajuće koalicije i posebno u ostvarivanju principa socijalne pravde koju je Vlada utvrdila prilikom njenog konstituisanja i formiranja. U tom pogledu ćemo istrajati posebno na ovim pitanjima koja su od značaja za najsiromašnije delove našeg društva. U okviru toga i ogroman broj penzionera. Neću govoriti o ovim pitanjima koja su vezana za PIO jer ćemo imati priliku da o tome govorimo u maju, i posebno sam nešto govorio prilikom replika uvaženim narodnim poslanicima. Hoću da kažem da ćemo ostvariti ono što je vezano i za zakon o Centralnom registru. On je jedan od ključnih zakona koji treba da uvede red u ovo o čemu govorim, a to je pitanje reformi socijalnih dimenzija države. Posebno bih istakao zalaganja uvažene poslanice Videnović koja je dala podršku ovom zakonu. Želim da kažem i to da treba gledati i druge zakone koje smo u parlamentu usvajali, posebno Zakon o stečaju, koji obezbeđuje naplatu potraživanja. Ovde je neko govorio da je to izgubljena stvar, onih dugovanja koja su preduzeća koja su pod stečajem ostala u obavezi prema državi i to je u prioritetima naplate stečajne mase. Druga stvar koja je ovde bila, mislim da argumenti koje su poslanici iznosili idu upravo u prilog prihvatanja zakona i očekujem da će glasati za ovaj zakon. Posebno želim da istaknem to da po našoj oceni, po oceni PUPS i poslaničke grupe, smatramo da ovaj zakon obezbeđuje sigurnost u isplatama sadašnjim generacijama penzionera, ali ne samo to nego obezbeđuje sigurnost stečenih prava odnosno onih prava koje će steći buduće generacije penzionera. Zbog toga naša poslanička grupa će prilikom razmatranja u pojedinostima dati svoj doprinos, a posebno u danu za glasanje dati podršku i glasati za ovaj zakon.
Reč ima ministar dr Slobodan Milosavljević.
Hvala svim narodnim poslanicima koji su svojim diskusijama doprineli da rasprava o ovom predlogu zakona bude konstruktivna. Verujem da će tako biti i u danu kada se budu podnosili amandmani. Nema ni zakona ni akta koji ne može da bude bar malo bolji od onoga što je predloženo, tako da sve ono što bude dobro i korisno nema nikakvog razloga da ne bude ugrađeno u tekst ovog zakona. Dozvolite mi samo nekoliko osvrta na diskusiju uvaženog narodnog poslanika gospodina Jojića. Pažljivo sam slušao i štošta zapisivao. Ostale su mi tri stvari nedovoljno jasne, pa ne želeći da neke posebne replike izazivam, evo, te tri vrlo kratke opservacije. Prvo, drago mi je što pozdravljate odlučnu borbu Vlade Republike Srbije protiv organizovanog kriminala, protiv svih onih koji su se ogrešili o zakon i uveravam vas da će tako i biti. Svi oni koji su zaslužili da se nađu u zatvoru naći će se. Nema privilegovanih, ma iz koje partije ili politike dolazili. Nisam razumeo precizno razumeo na koga ste mislili kada ste rekli da neki privrednici, kako vi kažete tajkuni, treba da budu uhapšeni, a ne hapse se zbog nekih razloga. Ako znate koji su, pomozite. Drugo pitanje vezano za situaciju u Pančevu, rekli ste da neka mala odbornička grupa ucenjuje vlast u Pančevu, da DS ima 25, SRS 24. Šta predlažete? Neku novu koaliciju? Šta da radimo? Treće, oko Aranđelovca. Sve sam razumeo, a nisam razumeo kakvih kesa nestašica i čemu te kese služe?
Reč ima poslanik Petar Jojić.
Gospodine ministre, što se tiče ovih tajkuna, ne treba da ih imenujem. To pitajte službu organa unutrašnjih poslova, tužilaštvo i sud. Veliki je broj tih tajkuna koji drže kapital Srbije u rukama, to morate da vidite imaju li oni ikakvog oslonca i sprege sa politikom? Je l' znate koliko je firmi, gospodine ministre, džabe prodato? Danas sam dobio odgovor na poslaničko pitanje, gde sam tražio da mi Vlada preko nadležnog resora, tj. Agencije za privatizaciju, pruži podatke o tome koliko je preduzeća u Pančevu prodato, otišlo pod stečaj i po kojoj ceni je koje preduzeće prodato, i da li su ispunjene obaveze iz ugovora od strane kupaca i sadašnjih vlasnika. Znate, kada bi se sada izvršila revizija, garantujem da nema više od 20% čistih privatizacija, a da bi sve ostale ugovore trebalo raskinuti, poništiti privatizaciju. SRS se zalaže da se donese zakon ne o oduzimanju imovine od ovih poznatih kriminalaca, nego od ovih prikrivenih. Nisu oni ni prikriveni, oni su vidljivi na svakom koraku. Sa avalskog tornja videćete onoga u Subotici ili u Novom Sadu ili u Užicu. Prema tome, oni nisu nevidljivi. Zato treba doneti zakon da se imovina oduzme od tih lopova što finansiraju čak i neke političke stranke. Tu je problem. Očekuju da ih te političke stranke, u slučaju da dođe do prevremenih izbora, dođu na vlast i da ih one štite, da bi oni mogli da se kriju iza njih. Što se tiče toga koja je to odbornička grupa u Pančevu, moram da vam kažem da treba prevazići onaj odnos koji smo imali između političkih stranaka. Jer, kakvo bi to bilo čudo da Demokratska stranka i SRS u Pančevu mogu da formiraju vlast? DS ima 25 odbornika, a SRS ima 24. To vam je sada pun kapacitet od 70 odbornika. Ali, vi imate u Pančevu šest odbornika DSS i šest odbornika NS, a vi sad vidite ko DS ugrožava i ucenjuje u Pančevu, a pogledajte kako radi lokalna samouprava. Građani u Pančevu su zaista prepušteni na milost i nemilost petoro-šestoro odbornika koji drže vlast.
Hvala, gospodine Jojiću. Shvatili smo. Politika je umetnost mogućeg, a i nemogućeg. Prema tome, sve je moguće, a i ono što je bilo nemoguće. Gospodin ministar, i da završimo.
Želim da se zahvalim na odgovorima. Razmotrićemo ovu ponudu za Pančevo. Konkretizujte još malo, pa ćemo videti. (Petar Jojić, sa mesta: Mi smo vam na raspolaganju, jer u svakom slučaju to nas interesuje.)
Hvala lepo. Ovim zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlogu zakona o Centralnom registru obaveznog socijalnog osiguranja, Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 183 o zaštiti materinstva i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Turske o socijalnoj sigurnosti. Nastavljamo sutra, u četvrtak, 15. aprila 2010. godine u 10.00 časova zajedničkim načelnim i jedinstvenim pretresom o predlozima zakona iz tač. od 22. do 30. dnevnog reda. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Imajući u vidu da je Vlada Republike Srbije današnji dan proglasila danom žalosti povodom tragične pogibije predsednika Poljske Leha Kačinjskog i drugih visokih državnih funkcionera i građana Poljske u avionskoj nesreći kod Smolenska, molim da minutom ćutanja odamo poštu poginulima. (Minut ćutanja.) Slava im. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika, pa ima uslova za nastavak rada. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Gospodin Slobodan Maraš, koji je inače ovlašćen u ime svoje poslaničke grupe. Izvolite.