Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Šestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika,konstatujem da sednici prisustvuju 102 narodna poslanika. Radi tačnog utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali 85 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Momo Čolaković, Konstantin Arsenović, Đuro Perić, Radoslav Mojsilović, Riza Halimi i Meho Omerović. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača, dr Saše Dragina, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pozvala sam da sednici prisustvuju Dušan Protić i Nebojša Lazarević, pomoćnici ministra trgovine i usluga i pozdravljam ih. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OPŠTOJ BEZBEDNOSTI PROIZVODA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević, zatim Lidija Dimitrijević, Sreto Perić, Srboljub Živanović, Ljubomir Kragović, Dragan Živkov, Dobrislav Prelić, Milan M. Nikolić, Zoran Popović, Dragan Stevanović, Milan Avramović, Dušanka Plećević, Radiša Ilić, Milan Škrbić, Tomislav Ljubenović, Radica Jocić, Bojan Mladenović, Dušan Marić, Nataša Jovanović, Marko Milenković, Petar Jojić, Mirko Munjić, Nikola Savić, Vitomir Plužarević, Vlada Milojković, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Filip Stojanović, Momir Marković, Srđan Spasojević i Vladan Jeremić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Imate problema sa identifikacijom? Već smo pozvali iz tehničke službe da dođe neko da vidi. Javili ste se za reč? Dozvolite da otvorim sednicu. Naravno, dobićete reč. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević. Vlada predlaže da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je on pravno moguć. Pre nego što dam nekom reč o amandmanu, gospodin Todorović se javio. Međutim, ima problema sa identifikacijom kartice. Samo trenutak. Molim vas, uzmite nečiju karticu, znamo da ste vi, pa ćemo zamoliti iz tehničke službe da nam pomognu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, mislim da treba da vodite računa o Poslovniku, da se Poslovnik ne krši. Član 149. je i precizan i jasan, i kaže se: "Predlagač zakona, nadležni odbor i Vlada, dužni su da, pre sednice Narodne skupštine, razmotre amandmane koji su podneti na predlog zakona i da Narodnu skupštinu obaveste za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština prihvati, a za koje da ih odbije". Mi nemamo mišljenje. Prema tome, mislim da se nisu stekli uslovi da pređemo na dnevni red. To je elementarna stvar o kojoj biste morali da vodite računa, jer morali bismo da imamo mišljenje, bez obzira što je ministar tu, što on može da i u toku rasprave prihvati neke od amandmana. Mislim da treba da date pauzu i da dobijemo mišljenje Vlade.
Mišljenje Vlade je stiglo pre nekoliko dana. Obavestila sam vas da Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije.
Nismo ga dobili u našoj poslaničkoj grupi.
Molim vas, to je mišljenje od 14. maja. Dobili ste to mišljenje, imate ga u poslaničkoj grupi.
Ne kažem da li je od 14. ili od kada, već poneki put, već se ponavlja da u našoj poslaničkoj grupi ne dobijamo određene papire.
Proveriću to, ali bojim se da jesu u vašoj poslaničkoj grupi. Sve poslaničke grupe su dobile mišljenje Vlade, tako da ćemo vam sad doneti broj ekspeditivnog pisma i malo ćemo utvrditi to. Naravno, ne bi smelo da se dogodi da niste dobili.
Gospođo predsedavajuća, ne kažem da je to namerno, postoji mogućnost da je zbog obilja materijala možda došlo do greške, da tehnička služba nije isporučila. Nismo to dobili.
Dobro. Proveriću to.
Ne možemo da pratimo.
Prema evidenciji ekspedicije, vama je dostavljeno, kao i svima drugima. Zaista ćemo morati da nastavimo rad. Žao mi je ako je došlo do tehničkih problema.
Ne bih hteo da ulazim u raspravu, ne sumnjam da vam je žao, ali mnoge stvari ne dobijamo, a trebalo bi, između ostalog i odgovore na poslanička pitanja. Kad sam postavio pitanje vezano za onu skalameriju gore, još uvek nisam dobio odgovor šta se nalazi naspram poslaničke grupe SRS? Prošle nedelje sam pitao, rekli su mi da se piše. Šta se piše? Roman? Stvarno ne razumem.
Gospodine Todoroviću, vi znate da je formalni rok za odgovor 15 dana, ali, isto tako znate, da je to kamera RTS-a. Ali, dobro, dobićete i pismeni odgovor. Zahvaljujem. Da li neko želi reč? Gospodin Nenad Popović želi reč, prijavili ste se? Hoćete li da se prijavite, gospođa Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, osnovni cilj Predloga zakona o opštoj bezbednosti proizvoda trebalo bi da bude otklanjanje svake mogućnosti da se na tržištu nađu opasni proizvodi, a samim tim i otklanjanje svake eventualne nastale štete po zdravlje i bezbednost samih potrošača. Smatramo da ovaj cilj Predloga zakona nije u potpunosti ostvaren i zbog toga smo i reagovali amandmanski odmah u 1. članu, gde smo tražili da se bezbednost proizvoda utvrđuje i pre samog stavljanja proizvoda na tržište. Tu prvenstveno mislimo na proizvode koji se uvoze. Veliki deo naše javnosti je upoznat sa primerom uvoza kancerogenih igračaka za decu i odeće koja je sadržala boje koje u dužem kontaktu sa kožom izazivaju teška oboljenja. Podsetiću samo da je EU zabranila prodaju dečijih igračaka od plastike koje sadrže materijale koje se dodaju toj plastici da bi omekšala, jer u samom kontaktu sa decom mogu da izazovu teška oštećenja, kako jetre tako i bubrega. Smatram, da su se ove igračke, o kojima sam sada govorila, nedavno našle i mogle su se naći u tržnom centru u bloku 70, tzv. kineskom tržnom centru, koje su bez ikakve kontrole dospele na naše tržište. Smatram da potrošači u Srbiji nisu u potpunosti sigurni u bezbednost i kvalitet proizvoda koji kupuju, i za razliku od, naravno, samih potrošača u zemljama razvijenih evropskih zemalja, koje u nekim situacija izdvajaju možda čak i manje novca, nego naši potrošači. (Predsednik: Vreme.)
Gospođa Elvira Kovač ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženo predsedništvo, predstavnici Ministarstva, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u svega nekoliko rečenica iznesem stavove Poslaničkog kluba manjina i SVM vezano za ove zakone, pošto u raspravi u načelu nismo to stigli, jer je rasprava zaista bila u kasnim časovima. Ni SVM, ni ostali poslanici Poslaničke grupe manjina nemamo amandmane na ovaj predlog zakona, što znači da ćemo glasati, da ćemo ga podržati u danu za glasanje. Ali, želela bih zaista samo ukratko da obrazložim zašto to činimo. Suština donošenja ovog zakona je da su svi proizvođači dužni da na tržište stavljaju isključivo bezbedne proizvode, znači, po svakoj osnovi. Prema ovom zakonu je zabranjeno proizvoditi, ali isto tako i uvoziti, odnosno izvoziti ili na bilo koji drugi način distribuirati, stavljati na tržište proizvode koji se nazivaju tzv. obmanjujućim. To bi značilo da svi proizvodi na tržištu treba da budu označeni na odgovarajući način, jasnim, vrlo razumljivim objašnjenjima za sve o rizicima koje ti proizvodi imaju u sebi. Svakako podržavamo ovo označavanje i nadamo se da će u budućnosti biti bolje, kao što smo spomenuli i u raspravi o Predlogu zakona o biocidnim proizvodima. Osnovni razlog zašto mi danas pričamo o ovom zakonu i zašto je potrebno u Srbiji doneti zakon o opštoj bezbednosti proizvoda jeste obezbeđenje visokog nivoa zaštite i bezbednosti, najpre, fizičkih lica i ljudi, a naravno, i svih ostalih koji koriste razne proizvode u svojoj delatnosti. Međutim, samo donošenje ovog zakona, samo po sebi, nije dovoljno. Neophodno je dodatno doneti i odgovarajuće tehničke propise, na način i u skladu sa zakonom koji uređuje razne tehničke zahteve za proizvode i ocenjivanje sa propisanim standardima, odnosno zahtevima bezbednosti proizvoda. Baš zbog toga što je ovo princip uređenja ove oblasti u svim državama članicama EU. Naša zemlja, RS, ima razne obaveze i samim potpisivanjem SSP, njegovom ratifikacijom se zahteva od svih država koje ga zaključuju sa EU, da se u prvom trenutku, odnosno u prvoj fazi harmonizacije njenog zakonodavstva, najpre fokusira na osnovne stvari što se tiče ekonomije i trgovine, a to su zaštita potrošača, standardizacija, doneli smo Zakon o standardizaciji i, naravno, za ocenjivanje usaglašenosti svih proizvoda koji će se naći na tržištu. Donošenjem ovog zakona, zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, u pravnom sistemu naše zemlje konačno će se ukloniti određene pravne praznine koje postoje, nažalost, kao što smo čuli od koleginice, u pogledu bezbednosti proizvoda. S obzirom da, pošto ga donesemo, ovaj zakon treba da se primeni na sve proizvode čija bezbednost nije do sada regulisana nikakvim propisima. Pozitivni efekti, kao što sam spomenula, ovog zakona se odnose.. (Predsednik: Kolege poslanici, molim vas da budete malo tiše, da bih mogla da pratim ovoga što koleginica priča. Izvolite.) Zahvaljujem se predsednici na intervenciji i nadam se da će se i kolege umiriti. Znači, pozitivni efekti ovog zakona će se, kao što sam spomenula, prvenstveno odnositi na sama fizička lica odnosno na potrošače, ali i druge privredne subjekte i ostale pravna lica koja koriste razne vrste proizvoda u obavljanju svojih delatnosti. Dve stvari koje su najznačajnije, zašto će poslanici SVM i Poslaničkog kluba manjina glasati za ovaj zakon su, da će, primena ovog zakona uticati na sprečavanje nelojalne konkurencije, jer će se za svakog proizvođača i za sve distributere uspostaviti konačno jednaka, jasna pravila u pogledu proizvodnje i distribucije isključivo bezbednih proizvoda, bez ikakvih rizika. Preduzimanje aktivnosti mera i kazni koje su predložene u ovom zakonskom tekstu eliminisaće sa tržišta svi oni proizvođači ili distributeri, a naročito proizvođači, koji su vrlo svesno, ali nažalost, na uštrb bezbednosti proizvoda, smanjivali cene i time nelojalno konkurisali onim ostalim proizvođačima koji su vodili računa o bezbednosti proizvođača i drugih korisnika.
Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? Gospodin Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, koleginica Lidija Dimitrijević je, podnošenjem amandmana na član 1. Predloga zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, pokušala da na jedan bolji i kvalitetniji način obradi i formuliše materiju kojom je obuhvaćen Predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda. Međutim, kao što ćete videti tokom kasnije rasprave, ono što je preovladavalo u razmišljanju predlagača zakona, to su pre svega dve stavke koje ću i ovoga puta izneti. Naime, kada je reč o svim amandmanima koje smo podneli mi u poslaničkoj grupi SRS, uglavnom dominira činjenica da ono što je Vlada predložila je po njihovom mišljenju tehnički ispravnija formulacija, odnosno da sve što je vezano za članove pomenutog zakona koji je danas u skupštinskoj proceduri, uglavnom je bazirano na usaglašavanju, odnosno regulisanju direktiva i regulativa EU. S tim u vezi, moram da istaknem da smo mi u poslaničkoj grupi SRS imali zaista najbolju i iskrenu nameru da svim amandmanima koje smo podneli i na Predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, kao i na Predlog zakona o elektronskoj trgovini, o kojem ćemo nešto kasnije govoriti, dakle, da pokušamo da doprinesemo da postoji jedan viši nivo zaštite zdravlja i bezbednosti potrošača koji će proizvode kupovati radi finalne upotrebe, kao i drugih korisnika koji će proizvode koristiti za svoje potrebe, tj. za obavljanje svojih profesionalnih delatnosti. Uvažili smo pri tom i sugestije, kako Saveza potrošača, tako i nadležnih institucija. Tu pre svega mislim na stavove Privredne komore, međutim, na naše prilično razočarenje, očigledno je da nismo naišli baš ni na promil razumevanja, a čini mi se ni želje da se na jedan ozbiljan i korektan način pristupi i razmatranju amandmana, u ovom slučaju, jedne opozicione poslaničke grupe, dakle SRS. Time jednostavno ne mogu da se otme tom utisku jer su zapravo samo potvrđena neka naša pesimistička predviđanja da je zapravo istinski razlog donošenja ovog zakona, kao i mnogobrojnih prethodnih koji su ranije bili u skupštinskoj proceduri, samo jedno puko usklađivanje našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU, i to je očigledno i postala obaveza koju vlast i želi i mora da ispuni jer živi u uverenju da će EU primiti Srbiju u svoje članstvo, ne želeći pri tom apsolutno da otvori oči pred istinom da u stvari EU neće Srbiju pod svojim okriljem. Stoga će i ovaj predlog zakona, kada voljom ili tačnije rečeno moranjem skupštinske većine bude usvojen, praktično ostati samo mrtvo slovo na papiru, postojaće reda radi, ali se neće primenjivati. Ovo je, nažalost, i sudbina mnogih zakona u Srbiji koji se navodno donose u interesu građana, i ono što vi volite posebno da naglasite, u daljem pravcu evrointegracija. Dva obrazloženja koja dominiraju u Vladinom pojašnjenju odbijanja amandmana i koleginice Lidije Dimitrijevići, kao i ostalih kolega iz poslaničke grupe SRS, jesu, kao što sam već istakao: formulacija iz Predloga zakona je pravno-tehnički ispravnija i to što nije u skladu sa pravnim standardom relevantne direktive EU. Sve je dakle, dame i gospodo narodni poslanici, jasno kao dan. Očigledno je da je i u ovom predlogu zakona dominira onaj prejak uvoznički lobi, na koji smo ukazivali i u raspravi u načelu, i ovoga puta je pokazao svoju snagu. Činjenica je da će na našem tržištu i posle usvajanja zakona o opštoj bezbednosti proizvoda i dalje biti svega i svačega, a da će prioritet u svim tim aranžmanima ostati iznos provizije koji će neko dobiti, a ne karakteristike proizvoda koje će se uvoziti. U prevodu, ukoliko je provizija odgovarajuća, manje će biti važno da li je proizvod bezbedan ili nije. Ovakva sintagma za građane Srbije nije ništa novo. U takvim uslovima se živi godinama unazad, a pošto nemate, kao slučaj kod najvećeg broja građana, dovoljno novca da kupite proizvod koji želite, jasno je da će se nastaviti stara praksa, odnosno kupovaće se slični za novac koji budemo imali. Možda čak ne odgovara ni kvalitet, ni ostale njegove karakteristike, ali ukoliko postoji ta potreba za njim, jer za bolji neće biti dovoljno novca, onda kupujemo i takav, kako ne bi ostali bez ičega. Dakle, koristeći neke teške dugogodišnje uslove života građana Srbije, očigledno je da oni koji su i predlagači ovakvih zakonskih rešenja i kojima čak i globalna finansijska kriza dođe kao šala, obezbeđuju prodor svakojakih proizvoda na naše tržište. Koleginice i kolege, kao i srpsku javnost, podsetiću vas na jednu činjenicu, da usled lošeg zakonskog rešenja može da se ponovi i slučaj prisustva opasnih dečijih igračaka, o čemu je većbilo reči ovde, kada se ispostavilo da ona SI oznaka na deklaraciji zapravo uopšte ne predstavlja garant bezbednosti i na taj segment smo posebno obratili pažnju u ovom predlogu zakona. Problem je u tome što ovakva oznaka nije dodeljena od strane zvaničnih nadležnih organizacija i institucija, već ju je, kao što sam već rekao, stavio sam proizvođač, kako bi označio da je proizvod izrađen u skladu sa primenljivim direktivama, ne znam da li je ovde u pitanju EU ili već na koje direktive se pozvao. Na taj način se ipak omogućilo nesmetano kretanje takvog proizvoda na tržištu i to i jeste generalno problem, pošto nema potrebnih podataka o poreklu, hemijskom sastavu, načinu rukovanja i ostalom, a što je neophodno kako bi se sa sigurnošću znalo da li je u ovom slučaju igračka ili uopšteno proizvod bezbedan za upotrebu. Odbijanjem amandmana potvrdili ste stavove SRS da se, između ostalog, slepo pridržavate direktiva EU, iako vam je poznata činjenica da je, čak i u renomiranim prodavnicama kod nas, kao i u veletrgovinama velikih distributera, bilo pronađenih proizvoda sa SI oznakom, a koji su povučeni sa tržišta zemalja upravo EU zbog toksičnosti. Odbijanjem amandmana bićemo svedoci da proizvodi koje prema važećim pravilnicima ne bi smeli da se nađu u slobodnoj prodaji ipak i budu, recimo na osnovu rešenja granične inspekcije o ispravnosti ili nešto slično, kao što je recimo bio slučaj u pojedinim kineskim radnjama u Zaječaru i Boru. Da bi dospeli u naše prodavnice, svi proizvodi bi moralo da prođu kontrolu zdravstvene ispravnosti sanitarne inspekcije i Ministarstva zdravlja. Dakle, uvoznik je dužan da prijavi svaku pošiljku koja se uvozi, a carinska služba ne bi smela da izvrši carinjenje dok od sanitarnog inspektora ne dobije rešenje da pošiljka odgovara zdravstvenim propisima u našoj zemlji. Osim na licu mesta, laboratorijska ispitivanja se vrše u zdravstvenim i drugim nadležnim institucijama. S obzirom na to da dosta robe stiže u Srbiju iz inostranstva, mi smo zaista pridali veliki značaj predloženom zakonu, dakle zakonu o opštoj bezbednosti proizvoda, jer se tiče apsolutno svih nas, dakle potrošača, ali smatramo da je morao jedan strateški prilaz da se napravi rešavanje ove problematike, jer u članovima zakona je jasno da nije moguće recimo regulisati ili sprečiti pojavu da se, primera radi, na carinama proveri baš svaka stavka u kontigentu, nego se proizvodi kontrolišu selektivno. Od uvoznika se zahteva i potpun prevod deklaracije, odnosno uputstva za korišćenje, ograničenje i zabrana korišćenja ukoliko su sadržana na originalnim primercima ili ako za to postoji potreba. Ukoliko se pokaže neispravnost, uvoz se zabranjuje, a roba se ili vraća isporučiocu ili se uništava, ako povraćaj nije moguć. Proizvodi koji nemaju dokaze o izvršenoj kontroli sanitarne inspekcije, odnosno zdravstvenom inspekcijskom nadzoru pri uvozu, najverovatnije nemaju ni legalno poreklo, što predstavlja predmet kontrole i drugih službi inspekcijskih organa, mislim da to ovakvim zakonom nije regulisano na valjan način. I pored svih ovakvih kontrola, na našem tržištu je bilo, a zahvaljujući ovakvom zakonu plašim se da će biti i ubuduće proizvoda koji nisu bezbedni. Moram ovom prilikom, kada govorimo o deklaracijama, da pomenem i slučaj staklenih čaša koje se sakupljaju posle pranja. Da, dobro ste čuli, znači, na čašama za vino koje su se našle u prodaji u centru Beograda, u jednoj prodavnici poznatog inostranog lanca za opremanje kuća, zalepljena je deklaracija na kojoj je doslovce pisalo da se staklo pri pranju skuplja i po dužini i po širini po 2%, a postupakodržavanja, inače skupocenih staklenih čaša za vino kako stoji na deklaraciji, vrši seprema ušivenoj etiketi. Mnogo je nepravilnosti na našem tržištu vezano za isticanje deklaracija na proizvodu. Na mnogim proizvodima čak uopšte i nema deklaracije ili svih relevantnih podataka. U velikim trgovinskim lancima česti su propusti zbog velikog prometa, pa trgovci propuštaju da istaknu deklaraciju zato što ona i ne može fizički da se nalepi na proizvod ili je samo formalno istaknu nagrupu proizvoda. Jasno je da sve informacije na deklaracijama moraju da budu tačne i nedvosmislene. Međutim, sve češće smo svedoci da na deklaracijama stoji samo EU umesto zemlje u kojoj je proizvod proizveden. Tržišni inspektori su u svojoj praksi imali slučajeve obmane potrošača, jer poznati su slučajevi da trgovci samoinicijativno, bez provere i laboratorijskih analiza, odštampaju nazovideklaraciju i stave je na proizvod. Srpska javnost je bila prilično uznemirena i zbog slučaja "Arijel", multinacionalne kompanije "Prokter ~ Gembl". Dokazano je da ova kompanija deli tržište na istočno i zapadno. Mnoge multinacionalne kompanije potcenjuju potrošače iz zemalja u tranziciji, gde nažalost spadamo i mi. Isporučuje se roba na granici kvaliteta, svodeći to pod drugačije standarde ili kriterijume. Multinacionalne kompanije u čokoladu za istočno tržište stavljaju manje kakaoa, u uređaje jeftinije i manje kvalitetne komponente, u deterdžente i sredstva za čišćenje manje aktivnih sastojaka itd. Primera je, nažalost, sijaset. Još jedna prevara kupaca koja je moralo da bude regulisana i zakonom o opštojbezbednosti proizvoda, kao i nekim drugim pratećim zakonskim aktima, koje u suštini znači prikriveno povećanje cena, jeste i smanjivanje količine proizvoda. Ova novina dolazi nam, odakle bi drugde, iz EU, koja je ukinula regulativu o standardnoj veličini pakovanja namirnica. Tako pojedini proizvođači, ne čekajući da pristupe EU 2027. i 2100. neke godine, odmah su počeli sa primenom novih pravila. Sada, recimo, čokolada od 100 gr može da teži 80 ili 90 grama, a mleko umesto jednog litra 0,9 litara. Evo informacije, recimo, da je "Imlek" količine kiselomlečnih proizvoda smanjio sa 200 na 180 mililitara. O ovim proizvodima kupci apsolutno nisu obavešteni, jer roba je spakovana u istu ambalažu, količina je smanjena, ali cena nije promenjena, bar ne naniže. Količina proizvoda je sitnim, jedva uočljivim slovima, napisana na pakovanju. Apsurd veći od svih jeste da Srbija uvozi mnoge poljoprivredne proizvode koje i sama proizvodi u količinama većim nego što su potrebe tržišta. Možda je dobro što i današnjoj sednici prisustvuje ministar poljoprivrede u Vladi Republike Srbije, Saša Dragin, jer smatram da je i ta oblast i te kako ugrožena i povezana ovakvim zakonskim rešenjem. Poznato je svima da i naši poljoprivredni proizvođači proizvedu i zdravo i kvalitetno voće i povrće, ali se suočavaju sa problemom da ne samo da ne mogu da izvezu viškove proizvoda, već jednostavno ne mogu da prodaju ni na sopstvenom tržištu, jer se uvozi, primera radi, veštački i sazreo paradajz, koji je više zelen nego crven, kupus koji je tvrd i beo itd. Kvalitet ovih proizvoda je nepoznat, ali prodaju se po znatno nižim cenama od domaćih proizvoda. (Predsednik: Samo da vas podsetim da je prošlo 15 minuta, ali možete koristiti vreme poslaničke grupe. Hoćete? Izvolite.) Dakle, toliko o onoj čuvenoj akciji – kupujmo domaće. Takve cene su i rezultat subvencionisanja poljoprivredne proizvodnje u zemljama EU. U Srbiji je nažalost sve dijametralno drugačije. Novčana sredstva iz budžeta za subvencije poljoprivredi su sve manja. Cene koje naši poljoprivredni proizvođači formiraju uglavnom su bazirane na pokrivanje troškova za kupovinu semena, veštačkog đubriva, pesticida, troškova setve, navodnjavanja i slično. Ako se sve ovo ima u vidu, a Vlada u odbijanju amandmana navede formulaciju – jer su u suprotnosti sa strateškim dokumentima kojim se članstvo u EU definiše kao prioritetan cilj Srbije, onda se stvarno moramo zapitati čemu sve ovo vodi? Dame i gospodo narodni poslanici, samo je odluka o jednostranoj primeni SSP-a ovoj napaćenoj državi prouzrokovala dodatnih 267 miliona evra manjka u budžetu. Zar treba pri tom podsećati da je otvaranjem tržišta za poljoprivredne proizvode iz zemaljaEU tržišna utakmica učinjena svesno izrazito neravnopravnom. Dodatno opterećenje predstavljaju brojni problemi poput dugovanja države prema proizvođačima, problema otkupa i nakupaca, problema sa bankarskim kreditima, nefunkcionisanja zakona, loše infrastrukture. Predpristupni fondovi EU namenjeni Srbiji otvoriće se tek nakon sticanja statusa kandidata za članstvo. Stoga je jednostrano otvaranje tržišta Srbije bez korišćenja fondova kojim bi se eventualno pomogla konkurentnost poljoprivrede, prema mišljenju SRS, jedan sasvim nerazuman čin, i kad to imamo u vidu onda ne treba ni da čudi podatak da je eksplozivan rast cena hraneu prošloj godini doveo Srbiju na mesto evropskog rekordera u poskupljenjima. Tako, recimo, prema poslednjim podacima Agencije za statistiku EU "Eurostat", jedina zemlja koja je u poslednje tri godine zabeležila veći rast cene hrane jeste Letonija. Samo su cene usluga kod nas niže od evropskog proseka, a gotovo da nema robne grupe u kojoj naša zemlja ne prednjači po poskupljenjima. Zato mi srpski radikali po ko zna koji put ističemo da su svi ovi tzv. proevropski zakoni, gde je i ovaj o opštoj bezbednosti proizvoda, kao i onaj o elektronskoj trgovini, a pogotovo ovo o čemu sam govorio, dakle, jednostrana primena trgovinskog sporazuma, ništa drugo nego marketinški trikovi kojima bi se domaćoj javnosti prikazao navodni pomak u evrointegracijama. Nažalost, od ove farse veliki broj građana Srbije ćena duže staze imati samo mnogo štete.Mi kao država praktično ulazimo u zonu visokog rizika, bez ikakve zaštite. Predlogom zakona o opštoj bezbednosti proizvoda trebalo bi da bude regulisana i zabrana proizvodnje, uvoza i izvoza ili stavljanja na tržište tzv. obmanjujućih proizvoda. Ono što treba napomenuti, jeste da obmanjujući proizvod, iako podseća, nije prehrambeni proizvod, ali postoji i znatna verovatnoća da ga potrošači, a naročito deca, upotrebe kao prehrambeni proizvod, što bi moglo da predstavlja opasnost po njihovo zdravlje ili život. Imamo nažalost i primer jednog ovakvog proizvoda. Naime, da bi povećao prodaju školskih gumica za brisanje, jedan proizvođač ih je napravio kao mirišljave u obliku jagode. Na šta smo dalje kao poslanička grupa SRS pokušali amandmanima da utičemo radi poboljšanja Predloga zakona? Imate, između ostalog, kasnije će i oko toga biti više reči, u članu 10. stav 3. tačka 3) je definisano da je proizvođač obavezan da, u zavisnosti od svojstava proizvoda a u granicama delatnosti koje obavlja, preduzima aktivnosti i mere koje će mu omogućiti da opozove i povuče proizvode sa tržišta, sa ciljem otklanjanja, odnosno smanjenja rizika na prihvatljiv nivo, u smislu člana 4. tačka 3) ovog zakona. Praksa je pokazala da se sa našeg tržišta proizvodi povlače uglavnom tek po nalogu nadležnih inspekcijskih organa. Sve dok ne otkriju nepravilnosti, proizvod se ipak prodaje na tržištu, što je apsolutno nedopustivo. Pred kraj Predloga zakona su navedene i kaznene odredbe u čl. 22. i 23. za privredne prestupe, odnosno u čl. 24. i 25. koji se odnose na prekršaje. Ovde su poslanici SRS, imajući u vidu pre svega stanje u našem pravosudnom sistemu, koji je odavno prestao da bude imun na korupciju, pokušali da amandmanima utiču na to da počinioci tih privrednih prestupa i prekršaja budu i zaista kažnjeni. Međutim, poražavajuća je činjenica da nadležni organi preduzimaju mere tek kada se nešto zaista krupno dogodi, pa se oko svega podigne, recimo, i medijska prašina. Ovde je evidentna nezainteresovanost inspekcijskih i pravosudnih organa da se samoinicijativno upuste u otkrivanje privrednih prestupa i prekršaja, jer svi oni nažalost samo čuvaju svoja radna mesta, baš kao što je to nedavno poručio Boris Tadić. Ukoliko se zamere nekome mogu doći u situaciju da se pridruže milionskoj armiji nezaposlenih u Srbiji. Moćnici, tj. uspešni privrednici, kako se ovde formuliše u zakonu – dobri privrednici su nemilosrdni. Kod njih glagol „praštati“ ne postoji. Zakone njihovog tržišta pišu oni, a ove zakone koje usvaja Skupština oni jednostavno ne priznaju. Kada srpski radikali zatraže amandmanom da se „sa pažnjom dobrog privrednika“ zameni sa„u skladu sa zakonom“ – Vlada to odbije, uz čuveno obrazloženje o tehničkoj regulaciji i regulativama EU. Ako sve ovo imamo u vidu, i ovakav Predlog zakona, i ovakav rad i Ministarstva trgovine i Ministarstva poljoprivrede, onda apsolutno ne treba ni da čudi i situacija u kojoj se nalazi Srbiji. Mnogo je poražavajući parametara koji ukazuju na to da Srbija jednostavno jeste prezadužena zemlja i da ovakav predlog zakona nije način, nije put, nije rešenje da se iz svega toga izađe. Za sada toliko, pa ćemo kasnije da nastavimo, kada bude ova rasprava.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Iliću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, na član 4, koji glasi: „U članu 4, stav 1, tačka 4), posle reči „zakona,“ zapeta se zamenjuje tačkom i zapetom, a preostali deo teksta se briše.'' Cilj ovog amandmana je da se izbegne pre svega svaka mogućnost dvosmislenog tumačenja šta je u stvari – opasan proizvod. Nikakva dodatna pojašnjenja izraza „opasan proizvod“ smatram da nisu potrebna, a ovde upravo vidimo da se taj pojam dopunjuje mogućnošću dostupnosti drugih proizvoda koji predstavljaju manji stepen rizika. Sada se postavlja logično pitanje – ko to utvrđuje da li neki proizvod predstavlja manji stepen rizika i kakav je cilj, rekao bih, ublažavanja pojma „opasan proizvod“? Ovo me jednim delom podseća na zakon iz oblasti zaštite životne sredine, gde se isto tako pojam „opasnog otpada“ ili „ambalaže koja postaje opasniji otpad'', često modifikovao i menjao, tako da se može dvosmisleno tumačiti. Srbija će u budućnosti imati veliki problem – kako da se odbrani, rekao bih, od poplave opasnih proizvoda koji će doći, između ostalog, iz EU i pored ovog zakona, na srpsko tržište. Dobro se zna da na pojedinim proizvodima iz uvoza postoje šifre – kojem su tržištu namenjeni. To je najbolji primer da građani vide kako neko u Evropskoj uniji smatra – kojim igračkama smeju da se igraju njihova deca, a kojim igračkama smeju da se igraju naša deca ovde u Srbiji? Da li su u pitanju igračke, da li je u pitanju tehnička roba, stočna hrana, prehrambeni proizvodi, to nije bitno. Bitno je da su mnogi proizvodi… (Predsednik: Prošlo je dva minuta, privedite kraju diskusiju.) To nije bitno. Bitno je da su mnogi proizvodi u EU već zabranjeni, a kod nas se nažalost uveliko prodaju i koriste. Ako se distribucija, uvoz i prodaja ne zaustave posle donošenja ovog zakona, onda je sve ovo urađeno samo da bi se ispunio uslov EU – da veliki broj zakona prilagodimo tim direktivama EU, u zamenu za lažna obećanja o vizama, o pridruživanju, o ulasku u EU, verovatno za 50 i 100 godina itd. I dalje će se ono što predstavlja opasni proizvod nalaziti na našem tržištu, možda samo prepakovano, sa drugim šiframa, jer verovatno svi to možemo da pretpostavimo da su u pitanju velike količine proizvoda zatečene na zalihama u EU, gde su zabranjeni. To se mora distribuirati tamo gde može da prođe, a to je – Balkan, Azija, Afrika i Latinska Amerika.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 6. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Vladan Jeremić.
Evo, i prilikom ovog malopređašnjeg amandmana i ono na šta sam pokušao da ukažem u prvom obraćanju, to je obrazloženje Vlade – iz kojih razloga su odbijeni amandmani kolege Radiše Ilića, kao i kolege Škrbića, odnosno uglavnom se odbijaju iz razloga što nisu u skladu, kako piše, sa pravnim standardom relevantne direktive EU koji se preuzima ovom odredbom. Dakle, to je obrazloženje za većinu amandmana koji su odbijeni od strane Vlade, a koje su podneli poslanici SRS. Mi smo hteli, dakle, i u ovom slučaju da ukažemo na određene probleme, mogućnosti i način njihovog rešavanja, pa kada je reč već toliko o EU, recimo, čudi nas da predlagač zakona nije se pozabavio time – da Srbija još uvek praktično nema sistem za brzo upozoravanje o bezbednosti hrane, koji se u toj Evropi pokazao kao vrlo efikasan. Primera radi, zahvaljujući jednom takvom sistemu, britanske nadležne inspekcije su sredinom januara upozorile članice EU – da su zabeležile trovanje gaziranim napitkom uvezenim iz Austrije, a taj je proizvod ubrzo stavljen potom na crnu listu. Taj alarm RAS FF, takozvanog sistema za uzbunjivanje javnosti zbog nebezbednih namirnica – nikada nije zazvonio u Srbiji, a zaobišla su nas i brojna upozorenja RAPEKS-a – evropskog sistema za upozorenja na nebezbednu robu. Ovom problematikom se bave uglavnom sporadično određene potrošačke organizacije, internet portali, dok država i njene nadležne službe čekaju taj čuveni ulazak u EU, kada će biti u obavezi da štite tržište i brinu o sigurnosti kupaca, iako nijednoj zemlji nije zabranjeno da koristi podatke tih istih evropskih službi, pre svega da spreči uvoz robe sumnjivog kvaliteta. Pitanje je sada da li tu zaista postoji želja i opredeljenost da se tako nešto i učini. Prema informacijama RAPEKS-a, recimo, u pretprošloj godini sa tržišta EU je povučeno 1.340 nebezbednih proizvoda, od čega su 40% bile igračke, koje su se prema tvrdnjama nacionalne organizacije potrošača Srbije mogle naći i u kineskom tržnom centru u bloku 70 na Novom Beogradu. Potrošačke organizacije su upozoravale da postoji realna mogućnost da se odbačena roba iz sveta legalno, zbog zastarelih i nedovoljno definisanih propisa, ponovo vrati, odnosno uvozi u Srbiju. Inače, da članstvo u EU nije jedini put u zaštiti potrošača, pokazuje i primer zemlje iz okruženja, Hrvatske, koja koristi informacije sistema za uzbunjivanje, a napravila je i sopstveni pilot projekat po uzoru na RAS FF, gde je za godinu dana sa tržišta povučeno 67 zdravstveno neispravnih namirnica, a najveće količine te robe u Hrvatsku su stigle upravo sa zapadnoevropskog tržišta.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, u članu 10. Predloga ovog zakona stoji da je proizvođač dužan da, u granicama delatnosti koju obavlja, pruža potrebne informacije potrošačima i drugim korisnicima koje će im omogućiti da procene rizik koji proizvod može da predstavlja tokom perioda njegove upotrebe koji određuje proizvođač ili razumno predvidivog perioda upotrebe. Podnio sam amandman kojim predlažem da se ova formulacija "razumno predvidivog perioda upotrebe" briše. Po mom mišljenju u pitanju je preširoka, previše slobodna formulacija koja ostavlja prostor za različita tumačenja. Tamo gde su različita tumačenja, tamo je i prostor za nesporazume, nesuglasice, prostor za određene zloupotrebe, koje u krajnjem slučaju mogu imati i tragične posledice. Postavlja se pitanje - šta znači razuman period upotrebe. Za nekoga razuman period upotrebe za korišćenje određenog proizvoda može biti pet godina, za drugog može biti 25 godina. Ono što je za nekog razumno, za drugog može biti potpuno nerazumno. Postavljam jedno praktično pitanje, recimo šta će se dogoditi ako neko ko se bavi punjenjem i distribucijom plinskih boca u promet stavi polovne plinske boce koje su stare po 40-50 godina. Praktično krajnji potrošači, korisnici će u svojim stanovima, poslovnim prostorima dobiti tempirane bombe, a distributer može da se pozove da je to po njemu razuman period upotrebe plinskih boca. Znamo da kroz Beograd, Pančevo i neke druge gradove Srbije svakodnevno prolaze cisterne sa opasnim materijama, hemikalijama, može se dogoditi da distributeri odluče da distribuciju vrše u cisternama koje su stare 40-50 godina, kojima je istekao rok upotrebe. Smatram da je jedino razumno rešenje da se ova, inače suvišna, formulacija briše i da se period upotrebe nekog proizvoda striktno odredi od strane proizvođača, a u skladu sa postojećim standardima i u skladu sa zakonskim propisima.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović, koja želi reč. Izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, član 10. reguliše obaveze proizvođača i distributera. S obzirom na to da ministar Milosavljević nije ovde, moram da vas obavestim, mada verujem da ste svi uočili da se u ovom članu, poslednjem stavu, desila jedna, od strane predlagača, odredba koja do sada nigde nije postojala, ni u jednom zakonu. Moraću da vam je pročitam. Naime, kada se govori o tome posle kojih procesa i mera upozorenja eventualno proizvođač može da povuče, a to predlagač kaže da treba da uradi samoinicijativno, proizvod koji je opasan po bezbednost i koji ne može da bude u daljem prometu, zamislite, predlagač nam je to obrazložio ovako: ''Meru opoziva proizvoda proizvođač preuzima samoinicijativno samo kao krajnju meru ako proceni da druge mere nisu dovoljne za otklanjanje, odnosno smanjenje rizika, a može je sprovesti i na osnovu pravila dobre prakse u vezi sa opozivanjem proizvoda, ako takva pravila postoje u Republici Srbiji.'' Mene ovo navodi na zaključak da je ovaj zakon, kao i svi drugi, pisan u kancelariji EU, da je ovde preveden i da su ti vaši nalogodavci, je li tako, koji su vam dali ovaj zakon i paket drugih zakona napisali da ako takva pravila postoje u Republici Srbiji vi ih sprovedite, a ako ne postoje, onda neka se, jer nije samoinicijativno proizvođač odlučio drugačije, proizvod i dalje nalazi u prometu. Dolazimo u situaciju, a na to se odnosi i moj amandman član 4. stav 2, da zaista moramo da obavežemo proizvođača, jer sam ovu fakultativnu odredbu koja glasi - kada je to potrebno da proizvođač vrši ispitivanje uzorka proizvoda na tržištu, u ime SRS jednostavno sam amandmanom brisala. Ne može - kada je to potrebno. Uzorak proizvoda, pogotovo stranih, pogotovo onih koji po svojoj supstanci i opasnim eventualnim materijama koje sadrže, kolega Jeremić je danas i prethodnih dana govorio o igračkama, ali to može da bude i u bilo kom hemijskom proizvodu. Opet se vraćamo na ono što je zaista tačno. Vidi se i po kvalitetu i po ceni tih proizvoda, ali šta briga Miškovića i ostale tajkune, oni će to da uvoze, što je napravljeno za istočnoevropsko tržište i neće da mare za kvalitet, evo vidite da se ni taj strani proizvođač, a ni domaći, ne obavezuje da vrši kontrolu i povlači proizvod sa tržišta. Nemojte da mislite, a naročito naše dame u Srbiji, da su proizvodi koji se tiču kozmetike poznatih svetskih kompanija istog kvaliteta kao i oni koji se prodaju u zemljama zapadne Evrope. Naravno da nisu i to vrlo dobro znamo, kada otputujemo tamo i vidimo kakva je cena tog proizvoda tamo, originalnog, sa tim supstancama koje sadrži originalni proizvod, a kakvi su ovde. Isti je slučaj kada je u pitanju prehrana. Zato je veoma važno da u danu za glasanje prihvatite ovo, naročito zbog toga što vidite da je predlagač zakona lutao. Ali, stvarno stojim na onoj početnoj mojoj tezi da u stvari ovaj zakon nije došao iz našeg resornog ministarstva, jer da jeste ne bi se našla ovakva odredba. Što se tiče te dobre prakse tzv. i kampanje kupujmo domaće, setite se kada je to bilo. Da li je uopšte ta kampanja - kupujmo domaće, imala svoj početak i svoj kraj, ili je to samo nekome trebalo u jednom periodu da se promoviše i da, što bi naš narod rekao, opere pare za neki projekat? Mislim konkretno na ranijeg ministra trgovine Bojana Dimitrijevića. Kako se kasnije to pokazalo u praksi? Nikako. Ko je taj koji danas forsira i stoji iza nekog domaćeg brenda? Ko je taj iz Vlade Republike Srbije, a to pogotovo nije ministar Milosavljević, koji se zalaže za to da više budu naši proizvodi prisutni na domaćem tržištu, jer da to rade ne bi takvu prođu imali ovi proizvodi lošeg kvaliteta tih svetskih kompanija koji se rade za istočno tržište. Još jednom vas pozivam da u danu za glasanje, naročito zbog činjenice da su ovo opasna vremena, vreme teške finansijske ekonomske krize, kada ljudi pored toga što jedva izdvajaju poslednji dinar, moraju i četvore oči da otvore kada je u pitanju kontrola i kvalitet proizvoda, jer pre svega su namenjeni deci, mlađoj populaciji, naravno i odraslima, da prihvatite ovaj amandman i da proizvođač u svakom trenutku zna, kako onaj strani tako i domaći, da mora da se vrši rigorozna kontrola i da mora taj uzorak da se ispituje na tržištu.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS uložio sam amandman na član 10. koji se odnosi na deo stava 5, da se posle reči "proizvođači" dodaju reči "su dužni da preduzimaju one mere koje normira ovaj član". Zašto? Nije dozvoljeno ovako rastegljivo, neodređeno, pravno nema obavezujući karakter, nema naredbe. Potrebno je da se u ovom članu dodaju reči da su proizvođači dužni da preduzimaju ono kako je to predviđeno ovim članom. Jer ako nema on obavezu i dužnost, a da čekamo da nadležni državni organ preduzima odgovarajuće mere, to je apsolutno neprihvatljivo sa našeg stanovišta, sa mog stanovišta kao pravnika, jer građanin i proizvođač može da sam preduzima ono kako to njemu odgovara. Može da pruži na tržište i proizvode koji potiču iz prošlih vremena, da budu lošeg kvaliteta, da budu opasni po zdravlje i okolinu ljudi. Zbog toga je ova norma nepotpuna bila i moje je mišljenje da nju treba pojačati time da su proizvođači dužni da vode računa o svojim proizvodima, da postupaju savesno, da postupaju odgovorno na tržištu, da ne izazivaju opštu opasnost po zdravlje ljudi i na taj način da se uspostavi red na tržištu. Ovo tim pre kada imamo u vidu posle ukidanja carina i uvoza svakog otpada iz inostranstva, da naši pojedini trgovci uvoze i ono mleko u prahu u tonama koje je u zapadnoevropskim zemljama i drugim zemljama drugih kontinenata bilo u skladištima i po desetinu godina. Još je 1919. godine naš čuveni naučnik Mihajlo Pupin na kongresu zadrugara o tome govorio, o kvalitetu proizvoda, pogotovo poljoprivrednih, iz oblasti pre svega žitarica, voćarstva i povrtarstva. O tome je govorio umnogome i to je bilo prihvaćeno od strane zadrugara i smatram da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti iz ovih razloga, iz razloga bezbednosti hrane.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Jeremić.
Mirko Munjić je podneo amandman na član 11. Predloga zakona, gde je tražio da se u uvodnoj rečenici stava 1. reči "sa pažnjom dobrog privrednika" zamene rečima "u skladu sa zakonom". Naravno, obrazloženje pri odbijanju amandmana je takođe bilo nesuvislo, kao i u svim situacijama. Jer, zaista, šta sad to znači dobrog privrednika? Da li su dobri privrednici oni koji su "omogućili" Srbiji da se, prema nekakvom kriterijumu kvantitativnog odnosa spoljnog duga i bruto domaćeg proizvoda, procenat zaduženosti kreće između 60 i 70%, da je neto spoljni dug povećan u periodu od 2000. do 2008. godine u evrima čak za 28%, odnosno da je sada blizu 30 milijardi dolara? Da li su ti dobri privrednici najzaslužniji za "privredni rast" Srbije u periodu od 5. oktobra 2000. do danas, jer jasno je da se tu karakterišu stope rasta koje su niže u poređenju sa stopama priliva sredstava iz inostranstva, povećanja zaduženosti zemlje itd? Znači, spoljni dug Srbije je rastao po prosečnoj godišnjoj stopi od 13,5% izraženo u dolarima, dok je prosečno godišnje povećanje spoljnog duga izraženo u evrima 6,22%. Jasno je da nikakvog privrednog rasta od ovih i dobrih privrednika koji se spominju nije bilo. Znate i sami koliko je projektovan BDP za 2009. godinu. Poslanik SRS Mirko Munjić imao je nameru da ovaj član 11. Predloga zakona dobije na smislu i dobije jedan zakonski okvir i zatražio je menjanje reči "sa pažnjom dobrog privrednika" rečima "u skladu sa zakonom". Najgora stvar je kada zakon ne postoji, a još gora ili podjednako loša je kada postoji, ali se ne primenjuje ili ne poštuje. Upravo je to bila želja predlagača amandmana, da se na neki način reguliše ta materija.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević. Gospođa Radović želi reč.
Amandman koji smo podneli na član 11. pooštrava obaveze distributera u tom smislu što ga obavezuje da isporučuje isključivo proizvode za koje zna da su bezbedni. Smatramo da distributeru ne bi trebalo dati mogućnost da isporučuje proizvode za koje može da pretpostavi da nisu bezbedni, samim tim što distributer i nije, niti mora da bude, stručno lice. Ukazaću na odredbu Predloga zakona gde se definiše šta je distributer. Ovde se kaže da je to pravno lice, preduzetnik ili fizičko lice koje je u granicama delatnosti koje obavlja uključeno u lanac isporuke i čija aktivnost ne utiče na bezbednost proizvoda. Kada sve ovo znamo, onda mi stvarno nije jasno koje sve to informacije treba da poseduje da bi zaključio ili pretpostavio da je proizvod bezbedan. Zbog toga smo i podneli ovaj amandman, smatrajući da je neophodno, zarad same bezbednosti potrošača, ograničiti obavezu distributera na isporuku isključivo proizvoda za koje zna da su bezbedni. Kao i kod prethodnog amandmana, i kod ovog pozivam predstavnike Ministarstva da još jedanput razmisle o njemu.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 16. i na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? Gospođa Radović, izvolite.
Kod člana 16. imamo sledeću situaciju. Naime, Komisija EU je donela odluku da se zabrani odnosno ograniči stavljanje na tržište proizvoda koji predstavljaju ozbiljan rizik za zdravlje i bezbednost ljudi i sada na osnovu te odluke naša vlada treba da donese akt kojim bliže uređuje pravila ponašanja distributera odnosno proizvođača. Podneli smo amandman smatrajući da rok od 20 dana za donošenje takvog akta nije primeren rok, jer je on vrlo dug i naš amandman se odnosi na to da se skrati na sedam dana. Smatramo da ne postoji nijedan razlog da se Vladi daje toliko vremena za sastavljanje ovakvog akta. Smatramo da ne treba zaboraviti da se radi o proizvodima koji predstavljaju ozbiljan rizik na zdravlje i bezbednost ljudi i to je dovoljan razlog da nas navede na potrebu za hitnim reagovanjem. Smatramo da bi bilo dobro da se ovaj rok smanji na sedam dana, kako bi i same posledice bile isključene pre eventualnog dovođenja potrošača koji bi kupili taj proizvod u opasnost.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospođo Radeta.
Član 17. Predloga zakona o opštoj bezbednosti proizvoda govori o inspekcijskom i carinskom nadzoru, kako glasi naslov iznad člana 17. U stavu 7. Predloga zakona kaže se da nadležni carinski organ će privremeno prekinuti carinski postupak uvoza ili izvoza i puštanje proizvoda za koje posumnja da je obmanjujući, ovde smo dodali ''ili da proizvod predstavlja rizik po zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika'', o čemu će, dalje stoji, hitno obavestiti nadležnog inspektora koji je dužan da u roku od 24 časa od dobijanja obaveštenja izvrši inspekcijski nadzor i utvrdi da li je proizvod obmanjujući. Nije nam logično obrazloženje da se amandman ne prihvata zato što se odredba člana 17. odnosi samo na obmanjujuće, a ne na sve opasne proizvode. Suština našeg amandmana, gospodine ministre, jeste upravo u tome da se ovaj član, odnosno stav 7. ovoga člana ne odnosi samo na obmanjujuće proizvode, već da je jednako važno da se odnosi na proizvode koji predstavljaju rizik po zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika. S obzirom da negde drugde u ovom zakonu niste regulisali ovu skupinu proizvoda, a morate da priznate, ako upoređujete obmanjujuće i one proizvode koji predstavljaju rizik po zdravlje i bezbednost, da bi po važnosti prevagu čak preuzela ova grupa proizvoda za koje smo amandmanom intervenisali. Očekujem da ćete još jednom da razmislite i da prihvatite ovaj amandman.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krasić.
Ovim amandmanom SRS želi da proširi dejstvo nečega što je napisano u članu 17. i, kako reče gospođa Radeta, ne samo kad su u pitanju obmanjujući proizvodi, nego i proizvodi koji predstavljaju rizik po zdravlje i bezbednost potrošača i drugih korisnika. Verovatno je isti razlog ili, da budem preciznije, izgovor zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Mislim da je ova tačka dnevnog reda značajna za jednu možda i širu analizu zašto je ovo potrebno da se reguliše zakonom. Tačno da u ovom predlogu zakona, ma kako da se gledaju ove grupe odredbi, postoje odredbe koje regulišu šta su obaveze proizvođača i distributera, postoje odredbe o tome koji državni organ je nadležan za koje poslove u ispunjavanju ovih obaveza, a obaveza je da se pruži, pre svega, garancija potrošaču da to što je kupio odgovara onome što je i ne samo deklarisano, nego za šta postoji neka garancija da predstavlja sigurnost za potrošača i da su sprečene sve moguće štetne posledice da se ne dese "zozovače" i neke druge stvari. Kupili ste u dobroj veri, računajući proizvod tog i tog kvalitete, a posle nekog vremena se ispostavi da je u pitanju neki sasvim drugi proizvod. Stičem utisak da ni država, državni organi, ni javnost nisu baš nasigurno s tim šta je to obmanjujući proizvod. Verovatno građani imaju prilike da gledaju ove naše reklame, odnosno između reklama mogu da vide i vesti, i neki film… Koristiću vreme ono što ima SRS. Znate i sami, na kraju se ispostavilo da televizija postoji zbog reklama. Sve drugo je nešto sporedno. Kada gledate te naše reklame, to su sve obmanjujuće reklame. Prvo, što ima dosta elemenata plagijata u odnosu na one reklame koje su u inostranstvu. Drugo, postoje takve reklame koje stvarno menjaju mentalnu svest. U reklami za neki šampon vidite jednog feminizovanog muškarca koji drži dete i poruka je vrlo opasna, snažna, jaka. Ili ono da budete sa prijateljima na letovanju, na krstarenju. Ili ono što možete videti na Ibarskoj magistrali – više nije "Lasta" nego "Lastra" Lazarevac. Kao društvo za te stvari nemamo odgovor. Koliko ima drugih proizvođača koji vizuelno sa etiketom odgovaraju nekom brendiranom proizvodu, poput "pepsi-kole", "koka-kole" itd. Ili ono – kroz venu što vam teče "koka-kola". To je sve u sklopu one akcije – samo jednom se živi, samo jedan je život, sad ili nikad, sad dohvati sve. Postali smo žrtve tih velikih korporacija. Za iste pare dobili ste 10% više. Mora da se zna šta je uzrok tome. Uzrok je što neko želi besomučno da ostvari profit, ne birajući sredstva. On je u stanju da u proizvod, ono što karakteriše njegov kvalitet, ugura i neki surogat. Nije iznenađenje da iz Indije dođe nešto što liči na šećer, a nije šećer, liči na glukozu, a nije glukoza. Kasnije se ispostavi da je neka otrovna supstanca. Mora javnost da zna da već možda 15, ili više, 20 godina, otkad su se pojavili neki standardi kvaliteta, pojavili su se da bi se zapadnoevropsko tržište zatvorilo za proizvode koji bi dolazili sa strane. Zašto? Zato što su u tom procesu stabilizacije ekonomije na teritoriji zapadne Evrope oni prvo stabilizovali i obezbedili prehrambenu sigurnost za sve ove države. Verujte 15 godina više nema onih slika kako španski ratari bacaju paradajz ili oni drugi bacaju krastavce, ili Francuzi protestuju, rasipaju mleko, nekada vino, zato što su obezbedili, pre svega, prehrambenu stabilnost preko svojih robnih fondova, i oni u toj svojoj poljoprivredno-prehrambenoj proizvodnji suštinski se bore za premije, bore se za ono što EU iz zajedničkog fonda daje da bi obezbedila stabilnost. Nije nikakvo čudo, u zapadnoevropskoj uniji već sada imate u njihovim stokovima šećera za sledećih pet godina. Znači, tri godine ne mora ništa da im rodi, oni već imaju prehrambenu sigurnost. Ova država u jednom periodu je htela da bude po svaku cenu industrijska. Proces je bio iz sela u grad, ali ne radi ekonomije, nego da bi se čovek oslobodio svojine, da ne bi mogo da bude samostalan, nezavisan. Tako je vršena svojevrsna depresijacija cene poljoprivredno-prehrambenih proizvoda, rast cena industrijskih proizvoda i taj proces seobe. Ako ova vlada učini makar 1% napora da ljudi krenu iz grada prema selu, ne da bi se tamo zlopatili, nego da onaj ko sa 10 hektara imovine u vašoj Vojvodini, odakle ste vi gospođo Čomić, ako on može sa tih 10 hektara lepo da živi, onda smo dobar poso napravili. Međutim, otkad ste došli na vlast i 10 hektara mu ne pomaže. Javljaju se neki "Šećerko", neke agencije, neke firme, otkupljuju bambadava i uništava se naša proizvodnja. Znači, EU se lepo zaštitila, izmislila je standarde kvaliteta za poljoprivredno-prehrambene proizvode pogotovo, ali i za sve druge proizvode, i tako je napravljena čuvena maksima francuske radio-televizije: "Ovo je za nas, tu više nema niko nikakvog pristupa". Onda su krenuli dalje, pa su počeli sve svoje spoljnotrgovinske partnere i sa severa, i sa zapada i sa juga da uslovljavaju – ako želite da budete prisutni na našem tržištu, onda vaši proizvodi moraju da ispunjavaju dotične uslove. To je ta druga vrsta zatvaranja. Onda su se dosetili, pošto je znak EU i ona plava krpa sa žutim zastavicama, odnosno zvezdama postala simbol za one koji nikad nisu bili u EU, onda su se dosetili da prave proizvode za posebna tržišta, pa ''kolgejt'' u Srbiji nije kao ''kolgejt'' u Švajcarskoj i Francuskoj. Onda se postavlja pitanje – a zašto nije istog kvaliteta? U čemu se razlikuje kvalitet zuba u Srbiji od zuba u Francuskoj. Vidimo da oni smatraju da postoji velika razlika. Pa smo onda dobili situaciju da ulaze ovde proizvodi, niko ni ne zna kakav je taj kvalitet. Nažalost, postoje neke inspekcijske službe na granici koje vrše tu fitopatološku analizu, ispituju. Pitanje je da li je to baš tako, s obzirom da danas ambalaža prodaje robu. Znate i sami, ako je lepo, fino upakovano, pa može da bude unutra i ništa, to mami pažnju i to ljudi kupuju. Mi od toga treba nekako da se odbranimo, da ne budemo toliko lakoverni. Ali, kako da se odbranimo i da ne budemo lakoverni kada uvoznički lobi kreira Vladu Republike Srbije? Videli ste i sami, donet je zakon o potvrđivanju onog sporazuma. Mi smo jednostrano ukinuli carinu i sada sa damping cenama, damping cenama u odnosu na naše uslove i na naše cene, ulazi roba iz inostranstva i po sistemu – sve što leti, to može da se jede, sve što dolazi sa zapada je dobro. Imamo sad situaciju da ćemo verovatno za nekoliko meseci imali mleko bez mlečnih masti. Imaćemo jogurt bez mlečnih masti. Imaćemo sve bez, jer je sve opasno. Gledajte vrlo interesantnu situaciju, pre 20 godina ti iz inostranstva su nam rekli da je pet-ambalaža rešenje svih problema. Kaže, ali ako oćete to da koristite, morate da kupite i naše mašine, morate da kupite i one duvaljke i sve da to bude u skladu sa evropskim standardima. Ne lezi vraže, pre nekoliko godina rekoše – to u plastičnoj ambalaži je isto kao da vodu držite u nafti. To ne valja, to ne može da se raspadne, treba da se vratite na staklo i sada je ponovo standard staklo. Neki uništili kompletno pogone za pakovanje sa staklenom ambalažom, uveli ove duvaljke. Ili da vam dam još jedan bolji primer, pre dvadesetak godina je rečeno – nije lepo da se jedu jaja na oko, može da se uzme majonez. Ti isti koji su prodali postrojenja nama za proizvodnju majoneza sada kažu – ne, majonez nije dobar, ima tu nekih aditiva koji su opasni, oni su kancerogeni. Na ovih nekoliko primera vidite da nije u pitanju kvalitet, nego interes. Interes onih koji su jaki ili onih koji su sa zapada. Sećam se svojevremeno, u nekom njihovom velikom kreditnom projektu, mislim da je to bio poslednji veliki projekat u onoj bivšoj SFRJ, bio je projekat "Morava 2". Razvoj, navodno, juga Srbije. Odobreni krediti da bi se kupila italijanska i švajcarska oprema i mašine za proizvodnju poljoprivredno-prehrambenih proizvoda. Šta se desilo? Prodali su lepo svoje mašine koje nisu mogli da prodaju na zapadnom tržištu i prodali su tehnologije koje su kod njih već tada bile zastarele. Tada su bile zastarele, ali ovde se pojavi neka grupacija koja razmišlja po sistemu, dolaze pare iz inostranstva, to treba da se uzme, jer ukoliko ne uzmemo te pare, propadosmo, nema ništa od nas. Zato treba biti oprezan. Naravno, treba voditi računa maksimalno o kvalitetu proizvoda, pogotovu ovih prehrambenih jer se najdirektnije tiču života, ali i svih drugih, naročito onih koji su na struju, radi bezbednosti. Molim vas, nemojte u tom srljanju za te njihove standarde i te njihove pikanterije vezane za njihovu tehnologiju, da uništite sjenički sir, zlatiborsku pršutu, leskovački ajvar ili nešto drugo. Dajte da mi jedemo naše trigliceride, jeli su ih i naši roditelji, naše dede i pradede. Dok su oni to jeli - živeli su po 80, 90 godina. Otkad smo mi počeli da jedemo ovu proevropsku tehnologiju, teško ko može da zaglavi nad 65. godini života. Predlažem Vladi neka usvoji ove naše amandmane jer su podneti, pre svega, sa željom da se ovaj propis poboljša, ali ujedno i da upozorimo sve. Propis koji se donese, ukoliko se ne primenjuje onako kako je napisan, nije ni trebalo da se donosi. Šta nam vrede propisi, kada carina i inspekcijski organi znaju da zažmure, kao svojevremeno da je Dan Tana biran za predsednika Skupštine Crvene zvezde, pa kaže – nisam član nijedne stranke, ali sam uvek glasao za DS. Vodite računa, jer nema mesta DS u ajvaru. Ajvar je ipak crvene boje.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević. Gospođa Radović. Izvolite.
Ovaj amandman, kao i prethodni koji smo podneli na ovaj predlog zakona treba da pokaže najviši nivo ozbiljnosti, odnosno odgovornosti nadležnih državnih organa kada se suoče sa proizvodima koji predstavljaju ozbiljan rizik za zdravlje i bezbednost ljudi, odnosno kada se suoče sa opasnim proizvodima koji su već stavljeni na tržište. Smatramo da je, u slučaju kada je neophodno hitno povlačenje opasnih proizvoda sa tržišta, potrebno da nadležni inspektor putem javnih glasila upozori potrošače na sve eventualne rizike koje proizvod sadrži. Ovde smo amandmanom reagovali upravo u tom smislu, gde smo tražili da obaveštenje ide putem javnih glasila, bilo da su elektronski, bilo da su pisani, jer smatramo da se radi o izuzetno ozbiljnoj situaciji, jer se već opasan proizvod nalazi na samom tržištu, pa zahteva opštu obaveštenost svih potrošača, odnosno građana. Ako je osnovni cilj ovog zakona otklanjanje svake mogućnosti da se opasan proizvod nađe na tržištu, a on se u međuvremenu već našao, onda je neophodno da nadležni inspektor adekvatno reaguje putem samih javnih glasila, kako bi se sprečilo eventualno nastupanje svih štetnih posledica po zdravlje i bezbednost ljudi. Iz samog obrazloženja povodom ovog amandmana kojeg je Vlada dala, da se zaključiti da nadležni državni organi neće neminovno primenjivati ovaj vid obaveštenja, što s jedne strane smatram potpuno neprihvatljivim, ukoliko je zdravlje i bezbednost ljudi, bar kada je ovaj predlog zakona u pitanju, na prvom mestu.
Na član 18. amandman je podneo poslanik Momir Marković, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 18. reguliše se nadležnost inspektora i ovlašćenje inspektora u kontroli bezbednosti proizvoda, pa se u stavu 1, tačka 6), podtačka 2) reguliše i šta nadležni inspektor treba da uradi kada utvrdi da se na tržištu nalazi opasan proizvod. Da vas podsetim da smo onog trenutka kada ste vi iz žutog preduzeća, vi iz ove vlasti otvorili tržište, jednostrana primena ovog sporazuma je omogućila da se veliki broj vrlo opasnih proizvoda nađe na našem tržištu. Naravno, ti isti proizvodi pod istim imenom se nalaze u EU, ali je sasvim drugačiji kvalitet i sasvim drugačiji proizvod. Podsećam građane da kad kupe proizvod pogledaju u deklaraciju, ali da ponesu lupu, jer vrlo sitnim slovima piše E, pa onda, neki od brojeva i, neka pogledaju šta te oznake znače. Uglavnom su to opasne materije koje se nalaze u proizvodu. Šta sad treba da uradi tržišni inspektor kada utvrdi da se opasan proizvod nalazi na tržištu? U ovoj podtački 2), tačke 6), člana 18. kaže se, da naredi, koordinira ili po potrebi organizuje sa proizvođačima i distributerima i drugim organima opozivanje proizvoda od potrošača i drugih korisnika, uključujući i prinudno sprovođenje itd. Amandmanom sam tražio da se ovo ''ili'' po potrebi briše i da se stavi "i". Onda bi bilo, da naredi, koordinira i organizuje... (Predsednik: Izvinite, hoćete da produžite vreme?) … još jedan minut ću uzeti od vremena koje ima stranka. Tražio sam da koordinira i organizuje sa proizvođačem ili bez proizvođača, sa distributerom ili bez distributera, ali da se ovaj proizvod opasan po zdravlje povuče sa tržišta. Odgovoreno mi je – amandman se ne prihvata iz razloga što nije celishodno, budući da se predviđene mere mogu realizovati, odnosno preduzimati alternativno. Šta znači to preduzima alternativno? Nema alternative kada se opasan proizvod nalazi na tržištu. Smatram da će poslanici, imajući u vidu ovo što sam danas rekao, glasati za ovaj amandman.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević, koji želi da obrazloži. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, na član 22. stav 1. podneo sam amandman da se reči "500.000" menjaju brojem "1.000.000" dinara. Obrazloženje ovog amandman je da je, s obzirom da je briga o zdravlju stanovništva na prvom mestu prioriteta, potrebno je učiniti strožom ovu zakonsku odredbu i na taj način smanjiti raspon između minimalne i maksimalne kazne. S obzirom na sve ovo što smo danas govorili kada je u pitanju ovaj predlog zakona, predlagač je po stavu Nove Srbije dao jedan veliki raspon između kazni. Ovaj amandman se pre svega odnosi na kaznenu politiku i s obziromna sve to, potrebno je smanjiti raspon kazne, iz prostog razloga što je 500.000 zaista malo ukoliko neko hoće neki proizvode recimo uveze, da on bude takvog kvaliteta da ugrožava zdravlje ljudi. Ne vidim razloga da opseg kazne praktično bude od 500.000 do3.000.000 dinara. Mislim da Vlada treba da prihvati ovaj amandman iz svih ovih razloga koje sam naveo. Pre svega, nekoga ko želi da neki proizvod koji je izuzetno opasan uključi i time ugrozi zdravlje naših građana trebaapsolutno sankcionisati većim kaznama, to je pre svega u duhu bolje primene ovog zakona i još jednom pozivam ministra da prihvati ovaj amandman, jer neko će za 500.000 rizikovati, može da uveze nešto, ali kazna od milion dinara pa naviše, pitanje je da li će se neko usuditi. Po meni je trebalo tu razliku između minimalne i maksimalne kazne još više smanjiti, ali sam ipak išao sa ovakvim predlogom iz prostog razloga što bi to sigurno imalo nekakvu generalnu prevenciju kada je u pitanju primena i kaznena politika kod ovog zakona. Ne ostavlja se mogućnost da neko bude kažnjen od 500.000 do 3.000.000 dinara. Dakle, ostavlja se velika mogućnost onome ko odmerava kazne da praktično vodi jednu politiku različitih aršina i nije jasno po kom osnovu stavovi 1, 2. i 3. će se primeniti. Nepravi se razlika šta je teže, da li jedan, dva ili tri. Prema tome, trebalo je za svaku ovu odrednicu stava 1, 2. i 3. ovog predloga zakona jasno razdvojiti i praktično napraviti selekciju koji je to deo ove kaznene politike, da li je to ko stavi opasan proizvod, da li je to ko proizvode uveze ili izveze, stavi na tržište obmanjujući proizvod ili tri – ne preduzme aktivnosti da povuče. Mislim da je tu trebalo napraviti jednu selekciju i pravilnije, praktično, ove raspone kvalifikovati. Ipak, nosio sam se idejom da prihvatanjem ovog amandmana bi se dosta toga popravilo u zakonu.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
U članu 23. stav 1. podneo sam amandman na Predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, da se reč "300.000" menja brojem "500.000". Sve ovo što samrekao vezano za prethodni amandman odnosilo bi se i na ovaj amandman koji sam podneo. Dakle, odgovornija i strožakaznena politika ovog zakona učinila bi se da se posebno povede računa pri uvozu i izvozu kvalitetnih proizvoda, a bitno je da se menja raspon između minimalne i maksimalne kazne, što će dodatno obezbediti pravna lica na odgovornost prilikom obavljanja delatnosti. Dakle, Predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda je ustavna obaveza. Predlagač je, shodno članu 97, tačka 6. Ustava Republike Srbije, uveo u proceduru ovaj zakon. Ovim zakonom se obezbeđuje stavljanje na tržište isključivo bezbednih proizvoda i onemogućavaće se proizvodnja, uvoz i stavljanje na tržište obmanjujućih proizvoda, ali i njihov izvoz. Ovde imamo praktično dve stvari. Ono što trenutno muči apsolutno ovu zemlju kada je u pitanju i ekonomija i privreda, jeste da se u našoj zemlji mnogo više uvozi nego što se izvozi proizvoda i praktično će se, kada je u pitanju ova kaznena politika, isključivo svoditi na ovo što budemo uvozili, jer jasno je da ne može da se izveze nešto, kriterijumi prilikom izvoza su apsolutno takvi, da je praktično nemoguće izvesti nešto što nije u standardima i kvalitetu proizvoda, ali se prilikom uvoza dešavaju stvari da se uvoze takvi proizvodi koji ugrožavaju i zdravlje i bezbednost stanovništva. Prilikom prethodnih nekih rasprava, Nova Srbija je jedan vrlo kvalitetan amandman podnela i imali smo velikih problema i muku praktično sa Odborom i sa ministrom, nešto smo čak malo morali i da promenimo, ali taj amandman je prihvaćen kada je u pitanju uvoz dugmastih baterija, izuzetno toksičnih stvari, i prihvatanjem našeg amandman, bar u tom segmentu ćemo izbeći da jasno moraju proizvodi da budu obeleženi kolika je to količina žive koja je u tim dugmastim baterijama. Možda stanovnici Srbije i ne znaju koliko su opasnete dugmaste baterije ukoliko se prilikom njihovog otklanjanja, odnosno posle njihove upotrebe, na pravilan način ne odstrane. Na svu sreću, prihvatanjem našeg amandmana ubuduće neće biti više u mogućnosti da se ugrozi zdravlje stanovništva, bar kada je taj proizvod u pitanju. Mi ćemo imati velikih problema u funkcionisanju naše ekonomije i privrede, jer vidimo da smo i primenom ovog SSP-a, koji je jednosmeran, ugrozili veliki broj naših ljudi koji se bave izvozom. U ovoj zemlji se uvozi sve i svašta, ugrozili smo apsolutno naše dobre proizvođače tom primenom, jer će se dodatno napraviti jedna velika konkurencija, a siguran sam da su naši proizvodi mnogo puta bolji nego to što uvozimo, ali to neke uvozničke lobije ne interesuje, njih interesuje samo profit od svega toga. Prema tome, neki naši ljudi koji proizvode u drvnoj industriji, koji su godinama bili zatočenici razlike kursa od nabavke onog balvana koji služi kao repromaterijal do finalnog proizvoda, često su bili u izuzetnoj disproporciji između kursa koji je bio 7,5, a znamo da je nabavka tog balvana iz kojeg se proizvodnja obavlja obračunavana po kursu od 8,5. Ljudi su mnogo izgubili. Ti ljudi sutrenutno u velikim problemima. Sve se to odnosi i na poljoprivredne proizvode. U više mojih diskusija sa govornice često sam se obazirao na to da država jednostavno mora da pomogne kada su neki teški momenti da se subvencioniše poljoprivreda. Imali smo velikih problema prošle godine u trsteničkom kraju sa proizvodnjom njihovog tradicionalnog proizvoda – paprike, gde je bila katastrofalna godina, gde su ljudi katastrofalno izgubili na tim proizvodima, ali država nije reagovala na adekvatan način da stimuliše te ljude da se u ovoj godini ne ponovi. Sve ovo govorim u vezi sa zakonom, da mora da se stimuliše izvoz tih proizvoda jer znamo da su konkretno ti proizvodi, paprika, paradajz, šargarepa iz tog kraja često završavali izvan granica naše zemlje.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Da li želite reč gospodine Spasojeviću? (Da.)
Podnošenjem ovog amandmana na član 26. poslanički klub Nova Srbija je želeo praktično da se reči „tri godine“ menjaju rečima „dve godine“. Obrazloženje ovog amandmana je da je rok od tri godine predugačak i zato je celishodnije i opravdanije da rok bude dve godine. Istovremeno, predloženi rok od dve godine će naterati državne organe koji vode prekršajni postupak da budu ažurniji i efikasniji. Naravno, nisam zadovoljan, odmah da kažem, obrazloženjem Vlade. Dakle, Vlada je obrazložila da se amandman ne prihvata iz razloga što je celishodno skraćivanje roka zastarelosti, imajući u vidu necelishodno skraćivanje roka zastarelosti, imajući u vidu značaj oblasti koju reguliše ovaj zakon i činjenicu da je u pitanju relativno nova oblast u domaćem pravnom sistemu. Nema razloga za ovom rečju „relativno nova oblast“. Praktično, ovaj amandman bi naterao državne organe da brže reaguju. Dakle, rok od dve godine je jedan rok koji je u prekršajnom postupku rok zastarelosti. U brojnim situacijama danas na drumu imamo hiljade raznoraznih prekršajnih postupaka i naravno nepokretanje tog prekršajnog postupka u roku od dve godine dovodi do zastarelosti. Ako u tom velikom obimu tih predmeta državni organi, odnosno prekršajne sudije mogu da vode računa, prolazak kroz crveno svetlo, raznorazne kazne, pojasevi, neki događaji, potpuno je apsurdno produžiti rok na tri godine za nešto što ugrožava bezbednost stanovništva. Dakle, rokom od dve godine se apsolutno državni organi obavezuju da brže reaguju na propuste koji su izuzetno opasni, dakle, nešto što se tiče zdravlja ljudi konkretno. Ne vidim razloga za ovo obrazloženje „relativno nova oblast“. Jednostavno je trebalo vezati za opšti princip zastarelosti kod prekršajnog postupka i tu nema nikakvog problema. Ne vidim razloga zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Imalo je apsolutno mesta da on bude prihvaćen i prihvatanjem ovog amandmana, još jedanput ponavljam, državni organi koji vode postupak naterali bi se da brže rade, što bi dovelo do jedne pravne sigurnosti i u zemlji i naravno nateralo bi sve ove ljude koji se bave uvozom i izvozom robe da budu praktično brže obavezujući, kako bi se to reklo.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? Gospodin Jeremić. Izvolite.
Ko se malo pozabavio amandmanima, pogledao ih, proučio, mogao je da primeti da kada je reč o novom zakonu o opštoj bezbednosti proizvoda je vrlo malo amandmana poslanika SRS-a u kojima su zatražena brisanja određenih članova. Što se tiče amandmana na član 28. Predloga zakona, to je na kraju vrhunac cele ove priče i vrhunac nonsensa ako se ima u vidu obrazloženje koje je stiglo od Vlade, a verujte mi da apsolutno smatram ukoliko bi kojim slučajem bio prihvaćen da se apsolutno ne bi ni u čemu odrazio na predloženo zakonsko rešenje, jer je ovim amandmanom zatraženo da se član 28. briše. Za one koji možda nisu imali prilike da se upoznaju sa Predlogom zakona o opštoj bezbednosti proizvoda, reći ću samo da se ovim članom 28. kaže da danom pristupanja Republike Srbije EU reči u članu 4. tačka 79, podtačka 1) ovog zakona „upisani u odgovarajući registar nadležnog organa u Republici Srbiji“ imaće značenje „registrovani u Evropskoj zajednici“, reči „imaju prebivalište na njenoj teritoriji“ imaće značenje „imaju prebivalište u Evropskoj zajednici“ i reči u podtačkama 2) i 3) „nije upisan u odgovarajući registar nadležnog organa u Republici Srbiji“ imaće značenje „nije registrovano u Evropskoj zajednici“, a reči „nema prebivališta na njenoj teritoriji“ imaće značenje „nema prebivalište u Evropskoj zajednici“. Nema ništa logičnije od amandmana koji sam u ime poslaničke grupe SRS-a podneo, a to je da se ovaj član 28. briše, a više sam nego uveren u ispravnost ovog svog predloga, s obzirom na obrazloženje koje je predlagač zakona dao, dakle da se amandman ne prihvata iz razloga što je u suprotnosti sa strateškim dokumentima Narodne skupštine i Vlade, kojim se članstvo u EU definiše kao jedan od strateških ciljeva Srbije. U ovom vremenu koliko je preostalo za poslaničku grupu SRS neću opet da licitiram o godini i veku, milenijumu u kojem će Srbija ući, ako ikada uopšte i uđe u EU, već hoću samo još jedanput, javnosti radi, da podsetim na neke egzaktne podatke koji ukazuju na činjenicu koliko građane Srbije i koliko ovu državu košta jedan takav odnos koji ova vlada ima prema toj instituciji, odnosno organizaciji koja se zove EU. To se već i te kako sada odražava i posle prvog kvartala u 2009. godini. Jasno je da ono što su srpski radikali ukazivali kada je reč o jednostranoj primeni trgovinskog sporazuma, da će doneti mnogo problema, da će proizvesti jedan manjak u kasi i ona cifra kojom je i ekonomski savet SRS-a raspolagao, a to je nedvosmisleno potvrđeno i od strane svih ostalih eminentnih ekonomista, a to je da će taj manjak iznositi negde oko 267 miliona evra. Ali, to je sve posledica upravo rečenice koja na najbolji način potvrđuje ono što sam rekao danas u uvodnoj napomeni, da je i ovaj predlog zakona o opštoj bezbednosti proizvoda ništa drugo nego samo puko usklađivanje sa zakonodavstvom EU i da je u principu jasno da, poput mnogobrojnih u nizu, neće zaživeti u praksi. Kad sam već pomenuo onih 267 miliona evra, hoću samo da kažem da je to suma koja je četiri puta veća od sume koja je predviđena za Ministarstvo inostranih poslova, četiri puta veća od sume koja je predviđena za Ministarstvo koje se bavi životnom sredinom, za trećinu veća od sredstava Ministarstva za infrastrukturu ili skoro šest puta veća od sume predviđene za Kosovo i Metohiju. Jasno je koliko bi ta sredstva značila za diplomatsku borbu koja bi trebalo da se vodi i za Kosovo i Metohiju, za dodatna sredstva koja bi omogućila sudijama bolje uslove rada i veće plate ili ono o čemu je bilo reči danas, da su kojim slučajem ta sredstva usmerena ka našim poljoprivrednicima ili za izgradnju infrastrukture. Ali, tako je to kada neke stvari, koje osećaju svi građani, ne želi i neće da prizna Vlada. Evidentna je ta šteta od jednostrane primene sporazuma sa EU. Ako je evidentno da je uvoznički lobi o kojem smo takođe govorili, očigledno i prilikom izrade ovog zakona, kao i mnogobrojnih prethodnih, umešao svoje prste, onda ne treba da nas čudi što je zaista veliko pitanje čemu ovakav zakon ako će biti praktično neprimenljiv u praksi. S tim u vezi, dakle, mi u poslaničkoj grupi SRS-a smo pokušali i kroz raspravu u načelu, i kroz amandmane i uz prihvatanje sugestija, primedbi koje su dali na ovaj predloženi zakon, a tu pre svega mislim na Savez potrošača itd, da na neki način ispravimo ovo. Nažalost, kod predlagača zakona nije postojalo razumevanja i želje da se prihvate neki od naših amandmana. Ponižavajuće je za nas narodne poslanike da obrazloženja za odbijanje budu tipa - da su pravno regulisanija rešenja, odnosno formulacije predstavnika Vlade, kao što je ovo na kraju, da je jednostavno u suprotnosti sa strateškim ciljevima Srbija, a to je članstvo u EU, od koje evo vidite kakvih posledica imamo. Tako, što se tiče SRS, naravno neće podržati ovakav zakon, jer i kada bude usvojen voljom ili moranjem skupštinske većine - jasno je da neće moći da bude primenjivan u praksi.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača gospodin Dragin želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazima na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ELEKTRONSKOJ TRGOVINI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Mirko Munjić, Milan Škrbić, Boris Aleksić, Gordana Paunović-Milosavljević, Ognjen Mihajlović, zajedno Miroslav Petković, Arsen Đurić i Miloš Radulović, Milan Avramović, Zoran Krasić, Ljubiša Petković, Vesna Marić, Marina Toman, Milan Veselinović, Bojan Mladenović, Vladan Jeremić, Dragan Stevanović, Lidija Dimitrijević, Nikola Savić, Momčilo Duvnjak i Dejan Mirović. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Želi reč gospodin Vladan Jeremić. Izvolite.
Dakle, evo još jednog zakona, zakona o elektronskoj trgovini, kojim bi, ukoliko doživi svoju primenu u praksi, moglo na neki način da se pomogne uopšte gledano i privredi. Međutim, imajući u vidu opet jedan podatak da od strane predlagača zakona nismo naišli na razumevanje kada je reč o amandmanima koje je podnela poslanička grupa SRS, između ostalog i kolege Borisa Aleksića, izražavam sumnju - da će i ovaj zakon, poput ovog o kome smo malopre govorili i mnogobrojne prethodne, zaista ostati neprimenjiv u praksi. Vi znate da smo i tokom rasprave u načelu ukazivali na činjenicu da je u Srbiji još uvek ova oblast praktično neuređena, jer uprkos pokušajima stručne javnosti da na neki način promoviše prednosti elektronske trgovine, kako za domaću privredu, tako i za građane, pomaci koji su učinjeni u ovoj prethodnoj deceniji su gotovo efemerni i svode se samo na pojedinačne primere, čija znanja, inventivnost i entuzijazam ne mogu bitnije da utiču na poboljšanje generalne slike. Shodno nekim podacima kojima raspolažemo, u Srbiji je veoma malo ponuđača i korisnika elektronske trgovine i njeno učešće u ukupnom prometu je skoro na zanemarljivom nivou. Za razliku od nekih drugih država, primera radi SAD, gde se oko 70% trgovine obavlja elektronski i zemalja EU, gde je to negde oko 40% ukupnog prometa, u Srbiji je situacija takva da tek nekolicina preduzeća posluje na ovaj način sa drugim firmama i to pre svega u segmentu spoljne trgovine. Da bi ova oblast bila na valjan način formulisana neophodno je, pre svega, napraviti jedan suštinski prilaz, odnosno strategiju za rešavanje ove oblasti. Znači, pre svega tu se misli na neophodnost uvođenja elektronskih javnih usluga, elektronske uprave, elektronskog zdravstva, učenja, kao i okruženja koje će omogućiti elektronskom poslovanju da se razvije. Naravno, da bi sve ovo bilo moguće jeste da postoji sigurna informaciona infrastruktura i mogućnosti za korišćenje nekakvog brzog interneta po konkurentnim cenama. Budućnost razvoja celokupnog elektronskog poslovanja u Srbiji umnogome će zavisiti od tempa razvoja elektronskog trgovanja. Međutim, pravac u kojem će se razvijati ova oblast i gde je predlagač zakona pokušao da kroz članove to ograniči, jeste pre svega razvoj tih javnih elektronskih servisa, koji bi morali da omoguće lakše i efikasnije poslovanje, razvoj i korišćenje tehnologija koje pomažu u elektronskom poslovanju i trgovini, i na kraju sam razvoj tih elektronskih servisa, kako onih komercijalnih, tako i nekomercijalnih. Elektronska trgovina u svetu zapravo predstavlja jedan hod najpopularnijih, najzastupljenijih vidova elektronskog poslovanja. Međutim, kao što smo već čuli i ono što je de fakto tako, u Srbiji jako mali broj ili uzak krug ljudi koristi usluge na ovakav način. Tu, uz nedostatak brzog internet pristupa, stoji i nedostatak validnih kreditnih kartica, sredstava za plaćanje, pej-pol, na primer, još uvek nije moguće koristiti iz Srbije zbog nedostatka poverenja u internet transakcije, kao i nedostatka elektronskog potpisa. Samo ću vas podsetiti da je Srbija poslednja država u Evropi koja je donela Zakon o elektronskom potpisu, ali mnogo žalosnija je činjenica - da se taj zakon ne primenjuje u praksi. Dakle, rekao sam da u zemljama EU se u priličnom procentu trgovina obavlja elektronskim putem. Ovakvim predlogom zakona o elektronskoj trgovini Vlada bi trebalo da obezbedi ovu oblast koja je, kao što sam već rekao, u nekakvom povoju u Srbiji. Dakle, perspektiva nekakvog razvoja je tek u godinama koje dolaze. Podaci pokazuju da bi recimo prometom od elektronske trgovine u Srbiji u narednoj godini bi moglo da se ostvari 346 miliona evra, što pokazuje da je zaista reč o ozbiljnoj oblasti i zakonu kome bi trebalo maksimalno korektno i ozbiljno se posvetiti. Što se tiče SRS, mi smo sa ovih 22 amandmana, ako se ne varam, pokušali da neko naše viđenje ove elektronske trgovine upotpunimo, popravimo određene članove o elektronskoj trgovini. Međutim, opet kažem, sa dozom razočaranosti, da nije baš nijedan amandman naišao na prihvatanje kod Vlade. Posebno smo hteli da ukažemo na aspekt, koji je eto tako na osnovu nekih veoma važnih istraživanja koja su nedavno objavljena, koji smo koristili prilikom podnošenja amandmana - to su neka istraživanja koja je obavio Republički zavod za statistiku i Kompanija " E target", a odnosi se na korišćenje interneta. Dakle, sada govorim uopšteno za ovu oblast u svrhe elektronske trgovine, a to je sledeće - u Srbiji koristi internet 35,6% stanovništva, a tek nekih 7% kupuje preko interneta. Iznos od 137 hiljada evra nije mali, jer je toliki promet zabeležen od elektronske trgovine u Srbiji pretprošle godine. Rekao sam kolika je projekcija za narednu godinu i zato smo i smatrali da je ovaj zakon, zakon o elektronskoj trgovini, izuzetno važan za dalje funkcionisanje u ovoj oblasti. Dakle, što se tiče ovih podataka koje sam prezentovao, oni su veoma indikativni, jer se verovatno pri tome mislilo na one tzv. B2B i B2C sektore zajedno, gde je u Srbiji 46% korisnika već kupuje karticama, a 57% naručuje pouzećem. Sve je ovo u stvari pokazatelj potencijala elektronske trgovine u Srbiji. Ono što smo želeli da istaknemo je činjenica da je jako bitna uloga medija, koji bi trebalo na dovoljno kvalitetan način da promovišu ovakve informacije, kako bi se u Srbiji intenzivirao razvoj tog "on lajn" poslovanja. Pomaci koji su učinjeni u prethodnoj deceniji su, kažem, jako mali i svode se uglavnom na neke pojedinačne primere. Da li će ovaj zakon, odnosno regulisanjem ove oblasti kroz ovaj zakon doći do nekog pomaka, ne mogu da kažem, jer opet izražavam bojazan da će i poput zakona o elektronskom potpisu, nekog seta zakona koji bi trebalo u potpunosti da reguliše ovu oblast, da i zakon o elektronskoj trgovini neće biti na valjan način realizovan u praksi, što smatram da nije dobro. Jer moramo da prihvatimo te neke svetske tendencije u ovoj oblasti i od nas zavisi da li ćemo i na koji način kroz zakonska rešenja uspeti da doprinesemo razvoju privrede uopšte, a samim tim i nekih boljih životnih uslova građana u Srbiji.
Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Arsen Đurić i Miloš Radulović. Miroslav Petković želi reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, mala molba, ako možete da mi kažete koliko je vremena na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS? (Predsednik: 24 minuta.) Hvala najlepše. Potpuno je nesporno da Srbiji treba zakon o elektronskoj trgovini i poslanici DSS smatraju da je ovo jedna izuzetno značajna oblast, u kojoj možemo da napravimo veliki napredak za relativno kratko vreme i sa srazmerno malim ulaganjima. Ali, činjenica je da će ovaj zakon ipak ostati mrtvo slovo na papiru, jer sa 23 člana je pokušano da se reši jedna veoma obimna oblast, kompleksna oblast, bez ozbiljne želje i namere da se tržište putem informaciono-komunikacionih tehnologija uredi na jedan ozbiljan način. Konkretno, u članu 8. Predloga zakona pitanje neželjene elektronske trgovine tretira se samo u jednoj rečenici, koja kaže – korišćenje elektronske pošte u svrhu slanja netražene komercijalne poruke dozvoljeno je samo uz prethodni pristanak lica kome je takva vrsta poruke namenjena, u skladu sa zakonom, i ništa više. Jedan ozbiljan, da kažemo i svetski problem, jer preko 80% elektronske pošte spada u kategoriju neželjene pošte, tretira se samo jednom rečenicom. Pokušali smo svojim amandmanom da ukažemo Vladi da je potrebno kroz neka druga akta regulisati ovu oblast, jer oblast PAMA je kompleksna. Može dobro da nam posluži i uporedna praksa i iskustva nekih drugih zemalja kako su one to rešile, kako su rešile čuvanje podataka kod provajdera, kako je rešeno pitanje crne liste i niz drugih stvari koje ovaj zakon uopšte ne predviđa. Tako da se bojim da zaista neće dati željene rezultate, obzirom da u našem pravnom sistemu ne postoji ni zakon o elektronskom dokumentu. Bez ova dva propisa, verujte mi, da ovaj zakon neće moći da da određene rezultate. Pominjali smo malopre zakon o elektronskom potpisu. Takođe se ne primenjuje. Praktično, ovo će biti jedan zakon u nizu onih zakona koje ćemo navesti kao da je ovaj parlament usvojio da bi se povećao broj usvojenih zakona, a u praksi neće dati apsolutno nikakve rezultate.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog pogrešnog tumačenja i Vlade i predlagača ovog zakona, uložio sam amandman na član 10, jer ako uzmemo u obzir činjenicu kako se tumači Poslovnik o radu Narodne skupštine, možemo doći do zaključka da se tumačenje može nekome obiti o glavu. Podneo sam amandman na član 10. iz razloga, alineje 3. ugovora o elektronskom obliku i ugovore na koje se zakon ne primenjuje, jednostavne primene ovih odredbi ugovora koje se odnose na nasledna prava. Dakle, član 10. tačka 2), gde se kaže da izjave stranaka i drugih učesnika u postupku za raspravljanje zaostavštine, formu zaveštanja, ugovore o ustupanju i raspodeli imovine za života, ugovore o doživotnom izdržavanju i sporazume u vezi sa nasleđivanjem, kao i sve ostale ugovore iz oblasti naslednog prava. Zašto sam pustio da se termin ili reč "druge" zamenjuje terminima "sve ostale"? Zato što možemo doći u tumačenje za buduće ugovore koji su iz naslednog prava, a neće obuhvatati one ugovore, možda neće, možda hoće, u zavisnosti od tumačenja koji su već usvojeni, kao što su ugovori o potvrđivanju ili utvrđivanju imovinskih odnosa između bračnih drugova itd. Terminološki je samo izmena predloga ovog člana. Ništa drugo, radi sigurnosti, da su ovi ugovori nevezani sa zakonom o elektronskoj trgovini. Hvala lepo.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13. amandman je podnela poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 13. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Jeremić.
Kolega Bojan Mladenović je podnošenjem amandmana praktično želeo da ukaže na jednu realnu situaciju u kojoj se nalazimo kada je reč o oblasti, uopšte uzevši, elektronskog poslovanja, a samim tim onoga što će ovaj zakon, trebalo bi bar, da reguliše, a to je elektronska trgovina. Uzimali smo u obzir i faktičko stanje na terenu, što se kaže. Jedan od faktora koji bi umnogome mogao da utiče na neprimenjivanje zakona, na način na koji predlagač smatra da je to moguće, jeste svakako nedovoljan broj računara kojima raspolažu građani Srbije. Država jeste preduzela neke mere da bi te računare učinila povoljnijim, dostupnijim stanovništvu, smanjenjem PDV-a sa 18 na 8%. Međutim, faktor koji još uvek utiče na otežan razvoj elektronskog poslovanja je mali broj korisnika sa brzim internet konekcijama. Takođe, ono što smo hteli i ovim amandmanom, kao i nekim drugim, da pokušamo da ispravimo, to je da se posebno reguliše i oblast koja je jako bitna, a odnosi se na oglašavanje na internetu, gde je po nekim studijima, na primer iz 2007. godine se nadmašuju zarade od oglašavanja u štampanim medijima, do 2010. godine. Primera radi, od 70 miliona evra, koliko je 2006. godine utrošeno na reklamiranje u Srbiji, samo 1,26 miliona evra je otišlo na "on lajn" reklamiranje. Treba znati, treba to primeniti. Samo elektronsko poslovanje ima veliku ulogu u međunarodnom poslovanju, umnogome olakšava, pa bi svako neiskorišćavanje potencijala, neprimenjivanje zakona ili primena lošeg zakona praktično moglo da dovede do ograničenja razvojnih mogućnosti nacionalne privrede, o čemu smo govorili na početku. Takođe, problem koji je vezan za donošenje ovog zakona je ono o čemu su kolege govorile, a to je neprimenjivanje ostalih zakona iz ove oblasti. Tu se, pre svega, misli na zakon o elektronskom potpisu. Znate da bi elektronski potpis u potpunosti trebalo da zamenjuje svojeručni potpis u svim tim procedurama, osim u nekoliko zakonom predviđenih slučajeva. Kod nas je predviđen taj tzv. kvalifikovani elektronski potpis, koji bi trebalo da pouzdano garantuje identitet potpisnika, autentičnost elektronskog dokumenta i da onemogućava naknadno poricanje odgovornosti za njihov sadržaj. Na polju sredstava plaćanja na internetu takođe se dešavaju neki pozitivni pomaci, jer postoji sve veći broj banaka koji nudi kartice kojima je moguće plaćanje preko interneta, ali onda dolazimo do situacije u kojoj su građani Srbije, odnosno do onih podataka koje sam već izneo o procentu nas koji koristimo internet za te svrhe. S obzirom da većina tih primarnih uslova za razvoj elektronskog poslovanja u Srbiji bi mogao da bude otklonjen primenom i malopređašnjeg zakona, Zakona o elektronskom potpisu, odnosno ovoga koji je sada u skupštinskoj proceduri, zakona o elektronskoj trgovini, mogao bi biti uklonjen veći deo barijera jer rasprostranjenost i pristupačnost pre svega brzog interneta bi mogla da bude veća. Neophodno je jedino da se svi ti zakoni objedine kroz nekakvu nacionalnu strategiju za razvoj sveukupnog informacionog društva, u kojoj je to elektronsko poslovanje prepoznato kao jedan od prioriteta. Takođe, smatramo da je neophodno da Srbija kao država zauzme jedan takav pravac u smislu razvoja javnih elektronskih servisa koji bi omogućili lakše i efikasnije poslovanje, primenu odnosno razvoj elektronske trgovine i povećano korišćenje tehnologija koje pomažu u elektronskom poslovanju i trgovini i, na kraju krajeva, kao što sam i rekao, razvoj elektronskih servisa. Sve bi to bilo primenljivo odnosno prihvatljivo u slučaju da zakon o elektronskoj trgovini ne doživi sudbinu već pominjanog Zakona o elektronskom potpisu.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Arsen Đurić i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Petkoviću.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je ključna zamerka na Predlog zakona, jer član 15. predloženog zakona ne rešava pitanje time temping. U članu 15, koji tretira vreme zaključivanja ugovora, potpuno se zanemaruje pitanje utvrđivanja tačnog vremena zaključenja tog ugovora. Većina vidova komunikacije preko interneta, sem toga što je veoma brza i što se stotine hiljada, pa čak i milioni transakcija mogu odigrati u jednoj sekundi, nemaju pouzdan način utvrđivanja vremena u kome se određena transakcija odigrala. Zbog toga smo podneli amandman kojim predviđamo uvođenje jednog nezavisnog tela, jednog nespornog autoriteta koje bi davalo elektronski pečat kada se određena transakcija dogodila i na taj način obezbeđujemo učesnike u ovoj trgovini da ne dolazi kasnije do nekih problema odnosno sporova, jer činjenica je da ja i ministar možemo da zaključimo određeni ugovor i moguće je da on ili ja vratimo datum na svom računaru, takođe je moguće ili on ili ja, odnosno učesnici u toj trgovini, naprave prevarnu radnju i prilikom zaključenja tog ugovora. Ovaj problem je regulisan u nekim zemljama koje se ozbiljno bave ovom elektronskom trgovinom. Trebali smo uzeti njihova rešenja prekopirati to, ukoliko zaista želimo da svi učesnici u trgovini budu potpuno sigurni. Da li je moguće da dođe do sudskih sporova? Jeste. Da li je praksa u evropskim zemljama da postoji ovakvo telo? Jeste. Da li smo mi iz DSS-a predložili amandman koji to reguliše? Jesmo. Da li je Vlada prihvatila taj amandman? Nije. Sada se postavlja pitanje da li postoji dobra namera i iskrena želja da ovaj zakon zaživi u praksi ili je ovo samo donošenje još jednog u nizu zakona koji neće moći da se primeni i ukoliko dođe do zloupotrebe koju ovaj zakon praktično otvara, jer kada nije regulisana ova oblast onda može se zamisliti šta se sve može dogoditi u prometu – da se vode sudski sporovi, da se povećavaju troškovi, da se godinama ti sporovi razvlače u našim pravosudnim organima. Valjda je svima interes da ovaj zakon profunkcioniše i da se veliki broj transakcija upravo obavi. Čuli smo malopre podatak koliko trgovine se može očekivati nakon usvajanja ovog zakona. Postoji realna opasnost da se ova zloupotreba izvrši, da se član 15. ovako kako piše ne primeni, mislim da je to velika opasnost. Ono što je interesantno, to jeste podatak koji sam izneo u malopređašnjem izlaganju, jer Vlada kaže da predloženo rešenje upućuje na primenu određenog oblika potvrde podataka iz ugovora, elektronski pečat koji nije posebno pravno uređen. To jeste problem. Donosimo zakon o elektronskoj trgovini, a imamo Zakon o elektronskom potpisu koji ne primenjujemo. Da bi sve to moglo da se radi potreban je zakon o elektronskom pečatu i zakon o elektronskom dokumentu. Znači, dva propisa imamo, dva propisa nemamo, pa sad zamislite kako će sve ovo funkcionisati u praksi.
Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Elvira Kovač, izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi, pošto sam bila ovlašćena kada je u načelu trebalo da govorimo o ova dva predloga zakona, da u nekoliko rečenica iznesem stav Poslaničke grupe manjina i poslanika SVM o Predlogu zakona o elektronskom trgovanju. Mi ćemo u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Nismo predložili amandmane, ali smatram da je značajno naglasiti pozitivne aspekte ovog zakona, jer obično kod rasprave u pojedinostima čujemo samo negativne. Kao što znamo, ovim predlogom zakona se najviše reguliše komercijalna poruka, odnosno ono što je mnogo bitno, pravila zaključenja ugovora u elektronskoj formi i slični problemi u tematici kao što je elektronska trgovina i elektronsko poslovanje. Smatram, a i svi mi znamo, da je danas, zadnjih godina, ali sada već definitivno raste i sve je rasprostranjenija prodaje reklamiranja putem interneta, pa ni mi ne smemo dozvoliti sebi da se izgubimo u ovom svetu. Ugovori, bez obzira na to da se mi u ovoj zemlji držimo strogo papirne forme, mogu se zaključivati i elektronskim putem, u elektronskoj formi. Velika je debatau javnosti, to pričam iz ličnog primera, pošto sam na fakultetu u Subotici išla na smer poslovni informacioni sistemi, pa su me zvali profesori, asistenti, kada će se konačno regulisati i ova oblast. Prema ovom zakonskom tekstu pretpostavka punovažnosti i nastanak ugovora zahteva potpis lica. Kada se zahteva potpis lica tada, prema ovom predlogu zakona, ovo će zadovoljiti elektronski potpis. Elektronska poruka koja je kvalifikovana elektronskim potpisom u skladu sa zakonom koji je donet o elektronskom potpisu. U raspravi u načelu je nekoliko poslanika reklo da treba da idemo dalje od donošenja zakonskih propisa, znači sama elektronska trgovina i elektronski potpis nije dovoljan nego se treba bazirati na celokupno elektronsko poslovanje. Kao što sam spomenula, globalizacija i razvoj novih tehnologija su uticalesvuda, pa evo i kod nas, na stvaranje novih uslova poslovanja. Toliko spominjan i neophodan industrijski privredni rast je moguć jedino ako ostanemo u središtu dešavanja globalnih i informatičkih elektronskih zbivanja. Elektronsko poslovanje, eto i u samom govoru se baziram ne samo na elektronskoj trgovini nego generalno na elektronsko poslovanje, kao što svi znamo, otvara mogućnost novom vidu komuniciranja sa potrošačima, ali i konkurencijom, i samim tim stvara mogućnost da budemo konkurentni, što mi iz Poslaničkog kluba manjina i SVM smatramo izuzetno bitnim i pozitivnim. Elektronsko poslovanje je način poslovanja koji obuhvata više komercijalnih transakcija koje se u celini ili delimično vrše elektronskim putem. Ono ne obuhvata samo trgovinu, već i oglašavanje, promociju, prodajne aktivnosti, nabavku, isporuku itd. Donošenjem zakona o elektronskoj trgovini, o kojem trenutno raspravljamo, konačno će se popuniti, eto opet, pravna praznina, odnosno postojaće pravni osnov za izjednačavanje elektronskih oblika poslovanja sa do sada jedino mogućim klasičnim. Elektronska trgovina omogućava mnoga poboljšanja, kao što su na ovaj način brže pronalaženje najpovoljnijeg ponuđača, pristupačne poslovne transakcije vezane i za marketing i za proizvodnju, transport itd. Ovim načinom trgovine, pa i poslovanja, stvoriće se vrlo povoljne nove mogućnosti, a time se stvoriti uslovi za povećanje produktivnosti i smanjenje troškova, što su, složićemo se svi, osnovni ekonomski ciljevi naše zemlje. Hvala na pažnji.
Gospodin Vladan Jeremić ima reč.
Koleginica Lidija Dimitrijević je, da bi bilo jasnije i kolegama koji su sada u sali prisutni, podnela amandman kojim je u članu 16, posle stava 2, predložila da se doda novi stav 3, koji glasi – Lice iz stava 1. ovog člana odgovorno je, ukoliko ne obustavi dalji prenos poruka korisnika usluga, za čiji sadržaj već prenetih poruka raspolaže dokazima da su u suprotnosti sa propisima i moralom, naročito ukoliko sadržaj promoviše trgovinu ljudima i zloupotrebu dece ili koji je zakonom određen kao poverljiv. Jedan sasvim smislen amandman, s obzirom da je evidentan veliki broj zloupotreba korisnika usluga informacionog društva u nehumane svrhe. Smatramo da je bilo nelogično da Vlada odbaci ovakav amandman, koji bi apsolutno doprineo regulisanju, u ovoj sferi, u odgovornosti pružalaca usluga. Ako se ima u vidu da je strategija, koju sam malopre pominjao, koja je mnogo izazovniji aspekt procesa transformacija, najteži deo je ta organizaciona kultura, odnosno ljudski faktor i promena sistema, uverenja i ponašanja, onda ne treba da čudi što se prevelika pažnja posveti tehnologiji, ali se pri tom delimično ili potpuno ignorišu i socijalna dinamika i ostale netehničke zavrzlame koje su se isprečile između entiteta koji bi trebalo da koriste ovu tehnologiju. Posledice će sigurno biti, ono što smo se već saglasili ovde, jedna katastrofalna implementacija ovakvog zakona. Kod uvođenja sistemskih promena, a ovo bi trebalo da bude jedan od sistemski važnih zakona, redizajniranja tog poslovnog sistema, pažnju ne smemo posvećivati samo hardveru i softveru, nego najvažnijem – ljudskoj komponenti. Čak i kada su pokrenute prave inicijative, brzina tehnoloških promena koje bi mogle da budu omogućene eventualnom primenom zakona o elektronskoj trgovini, uskoro će svakako višestruko nadmašiti brzinu potrebnih promena u organizaciji, a vremenom će se stvoriti taj jaz između onoga što tehnologija može da pruži i onoga što organizacija može uspešno da podrži, uzimajući u obzir postojeću i zahtevanu organizacionu kulturu, a to je ono što sam rekao – ljudski faktor i promena sistema uverenja i ponašanja. Stvarno pozivam kolege poslanike da razmisle još jednom o ovom amandmanu. Mislim da je svakako dobrodošao za ovakav predlog zakona i da na valjan način reguliše oblast odgovornosti pružaoca usluga.
Reč ima gospođa Aleksandra Janković.
Slažem se sa kolegom iz SRS da je veoma važno voditi računa i imati na umu reči ovog amandmana, znači postupati u skladu sa propisima i moralom koji ne dozvoljavaju zloupotrebu korisnika informatičkih usluga. S obzirom na činjenicu da postoji ogromna medijska blokada, veliki broj ljudi u Srbiji, što mlađih, što srednjeg doba, što onih koji su postali tehnološki višak, nalaze se u nekim poznijim godinama, okreće se elektronskim vidovima komunikacija, posebno internetu, preko koga se i oglašava, i reklamira i daju raznorazne informacije o ličnostima i o aktivnostima, koji i te kako mogu biti zloupotrebljene. Već sam načelno u ovoj raspravi rekla da je zakon malo preuzak i da je trebalo doneti zakon o elektronskom poslovanju, jer ovde nije reč samo o trgovini, budući da postoje drugi oblici informaciono-komunikacionih tehnologija u oblasti poslovanja. Svakako je pojam poslovanja značajno širi i sveobuhvatniji od pojma trgovine. Recimo, ovih dana smo svedoci kako dolazi do zloupotrebe korisnika informacionih usluga. Pokrenuta je preko interneta, pratim to i na Fejsbuku, čitava medijska kampanja protiv episkopa Raško-prizrenskog Artemija zbog snimaka navodnog batinjanja u manastiru Crna Reka. Ceo problem je da je prikazan jedan montiran materijal koji datira iz 2003. godine, koji je skinut sa Ju tjuba, ali je istovremeno skinut i datum kada je taj materijal napravljen. Da stvar bude gora, znači da je reč o zloupotrebi vidi se po tome što nije reč o snimcima koji su napravljeni u samom manastiru Crna Reka, već u blizini, u mestu Ribariće, gde postoji taj pravoslavno-misionarski i duhovno-rehabilitacioni centar Crna Reka. Šta se dogodilo? Na osnovu jednog snimka koji je takav kakav jeste, koji je nekom odgovarao zato što je vladika Artemije postao negde neprihvatljiv onog trenutka kada nije dao dozvolu i blagoslov za posetu Džozefa Bajdena Visokim Dečanima, krenula je čitava kampanja protiv njega i na kraju kampanja koja podriva osnove SPC, a zloupotrebljava sve te ljude koji su praktično u poziciji nemoći i koji se obraćaju u ovaj rehabilitacioni centar zbog toga što mnoge nadležne državne institucije i ne žele da se bave problemima zavisnosti. Imali smo prilike da vidimo te snimke i da vidimo kako se zloupotrebljava i dobra volja i aktivnosti protojereja Branislava Peranovića, što je dovelo do izvesnih konsekvenci, u smislu da se javio i Zaštitnik građana, da se javio i nadležni ministar zdravlja Tomica Milosavljević. Pitanje je samo šta se zapravo događalo te 2003. godine? Da smo imali neki normalnije napravljen zakon o elektronskom poslovanju i da smo usvojili ovakav amandman, koji bi omogućio da se ne zloupotrebljava sadržaj koji je u elektronskoj formi iznet i koji dolazi do veoma velikog broja ljudi, baš zahvaljujući medijskoj blokadi, ne bismo sada bili u situaciji da imamo jednu prilično tragičnu kampanju, koja ne samo da podriva temelje crkve, nego ide preko leđa svih onih ljudi zavisnika, njihovih porodica koje se nalaze u poziciji nemoći. Na tom snimku izostalo je da se navede kakav je program pravoslavno-misionarskog i duhovno-rehabilitacionog centra Crna Reka, kojim rukovodi protojerej Branislav Peranović, i koji jeste samostalna organizacija i celina, nezavisna od manastira, a registrovana kod nadležnih državnih organa. Na osnovu ovoga kako nam je to u elektronskoj formi prezentovano, stiče se utisak da je otac Branislav nešto na svoju ruku, uz blagoslov Artemija, pokupio neke ljude i na silu iz zlostavlja. Zaboravlja se da postoji potpuno jasan program rehabilitacije narkomana, koji podrazumeva sve razrađene stavke od samog prijema grupa i pojedinaca, preko intervjua, do odabira smeštaja, tako da svi koji dolaze u taj centar moraju obaviti razgovor. Sam zavisnik, članovi porodica ili pratioci primaju se na razgovor i na osnovu tog razgovora se odlučuje o prihvatanju ili odbijanju pacijenata. Odbijanja su vrlo retka i događaju se samo u slučajevima ako se proceni da bi angažovanje i boravak pacijenta bili potpuno uzaludni, kao i u slučajevima kada bi mogli da budu štetni po druge pacijente. Na osnovu ovog snimka, niko nije postavio jedno pitanje koje je jako logično, a to je, da li se zapravo radi o kažnjavanju nekog ko je proturio drogu u ovaj rehabilitacioni centar onim štićenicima koji su već bili na pola puta da se od nje oporave? Niko nije postavio pitanje, šta se zapravo događa u porodicama zavisnika i kako fizičko i psihološko zlostavljanje trpe, recimo, njihovi roditelji i porodice? Niko nije postavio pitanje šta se događa kada zavisnik ovde, u svojoj sredini, zvaničnoj instituciji, uspe da apstinira, pa onda, naravno, preko nekakvih kanala, njegova bivša narkomanska grupa, ponovo pokušava da ga uvuče u čitav proces i da, u stvari, onemogući njegov oporavak. Ne znamo da li se radi o kažnjavanju ljudi koji su izvršili takav prekršaj? Ono što znamo, u ovom centru proces terapije je veoma složen. Teško ga je na kraju, ukratko objasniti, jer podrazumeva kompletan rad sa ličnošću pacijenata, znači, precizno ustanovljavanje stanja njegove ličnosti, karakternih osobina, sistema vrednosti, duhovnog identiteta, odnosa prema Bogu, prema drugima, prema sebi. Ideja jeste da zavisnici sagledaju besmisao i štetnost ranijeg načina života. Šta sad sve to podrazumeva? Podrazumeva katihizaciju, ispovest i post, redovna bogosluženja, i poslušanja. Znači, permanentan na sebi, sa svih aspekata, sa fizičkog, duhovnog i duševnog. Naravno da rad sa različitim ljudima podrazumeva i individualni pristup, ali i zajedničke aktivnosti. Radi se nešto što se zove nova socijalizacija, koja bi ovog puta trebalo da bude, pre svega, liturgijskog karaktera. Svođenje čitavog programa u centru na slike zlostavljanja nije ništa drugo nego zaista čista zloupotreba, budući da je ovde reč o krajnje neagresivnim metodama i ideji duhovne, duševne i fizičke obnove sistema vrednosti onog čoveka koji je došao u poziciju da bude zavisnik. Naravno, neka završna faza u centru podrazumeva i samo posmatranje, intenzivnije promišljanje o svemu što je viđeno i naučeno, znači, neku vrstu, kako se to u hrišćanskoj terminologiji kaže, straženja nad sobom, češće pričešćivanje, odlaske u crkvu, češće razgovore sa upravnikom centra, intenzivnije kontakte sa celom porodicom, češće kontakte i pacijenta i porodice sa crkvom i pripremu za povratak kući. Faza produženog kontakta sa centrom, takođe, podrazumeva da po završetku programa i okončanju terapije ljudi postaju zapravo istinski pravoslavni i da, praktično, redovno nastavljaju da onaj način života koji su vodili u ovom rehabilitacionom centru vode i u sredinama iz kojih su došli. Imaju mogućnost da se jave upravniku, da mu pišu, da se u situacijama koje doživljavaju kao kritične ponovo jave. Postoji i patronažna služba. Znači, od 2009. taj pravoslavno-misionarski, duhovno-rehabilitacioni centar "Crne Reka" je, praktično, od Sretenja 2009. godine proširio svoju aktivnost na resocijalizaciju osnivanjem patronažne službe. Pri tom su opet ciljevi te službe podizanje kvaliteta resocijalizacije štićenika, naravno, mnogo veći rad na preventivi, na podsticanju štićenika da nastave aktivan rad na sebi, jer dobijaju podršku pri nalaženju adekvatnog posla. Postoji čak i edukacija roditelja, a u slučaju recidiva, znači, ponovljenog korišćenja psihoaktivnih supstanci, rano otkrivanje, opet, najvažnije za ponovno uspostavljanje apstinencije. U aktivnosti ovog centra spadaju pešačke ture, upoznavanje, skupljanje bilja, pečuraka, orijentacija u prirodi, znači, fizičke aktivnosti tipa pecanja, plivanja, vožnje čamcem. Naravno, nadležni i okolni manastiri su Sopoćani, Đurđevi Stupovi, Petrova Crkva, Duboki Potok, Čokešina, Tronoša i Radovašnica. I, logično, podrazumeva se i vrlo koristan, duševno koristan i fizički koristan rad u prirodi, naravno, sve zavisno od kapaciteta samog štićenika. Veoma je važno i javnosti negde ovu informaciju dati u pravoj formi i voditi računa o tome da integritet osoba koje se na ovom snimku nalaze, a koje zapravo pripadaju našoj crkvi, kao nekakvoj okosnici, zapravo, jedinom objedinjujućem faktoru, ovog trenutka, srpskog naroda, bude zaštićen. Danas je stiglo i saopštenje za javnost roditelja štićenika ovog kampa "Crna Reka". To je preko 200 potpisa koji će biti dostupni javnosti i koji negoduju zbog ovakve elektronske zloupotrebe snimka iz 2003. godine, za koji tvrde da je i montiran. Bez obzira što ovo nije teritorija manastira, nije uobičajeno da, prosto, i u mestima koja su u blizini manastira ljudi nose kratke pantalonice. Na dotičnom snimku onaj koji navodno batina jeste u šorcu. Prosto, ozbiljno sumnja da bi u eparhiji vladike Artemija bilo moguće da neko pristupi mestu i bude okružen ikonama, a da u kratkim pantalonicama upotrebljava lopatu. Jeste reč o zloupotrebi i mislim da je ovaj zakon, kao i zakon koji smo nedavno doneli, Zakon o zabrani diskriminacije, veoma važan i relevantan i za ovaj slučaj i da, zapravo, treba da zaštiti mogućnost slobodnog ispovedanja vere i da povrati poverenje, znači, da izvrši svojevrsnu duhovnu obnovu srpskog naroda, umesto da se preko ovakvih događaja, negde crkvi imputira da je nazadna, da je agresivna, da je sadistička, da pribegava nekakvim metodama klečanja na kukuruzu, bijenja ili ne znam čega, koji su u pedagogiji odavno prevaziđene.
Pre nego što nastavimo tok sednice, rasprave o pojedinostima, obaveštavam Narodnu skupštinu da je na osnovu saglasnosti predsednice Slavice Đukić-Dejanović i generalnog sekretara, na galeriji naše plenarne sale, u periodu od 12.30 do 12.40 časova, grupa mladih političara iz Banata i u vaše i u moje ime ih pozdravljam: Kolar Tinde, Grošin Damira, Josipovski Filipa, Kalmak Filipa, Natašu Lalić, Popović Vladimira, Petrović Stanka, Cvetković Zoranu, Hancik Rolanda, Milošević Marka, Marjanović Aleksandra, Todorović Nenada, Nikić Predraga, Vukotić Milku, Dragić Vladimira, Kuzmanov Miroslavu, Matić Ivana, Pudar Vladimira, Radin Jelenu, Šibun Lazara, Černji Andreu, Duška Savića, Igora Čilerdžića, Fistes Čilerdžić Igora, Barbulov Danijelu, Bojačevski Slavetu, Pavlović Natašu, Belošev Stevana i Bogdan Mladena. Dobrodošli u Narodnu skupštinu. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Na član 20. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Arsen Đurić i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ponavljam da je za DSS potpuno nesporno da je Srbiji potreban zakon koji će da reguliše oblast elektronske trgovine. Ali, jednu oblast koju treba najmanje četiri zakona da regulišu, a mi ovom prilikom usvajamo drugi zakon, znači, pored Zakona o elektronskom potpisu, sada imamo zakon o elektronskoj trgovini, zaista ne možemo na polovičan način rešavati. Bez zakona o elektronskom dokumentu ne možemo uopšte ozbiljno pristupiti ovom poslu, a da bi sve bilo potpuno regularno i potpuno legalno, u skladu sa praksom kakva postoji u evropskim zemljama, potreban nam je zakon o elektronskom pečatu. Bojim se da ćemo na ovaj način hiljade poslovnih ljudi i hiljade mladih ljudi, možda čak nekog i od mladih političara iz Banata koji bi želeli da, kao Nemci, imaju ''I bej'' i u Srbiji i da na taj način lakše komuniciraju sa svojim kolegama i prijateljima, da na lakši način nabavljaju udžbenike, diskove ili nešto što ih interesuje, da bi mogli da žive kao svi ostali građani u zemljama u kojima funkcioniše ovaj sistem. Na neki način, mislim da ih dovodimo u zabludu, da sve one ljude koji se upuste u ovaj postupak, prema kaznenim odredbama koje ovaj zakon predviđa, dovodimo u nezavidan položaj. Mi smo amandmanom na član 22. predvideli smanjivanje kazni, jer verujte kada se neko uključi u ovaj proces i kada dođe do onog trenutka da ne može da sprovede operaciju koju je započeo i da zbog toga bude kažnjen sa milion dinara, siguran sam da mu neće pasti na pamet da ponovo uđe u takav oblik trgovine koji će ga ponovo znatno, znatno koštati. Dajte da prvo ovu oblast regulišemo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela poslanica Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Kolega Dejan Mirović je podneo amandman na član 22. stav 4, reč je o delu koji se odnosi na kaznene odredbe, tačnije na prekršaje. Kolega Mirović je u tom svom amandmanu predvideo da se reči "tri do šest meseci" zamenjuju rečima "jedne do tri godine". Dakle, u slučaju posebno teških povreda ili ponavljanja povreda iz stava 1. ovog člana, može se izreći zabrana vršenja delatnosti pravnom licu u trajanju od tri do šest meseci, kako je to predviđeno zakonom, a amandmanom kolege Mirović je predloženo da se to zameni sa jednom do tri godine. Smatramo da bi na taj način donekle, imajući u vidu ovakvu visinu tih kazni, na neki način možda bilo olakšano sprovođenje zakona. Pri svemu tome treba se imati u vidu da je sam koncept elektronske trgovine, dakle koncept ovoga o čemu danas govorimo, pre svega multidisciplinaran, i da može da utiče na načine na koje se odvijaju interakcije i pregovori sa klijentima, načine na koji se obavljaju plaćanja, kao i odnosi sa dobavljačima, te je jasno da iz ovih navedenih razloga zahteva jedan potpuno uređen pravni okvir. Predlog zakona o elektronskoj trgovini, koji je bio u skupštinskoj raspravi, sadrži svega 23 člana, međutim, pokazana je jedna netolerancija i nerazumevanje za pokušaj opozicionih poslanika, pre svega SRS, da kroz amandmane donekle popravi ovakav predlog zakona, tako da mi na kraju ne preostaje ništa drugo do da u, ime poslaničke grupe SRS, izrazim naš stav da nećemo podržati zakon o elektronskoj trgovini, jer on, koliko god manje ili više loš bio, jasno je da neće doživeti svoju primenu u praksi, te stoga ne vidimo zaista razlog za prihvatanje ovakvog predloga zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona o elektronskoj trgovini u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O POLjOPRIVREDI I RURALNOM RAZVOJU (pojedinosti) To je prvi zakon u zajedničkom načelnom pretresu od 4. do 18. tačke dnevnog reda. Podsećam narodne poslanike da se odlukom o objedinjavanju vremena objedinjava i vreme koje je na raspolaganju poslaničkim grupama za raspravu u pojedinostima, dakle, vreme poslaničkih grupa, i s obzirom na 1.260 i nešto amandmana, vreme koje ćemo iskoristiti na raspravu u pojedinostima je najviše 10 časova. To se odnosi samo na vreme koje je dato svakom podnosiocu amandmana, dakle, ono od dva minuta plus vreme od ukupno pet časova za poslaničke grupe i po 15 minuta za predsednike poslaničkih grupa ili ovlašćenje predstavnike poslaničkih grupa. Svi imaju prava da rasporede to vreme onako kako smatraju da njima najviše odgovara. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Ljubomir Kragović, Zoran Krasić, Zoran Mašić, Milorad Krstin, Jorgovanka Tabaković, Veroljub Arsić, Tomislav Ljubenović, Vesna Marić, Ljiljana Miladinović, Željko Brestovački, Dušan Marić, Momir Marković, Aleksandar Martinović, Slađan Mijaljević, Marko Milenković, Vlada Milojković, Dejan Mirović, Goran Mihajlović, Ognjen Mihajlović, Bojan Mladenović, Paja Momčilov, Mirko Munjić, Milan Nikolić, Gordana Paunović-Milosavljević, Milutin Jeličić, Dobrislav Prelić, Zoran Popović, Marina Raguš, Ljubiša Petković, Dušanka Plećević, Vitomir Plužarević, Gordana Pop-Lazić, Sreto Perić, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Nikola Savić, Sulejman Spaho, Dragan Stevanović, Filip Stojanović, Dragan Todorović, Marina Toman i Milan Škrbić, kao i amandmane Odbora za poljoprivredu. Primili ste izveštaje Odbora za poljoprivredu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije i cenjeni poljoprivrednici Srbije, evo došli smo do rasprave u pojedinostima. Kao što smo čuli, podneto je negde oko 1.260 amandmana na set zakona, gde je 15 zakona o poljoprivredi spojeno bukvalno u jedan. Ostalo nam je da pričamo svi ukupno 10 sati, ali poslaničkoj grupi SRS ostalo je onih 15 minuta ovlašćenom predstavniku i 68 minuta ostaje po amandmanima. Verujte mi uvaženi paori, seljaci, individualni poljoprivredni proizvođači, trudiću se da što više amandmana koje je predložila poslanička grupa SRS pokušam da obrazložim, neke neću ili većinu možda neću uspeti, ali trudiću se da to uradim kvalitetno, stručno i praktično, ono zbog čega je najveći broj amandmana podnela SRS. Kolega Ljubomir Kragović je podneo amandman na Predlog zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju, u članu 1. stav 2. da se briše. Ovim je samo hteo još jednom da ukaže da pri svakom ministarstvu imamo agenciju. Međutim, sada pored agencije imamo i upravu, a govorite kakotreba smanjiti broj zaposlenih. Posle ću se na jednom od amandmana obratiti i onim procentom koji je nama ministar izneo na Odboru za poljoprivredu, koliko je njegovo ministarstvo to smanjilo, ali ću i reći da je od drugog ministarstva, zahvaljujući ovoj upravi za agrarna plaćanja, isto popunio određen broj svog ministarstva. Tako da smanjenje broja zaposlenih nisam u tome video. Još jedno opterećenje, još jednom ćemo imati, pored Ministarstva agenciju, i novi deo uprave, koja će se uvesti kasnije kroz ovaj zakon,tj. kroz ove amandmane ćemo pokazati da je dobar deo posla uzet kako ste vi ministre rekli, od Ministarstva finansija, to je radila Uprava zatrezor. Međutim, kolega Kragović je svojim amandmanom hteo da da do znanja da je dosta više dodatnih opterećenja i za građane, i za seljake, za paore, to će se njima staviti na leđa. Ta uprava neće biti jedan čovek, oni će raditi svoj posao, počev od podnošenja zahteva za registraciju poljoprivrednog gazdinstva, pa onda sve ostalo što budu trebali i želeli, a mali deo ako im se bude onemogućio ili ne ispunio, mislim konkretno na kratkoročne i dugoročne kredite i one uredbe koje bude Ministarstvo predlagalo. Prema tome, predlažem kolegama poslanicima da prihvate amandman kolege Ljubomira Kragovića zato što se uvodi još jedna dodatna institucija u Ministarstvu poljoprivrede pod nazivom - uprava za agrarna plaćanja.
Da li želite ovo vreme kao ovlašćeni predstavnik ili od poslaničke grupe? Kao ovlašćeni predstavnik. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Arpad Fremond želi reč po prvom amandmanu. Izvolite.
Iskoristio bih, poštovana predsedavajuća, sve vreme kao ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe. Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, poštovani saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u ime poslanika SVM iskoristim priliku i iznesem naše sugestije u raspravi u pojedinostima vezane za ove zakone o kojima još nismo pričali. U načelnoj raspravi smo istakli neke zakone koji su za nas, za naše poljoprivrednike najvažniji, a to su: Predlog zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju, Predlog zakona o javnim skladištima za poljoprivredne proizvode i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, za koje smo već istakli sugestije. Dozvolite mi da u ime Poslaničke grupe manjina iznesem naše stavove, primedbe, da postavim neka pitanja u vezi ostalih zakona i da obrazložim naše amandmane. Prvo bih počeo sa Predlogom zakona o zdravlju bilja. Ovim zakonom se uređuje zaštita i unapređenje zdravlja bilja. Smatramo da je dobro da se donese zakon koji će na jedinstveni način regulisati oblast zdravlja bilja, kao i posebni zakon o sredstvima za zaštitu bilja i sredstvima za ishranu bilja. Ovakav pristup regulisanja oblasti već je usvojen u zemljama EU. Ono što smatramo dobrim je da je ovim zakonom obezbeđeno i organizaciono i funkcionalno jačanje fitosanitarne službe. Što se tiče Predloga zakona o sredstvima za ishranu bilja i oplemenjivačima zemljišta, ovim zakonom se uređuje razvrstavanje, kvalitet, obeležavanje, fitosanitarna kontrola i uzorkovanje u prometu, uvozi primena sredstava za ishranu bilja i oplemenjivača zemljišta, po našem mišljenju na dobar način. Smatramo da je Predlog zakona o sredstvima za zaštitu bilja važan za nas i odgovarajući. Usaglašavanje postojeće zakonske regulative u oblasti sredstava za zaštitu bilja sa važećim direktivama EU dovelo je do potrebe za donošenjem novog zakona koji će regulisati ovu oblast kao samostalnu. O Predlogu zakona o rakiji i drugim alkoholnim pićima, Predlogu zakona o etanolu i Predlogu zakona o vinu želim da naglasim da ih podržavamo. Najvažnije je da svaki građanin može da proizvodi rakiju i vino za sopstvene potrebe. Ovim zakonom reguliše se oblast koja ima veliki značaj u poljoprivredi Srbije, koja obuhvata od proizvodnje, odnosno upisa u registar proizvođača rakije i drugih alkoholnih pića, preko kvaliteta, oznake i geografskog porekla, deklarisanja, kao i prometa. Ovim zakonom nameće se obaveza svakom ko želi da se bavi proizvodnjom i prometom rakije i drugih alkoholnih pića da mora da se upiše u registar proizvođača rakije i drugih alkoholnih pića. Uvođenjem registra sprečava se nelegalna proizvodnja i promet, eliminiše se proizvodnja falsifikata i omogućava se praćenje svih puteva, što je za nas jako važno i smatramo dobrim. Dalje ću da pričam o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o reproduktivnom materijalu šumskog drveća. U postupku usaglašavanja nacionalnog zakonodavstva sa propisima EU donet je Zakon o reproduktivnom materijalu šumskog drveća koji je stupio na snagu krajem 2004. godine. Zakon je najvećim delom urađen na osnovu uputstva Evropske zajednice o prometu šumskog reproduktivnog materijala. U zakonu o izmenama i dopunama Zakona o reproduktivnom materijalu šumskog drveća dodate su odredbe o pravilnicima i potpune implementacije propisa Evropske unije u oblasti proizvodnje i prometa šumskog reproduktivnog materijala. Nastavio bih sa Predlogom zakona o dobrobiti životinja. Ovim zakonom uređuje se dobrobit životinja, postupanje sa životinjama i zaštita životinja od zlostavljanja. Ovim zakonom posebno se ističe odgovornost, obaveze i dužnost vlasnika, odnosno držaoca životinja u cilju zaštite dobrobiti životinja, čime se želi sprečiti okrutnost, kao i neodgovarajuće postupanje sa životinjama. Sledeći je zakon o stočarstvu. Ovde imamo više primedbi. Što se tiče ovog zakona interesuje me da li je Ministarstvo poljoprivrede održavalo sastanke sa veterinarskim komorama, kakva je saradnja između Ministarstva poljoprivrede i veterinarskih komora, da li su veterinari uputili neke primedbe na ovaj zakon i posebno nas interesuje uloga naših veterinarskih tehničara i veterinara u zakonu. Naše primedbe su da pri izradi Predloga zakona nije vođeno računa o našoj specifičnoj situaciji stočarske proizvodnje, da 80-90% ukupne nacionalne proizvodnje daju sitni proizvođači i fizička lica. Fali definisanje subjekataproizvodnje, nivo primarne proizvodnje. Ovde predlažemo da to budu udruženja odgajivača, registrovana interesna zajednica odgajivača po vrstama stoke, kao pravno lice, farme industrijske proizvodnje, kao pravno lice, i integratori i organizatori primarne proizvodnje, kao pravno lice. Udruženje odgajivača treba da bude glavni subjekat, obuhvatajući vitalnu masu sitnih proizvođača na nivou primarne proizvodnje. Inače, 80% proizvođača neće participirati od budžetskih sredstava izdvojenih za razvoj stočarstva. Fali i definicija strukture proizvodnje, odnosno proizvođača. Naš predlog je da to bude industrijska proizvodnja, sitna robna proizvodnja, naturalna proizvodnja i bioproizvodnja. Definisanje ovih pojmova je važno, ne samopri koncipiranju generalne agrarne politike, već i pri usaglašavanju zakonskih regulativa, kao što je Zakon o zaštiti domaćih životinja. Nejasna mi je definicija još nekoliko pojmova, kao što je odgajivačka organizacija. U Predlogu zakona je jedna vrsta selekcija, međutim, u EU to je jedna vertikalna integraciona struktura proizvođača u cilju selekcije, gajenja i prometa stoke. Selekcija je danas kontrola i obezbeđivanje kvaliteta. Reprodukcija kao zootehnička mera treba da bude definisana po segmentima, po našem – prirodno parenje, veštačko osemenjivanje unutar odgajivačke organizacije, veštačko osemenjivanje unutar industrijske farme i, kao četvrto, komercijalni centri za proizvodnju i promet semena. Naše generalno mišljenje je da je Predlog zakona tendenciozno naklonjen industrijskoj proizvodnji stoke, centralni položaj u raspodeli budžetskih sredstava su zauzele naučne institucije i fakulteti. Cilj zakona treba da bude čuvanje identiteta i tradicije našeg stočarstva, a uz to omogućiti sitnim proizvođačima da kroz udruživanje poboljšaju svoj ekonomski status i da budu i dalje nosioci preko 50% nacionalne proizvodnje stoke. Ono što želimo da naglasimo je da i pčelarstvo pripada ovom zakonu. Interesuje nas šta je plan Ministarstva poljoprivrede po tom pitanju. Poslanici Saveza vojvođanskih Mađara smatramo da možda ne bi bilo loše da pčelarstvo dobije poseban zakon. Tražimo od vas da kontaktirate udruženja pčelara po tom pitanju i da razmislite u tom pravcu. Što se tiče Predloga zakona o bezbednosti hrane, za ovaj zakon je pristiglo dosta amandmana. Izuzetno je važan jer se njime uređuju opšti uslovi za bezbednost, higijenu i kvalitet hrane i hrane za životinje. Značaj donošenja zakona o bezbednosti hrane jeste prvenstveno u zaštiti života i zdravlja ljudi. Po našem mišljenju, osnovno je pravo potrošača da hrana koju kupuje i konzumira ne ugrožava njegovo zdravstveno stanje. Podneli smo amandmane na čl. 11, 12. i 48. ovog zakona. Za nas je jako važno da Pokrajina ima svoje nadležnosti po svim zakonima u oblasti poljoprivrede. Naša primedba u članu 11. se odnosi na deo o nadležnostima gde stoji „ministarstvo“, predlažemo da se doda „nadležni pokrajinski organ“. U okviru prenetih nadležnosti Autonomna Pokrajina Vojvodina treba na svojoj teritoriji da vrši monitoring primene ovog zakona putem svoje inspekcije, po našem mišljenju. U članu 12. poslove organa države, u smislu ovog zakona, u oblasti bezbednosti hrane obavlja fitosanitarna inspekcija, veterinarska inspekcija, a mi tražimo da to obavlja i poljoprivredna inspekcija, odnosno inženjer prehrambene tehnologije, jer uloga i mesto inspektora inženjera prehrambene struke izuzetno je važna u svim fazama proizvodnje i prometa hrane, zato što su to najkompetentniji kadrovi. Podneo sam amandman i na član 48. stav 2, gde se posle reči "isti" dodaju reči "odgovarajuće stručne spreme". Primedba u članu 48. odnosi se na stručnost lica koja će biti odgovorna za promenu dobre proizvođačke i higijenske prakse u primeni HCCP, pošto je veoma bitno da to bude lice prehrambene struke, jer se u praksi neretko za odgovorna lica imenuju postojeći radnicikoji su nekompetentni za obavljanje ovih zadataka. Što se tiče Predloga zakona o genetski modifikovanim organizmima, u naš zakonodavni okvir se uvode novi elementi kada su u pitanju genetski modifikovani organizmi, a to je - obavezno obeležavanje, upoznavanje javnosti, odgovornost za štetu, ispitivanje i troškovi ispitivanja, plaćanja republičkih administrativnih taksi. Takođe, podneo sam amandman na član 32. stav 1, gde se posle reči "uništi" dodaju reči "uz prisustvo ovlašćenog fitosanitarnog inspektora". Smatramo da je stvaralac, korisnik i njihov ovlašćeni zastupnik dužan da se otpad koji sadrži GMO, kao i otpad koji je nastao upotrebom GMO uništi uz prisustvo ovlašćenog fitosanitarnog inspektora, tako da GMO ne bude više sposoban za razmnožavanje i prenos genetičkog materijala na druge organizme. Inače, na Odboru bio je podnet jedan amandman na ovaj član i smatram da će to biti rešen ovaj problem. Što se tiče zakona o poljoprivrednom zemljištu, nama poslanicima iz Saveza vojvođanskih Mađara ovaj zakon je takođe jako važan, naročito zbog toga što podržavamo male poljoprivredne proizvođače kojih ima najviše u Srbiji. Smatramo da oni zahtevaju najveću pomoć. Međutim, imamo par sugestija vezane za ovaj zakon. Dali smo amandmane na čl. 21, 22, 26. i 27. ovog zakona. Smatramo da se poljoprivredno zemljišta u državnoj svojini može dati na korišćenje, uz naknadu pravnim i fizičkim licima za nepoljoprivrednu proizvodnju, samo za naftne bušotine i vetrenjače - a ovim zakonom to nije definisano. Za nas je važno da ribnjaci i vinogradi budu izdati u zakup i na manje od 40 godina. Takođe smatramo da treba uzeti u obzir da prosečna cena zakupa na teritoriji jedinice lokalne samouprave može da se smanji, a ne samo da se poveća, kao što je to u jednom članu. Na kraju, želim da kažem da smatram da je izveštaj o uplati sredstava ostvarenih od davanja u zakup poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini treba da se preda do 28. februara tekuće godine. To su naši amandmani na ovaj zakon. Samo na kraju još želim da istakne i kažem još jednom, kao što smo i pre kazali, da će poslanici i Poslanička grupa manjina podržati ovaj set zakona, bez obzira da li podržavate naše amandmane ili ne. Ipak, tražim od vas da ih prihvatite i da ih obrazložite. Takođe, drago nam je da posle dužeg perioda imamo set zakona o poljoprivredi i nadamo se da će ovi zakoni samo olakšati položaj naših poljoprivrednikai ubrzati približavanje Srbije EU. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, predstavnici Vlade, mimo nekih običaja počeću pre svega citiranjem onoga što mi je gospodin ministar prošli put rekao nakon moje primedbe da treba izmirivati obaveze prema poljoprivrednim proizvođačima. Gospodin Dragin je ovako rekao - što se tiče izmirenja obaveza, to je jednostavno dobra evropska praksa, da se prvo izmiruju obaveze, pa da se onda potražuje od države. Jedan veliki državnik je rekao - da ljudi ne treba da pitaju što zemlja može da uradi za njih nego šta oni mogu da urade za zemlju. To je gospodin Dragin meni rekao prošli put, ali ono što se desilo proteklih nedelju dana je zabrinuli izraziti veliki broj poljoprivrednih proizvođača, a pre svega poljoprivrednih proizvođača koji se nalaze u penziji. Mi imamo dve uredbe koje regulišu jednu oblast u toku ove godine, koje su izašle u "Službenom glasniku" broj 12 i broj 17 iz 2009. godine. Znači, vođena je kampanja, gospodo, da se pridobiju novi osiguranici PIO fonda. Rečeno je da će jedino nosioci poljoprivrednih gazdinstava koji uplaćuju PIO doprinos imati pravo na regres za - mineralno đubrivo, seme i dizel gorivo uiznosu od 12.000 dinara, naravno i korisnici penzija ostvarenih na osnovu poljoprivredne delatnosti. To, znači, stoji u ove dve uredbe koje se nalaze u "Službenom glasniku" brojevi 12 i 17. Međutim, uredba u "Službenom glasniku" broj 36 iz 2009. godine, koju je potpisao predsednik Vlade Mirko Cvetković, od 14. maja, a koja stupa osam dana nakon objavljivanja u "Službenom glasniku", član 1. kaže: "Podnosilac registrovanog poljoprivrednog gazdinstva, korisnik penzije ostvarene po osnovu poljoprivredne delatnosti, osim korisnika invalidske penzije ostvarene po osnovu poljoprivredne delatnosti, ima pravo za regresiranje repromaterijala u iznosu od 30% od iznosa predviđenog za mineralno đubrivo, odnosno deklarativno seme, odnosno dizel gorivo, evro dizel, odnosno bio dizel." Zbog čega se vama obraćam? Znači, dobio sam od nekoliko poljoprivrednih proizvođača, mogu da vam pročitam matični broj, rođen je 1941. godine, koji su u skladu sa Zakonom i Uredbom koje su važile dok niste doneli ovu koja važi retroaktivno, koji su predali svoje zahteve Trezoru. Evo čovek sa 28 hektara, skoro 29, predao je fiskalne isečke za đubrivo 216 hiljada, za evro dizel 86 hiljada i za deklarisano seme 115 hiljada, što je sveukupno 420 hiljada. Trebalo je da dobije 12.000 dinara po hektaru, penzioner, a Vlada je donela odluku da se neće dobijati kako je predviđeno, nego da uredbom koja je stupila na snagu pre neki dan njemu će pripasti 30% od ovih predviđenih. Između ostalog, moram da pitam i gospodina iz PUPS-a da li ste vi na Vladi glasali za ovo? Šta kažete sada poljoprivrednim proizvođačima, odnosno penzionerima koji su uplaćivali PIO, odnosno vršena je kampanja da se uplaćuje? Kako ćete sada objasniti čoveku da na ovih 420 hiljada za 29 hektara, koliko ima, neće dobiti puta 12.000 nego 30% od toga. Ili poljoprivredni proizvođači možda, odnosno oni koji su u penziji nisu ovo dobro razumeli? Potpuno je nejasno kako ste mogli da predvidite da jedna uredba retroaktivno deluje. Moram pročitati šta piše u dopisu koji se prosleđuje Trezoru. Kaže ovako: "Vlada Republike Srbije donosi odredbu o izmenama i dopunama Uredbe o uslovima i načinu korišćenja sredstava za regresiranje repromaterijala za ratarsku i povrtarsku proizvodnju za 2009. godinu, "Službeni glasnik", broj 36/2009". Kaže - povodom donetih izmena, a prema tumačenju Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, dobijenog 19.05. pod brojem tim i tim, nosilac registrovanog poljoprivrednog gazdinstva, korisnik penzije, ima pravo na regresiranje repromaterijala u iznosu od 30% od iznosa predviđenog za mineralno đubrivo, odnosno deklarisano seme, odnosno dizel gorivo, odnosno evro dizel, odnosno biodizel. Sledeći stav kaže - svi zahtevi za regres repromaterijala koji su podneti do momenta stupanja na snagu nove uredbe - rešavaće se po novoj uredbi, što znači da će tretman biti isti za sve podnosioce zahteva. Rebalans budžeta mogu da shvati, znači da se to uklapa u tako nešto. Međutim, šta je ono drugo što mene brine. U istoj toj uredbi ste vi pokazali - koliko ste nemoćni i slabi na bilo kakav pritisak. Kakav ste odnos imali prema onima duvandžijama koji su protestovali kod Vlade, pa kako tretirate njih. Registrovana poljoprivredna gazdinstva za prijavljene površine pod duvanom u 2009. godini, pored sredstava iz stava 1. ovog člana, imaju pravo i na sredstva u iznosu od 20.000 dinara po hektaru? Znači, onaj ko će da blokira Nemanjinu, njega ćemo da poštujemo, a penzionere koji su uplaćivali decenijama PIO, koji su predali sve u skladu sa zakonom i važećim uredbama, donećemo uredbu koja će retroaktivno da deluje i izvršićemo neverovatan finansijski udar na njih. Još jednom pitam vas iz PUPS-a, da li ste na Vladi ovo podržali? Kako ćete to objasniti penzionerima? Ministar će da nam objasni. Jedva čekam da čujem objašnjenje, ali voleo bih da čujem i vas. Znam da ste u Odboru za poljoprivredu i kao kolegavas pitam – da li ste to podržali na Vladi?Šta kažete penzionerima, poljoprivrednim proizvođačima koji su uplaćivali PIO, kojima je bilo obećano 12 hiljada po hektaru, ako prikažu svaki dokument koji je neophodan? Ljudi su prikazali i onda su dobili iznenađenje, šamar, da neće dobiti 12 hiljada nego 30% toga.
Reč ima ministar. Molim vas da se registrujete u elektronskom sistemu.
Verovatno je osnovno pravilo kada ulazite u diskusiju da se pripremite za tu diskusiju i verovatno da ste se pripremili. onda bi znali da oni koji su poljoprivredni penzioneri, oni nisu imali nikakve obaveze ove godine prema PIO penzijskom, oni su već penzioneri pa samim tim ne moraju da uplaćuju. S druge strane, mogu da kažem da sam iz jednog iskustva i u razgovoru sa nekim kolegama poslanicima, pozicije i opozicije, koji su na terenu razgovarali sa poljoprivrednicima, i ono što smo videli, a to je da se u jednom trenutku po penzionerskim gazdinstvima krenulo da gomila zemljište, odnosno da se prave fiktivni ugovori za penzionerska gazdinstva. Ono što je, takođe, jako bitno je da ti ljudi primaju penzije. Ono što je, na kraju, jako bitno da pomenem je da dogovor koji smo već imali sa proizvođačima duvana je bio pre nego što su oni protestovali, a znate zbog čega su bili protesti. Nismo hteli da prihvatimo, pošto su prihvaćeni dogovori između proizvođača duvana i ministarstva, da ponovo idemo u izmenu tog dogovora. Ništa više.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Narodni poslanik Slobodan Maraš traži pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine ministre, prihvatam da možda nisam bio najjasniji, neću da kažem da me niste najbolje razumeli ili slušali. Naravno da znam da oni koji su u penziji ne uplaćuju PIO. Rekao sam da ste vi u toku ove godine vodili kampanju među poljoprivrednim proizvođačima da uplaćuju PIO. Nisam rekao da ovi ljudi uplaćuju, ali šta je tu sporno, gospodine ministre? Stalno idete sa tom tezom da neko zloupotrebljava postojeće zakone i stalno idete sa tezom da ukidamo subvencije zato što su poljoprivrednici, odnosno penzioneri su dali svoju zemlju, pravljeni su fiktivni ugovori itd. Mislim da postoje mnogo lakši načini ili u skladu sa zakonom bolji načini da se takve stvari regulišu. Potpuno bi mi logično bilo da možete da mi dokažete da ovaj čovek koji je u penziji i koji je za 29 hektara predao sve fiskalne račune i sve što je neophodno u skladu sa uredbom i zakonima, da je sklopi neki fiktivni ugovor sa nekim i da u stvari hoće da zaradi na državi. Bojim se da se to retko dešavalo, a i vi dobro znate da teško da seljak, odnosno poljoprivredni proizvođač zarađuje na državi. Obično se dešavalo suprotno. Još jednom vam podvlačim, prošli put smo mogli da prihvatimo vašu teoriju, odnosno vaše mišljenje, vašu angažovanost da ne dozvolite zloupotrebe kada su u pitanju subvencije, ali zar zaista mislite da na ovaj način, kroz uredbu koja će delovati retroaktivno, znate kolike su penzije poljoprivrednim proizvođačima, to su najmizernije penzije koje postoje u ovoj državi,nećete kazniti one koji rade posao, koji ne mogu da žive od te penzije i koji su računali na subvencije koje su im obećane, odnosno na regres. Samo mislim da način na koji ste ovo uradili je način kojim se ne možemo stalno rukovoditi, da je bolje da kaznimo sve, samo da nam ne prođe neko ko će da zloupotrebi postojeće zakone. Mislim da ste se na ovaj način ogrešili o veliki broj ljudi koji su u penziji, a koji se i dalje bave poljoprivrednom proizvodnjom, koji su poštujući zakone ove države…
Tri minuta, vreme za repliku je iskorišćeno. Reč ima ministar, Saša Dragin.
Nisam hteo da ulazim dublje u analizu, ali zarad objašnjenja, pored toga što penzioner, agrarni penzioner ima pravo na 30% od ovih 12 hiljada dinara koje se daju, on po svakom hektaru koji da nekom drugom, izda taj hektar u arendu, dobija 5.000 dinara po tom hektaru i ukoliko izda nekome mlađem od 40 godina, ima još dodatnih 5.000. Ukoliko to saberete, videćete da je to čak malo više od onih 12.000. Ono što je takođe jako bitno je da krene alokacija zemljišta sa starih poljoprivrednika na one mlađe i ovom merom se i to radi.
Reč je tražio narodni poslanik Zoran Nikolić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Pre svega, na tragu ovoga što je govorio kolega Maraš, svi smo bili svedoci da jedno od najvećih predizbornih obećanja koja su davana od strane DS-a kao nosioca sadašnje skupštinske većine i vlasti, ali i od drugih stranaka, da će upravo poljoprivreda kada dođete na vlast procvetati i kako će subvencije poljoprivrednim proizvođačima biti i više nego dovoljni podsticaj da se poljoprivredna proizvodnja ojača, a sada smo suočeni sa uredbom gde se zapravo poljoprivrednim penzionerima uskraćuje pravo na 12.000 dinara po hektaru. Postavljam pitanje šta bi bilo da je to rečeno u kampanji? Da li bi tada poljoprivredni proizvođači, a svi znamo da je starosna struktura na našem selu jako nepovoljna, da li bi tada naši poljoprivredni penzioneri i to oni koji su redovno uplaćivali u PIO fond, da li bi oni tako zdušno glasali za DS i za stranke vladajuće koalicije? Mislim da ne bi i mislim da je ovakva uredba koja dolazi 15. maja jeste nož u leđa mnogim poljoprivrednim proizvođačima, a da ne govorim o retroaktivnosti koja je izuzetno sporna i mislim da apsolutno ne može da stoji da se uredba koja bude doneta 15. maja odnosi na poljoprivrednog penzionera koji je recimo 1. maja podneo urednu dokumentaciju i očekivao sredstva. Sa ovog mesta pozivam poljoprivredne penzionere koji su predali pre 15. maja da tuže državu, da tuže Ministarstvo i da tuže Vladu, jer Vlada se ponaša osiono i koristi svoj autoritet da unazad pokušava nekome da oduzme sredstva na koje je računao i na koje je imao prava, koja su mu obećana i prema pozitivnim propisima, u vremenu kada je predao tu dokumentaciju, na taj novac je imao pravo. Dakle, ne znam šta se radi na Vladi, ako postoji stranka koja štiti interese penzionera, pa i poljoprivrednih penzionera, ako je to taj uski segment vašeg delovanja, onda nikako nije smelo da vam se dogodi da na Vladi prođe jedna ovakva uredba. Vrlo je važno da znamo da li je PUPS glasao za ovu uredbu, da li je bio uzdržan ili je na Vladi digao glas protiv ovakve uredbe. Ne verujem da je digao glas, ali nije kasno, imamo sada i ovu skupštinsku raspravu, ima dosta vremena pred vama. U vama vidim saveznike u ovom poslu, da se na neki način ovakva uredba spreči. Ovo je jako loš signal onim poljoprivrednim proizvođačima od kojih se očekuje da uplaćuju u PIO fond. Koliko znam, svi regresi, sve subvencije će biti vezane za izmirenje obaveza prema PIO fondu, pa ako država na ovaj način tretira one koji su uredno izmirivali svoje obaveze, a na selu sjajno stanje nije, to svi znamo, onda je to jedan jasan signal da jednostavno mnoge poljoprivredne proizvođače guramo u sivu ekonomiju, da ne izmiruju svoje obaveze, samim tim neće moći da koriste sredstva od države. Ovo što se dogodilo sa ovom uredbom, što će imati faktički realne posledice na mnoge poljoprivredne proizvođače, jeste zapravo najbolji pokazatelj šta se u državi dešava. Mi danas raspravljamo o 15 zakona o poljoprivredi, za to imamo nekih 10 sati svi ukupno vremena, 1.200 amandmana. Najverovatnije danas i sutra kada o ovome budemo raspravljali nećemo stići da progovorimo o zakonu o poljoprivrednom zemljištu, nećemo stići da progovorimo o zakonu o stočarstvu, jer je jednostavno to taj dični Poslovnik koji je usvojila skupštinska većina, kojim se diči, kojim se ponosi, a to je da narodni poslanici neće moći da progovore o amandmanima po tako bitnim zakonima, a pretpostavljam da se apsolutno ne sporimo da je zakon o poljoprivrednom zemljištu bitan, ali pre toga treba odraditi 1.000 amandmana da bi do toga uopšte došli. To je sada stvar brzine i kvaliteta. Vi želite brzo u Evropu i za to je sada DS najodgovornija, koja je donela ovako restriktivan Poslovnik, gde se faktički sužava pravo poslanika i uskraćuje pravo poslanika da govori o bitnim zakonima. Niko ne spori da su ovi zakoni bitni i da će imati pozitivne posledice i za poljoprivredu uopšte, ali od evropskih zakona do faktičnog stanja postoji jedan ogroman prostor koji je neusklađen i koji zapravo ukazuju da ovi zakoni i ova priča o približavanju našeg zakonodavstva u sferi poljoprivrede EU, nemaju realne posledice po seljake, po poljoprivredne proizvođače, jer ih evo sada ovom uredbom kažnjavamo, jedan veliki broj. Pitanje je, s obzirom na visinu budžeta koji ima, kojim je agrarnim budžet izmasakriran, dakle, nešto je viši od 2% ukupnog budžeta, prirodno je – novca nema, pa se mora kresati, mora se rezati gde god to može. Ovo je sad prvi momenat gde se kreše i gde se sredstva oduzimaju onim poljoprivrednim proizvođačima koji imaju pravo na ta sredstva. Ko zna šta će se desiti u junu, julu ili u septembru, kada budemo imali jedan novi rebalans, kada novca bude još manje. Ministre, znajte da u opozicionim poslanicima i onima kojima je stalo do poljoprivrede imate saradnike da ne dozvolite da se više ijedna para uzme od ovog agrarnog budžeta. Postoje mogućnosti gde se mogu uzeti na nekoj drugoj strani, ali od agrarnog budžeta se ne može uzeti više ni jedan dinar. Dakle, retroaktivnost ove uredbe, ona je i sama po sebi sporna i udara tamo gde je najtanje, u poljoprivrednoj proizvodnji, ali retroaktivnost koja je data kao objašnjenje je apsolutno nedopustiva. Pozivam, između ostalog, i ovaj primer koji je kolega Maraš naveo, tog poljoprivrednog proizvođača, ali i sve ostale koji su predali pre uredbe da tuže državu.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Zahvaljujem se na podršci za povećanje agrarnog budžeta. Pretpostavljam da je vaše izlaganje vezano za nešto što ste znali pre nego što sam dao objašnjenje za izmenu ove uredbe, pa bih još jednom želeo da ponovim. Svaki poljoprivredni proizvođač koji je u penziji nije morao ove godine da uplaćuje penzijsko jer je već u penziji. To je pod jedan. Pod dva, jako je bitno da pomenemo da svako ko je u penziji i da zemlju u arendu, dobija pet hiljada dinar zato što je zemlju dao u arendu. Pored toga, taj isti može da dobije još pet hiljada dinara ukoliko je to dao licu ispod 40 godina starosti. Plus dobija ona sredstva od arende. Mi smo ovde napravili tako da ima pravo na subvenciju od 30% sredstava. Ako to saberete videćete da može da ostvari po hektara čak i više nego neki drugi poljoprivrednici. Nadam se da sam sada to dobro objasnio. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Siniša Stamenković, pravo na repliku na izlaganje narodnog poslanika Slobodana Maraša, pa narodni poslanik Zoran Nikolić, pravo na repliku. Molim vas da se registrujete i ujedno vas podsećam da samo jednom pritisnete taster. To je dovoljno da ostanete u sistemu. Elektronska jedinica se isključuje sa panela, ne isključujete je vi, narodni poslanici, tako da vas molim da samo jednom pritisnete. Izvolite.
Nesporno je da se danas raspravlja o jednom od najvažnijih setova, odnosno setu zakona iz poljoprivrede koji je bio tako dugo nedostupan i da je ovo pokušaj da se posle tri i po godine više tih zakona danas razmatra i usvaja. Ne kažem da danas u ovoj raspravi u pojedinostima ne treba raspravljati i o podzakonskim aktima. Ako je to neko ocenio da je danas potrebno da raspravljamo o podzakonskom aktu zašto da ne, samo neka bude doprinos da se dođe do boljih i pravih rešenja i do pravih zakona u tako važnoj grani kao što je agrar. Ono što imam da kažem kada se radi o pominjanju penzionera, odnosno odnosa koji imaju PUPS prema ovoj materiji, on je jasan. Jedno je pitanje penzija iz poljoprivrede ili penzija poljoprivrednika koji su tu penziju stekli baveći se agrarom odnosno poljoprivredom. Mislim da tu nema spornog, a ako bude došao na red zakon o PIO, sigurno ćemo imati mnogo toga da kažemo jedni drugima oko penzije koja se formira za ovu kategoriju naših stanovnika. Dakle, ne treba mešati pitanja iz pravnog osnova za dobijanje penzije sa pravnim osnovom za dobijanje jednog od benefita koji je naša Vlada donela kao uredbu da bi se poljoprivrednim proizvođačima u ovim vremenima, u jednom kratkom roku, davala pomoć da prevaziđu ove probleme i organizuju poljoprivredu jer su još radno sposobni i mogu da podnesu sav teret te poljoprivrede. Mere koje su tada donete iznosile su do 3,5 milijarde dinara, što je bilo sigurno veliko i preteško opterećenje za sve činioce agrara, bez obzira na kategoriju onih koji su radili u poljoprivredi, bilo da su komercijalno domaćinstvo, bilo da su nekomercijalno ili su pak poljoprivrednici preko 65 godina starosti. Na pitanja ko se za kakve stavove zalagao na Vladi, oni su javni, oni su objavljeni i tamo se možete o tome informisati. O tome ne bih govorio, to je stvar podzakonskog akta koji je objavljen, u kome stoji kakvi su stavovi i šta se tim merama u obrazloženju dobija. Poznat je pravni osnov, jasan je. Ova mera je trajala onoliko koliko smo mogli da je podnesemo kao Vlada i kao budžet. Onog momenta kada se više nije mogla podneti u ovom iznosu, predloženi su drugi iznosi, koji su takođe dobar benefit za taj deo naših poljoprivrednih proizvođača da mogu da izdrže ovakve, rekao bih, dosta oštre uslove za poljoprivrednu proizvodnju.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, pravo na repliku, a posle njega narodni poslanik Vladan Batić.
Zašto imamo problem sa ovim sistemom? Između ostalog, zato što je i on nabavljan na brzinu, pa ne funkcioniše u ovoj sali sve sjajno i to svi znamo. Uvek pritisnem jednom, šta se dešava nemam pojma, ali je nemoguće da veliki broj poslanika po raznim osnovama ima problem sa ovim čudom koje je nabavljeno 2001. godine, pa je sa dodatnim velikim sredstvima popravljeno da to ipak dođe u neku funkciju. Imam utisak da je to nabavljeno na pravi način 2001. godine da bi imali sredstava i za isplatu u punom iznosu poljoprivrednim penzionerima. Razumem da vi jedino što možete da odgovorite i da to zvuči logično je upravo ono što ste rekli, ali to ne stoji. Rekao sam da je to loš signal. Hajte da vidimo da li je to loš signal onima koji treba da uplaćuju u PIO, a to kao Ministarstvo i kao Vlada očekujete da će se desiti da bi uopšte poljoprivredni proizvođači mogli da dobiju subvencije u narednom periodu. Neko ko je 41. godište, kao što ovde imamo, vrlo je čest slučaju u našem selu, nažalost, slučaj čoveka poljoprivrednog proizvođača koji brine o svom gazdinstvu, brine o svojoj porodici. To je čovek koji ima blizu 70 godina ali koji obrađuje zemlju, i to će raditi dok god bude imao fizičke snage. On ne želi da da zemlju u zakup, a još bi pri tom morao da nađe nekog mlađeg od 40 godina da bi mogao da dobije dodatnih 5.000 dinara. To gura neke ljude da to rade, pa da fiktivno nađu nekog mlađeg od 40 godina da bi povukli sredstva. Još uvek postoji ponosnih paora ili poljoprivrednih proizvođača koji, dok god imaju svoje snage sopstvene, žele da obrađuju svoju zemlju i žele da živi od toga što na toj zemlji proizvede. Ovo jeste jedna vrlo gruba kazna i ta retroaktivnost apsolutno neće moći da stoji. Mislim da će biti dovoljno i vremena, a i ljudi koji će onima koji su došli pod udar ovakve uredbe na vreme objasniti koje mere treba da preduzmu. Odgovor, nažalost, gospodine Stamenkoviću, koji smo dobili od vas, da li je Vlada javna, ne znam, nisam bio na sajtu Vlade, pa gledao ko je za koju uredbu glasao. Od vas smo i gospodin Maraš i ja tražili stav PUPS-a povodom ovog pitanja. Trebalo bi kao predstavnik PUPS-a i kao potpredsednik Odbora za poljoprivredu da znate da li ste digli ruku za to, odnosno da li je vaš predsednik stranke digao ruku za to ili nije. Ako je digao, neka kaže zbog čega. Postoji mogućnost da se ne slažete sa vašim predsednikom stranke.
Tri minuta, vreme za repliku iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Nacionalni program zdravstvene zaštite životinja za 2009. godinu još nije počeo. Sada je kraj maja. Preventivna vakcinacija i dijagnostika zaraznih bolesti – do sada u ovoj godini ni jedan jedini dinar nije isplaćen veterinarskim stanicama za urađeni posao. Rebalansom budžeta nisu obezbeđena potrebna sredstva za preventivnu zaštitu životinja. Od 1. juna ne mogu se izdavati uverenja, potvrde i pasoši za stoku, jer nije sprovedena zaštita. Zbog neisplaćenog duga, 17 od 22 veterinarske stanice u Beogradu biće u blokadi, jer ne mogu izmiriti svoje obaveze ni prema državi, u smislu poreza i doprinosa, niti obaveze prema dobavljačima – lekovi, seme, potrošni materijal, vakcine itd. Ovo su podaci koje sam dobio od dr Živorada Kostića koji je predsednik beogradskog ogranka Veterinarske komore, naravno, i član DHSS, ali to nije bitno. Na sve fakture koje su dostavljene Ministarstvu, veterinarske stanice su platile PDV, a njima ništa nije uplaćeno, ponavljam, od Nove godine. Prvog juna stupa na snagu obaveza stanica da uvedu fiskalne kase. Da nije tragično, bilo bi smešno, ovako je tragikomično. Svaki veterinar će na teren da nosi kasu. Koliko veterinara, toliko kasa. Samo kada bi im nešto platili. Svaki vlasnik će moći da vidi na računu koji mu je lek dat, pa će onda sam da počne da se bavi veterinarskim poslom i onda će šteta da bude mnogo veća. Od 1. juna, gospodine ministre, 70% veterinarskih stanica koje su u blokadi, tragično je, 70% su u blokadi, najavljuju prestanak rada. Molio bih vas, ako možete da me čujete, gospodine ministre. Da li znate, o tome sam govorio kad je bio rebalans budžeta na dnevnom redu, kolika su sredstva potrebna za preventivnu zaštitu životinja? Dve milijarde i 640 miliona. Niste se izborili za ta sredstva. Kako nameravate da rešite ovaj problem, a bolje je i bezbolnije da se on reši, sada ću ilustrativno navesti, nego da se izgradi 30 km puta, da se napravi 300 punta, ovih čuvenih Dinkićevih, tobož domaćih, da se ne izgradi jedno skijalište, da se ne kupi par aviona, da se ne izgradi jedan most ili 50 stambenih zgrada. Ovo je vrednije i važnije. Zašto?
Reč ima ministar Saša Dragin.
Ono što je bitno da kažem, to je da kada smo preuzeli administraciju dug prema veterinarskoj stanici je bio negde, otprilike, oko devet meseci plaćanja. Toliko se retroaktivno plaćalo. Tokom ove godine, zajedno sa veterinarskom komorom smo se dogovorili o dinamici isplate. Mi nismo uspeli, uz krajnje napore, da pre rebalansa isplatimo još nekih 500 miliona i tako da izađemo iz 2008. godine, faktički, da uđemo u 2009. godinu. Program je napravljen. Mi smo na rebalansu budžeta alocirali još 400 miliona dodatnih sredstava za veterinarske stanice i prema kvotama koje su utvrđene one će biti isplaćivane. Ono što je bitno da kažem, da ste apsolutno u pravu što se tiče prevencije, odnosno da je prevencija daleko bitnija i, verujte mi, da činim sve što je u mojoj moći da uradim što više da bi se zaista došlo do onoga, plaćanje mesec za mesec, što bi otprilike bilo i najvažnije da se uradi. Jednostavno, kao što znate, od nekog minusa od prošle godine koji je iznosio preko 12,5 milijardi, a milijardu u oblasti veterine, to znači 13,5 milijardi, ove godine smo preneli jedan deo i trudimo se zaista, da u okviru sredstava koje imamo, a ne kažem da imamo dovoljno, izmirimo to što pre.
Narodni poslanik Vladan Batić traži repliku, molim vas da se registrujete u sistem. Dakle, molim narodne poslanike da, kada završe svoje izlaganje, da ne uključuju ponovo sistem, zato što vas to ponovo registruje. Imala sam primedbe od poslanika da je reč do elektronskih jedinica. Na elektronom panelu kojim se upravlja i vidnim poljem jasno se vidi, kada završite govor vi ponovo pritisnete taster pred sobom. Molim vas da to ne činiti. To vas ponovo stavlja kao, zahtevom za reč, u sistem elektronski na panelu. Dakle, poslaničku jedinicu samo jedanputa i onda govorite. Za sve ostalo, kada dobijete reč, brine panel. Narodni poslanik Vladan Batić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine ministre, vi ste vrlo ljubazni kao i uvek, ali niste odgovorili ni na jedno od mojih pitanja. Od 1. januara, a sada je kraj maja, veterinarskim stanicama nije isplaćen ni jedan jedini dinar. Nijedan dinar. Ne vrede sad neke mihauzenske priče, devet meseci pre je počela isplata u ovoj godini. Ništa nije plaćeno. Drugo, još važnije od toga, a sve povezano, kako ćete da obezbedite dve milijarde i 650 miliona za preventivnu zaštitu životinja? Hajde, gospodine ministre, javno da kažemo, da su Čačak, Kraljevo i Kruševac zaraženi besnilom, da je tamo epidemija besnila. Kako ćete da nađete pare? Mi smo preživeli u prošlosti tri velike epidemije ili zaraze. Bila je bruceloza na Vlasni, kada je ubijeno 3.000 ovaca, jer su se i ljudi zarazili. Slinavka i šap na Kosovu, kuga živine, kada je ubijeno 500.000 komada živine, pa sva sredstva iz budžeta su potrošena na to. Tražim odgovor na to pitanje: kako ćete i kada ćete obezbediti sredstva, kako ćete i kada ćete isplatiti zaostale dugove veterinarskim stanicama? Tada kada je bila epidemija živine i kada je moralo da bude ubijeno 500.000 komada živine, to je bilo skupo, i skoro ispraznilo budžet. Bilo nam je potrebno dve godine da se nakon toga oporavimo. Tadašnja Evropska zajednica zabranila nam je izvoz,nikada posle toga više nismo imali taj broj komada živine, odnosno ovih grla stoke, koja su zbog zaraze morala biti likvidirana. To je loš primer u svetu da se ne misli na stočarstvo, da se nedovoljno misli na poljoprivredu. Molio bih vas, ako možete da kažete, kad pare koje su ozbiljne, ali se moraju obezbediti? Pa, dve milijarde je prethodna vlada isplatila vojnim rezervistima iz Kuršumlije i sa juga Srbije. Dve milijarde. Jer su naplatili svoju ljubav prema otadžbini. Postoji velika bojazan od katastrofalnih posledica, zato ja… (Predsedavajuća: Tri minuta, narodni poslaniče, pravo na repliku je iskorišćeno) na ovome insistiram. Nadam se da ste me razumeli.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Čisto za vašu informaciju, 1. aprila je isplaćeno 400 miliona dinara veterinarskim stanicama. To je prva informacija. Druga informacija, 18 meseci nije bilo svinjske kuge, a od 1996. godine nije bilo slinavke i šapa, pa ko vam je pripremao materijal, neka se malo bolje spremi sledeći put.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Odbor za poljoprivredu i Vlada nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Molim vas da se registrujete u sistemu, da bih mogla da vam dam reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i gospodin Kragović, tako je i Zoran Krasić podneo amandman na Predlog zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju, gde kaže da bi treći stav trebalo da se briše. Reč je o stavu koji kaže: ''Način obrazovanja, struktura, odnosno organizacija Uprave za agrarna plaćanja uređuje se aktom ministra nadležnog za poslove poljoprivrede (u daljem tekstu: ministar.)'' SRS, tj. poslanička grupa je protiv bilo kakvih dodatnih agencija, uprava po ministarstvima. Nas je zahvatila teška ekonomska kriza, vi doduše, ministre ste rekli, da ste uzeli od ministra finansija, Uprave za trezor te ljude koji će sada raditi u ovoj upravi, ali vi ste samo tamo smanjili, a vama povećali. Ministar Dinkić ima 713 zaposlenih, pa nisam čuo da će da smanji ijednoga, jer je on neprikosnoven nad svima. Reč je o poljoprivredi i ruralnom razvoju, o sumraku agrara, koji pokušava sada da se čupa. Imamo 4.800 do 5.000 sela. Po nekim procenama, niko to ne može tačno da proceni, jer nam, maltene, iz dana u dan se gase sela. Problem je sa procenom tačnog broja sela u Srbiji jeste, što svake godine stotinak sela bukvalno nestane. Ukoliko se trend odumiranja seoske populacije nastavi, procenjuje se da će u sledećih 10 godina potpuno nestati do 1.000 sela. Ovo su vaši citati, ministre. Vaš citat. Ali, moram sada da vam dam drugi citat, nažalost, novinarski i koji je proveren, kaže – selo Gabrić kod Subotice, mislim selo Gabrić koje iščezava. Kaže, sredinom sedamdesetih, u Gabriću je bilo više od 400 domaćinstava. Uzmimo da je prosek tri člana, da su živela, sigurno bi bilo više. To je 1.200. Danas tu živi svega 300 duša. Pre godinu dana, zatvorena je jedna jedina prodavnica. Seljani često nemaju vode ni struje. Ni autobusi više ne voze do sela. Nažalost, to je selo u Vojvodini. Gde je sada tu fond za razvoj poljoprivrede Pokrajine, pa gospodin Pajtić? Moram pročitati još dve-tri rečenice – i dok obilazimo prazne kuće u Gabriću i železničku prugu, koja je jedva vidljiva od korova, tišina pritiska selo. Ni svrake, ni goluba, ni gavrana, ni psećeg laveža. I onda, konstatacija meštana, kaže – i ovo ti je ta razvijena Vojvodina o kojoj pričaju. To je problem, ministre poljoprivrede i ruralnog razvoja. To je problem paora i seljaka. Odumiru nam sela. Možemo doneti hiljadu zakona koji će nešto tekstualno govoriti o poboljšanju agrara i tog paora i seljaka, ako ništa ne bude uradio Pajtić iz DS. Oni se busaju kako puno više rade za seljake, za paore, za registrovana poljoprivredna gazdinstva, za poljoprivredne proizvođače, a Velimir Ilić iznosi ovde u više navrata, u stvari u onoj Skupštini, kako je iz fonda za razvoj poljoprivrede Pajtić upotrebio tri miliona evra. Niko za to nije pokrenuo ili se upitao neko od nadležnih institucija da li je to tačno. Neko od njih dvoje mora da odgovara. Tako više ne može da se vodi agrarna politika. Molio bih poslanike da podrže ovaj amandman gospodina Krasića, a koliko mi preostaje, SRS poslanička grupa je predložila neko preko 900 amandmana. Kao ovlašćeni predstavnik neću imati šanse da tih 900 svih obrazložim, i kolege koje su ovde, jer ima ograničenih deset sati, ali ćemo se truditi one najbitnije zakone koji utiču, specifično utiču na razvoj sela, specifično utiču na agrar, specifično utiču na onoga koji se bavi i ratarstvom, i povrtarstvom, stočarstvom i vinogradarstvom, voćarstvom, proizvodnjom malina, kupina itd. Pričam o seljaku u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo poslanik Zoran Mašić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Mašić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre i saradnici u Ministarstvu poljoprivrede, dame i gospodo narodni poslanici, opet bih na početku hteo da ukažem na besmislenost ovakve rasprave koju smo vodili o ovako važnim zakonima, kako u načelu, tako i sada, o započetoj raspravi po podnetim amandmanima na ovoliki broj zakona. Već smo gotovo jedan sat izgubili u raspravi oko jednog zakona i to došli smo tek do drugog člana ovog prvog zakona iz tog seta od 15 zakona i realna je bojazan da određene zakone i amandmane na određeni broj zakona jednostavno nećemo ni dotaći, niti će biti spomenuti i uopšte ne znam kakvu će sudbinu imati ti podneti amandmani, i koji su prihvaćeni od strane predlagača ili pak koje je Odbor predložio, neće javnost, u najmanju ruku naši poljoprivredni proizvođači neće moći ni čuti šta je prihvaćeno, a šta je odbijeno. Mislim da ne bi trebalo nikada više ne samo o ovako značajnim zakonima kakva je poljoprivreda, nego i o mnogim drugim zakonima da se o ovolikom broju zakona vodi načelna rasprava jer je ona krajnje, krajnje besmislena, niti se mogu amandmani na pravi način obrazložiti, niti se suštinski može sagledati šta se želelo amandmanima menjati. Podneo sam na član 2, tačku 2) amandman u želji da se bolje i jasnije definiše šta je poljoprivredna proizvodnja. Ona je Predlogom zakona definisana tako da je to proces proizvodnje biljnih i stočarskih proizvoda, uzgoj ribe, odnosno drugi oblici poljoprivredne proizvodnje (gajenje pečuraka, puževa, staklenička, plastenička proizvodnja, gajenje začinskog i lekovitog bilja i drugo), koja se obavlja na poljoprivrednom zemljištu, kao i na drugom zemljištu ili građevinskoj celini koji se nalaze na teritoriji Republike Srbije. Predlog mog amandmana se odnosi na to da se iza reči "ribe" dodaje reč "pčele", jer smatram da je pčelarska proizvodnja jedna od značajnih poljoprivrednih proizvodnji, da relativno veliki broj naših građana se bavi tom proizvodnjom, da je to proizvodnja koja se delimično izvozi i da nije na odmet da se ovde jasnije definiše da u okviru poljoprivredne proizvodnje jasnije stoji i uzgoj riba i pčela. Predlagač, tj. Vlada, u obrazloženju odbijanja, tj. neprihvatanja ovog amandmana navodi da je poljoprivredna proizvodnja proces proizvodnje biljnih i stočarskih proizvoda, odnosno drugih oblika poljoprivredne proizvodnje, što podrazumeva i uzgoj pčela. Ako sam bio jasan, jasno sam podvukao šta je u Predlogu zakona definisano kao drugi oblici poljoprivredne proizvodnje, a ponoviću, gajenje pečuraka, puževa, staklenička, plastenička proizvodnja, gajenje začinskog i lekovitog bilja i dr. Znači, ovo i drugo, moglo bi se podvesti i pčelarstvo i uzgoj pčela. Mislim da je bilo mnogo osnova da predlagač zakona prihvati ovu dopunu i prihvati, u krajnjem, ovaj amandman. Sa žaljenjem moram da konstatujem da se nije imalo razumevanja, a mislim da je amandman krajnje suvisao, da mu je mesto ovde i da suštinski popravlja ovu definiciju poljoprivredne proizvodnje. Toliko bih oko amandmana. Ako mi dozvolite, koristiću ono vreme koje imam kao ovlašćeni predstavnik. Hteo bih da se nadovežem na ono što je gospodin Batić rekao vezano za stanje veterinarske službe. Istina je da je ono izuzetno teško i dobrim delom podržavam ono što je rečeno. Mislim da bi Ministarstvo trebalo stvarno u narednom periodu da učini značajan napor da se krene pre svega u realizaciju programa mera zdravstvene zaštite životinja jer već ističe maj mesec, s programom se počinjalo mnogo ranije, jednostavno, realizacija programa je značajna iz više razloga. Normalno, trebalo bi učiniti napore da se isplate i sva dugovanja veterinarskim subjektima, jer većina stanica je danas privatizovana, i u tim stanicama veterinari realizuju program mera i troše sopstvena sredstva u okviru realizacije i trebalo bi, kao naknadu, da dobiju deo onih sredstava koja su u budžetu izdvojena, znači novčanih sredstava za sprovođenje tog programa mera. Ono što želim da demantujem, a što je rečeno ovde, pre svega sa aspekta uznemiravanja javnosti, da na teritoriji nekoliko opština, mislim da je rečeno tri opštine, vlada epidemija besnila. Mislim da to ne stoji i da je pogrešno upotrebljen izraz. Nikakva epidemija ne vlada, besnilo je zarazna bolest i životinja i ljudi, znači zoonoza, ona egzistira na području naše zemlje, povremeno se javlja, tj. dijagnostikuje, pre svega kod divljih životinja, poneki put i kod neke od domaćih životinja. Na sreću, u poslednjih gotovo 50 godina nije gotovo nijedan čovek oboleo od besnila, jer je to neizlečiva bolest, i kada se utvrdi jedna zaražena životinja na području jedne opštine, onda se proglašava zaraženo stanje i preduzimaju mere vakcinacije potencijalno moguće zaraženih životinja, pre svega pasa i mačaka, ali i ako ima rezervata i nekih divljih životinja. Svakako, naša zemlja bi trebalo da pređe toj tzv. peroralnoj vakcinaciji potencijalnih nosilaca ove virusne bolesti i da se time izvrši eradikacija ove bolesti. Za sada je drugi način vakcinacije i zato ta bolest egzistira na našim prostorima, ali prosto da bi se imala prava informacija, da ne bi bilo nikakvo uznemiravanje javnosti, ne postoji nikakva epidemija, nego je moguće da je registrovana jedna ili dve obolele životinje na teritoriji tih opština, i da je po tom osnovu, u skladu sa Zakonom o veterinarstvu, proglašeno zaraženo područje, i da se sprovode sve druge veterinarske mere.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Zahvaljujem se gospodinu profesoru Mašiću na dobroj diskusiji i posle elaboracije podnetog amandmana na član 2. Predloga zakona mislim da Vlada može da usvoji taj amandman i zaista mislim da bi dodavanje pčela na tu listu bilo potrebno. Ono što bih hteo da kažem je da to ide u korist Vladine politike da prvi put od ove godine se po pčelinjem društvu daje subvencija od 400 dinara po košnici, odnosno jako je bitno da kažemo još jednu stvar, da je program mera usvojen, za razliku od nekih prethodnih diskutanata koji su rekli da nije usvojen. Program mera počinje da se izvršava. Ono što bih takođe ponovo želeo da pomenem jeste da je iz budžeta još dodato 400 miliona za veterinu i mi ćemo gledati da narednih meseci postignemo ono što nam je bio cilj, sa kašnjenjem od 9 meseci, koliko je bilo u plaćanju od onog trenutka kad smo preuzeli administraciju, da stignemo plaćanje mesec za mesec ili barem dva meseca, koliko je prihvatljivo za sve veterinarske stanice, jer je to zaista jako bitno i zaista predstavlja sad u ovom trenutku problem.
Konstatujem da je predstavnik predlagača prihvatio amandman, ali s obzirom da Odbor za poljoprivredu nije, onda će ili na sednici Odbora biti izjašnjavanja, pa time postati sastavni deo Predloga zakona ili će se u danu za glasanje Narodna skupština izjasniti o amandmanu koji je predstavnik predlagača prihvatio, a podneo narodni poslanik Zoran Mašić na član 2. Sada određujem pauzu. Nakon prepodnevnog dela, popodnevni deo počinjemo u 15.05 časova raspravom u pojedinostima, amandmanom na član 4, koji je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.05]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu, raspravom u pojedinostima i amandmanima na tačke dnevnog reda od 4. do 18. Na član 4. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o članu 4. stav 3. smatram da strategiju donosi Narodna skupština, na predlog Vlade, na period od najmanje deset godina. Naime, ovaj predlog zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju smatram i obrazlažem zbog čega bi to trebalo da bude najmanje deset godina. Baš na Odboru za poljoprivredu, ministre, ako se sećate da smo pričali, čak ste i vi sami rekli, jedan mandat nas poslanika, zajedno sa ministrom, traje četiri godine. To je taj maksimum. Bez obzira koji ministar, na predlog Vlade, ministarstva, EU, u koju toliko mi tobože žurimo, smatram da ministar, bez obzira koji, koliko i kakav zakon doneo, morao bi da ima neku dužu strategiju. Doći će novi ministar, novi ministar će predložiti nešto drugo, nešto što će se možda kositi što vi smatrate da je dovoljno, sedam godina, obzirom da je to osnova u EU, donošenje na period od sedam godina. Prema tome, mislim da bi kada predlažete zakone oni trebalo biti u dužem periodu od onoga što ste vi predložili. U protivnom, smatram da sada, u ovoj situaciji, ponavljam, u kakvoj se nalazi agrar Srbije, vi bi morali da napravite jednu ključnu analizu koja bi bila osnov za svaki dalji razvoj poljoprivredne proizvodnje. Ta ključna analiza je preduslov za stvaranje strategije za duži period, onaj period koji predlažem. Samo tako može i paor, tj. Seljak, onaj koji proizvodi i pšenicu i kukuruz, ko proizvodi malinu, ko proizvodi grožđe, jabuke, kruške, kupine, tek kroz tu strategiju može da bude siguran da, kad napravi neku novu kulturu na svom zemljištu, da bude siguran da će taj njegov proizvod biti plasiran i siguran bar u narednih deset godina, a ne u narednih sedam godina, koliko predlažete. To je suština zbog čega tražim da to bude duže od sedam godina. Smatram da će taj predlog zakona ili bilo koji, a posebno sada kada je reč o poljoprivredi i ruralnom razvoju, period od deset godina imati neku sigurnost kod tog paora i tog seljaka ili poljoprivrednog proizvođača. Neka osnova bude tih sedam godina koje propisuje EU kao, ali bi trebalo to povećati na deset godina. Uvek se ranije pravio neki petogodišnji plan, ali smatram da je poljoprivreda sada u situaciji kada bi trebalo da se pravi plan i strategija razvija poljoprivrede za nekih deset godina.
Pre nego što dam reč ministru Saši Draginu, obaveštavam Narodnu skupštinu, a na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a raspravom o tački koja u tom trenutku treba da bude na dnevnom redu. Sekretar Narodne skupštine, gospodin Veljko Odalović, dobio je obaveštenje od generalnog sekretara RTS Stanislava Veljkovića da u ponedeljak, 25. maja 2009. godine, direktan prenos sednice će biti do 17.55 časova, zbog ranije preuzetih programskih obaveza. Nakon toga se neće vršiti prenos, a naš rad će biti emitovan u odloženom prenosu. Reč ima ministar Saša Dragin.
Verovatno niste dobro videli, strategija jeste predviđena na period od deset godina, a program je do sedam godina. Faktički to jeste ono što ste vi kazali, tako da se i nalazi u zakonu.
Da li još neko želi reč?(Ne.) Na član 4. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Mašić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre i saradnici u Ministarstvu poljoprivrede, dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Jorgovanka Tabaković je podnela amandman na član 4. stav 3. sa predlogom da se izmeni ovaj član tako da u suštini strategiju razvoja poljoprivrede ne donosi Vlada nego da donosi Narodna skupština. Smatramo da ima osnova da se ovakav amandman prihvati jer strategija je jedan dugoročni strateški dokument i samim tim se donosi na deset godina. Samo donet od strane Narodne skupštine on se može u potpunosti ispoštovati i od nekih narednih vlada, nakon isteka mandata Vlade koja je predložila ovaj zakon. U protivnom, takav jedan dokument koji se zove strategija, ne može biti od strategijskog značaja ako dođe do promene strukture vlasti i konstituisanja neke nove vlade ili neke nove vladajuće većine. Aktivno sam učestvovao i u raspravi o donošenju postojeće strategije koja je doneta u leto 2005. godine i koja zvanično i dalje egzistira kao strateški dokument u oblasti razvoja poljoprivrede, iako mislim da će se i ministar i saradnici u Ministarstvu složiti da je ona prevaziđena. Samim tim da je iz iste stranke ministar koji je bio pre gospodina Dragina, koji je sa saradnicima godinu dana potrošio na izradu nove strategije. Nakon konstituisanja nove Vlade i ovog ministarstva u suštini taj deo posla je derogiran i prekinulo se sa radom i izradom nove strategije. Međutim, sigurno da ima osnova da se ozbiljnije poradi na strategiji u odnosu na ukupno stanje naše poljoprivrede i naše poljoprivredne proizvodnje. Takav jedan dokument koji ima dugoročni karakter može imati tu dugoročnost samo ako ga donese Narodna skupština. Izmena jednog takvog strateškog akta, takođe, mora ići u skladu sa skupštinskim poslovnikom i sa skupštinskom procedurom, što je mnogo kompleksnije i mnogo složenije nego kada donese Vlada jedan takav dokument. Ponovo podvlačim da svaku narednu vladu takva strategija apsolutno ne može da obaveže. Mislim da je zaludno da stoji ovaj rok od 10 godina, trebalo je onda da predložite da se strategija donosi na četiri godine, koliko je mandat jedne vlade, pa eventualno onda produžavati svake četiri godine. Mislim da je i ovde bilo osnova da predlagač ovog zakona prihvati ovaj amandman, jer mislim da bi to u krajnjem imalo i veću težinu i značaj, nego ovako formalno će stajati 10 godina. Podvlačim da to u životu neće biti sigurno tako. Toliko.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 5. amandman je podneo Veroljub Arsić. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. i dobio obrazloženje da amandman ne može da se prihvati zato što nije u skladu sa politikom koju predviđa EU kada je u pitanju planiranje poljoprivrede. Međutim, mogu da kažem da sve vlade od 5. oktobra naovamo nemaju jedan ozbiljan strategijski plan kada je u pitanju poljoprivreda, koja je u osnovi naša najvažnija privredna grana. Da se ne zanosimo, Srbija je poljoprivredno-agrarna zemlja. To je njena strateška grana. Međutim, sve ove vlade do sada su uglavnom sledile direktive EU slepo, ne pokušavajući da te iste direktive prilagode realnoj situaciji u poljoprivrednom sektoru. Naša Vlada nema odgovore na pitanje, kakva je strategija Vlade Republike Srbije kada je u pitanju prekomeran uvoz poljoprivrednih proizvoda? Kakva je strategija Vlade Republike Srbije kada je u pitanju sitan poljoprivredni posed, odnosno mali individualni poljoprivredni proizvođači? Kakva je strategija Vlade Republike Srbije kada je u pitanju zadrugarstvo itd. Strategija Vlade se do sada svela na to da se na poljoprivredne proizvode i poljoprivredni repromaterijal uvodi porez. Sledeća strategija, da su poljoprivredni proizvođači, pogotovo oni mali, prepušteni tržištu, gde imaju konkurenciju koju ne mogu da izdrže, konkretno uvoznički lobi koji se i te kako oseća u plasmanu poljoprivrednih proizvoda. Naša Vlada u ovom trenutku nema ni strategiju šta će sa viškom poljoprivrednih proizvoda, obzirom da Srbija gaji tradicionalne poljoprivredne kulture, kao što je pšenica, kao što je kukuruz. Pojavljuju se tržišni viškovi. Potpuno se u poslednjih nekoliko godina uništavaju stočni fondovi Republike Srbije, znači, niskom otkupnom cenom stoke, tako da se sa zamiranjem stočnog fonda uništava primarna poljoprivredna proizvodnja i poljoprivredna industrija, pogotovo kada je u pitanju prerada poljoprivrednih proizvoda. Voleo bih da ministar ustane i da kaže, kako Vlada Republike Srbije, pošto ima neki kontinuitet koji se prati već desetak godina, zamišlja kako će naše poljoprivredne proizvođače da spremi za utakmicu koju imaju sa stranim poljoprivrednim proizvođačima i uvozničkim lobijem, pogotovu kada je u pitanju sitan poljoprivredni sektor, koji ne može da izdrži bez ozbiljne pomoći države tu konkurenciju. Samo bih još da skrenem pažnju da se Vlada okane ideje da treba subvencionisati poljoprivredna domaćinstva po jednom hektaru obradive površine. Neka se prebace na nešto što je realnije, a to je subvencionišite poljoprivredni proizvod. On je taj koji daje nešto. Na taj način stimulisaćete poljoprivredne proizvođače da još više ulažu u poljoprivrednu proizvodnju, jer se sa većim ulaganjem očekuje i veća dobit. Ne, vi paušalno, 100 evra po ha, pa ko se snađe, kom obojci, kom opanci. Ova vlada zbog takve politike i straha da prihvati tu odgovornost, da bismo imali skijališta i ne znam šta sve još u Srbiji, turizam, što ne može da bude naša osnovna privredna grana, nego na prvom mestu poljoprivreda, pa sve ostalo, plaši se ako uđe u ovakav sistem poljoprivrednih subvencija, hoće li ukoliko godina bude dobra to moći da ispoštuje, zaboravljajući pri tom da radi za građane i poljoprivredne proizvođače, a ne za nekog drugog.
Reč je tražio ministar Saša Dragin.
Zahvaljujem na diskusiji uvaženom poslaniku. Ono što ste verovatno mislili, to je vezano za program razvoja poljoprivredne proizvodnje, mislim da se možete sa tim upoznati na našem veb sajtu ili možemo da vam damo u pisanom obliku, to je Plan razvoja poljoprivredne proizvodnje od 2009. do 2011. godine. To je prvi strateški dokument koji je donet, a ne obuhvata samo povećanje poljoprivredne proizvodnje, nego definiše podizanje institucionalnih kapaciteta, kao i zakonodavni okvir, ali i materijalne subvencije poljoprivredne proizvodnje u sledeće tri godine. Mislili smo da je neozbiljno da se u ovom trenutku radi nešto na duži niz godina iz razloga nemogućnosti da se procene brzine evropskih integracija u ovom trenutku.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, shvatite da se nalazi u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nisam hteo da tražim i reklamiram Poslovnik. Mene ne interesuje sajt Ministarstva. Sajt je nešto čisto radi informisanja. Ovde se nalazim u Skupštini i ispred mene stoji ministar za koga sam glasao ili nisam glasao kao narodni poslanik. Imate set zakona iz oblasti poljoprivrede. Imate kolko god hoćete vremena na ovom svetu da svima nama 250 kažete kakva je vaša strategija, jer na osnovu te strategije nas možete da opredelite kako ćemo da diskutujemo i o amandmanima, kako ćemo da glasamo o zakonu i o amandmanima pojedinačno, da li je to za nas prihvatljivo ili nije. Morate da se složite s tim da predstavnici Vlade ovde dolaze da taj program, strategiju ili šta god već hoćete objasne narodnim poslanicima. Neki amandmani, kao na primer amandman narodnog poslanika Jorgovanke Tabaković, tražio je da strategija bude usvajana u Skupštini, zašto da ne. O tome se radi. Čini mi se da u toj žurbi da što pre donesete zakon skraćujete raspravu, čak i vi kao predlagač, a tu strategiju treba da znate napamet u bilo koje doba dana i noći, jer vi treba da je sprovodite. Hvala.
Reč ima poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministri i ostali članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o strategiji ili nacionalnom programu u bilo kom domenu privrede onda pretpostavljamo da je ta strategija predviđena i u pogledu načina rešavanja krize. Konkretno, kada govorimo o jednom tako bitnom poljoprivrednom zakonu, onda se misli na svetsku ekonomsku krizu i na domaću krizu u okviru ove privredne grane, dakle, na koji način je predviđeno da se prevlada ta kriza, koja strategija je predviđena za prevladavanje krize? Zatim, trebalo bi da postavimo pitanje - ima li Vlada, odnosno Ministarstvo poljoprivrede jednu ozbiljnu strategiju, na koji način će primeniti i sprovoditi ove zakone koji su na dnevnom redu? Kao treće, postavlja se pitanje - postoji li ozbiljna strategija u pogledu reformskog kursa za dalji razvoj poljoprivrede, o čemu se govori i piše u medijima, u novinama, na televiziji i slično? To su one strategije koje su potrebne da bi poljoprivreda stala na noge, koja se, moraćete priznati, ipak nalazi na veoma niskim granama. Smatram da je za to što je prepolovljen budžet za poljoprivredu u znatnoj meri odgovorno i Ministarstvo za poljoprivredu, jer nije znalo na pravi način da se izbori za sredstva koja će omogućiti poljoprivredi ne samo da opstane, nego i da se razvija, i to po nekom reformskom kursu u koji se Ministarstvo kune i isti propagira. Sa prepolovljenim budžetom teško da će moći nešto ozbiljnije da se uradi, osim da se neki najnužniji troškovi pokriju. Poljoprivreda je u ozbiljnoj krizi u Srbiji. Ona se ispoljava u smanjenom broju zaposlenih, u manjim platama, u manjoj tražnji, umanjen je izvoz, kao i uvoz, manje je poljoprivrednih kredita. Rezultati su smanjenje vrednosti proizvodnje, smanjenje profita, teškoće u otkupu pšenice, suncokreta, soje. Predviđa se i ozbiljna migracija, s obzirom da kada se poljoprivreda nalazi u krizi, onda se nalazi i stanovništvo u krizi i odlazi tamo gde bi moglo da nađe sredstva za preživljavanje. Usporiće se reforme u poljoprivredi, manje će biti stranih direktnih investicija. Već se osetno vidi da je mnogo manje tih direktnih investicija, sporiji razvoj, proizvodnja u višoj fazi prerade, koja je jako važna za privredu i ekonomiju Srbije. Usporava se integracioni proces poljoprivrede u EU. Država je suočena sa ovom krizom, a daje odgovor tako što izdvaja znatno manja sredstva za poljoprivredu. Nema budžetske podrške za poljoprivredu. Nema direktnih investicija koje će da pospeše tu poljoprivrednu proizvodnju, kao i privatnu inicijativu za pokretanje biznisa od strane pojedinih seljaka. Potrebni su krediti za finansiranje proizvodnje, za preduzetništvo u poljoprivredi, kao i za otkup proizvoda, kao i za poboljšanje trgovinske razmene. Time što je smanjen, prepolovljen budžet za Ministarstvo poljoprivrede, to je faktički onemogućeno. Moram stalno da ponavljam tu činjenicu, jer to je najbolji pokazatelj gde se nalazi poljoprivreda danas u Srbiji. Naime, iz godinu u godinu se odlažu određeni koraci koji su potrebni da se preduzmu, kako bi se prevladale bar pojedine teškoće koje se pojavljuju u poljoprivredi. Još 2005. godine je govoreno o tome da će se doneti jedan krovni zakon o poljoprivredi i ruralnom razvoju. Nažalost, četiri godine su prošle i tek je danas na dnevnom redu taj krovni zakon, a te četiri godine su bukvalno izgubljene. Da je zakon donet 2005. godine, da smo tada imali zakon o bezbednosti hrane, danas sigurno ne bismo imali problema sa izvozom naših poljoprivrednih proizvoda. Štaviše, izvoz bi bio mnogo veći nego što to možemo da pretpostavimo sa ovakvim stanjem naše poljoprivredne proizvodnje i sa ovakvim načinom tretiranja poljoprivrede. Naime, sa pravnim okvirom EU, sa pravilima i procedurama Svetske trgovinske organizacije i sistemom kontrole lanca hrane od njive do trpeze danas bi Srbija, umesto smanjenja, imala povećanje obima izvoza. Povećao bi se čak i broj izvoznih proizvoda, a u Srbiji nije obezbeđena zdravstvena bezbednost hrane, pa još nema izvoza svinjskog mesa, živinskog mesa, prerađevina od mesa, mleka, prerađevina od jaja, izvoz mleka je onemogućen. Bukvalno smo izgubili ove četiri godine koje su protekle od prvog nagoveštaja da bi moglo da se nešto osavremeni u našem zakonodavstvu što se poljoprivrede tiče. Zaista ne vidim razloga tome i ne razumem zašto se toliko čekalo i zašto je tek posle četiri godine stigao na dnevni red ovaj tako bitan zakon o ruralnom razvoju. Nažalost, što se reformskog kursa Vlade tiče, i to je veoma diskutabilan kurs. Zašto? Zato što novi koncept poljoprivrede predviđa poljoprivredna gazdinstva kao usamljene jedinice, samostalnog odlučivanja i poslovanja, slabo informisanih seljaka. Bez plana i podrške unutar neke njihove asocijacije, seljaci su pred svetskom i unutrašnjom krizom ostali neodlučni. U svetu se pospešuje udruživanje, tzv. zadrugarstvo, jer udruživanje organizacija i planiranje su jako bitni za agrobiznis, koji je inače jako ozbiljan biznis, a u Srbiji se za taj agrobiznis slabo mari, tako da je poljoprivreda uglavnom skrajnuta. Kako inače objasniti tu situaciju da je za NIP od 2007. godine do današnjeg dana izdvojeno preko jedne milijarde evra, a taj NIP nije pokazao ništa konkretno ni u pogledu izgradnje jednog mosta, a da ne pričamo o putnoj mreži, Koridoru 10 itd. Taj novac utrošen u poljoprivredu verovatno bi dao mnoge dobre rezultate i verovatno bi dao podsticaja tom agrobiznisu za izvoz i za dalji razvoj. Da se vratimo na ove zadruge koje su kod nas bukvalno zamrle, neka vrsta udruživanja i asocijacije koje su veoma potrebne da bi se poljoprivrednici, odnosno ljudi koji se bave poljoprivredom, mogli pojaviti kao ozbiljni faktori na tržištu. Inače, mogu vam reći da u Evropi ima najmanje 40 miliona ljudi zaposlenih u tom agrobiznisu, u tom savezu zadruga, a ima najmanje 15 miliona seljaka udruženih u taj savez. Dakle, tu postoji ozbiljan faktor koji može da se pojavi i da diktira određene uslove proizvodnje, određene uslove trgovine. Oni mogu da se organizuju, mogu da planiraju, mogu da posluju, za razliku od našeg individualnog seljaka, koji je bukvalno prepušten sam sebi da se snalazi, pogotovo danas u vreme krize. Ponavljam, ova kriza ne potiče isključivo iz inostranstva. Ova kriza najmanje je uzrokovana svetskom ekonomskog krizom. Mi imamo ozbiljnu krizu u našoj poljoprivredi. Polazim opet od toga da i sam budžet i planiranje budžeta nisu računali sa poljoprivredom kao ozbiljnim faktorom amortizacije krize, ozbiljnim faktorom ne samo amortizacije, nego i razvoja srpske privrede. Inače, kako drugačije objasniti ako tako ozbiljnoj privrednoj grani prepolovite budžet. Taj prepolovljeni budžet će u znatnoj meri da utiče i na privredu Vojvodine, koja, poznato je, i te kako zavisi od poljoprivrede. Na taj način i Vojvodina je u neku ruku oštećena, jer ostaje da se sama snalazi i planira, i organizuje se, a pri tom ni pomoći, a ni razumevanja za to snalaženje neće dobiti. Prema tome, bez novaca nema razvoja poljoprivrede. Bez novaca ostaje samo priča, ostaje da se plaćaju dugovi iz prethodnih godina. Ministarstvo, ukoliko se samo na plaćanje tih subvencija ograničava, ništa nije uradilo, a te subvencije nisu dovoljne za jedan ozbiljan podstrek, za razvoj poljoprivrede. Da li je Ministarstvo razmišljalo o tome da se u pogledu PDV-a unesu neke novine? Mislim na PDV koji se odnosi na one segmente proizvoda koji su nužni za uzgoj stočarstva, za ratarstvo, sve ono što je potrebno za ishranu stoke, sve ono što je potrebno za lečenje stoke, sve što je potrebno za prehranjivanje, đubrenje zemljišta. Da li su o tome razmišljali da se bar na neki način umanje taj PDV, tako da bi se smanjili i troškovi proizvodnje? Mislim da bi to bilo mnogo pametnije i mnogo bi bolje došlo seljacima i poljoprivrednicima nego te subvencije koje kasne, a često ih i ne dobiju iz raznoraznih razloga.
Da li još neko želi reč? Na član 5. amandman je podneo poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela poslanica Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre i saradnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, suština ovog amandmana je da se nacionalni program ruralnog razvoja poljoprivrede u suštini donosi na najduži period od četiri godine, a ne ovako kako je predlagač predložio – sedam godina. Opet iz istih razloga, što je prosto nemoguće ni ovim zakonom, ni bilo kakvom drugom odlukom neku novu Vladu teoretski, posle izbora koji će biti za tri ili četiri godine, nije u krajnjem bitno, ili posle godinu dana od donošenja ovog zakona, obavezati neku sledeću Vladu da ona doslovce u celosti poštuje nacionalni program ili strategiju tako kako je donela prethodna Vlada. Svakako se slažem da treba da postoji nekakav kontinuitet, pogotovo u poljoprivrednoj proizvodnji. Međutim, pozivajući se na određena dokumenta i zakonska rešenja u zemljama EU, da se ona donose na taj period i da to obavezuje i nas, nije jak argument i nešto je što ne može biti apsolutno prihvatljivo. U krajnjem, kada govorimo o ruralnom razvoju poljoprivrede, mislim da i ova vlada, a i prethodne vlade iskazuju jednu priličnu nebrigu prema razvoju poljoprivredne proizvodnje upravo u tim ruralnim, pogotovo u marginalnim sredinama. Iz godine u godinu se smanjuju ta sredstva i prema projekcijama raspodele budžetskih sredstava, koja je raspravljana na Odboru za poljoprivredu, pre rebalansa budžeta ta sredstva su bila relativno mala. Ona su sada posle rebalansa budžeta još manja, a svi smo svedoci kakvo je stanje poljoprivredne proizvodnje upravo u tim ruralnim sredinama, koliko teško žive i opstaju poljoprivredni proizvođači u tim sredinama. Veliki broj naših sela je devastirano. Iz godine u godinu se smanjuje broj stanovnika u tim sredinama. Sve manji broj mladih ljudi ostaje da se bavi poljoprivrednom proizvodnjom u tim ruralnim sredinama, da formiraju svoje porodice, da se bave poljoprivredom i žive od poljoprivrede. Objektivno imamo potencijala upravo u tim sredinama i tim prostorima da se u mnogo većem obimu razvija poljoprivredna proizvodnja, kako klasična, tako i organska poljoprivredna proizvodnja, jer su upravo te sredine najmanje zagađene i pružaju se velike mogućnosti razvoja. Mislim da ova vlada i svaka naredna mora krajnje ozbiljno prići razvoju poljoprivredne proizvodnje u ruralnim sredinama, jer u protivnom ćemo ostati bez tzv. individualnih poljoprivrednih proizvođača. Većina sela će ostariti i ostaće samo, da kažem, one latifundije koje imaju svoju mehanizaciju i koje će moći da uzimaju veće komplekse zemljišta od tih staračkih domaćinstava za obradu. Bojim se da će upravo u tim sredinama biti veliki broj i velike površine, bolje rečeno, obradivog zemljišta neobrađeno, zaraslo u parlog i korov. To nije ničiji interes i mislim da Vlada, a u krajnjem i Ministarstvo poljoprivrede, mnogo više da posveti poljoprivrednoj proizvodnji u tim sredinama. Svakako se zalažem da se donese nacionalni program razvoja poljoprivrede u ruralnim sredinama, jer on kao takav nije postojao i koliko znam Ministarstvo već radi ili je već završilo taj dokument. Treba ga što pre usvojiti i u skladu s njim učiniti na ukupnom poboljšanju ekonomskog stanja poljoprivrednih proizvođača u ruralnim sredinama, ne samo razvojem poljoprivrede, nego i razvojem drugih infrastrukturnih činilaca, puteva, vodovoda, kanalizacije i poboljšanja energetskog snabdevanja, svega onoga što će u mnogo većem obimu poboljšati život ljudi koji žive u tim sredinama, a pogotovo uticati da ostaje mnogo veći broj mladih ljudi da se bavi poljoprivredom, da žive od poljoprivrede, da izdržavaju svoje porodice, jer samo tako možemo povećati u značajnijem obimu ukupan obim poljoprivredne proizvodnje u našoj zemlji.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Prvo da se zahvalim kolegi Mašiću na konstruktivnoj diskusiji. Ono što bih želeo da obavestim jeste da je ove godine za ruralni razvoj obezbeđeno milijardu dinara više nego prošle godine i da je strategija ruralnog razvoja prošla javnu raspravu. To je strategija ruralnog razvoja 2009/2013. i čeka se na njeno usvajanje.
Da li još neko želi reč? Ne. Narodni poslanik Željko Brestovački podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 6. doda novi član 6a. Odbor za poljoprivredu i Vlada prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? Da. Narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, poštovani građani Srbije, podnio sam amandman kojim predlažem da se u članu 7. briše stav 1, kojim se predviđa osnivanje Uprave za agrarna plaćanja kao organa uprave u sastavu Ministarstva. Ovo sam predložio iz razloga što smatram da je u pitanju neopravdano uvođenje novog harača na građane Srbije. Ovaj predlog pokazuje svu dvoličnost politike DS i ostalih stranaka vladajuće koalicije. Evo zbog čega. Na jednoj strani već nekoliko meseci vi se deklarativno obavezujete da ćete smanjiti broj zaposlenih u državnoj administraciji, prije svega u Vladi Republike Srbije. Od lokalnih samouprava tražite da u smanjenju broja zaposlenih praktično cede suvu drenovinu. Na drugoj strani u Beogradu, u državnoj administraciji ne prestajete da povećavate broj zaposlenih. U okviru mera protiv sadašnje ekonomske krize Vlada je obećala da će ukinuti nekoliko hiljada radnih mesta. Ovaj predlog zakona pokazuje na koji način ste vi to zamislili. Vi ćete ukinuti jedna radna mjesta, a za te iste ljude predviđate otvaranje novih radnih mjesta, naravno, partijskih kadrova DS, G 17, SPS i ostalih stranaka vladajuće koalicije i još se time hvalite. Znači, iste ljude ćete preseliti iz jednog u drugo ministarstvo, iz jedne uprave u agenciju, iz jedne zgrade u drugu zgradu, iz jedne kancelarije u drugu kancelariju. Ovo je još jedna obmana vladajuće koalicije. Podsećam na onu bajku od 200.000 novih radnih mjesta, na bajku o 700.000.000 evra koje će uložiti "Fijat" u "Zastavu"u Kragujevcu, besplatne akcije od 1.000 evra, ukidanje viza itd. Praktično, ovim se nastavlja jedna pogubna, neodgovorna politika nekontrolisanog zapošljavanja u državnoj administraciji, koja je započela 5. oktobra 2000. godine. Podsećam, u vreme kako ste vi nazivali diktature Slobodana Miloševića, u državnoj administraciji je radilo 8.000 ljudi. U to vreme ste tvrdili da je to nedopustivo, da je maltene u pitanju zločin i da ćete po preuzimanju vlasti uvesti radikalne promene, da ćete radikalno smanjiti broj zaposlenih. Šta ste učinili? U proteklih nepunih devet godina u državnoj administraciji ste zaposlili dodatnih 20.000 ljudi, tako da u Vladi i ministarstvima trenutno radi 28.000 ljudi. Pretpostavljam da u ovoj novoj upravi neće biti zaposleno manje od desetak novih radnika. Za njihove plate građani Srbije će mesečno izdvajati najmanje 1.000.000 dinara. Na nivou četiri godine to je od prilike oko 520.000 evra. Imam prijedlog kako da ta sredstva iskoristite na bolji način, da ih iskoristite na otklanjanje posledica pogrešne poljoprivredne politike na ovom konkretnom slučaju. Nekontrolisanim tretiranjem poljoprivrednog zemljišta na području opštine Velika Plana, na izvorištu Livade sa kojeg se Velika Plana snabdeva vodom, došlo je do zagađenja vode, tako da ona praktično više nije za ljudsku upotrebu. Pet godina 50.000 građana Velike Plane nema vodu za piće. Kao što sam više puta govorio u ovoj skupštini, problem je moguće rešiti samo izgradnjom fabrike vode, međutim, objektivno zbog sadašnje ekonomske krize pitanje je da li država može izdvojiti četiri-pet miliona evra, koliko je potrebno da se ta fabrika završi. Predlažem da se uradi jedno privremeno rešenje, da se instalira jedan privremeni objekat u koji bi bio postavljen sistem za prečišćavanje vode. Taj sistem košta nešto manje od milion evra. Ukoliko bi taj sistem bio instaliran, omogućilo bi se snabdevanje zdravom pijaćom vodom stanovnika gradskog područja Velike Plane, Velikog Orašja, dijela stanovnika Starog Sela, Markovca i Novog Sela, praktično, oko 30.000 građana bi posle pet godina dobilo mogućnost da iz gradskog vodovoda pije vodu za piće. Ta investicija košta oko milion evra. Predlažem da Vlada prihvati ovaj amandman, odustane od osnivanja ove uprave. Sredstva u iznosu od pola miliona evra preusmeri na rešavanje pitanja vodosnabdevanja u Velikoj Plani, a mi u lokalnoj samoupravi ćemo obezbediti preostala sredstva i na taj način postići da građani Velike Plane u roku od dva-tri mjeseca, kao i svi ostali ljudi u Srbiji, piju zdravu vodu za piće. Hvala.
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 65 minuta, tri minuta je iskoristio narodni poslanik. Reč ima ministar Saša Dragin.
Pre svega treba da obavestim cenjene poslanike da je Ministarstvo u proteklih mesec dana smanjilo broj zaposlenih za 10% i sa žaljenjem mogu da konstatujem da je mnogo ljudi koji su nam bili potrebni više ne rade u Ministarstvu. Pored toga, bitno je da napomenem da je dogovoreno da će u Upravi za agrarna plaćanja biti angažovani ljudi koji već rade u Ministarstvu i ljudi koji već rade u Trezoru, u Ministarstvu finansija, samim tim se broj zaposlenih u Ministarstvu neće povećavati. Što se tiče opservacije vezane za broj zaposlenih u državnoj upravi, jako je bitno da napomenemo da je došlo do sjedinjavanja saveznih organa sa republičkim organima posle 2000. godine, tako da ne možete da govorite o tim ciframa na takav način, sem ukoliko niste jako loše upućeni. Ono što je takođe jako bitno da napomenem jeste da je osnov za dobijanje evropskih fondova – tačnije iz IPArd fondova, fondova za razvoj sela ili ruralni razvoj, o čemu ste sada upravo govorili vezano za Veliku Planu – da postoji Uprava za agrarna plaćanja, što znači da između 50 i 100 miliona evra godišnje ne možete da dobijete ukoliko nemate ovu instituciju.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Dušan Marić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine ministre, zahvaljujem se na vašem pokušaju da mi odgovorite. Biću vrlo kratak. U pokušaju da obrazložite, da odbranite ono što se ne može odbraniti, a to je zapošljavanje 20.000 ljudi, 20.000 partijskih aktivista DS, SPS, G17, SPO za samo sedam godina, vi ste to pokušali objasniti sjedinjavanjem republičkih i saveznih organa. Znate, možete da izmislite 50 ministarstava, možete da izmislite 50 uprava, 50 agencija, to ste i uradili, ali obim poslova koji ima Republika Srbija sada manji je nego obim poslova koje je Republika Srbija imala prije recimo 10 godina, i zbog stanja u privredi, zbog stanja u ekonomiji, zbog našeg međunarodnog položaja itd. da ne dužim. Ovo ne može biti nikakav opravdan razlog da vi branite činjenicu da je 5. oktobra 2000. godine u Vladi bilo zaposleno 8.000 ljudi, prema vašim podacima koje smo dobili u izveštajima koje ste podnosili ovde, razna ministarstva, Vlada itd. Vi ste taj broj sa 8.000 povećali na 28.000. Svake godine ste praktično zapošljavali po 2.000-2.500 i sada ćete otpustiti 2.000 ili 3.000 ljudi, poslaćete poruku građanima Srbije, verovatno predizbornu poruku, kako vodite računa o standardu građana Srbije, kako vodite računa o njihovim kućnim budžetima i eto kako ste se žrtvovali, otpustili ste 3.000 ljudi.
Molim narodne poslanike koji dobijaju pravo i reč da koriste pravo na repliku, da to pravo iskoriste. U Poslovniku je tačno određeno šta je pravo na repliku i kakve su obaveze narodnih poslanika koji pravo na reč replike dobijaju, šta je potrebno da se kaže da bi se opravdalo davanje prava na reč za repliku. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Željko Brestovački. Odbor za poljoprivredu i Vlada prihvatili su amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milorad Krstin.
S obzirom da je poslanička grupa SRS na član 7. podnela više amandmana, reći ću razlog podnošenja tih amandman. On je jasan i glasan, kao i kod prvog, koji je obrazložio kolega Ljubomir Kragović, a to jeste ta uprava za agrarna plaćanja. To je taj problem koji nas, poslaničku grupu SRS i poslanike SRS muči, s obzirom da zdušno slušam ministra Dinkića koji će od tih 713 otpustiti nula. Koliko sam čuo od par ministara, kažu da su smanjili, neko 20%, neko 12% itd, ali ministar Dinkić nije umanjio nijedno radno mesto u svom ministarstvu, a ima 713 zaposlenih. To je jedan od razloga zbog čega ovaj set amandmana poslaničke grupe SRS na član 7, zbog te uprave i zbog toga šta se čini od pojedinih ministara u Vladi Srbije – kresanje budžeta, otpuštanje radnika po opštinama, po službama, ministarstvima, javnim službama itd. Međutim, to je ipak izgleda mrtvo slovo na papiru.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Goran Mihajlović.
Naime, odeljak 3. Predloga zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju odnosi se na upravu za agrarna plaćanja, koja je shodno obrazloženju datom od strane Vlade Republike Srbije jedini akreditovani reprezent za realizaciju pete komponente IPA fondova EU, a koji su namenjeni razvoju poljoprivrede. Ovi fondovi bi navodno trebalo da obezbede Srbiji nekih 50 do 60 miliona evra namenjenih za ruralni razvoj, ali mogli bi se koristiti isključivo pod imperativom da se u Srbiji obezbedi jedan decentralizovan sistem plaćanja koga jedino, po obrazloženju Vlade, može da realizuje spomenuta uprava za agrarna plaćanja koja bi delovala u okviru Ministarstva poljoprivrede. U članu 7. stav 2. tačka 7) navodi se da bi jedna od nadležnosti ove uprave bila i uspostavljanje i vođenje računovodstva za evidentiranje ugovorenih obaveza i isplata. Moj je predlog da se ovaj član briše, a pokušaću da ukratko obrazložim i zašto. Naime, do sada su se svi poslovi ove vrste vezani za ovakva plaćanja vršili preko Ministarstva finansija, tačnije Uprave za trezor, koja je bila materijalno, kadrovski i organizaciono osposobljena za obavljanje ovakve delatnosti. Međutim, za uspešan rad uprave za agrarna plaćanja, shodno obrazloženju Vlade, bilo bi neophodno zaposlenje nekih novih 15-ak i više ljudi u okviru Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, a sve se pravda time što bi se ova sredstva obezbedila iz nekakvih budžeta EU namenjenih za države članice i pridružene članice. Ne smemo da zaboravimo na staru izreku da je „besplatan sir samo u mišolovci“, jer ako bismo prihvatili ovakvo rešenje, onda bi ustrojstvo ove službe moralo da se uradi po modelu rada agencije za agrarna plaćanja, koja već postoje u zemljama EU, dok je kod nas rad ovakvih institucija regulisan pravno Zakonom o javnim agencijama iz 2005. godine. Po tom zakonu ovakve agencije morale bi da deluju kao nezavisne institucije. Tu se upravo i krije glavna zamka u ovom članu. Ovim bismo samo odškrinuli vrata za ulazak stranih proizvoda na srpsko poljoprivredno tržište, a ako tome dodamo i nedavno potpisan Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, time bismo samo dodatno stavili omču oko vrata srpskoj poljoprivredi i srpskim poljoprivrednim proizvođačima i došlo bi sigurno do gušenja domaće proizvodnje, što niko u tom slučaju ne bi mogao da zaustavi. Dalje, tome moramo da dodamo činjenicu da bi za rad ovakve službe bila neophodna nabavka skupe opreme, pre svega hardverske i softverske opreme, koja bi morala da bude akreditovana od evropske akreditacione komisije. Zatim, tu bi bila edukacija zaposlenih. Kad sve to uzmemo u obzir, to je samo jedan nepotreban namet na budžet građana Srbije, koji ionako proživljavaju tešku ekonomsku krizu, što znači da sve te priče i bajke, da bismo time lakše dobili status kandidata za članstvo u EU, više ne prolazi kod naroda, jer kako stvar stoji, ostaćemo samo večiti kandidati i ništav više od toga.
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 63 minuta. Reč je tražio ministar Saša Dragin, izvolite.
Narodnog poslanika bih samo hteo da obavestim da je već iz sredstava IPA fondova za ovu godinu obezbeđeno 4,5 miliona evra za ovu svrhu, tako da neće predstavljati opterećenje budžetu Republike Srbije, niti poreskim obveznicima. Hvala.
Narodni poslanik Goran Mihajlović. Šta želite, pravo na repliku? Smatrate da nije istina da je obezbeđeno 4,5 miliona evra? To hoćete da obrazložite? Moliću vas samo da to obrazložite.
U redu je što kaže ministar da su sredstva obezbeđena za ovu godinu, ali ljudi koji budu primljeni u tu agenciju moraće da rade i narednih godina, opet će morati da se obezbedi to iz budžetskih sredstava, od naših građana, što znači da ovo obrazloženje Vlade ne možemo prihvatiti.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Meni je jako žao što niste slušali vašeg stranačkog kolegu, odnosno odgovor na njegovo pitanje. Kao što sam rekao, 10% ljudi je već otpušteno iz Ministarstva poljoprivrede, a za datu upravu će biti angažovano zaposleno osoblje odnosno ljudi koji rade u Trezoru RS. Samim tim, neće biti na bilo koji način dodatno opterećen budžet. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe Nova Srbije je 10 minuta i 48 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Milutin Jeličić je podneo amandman ispred poslaničke grupe Nova Srbija, kojim u članu 9, stav 1, posle tačke 4) treba da se doda tačka 5), koja glasi – novčani podsticaj po jedinici površine po hektaru. Naravno, time bi se podstaklo maksimalno povećanje obradive površine pod raznim poljoprivrednim kulturama, a smanjio bi se procenat neobradive poljoprivredne površine. Ono što je bio cilj ovog amandmana, to je da se svakako podstakne investiranje u poljoprivredu, odnosno investiranje na duge staze, jer proizvodnja obradivih površina je dug proces. S obzirom da suočavamo, zaista, sa uništenjem poljoprivrednih površina, ako krenemo autoputem od Beograda ka Novom Sadu i dalje, videćemo u njivama, odnosno na obradivim površinama, table na kojima piše prodajem plac. Nigde nema prodajem njivu, nego prodajem plac. Zna se šta znači taj termin i šta će tu da se desi. Ako budemo betonirali sve ovakve površine, onda ćemo kratkoročnim ulaganjem u neizvesnu trgovinsku mrežu uništiti nešto što je dugoročni mogući dobitak u poljoprivredu. Obzirom da se ulaganjem u poljoprivredumože, zaista, vezati između 47 i 50% radno sposobno stanovništvo, indirektno i direktno u proizvodnji hrane, u čemu Srbija ima dugu tradiciju, koje treba da se drži, svakako smatramo da ovaj amandman treba podržati. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Gospodine ministre, SRS je žučno i željno očekivala da dođu zakoni na dnevni red u Narodnu skupštinu. Doduše, nije očekivala da će to biti 15 zakona objedinjeno, siguran sam da ćete se složiti sa mnom da je nemoguće ozbiljno raspravljati u ovoliko malo vremena o ovoliko puno zakona. Gospodine ministre, vaš odnos kao ministra prema poljoprivredi, a citiraću jednu vašu izjavu, mislim da je to bilo u Sremskoj Mitrovici, rekli ste "odnos države prema poljoprivredi je svinjarija". Apsolutno se slažem s vama. Mi smo ministarki finansija ukazivali, pre svega kada je bio budžet RS, da ne može na takav način da se odnosi država prema našem poljoprivredniku. Sada smo došli u situaciju da rebalansom budžeta, opet, Ministarstvo poljoprivrede gubi sredstva. Podsetiću vas da ovde, u ovom članu 9, u stavu 4. je – nekomercijalna poljoprivredna gazdinstva. Vi ste uredbom, kao što je gospodin Maraš rekao, skinuli ovih 30%. Uredbom ste ukinuli 40.000 nekomercijalnim gazdinstvima. Šta će vam ta stavka u zakonu kada je ne poštujemo? Hteo sam da vas pitam, pošto su sada pristigli krediti kratkoročni, vi znate da je to period kada se vraćaju, da li postoji mogućnost da se ljudima koji nisu u situaciji da vrate kredit, a da im država po drugim osnovama, odnosno Ministarstvo poljoprivrede, duguje novce, tu pre svega mislim na subvencije na priplodne junice, gde niste isplatili treći i četvrti kvartal iz 2008. godine, zašto taj deo ne može, jednostavno, da se prebije sa državom, a razliku poljoprivrednik da plati? Čak dobijaju opomene od banaka da će im biti ukinuta poljoprivredna gazdinstva. Pitao bih vas šta je sa dugoročnim poljoprivrednim kreditima, gde su naši poljoprivrednici podigli dugoročne kredite, dali hipoteke na kuću i zemlju, kako bi proširili svoju proizvodnju? Uzeću samo jedan segment za primer, ljudi koji su kupili steone junice, znate i sami da cena mleka, koja je pala sa 34 dinara, sada je trenutno od 18 do 20 dinara, zavisno od kvaliteta, da jednostavno priređivači ucenjuju naše poljoprivredne proizvođače. Da ne pričam o tome, da je otkup iz kooperacije u mnogim mestima apsolutno ukinut i ljudi su prepušteni sami sebi. Ljudi koji imaju svoje laktofrize, verujte, da su toliko angažovani da imaju što bolji kvalitet mleka, da je to prosto neverovatno. Naš poljoprivrednik samo što ne pere vime varikinom svojim kravama, međutim, oni nađu razloga da ima somatskih ćelija, da ima bakterija, a to sve iz razloga kako bi im ukinuli otkup. Gospodine ministre, interesuje me čija je pametna glava dozvolila da se uveze mleko u prahu? Jednostavno, na ovaj način, ne znam zašto ne mogu da se otmem utisku, da ste vi ministar koji je najmekši u Vladi. Verovatno u čoporu vukova, malo mesa ima, pa vi pristajete da Ministarstvo poljoprivrede ne dobije najviše novca i kada je budžet bio za 2009. godinu u pitanju, i sada kada je bio rebalans budžeta. Nadam se da s obzirom da je poljoprivreda grana u kojoj, kažem, ostvarujemo suficit, da ćete se maksimalno angažovati, da se okrenete našim poljoprivrednim proizvođačima i da im pomognete, da stanete na kraj tajkunima. Vi ste rekli da nikakav problem nije da se dođe u Ministarstvo. Najavljivao sam se vašem šefu kabineta par puta. Doći ćemo sa konkretnim imenima i prezimenima, sa ljudima koji su kupili poljoprivredna dobra, odnosno društvena preduzeća, na način na kakav im je omogućeno, a mogu da vam kažem da je u 90% slučajeva kupljeno, sada u ovo vreme, kada je sve posejano. Znači, bez dinara ulaganja u proizvodnju, gospodine ministre, pa su na jesen samo pokupili kajmak, a za to vreme su otpustili radnike i ojadili ta preduzeća. Pošto imamo malo vremena, nadam se da ćete odgovoriti, kao što i svima odgovarate, a ima još amandmana, pa se nadam da ćemo nastaviti raspravu.
Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 56 minuta i 30 sekundi. Reč ima ministar Saša Dragin.
Zahvaljujem na diskusiji. Jedino bih vas zamolio da mi ne imputirate reči koje više odgovaraju estetici vašeg izražavanja nego mojoj. Pored toga, hteo bih da kažem da će za priplodne junice biti isplaćena sredstva do početka juna. Što se tiče reprograma kredita, pregovaramo sa komercijalnim bankama da se to uradi što pre. Što se tiče informacija vezanih za mleko u prahu, Ministarstvo trgovine donelo je odluku o bescarinskom uvozu 12. decembra 2007. godine do 12. aprila 2008. godine.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman na član 15. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 16. Predloga zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju, koji glasi: "U članu 16. stav 1. posle reči "podnosi" reč "upravi" zamenjuje se rečju "ministarstvu"." Vlada je amandman odbila uz sledeće obrazloženje: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je za sprovođenje mera propisanih Predlogom zakona neophodno osnovati organ u okviru Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Uprava za agrarna plaćanja, kako bi se usvojilo operativno i sistematsko rukovođenje poslovima raspodele podsticaja. Naime, do sada su poslovi registra poljoprivrednih gazdinstava bili vođeni u Ministarstvu finansija, Uprava za trezor, kao jedini organ koji je mogao da operativno sprovede mere Ministarstva, poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede u delu koji se odnosi na podsticaje. Međutim, zbog ovih poslova, mnogi poslovi koji proizilaze iz njenih izvornih nadležnosti, utvrđenim Zakonom o budžetskom sistemu i drugim zakonima, otežano su se izvršavali. Šta vidimo iz ovog obrazloženja? Vidimo da DS i druge stranke vladajuće koalicije, čak i u vreme najveće ekonomske krize, izmišljaju nove državne organe, nova radna mesta za svoje stranačke aktiviste. Zar pored 28 ministarstava, 68 sekretara, 112 pomoćnika, 55 savetnika, 105 raznih agencija, treba osnovati još i neki organ za poljoprivredu, tj. upravu za poljoprivredu?
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je podnela poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 17. i uglavnom ovaj zakon verovatno želi da još više dezavuiše naše poljoprivredne proizvođače i da oni ovim zakonom ne mogu još da se organizuju prema željama navodno tržišnim. Zar vi, gospodo iz Ministarstva, stvarno mislite da će ovaj zakon omogućiti podsticajna sredstva da se realizuju? Kao što smo čuli iz izlaganja prethodnih kolega vezano za ova podsticajna sredstva od 12.000 po hektaru, uredba daje mogućnost da se to smanji. To je već sve viđeno. Naš seljak je prosto oguglao na vaše zakone. Seljaci i poljoprivredni proizvođači danas nemaju stimulans da proizvode, pošto je ulog u jedan hektar ravan gubitku na kraju ciklusa proizvodnje. Oni i dalje rade stihijski. Seljaci su bez organizacije isto kao i stado bez pastira. Taj pastir treba da bude Ministarstvo i Vlada, ali kod nas u Srbiji Ministarstvo za poljoprivredu vode raznorazni belosvetski laici, nevladin sektori i svi koji bilo šta ne znaju o poljoprivredi, ali utiču na ruralni razvoj našeg sela. Uglavnom, ti laici posećuju naše salaše gde se dobro jede i takvi utiču na naš opstanak u ovoj branši. U stavu 3. ovog člana korisnik podsticajnih sredstava dužan je da vrati iznos sredstava koji je primio na osnovu netačno prikazanih podataka, i ako je koristio nenamenski. To se nikad nije do sada desilo niti će se desiti, da vi date poljoprivrednom proizvođaču neka sredstva, pa da onda tražite povraćaj. Uglavnom je ministarstvo dugovalo seljacima na raznoraznim nivoima i po raznoraznim oblicima duga. Poljoprivreda treba da cveta, ali ne sa vama koji ste trenutno na vlasti. Znam da i ministar ne može sam da pokrene ovu oblast, pošto i on sluša tamo nekog, da ne navodim imena tih ljudi. Reći ću da je stočarstvo i svinjogojstvo u Sremu bilo na nivou od jednog miliona tovljenika u nekom periodu. Tada nije bilo ovog zakona, a seljaci su bili podsticani, tako da je ovaj zakon samo jedan u nizu vaše niske.
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 55 minuta i 30 sekundi. Reč ima ministar Saša Dragin.
Složio bih se s vama. Samo radi informacije, trenutno preko 100 predmeta je ustupljeno MUP-u radi provere, a trenutno potraživanje za sredstva koja nisu namenski iskorišćena su jedna milijarda.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 18. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za poljoprivredu podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 29. doda naslov i novi član 29a. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. amandman je podneo Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 35. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o poljoprivredi i ruralnom razvoju i to tako da se u prvom stavu tačke 3) ovog člana predviđa da se reč "uprava" zamenjuje rečju "ministarstvo". Pored ionako ogromnog broja i agencija i uprava koje ima, smatram da formiranje još jedne uprave zaista nije potrebno. Ne samo da nije potrebno, nego u ovim kriznim vremenima jednostavno proširivanje administracije nema smisla. Možda se ne bih ni javljao da branim ovaj amandman, nego sam iritiran obrazloženjem Vlade i na ovaj amandman i na mnoge druge amandmane. Obrazloženje Vlade se uglavnom ponavlja iz amandmana u amandman. I ne samo to, nego ako se malo zađe u suštinu obrazloženja Vlade, ono zaista deluje i cinično. Samo da citiram jedan deo iz ovog pozamašnog, podužeg objašnjenja Vlade koje, kako sam rekao, ide uz ogroman broj amandmana. Kaže se na jednom mestu u obrazloženju: "Shodno direktivama EU". Gospodo, vi ne umete ni da sakrijete da primate direktive sa strane, odnosno, ovoga puta od EU. I same članice EU ne primaju takve direktive, nego se dogovaraju, usaglašavaju ili pokušavaju da se dogovore, a kod vas vidimo kako se radi.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Hteo bih samo da napomenem da se sva dokumenta koja EU izdaje zovu direktive.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo poslanikSulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo poslanikDragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo poslanikFilip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo poslanikDragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podnela poslanicaMarina Toman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Iskoristiću priliku, na osnovu ovog amandmana, to je jedan deo gde mi u ciframa zamenjujemo kazne. Obzirom da su mi se sada javili sa juga Srbije, naime sa KiM, i pustili faks, ministre, juče je bilo veliko nevreme na području Kosovskog Pomoravlja. Padao je grad veličine jajeta, oštetio je krovove kuća, bašte gde je bilo povrća, povrća više nema, od plastenika je ostao pustoš. Pšenica i ostala letina, kao da je prešao valjak. Stradali su voćnjaci. Najviše su stradala sela u Gnjilanskoj opštini, i to Šilovo, Koretište, Gornje Kusce, Stanišor, Pasjane, Donja Budriga i sam grad Gnjilane. Pitaju ko će nadoknaditi ovim ljudima i kako, ako je KiM u Srbiji?Bez obzira na sve, ministre, bilo je i ovde nevreme, imao je Sombor, Ruma i da ne nabrajam još neka naseljena mesta, ali s obzirom da znamo kako oni tamo žive, a žive, da ne kažem, kao u getima, molio bih vas, reč je o području Kosovskog Pomoravlja, reč je o stradalim selima u Gnjilanskoj opštini. Znači, Šilovo, Koretište, Gornje Kusce, Stanišor, Pasjane, Donja Budriga i sam grad Gnjilane.
Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 53 minuta. Reč ima ministar Saša Dragin.
Pretpostavljam da znate da je Ministarstvo poljoprivrede u dva navrata tokom prošle godine obezbedilo sav potreban materijal za poljoprivrednu proizvodnju za teritoriju Kosova, odnosno za srpske enklave. Ministarstvo poljoprivrede je i otvorilo kancelariju stručnih službi na području Kosova. Iz tog razloga, svi ljudi koji imaju problema sa poljoprivrednom proizvodnjom, odnosno sa zasnivanjem proizvodnje, mogu uvek da uvek očekuju pomoć ove administracije, kao što smo to i do sada radili.
Za reč se javio gospodin Velimir Ilić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, mi smo očekivali jako puno od ministra poljoprivrede i od samih zakona koji je trebalo da se usvoje i usvojićete ih sigurno, svih 15 zakona, ovako kako ste naumili, a to je u jednoj objedinjenoj raspravi u načelu. Da su zakoni loši i neće seljak ništa dobiti, to pokazuje i 700 amandmana koji su priloženi i koji će isto tako proći bez nekih posebnih rasprava, diskusija. Za deset sati sigurno sve političke opcije ne mogu diskutovati na kvalitetan način o 700 amandmana. Prema tome, pitanje je sledeće: Šta će seljak dobiti posle ovog seta zakona koji su usvojeni, svih 15 u objedinjenoj raspravi, završena je načelna rasprava za pre podne? To pokazuje jednu neozbiljnost, kako Vlada, kako vladajuća koalicija shvata poljoprivredu. Šta će seljak dobiti? Da li će traktor biti jeftiniji, kako će da ga kupi, šta će da da u hipoteku? Prošli put sam govorio, danas jedan traktor, recimo "Univerzal", košta 20 ha plodne šumadijske zemlje. Koji to seljak u Šumadiji i Pomoravlju ima 20 ha u komadu, da može da založi za hipoteku? Kako danas može seljak da kupi, ako je vrednost poljoprivrednih domaćinstava, koja su stvarale generacije, po pet-šest generacija je pravilo jedno domaćinstvo i ono danas vredi, recimo u Dragačevu, u opštini Kosjerić, Požega, 12-15.000 evra, znači, kompletno, domaćinska porodica vredi toliko natržištu. Narod se seli, omladina se seli, sela su prazna. I tamo gde ima zdrave hrane, vi, gospodo iz Vlade, danas želite da napravite probleme. Nedavno sam posetio opštinu Kosjerić. Na primer, vi želite da ložite gumu tamo u cementari i da potpuno uništite jedno od najzdravijih područja u Srbiji. Ministar ekologije je dao saglasnost. Kažu da je to dobro, da postoje filteri, da postoji zaštita, da iz EU dolaze gume i da se pale tamo. Tamo smo imali najzdraviju hranu. Sada vas pitam, kada je to toliko dobro, što ta Evropa daje nama stare gume? Evo, mi ćemo njima da skupljamo gume besplatno, da im tovarimo i neka oni pale, ako je to toliko dobro, a nije kancerogeno. Prema tome, mnogo se priča o poljoprivredi, a naš seljak ne dobija ništa. Dobiće zakone, dobiće nove probleme, dobiće zakone za koje su potrebna sredstva. Svi bi mi voleli da seoska domaćinstva budu uređena, da tamo gde se siri, gde se kajmak drži, da budu bele pločice, da budu rashladni uređaji, ali za to treba novac. Seljak je platio ceh ratova, sankcija, velike nezaposlenosti, hranio svoje najbliže u gradu, koji nisu mogli da se prehrane i da prežive i spasao Srbiju. Šta je danas dobio? Ništa. Zašto ste sredstva u rebalansu i ubudžetu smanjili, maltene prepolovili u odnosu na prošlu i prethodne godine? Zašto se dozvoljava da se toliko sredstava uništi? Evo, sada ste od MMF uzeli kredit bez znanja ovog parlamenta – tri milijarde evra. Pričate da nije ratifikovan ugovor. Nije bilo u parlamentu rasprave kako će se ta sredstva potrošiti. Narodna banka nikome ne polaže račune, radi bukvalno šta hoće, nikome ne prezentira svoje račune o svom poslovanju. Koliko ide za poljoprivredu, šta će dobiti srpsko selo? Srpsko selo se prazni. Nedavno sam govorio da u opštini Kuršumlija 17 sela nema nijednog stanovnika, u pograničnoj zoni sa Kosovom. Sve škole su zatvorene, nema ni jedan jedini učenik da odlazi u školu. Prema tome, koja je perspektiva srpskog sela? Evo, Pajtić je uzeo sredstva, sećam se iz prethodnih vlada, za odbrambene nasipe. Da li su izgrađeni u Vojvodini odbrambeni nasipi? Nisu sigurno. Pričamo jednu praznu priču i uvek kada zapne, para nema tamo gde je najpotrebnije, za poljoprivredu. Želeo bih, pošto pričate o EU danonoćno, dolaze vam neki značajni ljudi iz EU, koja su to naša tržišta za poljoprivredu u EU, u svetu, gde ćemo mi da plasiramo? Čuli smo koliko smo mesa nekada proizvodili, koliko smo imali u tovu tovljenika, a koliko danas imamo. Gde ćemo da plasiramo te naše proizvode kada kupujemo mleko? Srbija uvozi mleko u prahu. Molim vas, to se nikada nije događalo u tolikoj meri. Kako je moguće da srpski seljak preživi, šta će on to da prodaje, gde da prodaje itd? Znam da ćete praviti skladišta, priča se o tome. Slušao sam Dulićku kad je govorila o velikim hladnjačama. To su napravljene partijske hladnjače, da bi se ljudi učlanili u određenu stranku napravili su hladnjače širom Srbije, koje su danas prazne, većina je prazna. Evo, neka vam malinari kažu kako su prošli, mogu da naprave šta god hoće, ali je jedna teška situacija. Seljak bere kupinu, malinu, to je naša perspektiva, i pečurku. Nekada se bar na tome dobro zarađivalo, a danas samo da se preživi. Skuplji je berač nego ono što ubere. Kako preživeti? Kao što je vreća veštačkog đubriva. Rekao sam, ar zemlje, najplodniji u Srbiji, jeste dva džaka veštačkog đubriva. To nikad nije bilo u istoriji Srbije. Zašto nema subvencija za veštačka đubriva? Za zaštitna sredstva? Koliko su poskupela? Koliko su poskupela sada? Ponavljam, konkretno, kada se usvoje zakoni šta će u Srbiji biti bolje, da li će Srbije krenuti? Vidite i sami, mi nemamo, a nekada smo imali neke emisije za poljoprivredu, sada samo igara i samo ono ko ponudi najmanju ponudu dobiće auto, dobiće kuću, stan, svi se kockaju u Srbiji očekujući da im nešto dođe. Videli su da od rada ništa ne može da se zaradi, a primer je seljak koji najviše radi. Kada bi on pisao prekovremene sate, pa ko bi ga isplatio. Radi od sunca do sunca, kako naš narod kaže, i bori se za opstanak. Kako će seljak sada kada, gospodine ministre, za jednog studenta u Beogradu ili u Kragujevcu ili već negde, treba četiri ili pet jagnjadi mesečno. Koliko je novca jagnje. Koliko treba prasadi za kriju samo? A da vam ne pričam sada za registraciju kola koliko treba, koliko ste povećali. Kako da se preživi i na koji način? Ponavljam, ljudi su se zagrejali, krenuli, ali videlo se da je to jedna priča od koje nema ništa. Kakva je infrastruktura na selu? Kada sam bio ministar pljuvali su me danonoćno pojedini koji su danas u Vladi što sam selu Gojna Gora napravio put koji, ne znam, košta toliko i toliko. Ljudi koji nisu mogli traktorima da prilaze do kuće. Koliko je sada planirano za infrastrukturu na selu? Ništa. Mi smo podigli ta kopaonička sela i gradili tamo puteve i radili asfalt da bi ljudi ostali ili opstali da žive i da se vrati stanovništvo. Pogledajte Divčibare koliko se uložilo u njih, u taj kraj. Krenuli smo. Zašto su sela okolo pusta? Ne može da se dođe. Džaba je. Moraju putevi, mora voda, mora dobra struja, mora telefoni. Mi naplaćujemo TV pretplatu ljudima u Srbiji koji ne vide ni jedan kanal televizije. Uzmite Erčege, uzmite ivanjički kraj, uzmite golijski kraj, dolaze svakodnevno i žale se, moraju da plaćaju pretplatu, a ne vide ni jedan jedini program RTS-a. Kada sam postavio to pitanje direktoru Televizije, znate li šta mi je odgovorio. Kaže, šta, i onaj mora da plaća za škole i ko nema dete. Baš me briga maltene, što selo određeno ne vidi ni jedan TV program, mora da plaća pretplatu. Šta će jadan taj tu seljak i šta će ta omladina da traži na selu, i kako da ostane i sa čim da se bavi? Koja je budućnost srpskog sela? Sve ode u gradove. Da li vi znate da jedna porodica kada dođe u Beograd iz unutrašnjosti košta odmah grad Beograd 100.000 evra. Zašto? Treba im parking, treba im škola, treba im obdanište, treba im dodatna struja, voda, kanalizacija, infrastruktura. Kada bi se deseti deo toga uložio u selo, sela srpska bi procvetala i narod bi tamo ostao da živi. Sve se ulaže u velike gradove. Zašto? Da biste vi koji ste u koaliciji dobili glasove. Vas ne interesuju područja koja imaju mali broj stanovnika. Da vas interesuju, onda biste razgovarali o Lebanu, o dole tom delu Srbije, o jugu Srbije, o zapadnoj Srbiji. Razgovarali bismo ovde sigurno o Šumadiji. Koja to privreda radi? Da li znate da južno od Dunava i Save Beograd je samo zadnjih 20 godina izgradio groblje Orlovaču i sada smo počeli da radimo taj autoput. To je dokazano koliko se ulaže u selo. Vidite kako ste iskoristili, pola Šumadije ste pripojili Beogradu da biste uzimali ugalj u Kolubarskom basenu i pravili struju, i da bi se sredstva slivala u grad Beograd, a oni tamo nesrećnici koji žive oko Obrenovca imaju i pepeo, i oko Lazarevca, i prašinu i probleme. Sela se iseljavaju čitava. Ostaje područje potpuno razoreno i uništeno, bezvodno. Tu seljak ostaje i šta da radi na tom području. Da dobije posao u gradu? Ne može. Prema tome, ministre, morate malo prošetati kroz Srbiju. Dođite malo dole južno. Znam da vi posećujete neke delove. Dođite negde gde do sada niste bili, u ovim krajevima o kojima sada govorim. Bar vas nisam video, nisam čuo u medijima da ste posetili, da ste našli neko rešenje. Evo, jedan kolega je govorio o protivgradnoj zaštiti. Ovih dana srpska sela razara grad. Šta ste učinili? Mi se branimo kao u srednjem veku protiv grada, pucamo, a ne može da se puca raketama, nema ih. Gledam, ti koji štite određena sela imaju po dve, tri, a neki nemaju nijednu raketu. Nije imalo para da se nabavi na vreme. Šta se sada događa? Grad razara, ubija, a seljak ne može da preživi. Zašto nema savremene protivgradne zaštite, kao što je u EU, pričamo da donosimo evropske zakone. Zašto to nismo kod nas? Vi znate kako Evropa štiti svoje selo od grada i od gradonosnih oblaka. O tome se govorilo iz godine u godinu da će se opredeliti sredstva. Izuzetno su mala sredstva. Može se koristiti avijacija koju imamo. Mogu se koristiti aerodromi koje imamo. U 21. veku moderna Evropa ne zna za grad. Kada je francusko selo ubio grad poslednjih 30 godina? Nikada. Kod nas svake godine. Oni koji daju nalog da ne može da se puca, koji kažu imamo prelete, imaju platu 20.000 evra, 15.000 evra i 10.000 evra. O tome smo pričali u parlamentu. Kako oni da odvoje neki evrić za to naše jadno i izmučeno selo, zašto oni od tih velikih sredstava koja dobijaju za prelete ne pokušaju sa vama, sa ministrom poljoprivrede, da nađu rešenje? Malo treba. Da li znate da protivgradna zaštita košta kao što grad uništi uzmimo dve opštine u Srbiji da se kupi moderna, savremena oprema. Zna se odakle, od Drine dolaze gradonosni oblaci. Ide se sa njima u presret i o tome se više puta razgovaralo. Prema tome, gospodine ministre, tresla se gora, rodio se miš, naš narod to lepo kaže tako. Imali smo set od 15 zakona za poljoprivredu, bilo je bombasto, dogodiće se čudo, selo će krenuti, bićemo moderni deo Evrope, naš seljak će imati Švajcarsku u svom selu, ličićemo na švajcarska sela. Usvojićemo mi te zakone, vaša većina će to izglasati, amandmane ćemo nešto pretandrljati, vidite i sami kako to idemo, nešto ćemo stići možda za ovih 10 sati, a veliki deo nećemo ni pogledati. Pokušali smo iz opozicije kroz ove amandmane da popravimo taj loš zakon. Nažalost, ništa se u selu bitnije dogoditi neće. Voleo bih da me demantujete praktično, ali slaba vajda verujte. U ovim parlamentima, i saveznom i republičkom, u ovih zadnjih dvadesetak godina slušao setove zakona i setove zakona… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno.), a posle svakog zakona seljaku u Srbiji je sve gore i gore.
Reč ima ministar, Saša Dragin.
Zahvaljujem poštovanom gospodinu poslaniku Iliću. Vezano za njegovu diskusiju mogu da odgovorim na ona pitanja koja su upućena direktno Ministarstvu poljoprivrede, a za ostalo će morati da potraži odgovor od drugih predstavnika Vlade. Što se tiče toga šta će seljak dobiti vezano za ovaj set zakona, a diskusijom vezano i za traktore, mogu da kažem da je ove godine krenuo program za nabavku nove mehanizacije sa subvencijama od 2.000 evra, a za vreme poljoprivrednog sajma samo je izdato 650 profaktura domaćeg proizvođača traktora. Lično sam razgovarao sa direktorom IMT-a, koji mi je rekao da je pre bio problem da proda, a sada mu je problem da proizvede onoliko koliko je traženo traktora. Što se tiče onog dela vezanog za zemlju i da li on može da dobije kredit da založi svoju zemlju ili kuću, mogu da vam kažem da Zakon o javnim skladištima i definiše deo izdavanja skladišnice na osnovu koje će on moći da se zadužuju i na takav način više neće morati da zalaže zemlju da bi obnovio svoju poljoprivrednu proizvodnju, nego će to raditi preko skladišnice, odnosno preko svog proizvoda. Što se tiče dela vezanog za dostupnost poljoprivrednog zemljišta, izmene Zakona o zemljištu i definišu onaj deo koji je vezan za dostupnost same zemlje poljoprivrednicima, odnosno stočarim da lakše dođu do zemlje jer će imati prednost, odnosno lokalnim poljoprivrednicima da im zemlju ne bi uzimali tajkuni ili neko drugi. Što se tiče zdrave hrane, mogu da vam kažem da je ove godine značajno veći budžet vezan za organsku proizvodnju i za proizvodnju zdrave hrane. Što se tiče onog dela vezanog za spaljivanje guma, mogu samo da kažem da za vreme mog mandata ministru za zaštitu životne sredine ni jednu dozvolu za spaljivanje guma nisam dao, nego sam se zalagao, pre svega, za reciklažu tog materijala. Što se tiče razvoja sela, već sam rekao, niste bili u sali, da smo ove godine izveli jednu milijardu više za ruralni razvoj nego što je to bilo prethodno. Što se tiče komentara vezanog za izgradnju odbrambenih nasipa, mogu da kažem da su svi nasipi izgrađeni prema programu posle poplave koja je bila pre dve godine. Samo bih podsetio na jedan trenutak od te poplave, odnosno na odbranu na Tisi kod Mošorina, kada je jedan ministar iz tadašnje Republičke vlade, bio sam tamo prisutan tada kao zamenik pokrajinskog sekretara, došao sa dva ulta, istovario ih u blato do polovine točkova, jedan je bio pokvaren, u drugom nije bilo dizela, slikao se pored njih i otišao. Ne znam da li vam je taj ministar poznat. Ono što bih takođe hteo da kažem, a komentarisali ste pitanjem - ko to daje dozvole za uvoz mleka u prahu, dozvola slobodna za uvoz mleka u prahu je jednom izdata 12. decembra 2007. do 12. aprila 2008, kada ste vi bili u Vladi i vi lično glasali da se ta dozvola da. Takođe, što se tiče cene studiranja izražene u jagnjićima, izvinjavam se, radim na univerzitetu, kod mene na poljoprivrednom fakultetu studenti ne završavaju fakultet preko jagnjića nego tako što uče. Kako ste vi završili vaš fakultet, to najbolje objašnjava vaš komentar. Što se tiče protivgradne odbrane, mogu da vam kažem da je RHMZ institucija koja nije u Ministarstvu poljoprivrede, ali mogu da kažem da trenutno ima 12.000 raketa i da još 2.900 raketa je nabavljeno za ovu godinu. Ono što takođe mogu da vam kažem je da je to jedna kapitalna investicija. Pretpostavljam da znate da ste vi od marta 2004. do maja 2008. godine bili ministar za kapitalne investicije i verovatno ste mogli da uradite nešto za to vreme na tom pitanju. Mogu da vam kažem da sam pokrenuo inicijativu da protivgradna odbrana prvo pređe u ruke vojske i na takav način da se štedi na bespotrebnom ispucavanju raketa, odnosno na trošenju državnih para, a kasnije da se krene sa zasejavanjem oblaka srebrojodidom iz aviona, i dogovaramo se sa Ministarstvom vojske da se to u što kraćem vremenu uradi. Što se tiče tog pitanja gde ste rekli kada je poslednji put u Francuskoj tukao grad, da ste gledali vesti, verovatno bi videli da je juče u Francuskoj padao grad veličine teniske lopte i to je bilo na svim vestima kao raritet. Hvala lepo.
Narodni poslanik Velimir Ilić ima pravo na repliku. Izvolite.
Očekivao sam jednu raspravu veoma ozbiljnu, ovo je ozbiljna tema, ali nisam očekivao uvrede od strane ministra. Gospodine ministre, fakultet sam završio na Univerzitetu u Beogradu, tehnički fakultet, a magistrirao na Univerzitetu u Kragujevcu, ako vas to interesuje. Ne bih želeo da vi vređate nekoga, jer ste ovde došli da razgovaramo. Vi ste ministar, ovaj parlament vas je izabrao, a to vas uči Čanak, vaš ideolog, idejni vođa koji će vas dovesti tamo, i Srbiju će dovesti tamo gde ste vi to krenuli, ali nadamo se da nećete tamo moći. Vi niste potpisali za ekologiju, ali zato je vaš naslednik potpisao, gospodin Dulić. On je potpisao i proverite to, valjda govorite sa vašim ideologom i šefom, vidim da vam je on neki kadrovik veoma važan. Prema tome, za te dozvole, ko je dao za uvoz mleka, pa da li vi govorite sa ministrom trgovine, da li ste vi njemu mogli da kažete - gospodine, da li je moguće da neko ko je uzeo visokomlečne junice u Srbiji po 2.300 evra, ako cena mleka za godinu dana sa 34 dinara spadne na 17, kako ćemo da otplati on to? Nije tačno da ljudi nisu pod hipoteke dali, dali su i kuće i zemlju tada u to vreme, kako sad da vrate? Razgovarajte u manastiru "Sopoćani", morali smo da urgiramo, kako su ljudi prošli koji su uzeli junice visokomlečne sa današnjom cenom mleka. Šta rade proizvođači koji imaju 120 krava i koji namuzu dnevno 1.500 ili 1.600 litara mleka, a neće ga niko? Oni idu i mole pojedine mlekare da uzmu, nema cene za koju će ih uzeti. Prema tome, gospodine ministre, nemojte tako da se ponašate, to ovi poslanici nisu zaslužili. To vam kažem zbog mene, a nije vam dobra politika, gospodine ministre. Nemojte da vređate, očekivao sam da ste vi jedan ministar sa kojim možemo razgovarati, polemisati, diskutovati. Međutim, vi ste odmah krenuli, nisam video manjeg čoveka a više ratobornog, vi ste odmah to krenuli - ko je završio, gde je završio. Kad bih ja vas preslišao gde ste vi završili fakultet, vidi se kako ide poljoprivreda pod vama, to seljaci najbolje kažu. Znači da ste kvalitetan kadar? Jadni ti studenti kojima vi predajete, gospodine ministre, kad se tako ponašate. Jadan taj student koji završi fakultet sa vama. Gde će on to biti stručan da se pojavi? Biće kao i vi, gospodine ministre, sigurno, koji mislite da ste stručni. Toliko ste nadmeni da ste došli ovde pred poslanike da razgovarate s nama, da nam proveravate vi diplome. Završavam svoj radni vek još malo i dokazao sam se kao inženjer na tom polju izuzetno puno, i kao stručnjak, gospodine ministre, a vi, želimvam isto, i kao ministar sam se dokazao…
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju za repliku je iskorišćeno. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Molim i narodne poslanike i sve druge učesnike da se podsete odredbi Poslovnika koje nas sve zajedno obavezuju na uljuđeno ophođenje. Ako je potrebno da se povremeno pročita stenogram sopstvenih diskusija, onda i to možda može da pomogne. Ministar Saša Dragin, želi reč. Izvolite.
Pošto poslanik Ilić više nije u sali, ne bih uzimao reč.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Dobrislav Prelić.
U ime SRS podneo sam amandman na član 42 - briše se. Stav SRS je da ne podržavamo osnivanje novih uprava i bilo kojih drugih agencija i u ovako obimnom državnom aparatu u ovoj ekonomskoj krizi, te zbog toga smo bili mišljenja da član 42. treba da se briše. Dobio sam odgovor od ministra na par pitanja. Lepo je što ministar hoće da odgovori svakom poslaniku, ali, gospodine ministre, vi odgovorite samo ono što vi hoćete, a imam utisak da ponešto namerno preskočite. Niste mi odgovorili zbog čega je uredbom skinuto nekomercijalnim poljoprivrednim gazdinstvima 40.000 dinara? Zatim ste dali obrazloženje da penzioneri koji su se izjasnili kao komercijalna poljoprivredna gazdinstva dobijaće 30%, pa ste rekli da će dobiti 5.000 dinara, ako se ne varam, ako izdaju zemlju u arendu. Kako može po dva osnova da mu bude zemlja u poljoprivrednom gazdinstvu i da izda u arendu? Nije vam obrazloženje, tako sam shvatio tih 30%, adekvatno, ali ako se ne varam, ovo je druga godina da nekomercionalna poljoprivredna gazdinstva nemaju 40 hiljada pomoći koja su imala. Što se tiče hipotekarnih kredita, ko je uzeo kredit iz Fonda za razvoj AP Vojvodine, verujte mi, ovo su priče sa terena iz Zapadnobačkog okruga, pa i šire, čak u jednom delu Južnobačkog do Novog Sada, poznajem taj teren. Već su aktivirane hipoteke, a jedini razlog je što je cena mleka ovako mala. To dobro znate. Ljudi hoće da vrate, čak žele da jedan deo vrate, ne u celosti, zbog toga sam apelovao na vas da se angažujete, da pomognete tim ljudima, da im se odloži plaćanje, jer na takav način nećemo zadržati mlade ljude na selu, u to sam siguran. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Zahvaljujem. Verovatno niste razumeli kada sam pričao, ponoviću još jednom. Ukoliko ste penzioner, možete da dobijete pet hiljada dinara ako izdate tu zemlju, možete da dobijete dodatnih pet hiljada dinara ukoliko izdate nekome ko je mlađi od 40 godina. Pored toga, jako je bitno da vi dobijate pri tom za arendu od 120 do 150 evra po hektaru, u zavisnosti od toga gde se zemlja nalazi. Sa druge strane, ukoliko želite da dobijete subvencije, možete da dobijete 30% od sredstava koje ostali dobijaju, to su dve totalno odvojene stvari. Ono što je takođe bitno da se kaže, to je da je rebalans kredita vezanih za mlečno govedarstvo, predlog rebalansa poslat Asocijaciji proizvođača mleka i očekujemo odgovor od njih. Čim to dobijemo, krenućemo u realizaciju toga i to je zaista pitanje oko koga treba da se brinemo. Hvala što ste ga spomenuli.
Za reč se javio narodni poslanik Slobodan Maraš.
Nema potrebe, gospodine ministre, da se na takav način obraćate poslanicima. Meni ste jutros rekli da sam mogao bolje da se pripremim, to ste rekli i nekim drugim kolegama. Mislim da vi niste najpreciznije slušali šta je bilo izgovoreno. Naravno da kao pravnik i kao neko ko je radio ljudske resurse znam da neko ko je u penziji ne uplaćuje sebi penziju u periodu dok je u penziji. Ovo što je vama malopre rekao kolega, a što ste vi sad odgovorili, voleo bih da mi to objasnite u sledećem primeru. Rekli ste šta može penzioner koji se bavi poljoprivrednom proizvodnjom, odnosno ima zemlju, da je da u arendu itd. Šta ako penzioner želi da radi, i postoji uredba i postoji zakon po kome je njemu omogućeno da u skladu sa zakonom, kada podnese potrebnu dokumentaciju, dobije sredstva koja mu je država obećala i onda vi donesete, kao što smo prepodne pričali, 14. maja uredbu, koja važi nakon objavljivanja osam dana, u kojoj se kaže da će imati pravo na regresiranje repromaterijala u iznosu od 30% od iznosa predviđenog za mineralno đubrivo, odnosno deklarisano seme, odnosno dizel gorivo, odnosno evrodizel, odnosno biodizel. U toku dana, zvali su nas iz Gložena, iz Bačkog Petrovca, iz još nekih sredina penzioneri koji su u istoj situaciji, znači da su predali zahtev 419 hiljada. Po proračunima treba gospodin da dobije 300 hiljada dinara, dobiće sada 90 i koju hiljadu, zato što retroaktivno važi uredba. Kažite šta sa tim ljudima koji žele da se bave poljoprivrednom proizvodnjom, koji ne žele da daju zemlju u arendu, koji imaju svoju zemlju, žele i dalje da je obrađuju, u punoj su snazi, rade to ceo život, nemaju kome mlađem da ostave. Uložili su velika sredstva, 420 hiljada, sve sa fiskalnim računima predat Trezoru i onda Trezor dobije obaveštenje da je, prema tumačenju Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, dobijenog 19. maja, da ne ponavljam isto, 30% ide onima koji su penzioneri za regresiranje i svi zahtevi koji su predati u prethodnom periodu će po novoj uredbi… Molim da nam objasnite šta će biti sa tim ljudima. To nisu mala sredstva za svakog od nas, pogotovo za one koji žive od toga. Nema potrebe da na takav način razgovarate sa nama poslanicima. Mislim da ni jedan poslanik ovde nije pokazao ovde, odnosno da su svi pokazali dužno poslovanje, podvlačim još jednom, odnos vas kao ministra poljoprivrede cenim, zato što s vama uvek dođe veliki broj saradnika. Znači, poštujete ovu skupštinu u načinu na koji je to potrebno, ali ne morate tako da se obraćate prema nama, niko od nas nema zlu nameru, niko od nas nije postavio nijedno pitanje koje bi moglo da bude degradirajuće za vas, kao ministra. Naravno da smo se pripremali i naravno da želimo da dobijemo odgovore na postavljena pitanja. Hvala.
Vreme na raspolaganju ovlašćenom predstavniku LDP je tri minuta i 30 sekundi, a reč je tražio ministar, Saša Dragin.
Zahvaljujem se gospodinu Marašu što mi je dao priliku da još jednom malo pojasnim. Tačno šta će da dobije? Ono što je jako bitno, dobiće, pre svega, 30% subvencija, dobiće prihode od svoje zemlje i dobiće penziju koju već prima, što je do sada jako retko bio slučaj, da je bilo koji poljoprivrednik mogao da ostvari u jednom delu, ukoliko želi da se bavi time. Ukoliko ne želi, može da izda zemljište, da dobije pet hiljada za to, ukoliko izdaje nekome ko je mlađi od 40 godina, još pet hiljada dinara, i dobije novac od arende, za koji sam rekao da je između 120 i 150 evra, u zavisnosti gde se nalazi atar. Pored toga, hteo bih da podvučem još jednu stvar, da smo mi ove godine prvi put rešili pitanje poljoprivrednih penzija. Kao što znate, jako dugo poljoprivrednici nisu uplaćivali penzijsko osiguranje i iz tog razloga su se ti dugovi nagomilali. Ove godine smo zajedno sa Ministarstvom finansija napravili uredbu u kojoj se faktički ne traži od poljoprivrednika da izmire svoje prethodne obaveze, pre 2008. godine, a ti dugovi su kod nekih poljoprivrednika bili između 500 i više hiljada dinara. Do kraja godine takođe treba da se donese zakon po kome će se omogućiti da se taj deo dugovanja otpiše. To je nešto što godinama tišti sve poljoprivrednike i na osnovu čega se više ne uplaćuje u penzijsko osiguranje u poljoprivredi i iz tog razloga su penzije u poljoprivredi male. Da bi mi omogućili poljoprivrednicima koji napune 65 godina da se bave onim poslom što bake i deke treba da rade, to je da čuvaju unuke i da prepuste svoje poslove prepuste mlađima, a ne da ti mlađi rade kod svojih roditelja dok ne napune 70 godina, pa tek onda da postanu gazde svog gazdinstva. Taj problem je morao da se reši. Izvinjavam se ukoliko ste u prethodnim diskusijama na bilo koji način stekli utisak da sam vas nipodaštavao na bilo koji način.
Narodni poslanik Slobodan Maraš. Želite li do kraja da iskoristite svoje vreme? (Slobodan Maraš, sa mesta: Replika, jer mislim da me ministar nije dobro razumeo.) Molim vas da pravo na repliku koristite shodno opisu u Poslovniku šta je replika. Imate pravo na repliku, izvolite.
Hvala lepo. Imam pravo na repliku i dobio sam je. Gospodine ministre, i dalje ne mogu da razumem, a pretpostavljam ni ljudi koji su penzioneri, koji su u skladu sa pozitivnim propisima, zahvaljujući uredbi, odnosno onome šta se događalo pred kraj godine, kad svi oni koji nisu izmirili do određenog perioda, otpisivale se kamate itd. i ljudi koji su uplatili tada sredstva su stekli neki status, pa su stekli i status penzionera, pa su kao penzioneri doneli obećanje, kroz uredbe, da će dobiti 12 hiljada dinara po hektaru, da se nadoknadi, da ne ponavljam šta je sve ulagano. Sada odjednom dolazi uredba koja govori da će dobiti samo 30%, osim penzionera koji su invalidi. Da li je tako? Ne znam kako će ovaj pojedinac i ostali ljudi koji su u penziji, koji su uložili velika sredstva, koji su uradili sve u skladu sa zakonom, reagovati, odnosno kako će nadoknaditi ono što im je država uredbom retroaktivno oduzela. I dalje to ne razumem, a verujem da ni oni to ne razumeju. To što, ako izdaju nekom mlađem od 40 godina, mogu da dobiju određena sredstva, ali oni su već uložili, to je pod jedan. Pod dva, kome mlađem na selu? Znate i sami kakav je odliv, da ne pravimo cirkus od te priče, mladih sa sela. Kome mlađem da izdaju? Ljudi jedino to znaju da rade i još jedino to mogu da rade. Samo žele ono što je njihovo i ono što je država obećala, mislim da bi trebalo da ispuni, shodno našoj priči iz načelne rasprave i onog citata. Naravno, ljudi su spremni da se odreknu, spremni su i da daju u korist države, ali isto tako očekuju da kada im država nešto obeća i dobiju. Hvala.
Gospodin Zoran Nikolić.
Nažalost, popodne moramo ponovo da otvorimo ovu temu, jer odgovori koje dobijamo od ministra su jednolični i istovetni kao i oni pre podne, a ipak mislim da ovoj raspravi treba da napravimo nekakav progres. Ono što je ovde otvoreno jeste ta sporna uredba od 14. maja, u kojoj ste naveli da poljoprivredni penzioneri imaju pravo samo na 30% novca od famoznih 12.000 dinara, što je obećano svim poljoprivrednim proizvođačima. Ovom uredbom od 14. maja, vi menjate uredbu od 13. februara 2009. godine, gde u tački 4. kažete jasno, odnosno navodite ko sve ima pravo, između ostalog i poljoprivredni penzioneri. Pazite, odnos države i nekoga ko se bavi poljoprivredom. Dakle, 12. februara je dat signal da poljoprivredni penzioneri imaju pravo na 12.000 po hektaru. Ljudi su krenuli u radove, uzeli dizel gorivo, uzeli seme, kupili đubrivo, jer veruju državi da imaju pravo da im se ta sredstva vrate u punom iznosu i sada, tri meseca kasnije, oni bivaju obavešteni, odnosno njima se kaže da neće imati pravo na ta sredstva, odnosno da će imati pravo samo na 30% od tih sredstava, odnosno umesto 12.000 dinara po hektaru dobiće 3.600 dinara po hektaru. To je zaista nekorektno. Rekli ste da imaju pravo poljoprivredni penzioneri, kao i ostali proizvođači, na više vrsta prihoda – prihod od prinosa, ali hvala bogu na to ne utiče Ministarstvo, nego njihov trud, njihov rad, uložena sredstva, agrotehničke mere, pa od toga zavisi njihov prinos, ali je to svakako njihov prinos. Kažete da imaju pravo, odnosno imaće prihode od penzija i da kao sve bake i deke treba da brinu o unucima, da se odmore, bilo bi to jako dobro. Verujem da to ljudi žele, mada svi znamo da ljudi koji su na selu rade do kraja svog života, jer su jednostavno navikli, ceo život rade, ali svakako bi voleli više da se odmore sa svojom decom i svojim unucima, ali da li to može sa penzijom od 8.500 dinara? Mislim da u strukturi penzija preko 80% je takvih poljoprivrednih proizvođača odnosno penzionera. Dakle, sa 8.000 dinara teško da neko može da se opusti. Njegataj novac, nedovoljan za život, tera i goni da i dalje radi. Ako znamo da ima oko 200.000 poljoprivrednih penzionera, onda to ukazuje da je država odlučila da u ova tri meseca, odnosno ovom uredbom uštedi značajna finansijska sredstva. Ovde se radi o milijardama dinara. Ako znamo da je famozni agrarni budžet bio predviđen budžetom 2009. godine – 20 milijardi dinara, pa je skresan na 16 milijardi, ovim načinom će se od poljoprivrednih penzionera uzeti nekoliko milijardi. U ovom momentu nemam preciznu računicu, ali ću je izvesti, ali sigurno se radi o nekoliko milijardi dinara, onda se dovodi u pitanje princip solidarne raspodele tereta ove finansijske privredne krize. Ovu krizu moraju da podnesu poljoprivredni penzioneri. To je pitanje na koje vi odgovarate jednolično tri ili četiri puta i kada vam je kolega Maraš to pitanje postavljao, i ja lično. Dakle, jednostavno to nije pošteno, nije solidarno i ide na uštrb onih najugroženijih, onih ljudi koji u takvim poznim godinama obrađuju svoju zemlju i ostvaruju prihod. Ono što je jako čudno, mada to mene više ne iznenađuje jeste da PUPS o tome ćuti, da je PUPS glasao za tako nešto, da je dozvolio da 200.000 poljoprivrednih penzionera budu oštećeni ovakvom uredbom. To apsolutno ukazuje da PUPS ne brine o onima na čije glasove je računao, čije glasove je i dobili i u čijim obećanjima da će im biti bolje je učestvovao zajedno sa vodećom strankom u ovoj koaliciji, a to je DS.
Reč ima gospodin Siniša Stamenković.
U toku današnje rasprave uporno pominjete neke probleme i stranku koja u odnosu na materiju o kojoj govorite ima jednako učešće kao i svi drugi narodni poslanici, kao i sve druge političke stranke ovog parlamenta. Odbor za poljoprivredu Narodne skupštine Republike Srbije zasedao je šest sednica, održanih po pitanjima koje su na današnjem dnevnom redu i na kojima su razmatrana pitanja iz ovog seta zakona, pa i neka pitanja vezana za uredbu koju ovde pominjete. Vi ni na jednoj sednici niste uzeli učešća, iako ste članovi tog odbora. Uporno ste radili na tome da ne date kvorum. Verovatno imate svoje razloge, ne kritikujem. To su vaši razlozi, samo mogu da ih shvatim. Pitanje – zašto niste hteli da na tom mestu i na takav način raspravimo o ovom setu zakona i o uredbi koju pominjete je stvar na koju ćemo odgovore verovatno dobiti i kroz ovu raspravi u pojedinostima i verovatno saznati ko se za šta zalagao kada se radi o penzionerskoj stranci. Stav PUPS-a je postojao, uvek će postojati i jasno je određen i postavljen prema svim pitanjima, pa i prema pitanjima vezanim za poljoprivredu, a posebno kada se radi o ponuđenom setu zakona i posebno kada se radi o ovoj uredbi, koju danas komentarišete, ujutru na jedan način, popodne na drugi način, ali to je stav vaše stranke, pretpostavljam i vašeg mišljenja. Mi smo mišljenja i to smo jasno saopštili, svi treba da učine napore da se sačuvaju penzije po svim osnovima i radna mesta u zatečenom nivou. To je posledica krize i to je odgovor Vlade koji je dat na posledice krize, odnosno na moguće posledice krize, a posebno kada se radi o penzionerima iz poljoprivrede. Uspeli smo da, zajedno sa Vladom i ostalim strukturama koje su radile na tom pitanju, učinimo jako mnogo da se otpišu dugovi koji su postojali kod svih poljoprivrednih proizvođača, a posebno kod poljoprivrednih proizvođača koji su sada u penziji, a vezani su za dugovanja koja su imali po osnovu penzijskog i invalidskog osiguranja do 2008. godine. Efekte tog oslobađanja i sami kažete da ne znate, pa sam predložio da skinete i vidite koliko se to otpisalo sredstava, koliko je to u stvari benefit za onoga ko je dugovao, jer ako neki poljoprivredni proizvođač nije iz svoje kuće izneo ta sredstva i uplatio za ono što je dugovao za PIO, znači da su mu ta sredstva ostala i da je njima mogao da raspolaže, onako kako je on smatrao za shodno. Pored toga, obezbeđene su subvencije koje su trajale onoliko koliko je to bilo moguće da traju, verovatno zbog toga što se, kao što ste i u raspravi u budžetu i sami rekli, nisu obezbedili prihodi onako kako se očekivalo i negde je moralo da se nešto smanji. One nisu potpuno ukinute, ali su svedene na neku meru koja je ovog momenta podnošljiva. Da li je to dobro ili nije dobro? Pa, sigurno da nije dobro, sigurno je da će biti problema. Da li će se naći mogućnost da se ta sredstva naknadno obezbede i da se ponovo vrati ili aktivira deo te uredbe ili cela uredba, to je drugo pitanje, zavisiće od razvoja događaja koji će uslediti sigurno do kraja ove godine. Kada se radi o tome ko treba da daje odgovore na koja pitanja, sva partijska pitanja ili pitanja koja postavljate partiji možete postaviti i našem rukovodstvu partije u Resavskoj 14. ili 24. Sva pitanja koja se odnose na Vladu možete postaviti Vladi, nema nikakvih problema, sva pitanja koja se odnose na Odbor za poljoprivredu, dođite da razgovaramo na Odboru za poljoprivredu, mislim da ćete tamo naći mnogo odgovora, bez obzira da li ćete biti zadovoljni ili nezadovoljni njima. Hvala.
Reč ima gospodin Slobodan Maraš.
Morao sam da se javim zbog ovoga što je gospodin Stamenković malopre izgovorio na početku, a i tokom svog obraćanja. Gospodine Stamenkoviću, verujem da ste primetili da smo danas u najmanju ruku bili korektni, pa nismo spominjali šta se događalo pre nego što ste skupili kvorum za Odbor za poljoprivredu. Da li treba da spominjem šta je bilo prošle nedelje? Da li treba da spominjem šta je bilo danas? Nijednom rečju to nismo rekli. Mislim da je krajnje nekorektno da vi koji činite vladajuću većinu od osam onih koji su vam neophodni da bi imali većinu na Odboru, da bi imali kvorum, imate samo četiri, ne danas nego i prošle nedelje, i na koji način ste sakupili kvorum. Mi nismo hteli da otvaramo to pitanje, niti ćemo detaljisati. Mislim da je krajnje nekorektno tako nešto da kažete. Drugo, kao predstavnik PUPS-a, nadam se da su ovo penzioneri gledali, pa da su se setili kraja prošle godine kako ste se borili za interese penzionera, za povećanje penzija, pa kada smo vas molili da, dok se ne glasa za tako nešto, utičete da se penzije ne povećavaju linearno na način na koji se povećavaju, nego da se pomogne najugroženijima, vi ste i dalje insistirali na tome. Čuli ste malopre kolike su penzije poljoprivrednih proizvođača koji su u penziji. Nijednom tokom vašeg obraćanja danas nisam čuo brigu za njih. Kažete dođite po pitanja, kako ste to rekli. Pa, ne interesuje nas pitanje, nas interesuju odgovori. Dajte konkretan odgovor da li je PUPS bio za ovu uredbu, da li je na Vladi glasao za ovu uredbu? Kako ćete to objasniti penzionerima, poljoprivrednim proizvođačima, da ste im u februaru obećali da ćete refundirati 12.000 po hektaru, a da im tri meseca kasnije kažete dobijate samo 30%? To vi objasnite, na to dajte odgovor, a ne na kom sajtu i u kojoj ulici možemo da dođemo da pijemo kafu i na koji odbor da dođemo kada vi uspete da skupite kvorum. Očekivao sam od vas ne malo više razumevanja, nego puno razumevanja po ovom pitanju i podršku po ovom pitanju zbog stavova koje zastupa vaša partija. Nisam očekivao da ćete braniti ovo više od onih koji su ovu uredbu potpisali. Hvala.
Gospodin Zoran Nikolić. Koji je osnov javljanja? (Zoran Nikolić, sa mesta: Replika.) Nema elemenata za repliku. Mislim da biste vi praktično svojim odgovorima ili replikom učestvovali na način da bi ovo samo bilo ponavljanje, ako shvatam dobro. Nećete se ponavljati, ajde da vidim. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Pazite, gospođa Čomić je zadužena za kreativno tumačenje Poslovnika, nemojte je baš u svemu kopirati, naročito u stvarima koje ona ne radi na najbolji mogući način. Dakle, osnov za repliku postoji. Postavio sam gospodinu Stamenkoviću, predstavniku PUPS-a, da nam odgovori na pitanje, jer je PUPS sastavni deo vladajuće koalicije, na vama je teret vlasti. Vašim glasom, vašim odlukama, jednom uredbom odlučujete o sudbini 200.000 ljudi. Postavio sam konkretno pitanje i naravno nisam dobio konkretan odgovor, niti ću ga dobiti. Dobio sam odgovor i optužbu da nisam učestvovao na Odboru za poljoprivredu i da vam nisam dao kvorum. Pa, naravno, nije moja obaveza da vam dajem kvorum na Odboru na kome ne može da se raspravlja o ovim pitanjima. Morao sam da sačekam sednicu da bih ovo pitanje postavio i hoću da ga postavim kada kamere snimaju, kada javnost, kada upravo oni koji su ugroženi ovom uredbom mogu to da čuju. Uostalom, nemojte se ni dičiti da imate kvorum jer ste i današnji kvorum obezbedili učešćem opozicionih poslanika. Dakle, vladajuća koalicija nije bila u stanju da danas ima kvorum i na Odboru za poljoprivredu. Ali, ono što jeste suština, dakle, imate tu posebnu odgovornost jer ste se u kampanji kleli u sede vlasi da će i penzije, i poljoprivredne penzije i sve ostale biti na nivou od 70% od prosečnog ličnog dohotka i da će to biti prva odluka. Vidimo kako je budžetom regulisano, penzije su zamrznute. Penzije samo po ovom osnovu ove godine će biti 10% manje zahvaljujući inflaciji, biće zamrznute i sledeće godine, 25% će penzije biti manjena kraju sledeće godine zato što vi sedite u toj Vladi, ali vi jeste u tom segmentu dali lažna obećanja i prevarili građane, i učestvujete u kolektivnoj prevari koju je ova vlada osmislila. Ali, kada govorimo o penzionerima, izvinite, vi ste tu, vi njih, tvrdite, da predstavljate. Ne predstavljate ih, jer i ove jadne penzije od 8.357 dinara će do kraja sledeće godine biti za 25% manje. Ovde se ljudima u februaru reklo – imate pravo na 12.000 po hektaru, zasejte, radite, da bi 14. maja, pre nedelju dana odnosno pre 10 dana bilo rečeno, umesto 12.000, imaćete pravo na 3.600 dinara. Neko ko je računao na 200.000 dinara sada može da dobije 30.000 dinara. Neko ko ima pet hektara ili da uzmemo neki prosek, 3,5-4 hektara računao je na 48.000 dinara i sada će da dobije 14.000 dinara. Vi ćutite i smatrate da je to uredu. Ovde optužujete opozicione poslanike da ne učestvuju na odboru za poljoprivredu. Naravno da ne učestvujemo, ali šta je veća šteta – vi koji učestvujete, donosite i podržavate ovakve uredbe ili je prava stvar otvoriti ovo pitanje i upozoriti poljoprivredne penzionere da uredba ne može da ima retroaktivno dejstvo i da imaju pravo da tuže državu i da naplate sredstva, jer niko ne može ta sredstva da im otima.
Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Saša Dragin, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, želi završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Pre svega bih hteo da zahvalim još jednom svim narodnim poslanicima na učešću u diskusiji. Zaista je diskusija bila dobra. Mnogo toga smo čuli šta je problem srpskog sela i jako je bitno da se o tome diskutuje u parlamentu na adekvatan način. Iskreno se nadam, još jednom bih želeo to da pomenem, da će sredstva u budžetu Republike Srbije biti značajno veća vezano za agrarni budžet, jer je to jedini način da pomognemo poljoprivredniku u Srbiji. Iskreno se nadam da ćemo sredstva koja su opredeljena sada u ovom trenutku uspeti da isplatimo onom dinamikom koja nam je obećana da će da bude isplaćena, a to je za vreme agrotehničkih rokova i na vreme za jesenju setvu.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati u Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O BEZBEDNOSTI HRANE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miroslav Markićević, Arpad Fremond, Milisav Petronijević, Nikola Savić, Mirko Munjić, Milan M. Nikolića, Zoran Popović, Dušan Marić, Vesna Marić, Tomislav Ljubenović, Milorad Krstin, Goran Mihajlović, Bojan Mladenović, Sulejman Spaho, Paja Momčilov, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Ljubiša Petković, Milan Avramović, Milan Škrbić, Zoran Krasić, Dušanka Plećević, Marko Milenković, Ognjen Mihajlović, Ljubomir Kragović, Marina Toman, Marina Raguš, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Srboljub Živanović, Dragan Živkov, Jadranko Vuković, Slađan Mijaljević, Nikola Žutić, Radiša Ilić, Vladan Jeremić, Dragan Stevanović, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Filip Stojanović, Dragan Todorović, Vitomir Plužarević, Dobrislav Prelić, Gordana Pop-Lazić, Aleksandar Martinović, Jovan Damjanović, Dragan Aćimović, Elena Božić-Talijan, Milorad Buha, Milan Veselinović, Lidija Vukićević, Momir Marković, Boris Aleksić, Vlada Milojković, Radica Jocić, Dejan Mirović, Gordana Paunović-Milosavljević, Sreto Perić, Slobodan Vuković, Lidija Dimitrijević, Milan Dimitrijević, Miroslav Petković, Milica Radović, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović, Željko Tomić, Zoran Nikolić i Milan Lapčević. Narodni poslanik Dušan Marić, pismenim putem, 13. maja 2009. godine, povukao je amandman na član 6. stav 1. tačku 6) Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za poljoprivredu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Milica Radović i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 2. i na član 2. amandman su zajedno podneli Miroslav Petković, Milica Radović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Milan Dimitrijević, izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, na član 1. smo podneli amandman misleći da je termin bezbednost hrane nesvojstven našem jeziku, a da je primerenije da se zadrži stari naziv "zdravstvena ispravnost hrane". Nije samo problem u ovoj nazoviterminološkoj zbrci. Čitajući dalje zakon, kad se dođe do člana 11, dolazimo do suštine ove izmene. U čemu je suština izmene? Suština izmene je da Ministarstvo poljoprivrede postaje centralni organ koji se bavi zdravstvenom ispravnošću hrane, a ne Ministarstvo zdravlja. Pozivate se na EU i na njihovu nomenklaturu, prosto grubo predlažući neke zakone i ne prilagođavajući ih duhu naših zakona i naših potreba. Sada ću vam pokazati otprilike kako to na primeru već deluje. Gospodine ministre, podsetiću vas i javnost Srbije na jednu stvar. To je datum 23.7.2008. godine kada je pokret potrošača Beograda objavio rezultate istraživanja kvaliteta mleka, koja su obavljena u saradnji sa Veterinarskim fakultetom i koja su pokazala bakteriološku neispravnost mleka kod nekoliko proizvođača. Nekoliko dana posle toga, gospodin Dušan Pajkić je dao izjavu kako je mleko tih proizvođača bakteriološki ispravno. Imate prostu stvar – Veterinarski institut tvrdi jedno, jedan inspektor tvrdi drugo. Je li to moguće u jednoj državi, je l' to zbunjujuća informacija za javnost?
Hoćete koristiti i vreme poslaničke grupe?
Ako imate takvu situaciju, kakvu ste imali, postavlja nje pitanje – kako da vam verujemo u iskrenu nameru da hoćete to da poboljšate ovim zakonom. Gospodine ministre, podsetiću vas na drugu stvar, u vašem prošlom mandatu, vi ste se kao ministar ekologije bavili nekim stvarima koja nisu bila u vašoj nadležnosti. Baveći se tim stvarima i tražeći od vas odgovore, dobijali smo nesuvisle odgovore. Od kada je nadležnost Ministarstva za zaštitu životne sredine bilo da se bavi problemom komaraca i krpelja? I šta ste vi nama odgovarali u tom odgovoru? Da je vaše ministarstvo, kojim ste tada rukovodili, te komarce i krpelje brojalo početkom godine, u januaru i februaru, po snegu i ledu. Ko to još u svetu radi? Za to ste potrošili milion dolara i nikakvo objašnjenje niste dali. Sada hoćete da vam verujemo kako je ovaj zakon dobar i kako ćete ovim zakonom, uzimajući gro nadležnosti koje pripadaju Ministarstvu zdravlja, da regulišete ovu oblast. Još jedna u nizu prevara vas kao člana Vlade, a to je karakteristika ove vlade, da predizbornim obećanjima i prevarama prosto zaluđuje i sluđuje ovaj narod.
Gospodin ministar Dragin želi reč.
Što se tiče slučaja o kome ste rekli, pre svega, uzorke nije uzeo ovlašćeni inspektor, nego su uzeli predstavnici udruženja potrošača na neadekvatan način. Čim smo dobili obaveštenje vezano za to, Ministarstvo je izvelo nadležne inspektore i izvršilo pregled. Pregled je pokazao da ne postoji loš kvalitet. Ukoliko bi se pokazao loš kvalitet, naravno da ne bi ni u jednom trenutku okolišali, nego bi kaznili onoga ko ima loš kvalitet mleka na tržištu. Kao što znate, moj je lično odnos prema proizvođačima mleka takav da mislim da poljoprivredni proizvođač treba da učestvuje više u profitu, jer ako pogledate da poljoprivredni proizvođač dobija 20 dinara po litri mleka, dok mleko na polici u supermarketu košta između 65 i 75, negde i 80 dinara, da gro profita završava kod onoga kod koga ne bi trebalo. Što se tiče onog dela što ste se interesovali, a već sam čuo da ste par puta diskutovali u Skupštini o tome, vezano za tretiranje komaraca na teritoriji Republike Srbije za vreme mog mandata kao ministra poljoprivrede, mogu da vam kažem da, kao što znate, to su invazivne vrste i na osnovu toga smo mogli da i u okviru naših nadležnosti radimo taj posao. Ono što bih vas takođe podsetio je da su cifre koje ste iznosili lažne. Pošto ste bili kod nas u Ministarstvu i dobili ste celu dokumentaciju na uvid, prema tome, verovatno ste javno i svesno pogrešno obavestili javnost o tim ciframa. Ono što je takođe bitno da se pokaže, a smejali ste se tome da su uzimani uzorci za vreme zimskog perioda o tome koliko larvi komaraca ima u rekama, odnosno u stajaćim vodama gde se one legu, da vas obavestim, uzimajući u obzir da verovatno taj deo biologije ne poznajete, preko zime se komarci zadržavaju u formama larve. Pretpostavljam da ne mislite da komarci padaju s Marsa, nego verovatno odnegde moraju da se izlegu. Samo preko zime možete da utvrdite broj larvi i samo preko zime možete da vidite da li larvicid deluje ili ne deluje. Vama je to takođe bilo objašnjeno. Mislim da je krajnje neprimereno da govorite na ovakav način vezano za ovo, jer znate da vam je data cela dokumentacija na uvid, znate da su bile sprovedene javne nabavke, znate čak da su tri puta javne nabavke padale. Čak ste iznosili informaciju da je samo jedna firma dobila tretman komaraca, što nije istina, nego je više firmi dobilo na različitim delovima Republike. Ono što takođe mogu da vam kažem da je to koštalo državu onoliko koliko je koštalo za glavni grad pre nekoliko godina kada je i vaša politička opcija učestvovala u takvom jednom projektu.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodin Miloš Aligrudić ima reč.
Iskoristiću priliku da se javim po istom amandmanu vrlo kratko, kada je već gospodin ministar replicirao, hteo bih da ga pitam ako može isto tako brzo da odgovori, a vezano za ovo o čemu je kolega narodni poslanik malopre govorio, kako je došlo, da li se sećate, da li možete da nam date podatak, kada već govorimo o prodaji onog mleka i podacima s kojima ste izašli, na koji način ste izabrali laboratorije koje su to uradile? Koje su to laboratorije i kako je došlo do njihovog izbora?
Radio je institut za mlekarstvo, koji uvek radi te analize i to je sasvim normalna stvar.
Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Gospodine ministre, znam da novac poreskih obveznika ne pada s Marsa. Vi, u vašem odgovoru koji ste mi napisali, pozivali ste se i na zakon koji je u nacrtu, i na osnovu toga ste koristili ta sredstva. Daću vam vaš odgovor sa potpisom, pa ćete videti šta ste napisali. S druge strane, kada sam vašeg pomoćnika pitao da mi pokaže i da mi da na uvid da fotokopiram ugovor o javnim nabavkama, na osnovu čega su ti poslovi obavljani, odgovoreno mi je da ne sme da mi da to i te ugovore nikada nisam video, niti ih imam u svojoj dokumentaciji.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
U trenutku kada ste tražili to, to je bila dokumentacija koja je bila u posedu drugog ministarstva. Uzimajući u obzir da sam već tada bio ministar poljoprivrede, jednostavno ne mogu da dajem dokumentaciju drugog ministarstva drugom nekome van toga. Rekao je pomoćnik da se obratite za fotokopiranje njima. Mislim, ne mogu da posedujem neku dokumentaciju, jer jednostavno tada sam već bio ministar poljoprivrede. To je to i ništa više. Hvala lepo.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Da.) Samo se prijavite, molim vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o bezbednosti hrane. U članu 2. posle reči ''odnosno skladištenje" dodaju se reči "i čuvanje". SRS ima rezervu prema ovom zakonu o bezbednosti hrane, pre svega, zbog sumnjivog porekla mesa koje ima starost i po 20 godina, duboko zamrznuto, a koje, uglavnom završava u klanicama širom Srbije. Podsetimo se samo pilećeg mesa koje je dopremano na naše tržište iz Brazila, upravo preko Kosova. Određen broj monopolista ima mogućnost snabdevanja ovim sumnjivim pošiljkama iz Južne Amerike, Španije, kao i iz ostalih evropskih zemalja, koje čiste svoje rezerve stare po 20 godina i prodaju ih u bescenje. Prilikom dolaska na naše državne granice, obično fitopatolozi ne obraćaju veliku pažnju na izvršenje kontrole, jer su u pitanju tajkuni bliski režimu i koji su zaštićeni od kontrole njihovih uvoznih roba. Šta se dalje događa? Sav ovaj otpad upravo završava u mesnoj industriji. Vlasnici mesnih industrija kupuju jeftinu sirovinu, koja se prerađuje u istim, a kasnije proizvodi završavaju na našem tržištu. Zamislite samo koliko dece i mlađih od 18 godina unesu ovolike otpade u organizme, koji su upravo u razvoju. Zato nije ni čudno zašto mladi ljudi oboljevaju od raznoraznih bolesti. Ovako neodgovornim ponašanjem i lošom kontrolom robe, koja upravo hrani naše građane,mi smo u sve većoj opasnosti za zdravlje i budućnost naše dece.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste od prethodnih kolega koji su kritički osvrnuli na ovakav zakon, zakon o bezbednosti hrane. Naš gospodin, Milorad Krstin je to obrazložio detaljno i naveo razloge zbog čega smo mi SRS protiv donošenja jednog ovakvog zakona, koji je po nama ne samo nedorečen, neprincipijelan, nego jednostavno i opasan po građane Srbije. Ovaj zakon, gde se govori o modifikovanoj hrani i genetski modifikovanoj hrani, jeste zakonski projekat veoma interesantan za sve nas i građane Srbije, i zbog toga mu se poklanja posebna pažnja, jer u poslednje vreme, posebno u našem 21. veku, poznato je da se hranom mnogo manipuliše, da hrana u našu zemlju, državu Srbiju, ulazi nekontrolisano, od strane našeg okruženja, pre svega, bivših republika SRJ. Kao čovek koji živi u Raškoj oblasti, gde neposredno se vežemo sa KiM, sa jednim delom okupirane srpske zemlje, sa Crnom Gorom, Republikom Srpskom i normalno je da smo zabrinuti na tom prostoru i području, jer tamo je posebno mesto gde ova roba se uvozi i ulazi nekontrolisano. Imali smo slučaj u prošloj godini da su tone pilećeg mesa uvezene na područje Novog Pazara sa KiM, a poreklom iz Brazila, gde je ispitivanjem tog mesa utvrđeno da je zaraženo i da je bilo duboko zamrznuto i ko zna koliko godina je bilo u takvom stanju. Zbog toga mi i tražimo da se ovaj član briše, jer samim brisanjem ovog člana ne bi ni diskutovali o tome, i mislim da je suvišan ovaj član 4. ceo, a posebno stav 4. koji govori o ovoj modifikovanoj hrani... (Predsednik: Oprostite, vi koristite i vreme od poslaničke grupe. Izvolite.), ali nekako u zavijenoj formi govori, što znači da je ovaj amandman imao zadatak da popravi ovaj zakon.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o bezbednosti hrane. U članu 4, tačka 15) menja se i glasi – promet na veliko jeste rukovanje hranom, njena prerada, priprema i skladištenje, distribucija na mesto prodaje ili isporuke, radi dalje prodaje ili prerade hrane. U članu 4. predloženog zakona, tačka 15) Predloga vašega zakona glasi – promet na veliko jeste rukovanje hranom, njena prerada, priprema, skladištenje na mestu prodaje ili isporuke, radi dalje prodaje ili prerade. Gospodine ministre, nije mi jasno zašto predlagač nije prihvatio ovaj moj amandman, ako tražim samo da se doda reč "distribucija"? Do sada se tom materijom, odnosno distribucijom bavio svako ko je imao pravo i ko nije imao pravo na to. Ovde sumnjam da ponovo namereno dozvoljavate da imamo haos u ovoj materiji. Svi dobro znamo da je distribucija glavna karika u lancu od njive do trpeze. Stanje u ovoj oblasti jeste haotično već duži period. Mi u SRS tražimo da se to uredi po zakonu i onako kako treba. Jednostavno da se zna onaj ko prodaje šta prodaje, a onaj ko kupuje šta kupuje. Hvala vam.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? Na član 4. amandman je podneo poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, već godinu dana za ovom skupštinskom govornicom govorim o problemima sela i seljaka. Dobro je što se danas skupila ova poljoprivredna veličina koja želi da da odgovor na postavljena pitanja, ali čini mi se da ćemo se rastati, jer i oni ono što objašnjavaju mislim da ne misle tako. Daću amandman na član 4. koji govori o proizvodnji hrane, gde se decidno kaže da hrana koja je namenjena za životinje obuhvata neophodne mere i uslove kontrole rizika i osiguranja bezbednosti hrane, odnosno hrane za životinje, u skladu sa njenom namenom. Podneo sam amandman gde se u članu 4. tačka 22) menja i glasi: "službeni uzorak jeste uzorak hrane ili hrane za životinje, ili bilo koje druge supstance uključujući one iz prirodnog okruženja, koje su važne za proizvodnju, preradu, promet i skladištenje hrane ili hrane za životinje ili za zdravlje životinja, zdravlje bilja i kvalitet hrane ili hrane za životinje, uzet od strane nadležnog inspektora ili ovlašćenog lica". Ovim amandmanom sam hteo reći da su određene supstance koje se koriste u proizvodnji koncentrovane hrane, kao što je riblje brašno, kao što su aditivi, proizvodi sumnjivog porekla. Uvozimo ih naročito iz latinoameričkih država, a proizvođači hrane, odnosno mešaone ih koriste ovde kod nas. Prema tome, podneo sam amandman gde je potrebna veća kontrola ovakvih uvoznih komponenata za proizvodnju hrane za životinje, naročito za životinje koje se koriste u ljudskoj ishrani, gde su moje kolege decidno u članu broj 3. objasnile i rekle o kvalitetu i kakve posledice može nastati ako na adekvatan način ne dođe do sprečavanja ovakvih ili nekontrole loših komponenti.
Na član 4. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Ilić želi reč. Izvolite.
U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o bezbednosti hrane, na član 6, tako da se stav 2. menja i glasi: "Procena rizika utvrđuje se uzimajući u obzir raspoložive sve naučne dokaze". Ostatak teksta se briše. Amandmanom se predlaže da se procena rizika utvrđuje samo na osnovu raspoloživih naučnih dokaza. Ovako kako je predloženo u Predlogu zakona izvodi se zaključak da stručni savet koji se ovde pominje sebe postavlja iznad nauke jer se mišljenje saveta ovde kvalifikuje kao naročito. Sam zakon o bezbednosti hrane ima neke sličnosti sa zakonom o bezbednosti proizvoda, ali i ovde vidimo, uvek se ostavlja prostor za neko dodatno drugačije tumačenje. U ovom slučaju to je ovaj stručni savet. Postavlja se pitanje – šta ako to naročito mišljenje stručnog saveta bude u suprotnosti sa nekim naučnim dokazima, a doneseno je zbog zaštite interesa velikih kompanija, proizvođača hrane, čiji je osnovni cilj prodati što više proizvoda i proširiti tržište? Ispada da danas nijedna služba, nijedna ovlašćena institucija nije radila svoj posao kako je propisano po zakonu, a sada kako vidimo, verovatno će se to uraditi po ovom novom zakonu. Samo da podsetimo koliko je poljoprivrednih proizvoda genetski modifikovanih sorti ušlo na srpsko tržište i tako na neki način ugrozilo zdravlje stanovništva. Sve se to dešavalo početkom 2001. godine pa nadalje i trebalo bi da neko zbog toga snosi odgovornost u Srbiji. Čuli smo u dosadašnjoj raspravi mnoge primere i za majonez, konzerviranu hranu, dečiju hranu, čokolade itd. i potpuno je neshvatljivo da je neko uopšte mogao da se tako igra zdravljem građana. Zato i otvoreno sumnjam u to, kako ste naveli u Predlogu zakona, naročito mišljenja stručnog saveta, iza koga lako mogu da se vide interesi velikih proizvođača i trgovaca hrane.
Minut više. Gospodin Dragin. Izvolite.
Pre svega, hteo bih da kažem da je stručni savet sastavljen isključivo od visokokvalifikovanih, odnosno naučnih radnika, znači, nema nikoga iz privrede u stručnom savetu. Pored toga, a vezano za neke pređašnje diskusije, hteo bih da kažem da distribucija jeste promet, znači, to je jedna ista reč. Radi pojašnjenja, piše se i distributivni centar u zagradi. Skladište ima uslove čuvanja u zavisnosti od vrste hrane, to je tzv. temperaturni režim. Ono što je bitno, to je da ne postoji hrana koja ulazi, odnosno koja se uvozi, a da se ne kontroliše. Recimo, najsvežiji primer je da je 21 tona mesa uništena, kojaje u Raškom okrugu unesena u zemlju ilegalno. Što se tiče genetski modifikovanih organizama, kao što znate, mi smo poništili uredbu od pre par godina koja je dozvoljavala unošenje genetski modifikovane sojine sačme, a ono što je bitno, to je da smo prošle godine ispostavili 70 prijava za soju koja je genetski modifikovana i te parcele su uništene. Takođe, bitno je da napomenem da je od početka rada ove administracije urađeno 46.476 analiza uvoza hrane. Hvala vam.
Na član 6. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli poslanici Milan Dimitrijević, Miroslav Petković, Milica Radović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Radulović i Željko Tomić. Gospodin Radulović želi reč. Izvolite.
I pre par dana, 15. maja, kada smo raspravljali o setu ovih zakona, stavio sam primedbu na sam način, čak sam i rekao ministru da je sramota što je uopšte dozvolio da se o tako značajnim pitanjima, gde se određuje strategija poljoprivrednog razvoja naše zemlje i uopšte da se o vrlo bitnim pitanjima vezanim za život ljudi koji se bave poljoprivredom, a znamo da negde oko 750.000 domaćinstava se bavi poljoprivredom i otprilike toliko još ljudi je vezano nekim drugim delatnostima za poljoprivredu, da raspravljamo u jednoj načelnoj raspravi koja traje, a nisam pogrešio i u predstavi, jer to je bukvalno predstava ovo što mi ovde radimo, odnosno što vi radite, koju građani Srbije ne zaslužuju. Mislim da su ova pitanja vrlo značajna za sve građane i da samo vreme rasprave u načelu, a isto i u pojedinostima, ne može da ispuni one zahteve i da da odgovore na sve ono što građani očekuju da dobiju kao odgovor i kao neki putokaz i smernice za neko buduće vreme. Napomenuo bih da je samo u toku prošle godine negde oko 6.000 hektara poljoprivredne zemlje promenilo namenu i postalo zemljište za neke druge namene i da tu imamo jedan trend. Istovremeno, rekao bih da u nekim susednim zemljama postoje podsticajni fondovi za razvoj poljoprivrede. Na primer, Hrvatska iz privatizacionih fondova svojih kombinata poljoprivrednih koje je prodala, npr. firma o kojoj priča često naš gospodin kolega poslanik Jojić Agrokor negde oko 15 miliona evra godišnje dobije za subvencije za poljoprivredu. Mi smo za naše poljoprivredne kombinate ukinuli u 2009. godini pravo na subvencije, tako da nemamo ni za jedan svoj hektar ni za umatičeno grlo subvencije. To je nešto gde treba da uporedimo, a često se pozivamo, gospodine ministre, na zemlje u okruženju i na zemlje EU kako se one ponašaju, a sasvim suprotno od toga kako se one ponašaju je upravo ovo što naše ministarstvo i naša vlada žele. Ovim amandmanom mi želimo da skrenemo pažnju na značaj donošenja zakona o bezbednosti hrane i da je to prvenstveno u zaštiti života i zdravlja ljudi. Osnovno pravo svakog čoveka je da konzumira zdravu hranu. Mislimo da u sklopu nadležnosti, ako se gleda gradacija ovlašćenja određenih subjekata, logično je bilo da na prvom mestu bude Ministarstvo zdravlja, pa da onda dođe Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, pa zatim nacionalno referentne laboratorije i na kraju laboratorije. Nije pošteno prema građanima i nije pošteno prema onima koji rade, kao što je veliki broj poslanika iz opozicije rekao, koji rade od jutra do sutra na svojim imanjima, da ovakav odnos ti vredni ljudi imaju od strane Ministarstva za poljoprivredu.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Arpad Fremond. Da li neko želi reč? Gospodin Fremond želi reč, izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o bezbednosti hrane. Bezbednost hrane i hrane za životinje na teritoriji Republike Srbije u okviru svojih ovlašćenja obezbeđuju subjekti koji se upisuju u centralni registar objekata i drugih subjekata u oblasti bezbednosti hrane i hrane za životinje. Drugi subjekti iz stava 1. ovog člana jesu Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, kao centralni organ, Ministarstvo zdravlja, Nacionalna referentna laboratorija i laboratorije. Podneo sam amandman na član 11. stav 2. da se posle reči "organ" dodaju reči "odnosno pokrajinski sekretarijat za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo" i da se posle stava 3. posle reči "zdravlje" dodaju reči "i pokrajinski sekretarijat za zdravstvo". Primedba u članu 11. se odnosi na deo nadležnosti gde stoji "ministarstvo", predlažem da se doda "nadležni pokrajinski organ". U okviru prenetih nadležnosti AP Vojvodine i pokrajine treba da na svojoj teritoriji vrši monitoring primene onog zakona putem svoje inspekcije. Za nas poslanike Saveza vojvođanskih Mađara je važno da Pokrajina ima svoje nadležnosti po svim zakonima u oblasti poljoprivrede. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Fremond. Na član 11. amandman je podneo Miroslav Marinković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Krstin, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao, ministar je, koliko vidim, izašao. Naime, hteo sam samo da podsetim da je ovo jedan veoma bitan zakon koji ćete vi doneti. Pošto nisam dobio od Odbora za poljoprivredu, tj. od sekretara gospođe Zečević šta je urađeno sa članom 60. i 61, a podsetiću vas da je 2004, 2005. i 2006. godine ministar poljoprivrede Ivana Dulić-Marković veliki zagovornik uvoza modifikovane soje u Srbiji bila. Tada je Mačvanski okrug, tj. paori i seljaci su dobijali da seju genetski modifikovanu soju, da bi pod pritiskom iz Odbora za poljoprivredu nas iz SRS ona bila prinuđena da donese uredbu da se genetski modifikovana soja, tj. ko je koristio seme morala uništiti. Nažalost, ti paori i seljaci nisu dobili obeštećenje za to, ali to je pokazatelj da ministar može sve, govorim o Ivani Dulić-Marković, koja je bila ministar tri godine, da je postave koalicioni partneri za ministra, a dobro su znali da je ona bila zagovornik uvoza te genetski modifikovane soje i semena. Mislim da nećete napraviti više takvu grešku. Dobro znate da smo imali prekid Odbora za poljoprivredu zbog člana 60. i člana 61, gde sam lično rekao ministru – budete li vi ostavili ove članove 60. i 61, moja diskusija kao ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SRS u svih ovih 15 zakona svodiće se samo na genetski modifikovanu hranu i genetski modifikovane organizme. Ministar je to poslušao kad govorim o genetski modifikovanim organizmima i vi ste tu grešku ispravili. Ne možemo dozvoliti da uvozimo genetski modifikovanu hranu. Obavio sam razgovor sa kompanijom "Agroživ", gde sam malo imao diskusiju sa ministrom. Oni mole da se zabrani uvoz pilećeg mesa iz Brazila, koje dolazi iz Makedonije, Kosova i Metohije i Albanije. Nemojte da govorim koji su to putevi i kako dolazi, i kako stiže u naše markete, prodavnice itd. Znači, oni mole da se jednostavno zabrani ilegalni uvoz brazilskog pilećeg mesa, koji se inače tove isključivo genetski modifikovanom sojom, pored normalno dodatih onih aditiva koji služe za ishranu i tov pilića. Prema tome, sačekaćemo da vidimo šta je sa članom 60. i 61, jer ih nemam ispred sebe. Dobro se sećate da smo tada prekinuli ovaj odbor za poljoprivredu i rečeno je da će se ovaj član 60, posebno član 61. koji je podneo narodni poslanik SRS-a gospodin Petar Jojić, gde kaže – stavljanje u promet nove hrane, genetski modifikovane hrane i genetski modifikovane hrane za životinje. Gospodo, u SADse koristi 60% modifikovane hrane u ishrani. Zato su takvi kakvi jesu, zato izgledaju tako kako izgledaju i zato razmišljaju tako kako razmišljaju. Mislim da ćete razumeti ovu diskusiju koju sam rekao. Još jednom ponavljam, vi morate stati na put uvozu brazilskog pilećeg mesa, koje ilegalnim tokovima ulazi iz Makedonije, Kosova i Albanije, odgovorno tvrdim, a odgovorno su mi tvrdili i ljudi iz kompanije "Agroživ".
Na član 12. amandman su zajedno podneli poslanici Miroslav Petković, Milica Radović i Milan Dimitrijević. Da li se neko želi reč? Gospodin Petković, izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što ministar nije trenutno tu. Očigledno da je gospodin Dimitrijević pogodio pravu temu, pa ministar ima mnogo toga da mu objasni ispred ove sale. Ono što nisam uspeo da saznam iz uvodnog izlaganja ministra u načelnoj raspravi, koja je trajala 15 minuta i 45 sekundi povodom 15 zakona, potpuno je razumljivo da čak ni gospodin Dragin za minut i tri sekunde ne može da obrazloži svaki zakon pojedinačno, jeste podela nadležnosti koja je predviđena članom 12. Predloga zakona. Pošto smo se spremali dobro za ovu raspravu, mi smo proučili hrvatski zakon o hrani iz aprila 2007. godine, koji je dosta sličan ovom predlogu zakona. Imamo i jednu prezentaciju Ministarstva zdravlja Bugarske. Ovo govorim zato što je ministar rekao – da ovaj predlog zakona treba da uskladi naš sistem sa sistemom Evropske unije. Interesuje me, zašto postoje određene razlike – Hrvatska je kandidata za EU, a Bugarska je član EU, zašto u Predlogu zakona nigde nema Ministarstva zdravlja? Naime, Srbija je na osnovu ovog predloga zakona jedina zemlja u Evropi gde Ministarstvo zdravlja nema nikakav nadzor nad bezbednošću hrane, nad njenom proizvodnjom, čak i nad uvozom hrane. Samo prenosim pitanja ljudi, lekara i zaposlenih u ustanovama za zaštitu javnog zdravlja. Njima jednostavno nije jasno zašto neke poslove obavljaju fitosanitarne, veterinarske, poljoprivredne inspekcije, a nigde nema sanitarnih inspekcija. Ne mogu da ne primetim da večeras u sali nema nijednog poslanika G17 plus, s obzirom da su oni u prethodnom sazivu, kada je Ivana Dulić-Marković bila iz G17 plus, pa je i Saša Vitoševićbio ministar poljoprivrede, vrlo zainteresovani za razvoj poljoprivrede, a danas ih nigde nema. Verovatno da je gospodin Milosavljević uključen u ovaj posao, on bi danas bio tu, pa bi bio neko i od njihovih predstavnika. Tako, saradnici ministra, prenesite mu da obezbedi podršku G17 plus za ovaj zakon, izgleda da su mnogo ljubomorni što nemaMinistarstva zdravlja u svemu ovome. Hvala puno.
Na član 12. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Arpad Fremond. Da li želite reč, gospodine Fremond? Izvolite
Poštovana predsednice, predsedništvo, poštovani saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 12. ovog zakona, posle reči "inspekcija" treba da se dodaju i reči "poljoprivredna inspekcija, odnosno inženjer prehrambene tehnologije". U ovom članu zakona poslove organa državne uprave u smislu ovog zakona u ovoj oblasti bezbednosti hrane obavlja fitosanitarna inspekcija, veterinarska inspekcija, a mi tražimo da to obavlja i poljoprivredna inspekcija, odnosno inženjer prehrambene tehnologije. Ponašanje, uloga i mesto inspektora inženjera prehrambene struke važna je u svim fazama proizvodnje i prometa hrane, jer su to najkompetentniji kadrovi za uspostavljanje, vođenje i korigovanje tehnoloških postupaka proizvodnje, što je osnovni uslov proizvodnje bezbedne hrane, te je razumljivo da su ti stručnjaci u navedenim slučajevima i najkompetentniji za kontrolu hrane. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Fremond. Na član 12. amandman je podneo Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? Izvolite, niste se prijavili.
Ispred SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o bezbednosti hrane. Amandmanom 12. Vlada nije prihvatila, što je obrazložila na način – amandman se ne prihvata iz razloga što nova hrana koja se do sada nije koristila, odnosno nije utvrđen njen uticaj na zdravlje ljudi, oblast koju pokriva ministarstvo nadležno za poslovanja zdravlja, to je navelo da ministar nadležan za poslovanje zdravlja bliže propiše uslove za proizvodnju i promet nove hrane, kao i način vršenja kontrole te hrane. Upravo u tački 5) naveo sam konkretno – da kontrolu dijetetskih proizvoda, dečije hrane-zamene za majčino mleko, dijetetskih suplemenata i soli za ishranu ljudi i proizvodnju aditiva, aroma, enzimskih preparata neživotinjskog porekla i pomoćnih sredstava neživotinjskog porekla, kao i vode za piće u originalnoj ambalaži (stona voda, mineralna voda i izvorska voda), kao i vode za javno snabdevanje stanovništva vodom za piće u svim fazama proizvodnje, prerade i prometa (promet na veliko, promet na malo, uvoz na mestima carinjenja i izvoz) – sanitarna inspekcija. Kada sam ovo upravo naveo i ono što me je navelo da podnesem ovaj amandman, upravo me naveo prethodni period gde smo imali uvoz dečije hrane sumnjivog kvaliteta, gde su se posle jednog izvesnog vremena vršenja kontrole, kada je već puštena u distribuciju, sanitarna inspekcija je utvrdila da je u pitanju hrana sumnjivog kvalitet, pa se ona vraćala. Tako smo imali isto tako kada su u pitanju i dijetetski proizvodi, i niz drugih proizvoda. Upravo ovaj amandman koji sam podneo je daleko bolje rešenje, potpunije i definiše materiju zakona. Zato smatram da ministar upravo ovaj amandman iz ovih razloga trebalo bolje da pogleda, da bolje pročita i da prihvati ovaj amandman.
Na član 12. amandman podnela je narodni poslanik Vesna Marić. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 13. amandman podneo je poslanik Momir Marković. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 14. amandman podneo je narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman podneo je poslanik Slađan Mijaljević. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman podneo je poslanik Marko Milenković. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na naziv Glave iznad člana 18. amandman podneo je narodni poslanik Vlada Milojković. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 18. i član 18. amandman podneo je narodni poslanik Miroslav Marinković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, a Zakonodavno odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman podneo je poslanik Dejan Mirović. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 18. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Goran Mihajlović i Marina Toman. Gospodin Mihajlović želi reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz dosadašnjeg izlaganja videli ste da je upravo najveći broj amandmana na Predlog zakona o bezbednosti hrane podnet baš od strane poslanika SRS, što govori kolki značaj naša poslanička grupa pridaje bezbednosti hrane i zdravlju naših građana. Konkretno moj amandman se odnosi na član 18. kojim su obuhvaćeni ostali subjekti u ovlasti bezbednosti hrane, a u ovom slučaju radi se o nacionalnim referentnim laboratorijama, čije je osnivanje predviđeno u toku 2009. godine u cilju obavljanja poslova bezbednosti hrane. Konkretno se radi o nacionalnim referentnim laboratorijama zabezbednost hrane, zatim za zdravstvenu zaštitu životinja,za rezidue i nacionalnu semensku laboratoriju, i sve laboratorije se osnivaju sa odgovarajućim aktom Vlade Republike Srbije. Trenutno u Srbiji ne postoji jedinstven budžet namenjenkontroli bezbednosti hrane, već se sredstva za ove namene obezbeđuju iz budžetskih stavki dvaju ministarstava, i to Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i Ministarstva zdravlja za poslove inspekcijskog karaktera. Ova sredstva su bila obuhvaćena planom budžeta za tekuću godinu u iznosu koji je smatran dovoljnim za ove namene. Međutim, ako dođe do osnivanja ovih nacionalnih referentnih laboratorija, sigurno je da će doći u toku 2009. godine do novog rebalansa budžeta, jer će ovo biti značajna stavka, pošto je planirano zapošljavanje 15 novih radnika koji treba da obavljaju poslove ovih laboratorija. Ako svemu doda i činjenica da je u toku tzv. Tvining program jačanja institucionalnih kapaciteta administracije laboratorija za bezbednost hrane, to će dodatno povećati finansijska sredstva koja je u ovom trenutku teško predvideti. Jedno je u ovom trenutku sasvim sigurno, po starom i dobro oprobanom običaju, odnosno receptu u Republici Srbiji – sve će to morati da plati neko drugi, a u ovom slučaju biće to svi subjekti koji deluju u sistemu poslovanja hranom, a to su kako mala, tako i velika preduzeća, koja će ovim zakonom imati jednu dopunsku obavezu samokontrole svojih proizvoda i kontrole tzv. kritičnih tačaka koje postoje u osetljivom lancu od njive dotrpeze. U krajnjoj liniji, ceo ceh plaćaće naši potrošači, kao što je i uvek do sada bio slučaj, jer neko će morati da nadoknadi sve propuste u ovom zakonu, koji su evidentni, jer pozitivni efekti zakona koji se ovde iznose ne mogu se opravdati dodatnim troškovima za njegovu primenu. Znači, mi smatramo da je ovde cilj da se što pre usvoji zakon, kako bi roba sa tržišta iz zemalja EU, sumnjivog kvaliteta, o kojoj su moje kolege već govorile, završila na srpskom tržištu.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 19. amandman je podneo Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miroslav Marinković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 19. Predloga zakona o bezbednosti hrane, koji glasi: „Član 19. stav 1. tačka 2) briše se.“ U obrazloženju Vlade zbog čega amandman nije prihvaćen piše: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je već na isti član prihvaćen amandman narodnog poslanika Miroslava Marinkovića“. Iz obrazloženja Vlade jasno se vidi da se nastavlja praksa diskriminacije podnetih amandmana, a samim tim i narodnih poslanika. Ovo je već drugi put da se na ovoj sednici moj amandman ne prihvata, a da se prihvata potpuno isti amandman poslanika iz vladajuće koalicije, prvi put na zakon o bezbednosti saobraćaja, koji je podneo poslanik Radovan Radovanović iz Lige socijaldemokrata Vojvodine, a sada na ovaj zakon o bezbednosti hrane prihvata se amandman poslanika Miroslava Marinkovića iz DS. Očigledno je da režim čini sve što je u njegovoj moći da spreči usvajanje amandmana SRS po svaku cenu, i to na taj način što amandmane SRS dostavlja predstavnicima vladajuće većine da ih prepišu pre stavljanja u proceduru. Vi na taj način onemogućavate javnosti da sazna koliko kvalitetnih i uspešnih amandmana je podnela SRS. Umesto toga, režim truje građane Srbije lažnim podacima – da je jedini cilj radikala da podnesu što više amandmana.
Gospodine ministre, imate reč.
Izvinjavam se, ukoliko je poštovani narodni poslanik dobio takav utisak. Uzimajući u obzir da sam pogledao sadržinu amandmana koji ste predložili, dozvolite mi da ispred Vlade prihvatim vaš amandman i da kažem da će ući u tekst zakona i kao takav doprineti da zakon bude još bolji.
Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o bezbednosti hrane i to na član 19, tako da se stav 4. ovoga člana briše. Podsetiću kratko da stav 4. ovog člana govori o tome da se referentna ispitivanja mogu vršiti i u nekim laboratorijama koje nisu na teritoriji naše države. Smatram da ovaj član treba da se briše, iz više razloga. Naime, Srbija ima dosta laboratorija i najveći deo onoga što je neophodno da bi se ispitalo, kada je u pitanju bezbednost hrane, može se obaviti u našim laboratorijama. Istina, teorijski je moguće da se desi da neka savremena ispitivanja, a znamo da tehnika i nauka sve više napreduju, nije moguće obaviti u nekoj od naših laboratorija, ali moramo da znamo i to da ova zemlja i ovaj narod nemaju mnogo toga i mnogo čega, pa žive nekako i preživeće i zbog nekih stvari koju nije moguće uraditi kod nas. Ispitivanja u laboratorijama u drugim zemljama, po mom mišljenju, doneće ovoj zemlji više štete nego koristi. Jednostavno, po našem starom običaju, mentalitetu i našem maniru, moguće su raznorazne zloupotrebe. Sa druge strane, znamo iz sličnih stvari da su ta ispitivanja izuzetno skupa, a ono što je najvažnije, ona mogu biti i nepouzdana. Zamislite, recimo, da se u čokoladi „Milka“ nađe neka supstanca koju nije moguće ispitati u našoj zemlji i neka laboratorija u Švajcarskoj treba da nam izvrši to ispitivanje. Zaista ne bih verovao u takvo ispitivanje.
Na naslov iznad člana 20. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 21. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 22. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo Miroslav Marinković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor ga smatra pravno mogućim, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor ga smatra pravno mogućim, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv glave iznad člana 23. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krstin. Izvolite.
Gospodine ministre, vama se obraćam, vi niste bili tu u mom prethodnom izlaganju, preneo sam šta se dešavalo u vremenu kada je ministar poljoprivrede iz redova G17 bila Ivana Dulić-Marković, kada je postavljena na mesto ministra, a bila zagovornik uvoza genetski modifikovane soje. Preneo sam da Kompanija "Agroživ" i njeni čelni ljudi su zamolili na sastanku na kom sam bio pre par dana, da je što je moguće pre ilegalni uvoz brazilskog pilećeg mesa spreči, ilegalan uvoz. Ilegalnim putevima dolaze iz Makedonije, dolaze sa Kosova i iz Albanije. O tome govorim. Ovde na čl. 67. je podneo gospodin Petar Jojić, imali smo taj prekid na Odboru za poljoprivredu. Vi ste tu odreagovali, gospodine ministre, ali nisam dobio od gospođe Zečević, sekretara Odbora za poljoprivredu, pa bih vas molio da mi za ovaj član 61. samo malo pojasnite, s obzirom da je on jedan od narednih. Kao ovlašćeni predstavnik hteo bih da znam šta ste tu uradili i šta ste završili. Kažem, nisam dobio papire.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite, gospodine Dragin.
Kao što znate, tvrdo sam protiv uvoza, odnosno gajenja bilo kakvih genetski modifikovanih organizama. Deo koji definiše mogućnost nalaženja genetski modifikovanih organizama u Srbiji je definisan Zakonom o GMO, a ne Zakonom o bezbednosti hrane. On je tamo definisan i znači da je zabranjen promet bilo kakvim genetski modifikovanih organizama, oni mogu da se koriste u eksperimentalne i naučne svrhe i ni na koji drugi način, a samim tim je nemoguće na bilo koji drugi način koristiti genetski modifikovane organizme. Ovo što ste vi pitali, takođe, a vezano za meso, mogu da kažem da je u Raškom okrugu 21 tona nelegalno uvezenog mesa uklonjena sa tržišta, imamo zaista taj problem i trudimo se da ga što bolje rešavamo preko inspekcijskih organa.
Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, predložio sam amandman kojim se briše stav 4. člana 23. ovog zakona, kojim se predviđa formiranje novih državnih službi. SRS smatra da je u vreme sveopšte ekonomske krize to društveno neopravdano. Mi ne tvrdimo da dugoročno gledano nije potrebno i nije korisno osnivanje nekih novih uprava, saveta ili agencija. Smatramo da u ovom trenutku, u trenutku ekonomske krize, to nije dobro rešenje. Da bi usvajanje ovog zakona za posledicu imalo povećanje bezbednosti hrane, neophodno je obezbediti njegovo sprovođenje. Po tom pitanju nisam optimista. Mi smo do sada imali 10 zakona koji su regulisali oblast bezbednosti hrane. Međutim, imamo niz slučajeva i niz afera koje pokazuju da nadležni državni organi, a pre svega republički inspektori, nisu radili svoj posao. Ovde ću zbog kratkoće vremena navesti samo jedan slučaj. Prije nekoliko mjeseci u Velikoj Plani je otkriveno da jedna privatna firma, koja se bavi preradom i distribucijom mesa, već mesecima unazad, bez ikakvih papira, bez ikakve prateće dokumentacije, na jedan ilegalan način uvozi neispravno mesto sa područja teritorije AP Kosovo i Metohija i iz Brazila. Postavlja se pitanje kako je to bilo moguće. Postoji samo jedno objašnjenje, da nadležni republički inspektori nisu radili svoj posao. Te propuste nisu činili iz humanitarnih razloga, jedino logično objašnjenje je da su to radili zato što su primali mito i zato što su uzimali posao od tog prljavog posla. Ta afera se dogodila pre dva-tri meseca. Nisam čuo da je zbog toga do sada neko izgubio posao i da je zbog toga neko u nadležnom ministarstvu odgovarao. U pitanju je teško krivično delo protiv zdravlja stanovništva.
Na naslov iznad člana 24. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo Miroslav Marinković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podneo Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Marinković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Sreto Perić i Gordana Paunović-Milosavljević. Odbor je prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Vlada nije prihvatila amandman. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević.
Na član 27. podneli smo amandman smatrajući da stav 3. treba da se briše. Stav 3. kaže - kada je hrana iz stava 2. ovog člana deo jedne proizvodne partije, serije, pošiljke iste, po istoj vrsti i kategoriji, smatra se da sva hrana u toj partiji, seriji i pošiljci nije bezbedna, osim ako se detaljno ne utvrdi da je ostatak proizvodne partije, serije ili pošiljke bezbedan. Smatramo da je ovakav jedan stav u ovom članu potpuno bespotreban i ne samo to, nego jedan ovakav stav u članu otvara mnogo mogućnosti za manipulaciju. Gospodina ministra ću podsetiti i opet na pisanje "Politike" od 3.12.2008. godine. Naslov tog članka je - Državna protekcija za privatne laboratorije. Postavljamo pitanje, ko procenjuje da je ostatak te hrane bezbedan? Ko će to da proceni? Da li će to ići po ovom principu kako je "Politika" pisala i neke dnevne novine? Da li vi mislite da je ovo ozbiljna stvar u zakonu? Ovo otvara tolike manipulacije da će neko da proceni kome će gospodin Pajkić da da tu nadležnost i da kaže da je ostala hrana ispravna, ako je ceo lanac neispravan, onda je neispravan i mora da se povuče iz proizvodnje. To je suština zakona. Ko je taj koji će da da takvu procenu? To je potpuno jedan član koji je neprihvatljiv.
Izvolite, gospodine ministre.
Hteo bih samo da kažem da su istovetni amandmani na član 26. poslanika Srete Perića i Gordana Paunović-Milosavljević i želeo bih da kažem da Vlada prihvata te amandmane i mislimo da će oni doprineti kvalitetu zakona.
Dakle, i taj amandman je postao sastavni deo predloga teksta. Na član 30. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? Dr Miroslav Marinković, izvolite.
Javio sam se po prethodnom amandmanu, ali me niste primetili na vreme. Samo sam hteo, ako je moguće, prvo da kažem gospodinu Mariću – vi ste vrlo tešku karakteristiku izneli za veterinarsku inspekciju koja svoj posao radi predano i vredno po zakonima koji već postoje. Dokaz jeste da nema širenja zaraza. Zamolio bih načelnika inspekcije i direktora Generalnog inspektorata da jasno kaže da je u ovom slučaju ceo slučaj procesuiran i da je kriminalna radnja stavljanje u promet i trgovina proizvodima koji nisu prijavljeni, i to nije samo stvar veterinarske inspekcije, nego i policije. Što se tiče laboratorija po ovom prethodnom amandmanu, svaku laboratoriju kvalifikuje za obavljanje analize i pregleda akreditacija i sertifikacija. Prema tome, ne postoji državni organ koji će odrediti koja laboratorija može, već postoje standardi EU koji su oličeni u standardima koje ona mora da ispoštuje da bi mogla da dobije akreditaciju. Kako su u akreditaciji i metode koje primenjuje kod dijagnostike, tako isto i u akreditaciji dijagnostikovanja pojedinih bolesti.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Posle uvida u sadržaj amandmana koji su na član 27. Predloga zakona podneli narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević i koji glasi – u članu 27. stav 3. se briše, radi unapređenja kvaliteta zakona, želim da kažem da prihvatamo taj amandman. Hvala vam lepo na sugestiji.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Narodni poslanik Dimitrijević ima reč.
Želim da se zahvalim gospodinu ministru i da istovremeno kažem kolegi da nije shvatio suštinu mog izlaganja. Niko nije govorio o validnosti akreditacije laboratorija, nego je govorio o nečemu drugom, o jednoj pojavi koja se već dešavala i na tu pojavu ukazujem da bi predupredio takve stvari.
Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podnela Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podnela poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo poslanik Arpad Fremond. Da li neko želi reč? Da, izvolite, gospodine Fremond.
Poštovana predsednice, poštovano predstavništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o bezbednosti hrane, na član 48. stav 2. koji glasi – subjekti u poslovanju hranom su dužni da koriste uputstvo za dobru proizvođačku i higijensku praksu u primeni HACCP. Subjekat u poslovanju hranom je dužan da ima u stalnom radnom odnosu odgovorno lice za sprovođenje dobre proizvođačke i higijenske prakse u primeni HACCP. Ovim članom zakona tražimo da posle reči – lice - se dodaju reči – odgovarajuće stručne spreme. Primedba u članu 48. se odnosi na stručnost lica koje će biti odgovorno za promenu dobre proizvođačke i higijenske prakse u primeni HACCP, pošto je veoma bitno da to bude lice prehrambene struke, jer u praksi se za odgovorna lica imenuju postojeći radnici koji su nekompetentni za obavljanje ovih zadataka. To je naročiti problem u proizvodnim pogonima malog i srednjeg obima, gde uglavnom nema inženjera tehnologa, pa ni majstora prehrambene struke.
Gospodine ministre, imate reč.
Radi unapređenja kvaliteta zakona, spremni smo da prihvatimo vaš amandman.
Zahvaljujem. Gospodin Fremond.
Zahvaljujem ministre.
Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 59. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podnela Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 60. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo poslanik Jovan Damjanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Živanoviću.
Podneo sam amandman na član 60, stav 4. da se briše. Ministar je rekao da genetski modifikovana hrana jeste hrana koja je zabranjena na teritoriji Srbije. Stav prema poljoprivrednim proizvodima koji su genetski proizvedeni, kao što su određeni genetski proizvodi, kao što je soja, ona je takođe zabranjena, kao što su to govorile moje kolege. Kao jedan od većih proizvođača soje, moram istaći da razlika između modifikovane soje i soje koja nije modifikovana u laboratorijama jeste samo po prisustvu totalnih herbicida. Vi ćete mi objasniti ako postoje još neke metode na kojima bi mogla da se otkrije razlika između modifikovane i obične soje prilikom prijema u određena skladišta. U semenu, odnosno u proizvodu soje je prisustvo totalnog herbicida i materija pokazuje koliko je totalnog herbicida prisutno u semenu soje, dok u običnoj soji tog herbicida nema, zato što sami znate kojim se herbicidima ova obična, naša domaća ili semenska soja, čime se prska. To je bitno i zato tražim da ovaj član 60. bi trebalo da se briše, iako sam naveo da se briše stav 4, jer i vi ste sami to rekli, da se modifikovana hrana koja je proizvedena ili uvezena mora zabraniti, to je vaš stav. Nemoguće je bilo kojom tehničkom obradom sprečiti ili smanjiti broj, količinu, a vi ćete mi reći da li sam u pravu ili ne, herbicida, totalnog herbicida sa kojima se na površinama prska. To sam isto pitao u laboratorijama, koje vi pominjete, kako i na koji način otkrivaju da li je soja modifikovana ili ne, onda su mi rekli po prisustvu herbicida.
Zahvaljujem. Gospodine ministre imate reč.
Generalno, razlika između standardne soje i genetski modifikovane se utvrđuje po prisustvu određenih gena. To je najčešći gen koji dovodi do otpornosti na totalne herbicide, a ne na osnovu prisustva samog herbicida. Pi-si-ar reakcijom se ustanovljava genetska modifikacija. Na takav način se to radi, a ne na osnovu prisustva samog herbicida, odnosno količine herbicida. Što se tiče čitave tematike, želim da vam kažem da Predlogom zakona o genetski modifikovanim organizmima, koji se takođe raspravlja u okviru ovih 15 zakona, zabranjeno je puštanje u promet, gajenje, uvoz i sve ostalo genetski modifikovanim organizama, faktički se samo dozvoljava njihova upotreba u naučne svrhe i samim tim nema potrebe da se diskutuje o tome u okviru ovog zakona.
Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 61. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podnela poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, treba reći nešto što je jako važno, da se radi o oblasti koja je jedina uzdanica Republike Srbije u ovim vremenima, a to je poljoprivreda. Treba posebno istaći da jedino Ministarstvo za poljoprivredu je izašlo pred narodne poslanike i daje objašnjenja i odgovore na poslanička pitanja, što nije praksa od strane drugih ministarstava i drugih ministara. To nije pohvala ministra, ali ovo što radi Ministarstvo za poljoprivredu treba da rade i druga ministarstva, a ne da beže od narodnih poslanika. Ono što je bitno, hteo sam ovog puta samo da napomenem, pošto je u vezi sa poljoprivredom i baštovanska industrija, svojevremeno, još 1919. godine, naš čuveni i najveći naučnik svih vremena Mihajlo Pupin na Kongresu zadrugara u Beogradu rekao: "Jedan mi prijatelj iz Bečkereka piše i tuži se ovako – imamo žita i kukuruza, ječma i ovsa i svake druge hrane u izobilju, ali nemamo novca. Nismo gladni hrane, ali smo gladni para. Najgladniji među nama je seljak, mada ima hrane i stoke u izobilju ipak nema ni prebijene pare. Kada seljak pati od kubure u novcu, onda svaki pati od iste kubure. To je bolest od koje nam boluje i trgovina, industrija, zemljoradnja i ceo državni aparat". Kad god se setim (on sada govori), slasti i mirisa idvorskih šljiva i trešanja (tamo gde je on rođen), bresaka i kajsija, jabuka i krušaka, grožđa i drugog voća, koje sam uživao u mom detinjstvu i u starijim godinama za vreme posete mome rodnom selu, uvek mi se pojačava vera. Te slasti i tog mirisa nema čak ni u Kaliforniji, ni u Floridi, pa ni u drugim južnim krajevima Severne Amerike. Znam da idvorsko voće i povrće ne može da uzima prvo mesto u odnosu na druge krajeve Srbije, kao što je grožđe vršačko, negotinsko, sremsko itd, a šta da kažem o tetovskim i metohijskim jabukama i kruškama, pa o breskvama i šljivama i drugom jugoslovenskom voću, kome nema ravna u celoj Americi, još manje u Severnoj Americi. Posebnu pažnju, gospođo predsedniče, ako mi dozvolite samo još dve-tri rečenice, tadašnji naš čuveni i neprevaziđeni naučnik Mihajlo Pupin posvećuje voću i povrću, baštovanluku i da se poljoprivreda uvede u nastavu, kao nastavni predmet u osnovnim i srednjim školama i da posebno učitelji moraju za to biti obrazovani da predaju u osnovnim i srednjim školama i pripremaju kadrove da se bave poljoprivredom. Dakle, poljoprivreda je jedina uzdanica. Samo bih zamolio, na kraju, gospodina ministra da mi odgovori ukoliko može, da li su pokrenuti postupci u lokalnoj samoupravi na teritoriji cele Republike Srbije da se vrate pašnjaci selima i seljacima, s obzirom na odredbe Zakona o vraćanju pašnjaka selima iz 1992. godine?
Na član 63. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodin ministar, izvolite.
Zahvaljujem gospodinu Peri Jojiću na lepoj diskusiji. Ono što hoću da kažem je da Zakon o utrinama i pašnjacima, koji definiše vraćanje utrina i pašnjaka selima na korišćenje, u nadležnosti je drugog ministarstva. Nije naše ministarstvo resorno. Ono što generalno mislim o tom zakonu je da on ima jednu malu grešku, a to je da se svuda pominje selo. Selo ne može biti prepoznato kao deo lokalne samouprave, nažalost. Iz tog razloga daleko bi bilo bolje da se u samom zakonu nađe termin – mesna zajednica, koja definiše određeno selo kao mesnu zajednicu. O tome smo jednom prilikom diskutovali. Ali, generalno, neke lokalne samouprave su krenule u implementaciju ovog zakona, neke ne. To je u nadležnosti samih lokalnih samouprava, da implementiraju taj zakon, tačnije ni sam predlagač, odnosno ministarstvo nadležno za taj zakon ne može da utiče na to. Zato je data nadležnost lokalnim samoupravama da rade u skladu sa zakonom.
Samo se prijavite da bih vam dala reč.
Gospodine ministre, shvatam i poznajem taj zakon, a poznajem i onaj zakon, kao što je i vama dobro poznato, koji je iz 45. i 55. godine, kada su oduzeti pašnjaci seljacima i prešli u opšte društvenu imovinu, ali ovaj zakon iz 1992. godine normiran da se selima moraju vratiti pašnjaci. Ali, ima jedna tu prepreka, došlo je do zloupotrebe pašnjaka od strane pojedinaca na lokalnom nivou i od strane nekih kombinata, koji su sada prešli u ruke pojedinih tajkuna. Ti tajkuni danas ulaze u pašnjake, preoravaju, nikom ne plaćaju, kao što je slučaj na teritoriji južnog Banata, posebno kada je u pitanju Pančevo, Kovin, Kovačica, Opovo, Plandište, Alibunar, Bela Crkva i Vršac. Tamo je haos. Zbog toga bi, po mom mišljenju, Ministarstvo moglo da da veliki doprinos, da traži izveštaje o sudbini pašnjaka i da traži izveštaj da li su pokrenuti postupci od strane lokalne samouprave da se ti pašnjaci vrate. Ogromne su površine, po 200-300 hektara ušli su ljudi, preorali i koriste, nikom ništa ne plaćaju. Zbog toga mislim da bi Ministarstvo dalo veliki doprinos, velike su površine u pitanju, velika je korist individualnim poljoprivrednim proizvođačima, posebno stočarima, za proizvodnju mesa i napasanje stoke.
Na član 65. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman podneo je Miroslav Marinković. Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 90. amandman su zajedno podneli je narodni poslanici Milica Radović, Miroslav Petković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Donka Banović želi reč. Izvolite.
Član 90. nosi naslov – Stupanje na snagu ovog zakona, i tu u Predlogu zakona stoji da i ovaj zakon, kao i ostali zakoni odnosno predlozi zakona koji se usvajaju u ovom domu, uglavnom stupaju na snagu osmog dana od dana objavljivanja u Službenom glasniku Srbije, s tim što se i u Predlogu navodi da se jedan izvestan deo odnosno neki članovi i njihova primena se donekle odlaže, odnosno ovde piše da je uvođenje NASSR na sistem brzog obaveštavanja i uzbunjivanja, hitne mere i upravljanje kriznim situacija, kao i na monitoring, primenjuju od januara 2009. godine. Molim vas, ovo je već kraj maja 2009. godine. Ne vidim kako gospodin Dragin misli da će se ovo primenjivati retroaktivno pet meseci unazad. Imamo mi jednog ministra koji često dolazi u ovaj visoki dom i za sebe često kaže – nisam Hari Poter. Ne znam da li gospodin Dragin smatra da jeste Hari Poter ako smatra da će moći zakon ili deo ovog zakona da se primenjuje pet meseci unazad.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
To je zato da ne bih bio u kontradiktornosti za zakonom o veterini, koji kaže da od 1. septembra se mora primenjivati. Iz tog razloga. Možete pogledati zakon o veterini, pa ćete videti.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Saša Dragin, ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem na saradnji. Nastavljamo sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Šestu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika,konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno više od trećine, te postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Dragan Todorović, sa mesta: Opet mi ne radi kartica.) Pritisnite to centralno dugme da vam dam reč.