Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika. Da bismo ustanovili koliko nas ima u sali, molim narodne poslanike da ubace kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je u ovom momentu u sali 85 narodnih poslanika, što znači da postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. našeg Poslovnika. (Da) Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim da u ime Liberalno demokratske partije izrazim saučešće i punu solidarnost sa građanima Minska i Belorusije, nakon jučerašnjeg, po svemu sudeći, terorističkog napada koji se dogodio, i svaku vrstu pomoći. Naravno, to samo potvrđuje značaj onoga o čemu ovde stalno govorimo. To su izazovi modernog sveta, opasnost od terorizma, potreba da se zemlje međusobno povezuju, integrišu u bezbednosne saveze, blokove i da na taj način organizovanije i efikasnije vode tu borbu. Da se vratim na pitanje. Imam pitanje za predsednika Vlade i voleo bih da, kada budem dobijao odgovor, odgovor zaista bude od predsednika Vlade. Prošle nedelje sam dobio odgovor na poslaničko pitanje koje sam postavio pre dve ili tri nedelje, a koje je uputio ili potpisao zamenik premijera. Naravno, ne verujem da se on bavio davanjem odgovora na to pitanje, prosto je potpisao kao dežurni potpredsednik Vlade, ali moje pitanje nije bilo upućeno čak ni Vladi, nego isključivo premijeru, s obzirom na to da se odnosilo na ekonomsku oblast. Dakle, moje današnje pitanje je, da mi premijer odgovori, koje su dve ili tri mere koje će preduzeti u narednih nekoliko meseci kako Srbija, bar 2011. godinu, ne bi završila kao zemlja sa ubedljivo najgorim performansama u ekonomskom smislu u regionu? Pre dva dana su izašle procene projekcije, jedan dosije praktično za zemlje Balkana, kada su u pitanju efekti ekonomskih mera njihovih vlada, način i efikasnost odgovora na svetsku ekonomsku krizu, i Srbija ne da nije lider u regionu nego je po svim tim parametrima, po svim performansama, ili poslednja ili pretposlednja. Lideri smo po stopi inflacije. U prošloj godini je 20 puta bila veća inflacija u Srbiji nego u Crnoj Gori. Kada smo juče pripremali tu izjavu za javnost, neki ljudi u stranci su tražili da proverimo nekoliko puta da se nije omakla greška. Naš zamenik predsednika Nenad Milić, koji ima to policijsko iskustvo, i uvek veruje u snagu isključivo pisanih dokaza, tražio je da nekoliko puta to proverimo. Tačno je, dvadeset puta je veća inflacija u Srbiji nego u Crnoj Gori. Naravno da jedan od razloga za to i što je Crna Gora uvela evro kao svoju valutu, ali je to jedan od razloga zbog kojeg se LDP godinama zalaže za uvođenje dvovalutnog sistema. Deset puta je viša stopa inflacije u Srbiji nego u Hrvatskoj. Ona je tamo 1%, a u Srbiji je preko 3%, odnosno bila je 10,3% u protekloj godini. Stopa nezaposlenosti je dva puta veća u Srbiji nego u Hrvatskoj i Crnoj Gori. Neću ni da govorim o zaradama. Ono što je najgore za građane ove zemlje je što se njima stalno šalje poruka da je to prirodno stanje, da je to neka zla sudbina. Srbija može po svim ekonomskim parametrima da bude uporediva sa zemljama regiona i da bude čak ispred njih, samo su druge zemlje donele neke političke odluke koje Srbija još uvek nije spremna da donese i nisu spremne da donesu političke stranke u Srbiji. Pre svega one dve koje sebe vole da opisuju kao najveće i najuticajnije, koje ovih dana vode tu besmislenu raspravu oko toga ko će prvi preseći i saopštiti da će izbori biti 18. decembra, iako svi u zemlji znaju da će, naravno, izbori biti u decembru. Zbog toga je ovo moje pitanje vezano za ovu godinu, odnosno za to sa čime ćemo pred građane. Sve te druge države su donele te odluke. Sve su ili integrisane potpuno u NATO ili su vrlo blizu te integracije. Mnogo su dalje odmakle od nas u evropskim integracijama i sprovele su unutrašnje tržišne reforme. Tamo se ne sprovodi ponovno podržavljenje kompanija, nego je proces obrnut. To su zemlje koje su počele reformu svog javnog sektora, javnih preduzeća. U Srbiji, Poreska uprava ne sme da kontroliše javna preduzeća, čak ni u tom smislu da li koriste nelegalan softver. Zvaničnici Poreske uprave, to sam jutros gledao na Javnom servisu – RTS, čak se hvale time kako u ovom trenutku neće kontrolisati javna preduzeća i građane, ali će zato ulaziti u privatne kompanije, u privatni sektor i tamo zavoditi neki red. To je direktna diskriminacija, kao što je uvredljiv taj odgovor koji sam pominjao i koji sam dobio prošle nedelje, moje pitanje je bilo koliko je državnih garancija aktivirano, koliko smo platili, samo za tri javna preduzeća, u 2009. i 2010. godini, EPS, „Putevi Srbije”, „Železnice Srbije”? Odgovor je uvredljiv – nije aktivirana nijedna garancija, nego je država iskoristila svoje pravo da plati umesto primarnog dužnika. Drugo pitanje je bilo: kada će država dobiti taj svoj novac nazad? Odgovor je u jednoj rečenici – u zakonskom roku; iako je zakonski rok odavno prošao. Kada se ovde drmala Vlada, pre dva meseca, bilo je mnogo prigovora na to što radi ili što je radio potpredsednik Vlade i ministar Dinkić, da su subvencije u privatnom sektoru prevelike za novo radno mesto. Ako pogledate godišnje subvencije koje odu na železnicu Srbije, to je 160 miliona evra za 20.000 radnika. Mi svake godine platimo 8.000 evra po zaposlenom u „Železnicama Srbije” nizašta, i tako iz godine u godinu. Očekujem da ovaj odgovor Vlade makar na ovo pitanje bude nešto ozbiljniji nego onaj prošli.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Milorad Buha ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, u ime SRS postaviću pitanje vezano za utvrđivanje državnih granica. Poznato je u međunarodnom pravu, a i nacionalnom pravu, da je određivanje i utvrđivanje državnih granica bitan državnički posao, državno pitanje, pitanje suvereniteta i integriteta. SRS je prošle godine uputila Predlog rezolucije o utvrđivanju državne granice sa Republikom Srbijom. Poznato je da nemamo utvrđene državne granice ni sa ostalim republikama bivše Jugoslavije, ni sa BiH, ni sa Crnom Gorom, ni sa Makedonijom. Poznato je da postoji jedna radna grupa, odnosno komisija, koja radi na utvrđivanju državne granice, međutim, prošlo je 20 godina od razbijanja bivše Jugoslavije, a nemamo utvrđene državne granice. Postavlja se pitanje odgovornosti, ko je odgovoran za ovakvo stanje u ovoj oblasti? Odgovorna je Vlada. Moje pitanje se odnosi na to ko radi u ovoj komisiji, koje su aktivnosti ove komisije i najbitnije pitanje – koja je strategija ove komisije? Iz sredstava informisanja, posle trojnog sastanka našeg predsednika sa premijerima Hrvatske i Slovenije, list „Blic” je objavio informaciju da su se na trojnom sastanku, između ostalog, dogovarali oko granica. To nije bilo centralno pitanje, ali se o tome razgovaralo. Naime, prema informacijama do kojih je došao ovaj list, a i hrvatska štampa je nešto po tom pitanju objavila, postignut je tajni dogovor. Zašto tajni? Postoji komisija, zašto ona ne radi? Da li su ustavne nadležnosti predsednika Republike da se on dogovara? To nije njegovo ustavno određenje i on ta prava nema. Međutim, on se petlja u sve, pa i u ovu oblast. Što se tiče državne granice sa Republikom Hrvatskom, ona je otvorena. Područje Baranje, istočne Slavonije i zapadnog Srema, nikada nijednim međunarodno pravnim aktom nije utvrđeno. Trenutno je to okupirana teritorija, to je prostor Republike Srpske Krajine, to pitanje je otvoreno iz više razloga i sa više aspekata. Jedan od aspekata je istorijski, drugi je kulturološki, demografski itd. Područje Slavonije i Baranje nikada teritorijalno, administrativno, prosvetno itd, nije bilo vezano za Hrvatsku. Zato je vrlo značajno, sa aspekta SRS, da se utvrdi strategija. Bez jasne nacionalne strategije o određivanju granica, niko nema pravo, prema odredbama Ustava i prema odredbama mnogobrojnih zakona, da se sam dogovara i pregovara o pitanju državnih granica, kao i o drugim bitnim i vitalnim problemima naše države. S druge strane, na istom trojnom sastanku, prema čak i izjavama učesnika ovog trojnog sastanka, naš predsednik Boris Tadić je izjavio da je spreman da povuče kontratužbu protiv Republike Hrvatske. Zbog javnosti, SRS mora ukazati na pogubne posledice povlačenja te kontratužbe. Zbog čega? Zbog toga što smo tuženi od Republike Hrvatske za genocid nad hrvatskim narodom. S druge strane, Vlada je u toku 2009. godine usvojila kontratužbu kojom je jasno rekla da je nad Srbima iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske počinjen genocid. Niko nema pravo da odustaje od te kontratužbe, upravo zbog genocida. Karakter ratnog zločina genocida, kao najstravičnijeg zločina, je takav da ne mogu političari o tome da se dogovaraju. Ako je to upućeno Međunarodnom sudu pravde u Hagu, Međunarodni sud pravde u Hagu je taj koji će odlučiti da li je postojao genocid ili nije. Prethodni dogovor o povlačenju tužbe je krivično delo. Upozoravamo predsednika Republike da se uozbilji. Nema nikakvog dogovora. Vlada Republike Srpske Krajine, u progonstvu, u više navrata je ukazivala na dogovornu politiku predsednika države, koji je u poslednjih godinu i po dana u više navrata izjavio da je spreman na kompromis i dogovor. Hrvatska strana, koja je to pokrenula 1999. godine, izlazi sa istim stavovima. Nedopustivo je i štetno po srpske nacionalne interese da se ovo pitanje sada putem dogovora povuče iz sudskog postupka. Pored toga, na ovom trojnom sastanku su pokrenute određene inicijative…
Vreme, gospodine Buha.
Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom članu? (Da) Gospodin Lapčević ima reč.
Poštovano predsedništvo, uputiću pitanje Ministarstvu finansija, da mi odgovori kakva je naša ekonomska politika i kako Ministarstvo finansija i Vlada Republike Srbije planiraju da održe stabilnost u zemlji, u smislu inflacije i u smislu održivog zaduživanja zemlje? Naime, u prethodnoj godini država Srbija je bila lider u Evropi po visini inflacije, koja je iznosila 11,6 posto. U prva tri meseca ove godine inflacija je iznosila 5,5%, što će, po procenama stručnjaka, biti preko 14% na godišnjem nivou. U svakoj normalnoj zemlji, kad inflacija pređe 3%, podiže se stepen uzbune na najviši mogući nivo, jer to znači da će se potpuno poremetiti odnosi u državi i da će privreda pretrpeti najveće štete i ukoliko inflacija bude iznad tog nivoa. U prethodne tri godine smo imali rapidno povećanje deficita u republičkom budžetu, sa nekadašnjih 14 milijardi, koliko je bilo 2008. godine, popelo se na 50 milijardi 2009. godine, a 107 milijardi, 2010. godine, da bi za 2011. godinu planirani deficit u budžetu dostigao 120 milijardi dinara. U prethodnih nekoliko meseci hrana je poskupela za više od 11%, a potrošačka korpa je skočila za preko 30%. Cena naftnih derivata je među najvećima u regionu i trenutno iznosi oko 1,30 evra za litar bilo benzina, bilo evro dizela, što je sigurno jedna od najvećih cena u Evropi, i u toj strukturi cene, akcize i porezi su daleko najveći u odnosu na sve države u regionu. U takvoj situaciji, pored realne inflacije koja je u prva tri meseca veća od 5,5%, evro je pao sa 107 dinara, koliko je bio u decembru, na 101 dinar, koliko je danas. Prosto je neverovatno da inflacija raste, da cene rastu, da su cene hrane daleko više nego što su bile prošle godine, a da, s druge strane, evro pada. Državi zvaničnici na to kažu da je to dobar signal i da je to u stvari signal da raste poverenje stranih investitora u državu Srbiju i da će se to odraziti, u pozitivnom smislu, i na zaduživanje građana, što sigurno kratkoročno jeste tačno, ali je pitanje da li je to održivo stanje i dokle će to ići? Ako imamo u vidu da, od planiranih četiri milijarde evra direktnih stranih investicija, do dana današnjeg nije ušao nijedan evro, postavlja se opravdano pitanje – na koji način država utiče da evro pada, a da s druge strane cene nezadrživo rastu? Što se tiče ekonomista, odgovor je očigledan i jasan, da je država Srbija u prethodnih nekoliko meseci prodala ogromne količine državnih obveznica i na taj način, kroz upumpavanje strane valute kroz banke, pala je potražnja za dinarima i logično je da će biti i pad evra. Međutim, ako se ima u vidu da će te državne obveznice doći na naplatu, za tri, šest meseci ili godinu dana, logično je očekivati da će evro tada znatno skočiti i da će država Srbija doživeti ekonomski krah. Moje pitanje je konkretno Ministarstvu finansija – koliko je država Srbija prodala državnih zapisa u prethodna tri meseca? Ko su bili najveći kupci i koliko će po tom osnovu državni budžet morati da plati kamata na te državne zapise, što će direktno biti trošak u budžetu, a podneće ga građani Republike Srbije?
Narodni poslanik Nada Kolundžija ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje će u suštini biti retoričko i postavljam ga Vladi. Postavljam pitanje – da li je Vlada Republike Srbije promenila svoju politiku, jer znamo da je politika ove vlade, i ne samo ove vlade nego i prethodnih vlada, bila, sve do sada, nadam se da će i ubuduće, da su zločini individualni, dakle da ne postoje države zločinci i da je svaki napor države i Vlade, pa i predsednika Republike, da se izvrši puna individualizacija zločina i da se na taj način skine odgovornost, između ostalog, i sa Srbije, politika i strategija koju ova zemlja vodi i koju vodi takođe i predsednik Republike? Da li je još uvek ustavno određenje da predsednik Republike predstavlja i zastupa Republiku Srbiju i predstavlja državno jedinstvo Republike Srbije, jer ako je tako, onda je njegovo ustavno ovlašćenje da zastupa zemlju, da zastupa interese njenih građana, i da u tom zastupanju traži rešenja koja su u najboljem interesu građana Republike Srbije. Da li je još uvek politika ove vlade da priznaje suverenitet drugih zemalja, a da sve sporove vezane za granice, pa i druge sporove, rešava mirnim putem, traženjem kompromisnih rešenja? Jer, ovde smo čuli optužbe da neko krši ustavne odredbe, da neko pravi navodno nekakve tajne dogovore, da neko povlači poteze koji su navodno na štetu građana Srbije. Mi smo, kada smo glasali za ovu vladu, ovlastili ovu vladu. Građani, kada su birali predsednika Republike, dali su mu poverenje da obavlja svoje ustavne nadležnosti i da vodi politiku u skladu sa onom politikom koju je utvrdila Vlada Republike Srbije, a narodni poslanici u Skupštini Republike Srbije izglasali program Vlade Republike Srbije, u kojoj, ponavljam, suverenitet drugih država priznajemo. Smatramo da su za zločine odgovorni pojedinci i da oni treba da odgovaraju i da svaki, bilo čiji, pokušaj da optuži državu, a znamo da Srbija ima jednu takvu optužbu i potencijalnu drugu, da je to nanošenje ogromne štete državi Srbiji i građanima Srbije. Zbog toga mislim da svako ko pokušava da primenjuje različite kriterijume zapravo nanosi ogromnu štetu državi Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da upitam premijera i ministra Ćirića – da li su sačinili plan za rešavanje nezaposlenosti u regiji Sandžak, konkretno u Novom Pazaru, kao regionalnom centru, s obzirom na to da blizu 30.000 građana Novog Pazara nema posao? Više puta sam tražio ovde da se Vlada potrudi i da nađe strateške partnere, kao što je to uradila u slučaju „Zastave”, i na taj način pospešila zapošljavanje u Kragujevcu. Za tu svrhu je Vlada morala da odvoji par stotina miliona evra, što u infrastrukturu, što u zajedničko ulaganje u firmu. Pomoću „Fijata” Vlada je odvojila desetine miliona evra da investira na Staroj planini, što pozdravljaju građani Sandžaka. Kada je teško Boru i industriji u Boru i Majdanpeku, Vlada odvoji 100 i nešto miliona evra da prorade nove peći, da ne ode firma u stečaj, da se tamo zaposli par hiljada ljudi. Kada je teško u Kuršumliji, „Simpo” se javi i jednim mahom zaposli 350 ljudi, i to pozdravljaju građani Sandžaka. Kada treba paraćinska fabrika da ode u stečaj, javi se „Srbijagas”, izvrši konverziju duga, uđe u kapital, a ne da propadne. Drugi budžet u našoj državi, posle republičkog, to je budžet grada Beograda. Kada PKB treba da ode u stečaj, javi se grad Beograd i kaže – ne damo da PKB ide u stečaj, hoćemo da zaposlimo tamo dve hiljade i nešto ljudi, hoćemo tu firmu da držimo. Jedino u Sandžaku Vlada Republike Srbije nijednom ne izlazi sa strateškim planom, da kaže – ''Vojin Popović'' je jako bitan i regionalni je neki privredni igrač, napravićemo strateški plan, uložićemo 10-20 miliona u ovaj kombinat, stavićemo ga na noge, a onda ćemo da tražimo strateškog partnera. To treba da uradimo u Prijepolju. Tražim od Vlade Republike Srbije da u što kraćem roku izađe sa jednim strateškim ekonomskim planom, sa jasnim planom, akcionim, koji je vremenski ograničen, šta će da uradi da se afrički stepen nezaposlenosti u Novom Pazaru reši?
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Zoran Nikolić (do 24. aprila), Dragoljub Mićunović, Nataša Vučković, Branka Ljiljak, Marko Đurišić, Edip Šerifov i Konstantin Samofalov. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačka 13, 14. i 15. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvala i gospodina Dragana Šutanovca, ministra odbrane i Nebojšu Ćirića, ministra ekonomije i regionalnog razvoja, a sednici sam pozvala da prisustvuju i: Dragan Radulović, sekretar Ministarstva odbrane, Milorad Todorović, sekretar MUP-a, Ilija Pilipović, pomoćnik ministra odbrane, general prof. dr Bojan Zrnić, načelnik Uprave za odbrambene tehnologije u Ministarstvu odbrane, Milorad Perić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane, Branislav Zec, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Milan Josipović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Jasmina Roskić, načelnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Nastavljamo rad. Prelazimo na 13-15. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU UGOVORA O USVAJANjU NATO KODIFIKACIONOG SISTEMA, SPORAZUMA S ČEŠKOM O POLICIJSKOJ SARADNjI U BORBI PROTIV KRIMINALA I SPORAZUMA S KAZAHSTANOM O UZAJAMNOM PODSTICANjU I ZAŠTITI ULAGANjA (zajednički jedinstveni pretres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstven pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 13, 14. i 15, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe, iznosi pet časova te da se raspodeljuje na sledeći način: poslanička grupa Za evropsku Srbiju ima jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa G17 Plus – 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa „Napred Srbijo” – 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica – 24 minuta; poslanička grupa SPS – JS – 18 minuta; poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Obaveštavam vas da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa po ovim tačkama dnevnog reda: narodni poslanik Saša Dujović – poslaničku grupu SPS – JS, narodni poslanik Jovan Palalić –poslaničku grupu DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Vlajko Senić – Ujedinjeni regioni Srbije, narodni poslanik Boris Aleksić – poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstven pretres. Da li predstavnik predlagača, ministar Dragan Šutanovac želi reč? (Da) Izvolite, gospodine ministre.
Naime, obrazložiću dva predloga koja su stigla iz Ministarstva odbrane i Ministarstva unutrašnjih poslova. Ministar unutrašnjih poslova je službeno odsutan, pa ću danas zamenjivati njega ovde u parlamentu. Prva tačka je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije, koju predstavlja Ministarstvo odbrane i Grupe nacionalnih direktora NATO-a, za kodifikaciju. To je pre svega privredno, a ne vojno pitanje. Radi se o internacionalnom sistemu oglašavanja proizvoda, naoružavanja i vojne opreme, uključujući i sve logističke potrebe. Taj kodifikacioni standard ide u pravcu industrijskog standarda i vrlo je moguće da će u nekom narednom periodu da, upravo, bude usvojen kao industrijski standard. Ovim standardom trenutno je u svetu pokriveno 63 zemlje, od kojih je 28 zemalja članice NATO-a i 35 zemalja koje nisu u NATO-u. Neke od njih nemaju apsolutno nikakvu direktnu vezu sa NATO-om, ali žele da budu u standardu koji omogućava da njihova odbrambena industrija plasira svoje proizvode u sve zemlje koje funkcionišu po tom standardu. Podsećam da će kodifikacijom naša odbrambena industrija dobiti kodifikacione brojeve za svaki proizvod koji poseduje. Naći će se u svim svetskim katalozima i biće izuzetno važno da ono što smo do sada napravili kao veoma veliki uspeh konačno dobije i svoj standard čime ćemo moći da se pojavimo i u onim zemljama gde do sada nismo mogli ući zbog nemanja tog broja. Naglašavam da se ne radi o nečemu što ima ikakve veze sa politikom. Naprosto, danas kada imate problem da prihvatite da postoji nešto što je standard, a u isto vreme nažalost postoji veliko neznanje. Reći ću vam da su među 35 zemalja, koje su pristupile tom kodu, upravo zemlje kao što je Rusija, Brazil, Indija, i da ne čitam imena ostalih 32 zemalja, što ukazuje da postoji visok nivo svesti u tim zemljama. Ubeđen sam da će postojati visok nivo svesti upravo u ovom parlamentu, da ispoštuje potrebe našeg sistema odbrane, ali pre svega naše odbrambene industrije, koja, kao što znate, proteklih godina beleži izuzetno velik porast izvoza našeg naoružanja i vojne opreme. S ovim standardom, mogu da kažem, očekujemo da da napravimo i bolje rezultate, jer se pojavljujemo onda u knjigama u kojima do sada nismo imali. Ugovor o saradnji je potpisan u Edinburgu, dvadeset i petog maja 2010. godine, i praktično sa ratifikacijom, u parlamentu Srbije, mi bismo konačno pristupili NATO kodifikacionom sistemu. Mislim da je to nešto što zaista treba da dobije podršku, jer to nije politička podrška, to je ekonomska podrška, to je podrška za razvoj naše industrije i nadam se da će poslanici koji dolaze iz gradova i opština u kojima postoji naša industrija dati podršku ovakvom ugovoru. Nemam sumnje da će iz nerazumevanja pojedini poslanici imati problem da prihvate da mi nešto radimo sa NATO-om, ali ako kažemo da su u tom standardu sve zemlje Evrope, kad kažem „sve zemlje”, mislim na sve zemlje EU, onda je dovoljno reći da je to za nas izuzetno važno. S druge strane, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike o policijskoj saradnji u borbi protiv organizovanog kriminala, želim da vas podsetim da MUP u poslednje vreme ostvaruje izuzetno velike rezultate na razvoju međunarodne saradnje, i da je Ministarstvo unutrašnjih poslova u proteklom periodu potpisalo veliki broj ugovora o saradnji u oblasti policijskih poslova, koji omogućuju da se veliki broj kriminalaca nađe upravo iza rešetaka, gde im je i mesto. Ovaj sporazum potpisan je na inicijativu ministra unutrašnjih poslova gospodina Dačića prilikom njegove posete krajem januara 2009. godine, a potpisan je 17. 12. 2011. godine. Dobro, imam ovde pogrešno napisano, ali nije to ni važno. Saradnja uspostavljena ovim sporazumom odnosi se na oblike kriminalnih aktivnosti, a naročito na organizovani kriminal, terorizam i njegovo finansiranje, krivično delo protiv života i zdravlja, trgovina ljudima, krivično delo u vezi sa ilegalnim migracijama, krivična dela nad decom, trgovina drogama, sajber kriminal, trgovina oružjem, krivična dela vezana za predmete od kulturne i istorijske vrednosti, falsifikovanje novca, i drugih falsifikata. Nadležni organi putem ovog sporazuma razmenjuju informacije, koordiniraju aktivnosti i pružaju uzajamnu podršku u radu, sa mogućnošću uspostavljanja zajedničkih tela i slanje eksperata u drugu zemlju potpisnicu. Ceneći vaše vreme i potpunu opravdanost prihvatanja ovakva dva zakona, svoje izlaganje sam sveo na najkraće moguće.
Da li izvestilac Zakonodavnog odbora Vlatko Ratković želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč?(Da) Gospodin Čedomir Jovanović ima reč.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, izgleda da većina drugih šefova poslaničkih grupa želi nekako da izbegne raspravu o ovoj temi upravo zbog onog što ste vi sami rekli u svom kratkom izlaganju. Naravno da se ne može razgovarati o NATO-u, a pojam NATO svoditi na privredu i ignorisati politički aspekt koji proizilazi iz velikog ćutanja koje mi smatramo dokazom slabosti našeg društva i države da se odredi prema NATO. Mislimo da nije dovoljno reći kako 63 zemlje prihvataju ovaj NATO standard, i da biste vi bili potpuno u pravu kada biste govorili o privrednim aspektima odluke koju mi donosimo, da je ova zemlja prethodno rekla šta želi u svom odnosu sa NATO-om. Pozivanje na Rezoluciju parlamenta iz decembra 2007. godine, u kojoj se nalazi samo jedna rečenica kojom se mi deklarativno opredeljujemo za komplet vojne neutralnosti, danas više nije dovoljan. To je praktično neodrživo. Odnos prema NATO-u je jedno od ključnih političkih pitanja na koje mi, čak i svojim ćutanjem, dajemo odgovor. Taj odgovor nije zadovoljavajući. Nije zadovoljavajući za one koji se protive integraciji Srbije u NATO, i nije zadovoljavajući za nas koji želimo što brže integracije Srbije u NATO. Jedan od razloga našeg insistiranja na povezivanju i jasnom partnerstvu i učešću Srbije u NATO-u je naravno i ekonomski benefit, koji tako nešto prati. Njega možemo da vidimo ovde, on je toliko jasan i nimalo nije sporan, s obzirom da je prihvatljiv i za zemlje koje nisu članice NATO-a. Gospodine ministre, nas interesuje politika. Naravno, ni danas nećemo moći da dobijemo neki konkretni odgovor, kao što to nismo mogli da dobijemo ranije. Smatramo ćutanje, ili pozivanje na jednu rečenicu Rezolucije iz 2007. godine, zapravo dokazom konfuzije u kojoj se zemlja nalazi, ali i slabosti. Kao stranka smo otvorili i pokrenuli to pitanje u razgovoru sa predstavnicima Ruske Federacije, ovde u Skupštini, sa predsednikom Ruske Vlade. To pitanje otvaramo i u dijalogu koji imamo sa predstavnicima drugih zemalja koji dolaze u Srbiju, ili onih sa kojima se srećemo u svetu. Pre svega, to pitanje postavljamo u kontaktima sa predstavnicima vlasti našeg regiona. Gospodine Šutanovac, NATO doživljavamo kao jedini efikasan i konkretan put kojim se Srbija izvodi iz preširoke izolacije. Ne zaostajemo samo politički za svojim susedima i čitavim regionom, zaostajemo ekonomski. Juče su objavljeni poražavajući parametri koji Srbiju opisuju kao zemlju u kojoj je inflacija deset puta veća nego u bilo kojoj zemlji u našem susedstvu, broj nezaposlenih je dva puta veći nego u bilo kojoj zemlji u susedstvu, a stepen industrijske proizvodnje je na poražavajućem nivou od 50% onoga što je Srbija proizvodila pre 20 godina, tačnije 1989. godine, a sa kojom se poslednjom poredimo zbog haosa koji su sledili nakon nje. Gospodine Šutanovac, nije sporno da ćemo mi ovo podržati. S druge strane, postavlja se jedno pitanje na koje vaša Vlada mora da da odgovor. On može da bude pozitivan i može da bude negativan, ali treba da bude jasan. Kakav se to politički rasplet očekuje u Srbiji, pa će u budućnosti biti moguće reći ono što je logično i ono što je jasno svakome ko se ozbiljno bavi politikom? Mi ne možemo da ostvarimo nijedan od svojih nacionalnih ciljeva, ukoliko bežimo od onog puta kojim su sva druga društva regiona Istočne Evrope krenula, ostvarujući svoje nacionalne ciljeve. Kada govorimo o EU, onda mi NATO vidimo ne samo kao prečicu članstva u EU nego i kao jedinu vezu koja može spojiti ono što je međusobno toliko različito kao što je različit sistem vrednosti EU i Srbije. Nije nam bilo potrebno posrtanje na Zakon o narodnim poslanicima ili blanko ostavkama da bismo shvatili koliko su nespojivi naši sistemi. Kroz koji oblik saradnje će se Srbija vrednosno menjati? Mi mislimo, između ostalog, nezaobilazno: i kroz saradnju sa NATO-om i proces integracija koji su krenuli svi drugi oko nas. Naravno, ministar odbrane ne može da donese tu odluku, ali vi ste potpredsednik DS. Kada će biti veća podrška za takvu politiku u Srbiji od one koju trenutno imamo? Da li će NATO stalno biti tema koju ćemo prolongirati zbog toga što nije popularno krenuti joj u susret? Mi smo 2008. godine jasno definisali politiku koja treba zemlju da promeni. Ta politika ne samo što nije ostvarena, nikada se nije ni pokušalo sa njenom realizacijom. Ono što je bilo pozitivno u vašoj Vladi, a uglavnom se vezuje za vaše ministarstvo, zaobilazi jednu istinu. Vi ste na to ministarstvo došli sa politikom, pa ste od njega napravili nešto što ministarstvo nikada nije ni bilo. Niste vi došlo na to ministarstvo kao ekonomista. To što neko danas sarađuje sa našom vojnom industrijom, to govori o kompatibilnosti naše vojne industrije sa jednim poretkom koji postoji u svetu. Nedostaje politička kompatibilnost. Nas interesuje kada će ona biti uspostavljena. Naravno da je odnos prema NATO-u suština političkih reformi u Srbiji. Na takav način se konkretizuje sposobnost ovog društva da uspostavi veze i zakorači zajedno sa onima ka kojima se, navodno, kreće. Vrlo često, kao odgovor na pitanje našeg članstva u NATO, moramo da slušamo podsećanja na 1999. godinu. Mislimo da upravo zbog te 1999. godine Srbije treba da krene događajima u susret. Da uprkos tom velikom konfliktu i sukobu, mi moramo razviti saradnju sa NATO-om na isti onaj način na koji smo posle Drugog svetskog rata razvijali saradnju sa Nemačkom, zemljom koja nas je uništavala u Drugom svetskom ratu, a ne poredim Nemačku i NATO, da se ne zaigra opet ministar spoljnih poslova. Mislim da vi vrlo dobro znate o čemu govorim i zbog toga ste ovde izrekli te tri rečenice, a vladajuća koalicija ćuti. Za tri-četiri dana, u Beogradu će najveća opoziciona stranka, koja sebe predstavlja, organizovati miting. Vi ste rekli da je taj miting ugrožavanje pravnog poretka zemlje. Mi mislimo da i bez tog mitinga i bez vaše definicije, Srbija nije onakva kakva bi mogla da bude. Problem u kojem se ona nalazi, pre svega, proizvodi neizvesnost i odsustvo jasne vizije koja nesporno polarizuje naše društvo, ali otvara perspektivu da se nešto korisno uradi. Kada smo 2001. godine doneli odluku o saradnji sa Haškim tribunalom, devedeset posto Srbije je bilo protiv te odluke. Mi nismo imali dilemu oko poteza koje treba da povlačimo, zbog toga što smo bili svesni te jednostavne istine da se Srbija ne može promeniti tako što će se konstantno povlađivati našem društvu koje je talac političkih grešaka koje su previše često pravljene u prošlosti, i koje su mu oduzele mogućnost da, uopšte, na osnovu činjenica može racionalno da zaključuje i da donosi političke odluke. Dakle, gospodine Šutanovac, kada nama ruski premijer kaže da nema ništa protiv članstva Srbije u EU, ali da je članstvo Srbije u NATO-u pretnja za nacionalne interese Rusije, onda mi to, prevodeći na srpski jezik, jedino možemo da razumemo kao definiciju srpskog puta ka Evropi, onom rutom kojom Srbija do Evrope nikad neće stići, i kao kažnjavanje Srbije zbog toga što ona sama nije sposobna da formuliše svoje interese, sredstva kojima će se ostvariti, i rokove u kojima će se tako nešto i desiti. Na nekoliko meseci smo od izbora. Progovorite već jednom kao Vlada o NATO-u. To je način da se razbije memla u kojoj mi živimo i da se kristalizuju politička pitanja oko kojih se društvo deli. Smatramo da je NATO prečica kojom Srbija mora da krene kako bi Srbija bila izvedena iz izolacije. NATO nikako nije pretnja interesima Rusije. Ulaskom Srbije u NATO, ne širi NATO ka njoj, kako to svakog dana slušamo, i dalje smo dve vremenske zone od njenih granica. Između nas i njih su i dalje zemlje koje su članice NATO-a. To nas povezuje sa regionom koji je genetski deformisan u toj meri da smo svi mi neka ratna generacija. Živimo na prostoru u Evropi, u kojem se vreme i život određuju u odnosu na ratove. Država – pre i posle rata, škola – pre i posle rata, i to su naše stvarnosti. To više nije pitanje političke hrabrosti, nego pristajanja na jednu politiku mazohizma, jer ste ovde došli sa temom NATO, vezanih ruku, da o NATO-u govorite onako kako treba da se govori, ali će zato oni koji su kritičari NATO-a iskoristiti svoje vreme i urnisati i vas i vašu Vladu, iako niste NATO ni pomenuli. Oni tu dilemu uopšte nemaju. Dakle, gospodine Šutanovac, ako menjamo Srbiju i vodimo je u Evropu, a ovaj jedan od argumenata za nešto tako, onda dajte da stavimo sve karte na sto i dogovorimo razumljivim jezikom. Ako je ovo privredna saradnja, put Srbije ka NATO-u, imate apsolutno našu podršku. Ako je privredna saradnja pokušaj zaštite nekih interesa o kojima se stara Ministarstvo odbrane, a to su ti zaposleni po kompanijama u vojno-industrijskom kompleksu, koji moraju sa nekim da trguju, da rade, pa prihvataju te standarde, bez mogućnosti da se to podigne na jedan viši nivo, onda pravimo grešku, jer je NATO takav kakav je zbog toga što je prvo doneta politička odluka i mi ne mislimo da Srbija treba da bude članica NATO-a da bi ratovala po svetu. Ali, mislimo da smo dužni da sa svojim iskustvom, sa svojim karakterom, koji postoji, koji ne može da bude sporan, sa mestom koje proizilazi iz činjenice da smo deo ove civilizacije, preuzmemo i onaj teret odgovornosti koji prati svakog, pa ako to može da radi Hrvatska, ako može Crna Gora, ako može Makedonija, ako može Mađarska, ako može Bugarska, ako može Rumunija, ako može BiH, sa sve Dodikom u njoj, onda to mora da uradi i Srbija. I već u ovoj godini tako nešto jasno da kaže, da bismo onda ušli u izbore sa politikom, a ne u izbore sa konfuzijom na kojima će se birati stranke bez politike. Često se pominje politička odgovornost u Srbiji, ona ne postoji zbog toga što postoji politička vizija. Šta je onda zašta se vezuje odgovornost ove vlade; „Fijat” u Kragujevcu? Pa to nije dovoljno. Neostvareni evropski ciljevi? To nije tačno. Da li je neko u Srbiji zadovoljan? Nije? Zbog čega? Upravo zbog nedostatka te širine i jasne slike, u kojoj će teme o kojima smo govorili biti etape u razvoju našeg društva, u ispravljanju nasleđenih anomalija, u spremnosti da se razume svet u kojem živimo, racionalnom postupanju. To je ono što je potrebno LDP. Godine 2007. smo o tome govorili u decembru mesecu, gospodine Šutanovac, kada smo donosili rezoluciju kojom smo odbacivali Ahtisarijeve predloge. Pa pogledajte danas tri godine kasnije. Većina Srba u Ahtisarijevim normama pronalazi zaštitu za sebe, u politici koju smo mi tada vodili nisu dobili ono što im je bilo potrebno. Čitava ta rezolucija je skup besmislica danas. Ona je kompromitacija za svakog ko je učestvovao u njenom usvajanju, ali se držimo te jedne rečenice, tog smokvinog lista koji ništa više ne krije, prozirniji je od otvorenog prozora. Više se kroz taj list vidi, nego kroz otvoreni prozor. Iza toga se više ne smemo skrivati. Očekujemo da se na političkom nivou ove teme pokrenu. Nama nije dovoljno to što smo mi tako nešto učinili. Nije nam dovoljna satisfakcija činjenice da se u ovoj zemlji udvostručio broj ljudi koji razumeju o čemu govorim. Danas preko 20% njih traži ono što traži LDP. Dvadeset i pet, hvala. Ali, to nije dovoljno. Reći ću vam jasno zbog čega. Zbog toga što Srbija ne može jednom polovinom da bude tamo, a drugom izvan togsaveza. Mi smatramo da je razgovor o NATO-u dijalog o tome, način formulisanja, strategija kojom će se razvijati ovo društvo. Uvažavanje nekih istorijskih nužnosti.. Mi ne mislimo da idemo na jednu stranu da bismo bili u sukobu sa drugom, ali kada će se to pitanje postaviti ako na njega u velikoj meri utiče mišljenje Rusije? Apsolutno nemamo ništa protiv njihovog mišljenja, pa ono proizilazi iz interesa te zemlje, ali mi smo ovde u parlamentu, u razgovoru sa ruskim predsednikom vlade, čuli da niko osim nas to pitanje nije postavio. Postoji neki ritam u međusobnim odnosima, poslednji put predstavnik, odnosno predsednik ruske vlade je bio pre deset godina u Srbiji. Nije valjda da ćemo deset godina da čekamo da to pitanje pokrenemo. Dakle, u 2020. godini? Šta će ostati od te zemlje, šta će biti od Srbije tada, ako je ovako posle deset godina unutrašnjih reformi, nesrećne i konfuzne? Jasno, NATO na sto i borba za jedan fer dijalog sa društvom, argumentovan, zasnovan na činjenicama, a one su nesporne. One govore da je više istorijskih saveznika ovog naroda, našeg naroda, gospodine Šutanovac, u NATO-u nego izvan NATO-a, da je više Slovena u NATO-u nego izvan NATO-a, da je više pravoslavaca u NATO-u nego izvan NATO-a. Ne brojimo milione, gospodine Šutanovac, nego crkve. Nemojte sada da brojimo milione, nego narode. Ako mogu Grci, Bugari, Makedonci, Crnogorci, Rumuni, valjda možemo i mi, ili smo mi veći pravoslavci od svih. Ne mislim da su to ključni argumenti, postoje oni politički, razumni koji se mogu na takav način klasifikovati, i oni nam na isto to ukazuju. Gde su nam partneri danas? Nemamo ih. Vi ste biliu Parizu, potpisali ste strateško partnerstvo sa predsednikom Francuske Republike, pa on je sam korigovao, pre četiri godine, odnos Francuske prema NATO-u, je l’ tako? I napustio De Golov pristup, koji je i nakon toga i Širakov, u poslednjem mandatu, koji je distancirao Francusku od NATO-a. On je vratio Francusku u NATO. Mi smo rekli da su nam Francuzi ključni partner u procesu evropskih integracija. Na čemu se zasniva to naše partnerstvo? Mi smo ovde u parlamentu rekli – uspostavite: kada govorite o Libiji, dajte da govorimo o narodu, a ne o Gadafiju. Sarkozi je priznao Komitetu u Bengaziju, a to smo mi tražili pre sedam dana od našeg ministra spoljnih poslova; nije tako nešto uradio. Sarkozi ratuje u Avganistanu, u formacijama UN, a ni tamo nismo u partnerstvu sa njim. Na čemu se zasniva to naše strateško partnerstvo, kada ne delimo sudbinu ni u jednom problemu u kojem se Francuska danas nalazi, ili nismo akter nijednog rešenja na kome Francuska insistira. Kažem vam, ispravite me, voleo bih da grešim, a da je sve suprotno tome, da smo mi partneri sa Francuskom u NATO-u, da se naše očekivanje i raspolaganje francuskom podrškom gradi na proceni Francuske da će kroz takav odnos sa Srbijom ona učiniti uslugu svom partneru koji njoj pomaže i koji je za nju koristan, ali mislim da nema činjenica koje takav pristup potkrepljuju. Ovde možemo da razgovaramo na nivou ovog zakona, on sam po sebi nije sporan, prihvatićemo standarde normalnog sveta koje je definisao NATO, a potom sa svima podelio. Mislim da je to dovoljno. Nećemo biti prepreka ljudima koji u vojnoj industriji rade i koji na ovakav način žele da ojačaju svoje veze sa NATO-om i izgrade što je moguću kvalitetniju poziciju u čitavom svetu koji taj NATO ceni, pa ga zbog toga prihvata. Na kraju, gospodine Šutanovac, meni se čini da će svi drugi uraditi mnogo više u tom odnosu od nas, pa čak i oni zbog kojih mi tako nešto sada nismo spremni da uradimo, i da ćemo kao i u svim drugim situacijama ostati na repu događaja. Nadam se da ovo niste shvatili kao ličnu kritiku vas, ali očekujem od vas da odgovorite.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Ograđujući se od ovog dela u kom ste govorili da smo mi genetski deformisani, ne želim da vam tu spočitavam, ali bojim se da rečnik koristite koji nije primeren. Želim da kažem da, kao što ste najavili mogućnost zloupotrebe onih koji su protiv NATO-a, na ovu temu, dakle vi zloupotrebljavate kao onog koji je za NATO. To je naprosto činjenica. Ovaj sporazum ili ugovor, kako god hoćete, verujte mi, internacionalni sistem oglašavanja proizvoda naoružanja, čak i predstavnici NATO-a insistiraju na tome, jer mi, iako izvozimo dobru količinu naoružanja upravo u Ameriku i Belgiju, koje su NATO zemlje, najveći deo izvozimo u zemlje koje nisu u NATO, a koje jesu zaokružene ovim sistemom kodifikacije. Ne želim da polemišem oko toga gde su pravoslavni narodi, nisu pravoslavni narodi. Želim da vam kažem da je najveći srpski grad van granica ove zemlje upravo u NATO-u, i najveće vojske, gde ima najviše Srba, van granica ove zemlje su upravo u NATO-u, naši manastiri van granica ove zemlje su, ne računajući Bosnu i Hercegovinu, upravo u NATO-u. Ali to nije tema oko koje danas treba da polemišemo, jer ta tema će nas odvesti u neku priču u kojoj možemo da se nađemo i kada ste vi bili potpredsednik DS; zbog čega tada niste potpisali ovaj sporazum? Zbog čega tada niste iskoristili tu podršku koja je postojala, nego smo došli danas u 2011. godini da to potpisujemo? Treba li da vas podsetim zbog čega nismo ušli u Partnerstvo za mir. Zato što tada nije postojala hrabrost da se povuče crta i da se kaže – ono što je prošlo, želimo da bude prošlost u svemu, i u policiji, u BIA, i u Vojsci itd, već se manipulisalo nekim ljudima zbog raznih mogućnosti eventualnih na izborima. Treba li da vas podsećam kome ste radili plakate i kome ste lepili plakate ne biste li dobili neki glas više na izborima? Ne znate. Nije ni važno. Sa vašim stavovima vrlo često se slažem, ali način na koji ih vi izlažete i na koji napadate ne stoji. Mi smo dočekali da 2006. godine Vlada Vojislava Koštunice uvede Srbiju u Partnerstvo za mir. To je činjenica. Danas, hteli mi to da gledamo ili ne, Vojislav Koštunica je čovek koji je bio premijer ove Vlade kada smo mi ušli u Partnerstvo za mir. Vi ste bili potpredsednik Vlade koja nije bila u Partnerstvu za mir. Danas proširujemo tu saradnju sa Francuskom, u Libanu, u Obali Slonovače, u Kongu, nije tačno da nismo saveznici na prostorima tamo gde treba. Tačno je da smo do sada učestvovali u misijama UN i tačno je da hoćemo da učestvujemo i u misijama EU. Konkretno, evo danas sam dobio pismo, moram reći, ministra odbrane Francuske, koji se zahvaljuje na poseti i zahvaljuje našoj inicijativi da učestvujemo s njima zajedno u Misiji „Atlanta” na Obali Somalije. Naši kapaciteti, nažalost, nisu veliki. Stanje u kojem smo zatekli vojsku pre četiri godine nije bilo na nivou da smo mogli da obećamo, kao što je to činjeno 2003. godine, hiljadu vojnika za Avganistan. Sećate li se tog vremena? To je bila priča koja nije pila vodu ni u Vojsci, kao mogućnosti u narodu, a još manje na terenu, jer vojska nije bila spremana za takvu vrstu operacija koju smo svi, kao, podržali. Ono što je, takođe, važno da kažem, bez obzira što nisam ekonomista, iskreni sam socijaldemokrata, mislim da u ovoj zemlji, ukoliko ne budemo podigli nivo ili standard građana, ne postoji nijedna druga tema o kojoj možemo da razgovaramo. Zato sam dao veliku energiju i danas kada sam se vratio iz Kuvajta, i u tom istom Parizu, s idejom da upravo uposlim onaj deo naše privrede koji je bio devastiran od 1999. godine i koji je bio fizički porušen. Ne mogu da snosim odgovornost za ono što se desilo pre, nisam direktno odgovoran, čak ni za ekonomiju u Srbiji, ni kao ministra odbrane, da budemo jasni. Znači, Ministarstvo odbrane nema sredstva da daje subvencije nijednompreduzeću u Srbiji, ali smo se potrudili da napravimo rezultate kakve nemaju zemlje koje smo nabrojali u našem okruženju. Nijedna od tih zemalja koje su danas, po vašem mišljenju, ispred nas, nemaju rezultat kao što ima Srbija. S druge strane, ne mislim da ijednog momenta treba da pitamo premijera Ruske Federacije – u kom pravcu Srbija treba da ide. Mislim da ste se obratili na pogrešnu adresu. Kao što ne pitamo potpredsednika Amerike, gospodina Bajdena, šta on misli, na koji način treba da razvijamo svoje odnose na Bliskom Istoku, tako isto i ne mislim da treba da pitamo predsednika Ruske Federacije šta oni misle o tome, kako treba da razvijamo naše odnose sa NATO-om. Danas pričamo o NATO zemljama, ali reći ću vam da činjenica jeste da Srbija često izabere put kojim se ređe ide. Činjenica jeste da mi uvek idemo nekim trnovitim putem, iako postoji utabana staza. Zamislite samo dijalog u skupštini Austrije, Finske ili Švedske, na kojima poslanici napadaju svog ministra što je podržao ovakav sporazum, ubeđujući ga da je njihov put, put u NATO. Te tri veoma razvijene zemlje, jedna je od najvećih investitora u Srbiju, nisu članice NATO-a, pa im niko to ne spočitava. Da li mislite, zaista, da danas kada bismo mi doneli odluku da želimo da budemo, da li bismo mi ispunili uslov da budemo? Makedonija, Bosna i Hercegovina koliko dugo čekaju na prijem? Da li će biti primljene? Ne znamo. Kada? Još manje znamo. Činjenica da želimo da razvijamo sistem na način da on bude kompatibilan, standardan, interoperabilan, kodificiran, da bude na najvišem mogućem nivou u situaciji u kojoj se mi nalazimo. Moram vam reći da Ministarstvo odbrane, bez obzira što ta rečenica bila mala ili velika u rezoluciji o Kosovu, mora da funkcioniše upravno na osnovu odluke parlamenta. Kakva bi to bila Vlada kada bi odlučivala i funkcionisala suprotno u odnosu na odluku parlamenta? Pa, nas je parlament izabrao da budemo u Vladi. Da li se to meni sviđa ili ne sviđa, znate moje mišljenje o tome. Naprosto, ne postoji nikakva mogućnost da tako nešto prenebregnemo, jer to je danas nešto što je činjenica u našem društvu, činjenica u našem sistemu. Mi smo rekli da je Partnerstvo za mir u ovom trenutku dovoljna osnova za saradnju. Moram da kažem da mi zaista pokušavamo da što je moguće više i bolje zgrabimo pozicije oko Partnerstva za mir. Podignemo naš ugled u inostranstvu, podignemo naš ugled u okviru zemalja Partnerstva za mir. Čini mi se da taj posao u datim okolnostima radimo jako dobro. Kao što znate, politika je veština mogućeg. Nije moguće da mi iz Ministarstva odbrane pokrenemo aktivnosti koje nisu verifikovane od Vlade, odnosno od parlamenta. To neću ni da radim. Neke stvari mi se ne sviđaju, ali šta da radim, takva je situacija, kao što je bila takva situacija, kažem, i 2001, 2002. ili 2003. godine, kada ste vi bili potpredsednik Vlade Republike Srbije. Ako me budete pitali na kog čoveka mislim, odgovoriću vam u hodniku. Ne bih želeo da podižem temu ovde, jer ne mislim da je to tema o kojoj treba da se razgovara u danu kada pričamo o kodifikaciji, odnosno pristupanju standardu u kojem su 63 zemlje sveta, gde većina od njih ne vode računa o odnosima sa NATO-om. Želimo sutra da se pojavimo na tržištu i tog Kuvajta, u kom treba da imamo NATO kod da bismo mogli da prodajemo naše proizvode.
Pravo na repliku narodni poslanik Čedomir Jovanović, dva minuta.
Što se tiče 2001, 2002. i 2003. godine, tad smo, nažalost, mogli samo da gledamo u Ministarstvo odbrane i u Vladu, pošto nismo ni na kakav drugi način mogli da utičemo na politiku Savezne Vlade, a pogotovo u oblasti odbrane. Tek nakon formiranja državne zajednice, stvoreni su preduslovi za početak reformi u Ministarstvu odbrane. Mi smo političku odluku o putu kojim Srbija treba da ide, doneli 2002. godine, kad smo tražili smene u Generalštabu, a koje su bile uslov za momentalni prijem u Partnerstvo za mir i početak integracija naše zemlje u NATO. Nema nikakve analogije između Švedske, Austrije, Finske i Srbije. Posto ne postoji mogućnost da mi gradimo svoj ekskluzivitet na principima na kojima se nalaze te tri zemlje. Austrija ima svoje razloge za nešto tako, jer je to zemlja koja je formirana spajanjem okupacionih zona Istoka i Zapada, sa ustavnim ograničenjima. Austrija je odgovor na to dala članstvom u EU, kao i Finska i Švedska. Švedska 200 godina ne vodi ratove, trista, ispravljaju me. Ako govorimo o odluci parlamenta, ne tražim od vas, gospodine Šutanovac, da vi kršite odluke parlamenta. Samo još jedanput bih vas podsetio da je rezolucija o Kosovu, koju je ovaj parlament doneo, bila mesto na kom se nije moglo raspravljati o vojnoj neutralnosti Srbije. Sve tačke te rezolucije je državna politika davno napustila, a jedan od stavova je da nema saradnje sa Euleksom, pa ne da sarađujemo nego je to jedini oblik komunikacije koji sad imamo i mi tu saradnju razvijamo. Niko od vas ne traži da vi kršite odluke parlamenta, ali tražimo od vas da se ovde postave konkretna politička pitanja. Naravno da vi ne treba da tražite odluke na nekom drugom mestu. Pogotovo ne izvan ove zemlje. Sa svima u svetu treba da razgovaramo, jer u ovoj zemlji postoji vrlo jasno izraženo mišljenje da je put Srbije ka NATO-u svojevrsna izdaja Rusije… (Predsedavajuća: Dva minuta.) ..ili napad na nju, a zapravo je to put kojim su sve druge zemlje krenule i pri tome očuvale normalne odnose sa Rusijom, o tome smo mi razgovarali ovde.
Reč ima poslanik Jovan Palalić.
Gospodine ministre, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovo jeste prilika i jeste mogućnost da kad se usvaja jedan NATO standard, generalno se razgovara o politici Srbije prema ovoj vojnoj organizaciji i onom što je, u krajnjoj liniji, ono što radi Vlada Republike Srbije prema ovoj vojnoj organizaciji u okviru Partnerstva za mir. Naravno, to je prilika da se porazgovara generalno o bezbednosnoj politici u RS, o načinu kako se ona sprovodi i kakva je generalno strategija Vlasti i vladajuće koalicije prema bezbednosnim pitanjima i bezbednosnim izazovima i pretnjama za RS. Po nizu ovih pitanja, mi nemamo jasan odgovor i nismo ga ni danas čuli, nismo ga ni čuli ni u prethodnim raspravama kad su ove teme bile u Narodnoj skupštini. Naravno, uvek kad se ovakva pitanja otvore, prilika je da o tome polemišemo. Zato služi Narodna skupština da se važna državna pitanja raspravljaju, a ne da se od njih beži, bez obzira na političke razlike. Kada je u pitanju generalno bezbednosna politika Republike Srbije, mi tu imamo niz protivrečnih ili nerazjašnjenih i nedovoljno objašnjenih stavova od same vladajuće koalicije. U nizu statičkih dokumenata koje je donela vladajuća koalicija i Vlada Republike Srbije, pominju se bezbednosni savezi, bezbednosne integracije, u množini, a da mi ni sa jednom bezbednosnom organizacijom i bezbednosnim savezom nemamo nikakvog kontakta, osim sa NATO-om, u okviru Partnerstva za mir. Tako, u doktrini Vojske Srbije, na strani 8, govori se da će Srbija štititi svoje interese izgradnjom pouzdanog partnerstva s drugim zemljama i bezbednosnim savezima. Postavljam pitanje – koji su to još bezbednosni savezi sa kojima će Srbija da sarađuje, s obzirom na činjenicu da vladajuća koalicija odbija da odgovori na poziv i ponudu Organizacije dogovora kolektivne bezbednosti, koji je poslat ovde u Skupštinu, da Srbija dobije status posmatrača u ovom vojnom savezu, bezbednosnom savezu. Poslednji odgovor koji smo dobili od predsednice Narodne skupštine je da su neke silne procedure potrebne da prođu ovde kroz Narodnu skupštinu i da će Srbija, faktički bez odgovora, imati nekog predstavnika na majskom zasedanju Parlamentarne skupštine ODKB-a. Takođe, kad govorim o bezbednosnim savezima, vrlo zanimljiv stav je iznet u „Beloj knjizi odbrane”, koja je imala pre mesec dana i javnu promociju, što je zvaničan dokument, gde se na strani 12. kaže – Uloge NATO-a ostaće ključne za stabilnost na prostoru Jugoistočne Evrope. Opredeljenost država regiona za članstvo u NATO-u i EU pozitivno će uticati na bezbednosno okruženje. Mi sve vreme ovde govorimo da se vodi jedna kripto politika, bez obzira što se deklarativno u javnosti iznosi da mi jesmo država koja poštuje vojnu neutralnost, a u stvari težimo, i na to ću kroz dalju diskusiju ukazati, težimo da napredujemo u procesima u okviru Partnerstva za mir, kako bismo verovatno jednog dana postali, po zamisli Vlasti, i punopravni članovi NATO-a. Naravno, pitanje koje generalno jeste suštinsko – da li Srbija, kao što je u situaciji pod ovom vladajućom koalicijom, vozi jednosmernom ulicom kada su u pitanju evropske integracije, tako isto očigledno je da tom istom jednosmernom ulicom vozi, koja je u stvari ćorsokak, i kada su u pitanju bezbednosne integracije. Jer, mi drugu mogućnost ili drugu politiku nemamo, osim ove koja se trenutno odvija u okviru Partnerstva za mir, a reći ću zašto ona u ovom trenutku treba da bude predmet preispitivanja. Ima niz bezbednosnih i vojnih saveza u kojima bi Srbija kao neutralna država trebalo da bude bar u statusu posmatrača. Evo, jedna se konkretno zove – Organizacija Dogovora o kolektivnoj bezbednosti, koja poštuje teritorijalni integritet i suverenitet svojih članica, i koja ima i mirovne snage za učestvovanje u mirovnim misijama pod mandatom Ujedinjenih nacija, i gde bismo takođe mogli da ispunimo jednu od misija Vojske Srbije i da učestvuje, u okviru tog vojnog saveza, u uspostavljanju ili održavanju mira ili rešavanju humanitarnih problema. Zašto da ne, ako smo neutralna zemlja? Cilj je, u stvari, jedne neutralne države da bude prisutna u što više, ne u svojstvu člana, ali u što više vojnih saveza u statusu posmatrača i da na taj način širi partnerstva. Kad pogledate te dokumente koje je donela Vlast, prosto imate utisak da se toliko stvari nije razjasnilo. Kaže se – zaštita odbrambenih interesa i zaštita teritorijalnog integriteta ostvariće se i saradnjom sa partnerima u slučaju napada. To su stvari na koje mi nikako da dobijemo odgovor – koji su to partneri, i na koji način će se to realizovati? Drugi problem koji sada imamo, kad je u pitanju učešće naše u okviru Partnerstva za mir, jeste činjenica i odnos NATO-a posle proglašenja tzv. lažne države Kosovo i njene nezavisnosti, u februaru 2008. godine, i uloge koju ima u održavanju, obučavanju i stvaranju bezbednosnih snaga te separatističke tvorevine. Mi smo ovde više puta čuli i od samog ministra da je ukazivano predstavnicima NATO-a na taj pogrešan korak, ali u isto vreme, dok se to ukazivalo, ta stvar je ostala sporna, nije se raspravila i u tako neraspravljenom odnosu, za nas vitalnog pitanja kao što je naš teritorijalni integritet i borba za njegovo očuvanje, mi produbljujemo integracije u okviru Partnerstva za mir. To je suštinski problem oko kojeg treba da porazgovaramo. Osim toga, pitanje je – u pozivnom dokumentu Partnerstva za mir, kaže se da će doći do konsultacija između zemlje partnera i NATO-a, u slučaju da zemlja partner smatra da joj je ugrožen teritorijalni suverenitet i integritet, dakle postavljamo pitanje:da li je do takvog razgovora došlo i šta je zaključak takvog razgovora između Republike Srbije i NATO-a? To je nešto što smo mi potpisali i u osnovnom dokumentu koji je potpisao predsednik Republike Boris Tadić, kada je Srbija primana u Partnerstvo za mir. Tada je rečeno da će se poštovati teritorijalni integritet i suverenitet zemalja i Završni akt iz Helsinkija koji to potvrđuje. U isto vreme ta organizacija podržava stvaranje vojske na prostoru južne srpske pokrajine, vojske separatista koji su pokušali da naruše naš teritorijalni integritet. Drugo važno pitanje o kojem bih želeo da razgovaramo, i da dobijemo odgovore, jeste – šta Srbija radi u okviru Partnerstva za mir? Mislim da je to najnetransparentniji proces koji mi u ovom trenutku imamo u Srbiji. Ni na jednom sajtu vi ne možete naći informaciju o tome u kojoj meri Srbija učestvuje u Partnerstvu za mir. Nemamo podatke ni o individualnom progonu Partnerstva, koji su ciljevi, kako su realizovani, na koji način, i koje smo mi uopšte izabrali ciljeve partnerstva? Nemamo podatke da li učestvujemo u programu planiranja i revizije? Koje su snage koje smo deklarisali? Koji su ciljevi ostvareni? Ta tema je i pitanje sredstava. Budžet Republike Srbije, koji je ovde usvojen, definiše da – u cilju realizacije programa saradnje NATO – Srbija planira se intenzivna realizacija raznih oblika saradnje i zajedničkog rada predstavnika obe strane. Takođe, navode se stručne ekspertize, posete, seminari itd. Ali, mi nemamo informaciju na šta su ta sredstva potrošena? Šta su efekti i ciljevi i posledice toga? Zašto ovo govorim? Gospodine ministre, zato što je pre neki dan, a to je informacija koja je bila na vašem sajtu, stranim predstavnicima izvršena prezentacija vojnog budžeta, znači budžeta Ministarstva odbrane, i oni su vrlo zadovoljni iscrpnom informacijom koju su dobili, a da mi ovde kao predstavnici građana nemamo informaciju, na koji način su ta sredstva utrošena? Pogotovo u ovom delu koji se odnosi na Partnerstvo za mir, a to me konkretno zanima, jer je to danas tema. Nemamo informaciju o tome šta se radi u okviru tog programa? Znači, individualni program partnerstva, program planiranja i revizije, koji su ciljevi, koliko je realizovano, šta smo izabrali itd. Posebno što se, opet, na plenarnom sastanku grupe Srbija – NATO, za reformu odbrane, kaže: „Obostrano je zaključeno da je ostvaren evidentan napredak u dostizanju partnerskih ciljeva, u odnosu na plenarni sastanak od novembra 2010. godine.” Kojih ciljeva? Da li je igde navedeno da li građani znaju koji su to uopšte naši ciljevi u okviru Partnerstva za mir? Problem je to što u ovom trenutku, i to jeste sporno iz političkih razloga koje sam naveo, Srbija produbljuje svoju saradnju u okviru Partnerstva za mir, jer je Vlada Republike Srbije u februaru ove godine donela zaključak o pokretanju procedure za izradu individualnog nacionalnog plana partnerstva između Republike Srbije i NATO-a. To je još jedan korak dalje, a da, s jedne strane, nismo raspravljali o spornom i velikom političkom pitanju da NATO podržava bezbednosne snage separatista, da nije želeo u svom strateškom dokumentu da garantuje suverenitet Republike Srbije, iako je garantovao svim zemljama koje imaju isto sporne teritorijalne probleme, i u isto vreme, na svaki mogući način, ne želi da pomogne Srbiji u rešavanju svog ključnog, bezbednosnog i teritorijalnog problema, a i Kosovo je najvažnijim strateškim dokumentima Republike Srbije definisano kao najveća bezbednosna pretnja. Ovo je, naravno, sve vrlo važno, jer, i kada govorimo o standardizaciji, mi, recimo, uopšte nemamo podatak, osim na sajtu Ministarstva odbrane, o učešću Republike Srbije u NATO ugovorima o standardizaciji, osim onog koji se odnosi na jezik, pretpostavljam da je implementiran ovaj koji se vidi, koji se odnosi na štabno organizovanje komandi; mi nemamo drugi način uvida u to šta se događa u okviru Ministarstva odbrane i saradnje sa Partnerstvom za mir, znači, Srbija u okviru Partnerstva za mir i trošenja sredstava, a dobijamo samo informacije da napredujemo. Evo, pre izvesnog vremena, jedan od profesora na jednom od NATO koledža ishvalio je Srbiju kako je izuzetno napredovala u okviru tog partnerstva, to svi drugi znaju, osim građana i osim Narodne skupštine. To je pitanje o kojem treba da govorimo. Vraćamo se na ovo, znači, kada govorimo o standardizaciji, kada govorimo o ovom samom dokumentu, prethodno pitanje jeste, naravno, rasprava političke dimenzije problema koje imamo sa NATO-om. Dok to ne raspravimo, mi u najboljem slučaju ne smemo da produbljujemo naše integracije u okviru ove organizacije. Zaista, ko može da razume da u isto vreme imamo partnera koji pomaže separatistima u otimanju teritorije i formiranju države na svom prostoru, a u isto vreme sa njim produbljujemo odnose. Voleo bih da vidim političku logiku takvog jednog stava, a s druge strane, one koji nas pozivaju i koji su pokazali da nas podržavaju u odbrani suvereniteta, kao što su članice Organizacije o dogovoru o kolektivnoj bezbednosti, mi ne želimo da odemo. Imamo, kao što je rečeno u susretu predstavnika Ministarstva odbrane Srbije i Ruske Federacije, izuzetno nizak nivo u saradnji u oblasti odbrane i treba da se popravi itd. Naravno, pitanje koje je ovde vrlo važno, vezano za ovo šta je predlog današnje rasprave, jeste – šta su naši ciljevi kada je u pitanju standardizacija u okviru Partnerstva za mir i NATO-a. Mi ih ovde nemamo, da bar čujemo, pa da počnemo o njima da raspravljamo. U okviru ovoga sporazuma, to je jedan deo koji se odnosi na takozvanu materijalnu standardizaciju koju vodi Konferencija direktora nacionalnog naoružanja u okviru NATO-a, da li mi učestvujemo u nekim drugim projektima koji se odnose na ili operativnu, ili materijalnu, ili administrativnu standardizaciju, koji su to ciljevi, koji su to standardi? Narodna skupština Republike Srbije po tom pitanju apsolutno je neinformisana. Znači mi, s jedne strane, imamo javno deklarisan stav da je Srbija vojno neutralna, a s druge strane, imamo NATO, koji podržava separatiste na prostoru Kosova i Metohije, kao južne srpske pokrajine. S druge strane, mi sa njima produbljujemo odnose mimo javnosti i mimo građana. To je pitanje na koje bismo morali danas da dobijemo odgovor. Takođe, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, govorim da Narodna skupština, sem ovakvim rasprava koje su usko vezane za jednu temu, nema mogućnosti da raspravlja generalno o strategiji i politici u Ministarstvu odbrane. Recimo, niz dokumenata je potrebno da donese Narodna skupština: dugoročni plan razvoja Vojske Republike Srbije, koji je zakonska obaveza, mi nismo dobili. Nismo raspravljali o izveštaju o stanju priprema Vojske Republike Srbije za 2009. godinu, iako su narodni poslanici dobili taj dokument. Nismo imali mogućnost da o tome razgovaramo, niti da o tome razmenimo naše stavove i istaknemo razlike koje postoje. Sasvim sigurno je da one postoje. Prema tome, bilo kakvo dalje produbljivanje odnosa, bilo kakva dalja saradnja, jer posle individualno nacionalnog plana partnerstva ići će MAP, to je prvi korak ka članstvu. Mi smo imali javne pozive generalnog sekretara NATO-a, koji je rekao da je Srbija dobrodošla, samo da kaže da hoće da postane član NATO-a. Doneće oni političku odluku, nevezano za to da li je Srbija ispunila određene uslove koji se tiču standarda ili bilo čega drugog, ako Srbija želi da bude deo te vojne organizacije, a nikako ne bi smela da bude deo te vojne organizacije koja sada učestvuje ponovo u jednom ratu, na identičan način kao što je učestvovala 1999. godine, i uvek u trenucima kada donosi svoje strateške dokumente. Donela je 1999. godine strateški dokument, bombardovala je Saveznu Republiku Jugoslaviju da bi opravdala svoje prisustvo i svoje postojanje. Sada učestvuje u ratu u Libiji. U novom strateškom dokumentu NATO-a govori se o borbi sajber kriminala, protiv pirata, protiv ozonskih rupa i verovatno borbi protiv jedne od strana u građanskom ratu neke države. U isto vreme, kao i za vreme bombardovanja Srbije, ubijaju se civili. Mi treba da produbljujemo saradnju, pogotovo posle proglašenja nezavisnosti Kosova, sa tom vojnom organizacijom. Još jedna tačka o kojoj bih želeo da kažem nekoliko stvari. Vrlo je zanimljivo, nije ministar pomenuo, a odnosi se na ugovor sa Kazahstanom, državom koja je izuzetno važna, koja je po veličini deveta, koja je član i, gle čuda, spojena tačka sa ovom, Organizacije dogovora o kolektivnoj bezbednosti i Šangajske organizacije za saradnju i Carinskog saveza. Jedna zemlja sa velikim potencijalima, sa kojom treba da uspostavimo saradnju i sa kojom treba da zaključimo ugovor, koja je i u Partnerstvu za mir, i koja ima načina da ostvaruje svoje bezbednosne interese tako što učestvuje i prisutna je u svim važnijim bezbednosnim integracijama i savezima koji u ovom trenutku postoje. Trebalo bi, kao vojno neutralna zemlja, da to promovišemo, i neutralnost u bezbednosnom smislu i nedeljivost, jer bezbednost je nedeljiva, a oni koji žele da se svrstaju samo na jednu stranu, taj koncept nedeljive bezbednosti, koji postoji u svetu, da su sve pretnje za sve identične i da svi treba zajedno protiv toga da se borimo. Dakle, ne treba da se svrstavamo u jedan savez, nego da budemo prisutni u svim. Prema tome, raspraviti politički spor koji imamo sa NATO-om, pa tek posle razmatrati mogućnost da li Srbija treba da produbljuje, ili ne, svoje integracije. Nikako u članstvo, a kakav status treba da imamo u okviru Partnerstva za mir, u ovom trenutku sigurno ne treba da bude aktivan i ne treba da idemo dalje u tom procesu.
Pre nego što dam reč ministru, samo jedno obaveštenje: Primili ste ostavku Vesne Marjanović na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika, i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i stav 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, a pre isteka vremena na koje je izabrana, narodnoj poslanici Vesni Marjanović, izabranoj sa Izborne liste Za evropsku Srbiju – Boris Tadić, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Reč ima ministar.
Pažljivo sam slušao izlaganje gospodina Palalića i nisam našao mnogo veze sa tačkom dnevnog reda u ovome što je on pričao, ali nije to prvi put. Ono što želim da ovde bude kristalno jasno svima, i građanima koji danas gledaju prenos Skupštine, to je da se danas u Srbiji svi zalažemo za ravnomerni regionalni razvoj, za podizanje standarda, za bolji život, za upošljavanje privrede i građana, obezbeđenje solidnih plata, ali očigledno je da se DSS ne slaže sa tim da se proizvodi naše odbrambene industrije kodifikuju sa zemljama koje su ovde nacrtane, da dobiju svoj broj i da se kao takvi nađu na tržištu u 63 zemlje. U prevodu – što gore to bolje. U prevodu – želite da i ono malo mogućnosti koje imamo, a koje se tiču pre svega odbrambene industrije, ukinemo, da biste vi napravili neki politički benefit i da biste politički profitirali. Sva pitanja koja ste pomenuli malopre vezano za NATO, sva ta pitanja ste mogli da postavite i vi kada je Vojislav Koštunica priključio Srbiju NATO-u, apsolutno sva pitanja, i po pitanju Kosova i Metohije i po svim drugim pitanjima, pa niste postavili nikad nijedno pitanje. Doći će, pre ili kasnije, na videlo javnosti šta smo pričali na Savetu za nacionalnu bezbednost, kako se vaš predsednik ponašao na tom savetu kad smo razgovarali o KiM, koliko je hrabro srce imao na tom savetu, a koliko je imao u javnosti. Sve to će, pre ili kasnije, izaći, isplivati, imati priliku javnost da se upozna, da vidi zaista ko je iskreni i pravi patriota, a ko je patriota na rečima, kako kaže – učinićemo sve da ostane zabeleženo kako smo učinili ono što smo mogli. Tako da vas molim da, kada danas pričate o ovom ugovoru, budete precizni. Znači, nećete glasati za ugovor kojim se omogućava da se proizvodi naše odbrambene industrije nađu na tržištu 63 zemalja, zato što mislite da mi ne treba da produbljujemo odnose sa NATO-om. To ćete morate da objasnite i u Čačku, i u Valjevu, i u Lučanima, i u Užicu i svim onim gradovima gde se upravo prave naoružanje i vojna oprema, po pravilu, koji treba da se prodaju u inostranstvu.
Pravo na repliku, narodni poslanik Jovan Palalić. Imate dva minuta.
Gospodine ministre, ni na jedno pitanje koje sam postavio niste odgovorili, i to se događa redovno kada raspravljamo o ovako važnoj temi kao što je odnos Srbije prema NATO-u. Niko ne spori da je pitanje vojne industrije i naoružanja važno i da svako normalan u ovoj zemlji želi da se vojna industrija razvija, ali vi uporno izbegavate da odgovorite na pitanja koja se takođe tiču para. Šta smo mi radili u okviru Partnerstva za mir? Gde su ta sredstva potrošena, a koja su građani u Narodnoj skupštini izglasali u budžetu? Koliko će da košta potpisivanje ovog sporazuma i kada će on biti realizovan? Kada će se izvršiti čitava ova kodifikacija naših proizvoda i dobijanje brojeva koje treba da dobiju? Slažem se, ali nismo dobili odgovor ni na jedno pitanje. Koliko će koštati ovaj poseban sporazum koji treba da zaključimo? S kojom državom ćemo ga zaključiti? Posebno se plaća taj sporazum. Mi sad pričamo o jednoj virtualnoj stvari koja pitanje je kad će biti gotova i kad će biti završena, a stvarnost je izuzetno teška. Stvarnost je teška zato što pod vašom Vladom, pod Vladom u kojoj vi sedite, izbegavate odgovor na ključno bezbednosno pitanje. Pričamo o sporazumu koji će kroz nekoliko godina možda biti operativan. U ovom trenutku građani ništa od toga nemaju konkretno, i ne znamo koliko sve to košta. To je suštinsko pitanje. Što se tiče Kosova i Metohije, gospodine ministre, kada se desio taj čin, mi posle toga, to je bio februar 2008. godine, ne želimo sa tom organizacijom, koja je podržala separatiste dole i pravi vojsku, da produbljujemo odnose. Pre toga je bilo jedno stanje, posle toga je drugo stanje. Možda je za vas sve to isto stanje, za nas nije, jer je nama napadnuta teritorija, i u vašem dokumentu, koji ste ovde u Skupštini usvajali, proglašenje nezavisnosti Kosova je najveća pretnja. U toj najvećoj pretnji, NATO podržava (Predsedavajuća: Dva minuta.) vojsku koja je faktički stvorena od OVK, i mi sa njima produbljujemo odnose.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Ni na jedno pitanje koje je vezano za tačku dnevnog reda nisam izbegao da dam odgovor. Naprosto, sva pitanja koja ste postavili nemaju nikakve veze sa dnevnim redom. To je činjenica. Ovo što ste rekli poslednje, koliko košta trošak vezano za ovaj ugovor, reći ću vam da postoji fiksni trošak od oko 10.000 evra, od čega, nakon toga, ide oko 1.350 evra članarina godišnje. Znači, to je trošak. To imate sve u obrazloženju na šestoj strani. Reći ću vam drugu stvar. U ovom parlamentu sam bio nekih desetak puta, svaki put završavamo isto. Napravite sednicu Odbora za odbranu i bezbednost, skupite poslanike, napišite i definišite pitanja koja imate i dobićete odgovore na sva pitanja, apsolutno sva pitanja. Znači, ne bežimo ni od kakvog odgovora. Drugo, ukoliko ste vični računaru, možete ući na naš sajt, svakog dana se apdejtuju dešavanja, u okviru sajta, planovi, sve što radimo tamo stoji, ne krijemo ništa. Dakle, samo mi dajte mogućnost da vam odgovorim na sva ta pitanja u skladu sa onim što je tema dnevnog reda, a ne da vam odgovaram u odnosu na pitanja koja nemaju nikakve veze sa ovim što je danas na dnevnom redu, apsolutno.
Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić.
Poštovani gospodine ministre, i jedan i drugi, poštovani narodni poslanici i građani, počeću izlaganje sa onim šta će biti rezultat ako usvojimo ovaj sporazum, a nadam se da hoćemo, pošto mi se čini da smo dosta skrenuli sa teme, ako se držimo dnevnog reda, kako je rekao gospodin Šutanovac, ko god je vičan internetu može da pogleda da će rezultat biti ovoga da će naša država dobiti dva broja i dva slova. To je celokupna nacionalna izdaja, koja se sprema iza ovog sporazuma. Vi možete da pogledate da se, na primer, Italija se zove u tom sistemu, tj. ima slovnu oznaku ZR, broj 15, Grčka se zove, tj. ima slovnu oznaku ZU, broj 23, evo, ima i Rusija, zove se JU, a oznaka numerička je 57. To je ono što će biti rezultat ovoga sporazuma koji je potpisan i mislim da je potpuno jasno da se radi o pitanju logistike, dakle ne radi se o političkoj odluci da Srbija promeni svoju politiku, koja je takva kakva jeste, složiću se sa ministrom odbrane. Dakle, i ja se ne slažem sa tom politikom, ne mislim da je za ovu zemlju dobro da budemo vojno neutralni kada je ceo region u NATO-u, ali ovakvim ugovorom nećemo promeniti apsolutno ništa po pitanju politike, bezbednosti ili bilo kakve strategije, jer je logično to sa spiska zemalja koje su već u tom sistemu NATO kodifikacije. Ako pogledate spisak tih, preko 60, zemalja, videćete da su one mnogo međusobno razlikuju po pitanju ekonomske politike, politike prema NATO-u i po različitim drugim stvarima. Ovde je upravo ono o čemu je ministar odbrane govorio, a što se odlično uklapa u našu kampanju „Moj grad – velika šansa”. Ovo je prilika da ono što se već proizvodi u Srbiji i ono što se već izvozi na tržišta, ili NATO zemalja ili nekih drugih zemalja, dobije svoj standard. Kada tamo neko stavi gumu na neko vozilo van Srbije, pogleda oznaku na toj gumi, vidi odakle ona dolazi i iznenadi se da se jedna takva guma ili metak ili šta god drugo nalazi u portfoliju naše vojne industrije, da može da se proizvede u Srbiji. Taj sistem je uspostavljen još 1952. godine. Tada je bila ideja da on bude isključivo sistem koji će funkcionisati u okviru NATO zemalja. Međutim, vremenom je došlo do saradnje i NATO zemalja sa drugim zemljama koje nisu članice NATO-a. Ono što takođe danas nije rečeno, mislim da je izuzetno važno. Mi smo ovde, kao Skupština, izglasali i naložili našim vojnim snagama da imaju obavezu da učestvuju u pojedinim operacijama, pod okriljem UN. Često se te operacije pod okriljem UN izvode tako što je glavnina snaga NATO, druge snage su snage koje nisu deo NATO korpusa i da bi postojala međusobna saradnja, da bi oni mogli tehnički da komuniciraju, da bi jedni druge razumeli po pitanju tehničke podrške i logistike, neophodno je da postoji ovakva kodifikacija, jer se to odražava i na stepen opremljenosti trupa na terenu. može u nekom trenutku da olakša opremu neophodnih rezerva i da možda, reći ću patetično, zaista se to može desiti, spase neki ljudski život, pravovremenom reakcijom. Koristeći ovaj sistem, nekakva istraživanja su pokazalada su se zalihe mnogih vojski smanjile za 50% samo zato što su koristili ovaj sistem. Kao što sam rekao na početku, osnovni smisao svega ovoga jeste uspostavljanje jezika logističkog i interoperabilnosti između različitih vojski. Čak i u okviru NATO-a, vi morate da imate sistem koji omogućava da različite vojske mogu međusobno jednostavnije da komuniciraju, zato što imaju različite proizvodnje, različita oružja, različite, da kažem, načine snabdevanja. Na ovaj način vi dobijate priliku da se jedan proizvod koji ima zajedničke karakteristike u smislu oblika i funkcije i nekakvih osnovnih elemenata izdržljivosti, brojem nekim zove jednako u svakoj armiji sveta. Mi na ovaj način dobijamo priliku, ne znam, pretpostavljam da je u vojsci na snazi ona kodifikacija koja je bila u JNA, koja je bila slična, umesto 13 cifara, imala je 12 cifara, postoji to svugde. Dakle, ta vojska više ne postoji. Ne postoje države koje su činile JNA. Bosna je prešla na ovaj sistem. Bratska Crna Gora je takođe prešla na ovaj sistem. Stoga, ne postoji nijedan razlog da Srbija bude van ovog sistema i da ne omogućimo našoj vojnoj industriji, koja je zaista u poslednjih nekoliko godina pokazala da jeste jedan ekonomski potencijal Srbije, da to nije prazna priča, da uđe na tržište gde vi praktično imate mogućnost da se prezentujete na jednom tržištu koje obuhvata 16, 17 miliona različitih elemenata koji su sada zajednički kodifikovani u jednom sistemu. Ne vidim šta tu može da bude negativno za našu vojnu industriju. U krajnjoj liniji, ne vidim šta to može da bude negativno za našu vojsku, jer i naša vojska mora da se snabdeva i naša vojska će se na taj način verovatno snabdevati efikasnije i verovatno će imati manje zalihe. Svako od nas ko je bio u vojsci zna kako je to izgledalo i kako je često to vođeno i na koji način je to bilo korišćeno i držano u mnogo većoj količini nego što je neophodno. To otprilike ovako izgleda, ne znam da li je neki kamerman zainteresovan da ovo snimi. Ovo je točak i sada se on u različitim komercijalnim industrijama vodi pod različitim brojevima. U ovom jedinstvenom sistemu bilo koji da dođe iz bilo kog dela sveta se vodi pod brojem 2610, pa povlaka, pa broj zemlje. Dakle, ovo je ta velika strategija Dragana Šutanovca da izda nacionalne interese Srbije i Vlade Republike Srbije, prosto rečeno. (Krasiću, ti ćeš na kraju, pretpostavljam da i ti imaš neke grafikone interesantne.) O čemu se ovde radi? Radi se o jednoj tehničkoj stvari koja može da predstavlja potencijalno veliki dobitak za našu zemlju. Ono što je mnogo važnije jeste činjenica da ovaj sistem kodifikacije, kao što je ministar odbrane rekao, predstavlja osnovu za nekakvu industrijsku trgovinu. Korišćenjem rečnika koji omogućava da sve industrije, na primer vojne, u svetu jedna drugu lakše razumeju. I naše kompanije će moći da uđu i da postave na internet, tj. sajt, svoj katalog, da ono što proizvode opišu na jedan način koji je univerzalno razumljiv svim drugim armijama u svetu, svim drugim proizvođačima slične opreme u svetu i na taj način pretpostavljam da će dobiti mogućnost da i oni lakše svoje proizvode plasiraju i, ono što je takođe bitno, da koriste tehnologiju koja je već u svetu uspostavljena. Istraživanja pokazuju da negde otprilike 50% komponenti koje se ugrađuju u nekakva nova sredstva za odbranu već postoje proizvedena u nekom sistemu do sada. To je nešto što stoji iza ovog predloga ugovora. Naravno, ovde možemo danas da govorimo i o politici. Složio bih se sa ministrom odbrane, to pokazuje neku apsurdnost kod nas. Čini mi se da je neposredno posle 2000. godine bilo više pristalica i više građana, iako je od tada prošlo samo godinu dana od bombardovanja, za ulazak u NATO, nego što ima danas, 2010. godine. Mislim da je tu svako od nas ko se politički zalaže za pristupanje Srbije NATO-u, svako od nas nosi odgovornost što je to tako, svako od nas je u pojedinim delovima, ili vremenima svog političkog delovanja, pravio kompromise koji su nažalost doveli do toga da se danas nalazimo u situaciji u kojoj se nalazimo. Potpuna podrška ovom sporazumu. Na ovaj način koristimo još neke mogućnosti iz partnerstva za mir, iako je ovo sporedni put koji će dovesti Srbiju u NATO, nemam ništa ni protiv toga.
Iskorišćeno je devet minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, najpre u ime SRS želim da izrazim saučešće beloruskom narodu i njihovom predsedniku zbog toga što su juče izvedeni teroristički napadi i jedanaest ljudi je poginulo. Naravno, Srbija i srpski narod su uvek uz naš bratski beloruski narod. Probleme sa terorizmom imamo svuda, a znamo da deo tog terorizma sponzoriše upravo NATO, kako je utvrdio i profesor Danijel Genzer u svojoj knjizi „Tajne NATO armije”. Kada govorimo o Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora između Vlade Republike Srbije, koju predstavlja Ministarstvo odbrane i Grupe nacionalnih direktora NATO za kodifikaciju – Saveznički odbor 135, možemo prvo da zaključimo da iz govora ministra odbrane niko ko je sa strane slušao nije mogao da shvati o čemu se radi. On je sve to zbrzao. Izgleda da ni on sam nije razumeo šta je smisao ovog ugovora i određene pojmove koji postoje u ovom ugovoru. Zato je pogrešno tumačio i iznosio pogrešne informacije. Međutim, napravili ste jednu katastrofalnu grešku, bez obzira kojoj stranci pripadate, samim tim što ste građanin ove zemlje, želim da vam kažem da KiM nisu i nikada neće biti u NATO-u, da KiM pod upravom UN, po Rezoluciji 1244, to znači takođe da su i naši manastiri pod njihovim starateljstvom u neku ruku, a verovatno je namera vaše stranke i vaša namera da i KiM, pa i cela Srbija, bude u NATO-u. Na vašu žalost, nisu u NATO-u i nikada neće biti. Sramota je da jedan ministar odbrane izjavi tako nešto, da ne zna šta je Rezolucija 1244 i da ne zna da je upravo pod NATO-om, kada ste već pomenuli crkve, sedamnaestog marta 2004. godine uništeno, trideset i pet spomenika kulture evropske i srpske civilizacije, srednjovekovni biseri, manastiri, među kojima i Bogorodica Ljeviška. Upravo je vaš NATO omogućio da se tako nešto desi, gospodine Šutanovac. Zašto vi ne znate šta piše u ovom ugovoru? Ne samo zato što ste o njemu pričali čitav minut i po, već zato što vi govorite isključivo o logističkoj podršci, o prodaji naoružanja. Mi prodajemo na neviđeno naoružanje NATO zemljama. Ti poslovi se mere verovatno u milijardama dolara. Gospodine Šutanovac, preko ovog ugovora, preko Grupe nacionalnih direktora NATO-a za kodifikaciju se sporazumevate sa jednom organizacijom koja ima ime NAMSA. Ona je zadužena za standardizaciju, zadužena je za kodifikacioni sistem NATO-a. Zaista, kada pogledamo, vidimo da su članice NAMSA velesile, vojne velesile, između ostalog Albanija, Estonija, Island, Litvanija, Letonija, Luksemburg, Hrvatska, Holandija, ali korisnici njihovih usluga su i neke druge organizacije koje ćemo pomenuti kasnije. Ovaj ugovor je potpisao državni sekretar, gospodin Spasojević, sa srpske strane, a sa strane NATO-a, gospodin Bond, iz Velike Britanije. Dakle, ovde imamo čoveka koji je prošao kurs FBI-ja i imamo gospodina Bonda iz Velike Britanije. Zaista izgleda da se lepa kooperacija ovde sprovodi. Da vidimo sada šta je vaša NAMSA, gospodine Šutanovac, pošto pretpostavljam da i vi znate da koristite kompjuter, pošto pozivate poslanike da koriste kompjuter, pretpostavljam da znate i engleski jezik. Možete da odete na njihov sajt i da vidite da se NAMSA ne bavi samo logističkom podrškom, ali da pruža logističku podršku NATO operacijama i razmeštanju naoružanih NATO trupa širom sveta. Takođe prikuplja informacije, gospodine Šutanovac, a tesno je povezana sa sledećim sistemima NATO-a – sa ŠEIP-om, pretpostavljam da znate šta je to, u Belgiji je, pogodili ste, i sa „Airborne early warning and control system” tzv. AWACS, koji takođe prikuplja informacije, a upravo je to vazdušna platforma preko koje su organizovani napadi, tj. agresija na SRJ 1999. godine. Imate upravo na sajtu NAMSA, gde se govori, gde se iznose detalji o ovoj organizaciji. Idite tamo i pogledajte o čemu se radi, pa ćete videti da ste mnogo toga propustili. Idemo dalje, šta sve možete da nađete u njihovim zvaničnim dokumentima. Kada odete na taj sajt NAMSA prepun dokumenta, između ostalog, i dokumenata koji se tiču predmeta ovog ugovora, vi vidite da je ona snabdevač i Kfora. Takođe, tu dobijate putanju prema Vladi Kosova, sa sajta NAMSA., prema šiptarskim teroristima, narko dilerima, trgovcima ljudskim organima. Tako da, teoretski, može da se dogodi da vi municijom i oružjem, preko ovih NATO organizacija, snabdevate šiptarske teroriste. Vi pošaljete NATO zemljama, oni pošalju šiptarskim teroristima i onda šiptarski teroristi ubijaju Srbe, pale preostale manastire i kuće srpske i sprovode etničko čišćenje. Dakle, NAMSA je angažovana upravo na KiM. Angažovana je i na nekim drugim mestima, nemamo vremena sada da govorimo o svemu ovome, ali, interesantno, na sajtu NAMSA postoji i karta Zapadnog Balkana. Zamislite, gospodine Šutanovac, Srbija i KiM su dve odvojene države na toj karti. Pa je l’ sa takvom organizacijom vi potpisujete ugovor? Je l’ se vi saglašavate sa tim? Mi znamo da ste vi počeli direktne pregovore sa šiptarskim teroristima koje predvodi Borko Stefanović i da na taj način faktički priznajete KiM. Sovjetski savez je priznat potpisivanjem ekonomskih ugovora od 1921. do 1927. godine. Vi pregovarate sa Tačijevom terorističkom Vladom o CEFTA sporazumu. Država može da bude priznata de jure, deklaracijom o priznanju i de fakto, faktičkim činom. Vi na ovaj način faktički priznajete KiM učestvovanjem u tim pregovorima. Dakle, još jednom da vidimo da su vaši podaci neistiniti, da NAMSA ne radi samo u okviru logističke podrške, već da ona pruža podršku operacijama NATO-a širom sveta, uključujući i KiM, raspoređivanju NATO trupa i demilitarizaciji određenih teritorija ili zemalja. Pročitajte, gospodine Šutanovac, čime se bavi. Vi ste ovde doleteli iz Kuvajta, niste ni pogledali ugovor. Verovatno da ste ga i pogledali, ne biste ga razumeli. Niste bliže proučili o čemu se ovde radi. Vaši saradnici su vam nešto pripremili i onda ste počeli nama da držite predavanja, i to ste zbrzali na minut i po. Ne može to tako, gospodine. Ovo su sve zvanični podaci sa sajta NAMSA. Ili ako hoćete NATO-a. Upravo je tema – predmet ovog ugovora. Ali, to je normalno za vas, gospodine Šutanovac. Vi ste svojevremeno hvalili prodaju oružja Gruziji. Je l’ se sećate kada ste rekli – pa vojna industrija mora da zaradi od nečega. To ste rekli u ovom parlamentu, gospodine Šutanovac. Prodavali smo oružje Gruziji, a znali smo da Gruzija sprema agresiju na Abhaziju i Južnu Osetiju, i znali smo da će se tim oružjem ubijati nevini civili i da će se ubijati Rusi. Niste vi tada bili, naravno, ministar odbrane, ali ste rekli u parlamentu – morala je vojna industrija da zaradi. Kad je u pitanju prodaja municije, prodaja oružja tim NATO zemljama, šta ćete da im prodajete? Hoćete li da im prodajete onaj osiromašeni uranijum što su prosuli po Srbiji? Hoćete li vi da proizvedete podkalibarnu municiju od osiromašenog uranijuma oko Vranja i ko zna gde još, pa da prodajete NATO zemljama, da bi opet mogli da upotrebe protiv nas ili protiv Rusije, Libije, protiv bilo koga, da nečiju drugu decu truju, pa i vojnike? Da li su naši vojnici, koji su branili KiM, krivi zbog nečega, zato što je NATO izvršio agresiju, za šta je ubio 87 dece? Ko zna koliko ljudi je umrlo od posledica zračenja osiromašenim uranijumom. Hoćete sada da im vratite taj osiromašeni uranijum? Zašto nije upotrebljena metoda posipanja zemlje zeolitom, koja je zatrovana osiromašenim uranijumom? Zeolitom koji apsorbuje 80% osiromašenog uranijuma, iako su postojali projekti u Vladi Srbije? Zbog čega država nije očišćena na taj način? Zbog čega hrana nije očišćena na taj način? Takođe, on može da se koristi i u prehrambenoj industriji, zeolit. Ne, zeolit izvozite, znate kome? Izvozite Englezima, koji čiste Temzu, čiste ne znam šta njime. Njima izvozite, umesto da ga upotrebite ovde. Gospodine Šutanovac, vi volite da se slikate uz američku ratnu tehniku ili na njoj: „USS Enterprajs”, „Zvezdane staze”, maltene, svemirski program, nosač aviona. Sledeći put tražite da se slikate pored strategijskog bombardera B2 „Duh Misurija”. Nećete moći. Znate li zašto? Oboren je 1999. godine, znate? Tražite baš B2 „Duh Misurija”, njihovi strategijski bombarderi, najskuplji avioni na svetu, preko 2,5 milijarde dolara košta. Nosi imena po državama članica SAD. Tražite da se slikate pored „Duha Misurija”. Reći će – ne može, nestao, nestao u akciji, na svu sreću. Koga snabdevamo naoružanjem? NATO zemlje. Ministar odbrane NATO-a Robert Gejts, koliko je inteligentan, sedmog marta, u Avganistanu, na aerodromu je razgovarao sa generalom Petrusom i nije primetio da je kamera uključena. Dve nedelje pre agresije na Libiju, rekao je da se sprema bombardovanje. Hoćemo li takvim ljudima da prodajemo naoružanje, municiju ili šta god, po ovim ili onim standardima? Ko ima bolje standarde od NATO-a? Vi ovde predstavljate NATO kao da je idila, kao da su njegove članice najprosvećenije države na svetu koje su izmislile, čuli smo, i točak. Neverovatno nešto. Neverovatne gluposti. Zašto onda Amerika kupuje ruski protivavionski sistem „S-300”? Tražili su još 90-ih godina da ga kupe. Tražili su ga i od bivših sovjetskih republika, pa je na kraju Moskva rekla – dajte ljudi, pitajte nas, odmah ćemo da vam prodamo to, da ne idete preko posrednika. Zbog čega Amerikanci, takva sila, i NATO u kosmičkoj tehnologiji kupuju raketne motore od Rusije? Eto šta Rusija njima prodaje, a vi nama hoćete ovo da opravdate kroz prodaju, ne znam koliko municije ili čega već. Rusija je 2010. godine isporučila SAD četiri raketna motora „RD-180”, koje Amerikanci koriste za svoju „Atlas 5” raketu. Do danas su Amerikancima prodali 50 takvih motora. Ko tu ima bolje standarde? Raketna tehnologija, gde ćete nešto naprednije od toga? Rusija ima bolje standarde. Rusija je pristupila ovom projektu. Rusija nije članica NAMSA. Jeste, pristupila je, ali pogledajte šta Rusija njima prodaje. Pogledajte šta im prodaje. Još 1970. godine, Rusi su razvili raketni motor „NK-33”, za koji su Amerikanci rekli da je nemoguće da takva tehnologija postoji na planeti. Tečni kiseonik ubrzava sve projekte koji čoveka treba da dovedu do Marsa, između ostalog. Vrlo je bitan za misiju „Mars”. Šta su Amerikanci uradili? Godine 1992. su počeli da kupuju te raketne motore.Dakle, gospodine Šutanovac, nemojte da dolazite ovde nepripremljeni, nemojte da veličate NATO, koji je jedna zločinačka organizacija koja je sponzorisala teroriste širom sveta. Pročitajte i neku knjigu, recimo, prof. Danijela Genzera – „Tajne NATO armije”. Videćete da su oni finansirali i „Gladio”, da su ubijali evropske političare po Evropi, po toj EU, u koju vi hoćete da idete. Finansirali su i naoružavali teroriste širom sveta, ne samo Al Kaidu, koja im je sada i saradnik, partner u borbi protiv Gadafija u Libiji. Naravno i šiptarske teroriste na KiM i na drugim mestima. Razmislite dobro kada promovišete takvu jednu zločinačku organizaciju.
Iskorišćeno je 15 minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: poslanička grupa LDP, poslanička grupa Nova Srbija, poslanička grupa SRS, pa prelazimo na deo sednice gde se odvija rasprava po redosledu narodnih poslanika i prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 13, 14. i 15. Prvi prijavljeni za reč narodni poslanik Zoran Ostojić. Posle njega, narodna poslanica Aleksandra Janković. Narodna poslanica Aleksandra Janković. Izvolite. Narodna poslanice, niste prijavljeni, prijavljen je narodni poslanik Nikola Lazić. Ne mogu da dam reč dok ne stavite svoju karticu u poslaničku jedinicu. Izvolite.
Nepisano pravilo aktuelnog srpskog parlamentarizma jeste da se ozbiljnim tačkama dnevnog reda smatraju predlozi zakona, navodno, domaće proizvodnje. Oni predlozi zakona koji su usmereni na potvrđivanje međunarodnih sporazuma i ugovora, takođe navodno, imaju samo tehnički karakter. Uz formalno demokratski postulat, ustavni osnov za donošenje zakona, uvek ide i teza o nepodnošljivoj lakoći postojanja, jer će posle usvajanja zakona sve biti jednostavnije, efikasnije, ekonomičnije. Usvajanje NATO kodifikacionog sistema će omogućiti jedinstvenu identifikaciju, klasifikaciju, određivanje skladišnog broja za sva NATO sredstva, pri čemu će jedan od pratećih efekata biti modernizacija rada Ministarstva odbrane uvođenjem savremenog načina poslovanja. Tra-la-la… Po oprobanom principu „Koka-kole”, pomalo, ali stalno, što građanima Srbije, a što njihovim predstavnicima u parlamentu se ispod žita ubacuje svašta, i to važi. Već sam naziv ovog prvog predloge jeste nešto bi trebalo da sluđuje prostotu. Predlog zakona o potvrđivanju ugovora između Vlade Republike Srbije, koju predstavlja Ministarstvo odbrane i grupe nacionalnih direktora NATO za kodifikaciju – Saveznički odbor 135 o usvajanju NATO kodifikacionih sistema. Kodifikacija i NATO kodifikacioni sistemi – verovatno je to samo jedna od minornihkonsekvenci globalne strategije naših NATO lobista, da se izvan očiju javnosti, jer samo 15% građana zaista podržava članstvo u NATO, na mala vrata Srbija uvede u NATO članstvo. Ako preterujem, svakako se ne može reći da preteruje ličnost takvog formata kao što je generalni sekretar NATO-a Anders Fog Rasmusen, koji je, 20. maja 2010. godine, rekao da će učiniti maksimum u cilju priključenja Srbije Alijansi pristupom korak po korak, kakav je tražila srpska strana. Ili mi koji razlikujemo saradnju kroz Partnerstvo za mir, o članstvu u NATO, nismo srpska strana ili aktuelna srpska vlast vodi dvojno knjigovodstvo, pa će, časna Titova pionirska reč, Kosovo ostati deo Srbije, ali po NATO standardima, što znači ”malo morgen”. Put za potvrđivanje ovakvog tehničkog ugovora između Ministarstva odbrane Srbije i Grupe nacionalnih direktora za NATO kodifikaciju, trasirao je, a ko bi drugi, naš ministar odbrane, kada je 29. septembra 2007. godine, izjavio da NATO ima najbolje standarde i da je njegov zadatak da vojsku standardizuje i opremi prema tim standardima. On je dodao i to da ne treba on da odlučuje da li će Srbija ući u NATO ili ne, ali da je u datom trenutku odlučeno da vojska bude opremljenau skladu sa NATO standardima. Nešto kasnije, Srbija je podnela individualni program partnerstva kojim se precizno određuju aktivnosti u kojima će učestvovati i druge institucije u okviru Partnerstva za mir, tokom jednogodišnjeg perioda. Prvog oktobra 2008. godine je, u sedištu NATO-a, isti ministar potpisao Sporazum o zaštiti poverljivih informacija između Srbije i NATO, takozvani Bezbednosni sporazum. Sporazumom je predviđena obostrana obaveza zaštite razmene informacija između Srbije i NATO, a koje su označene kao poverljive. To je očigledan primer namerne, logičke greške koja treba da proizvede dodatnu konfuziju, jer se ne pravi razlika između saradnje za saradnju, dovoljan okvir je Partnerstvo za mir i članstvo u NATO, niti između evropskih integracija, što podrazumeva članstvo u EU i evroatlanske integracije, što podrazumeva članstvo u NATO. Pri poseti potpredsednika Džozefa Bajdena Beogradu, 20. maja 2009. godine, tokom razgovara je pomenuta integracija Srbije u NATO. Nije se dao naš Kluni i rekao je da je ulazak u Alijansu blokiran unutrašnjim političkim razlozima. Dakle, drugog juna nas je u Skupštini Srbije ponovo obradovao ministar Šutanovac. Naime, izjavio da se Ministarstvo, na čijem je čelu, pridržava odluke Skupštine Srbije o vojnoj neutralnosti, ali i podsetio da je Srbija od novembra 2006. godine članica Partnerstva za mir. Nije baš da nam je otkrio Ameriku, ali je napravio lep šlagvort za borbu protiv zaborava o vojnoj neutralnosti Srbije. Naime, Narodna skupština Srbije je, 26. decembra 2007. godine, donela odluku o proglašenju vojne neutralnosti u odnosu na postojeće vojne saveze. Ta odluka je, prema tekstu Deklaracije, važeća do raspisivanja referenduma na kojem bi se donela konačna odluka o tom pitanju. Srbija se time praktično pridružila porodici evropskih zemlja, članica EU ili ne, koje su proglasile vojnu neutralnost. Među neutralnim državama se nalazi najzapadnija zemlja Evrope, poput Irske, najsevernija, poput Švedske, najjužnija, poput Mlate, najistočnija, poput Moldavije i najcentralnija, poput Austrije. Iskustava ovih zemalja, jačanje odbrambene politike EU, Ruski predlog o Sporazumu evropske bezbednosti, kao i pojavljivanje novih saveza, poput organizacije za kolektivnu bezbednost, ukazuje na činjenicu da postoji mnogo alternativa članstva u NATO. Neutralnost, naravno, nikako ne znači izolaciju. Nijedna neutralna zemlja se nije priključila NATO, već one održavaju veze sa Savezom preko programa Partnerstva za mir, koji im omogućava da same odlučuju o nivou, vrsti i intenzitetu veze koje imaju sa NATO, bez obaveza koje nameće članstvo u NATO. Na taj način, neutralne zemlje se čuvaju od nametanja obaveza spolja, u osetljivoj sferi bezbednosti, zadržavajući dovoljno manevarskog prostora da samostalno, a u skladu sa svojim državnim interesima, određuju spoljno političke i vojne prioritete. Unutar EU, postoji pet neutralnih zemalja, Švedska, Finska, Austrija, Irska i Malta. Neutralnost je prihvatljiv koncept sa stanovišta EU i, kao takav, kompatibilan sa procesom evrointegracija Srbije. Članstvom u EU, Srbija bi se priključila klubu neutralnih zemalja, i to kao jedina neutralna zemlja jugoistočne Evrope. Iz takvog položaja, Srbija bi mogla da ima više koristi na međunarodnoj sceni, nego kao još jedna u nizu atlantskih država u regionu. Štaviše, mnoge će iznenaditi činjenica da su SAD veći deo svoje istorije bile neutralne, ostajući mimo velikih ratova 18. i 19. veka. Tokom 19. veka, Amerika je ostala neutralna u sukobima evropskih sila. Prve tri godine po izbijanju Prvog svetskog rata, SAD su nastavile sa zvaničnom politikom neutralnosti, a vojna dejstva se uključila aprila 1917. godine. Neutralne zemlje, poput Srbije, koja je 2006. godine pristupila programu Partnerstva za mir, 2007. godine donela Deklaraciju o vojnoj neutralnosti, nimalo slučajno u vreme državničkog mandata Vojislava Koštunice, preko ovog programa održavaju kontakte i ostvaruju saradnju sa NATO-om. Sve one procenjuju da ovaj program ne ugrožava njihovu neutralnost, odnosno da im ostavlja dovoljno prostora da sarađuju po političko vojnim pitanjima, sa NATO-om, bez povrede načela neutralnosti. Pored političkog dijaloga, Partnerstvo za mir nudi zemlji podršku u vojnim pitanjima uz jasnu ogradu o članstvu u NATO-u. Švajcarska je, recimo, najbolji primer kako neutralna zemlja koja je još van EU i te kako može biti aktivna na međunarodnoj sceni. Ali to je zemlja koja je držala do sebe, pa je sopstvenu neutralnost tumačila veoma restriktivno, a tek posle pozitivnog referenduma, postala je članica UN 2002. godine na referendumu i odbijala članstvo u EU.Ipak Švajcarska neutralnost nikako nije značila njenu političku izolovanost, naprotiv, Švajcarska je danas evropsko sedište organizacija i agencija UN i drugih međunarodnih organizacija, poput svetske trgovinske organizacije ili Crvenog krsta. Danska, na primer, kao članica EU ima izuzeće iz zajedničke bezbednosne i odbrambene politike EU, tako da je na njen zahtev garantovano da ne mora da učestvuje u donošenju odluka koje se tiču vojnih angažmana, niti da finansira vojne operacije EU. Irska je, na primer, jedina članica EU čiji se narod na referendumu izjašnjavao o Lisabonskom sporazumu. Jedan od razloga, većinskog negativnog glasanja, na prvom referendumu, juna 2008. godine, bilo je uverenje Iraca da Lisabonski sporazum narušava neutralnost Irske. Naime, irska Vlada je nakon neuspeha referenduma tražila i dobila garancije druge članice EU da će osobenost Irske u pogledu neutralnosti biti uvažene, tako da je na ponovljenom referendumu, u oktobru 2009, posle datih garancija, Lisabonski sporazum prihvaćen. Uspeh u dobijanju garancija od drugih 26 članica je primer da jedna država EU može zaštiti svoju nacionalnu politiku, unutar šire evropske zajednice, uz upornost i doslednost u političkom stavu. Irska ima tzv. „tripl lok” sistem, vojno učestvuje u mirovnim operacijama, pod uslovom da one imaju trojnu odluku: UN, Vlade Irske i parlamenta Irske. Umesto takvog pristupa, gospodin odsutni Šutanovac, predložio je, a vladajuća većina u parlamentu je usvojila, učešće u mirovnim operacijama, koje uopšte ne moraju da budu pod kontrolom UN. U redu, zaista nismo kao Švedska, koja gotovo da nije ratovala još od doba Napoleona, ali nas barem poštedite novog učešća u poznatom humanitarnom intervencionizmu NATO-a, tako da u nekoj budućnosti, na spomen-groblju u Avganistanu, ne piše – ovde u miru počivaju NATO legionari srpskog roda, oni koji su umirali sa Obaminim imenom na usnama. Naše ministarstvo generalštabske strukture će, kako je ministar obećao, obezbediti da srpska vojska uvek učestvuje u pravednim i odbrambenim operacijama. Za sada je glupo da se to zove rat, jer neuki narod može da pomisli da se tamo i gine. Modernizacija vojske, po NATO standardima bi trebalo da podrazumeva i nove pesme na ispraćaju vojnika...
Narodna poslanice, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Koleginice i kolege, nažalost ministra nema, ali verujem da će u međuvremenu doći da razjasni neke stvari, tako da je usvajanje ovog zakona o kodifikaciji i opremi naoružanja povod da pričamo i o ovoj temi. Ovo je jedan tehnički zakon i niko normalan ne bi imao i ne treba da ima ništa protiv, ako će doprineti rastu namenske industrije i boljem integrisanju namenske industrije u svetsku, hajde da kažem, trgovinu namenskom robom. Ali, svakako da se otvaraju politička pitanja, kada je u pitanju članstvo Srbije u NATO, i što nas onespokojava je sledeća činjenice. Mnogo puta smo govorili da evropskoj politici treba dati sadržaj. Jednostavno, ova vlada to ne uspeva. Zbog toga dolazi do komplimentacije evropske ideje po istraživanjima javnog mnjenja, sve manje i manje ljudi vidi budućnost sebe, svoje zemlje i svoje dece u EU. Upravo zbog toga što se vodi politika samo na rečima, a ne suštinska promena zemlje i suštinske reforme koje bi nas približile EU i punopravnom članstvu. Za početak, da dobijemo status kandidata i početak pregovora. Zato je ovo pitanje članstva Srbije u NATO za nas važno, jer zaista mislimo da je to prečica i brži put ka punopravnom članstvu Srbije EU. Na stranu svi drugi aspekti i koristi od članstva Srbije u NATO-u, na stranu da je to signal investitorima da je ovo stabilna zemlja i da je kapital u ovoj zemlji siguran, a toliko nam je potreban zbog tolike armije mladih i nezaposlenih ljudi. Na stranu, što su troškovi odbrambeni manji u tom slučaju, zbog toga što smo okruženi NATO zemljama i ne možemo biti neutralni na način na koji je to Švajcarska, koja ima 12 puta veći nacionalni dohodak po glavni stanovnika, nego Srbija. Sve su to argumenti koje smo mnogo puta iznosili i zbog čega želimo da Srbija prepozna, kao i ostale političke stranke, da je interes Srbije punopravno članstvo u NATO i EU, a da možda neko van Srbije ima interes da Srbija ne bude ni u NATO-u ni u EU, ali pošto smo mi ovde poslanici Narodne skupštine Republike Srbije, koji smo izabrali Vladu Republike Srbije, onda bi pre svega i iznad svega trebali da imamo na umu interese Srbije. Za nas izbori nisu način da se dođe na vlast ili da se na vlasti ostane. Za nas su izbori način da se dobije podrška za neku politiku i zato mi nije jasno zašto gospodin Šutanovac, za koga, hajde da kažem, važi ili ga bije glas da je pro-NATO raspoložen, i potpredsednik je najveće stranke koja čini okosnicu Vlade, koristi argumente koje koriste upravo oni koji nisu za članstvo Srbije u NATO-u. Tri puta je danas rekao kako smo ušli u partnerstvo za mir kad je Koštunica bio predsednik Vlade. Prvo, ne znam da li je radostan zbog toga što smo ušli u Partnerstvo za mir kad je Koštunica bio predsednik Vlade ili mu je žao što smo ušli, kakve veze ima sad kad smo ušli. Mnogo je važnija, na kraju krajeva, sledeća činjenica, možda je gospodin Koštunica tad bio za Partnerstvo, pa sad više nije. Imamo primere i nekih drugih, na političkoj sceni,koji su 20 godina pričali jednu priču, a onda su skinuli bedž i sad pričaju neku drugu priču. To je legitimno. Argumente tipa Finska, Austrija, Švedska, to koriste upravo protivnici evroatlanske integracije Srbije. Potpuno je neprimereno da to čini neko iz Vlade koja se smatra i smatraju je proevropskom. Finska je neutralna dugo, a to je nekakav prećutni dogovor sa tadašnjim SSSR, još iz vremena ”hladnog rata”, da se ona ne svrstava. Švedska je istorijski neutralna, priznata je kao neutralnost kod svih drugih država. Švajcarska, da ne govorim, do pre deceniju nije htela da uđe ni u UN da ne bi narušila svoju neutralnost. Sad se pozivamo na to, umesto da se pozivamo na iskustvo svih bivših komunističkih zemalja koje su , da bi ušle u EU, ušle u NATO, kao što su Rumunija, Bugarska, Mađarska itd. Pozivamo se na Rezoluciju o vojnoj neutralnosti. Ta rezolucija se tako ne zove. Zove se Rezolucija Narodne skupštine RS o zaštiti suvereniteta i teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka RS. Ona je doneta, setite se, u vreme kad su bili neuspešni pregovori po Ahtisarijevom planu. Naime, u jednoj tački Skupština konstatuje da albanska strana izbegava da stvarno pregovora, u drugoj konstatuje, ne znam, da se neke zapadne države oštro protive nastavku pregovora o budućem statusu, u trećoj smo zabrinuti zato što EU nagoveštava aktivnosti na Kosovu i misiju Euleksa, a u četvrtoj konstatujemo da bi proglašenje nezavisnosti Kosova, kao i priznanje nezavisnosti pokrajine od strane bilo koje države –priznanje, pazite – predstavljalo grubo kršenje međunarodnog prava. Priznanje ne može da bude kršenje međunarodnog prava. Svaka zemlja je suverena. Što se tiče proglašenja nezavisnosti, posle toga smo tražili mišljenje Međunarodnog suda i dobili mišljenje da to priznanje nije kršilo međunarodno pravo, i da je u skladu sa Rezolucijom 1244. I sve to što je bila Rezolucija, umetnuto je zbog ukupne uloge NATO-a od protivpravnog bombardovanja Srbije. Ne znam, proglašavamo vojnu neutralnost RS u odnosu na postojeće saveze do raspisivanja, eventualno, referenduma na kom bi se donela konačna odluka. Znači, umetnuta je. Nikakve veze nema sa neutralnošću. Tada ste vi iz DS uradili to što se uradili i sad iz ovoga ne možete da izađete. Kako vi mislite, kad kažete, gospodo iz DS, gospodine ministre, da za ovu vladu sad nije tema NATO, nego za neku buduću vladu. Kako vi mislite u toj budućoj vladi da otvorite pitanje NATO-a, ako ga ne otvorite sad ili ako ga ne otvorite u predizbornoj kampanji. Mi jasno tražimo politiku, podršku zapolitiku koju jasno izlažemo i ta politika, za koju se zalaže LDP, imaće uticaj onoliko koliko dobije glasova na izborima, duplo više nego prošli put, sledeći put jošmnogo više. Kako mislite da u budućoj vladi otvorite pitanje NATO-a, ako ne tražite podršku od građana za tu politiku? Ili mislite kao ovi vaši glavni konkurenti sa kojima se sporite oko datuma? Dogovorili ste se koji datum da bude za izbore, a sada celu zemlju tresete zbog toga što jedan drugom hoćete da oborite ruku, ko je tu sad koga naterao. Kako mislite da uđete u predizbornu kampanju, u vladu koja će, ako dobijemo kandidaturu, morati da pregovara i da završi taj evropski posao, a da ne kažete građanima šta je taj evropski posao i šta mora da se uradi? Mislite – dajte nam glas, a posle ćemo da vidimo da li ćemo u NATO, ili šta ćemo da radimo? Sešćemo, pa ćemo da se dogovorimo. Tako se ne vodi politika. To je neozbiljno. Tako se kompromituje i evropska i atlantska ideja. Da ne govorim sada o ponižavanju i zašto je članstvo u NATO-u važno, da zemlja prestane da se ponižava, kao što je to bilo pre neki dan. Mi jedini imamo sa Rusijom manjinsko učešće u budućem Južnom toku, ako ga bude. Sve druge zemlje kroz koje prolazi Južni tok imaju ravnopravan tretman. Sve druge zemlje su članice NATO-a: Bugarska, Grčka, Slovenija itd. Zato mislim da je nekorektno i vodi kompromitaciji budućih evroatlanskih integracija i članstva Srbije u evropskoj porodici naroda, koristiti argumente koje koriste protivnici tih integracija. Mnogo je poštenije reći – društvene okolnosti danas ne omogućavaju donošenje takve odluke. Kao što je Rade Bulatović svojevremeno rekao, kada je u pitanju hapšenje Mladića, da su društvene okolnosti protiv toga. To je čistije i poštenije, nego voditi jednu politiku u kojoj nije jasno šta želite. Kažete da je Koštunica bio na čelu Vlade kada smo ušli u Partnerstvo za mir. Pa jeste, ušao je zato što nije verovao da ćemo ući u Partnerstvo za mir. To je javna tajna. Veče pre tog samita u Rigi, Mladić je bio uslov za članstvo u Partnerstvu za mir. Govorim o decembru 2006. godine. Onda su neki pametni ljudi objašnjavali onima koji odlučuju da je glupo da to bude uslove, jer možda Mladića, ili verovatno, Mladića čuvaju upravo oni koji ne žele Srbiju u Partnerstvu za mir, u NATO-u, u Evropskoj uniji. Tako da politika uslovljavanja Mladićem ima smisla samo kada bi ovde postojao konsenzus da hoćemo tim putem. Ali, ako ne postoji konsenzus, i neko ga čuva, a koji to ne želi, onda, faktički, uslovljavanje ide u korist onih koji su protivnicievroatlanske integracije Srbije. Pa je preko noći promenjena odluka i primljeni smo u Partnerstvo za mir, na opšte zaprepašćenje tog Koštunice. Zato je sedam meseci kasnije ubačena ova vojna neutralnost. Do tada niko nije pominjao vojnu neutralnost. Još jedan argument o neiskrenosti ove vlade, kada je u pitanju evroatlantska budućnost, jeste i to Partnerstvo za mir, koje se proglašava kao prava mera saradnje sa NATO-om u ovom trenutku. Eto, primljeni smo u Partnerstvo za mir 2006. godine u decembru. Od tada je prošlo pet godina, tri vlade. To je bila prva Koštuničina vlada. Tek februara ove godine, ova vlada, znači, dve i po godine od kada joj je započeo mandat, donosi odluku o početku izrade akcionog plana partnerstva, nešto što se zove „Partnership Action Plan”. To je kako ćemo naše članstvo u partnerstvu konzumirati. Šta želimo od tog jednog jelovnika koji je veliki? Tek sada počinjemo da pravimo plan. Nisam siguran da će se taj plan završiti za mandata ove vlade. Eto, iskrenost u evroatlantskim integracijama. Tokom celog mandata, ova vlada nije uspela da kaže NATO-u da to želimo od partnerstva. Samo smo formalno članovi od 2006. godine. Gde je „Membership Action Plan”, akcioni plan koji će nas uvesti u članstvo? Daleko, daleko, izgleda, što reče Jovanović, za jedno deset godina, kada Putin ponovo dođe da nam da dozvolu. Bojim se da takva politika u principu kompromituje evroatlantsku ideju i zato mi smeta kada se ministar odbrane ovde pravda što pričamo o NATO, argumentom – ušli smo u partnerstvo kada je Koštunica bio član, Finska i Švedska su neutralne, i takve stvari. To ostavite, gospodine Šutanovac, onima koji su protiv toga. Ostavite Putinu, ako kažete da nikoga ne pitate. Pa ne smete da progovorite o NATO-u kad dođe Putin, nego moraju ovde šefovi poslaničkih grupa, odnosno Čeda Jovanović da otvori to pitanje. Ovamo kao vodimo nezavisnu, izbalansiranu ili ne znam kakvu spoljnu politiku. Reče pre neki dan na Odboru za spoljne poslove ministar Jeremić – što ovde nema više jedinstva, to ne valja, bolje da ima u Srbiji jedinstva oko spoljne politike, koja je ne znam kakva, izbalansirana, kao što ima u Hrvatskoj. Pa u Hrvatskoj niko ne spori put Hrvatske. Hrvatska je u NATO-u. Najveći komunisti i najljući fašisti su bili za to, i svi oni između, normalno. Prema tome, kada bude ovde politika u interesu Srbije, a ne u interesu nekog drugog, onda će svakako u ovoj skupštini biti jedinstva. Dok je ni tamo, ni vamo, sedi na dve stolice, a obe žuljaju, svakako da ne može biti jedinstva. Čak je obaveza da oko pogrešne politike nema jedinstva, jer se tako pokazuje i odgovornosti i ljubav prema svojoj zemlji. Dakle, manje demagogije. Ministar odbrane treba manje da se ponaša kao direktor namenske industrije, a više kao političar, jer je potpredsednik DS, i da jednostavno preuzme tu vrstu odgovornosti. Bez te odgovornosti, sve drugo je demagogija i populizam. Znam da biti socijaldemokrata podrazumeva biti populista, kao što i biti konzervativac podrazumeva biti populista, ali treba postojati nekakva mera.
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Izvinjavam se narodnom poslaniku, na formularu preda mnom je 14 minuta i 24 sekunde, a 15 minuta je i 13 sekundi. Izvinite za prekid, moja je greška, 15 minuta i 36 sekundi, formular je star. Izvinite. Narodni poslanik Petar Jojić ima reč, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Martinović. Samo vas molim da se prijavite.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, gospodo iz ministarstva, što se tiče ovog predloga zakona, SRS je o tome, preko svoga predstavnika gospodina Borisa Aleksića, izrekla svoje mišljenje i svoje stavove. Dakle, Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije, koju predstavlja Ministarstvo odbrane, i Grupe nacionalnih direktora NATO-a za kodifikaciju. Osvrnuo bih se na neke stvari koje treba da budu u nekoj vezi, a pre svega sa NATO-om i da se ne zaborave neke činjenice. Da li Srbija treba, gospodo iz Ministarstva odbrane, da ide u NATO? Istorijski gledano, članice NATO-a nikada nisu pomogle Srbiju, ni u jednom ratu. Gde nisu imale svoj interes, počev od cara Dušana, preko Solunskog fronta, do Drugog svetskog rata i, najzad, u poslednjem ratu 90-ih godina naovamo, Srbi su uvek ispadali naivni u prijateljskim odnosima, ratnom savezništvu protiv svakog protivnika, gde su Srbi bili najveće žrtve koje su u tim ratovima i u toj prošlosti podnosili. Mi smo u odnosima sa članicama NATO-a imali veće gubitke, ogromne gubitke smo imali, a vodeće zemlje NATO-a, sadašnje članice, prema Srbiji i srpskom narodu bile su nekorektne i, prema posledicama prouzrokovanim, zlikovci. U zadnjim ratovima 90-ih godina, Amerikanci i njihovi penzionisani generali i tvorci plana i izvršitelji „Oluje” protiv Srba u Hrvatskoj, bombardujući sve što je srpsko u BiH, bombardovali su Srbiju i naneli joj ogromne štete i vratili je 50 godina unazad, okupirali srpske teritorije, sada okupirali i KiM, okupirali srpski narod u BiH, hoće da ukinu Republiku Srpsku i da je pripoje Muslimansko-hrvatskoj federaciji. Dakle, planovi NATO-a su, pre svega, u tom pravcu usmereni. Zašto mislimo da nije dobro potpisati ovaj ugovor? Šta su radili NATO-vci? Predali srpske teritorije Hrvatima i ceo NATO pomaže Hrvatima da se treći stav ustaške Pavelićeve politike sprovede u delo…
Narodni poslaniče, vrlo strpljivo slušamo diskusije koje, sem jedne, nemaju nikakve veze sa dnevnim redom, ali postoje granice. Tako da vas molim, imaćete isti prostor kao i drugi narodni poslanici, da ne govorite o tački dnevnog reda, ali baš da ne preterate u kršenju Poslovnika. Molim vas, pažljivo sa jezikom i bar malo, ako je reč o NATO, članstvo NATO-a nije na dnevnom redu, da bude bez mogućnosti da moram da vas opominjem da neke odredbe Poslovnika ipak poštujemo. Dobro?
Gospođo Čomić, ne govorim o caru Muratu, govorim o NATO-u, a to je na dnevnom redu.
Narodni poslaniče, nije na redu NATO. U skladu sa članom 27. sam dopustila svim narodnim poslanicima da se ne drže teme dnevnog reda, osim u vrlo, vrlo blagom spominjanju, isključujući jednog od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa. To pravo ćete imati i vi, ali vas molim da ne preterujete u kršenju Poslovnika i da koristite pravo da ne govorite o tački dnevnog reda, u meri poštovanja drugih odredbi Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, govorim o NATO-u, a NATO je na dnevnom redu. Da li kod vas poslanik ima pravo da govori o tački dnevnog reda?
Sada vas upozoravam, narodni poslaniče, nije NATO na dnevnom redu. Molim vas da pročitate dnevni red.
Da li mogu govoriti o NATO, tako da ga povežem sa ugovorom?
Molim vas da povežete NATO sa ugovorom.
Zamolio bih vas da imate neku toleranciju kad poslanik govori, da uvažavate da ste i vi poslanik i da sam ja poslanik.
Sada vas upozoravam, pošto nemate prava, to je kršenje Poslovnika, da predsedavajućeg ometate u primeni člana 27. Dakle, govorite o NATO u vezi sa ugovorom. Nastavite o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, govorim o ugovoru i o NATO-u, da li treba Srbija da ulazi u NATO i da li taj ugovor ima neku vrednost za Srbiju ili nema. Ako vi smatrate da NATO ne sme da se pomene ovde, onda ne znam da li poslanik u Skupštini ima prava da govori o dnevnom redu. Upravo govorim o NATO-u i o ugovoru. Zašto mislim da Srbija ne treba da potpiše ovaj ugovor? Vidite šta je radio NATO prema Srbiji i prema Jugoslaviji. Planirali su i ostvarili raspad i izolaciju i osiromašenje Jugoslavije, odnosno cele Srbije. To je radio NATO. Da li je tačno? Nesporno. Izazvali su, podsticali i rasplamsavali nasilje između muslimana i Slovena. NATO je to radio, a mi sada hoćemo da potpisujemo ugovore sa NATO-om. Gospođo Čomić, ometali su da se u tadašnjoj Jugoslaviji očuva jedinstvo mir i stabilnost. To je bio cilj NATO-a. Zato SRS smatra da treba voditi računa s kim ćemo mi da zaključujemo određene ugovore. Šta je još bilo? Dakle, NATO je uništio mirotvoračku ulogu UN, iskoristio je vojnu agresiju i okupaciju neposlušnih siromašnih zemalja, NATO njegove članice ubijale su i nanosili povrede nezaštićenom stanovništvu cele Jugoslavije. Cela Jugoslavija je, gospođo potpredsedniče, bila izložena od strane NATO-a. Šta je NATO činio dalje? Planirali, najavljivali i izvršili napade sa namerom da usmrte predsednika države, druge vodeće ličnosti Vlade i pojedine ciljeve, i vojno i političko rukovodstvo jedne države. Šta su uradili dalje? Oštetili su privredne, društvene, kulturne, medicinske, diplomatske, religiozne objekte i instalacije na teritoriji cele Jugoslavije. Napadali su objekte neophodne za život stanovništva Jugoslavije, napadali su objekte koji sadrže opasne supstance i otrove. Gospođo potpredsedniče, tada sam bio u Pančevu, kada su bombardovane „Rafinerija” i „Petrohemija”, kada je 40.000 ljudi bilo pripremljeno da se iseli iz grada zbog toga što je bombardovana hemijska industrija i mogla je da napravi velike posledice, a ostavila ih je kao trajne. Šta je još radio NATO? Koristili su osiromašeni uranijum, kasetne bombe i ostalo zabranjeno oružje, proširili rat na životnu sredinu, nametnuli sankcije preko UN, što predstavlja zločin genocida nad čovečanstvom, osnivali su ad hok nelegalni tribunal da bi uništili srpsko rukovodstvo, dakle da se sudi srpskom rukovodstvu zbog toga što se država branila. Gospođo Čomić, ono što je dalje vrlo štetno, ako se ovaj ugovor zaključi, ne treba zaboraviti teške posledice koje su ostale usled dejstva NATO-a na teritoriji tadašnje Jugoslavije, sada teritorije koju obuhvata Republika Srbija sa svojom severnom i južnom autonomnom pokrajinom KiM. Ono što je još vrlo čudno, naše naoružanje nije usklađeno sa NATO-om. Naš pištolj, naša puška, naše naoružanje ne može biti ni u kakvoj funkciji ukoliko budemo ušli u NATO. Ni pištoljski metak ne može da bude obuhvaćen, niti može da bude usaglašen. Šta ćemo da radimo sa naoružanjem koje imamo – da ga uništimo? Da li znate koliko bi to koštalo ulaskom u NATO? Oko 100 milijardi dolara bi bilo na štetu Republike Srbije. Svaki ugovor koji se potpisuje mora imati za cilj da se zaštite, pre svega, naši interesi. Šta je rekao Čerčil? Čerčil je rekao: „Mi nemamo stalne prijatelje, niti imamo stalne neprijatelje, mi imamo samo svoje stalne interese.” Ovo proizilazi da mi imamo samo štetu ukoliko budemo ušli u NATO, nikakve koristi. Srbija treba da gradi svoju namensku industriju, da je razvija. Kao što je poznato, naša namenska industrija nalazi tržište u prijateljskim zemljama. Prema tome, SRS, imajući u vidu posledice koje je NATO ostavio na prostoru Srbije, kada je uništen 121 industrijski objekat, zbog čega je preko noći ostalo 600.000 radnika bez posla, uništeno više od 480 škola, fakulteta, objekata za studente, đake, decu, znatno oštećeno ili potpuno uništeno, tako da je blizu milion učenika ili studenata prekinulo školovanje dejstvom NATO-a. Ako zaboravljamo šta je uradio NATO, od 90-ih godina do završetka rata, mislim da je to pogrešno. Moramo voditi računa o našoj teritoriji, moramo voditi računa s kim ćemo da sarađujemo. Koliko je uništeno, od strane NATO-a, domova zdravlja, bolnica? Uništeno je i znatno oštećeno 7.000 javnih ustanova i stambenih objekata, ambasada Kine, srušeno 60 mostova, devetnaest železničkih saobraćajnica, trideset i četiri drumske saobraćajnice, trinaest aerodroma, kao i onemogućena saradnja na glavnim saobraćajnicama i zatvoren ceo plovni put rekom Dunav. Da ne bih nabrajao, mislim da je i ministar Šutanovac sa ovim posledicama upoznat i informisan. Štetu koju nam je NATO pričinio, prema procenama, prelazi više od 100 milijardi dolara. Molim vas, gospodine ministre, nemojmo to zaboravljati. Okrećimo se našim prijateljima, okrećimo se Rusiji, koja nam pruža ruku u svakom slučaju, okrećimo se prijateljskim zemljama Afrike i Azije, Latinske Amerike. U tom slučaju, Srbija će graditi i mostove, Srbija će praviti i avione i praviti tenkove, ne samo „TE84”, već imamo namensku industriju, imamo stručnjake, gde možemo da napravimo savremeno naoružanje, da se Srbija ne brani sutra praćkama, nego da se brani proizvedenim naoružanjem u njenoj zemlji.
Iskorišćeno je 13 minuta vremena poslaničke grupe, s obzirom na potrebu za objašnjenjem predsedavajuće. Stenograma radi, s obzirom na to da sam se izvinila narodnom poslaniku Zoranu Ostojiću zbog, mislila sam, pogrešno izračunatog vremena za poslaničku grupu, služba je dobro izračunala vreme. Zabuna je nastala oko činjenice da je vreme od 15 minuta i 36 sekundi bilo, a u međuvremenu je jedna od članica poslaničke grupe istupila, tako da je vreme poslaničke grupe LDP 14 minuta i 24 sekunde, tako da sam pravovremeno i blagovremeno obavestila narodnog poslanika da je iskoristio vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da Narodna skupština Republike Srbije ne treba da donese Zakon o potvrđivanju ugovora između Vlade Srbije i Grupe nacionalnih direktora NATO za kodifikaciju – Saveznički odbor 135, o usvajanju NATO kodifikacionog sistema, zato što smatramo da je to jedan od skrivenih načina tihog i postepenog uvođenja Srbije u jednu međunarodnu vojnu organizaciju koja je sve, samo ne miroljubiva, i sve, samo ne demokratska. Da je to tako, to smo osetili ne samo mi u Srbiji i u Crnoj Gori, to su osetili ne samo Srbi u Republici Srpskoj Krajini i Republici Srpskoj, to su osetili ne samo građani Avganistana i Iraka, to i dan danas na svojoj koži osećaju i građani Libije. Samo je pitanje, sada već možete da stavite i na kladionicu – koja je sledeća država u svetu koja će da bude napadnuta od strane NATO-a? Ono što je neverovatno, to je da NATO deluje čak i suprotno svom osnivačkom aktu u kome se poziva na povelju UN, na kolektivnu bezbednost, na mir u svetu, na dobre odnose među državama i narodima. Međutim, praksa pokazuje da se NATO ponaša sasvim suprotno od toga i onda se postavlja elementarno pitanje – zašto Narodna skupština Republike Srbije treba kroz ratifikaciju jednog ovakvog sporazuma da na neki način uvede Srbiju u predvorje jedne međunarodne vojne alijanse, iako joj tamo uopšte nije mesto? Ako sam dobro razumeo gospodina ministra, treba da donesemo, odnosno da ratifikujemo ovaj ugovor, zato što ćemo nakon njegove ratifikacije navodno da prodajemo naše naoružanje i našu vojnu opremu, valjda, Amerikancima, Nemcima, Velikoj Britaniji, Francuskoj, Italiji i ko zna kojoj drugoj zemlji NATO-a. To uopšte nije tačno. Verovatnoća da se naša namenska industrija pojavi na tržištu koje je izuzetno kontrolisano, koje je monopolisano od strane država NATO a, jeste gotovo ravno nuli. Dalje, postavlja se pitanje – kako je to naša namenska industrija do sada bila uspešna i mogla da izvozi naoružanje i vojnu opremu, a nismo bili u NATO kodifikacionom sistemu? SRS ne vidi da je zbog toga naša namenska industrija pretrpela bilo kakvu štetu. SRS smatra da je Republika Srbija načinila katastrofalnu grešku i političku i ekonomsku, kada je među prvima u svetu, a po nalogu tog istog NATO-a, zavela trgovinske sankcije Libiji. Koliko znam, mi smo upravo zemljama poput Libije prodavali naše naoružanje i našu vojnu opremu. Libijci nisu tražili da naša vojna industrija bude u NATO kodifikacionom sistemu. To nisu tražile ni mnoge države u svetu. Umesto da Srbija bude poslednja zemlja u svetu koja će da uvede sankcije Libiji, ne samo zato što smo mi sami na svojoj koži pretrpeli nepravedne sankcije UN i EU nego i zato što je Libija oduvek prema nama imala tradicionalne prijateljske odnose; zemlja koja nije priznala nezavisnost KiM. Videli ste, udarna vest je bila kada je gospodin Boris Tadić išao u posetu Kuvajtu, da u toj poseti nema ničega spornog, zato što Kuvajt nije priznao nezavisnost KiM. To je lepo, ali zašto onda ti isti mediji koji su pod kontrolom vlasti ne kažu da smo uveli trgovinske sankcije zemlji koja je izložena NATO agresiji i koja je odbila da prizna nezavisnost KiM? Ne samo to, uveli smo trgovinske sankcije zemlji koja je 1992. godine pružila podršku Srbiji i srpskom narodu, jer je taj isti Gadafi tražio od Alije Izetbegovića da ne zaključuje poguban, pre svega po muslimane u BiH, politički sporazum sa Hrvatima i Amerikancima, nego da se odrekne saradnji sa Srbima. Da ga je Alija Izetbegović poslušao, ne bi bilo rata u BiH, i ne bi bilo masovnih zločina u BiH. Sada se postavlja pitanje – koji su to razlozi nagnali državu Srbiju da ona uvede trgovinske sankcije jednoj prijateljskoj zemlji, jednoj zemlji gde se vodi očigledno oružana pobuna i gde se NATO pojavljuje kao neko ko podržava oružanu pobunu u Libiji. Ono što takođe nije jasno i što je gospodin Šutanovac propustio da kaže, vezano za ovu policijsku saradnju, kakav je stav države Srbije, kada je reč o policijskoj saradnji sa susednim državama, pre svega sa Hrvatskom i sa BiH? Bili smo svedoci činjenice da je Republika Srbija, pod pritiskom Hrvatske i pod pritiskom EU, pustila na slobodu čoveka za koga postoje belodani dokazi da je 1991. godine učestvovao u zločinima nad Srbima u Vukovaru. Tu mislim na Tihomira Purdu. Kako je moguće da Vlast u Srbiji iz dana u dana, iz meseca u mesec, iz godine u godinu, dobija vruće šamare od tih svojih prijatelja iz EU? Deset godina slušamo priče kako nije valjala politika 90-ih godina, bili smo navodno ratoborni, agresivni, nismo umeli da razgovaramo sa svetom, pa nas svet nije razumeo. Evo, deset godina smo miroljubivi, slušamo sve šta nam taj isti svet kaže, pa ne vidim da imamo bilo kakve koristi, mi građani i cela država, od takve jedne politike. Sada smo dobri, sada smo kompatibilni sa standardima, sada sarađujemo, ali oni, iz meseca u mesec, puštaju na slobodu zločince koji su ubijali Srbe, najpre Ejupa Ganića, pa Jovana Divjaka, pa smo onda sami pustili na slobodu Tihomira Purdu. Da sramota bude najveća, nedavno je MUP Srbije uhapsio, kako se kaže u režimskim medijima, ratnog gradonačelnika Trebinja, Božidara Vučurovića, po optužnici Hrvatske, zato što je on navodno, pazite, kao predsednik opštine, što je suludo, to se nije moglo desiti ni u jednoj vojsci na svetu, a pogotovo ne u jednoj komunističkoj JNA, koja je školovana po nekim brozovskim standardima i gde je niža komanda isključivo izvršavala nalog više komande; kažite mi, kad je to JNA, kad je to bilo koja vojska na svetu slušala šta će joj reći neki predsednik opštine i kad je to neki predsednik opštine određivao legitimne ciljeve jedne vojske? To se nije desilo ni u jednoj vojsci na svetu, pa se nije moglo desiti ni u JNA. Međutim, evo, mi smo sada svedoci da Republika Srbija, po poternici Hrvatske, iste one Hrvatske koja je počinila genocid, od 1991. do 1995. godine, ne samo u akcijama „Bljesak” i „Oluja” nego u nekim drugim akcijama, hapsimo bivšeg predsednika opštine Trebinje, zato što je on navodno komandovao artiljerijom JNA koja je dejstvovala po Dubrovniku. Pri tome, u Srbiji se ne nađe niko da pita tu istu Hrvatsku šta je tražila hrvatska artiljerija u Dubrovniku, i to je ista ona logika delovanja koju su primenjivale, kao što reče moj kolega Petar Jojić, ustaše u Drugom svetskom ratu. Postave mitraljez na katoličku crkvu i pucaju, i kada partizani ili četnici poruše tu crkvu, odnosno crkveni toranj, digne se Vatikan i kaže – evo, odmetnici uništavaju katoličke crkve. Zašto niste pitali tu istu Hrvatsku, tu istu gospođu Jadranku Kosor, kojoj nameravate da kumujete, šta su tražili hrvatski topovi u Dubrovniku 1991. godine? Ako je Dubrovnik bio istorijski spomenik, kulturni spomenik, šta će u kulturnom spomeniku teška artiljerija, koja je dejstvovala po položajima JNA? Kada je JNA uzvratila, onda je Hrvatska, uz zdušnu podršku tog istog NATO-a i većina članica EU, rekla kako navodno JNA uništava biser Mediterana – Dubrovnik, i mi kao da smo slepi, kao da smo gluvi, kao da nam se nije desilo veliko zlo u proteklih 20 godina, ponašamo se kao da ništa ne znamo, kao da nemamo nimalo nacionalnog dostojanstva, nimalo nacionalnog ponosa, nimalo nacionalnog sećanja, hapsimo bivšeg predsednika opštine Trebinje. Ne znam šta dokazujemo? Da smo u skladu sa evropskim standardima, da hoćemo brže-bolje u NATO, da smo spremni da Hrvatskoj ustupimo sve što ona od nas traži, da svaki hir ljudi koji vode današnju Hrvatsku mi želimo da ispunimo, ali onda se postavlja pitanje – kuda to vodi? Elementarna je stvar, pa to zna svaki student koji studira na Pravnom fakultetu, koji i najmanje poznaje međunarodno pravo, da je osnovni princip u međunarodnim odnosima princip reciprociteta. Kažite mi kakav je to reciprocitet gde na jednoj strani što više Srba ubijete, to imate veću zaštitu međunarodne zajednice? Izgleda da je Ejup Ganić malo Srba ubio u Sarajevu 1992. godine. Šteta što nije poginulo hiljadu vojnika JNA. Tek tad niko ne bi smeo da ga uhapsi. Šteta je to. Jovan Divjak nije naredio da se pobije još deset hiljada sarajevskih Srba, malo su im odsekle glave na Igmanu i na Trebeviću, trebalo je još, jer očigledno je - što su ih više ubijali, to ste više prijatelji EU i NATO-a. Dakle, nema reciprociteta. Mi moramo sve, koga god označi Hrvatska, koga god označi BiH, mi moramo da uhapsimo, mi moramo da procesuiramo, navodno je to naša međunarodna obaveza, ali kad pogledate na drugoj strani šta se dešava, vi ste videli da je Srbija morala da podlegne pritisku prvo ustaških organizacija iz Hrvatske koji su protestovali protiv hapšenja Tihomira Purde, i ovo što vam je rekao gospodin Petar Jojić je živa istina, između ostalog, noseći slike Ante Pavelića, Srbija je pristala da pusti na slobodu takvog čoveka ...
Narodni poslaniče, molim vas da govorite o dnevnom redu.
Gospođo Čomić, nema potrebe da me molite, ali to je istina.
Onda vas upozoravam da bar malo svoje diskusije posvetite temi dnevnog reda, makar spominjanjem NATO-a, jer govorite o vremenu kada NATO još nije bio ni formiran, dakle Drugi svetski rat. Prema tome, molim vas da govorite malo o dnevnom redu.
Gospođo Čomić, govorim, vi to dobro znate, ali iz nekog razloga pokušavate da budete duhoviti u vezi sa temama koje uopšte nisu duhovite, dakle govorim o činjenici da je Srbija, nekoliko dana nakon održavanja prvoustaških demonstracija u Zagrebu i Splitu, pustila na slobodu Tihomira Purdu.
Narodni poslaniče, podsećam vas na obavezu da govorimo o dnevnom redu sa podsećanjem da je svim narodnim poslanicima tokom ove današnje sednice dozvoljeno da praktično samo pomenu temu dnevnog reda, svi, sem jednog, pa i vas molim da je bar pomenete, a da ne kršite druge odredbe drugih članova Poslovnika Narodne skupštine, da ne bi morala da vas prekidam. Dakle, NATO, ali u okviru teme dnevnog reda.
Gospođo Čomić, žao mi je, možda možete preko kablovske televizije da pratite onaj čuveni „The History Channel”, ima jedna američka serija koja govori o tome da su upravo Amerikanci regrutovali bivše SS oficire da bi radili za njih u istočnoj Nemačkoj.
Drugi svetski rat, NATO nije bio ni formiran, ne može nikako da se tretira kao širina u argumentaciji. Dakle, molim vas bar malo da govorite o dnevnom redu.
Gospođo Čomić, koliko znam, NATO je formiran u aprilu mesecu 1949. godine. Te iste godine formirana je Savezna Republika Nemačka i Demokratska Narodna Republika Nemačka. Dakle, NATO je i te kako postojao, i NATO je i te kako radio na tome da bivše nacističke generale ...
Narodni poslaniče, 1949. godine je bio završen Drugi svetski rat. Molim vas da ne govorite o Drugom svetskom ratu, nego o NATO, pošto je reč ”pakt” sadržana u rečju NATO od 1949. godine.
Znači, nacizam, po vašem mišljenju, nije društveno opasna pojava ako se nije desio u toku Drugog svetskog rata? Što se tiče samog ugovora postavlja se pitanje – koje su to zemlje NATO-a u koje će srpska namenska industrija sada moći da izvozi naoružanje i vojnu opremu. Nemojte sada da mi nabrajate zemlje koje su juče ušle u NATO i koje objektivno ne ispunjavaju političke i ekonomske standarde EU, nego su primljene u EU iz dnevno političkih razloga. Tu mislim na dve susedne države koje se graniče sa Republikom Srbijom. Pitam ministra odbrane, pitam Vladu Republike Srbije da li to znači da će srpska namenska industrija, sada kada vi iz skupštinske većine ratifikujete ovaj ugovor sa NATO-om, tj. da li će srpska namenska industrija moći da izvozi svoje proizvode u SAD, u Veliku Britaniju, u Francusku i Nemačku, kada će to da se desi, i koliku će korist Srbija od te saradnje imati? (Dragan Šutanovac, sa mesta: Da li mogu sada da kažem?) Možete kada završim. Dalje, postavlja se pitanje – kako je moguće da je srpska namenska industrija uspešno funkcionisala više od pola veka, a da nije bila u tom NATO kodifikacionom sistemu, koji, kao što stoji ovde u obrazloženju ugovora, potiče još od 1958. godine? Dakle, taj NATO kodifikacioni sistem nije od juče, pa da sada mi brže-bolje moramo da ga prihvatamo, on postoji od 1958. godine. Srpska namenska industrija nije po tom sistemu poslovala praktično sve do ovih dana i još uvek ne posluje. Ne vidim da je zbog toga trpela bilo kakvu štetu. Mi danas možemo da izvozimo naše naoružanje i vojnu opremu u zemlje koje su van NATO-a, koje su prijateljske državi Srbiji, koje nisu priznale nezavisnost KiM, koje nas ne ponižavaju, ali mi iz nekog razloga... (Dragan Šutanovac, sa mesta: Koje su to zemlje?) Gospodine Šutanovac, nemojte da dobacujete. Bezobrazluk nikad nije bio mera pameti, pa nije ni u vašem slučaju. Postavlja se pitanje zašto ne sarađujemo sa zemljama koje hoće sa nama da sarađuju i koje su prijateljske, a po svaku cenu pokušavamo da sarađujemo sa zemljama koje nas neće. Deset godina slušamo priču da treba da uđemo u EU, a sada neke stranke iz vladajuće koalicije kažu – treba da uđemo i u NATO. Izvinite, što ne uđete? Ko vam brani da uđete? Evo već deset godina ulazite u EU. Ko vam je smetnja? Ispunili ste sve moguće standarde. Kad god neki zakon dođe u Narodnu skupštinu, vi kažete da je to po evropskim standardima. To što on stavlja van snage zakon koji ste usvojili pre šest meseci, koji je takođe bio po evropskim standardima, vi nemate potrebu da na tu temu dajete bilo kakvo objašnjenje. Znači, vi ste sve standarde ispunili. Mi idemo i korak dalje. Mi ispunjavamo standarde, ne samo zvaničnih evropskih institucija nego i takozvanih evropskih eksperata. Pa kako oni protumače naš Ustav, mi tako moramo da delujemo. Mi ćemo da ukidamo blanko ostavke, da menjamo izborni sistem, da uradimo ko zna šta, zato što tobožni neki ekspert u nekoj zemlji EU misli da to tako treba. To nije dobar put za Srbiju. I ovih deset godina pokazalo da to nije dobar put za Srbiju. Ovaj ugovor je dokaz činjenice da Vlada Republike Srbije vodi jednu tajnu politiku, da jedno govori, a da drugo radi. Javno je protiv ulaska Srbije u NATO, tajno i te kako radi na ulasku u tu jednu međunarodnu, agresivnu i nasilničku vojnu organizaciju.
Gospodine ministre, imate reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Vrhunac parlamentarizma u Srbiji je kada izmislite nešto, pa onda sami sa sobom debatujete, u ubeđenju da ste pobedili sebe. Srbije nije uvela nikakve trgovinske sankcije Libiji. Srbija sa Libijom ima izuzetno prijateljske odnose. Ako vas zanima, imam i lične kvalitetne odnose sa porodicom Gadafi. Međutim, ono što je činjenica je da su UN uvele sankcije o zabrani trgovine naoružanja i vojne opreme koju su podržale u UN sve zemlje koje participiraju, uključujući i te prijateljske zemlje Srbiji. Međutim, to s jedne strane nije tema današnje sednice. Ono što ste pitali i što ću da vam odgovorim, vrlo precizno. U protekle dve godine, naoružanje i vojna oprema, koje je Srbija prodala u svetu, u sumi od 84 miliona, otišlo je upravo za SAD, oko 25 miliona za Belgiju, jedan veliki deo za Bugarsku, zatim, za Italiju itd. Najveća kupovina našeg naoružanja je išla iz Iraka, zatim, iz Amerike, zatim, iz Avganistana, pa onda iz Belgije. Tako da, na spisku tih velikih prijateljskih zemalja koje pominjete, nema kupaca. Voleo bih da kažete koje su to zemlje, pošto tragam za takvim zemljama. Činjenica je da one zemlje koje nazivate prijateljskim se upravo nalaze u ovom kodifikacionom ugovoru, jer je tu 63 zemlje. Podsećam, tu je, znači, i Ruska Federacija, i Brazil itd. Kritike koje danas upućujete upravo Srbiji su kritike svim onim zemljama koje su u tom standardu. Ne mislim da to što radite koristi Srbiji, niti da koristi našem sistemu odbrane, niti našoj vojnoj industriji, a dobijam sada podatak tačan da smo u Italiji izvezli oko 15 miliona dolara, a u Bugarskoj 16 miliona dolara. Dakle, najveći izvoz koje je Srbija ostvarila, pored Iraka, jeste upravo izvoz u NATO zemlje, a želimo da se putem NATO koda pojavimo i u onim zemljama u kojima do sada nismo imali tu mogućnost. S druge strane, govorite o uspesima naše odbrambene industrije. Teško da možete vi da govorite o tome, jer u vremenu kada ste vi rukovodili Srbijom, ta odbrambena industrija je bila totalno devastirana i uništena. Ljudi su bili bez posla, štrajkovali glađu i bez ikakve vizije na koji način da se to u budućem periodu reši. Tako da, pričati o nečemu kao dobrom rezultatu, bih vam bio zahvalan da kažete da je to upravo rezultat u poslednje četiri godine vladavine ove vlade, kada smo uspeli da se vratimo na svetsko tržište. Ako se s tim ne slažete, samo mi dajte argumentaciju i recite jednu zemlju sa kojom ste vi u vaše vreme imali ugovore. Malopre samo pričali isto o tome da bi trebalo da se, pričali ste da bi trebalo zemlja da se posipa zeolitom, a koja je ugrožena od reaktivnih materija koje su izbačene 1999. godine na Srbiju. Podsećam, vi ste bili na vlasti u tom vremenu, i pitam vas – zbog čega vi to niste tada učinili, nego ste ostavili da deset godina nakon toga se vodi rasprava u parlamentu na tu temu? Ako mislite da je narod zaboravio šta ste vi radili, verujte mi, tu sam da ih podsetim, samo što danas nije tema.
Gospodine Martinoviću, imate reč.
Ako ste se, gospodine Šutanovac, obratili lično meni, moram da vam kažem da nikada nisam rukovodio Srbijom, a da vi danas rukovodite Srbijom. U vreme kada vi rukovodite Srbijom, ljudi seku prste, skaču kroz prozor, bacaju se sa zgrada, prinuđeni su da leže na železničkim šinama ne bi li ih neki ministar pogledao i pokušao da reši njihove ekonomske i socijalne probleme. To je realnost Srbije, deset godina nakon ”buldožer revolucije” od 5. oktobra 2000. godine, nakon deset godina ispunjavanja svih mogućih i nemogućih stvarnih i izmaštanih standarda EU i NATO-a. Radujem se uspesima naše namenske industrije. Što se mene tiče, daj bože da izvozimo u sve zemlje NATO-a, ali vi ste propustili da pomenete one ključne zemlje. Nemojte da mi kažete da je Bugarska ključna zemlja NATO-a. Postavljaju se pitanja – kako to Srbija iz godine u godinu ima sve veći spoljnotrgovinski deficit? Kako to da je inflacija za prvih nekoliko meseci ove godine veća od projektovane? Kako to da vam je taj isti Štefan File jasno stavlja do znanja – nemojte da računate sa gotovom stvari, da ćete u oktobru dobiti kandidaturu za EU. Da je to sve tako kao što vi kažete, voleo bih da jeste, ali nažalost nije. Realnost je u Srbiji nešto mnogo gore i mnogo teže od onoga što ste vi pokušali da prezentujete. Ono što SRS smatra i ne možete da nas ubedite u suprotno, to je država Srbija, bolje rečeno Vlada Republike Srbije, vodi politiku dvostrukog koloseka. Jedno je politika za javnost, jedno je politika za medije, jedno je politika za parlament, a nešto sasvim drugo je stvarna politika koja se vodi. Stvarna politika koja se vodi je tajna politika, arkanska politika, politika čiju sadržinu najveći deo građana Srbije ne zna. Pitam vas – da li ijedan poslanik vladajuće koalicije, nemojte da računata nas iz SRS… (Predsednik: Vreme. Hoćete li još da govorite od vremena grupe?) … Evo, završavam. Da li jedan poslanik vladajuće koalicije zna kakva je stvarna sadržina razgovora sa Albancima na KiM? O čemu se tamo razgovara, sem što dobijamo frizirane izveštaje na državnim medijima kako razgovori teku uspešno, kako samo što se nismo dogovorili? Isto je tako i kada je reč o EU, i ista je situacija kada je reč o NATO-u. Dakle, tajna politika, mali broj ljudi je upućen u tu politiku i najveći broj građana Srbije, u stvari, ne zna kakav je zvaničan stav Vlade Republike Srbije.
Izvolite, gospodine Šutanovac.
Izvinite, ali malopre sam pomenuo da je najveći izvoz posle Iraka, pojedinačno, upravo u SAD. Ako vam to nije relevantna zemlja, onda ne znam na koju ste mislili. Ono što je činjenica je da ste rekli neistinu. Vi ste rukovodili Srbijom u najgorem vremenu za Srbiju. Vlada Mirka Marjanovića je bilavećinska Vlada SRS. On je bio taj koji je prebacivao više, a s druge strane su bili koalicija SPS i JUL. Najveći broj ministara u toj Vladi je bio upravo iz SRS, u vremenu kada su decu izbacivali iz vrtića, iz škola, a ljudi iseljavali iz svojih stanova. Tada ste vi rukovodili Srbijom. Nemojte se kriti iza toga da niste vi bili. Možda niste bili lično, ali ste podržavali i zdušno podržavate i priželjkujete da se upravo to vreme vrati. Vreme u kome ste vi nas učili kako treba da se sprovodi demokratija u Srbiji, sa pištoljem u Skupštini, sa pištoljem na ulici. Slažem se potpuno da ne treba da otvaramo teme koje nisu na dnevnom redu. Po pitanju trgovinske razmene i spoljnotrgovinskom deficitu će vam reći ministar za ekonomiju. Sve što ste rekli, apsolutno sve je neistina.
Gospodine Martinoviću, još sada i završavamo sa replikama. Izvinite, najpre ministar. Da li se slažete da čujete ministra Ćirića? (Da)
Predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, samo da odgovorim, vezano za ono što je uvaženi kolega spomenuo, a tiče se trgovinskog deficita. Trgovinski deficit je problem i srpski i bivši jugoslovenski, koliko god hoćete, decenijama problem. Ono što su egzaktni podaci jeste da je taj trgovinski deficit, koji ste spomenuli, u padu od 2008. godine, od početka ekonomske krize. On je prošle godine, ako ne grešim, iznosio negde oko pet milijardi evra. Pre krize je on bio na nivou, nemam tačne pokazatelje, ali otprilike, negde preko sedam milijardi evra. Znači, došlo je do pada trgovinskog deficita. U svakom slučaju, slažem se sa vama da je problem srpske privrede sistemski u smislu trgovinskog deficita. Samo nekoliko pokazatelja: prošle godine, u 2010. u odnosu na 2009. godinu, imali smo rast izvoza, samo ako dozvolite, od 24% u evrima; za januar i februar ove godine, u odnosu na januar i februar 2010. godine, rast izvoza je 36, odnosno 37%, što su dobri pokazatelji. Industrijska proizvodnja raste, to ni na koji način ne znači da smo mi sada zemlja blagostanja, ali čisto radi diskusije i zbog ostalih kolega narodnih poslanika, ali i zbog drugih stvari, još jedan pokazatelj. Mi smo uspeli u 2010. godini da pokrivenost uvoza izvozom značajno povećamo, i to ponajviše sa zemljama EU. Podsetiću vas, EU najveći trgovinski partner na mestu broj jedan Republike Srbije sa recimo Italijom, sa Austrijom, sa Slovenijom smo zaista za po pet, deset i 20% povećali pokrivenost uvoza izvozom, što je dobar pokazatelj. U tom pravcu treba da idemo, ali trgovinski deficit kao takav se u poslednje dve godine kontinuirano smanjuje, tj. ide u korist srpske privrede. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodine Martinoviću izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministar Šutanovac je izgleda propustio da kaže, da li slučajno ili namerno, da srpska namenska industrija i kada izvozi na tržište zemalja NATO-a, izvozi uz posredništvo američkih trgovaca, i oni zarađuju na izvozu naše vojne opreme, i to je takođe jedna velika istina. Što se tiče političke reminiscencije i vraćanja u prošlost, mi to možemo da radimo, nije ništa sporno, samo očekujem da mi ministar Šutanovac kaže koliko to vekova treba da prođe od te famozne 2000. godine, pa da konačno vi iz DS kažete – evo sad samo od nas zavisi kakva je politička i ekonomska situacija u Srbiji. Mi 10 godina slušamo kako je situacija teška zbog prethodnih 10 godina. Da li treba da prođe 100 godina, 200, 500 godina, pa da kažete – evo samo smo mi odgovorni zbog situacije u kojoj se Srbija nalazi. Meni spočitavate, koji niti sam ikada bio ministar, za razliku od vas koji sada jeste, nisam ošišao nijedno dete zato što je ono bilo, ili njegovi roditelji, član SPS. Nijedan srpski radikal nije upao u tadašnju Saveznu skupštinu sa mitraljezom. Kažite mi da li je jedan poslanik SRS zapalio bilo kakav izborni materijal, a to ste uradili vi iz DS, i onda se vi nalazite pozvani da nekome spočitavate nekakve evropske i demokratske standarde. Gospodine Šutanovac, istina i realna situacija u Srbiji su nešto sasvim drugo u odnosu na ono kako vi predstavljate. Ako je to tako kao što kažete vi i kao što kaže vaš uvažen kolega, a to znači da će DS na sledećim izborima da osvoji 250 mandata u Narodnoj skupštini, vi ćete ubedljivo da pobedite. Sjajna je situacija u Srbiji, nema nikakvih problema. Kakav spoljnotrgovinski deficit? Kakva inflacija? Kakva nemaština? Kakva beda? Kakva nezaposlenost? Toga nema [[Predsednik: Vreme za repliku je isteklo.]] Sad ćemo da izvozimo u Ameriku našu vojnu opremu, naše tenkove, kamione i metke, i sada ćemo super da živimo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Đukić Dejanović, koliko imamo vremena mi kao poslanička grupa? (Predsednik: Trideset devet minuta.) Hvala. Samo bih podsetio na neku hronologiju. Sećate se 1999. godine, skakali su od sreće neki što je prihvaćen plan Ahtisari-Černomirdin, prijatelji dolaze na KiM, biće NATO, oni će da čuvaju Srbe. Podsetio bih i na činjenicu da je pre nekoliko godina ratifikovan jedan sporazum, o tom sporazumu Srbija omogućava SAD da svojim trupama krstari kroz Srbiju, a tada je neki drugi ministar objašnjavao to činjenicom da postoji velika opasnost da teroristi na KiM napadnu pripadnike UN, pa oni nemaju gde da se izvlače, najbolji im je put preko Srbije, jer je tu sigurno. Na drugim mestima ne bi moglo. Pa dobro, može ova rasprava da traje, navikli smo mi na ovu situaciju. Uzmite onu otpremninu gospodine Šutanovac, po drugi put. Biće neke vajde za državu. Šta da radim. Uvek beži kad nešto pričam. Kamo sreće da se danas priča o ISO standardima, ili da se priča o ovim IEN standardima. Međutim, priča se o NATO standardima. Šta kaže NATO povodom standardizacije i kodifikacije, a to se u slovo poklapa sa stavom Ministarstva odbrane i, gle čuda, SDPR-a. Prošli put sam rekao da se ne zna gde počinje, a gde završava SDPR, i gde počinje i gde završava Ministarstvo odbrane. Ali ono što sigurno znamo, vojsku nemamo, a ministarstvo imamo, po standardima. Šta kaže NATO? NATO je 2000. godine doneo odluku po kojoj standardizacija postaje glavna poluga jačanja unutrašnje organizacije članica NATO-a. Gospođo Đukić Dejanović, znači, pričamo o vrlo važnom kohezionom faktoru koji zalazi u pitanje strukture NATO-a. Šta kažu ovi iz NATO-a – Standardizacija u NATO-u je proces razvoja i uvođenja koncepta, doktrina i postupaka sa ciljem da se dostigne, održava i poboljšava zahtevni nivo kompatibilnosti, izmenjivosti i savezništva, na planu operacija, postupaka, tehnike, administracije i sredstava za ostvarivanje interoperabilnosti. Znači, ne priča se o tome treba neki broj da se udari na zatvarač puške, pa sa tim brojem bolje će da se prodaje puška, nego se ulazi u samu suštinu NATO-a i postojanja NATO-a. Vi morate da znate, NATO se hvali. Zašto? Godine 1990. oni nisu znali da se definišu, ni ko su ni šta su, nestao vojni Varšavski pakt, i šta da rade jadni oni. Onda se desila BiH, i oni na svakom mestu kažu – hvala BiH. Zahvaljujući BiH oni su se definisali, zahvaljujući tome što je poginulo 100 hiljada ljudi oni su pronašli modus vivendi za NATO. Nama dođu ovako neki, pa nam veličaju NATO. Odite malo do Varvarina, do Grdelice, u Batajnicu, pa veličajte NATO kod porodica poginulih. Šta kaže dalje taj vaš NATO – Strateški koncept upotrebe NATO snaga promenjen je u leto 99. godine u skladu sa odlukama Vojnog komiteta Alijanse, usvojenom na sastanku u Vašingtonu. Prema članu 5. Vašingtonskog sporazuma, NATO stavlja akcenat na interoperabilnost, razvoj i održavanje vojnih snaga. Slušajte gospodo u uniformama – buduće operacije Saveza karakterisaće učešće više zemalja, akacije će trajati duže vreme, izvodiće se na rubnim područjima Saveza, biće mobilnije, a glavninu snaga činiće manji višenacionalni sastavi. Sve to se ostvaruje i putem standardizacije i kodifikacije. Samo mogu to da okarakterišem stanjem mozga koje je u „alfi”, kada neko nalazi argumentaciju što Rusija ima tu standardizaciju i kodifikaciju. Ova Rusija ima 25 svetski poznatih firmi vojne i kosmičke industrije, i naravno da želi da se bori za svoje tržište, i naš je problem što mi nismo veliki kao Rusija. Rusija je pregazila NATO i sa standardima i sa kodifikacijom, a kako stvari stoje i Kina je daleko otišla, šezdeset posto čelika u svetu proizvodi sama Kina, za neku količinu čelika se zna gde je, za neku se pretpostavlja da je u razvoju vojne industrije. Pre nekoliko godina vaši prijatelji Amerikanci popadali su u nesvest kada su čuli da postoji raketa koja, tamo negde iz Kine, pogađa njihov meteorološki satelit, koji je stradao i raznet je u paramparčad, jer danas niko ne raspolaže tom tehnologijom. Malo spustite tu loptu kada pričate, kada nešto veličate. Šta se dalje tvrdi? Planeri NATO tvrde da standardizacija nije sama sebi cilj, već sredstvo kojim se ostvaruju određeni politički ciljevi saveza. Znači, kada 126 budeglasalo za ratifikaciju ovog ugovora, vi glasate za ostvarivanje političkih ciljeva NATO saveza. Jedan od političkih ciljeva NATO saveza jeste i da završi proces formiranja vojske nezavisne države Kosovo. Znači, vi koji budete digli ruku, vi ste za okončanje procesa formiranja vojske Kosova. NATO kaže da Kosovo nema neprijatelje, osim što je Srbija veliki izazov. Znači, kada dignete ruku, vi ste digli ruku za Tačija, vi ste digli ruku da odavde oružje ode na Kosovo, i da se sutra sa teritorije Kosova gađa Kuršumlija, Leskovac, Medveđa, Bujanovac. Vi uživate da ostvarite NATO interese i da ostvarite sve briselske zahteve na teritoriji Republike Srbije. Zato nije ni čudo što se sada smanjuje. Više nije 25% građana koji dele lepo mišljenje o NATO-u i EU, nego se to smanjuje. Zbog onih 75 koji su protivnici NATO-a i ovakvog strmoglavog puta u ambis, zvani Evropska unija, evo, gospodine Raduloviću, pozivam vas da pozovete gospodina Šutanovca u ponedeljak, u opštini Rakovica, prikazaću vam nemački film o NATO-u i NATO agresiji, i sve vas pozivam da vidite. Vi koji imate stanje mozga „alfa”, to je ona meditacija, samo se čuje – Evropska unija, NATO, EU-NATO, i to u ritmu muzike za ples, kao u Africi, bum-ba-bum-ba tehno. To je ta politika danas. To je danas tehno politika – EU, EU, EU nema alternativu, NATO, NATO, NATO. Ima li nešto treće? Nema. Idemo dalje. Koji su ti standardi kodifikacije obavezujući? Vidite, obavezujuća je standardizacija zajedničke doktrine, taktike i postupaka, kako za sadašnje tako i za buduće akcije saveznika. Znači, kada se neko u Srbiji hvali kako je naša vojska osvojila sve NATO standarde, onda se hvali da je u funkciji NATO-a. Vi za koji dan možete da organizujete ovde i mobilizaciju. Imate maraton – Beograd je svet, možete da pozovete sve koji su zastupnici NATO-a, Šutanovac može odmah da ih regrutuje da se pridruže NATO trupama protiv Libije. Nema veze što je Tadić pre dva meseca dobio najveće odlikovanje libijskog naroda. Šta to vas briga. Vi poslujete po sistemu koristi. To pričam da bi građani shvatili o čemu se radi. E sada, hajde malo da preskočim, pošto ovo vreme prolazi. Vidite, tu postoji čitav sistem koji se krije iza pojmova standardizacije i kodifikacije. Imamo – Konferencija nacionalnih direktora za naoružanje, pa Vojni komitet, pa Savetovanje komandanata i kontrolora, pa Konferencija logističara, Agenciju NATO za standardizaciju, četiri komiteta, svaki ima svoje pododbore itd. Dalje, imamo i ovaj Saveznički odbor 135, koji nije tako bezazlena institucija. Evo šta je još u njihovoj funkciji – unapređenje upotrebe sistema kodifikacije u državama članicama i raznim agencijama, sprečavanje nepotrebnog dupliranja u procesu kodifikacija, povećanje efikasnosti snaga NATO, povećanje efikasnosti službe veze NATO. Vi koji glasate, vi ste za povećanje efikasnosti službe NATO-a. Dalje – izrada i objavljivanje pravila i postupaka za obezbeđivanje maksimalne efikasnosti u upotrebi sistema kodifikacije, vođenje brige o njegovom širenju među državama nečlanicama NATO-a. Jedan od ciljeva još da se standardizuje i usavrši logistički proces, nabavka opreme, upravljanje zalihama, skladištenje, distribucija, stavljanje van upotrebe, uništavanje sredstava. Kad uđete u ovaj sistem, neki dasa tamo će u Belgiji da otkuca na kompjuteru i sve će da se zna. Nema vojne tajne. Uostalom, NATO vam je i u svim strukturama postojećeg Ministarstva odbrane i vojske. Pa i Duća vam je otišao, napredovao, od državnog sekretara, sad je ambasador, sad je glavni za vezu tamo u Istanbulu. Da vam ne čitam ove druge stvari. Evo kako su uradili Đetići, pošto su to oni već ratifikovali, oni su dobili nacionalni broj 77 i slovo „VH”, a njihovi proizvođači dobili su „A”, tri broja i „W”. Ako se to u Srbiji desi, onda će naša slova da budu „BT” – Boris Tadić, 77 neće biti, biće neki drugi broj, a što se tiče kodifikacije proizvođača, to će biti „D”, tri broja, „Š” – Dragan Šutanovac. Biće poznati po tome za vjeki vjekova, da ih svi pamtimo po velikim doprinosima koje su dali rasturanju tkiva Republike Srbije i ugrožavanju nacionalnih interesa ovoga naroda. Naravno da je ovo pitanje gde treba da se kaže šta mislimo o NATO-u. Meni je izuzetno drago kada gospodin Šutanovac obrazlaže NATO. Onda ćemo sa 75% da skočimo verovatno na 99%. On to tako uverljivo radi, i mene uopšte ne čudi što je NATO odavno doneo odluku da Srbija neće nikada biti član NATO-a, zapamtite, kao što je doneta odluka da Srbija neće nikada biti član Evropske unije. Nikada. Zapamtite. Smanjite sa tim iluzijama i sa tim pričicama. Počeo je da radi i taj „beta” deo mozga u Srbiji, ne samo „alfa”, ne samo zumba-zumba – EU – NATO. Što se pre, dragi građani, otrgnemo od ovakvog načina razmišljanja, pre ćemo da vidimo oko sebe kakav je pustoš ostavila ova jedanaestogodišnja vlast EU, u Srbiji. Mi živimo po NATO standardima i po standardima EU i zato nam je toliko surov ovaj život. Zato dobijamo packe iz inostranstva sa svih strana – o organizovanom kriminalu, o korupciji itd. Da ne ređam dalje. Svi to vrlo dobro znate. Bežite dalje od NATO-a i EU, ne verujte Zapadu. Ko god je verovao Zapadu, ili je u zatvoru ili je pokojnik. Hvala gospođo Čomić što me niste kaznili.
Narodni poslanik Vjerica Radeta ima reč. Imate 26 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, sve češće smo svedoci činjenice da zapravo država Srbija nije suverena država. Ovo odgovorno možemo da tvrdimo, jer maltene svaki dan u ovom parlamentu smo u prilici da usvajamo predloge zakone koje nam je neko drugi napisao, i ovde dolaze samo da bi se izglasalo. Zapravo, dolaze i moraju da glasaju za njih. Evo upravo sam bila na jednom sastanku i zato nisam učestvovala u prvom delu ove rasprave gde smo pokušali da ubedimo predstavnike vladajuće većine da nađu nekog u Srbiji ko je u stanju da napiše nacrt nekog zakona, da se ne sluša po svaku cenu EU. EU nam, između ostalog, nameće kršenje sopstvenog Ustava, i to upravo ugrožava suverenitet ozbiljne države. Kad su u pitanju međunarodni sporazumi, ugovori, moramo da priznamo jednu činjenicu, ove ugovore potpisujemo, odnosno predstavnici Vlasti potpisuju isključivo po nalogu EU, a u ovom slučaju i po nalogu NATO. Svedoci smo u ovom prethodnom periodu da 99% tih sporazuma ili ugovora koji se ratifikuju, koje je prethodno neko potpisao. Što je, takođe, potpuno sumanuto, da neko iz vlade potpiše ugovor, pa onda ga predstavnici skupštinske većine ratifikuju, umesto da se pre toga zauzme nekakav stav, u Skupštini, kad su u pitanju neke teme o kojima se ide u beli svet na razgovor. Kad je u pitanju ova vlada i predsednik države, onda tamo idu po svoje mišljenje. Dakle, 99% ovih ugovora ili sporazuma koji se potvrđuju u ovom parlamentu donose se ili po nalogu EU, zbog nekakvog tzv. evropskog puta, ili u interesu one druge ugovorne strane. To je ono što jeste problem. Evo, država Srbija je potpisala, a ovde je potvrđeno, desetine raznih ugovora ili sporazuma sa Hrvatskom, Crnom Gorom, Bosnom i Hercegovinom, o izručivanju, o policijskoj saradnji, a evo i danas jedan takav imamo na dnevnom redu. Praksa je pokazala da su ti sporazumi i ugovori samo zato da bi, recimo, Hrvatska, BiH ili Crna Gora imale legitimitet da hapse ljude iz Srbije, po raznoraznim poternicama, ili da čuvaju kriminalce organizovanog kriminala na teritorijama svojih država, a država Srbija, naravno, nema nikakve koristi od tih sporazuma. Kao posledica jednog od takvih sporazuma, mi danas imamo, odnosno već nekoliko dana, u pritvoru, u sudu, u Šapcu, gospodina Vučurevića, koji je bio ratni predsednik Opštine Trebinje, koji je po crvenoj poternici hrvatskog ustaškog režima uhapšen i u pritvoru je u zatvoru u Šapcu. Pošto niko iz države ne reaguje u skladu sa Ustavom, u skladu sa obavezama države Srbije, da vodi računa o svakom Srbinu, ma gde god on bio, jer kažu u obrazloženju – izručiće Vučurevića zato što nije državljanin Republike Srbije, kao da je to uopšte bitno. Zato će SRS već u četvrtak, u 18.00 časova, u Šapcu, kod Osnovnog suda, organizovati veliki protestni miting, zbog izručenja Srba, od strane ovog režima, hrvatskom ustaškom režimu. Uvereni smo da će nas veliki broj građana podržati na tom skupu, jer je sasvim sigurno da ogromna većina građana Srbije ne želi da Srbi budu izručivani po nalozima, kako kome padne na pamet, a pogotovo ne da budu izručivani ustaškom hrvatskom režimu. Mi imamo ovde danas predlog tri zakona o potvrđivanju ugovora, jedan je ugovor, a dva o potvrđivanju sporazuma. Naravno, sve kolege, ili većina, najviše su govorile o ovom ugovoru između Vlade Republike Srbije, koju predstavlja Ministarstvo odbrane, i Grupe nacionalnih direktora NATO za kodifikaciju. Dakle, o usvajanju NATO kodifikacionog sistema. Interesantno je bilo to da je na početku ministar rekao da ovo nije političko pitanje, već dobijanjem ovog broja, iz ovog ugovora, naša vojna industrija će da procveta. Da nismo imali pre nekoliko dana na dnevnom redu verifikaciju ugovora sa Libijom, takođe, u obrazloženju tog sporazuma je bilo napisano kako je to u interesu razvoja naše vojne industrije sa prijateljskom nam državom Libijom i prijateljem srpskog naroda Muamerom el Gadafijem. Šta se desilo? To je skinuto sa dnevnog reda. Dakle, kako odjednom tako nešto nije u interesu razvoja vojne industrije i nije u interesu države Srbije? Naravno, zato što ste dobili nalog iz Brisela i Vašingtona. Vi iz dana u dan pokazujete da ste marionete u rukama Brisela i Vašingtona i da ovaj narod pokušavate da vodite tim tzv. evropskim putem, koji će zapravo Srbiju dovesti u potpuno podanički položaj u odnosu na SAD i druge zapadne sile. Upravo iz razloga što ste stavili na dnevni red, pa skinuli Predlog sporazuma sa Libijom, kako da vam verujemo da i ovo nije apsolutno politički predlog? Naravno da jeste. Vaša namera da sarađujete sa NATO-om je više nego očigledna. Vaša namera, namera skupštinske većine da Srbiju uvede u NATO je takođe više nego očigledna. Sve češće se zvaničnici Vlade Republike Srbije izjašnjavaju kako su oni lično, evo, ministar Šutanovac je više puta rekao da se on lično zalaže za ulazak Srbije u NATO, ali da još ne postoji konsenzus na nivou Vlade, da još nije politički trenutak za to itd. Mi iz SRS, naravno, najoštrije se suprotstavljamo ikakvoj pomisli da Srbija uđe u NATO. Mi se, poznato je to javnosti, ponavljam, protivimo i ulasku Srbije u EU. Tek u NATO, sačuvaj bože. Dakle, ko ima pravo da Srbiju uvede u NATO nakon zločinačke agresije nad našom državom i našim narodom iz 1999. godine? Ko ima pravo da zaboravi licemernog „Belog anđela”? Ne smete ni da pomišljate na to. Vi, naravno, već u junu, ili kad beše, zakazali ste nekakav NATO samit u Srbiji, i vi se sve više približavate toj zločinačkoj organizaciji. Naravno, uvereni smo da će građani Srbije u tome da vas spreče i na nekim narednim izborima, i ako dođe do toga da bude raspisan nekakav referendum sa ovakvim pitanjima. Pošto je uobičajeno da kada mi srpski radikali kritikujemo neki Vladin predlog, onda kažu – dobro, šta vi to nudite? Naravno, mi svaki put kada kritikujemo nešto, tačno znamo i koje bi bilo pravo rešenje i imamo rešenje. Nikada ne kritikujemo paušalno, imamo rešenje za probleme u svakom segmentu društva, pa i kada je u pitanju bezbednost države i ova vaša, ne daj bože, ideja za ulazak u NATO. Srpska radikalna stranka, naravno, ima alternativu. Mi smatramo da je jedini put, koji omogućava Srbiji da opstane, najuža moguća i najbliža moguća saradnja sa Rusijom i Kinom i državama koje neće vršiti nikakav politički pritisak na Srbiju ili zahtevati bilo šta što je protivno interesima naše države i, što je posebno važno, neće se mešati u unutrašnje stvari Srbije. Nažalost, ovaj vaš evropski put govori o tome da vi dozvoljavate da nam se i te kako mešaju u unutrašnje stvari, od postavljenja nekih ljudi na određena mesta, do pisanja predloga zakona, do naloga da to mora da se usvoji itd. Dakle, SRS, ponavljam, i sve moje kolege su rekle, najoštrije se protivi ulasku Srbije u NATO. Vaš režim zapravo obmanjuje građane da Srbija svoju punu bezbednost može da ostvari jedino kao članica NATO-a. Vi to ne kažete zvanično, ali pojedini ministri sve više o tome govore. Pogotovo to nije moguće u situaciji kada nam ta alijansa snagom svoje sile, svog oružja, sve otvorenije uzima Kosovo i Metohiju, i vi sve više pristajete na to, takođe posredno. Treba da skrenemo pažnju, govorile su to i kolege, da postoji alternativan put, put koji je mnogo bolji za državu Srbiju i za građane Srbije, o kojem vi izbegavate da govorite, izbegavate uopšte da učestvujete u radu te organizacije, odnosno kao posmatrači. Govorim o ODKB-u, i o pozivu koji je izbegnut ovde u ovom parlamentu, pa su išli predstavnici SRS, jer je zaista bilo nezamislivo da vas pozove Ruska Federacija i ruski ambasador, a da se vi ne odazovete tom pozivu, bez ikakvog obrazloženja. Ovde smo to juče, čini mi se, ili jutros čuli, kako je to mnogo komplikovano. Put u NATO nije komplikovan, to je jednostavno. Oni naruče, vi izglasate, i odoste. Put ODKB-a, to je, kažu, vrlo komplikovano. Želimo da podsetimo i vladajuću većinu i javnost u Srbiji da danas sve više na značaju dobijaju institucionalizovani regionalni sistemi evroazijske kolektivne bezbednosti, poput Šangajske organizacije za saradnju, koju predvode Kina i Rusija, a koja ima i svoje vojne krilo, i o tome sam upravo govorila, a to je Organizacija dogovora o kolektivnoj bezbednosti, odnosno o ODKB. To je, inače, već poznata organizacija kao „mali NATO”. SRS se zalaže da Srbija postane članica ODKB i da dobijemo status posmatrača u Šangajskoj organizaciji. Naravno, mi moramo da vodimo računa da je Srbija, iako to zvanično niko ne priznaje od 2000. godine, pod punim protektoratom i vojnom kontrolom SAD, i ma kako vam to strašno zvučalo, vi dobro znate da je to istina. I nama je to mnogo strašno, ali je to činjenica. Bezbednost u ovih poslednjih 11 godina, bezbednost Srbije, ne da se nije poboljšala već je drastično pogoršana, i to, pre svega, nasilnim prekrajanjem Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN, direktno od strane Brisela i Vašingtona. Da bi ojačala svoju bezbednost, čiji je svakako najznačajniji elemenat teritorijalna celovitost, Srbija mora da uspostavi značajnu saradnju i sa drugim sistemima regionalne bezbednosti koji se zalažu za poštovanje međunarodnog prava i koji ne podržavaju secesiju KiM, odnosno koji ne priznaju samoproklomovanu državu Kosovo, jer otimanje dela teritorije je svuda u svetu najteži oblik ugrožavanja bezbednosti svake zemlje. Svaka ozbiljna država bi se pozabavila time na mnogo drugačiji način, nego što to rade zvaničnici države Srbije. Vi se grlite i ljubite sa onima koji su priznali samoproklamovanu državu Kosovo. Vi prećutno priznajete, korak po korak, postojanje tog činjeničnog stanja, kako volite da kažete. Dakle, SRS vas upozorava da je jedino izvlačenje iz čvrstog sistema NATO klešta. Paralelnim povezivanjem i uspostavljanjem saradnje i sa drugim regionalnim organizacijama kolektivne bezbednosti, pre svega ODKB, Srbija može stvoriti uslove da iz pasivne, gubitničke politike pređe u aktivnu bezbedonosnu politiku. O tome bi trebalo da vode računa i predstavnici Vlade i predstavnici skupštinske većine. Nemojte samo da glasate za sve što vam se ponudi, da često i ne znate za šta ste glasali. Nemam nameru da nikoga lično vređam ovom tvrdnjom, ali je činjenicada se to dešava. Imaćemo u maju, kako smo danas saznali, na dnevnomredu jedan predlog zakona koji nam je bukvalno napisan negde u belom svetu i koji će ovde pod moranjem da se izglasa. Zato vas upozoravamo da ste u obavezi da, pre svega, vodite računa o dostojanstvu ove države i ovog naroda. Ne možete, zarad toga što vi zovete evropski put, da gazite dostojanstvo građana Srbije. Vodite računa da je svaki dan sve manje građana Srbije za taj vaš evropski put, jer upravo vi svakim danom, svakom svojom odlukom, svakim egzistencijalnim ugrožavanjem građana Srbije, a to je toliko prisutno da se već teško izdržava, vi zapravo i sami pokazujete građanima Srbije da je SRS apsolutno u pravu što kaže da se mora zaustaviti svaki razgovor sa EU i da nikome ne sme da padne na pamet da Srbiju uvodi u NATO. Dakle, još jedno se vraćamo na ovo što je ovaj ugovor, koji planirate da zaključite sa Grupom nacionalnih direktora NATO, zapravo, koji ste već zaključili i koji tražite da se ovde verifikuje, upozoravamo da povedete računa da je Rusija, koja predvodi ODKB, najsnažniji saveznik Srbije u odbrani KiM. Naime, vrlo često snažnija, i jače se suprotstavlja otcepljenju i samoproglašenju KiM, od samih zvaničnika Republike Srbije. Ako ništa drugo, to bi morao da vam bude motiv i razlog da uspostavite konačno taj kontakt sa ODKB, koji izbegavate uporno, iako vam je to nuđeno. Naravno, ne znam zašto se toga plašite. Valjda znate, a ako ne znate, da vam kažemo, da ODKB ima apsolutno isti legitimitet u UN kao i NATO. Postoji samo jedna drastična razlika: NATO je neprijatelj Srbije i srpskog naroda, NATO je zločinački bombardovao Srbiju i srpski narod, od NATO bombi su ginula deca u Srbiji, a ODKB predvodi Rusija, Rusija je pokazala da je najprijateljskija država kada je u pitanju Srbija, jer se Rusija najviše zalaže za državnu celovitost, odnosno za KiM u sastavu Republike Srbije. Takođe, želim još malo da vam objasnim, pre svega da upoznamo javnost Srbije šta je to ODKB, da građanima bude jasno zbog čega se SRS zalaže sa saradnju sa ODKB, umesto za saradnju sa NATO. ODKB učestvuje, zajedno sa drugim državama i međunarodnim organizacijama u stvaranju sistema kolektivne bezbednosti u Evropi i Aziji. ODKB je svoje postojanje i delovanje zasnovala i zasniva na članu 51. Statuta UN, kojim je definisano pravo na kolektivnu odbranu. Dakle, sve je apsolutno legalno, legitimno, samo je potrebna politička volja. Strateški cilj ODKB je, citiram kako je napisano: "Uspostavljanje pravednog demokratskog svetskog poretka, u čijoj osnovi treba da budu: princip vrhovnosti međunarodnog prava, uzajamno uvažavanje interesa i obezbeđenje iste bezbednosti za sve države." Da li ste pročitali i da li možete da zamislite lepše definisanu bezbednost svake države od ove koju definiše ODKB? Zaista je neverovatno da vi i dalje izbegavate ovu saradnju, i dalje insistirate na saradnji sa zločinačkom NATO alijansom? Takođe, radi javnosti, želim da podsetim da je SRS, na našem Osmom kongresu, usvojila rezoluciju u kojoj predviđamo saradnju sa ODKB, u cilju što sigurnije i što veće bezbednosti i, na kraju krajeva, zapravo, na početku svih početaka, radi očuvanja celovitosti države Srbije, koju nam danas ne garantuje niko drugi osim Ruske Federacije i zemalja koje su na tom istom putu. To nisu zemlje EU, odnosno vrlo mali broj zemalja EU nije priznao KiM, nijedna zemlja koja je članica NATO-a nije stala u zaštitu teritorijalnog integriteta države Srbije. Moramo najoštrije da se suprotstavimo svakoj politici koja bi nas dalje vodila tom političkom stranputicom. Ne smemo sebi to da dozvolimo i zaista je krajnje vreme da se i Vlada Republike Srbije prizove pameti, da se urazume i da moraju, pre svega i ispred svega, da stave državni i nacionalni interes države Srbije. Ovo što radite do sada, ničim niste pokazali da vam je državni, nacionalni interes Srbije ne samo ispred svega nego da vam je uopšte bitan, ne samo kada je u pitanju odbrana, kada su u pitanju međunarodni sporazumi nego uopšte. Vas baš briga što je sedamsto hiljada ljudi danas u Srbiji, glasno, ispod egzistencionalnog nivoa. Vas baš briga što deset hiljada ljudi u Srbiji svake nedelje ostaje bez posla. Vas baš briga što u Srbiji ne može da se živi od plata i penzija onih koji su zaposleni. Vas baš briga šta se dešava sa KiM. Vas baš briga šta se dešava sa Srbima koji žive u Srbiji, a tek sa Srbima koji žive van teritorija Srbije. Ne vodite računa o onome o čemu bi prevashodno trebalo i moralo da se vodi računa. Zašto niko od zvaničnika nije upitao, recimo, Jadranku Kosor, a bio je Tadić s njom, sećate se kada su novine pisale da je obećao da će da joj bude kum, zašto je nije upitao kako je dozvolila da na ovom popisu Srbi ne smeju da se popisuju kako pravoslavci, nego pounijaćeni grkokatolici? Koga je to briga kada je u pitanju vladajuća koalicija? Ni o čemu ne vodite računa, samo vodite računa da ispunite sve naloge EU, da ispunite, ispod žita, naloge koje dobijate iz NATO-a. Šta Srbija ima od tog vašeg evropskog puta? Niko još do sada nije uspeo da objasni građanima Srbije. Kao mantru ponavljate taj evropski put, dobijanja statusa itd. Da li će posle toga građani živeti bolje? Neće, pa rekli su, u EU, Đeliću, pre nekoliko dana, kada je tražio – dajte nam sad malo više para – valjda da zamažu oči građanima – pa kada nas uvedete jedne decenije u EU, onda nam tada dajte manje. Pa su mu onda rekli – gospodine Đeliću, pobrkali ste stvari, ko kaže da je ulazak u EU vezan za neke pare koje će Srbija da dobije. Naravno da neće. Mi u SRS to znamo i zato upozoravamo građane Srbije da o tome vode računa već na narednim izborima, da vode računa da je SRS jedina partija u Srbijikoja je isključivo protiv ulaska Srbije u EU. Da, ne znam zašto, sada da ne prozivam da ne bih bila opomenuta, zašto neki od predsedavajućih značajno klimaju glavom? Mi iznosimo svoj stav kao legitimna, mi se ponosimo svojim stavom, i sigurni smo da će sve više građana Srbije da prihvati ovaj stav. Završavam. Rekli ste mi 27 minuta, još nije isteklo. Završavam kad istekne vreme. (Predsednik: Bilo je 26 minuta.) Još jedna rečenica. Još jedan poziv svim građanima da nam se u četvrtak priključe, u Šapcu, u 18.00 časova, mitingu podrške gospodinu Vučureviću i protestu protiv izručivanja Srba ustaškom…
Zahvaljujem. Pošto insistirate na poštovanju odredaba Poslovnika, molim vas. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim, pitam da li još neko ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika želi reč? (Ne) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije, koju predstavlja Ministarstvo odbrane i Grupe nacionalnih direktora NATO za kodifikaciju – Saveznički odbor 135 o usvajanju NATO kodifikacionog sistema, o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike u policijskoj saradnji u borbi protiv kriminala i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kazahstan o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja. Sa radom ćemo nastaviti u 15.00 časova. Zahvaljujem, gospodine ministre, vama i saradnicima.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O UTVRĐIVANjU SASTAVA STALNIH DELEGACIJA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE U MEĐUNARODNIM PARLAMENTARNIM INSTITUCIJAMA (jedinstveni pretres) Primili ste Predlog odluke koji je podnela predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović. Podsećam vas da je Narodna skupština takođe prihvatila predlog za skraćenje rasprave o ovom predlogu odluke, tako da, prema članu 99. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi dva i po časa, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju – 46 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa SRS – 34 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije – 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa „Napred Srbijo” – 12 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 12 minuta; poslanička grupa SPS - JS – devet minuta; poslanička grupa LDP – sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija – pet minuta i 24 sekunde;Poslanička grupa manjina - četiri minuta i 12 sekundi, i poslanička grupa PUPS - tri minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore, svako, po jednom do dva i po minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, na osnovu obaveza po članu 96, a sa redosledom narodnih poslanika. Da li ima ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Narodna poslanica Vjerica Radeta je ovlašćena predstavnicaposlaničke grupe SRS. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predlagač odluke, predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić Dejanović, želi reč? (Ne) Da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog odluke o izmenama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama, o kojoj danas raspravljamo, trebalo bi da vam bude ozbiljan alarm da se ne zatrčavate u donošenju zakona o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika, a koji bi trebalo negde u maju da se nađe na dnevnom redu, po isključivom nalogu Evropske, odnosno Venecijanske komisije, jer, što se grbo rodi, vreme ne ispravi. Upravo dokaz tome je i ovaj predlog odluke o kojoj danas govorimo. U obrazloženju ove odluke naveli ste, između ostalog, osnov za donošenje odluke, i nema ustavnog osnova, zato što je bio sporan ustavni osnov i kada ste ovu odluku, o čijim izmenama danas raspravljamo, i usvojili. Podsećamo da je u to vreme, kada je donošena ova odluka, to je bio 2. februar 2002. godine, bilo, a i danas su ti problemi prisutni, problema oko jedne poslaničke grupe koja je taj status dobila na osnovu nekog dogovora sa vladajućom koalicijom, sa Tadićevim režimom. Poslanička grupa koju je formirala naprednjačka stranka uz, naravno, podršku vladajuće koalicije, vladajućeg režima, iako, u vreme kada je formirana, nije izlazila na izbore, i kao takva nije uopšte postojala na političkoj sceni Republike Srbije. Od tog 2. februara do danas, desilo se, između ostalog, i to da je Božidar Delić, podsećam, svi građani mogu da vide, na spisku poslanika ovog skupštinskog saziva, stranačku pripadnost svih narodnih poslanika upravo onakvu kakvu su imali u vreme kada su izbori, 11. maja 2008. godine, i održani, i tamo je jasno napisano, da je general Božidar Delić član SRS. Gospodin general Delić se zvanično vratio u SRS sa obrazloženjem sa kojim je upoznao javnost Srbije, razočaran i prevaren nečim što su naprednjaci nudili kao neko rešenje za bolji život građana Srbije, pa je u međuvremenu shvatio i njihovu pravu ”politiku”, odnosno njihovu spremnost da priznaju nezavisnost Kosova i da izruče generala Mladića, što naravno nikako nije moglo da se uklopi u lik generala Božidara Delića, i zato je odlučio da se vrati tamo gde mu je i mesto, odnosno u SRS. Šta vi sada radite? Vi dalje činite ustupke naprednjačkoj stranci, verovatno zbog neke obećane koalicije posle narednih izbora, vaše zajedničke. Naravno, šta ćete vi da radite kada se dese ti izbori i kada oni osvoje nešto što osvoje na tim narednim izborima, to je svakako vaše legitimno pravo, ali nikada ne možemo da vam priznamo ni legalitet, ni legitimitet postojanja te poslaničke grupe Nikolićeve i Vučićeve, koja je ovde formirana uz saglasnost Tadićevog režima i većine skupštinske zato što oni nisu izlazili na izbore i zato što su najbrutalnije pokrali izbornu volju građana Srbije i najbrutalnije pokrali mandate SRS. Već 30. marta je podnet predlog, tražite da se menja odluka o sastavu stalnih delegacija Narodne skupštine, a ovde se radi konkretno o delegaciji parlamentarne skupštine Mediterana, gde je bila član narodni poslanik Jasmina Milošević i sastav delegacije Parlamentarne skupštine NATO-a, gde je, među ostalima, član bio general Božidar Delić. Naravno, kada je u pitanju naša nekadašnja koleginica Jasmina Milošević, koja je bila član poslaničke grupe SPS – JS, naravno, sve je apsolutno u skladu sa zakonom. Ona je bila član poslaničke grupe, sa te poslaničke liste. U dogovoru sa poslaničkom grupom, više nije poslanik, zato što je njena poslanička grupa tako odlučila. Sada ta poslanička grupa, umesto nje, daje novi predlog: da u Parlamentarnu skupštinu Mediterana predlaže našeg kolegu Petra Petrovića, koji je, takođe, predstavnik iste poslaničke grupe SPS – JS. Tu, naravno, niko ne može da stavi nikakvuprimedbu. Imamo veliku primedbu na ovu prvu tačku ove odluke, gde u delegaciju Parlamentarne skupštine NATO-a razrešavate dužnosti zamenika člana Delegacije Božidara Delića, i u tu delegaciju, umesto njega predlažete Igora Bečića, predstavnika, kako je navedeno, poslaničke grupe „Napred Srbijo”. U obrazloženju stoji da su te poslaničke grupe podnele predlog za ovu izmenu. Mi samo ne možemo da prihvatimo da ta naprednjačka poslanička grupa može imati bilo kakvo pravo, pa i pravo u predlaganju ove odluke. Ono što je simptomatično jeste da su se oni jako uznemirili zbog činjenice da se Božidar Delić vratio u SRS i da se, u međuvremenu, veliki broj članova SRS takođe vratio u SRS. Samo da pomenem nekoliko primera – u Novom Bečeju i Kruševcu preko stotinu, u Vršcu 100, u Priboju 20, u Vranju 50 itd. Dakle, nema opštinskog odbora gde se ne vraćaju članovi SRS u SRS. To je, naravno, uznemirilo i Vučića i Nikolića. Oni sada pokušavaju da na ovaj način, kroz institucije sistema, kroz Skupštinu, još jedanput potvrde svoje postojanje, što naravno za skupštinsku većinu, nažalost, nikada nije bilo ni sporno. Zato će istorija svakako pokazati i pisaće se o tome, da je ovaj mandat Skupštine bio potpuno nelegalan i nelegitiman, zato što je u njemu bila jedna poslanička grupa koju su predstavljali građani, a ne poslanici, jer se nije radilo o ljudima, odnosno o stranci koja je izlazila na izbore. Generalno, kada je u pitanju Parlamentarna skupština NATO-a, naravno da, što se tiče SRS, mi nemamo svoje delegate tamo, zato što mislimo da Srbija treba da uđe u NATO. Naprotiv, mislimo da Srbija nikada ne sme da uđe ni u EU, ni u NATO, već da treba da postane članice Organizacije dogovora o kolektivnoj bezbednosti, odnosno ODKB-a. Ali, imamo svoje predstavnike i u ovoj delegaciji, upravo da bi se u sedištu NATO-a izneli stavovi SRS, koje potpuno otvoreno i javno iznosimo svuda i na svakom mestu, kao što se uvek javno izjašnjavamo o svakoj nepravdi koju država Srbija ima prema svojim građanima, ili prema Srbima, kao što je trenutno slučaj sa bivšim ratnim gradonačelnikom Trebinja, gospodinom Vučurevićem, kojeg ste uhapsili i spremni ste da ga izručite ustaškoj državi Hrvatskoj, zbog čega SRS u Šapcu, u četvrtak, u 18 časova organizuje protestni miting protiv režima Borisa Tadića, koji je spreman, i koji očigledno počinje da Srbe izručuje Hrvatskoj ustaškoj državi.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupa SRS. Prvi prijavljeni na listi narodnih poslanika je Momir Marković, a posle njega Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, više od 10 godina sedim u ovim poslaničkim klupama. Više puta sam na konstitutivnim sednicama Skupštine prisustvovao izboru, odnosno imenovanju članova delegacija koje će Srbiju predstavljati, odnosno Skupštinu Srbije predstavljati pred međunarodnom zajednicom. Član 26. našeg Poslovnika kaže: „Narodna skupština odlučuje o utvrđivanju sastava stalnih parlamentarnih delegacija za učešće u radu Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, Parlamentarne skupštine Organizacije za evropsku bezbednost isaradnju (OEBS) i drugih multilateralnih parlamentarnih institucija i organizacija.” Kaže se: „Predlog odluke o sastavu stalnih delegacija iz stava 1. ovog člana podnosi predsednik Narodne skupštine, u konsultaciji sa predsednicima poslaničkih grupa, vodeći računa o proporcionalnoj zastupljenosti političkih stranaka i zastupljenosti polova.” Član 26. važi dok se ne konstituišu stalne delegacije. Posle toga, nema menjanja. Nije ga bilo, dok niste po nalogu EU, po nalogu Amerike formirali ovu monstrum stranku. Podsećam vas na reči mog kolege, gospodina Zorana Krasića, kada se to desilo, rekao je – gospodo, Napredna stranka će nama biti kamenčić u cipeli, a vama vodenični kamen oko vrata. Vidite, došlo je to vreme kada vam je sve preteži taj vodenični kamen oko vrata, kada morate da prihvatate njihove ucene, njihove uslove itd. Kada ste formirali tu stranku, došli ste onda na jednu ideju, koja je, po mom mišljenju, i onda bila suluda, da članovi odbora delegacija, skupštinskih delegacija, stalnih ili privremenih parlamentarnih delegacija koje su otišle u tu srpsku nazadnu stranku, odnesu i te mandate. Na stranu to što ste prekršili član 102. Ustava, pa ste dozvolili formiranje te poslaničke grupe. Podsetiću vas, recimo, Portugalija, koja je član EU, u njoj važi pravilo da kada poslanik napusti političku stranku, na čijoj je listi izabran, automatski gubi poslanički mandat. Mi smo se onda bunili, tražeći da ono što je pripadalo SRS ostane SRS. Podsećam vas da su tada mnogi poslanici SRS, na Odboru, recimo, za poljoprivredu, čiji je predsednik odbegli srpski radikal, dobijali neverovatne novčane kazne u skladu sa Poslovnikom, kako ste tada govorili. Dakle, svi su odneli mandate. Gospodin Božidar Delić, koga su uspeli jednog trenutka da prevare, obećavajući mu da će to biti ta stranka koja će braniti srpske nacionalne interese, odneo je bio potpredsednički mandat. Kada se vratio, sve može dok se odnose mandati, dok se odnosi članstvo iz SRS, ali kada se neko vrati, kada neko shvati koliko su oni bili u zabludi, onda više ne može. Gospodin Delić ne može da donese mesto zamenika člana stalne delegacije Parlamentarne skupštine NATO-a, nego ćete to mesto zamenika člana dati stranci koja je formirana posle izbora i stranci koja, po logici stvari, i da je božije pameti, ne bi ni trebalo da sedi u ovom parlamentu. Na stranu sve to, da zanemarimo sve i da se osvrnemo samo malo na kvalitet tih koji će nas predstavljati, koji bi trebalo da nas predstavljaju. S jedne strane, imate generala, osvedočenog borca, koji se dokazao u krvavim borbama na Kosovu protiv tog istog NATO-a, koga je taj isti NATO zasipao kasetnim bombama na Goražupu. S druge strane, imate Igora Bečića, koliko znam, on je imao neku višu školu, završenu ili kupljenu, sasvim je svejedno. On se u NATO razume taman onoliko koliko bi trebalo Srpskoj naprednoj stranci, ali ne onoliko koliko treba državi Srbiji, jer je NATO, ponavljam priču od danas kada smo raspravljali o ovom ugovoru sa NATO-om, neprijatelj Srbije. Dokazao se, pokazao se – hiljade tona kasetnih bombi je prosuo po Srbiji, hiljade tona osiromašenog uranijuma, odnosno hiljade tona bombi, a među njima i one sa osiromašenim uranijumom, unazadio nas i vratio u kameno doba i napravio štetu od preko 100 milijardi. Dakle, nama ne treba čovek koji je upoznao tu zver koja se zove NATO, i čijoj se mi jazbini primičemo, hteli mi to ili ne, nama treba neko ko će klimati glavom, nama treba neko kome ćete vi dati to mesto zbog ustupka prema Tomislavu Nikoliću, da 16. ne koristi stiropor od šest centimetara, nego, recimo, od tri. Gospodo, možete se vi bojati tog mitinga šesnaestog. Srpska radikalna stranka kaže da oni mogu držati miting, jer su rekli da će ga držati unedogled. Mogu ga držati do 5. maja, jer 5. maja na tom istom mestu SRS zakazuje miting, daće gospod bog da SRS zakaže miting povodom povratka predsednika SRS, prof. dr Vojislava Šešelja, pošto će četvrtog, sudsko veće doneti odluku. Ubeđen sam, s obzirom na to da ništa nisu dokazali, da ćete i vi, gospođo Čomić, biti tu 5, da ga zajedno dočekamo. S druge strane, koliko ste ogrezli u svemu ovome,neverovatno koliko ste ogrezli u klimanju, u puzajućoj pozi, u popuštanju, u ispunjavanju raznoraznih uslova, jer znam da DS ne bi ispunjavala ove uslove Tomislava Nikolića, da nije naredio gazda. Da vas podsetim, isti vam je gazda – Zapad, i jednima i drugima. On sada polako važe koji će mu biti poslušniji, jer, znate, Mubarak je bio vrlo poslušan SAD, ali evo šta mu se desilo. Naredili su da mora sad nešto da se uradi, vezano za srpske nacionalne interese, da se još malo tu okrnji, da se još malo ponizite i uhapsiste, kako rekoste, ratnog predsednika SO Trebinje – Božidara Vučurovića, čoveka koji nikakve veze sa Trebinjem nije imao. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, Božidar Vučurović nema nikakve veze sa temom dnevnog reda. Molila bih vas da se držite dnevnog reda.) Nema nikakve veze ni sa ratnim zločinom u Dubrovniku. Ali, vraćam se na temu. Zato ćemo mi u četvrtak, u 18.00 časova, u Šapcu održati miting, a neka dođe ko smatra sebe patriotom i Srbinom. Ali, vratio bih se na ove delegacije. Dakle, srpska nastrana stranka, pardon, Srpska napredna stranka vam je naredila da taj mandat mora da pripadne nekom od njih. Znam da ste vi prema svojim koalicionim partnerima korektni. Znam da ste prema svojim nalogodavcima servilni i poslušni, ali kakve veze ima SNS sa vama, da vam zahteve isporučuje na tacni, i da vi to izvršavate? Mislim da je i za Srbiju, ponavljam, dobro da čovek koji u dušu poznaje tu zver koja se zove NATO predstavlja državu Srbiju na tim sednicama. Jer, on će imati i šta da vidi i šta da čuje, a i šta da im kaže, i šta da oni od njega čuju. Nemojte se igrati. Ova mesta su pripadala SRS, na silu su oteta, a oteto je često prokleto. Ako ovi nastave ovako da koriste narodno nezadovoljstvo, da koriste socijalnu bedu u ostvarivanju svog političkog cilja, jedini vam je politički cilj da vas skinu sa srpske grbače i da se oni natovare. Ništa građani Srbije dobiti neće, ali ako oni to budu i ostvarili, verujte, vi ćete biti krivi. Osim ako se ne ostvaruje ono što se već priča među građanima Srbije – da će vas isti gazda naterati da napravite koaliciju te dve stranke, pa će to biti, ako ste onu zvali crveno-crna, ova će biti žuto-garava koalicija.
Iskorišćeno je 10 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, stekao sam utisak da niste dobro shvatili gospodina Markovića. Ne šesnaestog, nego sad u četvrtak, u Šapcu, biće skup povodom hapšenja Božidara Vučurovića. Pobrkao je gospodin Marković.
Mislim da nemamo nesporazum. Dakle, dozvoljeno je kršiti Poslovnik u onoj meri u kojoj to podrazumeva staranje o redu, ali ne i sve članove Poslovnika Narodne skupštine.
Samo da ispravim nepreciznost, pošto znate da patim od preciznosti. Ali, drago mi je kada sam čuo da ste zapamtili i onda nema potrebe da ponavljam, razumemo se mi. Dobro. Gospođo Čomić, kada to kažem povodom ove tačke dnevnog reda, onda mislim na prof. dr Slavicu Đukić Dejanović, zato što je ona zvanično predlagač ovog predloga odluke i ona je najveći krivac što se desilo nešto što se nikada nigde nije desilo. Verovatno u Cezarovo doba, gde je bila neka, hajde da kažem, demokratija, imali su i senat, senatore, sudove, magistrate i sve i svašta, ali šta im je to vredelo – Cezar je obeležio taj period svojom samovoljom. Znači, od Cezara pa naovamo nije se desilo da se u Narodnoj skupštini napravi potpuno nova politička stranka. Zahvaljujući propisima koji su doneti pre toga imamo sada situaciju da u jednoj poslaničkoj grupi se nalaze sve članovi SRS. To piše na sajtu Narodne skupštine. Ako se snaga računa prema članstvu u političkoj stranci, ako se poštuju rezultati izbora, onda je situacija potpuno jasna. Ali, ovde je jedna specifična situacija, gospodin Delić je priznao da je u jednom periodu poverovao u nešto, na vreme je shvatio da se radi o jednoj odvratnoj laži, pa se jednostavno čovek vratio i odmah je usledila kazna od gospođe Slavice Đukić Dejanović. Znači, ništa se nije promenilo u međuvremenu. Čovek je i dalje bio član SRS, ali ne može da bude više zamenik člana delegacije pri Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope. Gle čuda, zamenik sam šefa te delegacije, gospođo Čomić, to vam je dobro poznato. Sada mogu da kažem šta je nama u delegaciji potrebno, kakva delegacija treba da bude. Odmah da skinem neki veo, jednu veliku tajnu – Srbija je u programu Partnerstvo za mir. Nije čak ni pridruženi član. Što se tiče naše delegacije, možemo da budemo prisutni na tim tzv. „RR” seminarima, „Rouz Roud” seminarima, gde se pretežno razmatra situacija, kako oni to kažu, na zapadnom Balkanu. Seminari se održavaju širom Evrope. Obično te seminare finansira švajcarska Vlada i njihovo Ministarstvo odbrane, traje to nekoliko dana. U početku je to bilo interesantno, ali kada smo videli da se tu mlati prazna slama, više niko ne želi ni da ide na te seminare. Dva puta godišnje zaseda Parlamentarna skupština NATO-a, gde članovi delegacije mogu da budu prisutni sednicama nekih odbora, gde se sprovodi neka diskusija o nekim pitanjima po različitim odborima itd. Ima i korisnih informacija, ne mogu da grešim dušu. Gospođo Čomić, samo da sad vi ne shvatite ovo pogrešno, znate vi, Narodna skupština, ovakva kakva je, a mi smo nezadovoljni, jeste pojam demokratske institucije za Parlamentarnu skupštinu NATO-a. Tamo se predsednik Parlamentarne skupštine bira aplauzom od četiri sekunde. Kauboj izašao iza zavese i vratio se posle četiri sekunde i kaže – nešto je kratko trajalo, šta je bilo? Čuo sam da sam ponovo izabran za predsednika Parlamentarne skupštine. To je provizorijum jedan, gde se jednostavno ispipava puls, ima razloga zbog čega se to tako radi, jer u mnogim strateškim ciljevima NATO-a, posle 90. godine, ubačen je i taj ne samo politički nego i taj psihološki aspekt da se sazna da se putem nevojnih sredstava održava, navodno, bezbednosna sigurnost, a vojna sredstva služe kao stalna pretnja, to je ono štap, znate, šargarepa ili štap? S obzirom na takvu dimenziju našeg učešća tamo, a palo je interesovanje, gospođo Čomić, to moram da vam kažem, sada teško da možete da nađete ljude iz ove naše delegacije, a koji bi išli na te seminare ili na Parlamentarnu skupštinu. Da ne otvaram karte do kraja, ali jednostavno svi smo videli kakva je to vrsta pevačkog društva. Pa dobro, Bečić voli ta pevačka društva, on bi vrlo rado išao, i nije bitno. Znači, nije to neko veliko interesovanje. Gospođo Čomić, znači ovde Poslovnik kaže, znate, da osećaj za toleranciju, ponekad stvarno nisam siguran da li postoji kod većine taj osećaj za toleranciju, da li postoji taj osećaj za parlamentarizam. Sećam se kada je 1993. godine Demokratska stranka pala sa vlasti, pa 2004, 2005, 2006, 2007, ih, da vam ne pričam kako je to bilo u Skupštini. Znate, kada ljuljnete sa vlasti, potpuno se drugačije promeni lično. Stičem utisak da ovde malo zatvarate vrata, jednostavno ne dozvoljavate da vam neko sutra vrati toleranciju. Vi ste ovde toliko promovisali demokratske principe, od kojih se prosto ježim, od kojih nema nikakve štete za parlamentarizam, ali ne - briselski interesi moraju da se ostvare. Gospođo Čomić, kada sretnete gospođu Slavicu Đukić Dejanović, zamolio bih vas da joj prenesete ovu moju poruku, pošto je ona glavni krivac za ovo, ona je glavni krivac za ovo što izaziva nezadovoljstvo Srpske radikalne stranke i 75% građana Republike Srbije. To su najnovija istraživanja. Sedamdeset i pet odsto građana Republike Srbije ne želi da čuje za Evropsku uniju i NATO. Zašto je gospodin Delić bolji kandidat? Zato što je gospodin Delić rekao kakav je njegov odnos prema NATO-u. Kada je iz novina saznao da je Montgomeri zaključio ugovor sa „Belom lađom”, da on zastupa interese „Bele lađe”, u Americi, jednostavno čovek povratio. Rekao je – Gospode Bože, ja sam se borio i tolike vojnike sam spasavao, tolike građane spasavao, vidi ovaj Šojić zaključio ugovor sa Montgomerijem. Jednostavno, nije mogao da pređe preko toga. Ne bih se iznenadio da gospođa Slavica Đukić napravi jedan predlog odluke gde je Narodna skupština, koja zaključuje ugovor sa Montgomerijem da Narodnu skupštinu što bolje promoviše u SAD, jer očigledno ovaj Petrović od kad se oženio, slabo to radi, ambasador. Mene to ne bi iznenadilo. Ne bi me iznenadilo da dođe neko od predstavnika Vlade i da kaže – ne, sa Solanom mora da se zaključi ugovor, on će još bolje da zastupa interese RS, koliko koša da košta, ali da budemo prisutni svuda. To gospodin Delić, vidite, nije mogao da prihvati, nije dozvolio i jednostavno je rekao – ma, bežite dalje, neću da čujem za vas. Slična je situacija sa NATO-om. Molim vas, ljudi, pa mi se sad nalazimo u mesecima kad je NATO bombardovao RS. Mi imamo predstavnike Vlasti koji obilaze spomenike i polažu cveće žrtvama NATO agresije, i kad se okrenu, novinaru odgovore na pitanje – Srbija ide prema NATO-u. Vi zbunjujete ljude. Gde smo pravi, gde je zvanična politika prava? U čemu se ona manifestuje? Gospodin Delić je to primetio i on pripada onoj grupi od 75% građana RS, i u takvom provizorijumu, kao što je Parlamentarna skupština NATO-a, pojačan sa mnom, zastupaće interes da Srbiji nije mesto u NATO-u. Moram da vam kažem, mi tamo oštro kritikujemo NATO, i to baš rečima – gde njihova noga kroči, tu trava više ne raste. U Avganistanu se povećala proizvodnja droge, na Kosovu i Metohiji je najveće skladište droge, a njihova zajednička komanda je u Napulju, a znate ko drži Napulj. Objasnite mi, da li je mesto Srbiji i Srbima tamo, u takvom društvu. Mi jasno kažemo da mi protestujemo, zašto NATO pravi oružane snage nezavisne države Kosovo? Takvi ljudi su potrebni u delegaciji. Ne protivkandidat, ili ovaj drugi, koga baš briga, danas ova stranka, sutra ona stranka, pa zbog njega sam pisao žalbe, prigovore Haškom tribunalu, jer se predstavljao da je prijatelj. Molim vas, moramo. Čist račun, duga ljubav. Dalje, gospodin Delić ima vrlo razuman stav prema EU. Politički ne želimo da sledimo EU, koja nam otima Kosovo i Metohiju. Druga je stvar putovanje, treća je stvar ekonomska saradnja, četvrta je stvar da im nešto prodamo, peta stvar su međunarodni standardi platnog promena, obrazovanje, nauka itd. To želimo sa svima u svetu da radimo. Da politički sledimo EU, da dolazimo u situaciju da se konfrontiramo sa Libijom i ko zna sutra sa kojom državom, ili ovo što je Putin nekima to preko pomorandže objašnjavao, ali nisu shvatili ni pomorandžu, ni ono što je hteo da im kaže. Molim vas, mi u NATO, odmah ruske rakete prema nama. Zašto ljudi? Zašto? Zašto dovodite državu u neprijatnu situaciju? Inako smo neinteresantni NATO-u i EU. Zašto reprodukujete neprijatelje? Od prijatelja pravite neprijatelje. Naravno, i Amerika bi mogla da nam bude prijateljska, ali Vudro Vilsona, znate, nije se rodio još jedan Vudro Vilson. Kad bi se rodio još jedan Vudro Vilson, verovatno bi drugačiji i naš stav bio prema SAD. Ne smemo da zaboravimo neke stvari. Ne smemo ni „Oluju” da zaboravimo, ne smemo da zaboravimo ni BiH, ne smemo da zaboravimo 1999. godinu, ne smemo da zaboravimo ni to što nas NATO svađa sa tradicionalnim prijateljima. Mogu da prihvatim da gospodin Tadić zaboravi da je pre nekoliko meseci primio najveće odlikovanje Libije. Nije on to primio kao „BT”, nego kao predsednik RS. To je znak pažnje, poštovanja. Kako biste se vi osećali da neki odlikovani, sa naše strane, preko noći postane omražen? Valjda biste se potrudili da neku dobru reč kažete. Zašto još podržavam gospodina Delića. Vidite, on je među prvima javno progovorio da ova politika, koja znači da se puzi, postepeno ide prema NATO-u, a da se javno mnjenje priprema da u se drugi plan potisne i KiM, i bombardovanje, i perspektiva i ova zaraza koja vlada zahvaljujući NATO bombama. On je to osujetio. Na vreme je progovorio čovek, skrenuo je pažnju. Znate, jedna je situacija kad priča civil, a druga je stvar kad priča penzionisani general. Ipak to ima svoju mnogo, mnogo veću težinu. On je danas u delegaciji u inostranstvu, a da je ovde, on bi učestvovao u onoj prvoj tački koju smo danas imali, pa bi izneo još neke vrlo značajne podatke o tome zašto ne treba prihvatiti standardizaciju i kodifikaciju koju primenjuje NATO. Znači, imamo jednog kvalifikovanog čoveka, vojnika od karijere, jeste u penziji, ali osposobljenog političara za ovu problematiku, a to je tema kojom se bavi ova naša stalna delegacija pri Parlamentarnoj skupštini NATO-a. Gospođo Čomić, kad vidite gospođu Dejanović, kažite joj – Delić neće biti ovde 16. aprila, na trgu. Da li znate koliko je to značajno? Tu će biti svi ovi koji obožavaju EU i NATO, i to rade u dogovoru sa Slavicom Đukić, da bi u svet otišla slika kako Srbi jedva čekaju da uđu u EU. Nema tamo mesta za siromašne. Nema tamo mesta za ove. Đilas, odnosno ovaj Šutanovac, on će da dođe i odmah će da popisuje dobrovoljce za NATO snage za Libiju. Nema nikakvih problema. Mogu da se dosetim nekih stvari, da pozovem sve siromašne da dođu, da vam upropaste, kao ono sa onim trešnjama. Evo, ni trešnje niste znali da podelite. I trešnje kad ste delili, poubijaše se ljudi, ni krivi ni dužni. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da se vi setite vaših obaveza da se govori o dnevnom redu.) Imam lepo obavezu da reklamiram gospodina Delića, zašto on mora da bude u ovoj delegaciji. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, tema dnevnog reda je zamena gospodina Delića.) Pa protivim se zameni, gospođo Čomić, to je dozvoljeno. (Predsedavajuća: Razumem vas, tako da u okviru dnevnog reda govorite.) Ne, protivim se. Gospođo Čomić, pogledajte, rimsko dva imate pod jedan, i imate rimsko jedan pod jedan. Samo o tome pričam. Ovo što je pod rimsko jedan dva i rimsko dva dva, to ne pričamo, to ste valjda shvatili, u tuđi atar ne ulazim. Svoje branimo, borimo se za svoje i, naravno, ne podnosimo krađu. To vam je poznato. Pamtimo ono što su nas majke učile – ne sme da laže, ne sme da se krade, onda se ide u zatvor i onda dolaze buve. Znate, gospođo Čomić? U zatvoru ima buva. Mi se plašimo od buva i nećemo to. Dalje, Gospodin Delić neće biti 16. tu, jer smatra da to nije mesto. Što se tiče drugih aspekata, mogućnosti rada i uticaja ove naše delegacije, moram da vam skrenem pažnju da na nekim seminarima, naša delegacija, kada nastupi jedinstveno, a bilo je slučajeva kada smo jedinstveno nastupali, počevši od formalnih razloga, da ne ulazi u salu dok se ne pomeri tabla na kojoj piše – republika Kosovo. To je prvo ova delegacije promovisala kao princip, da znate, možda čak i spontano, ali kasnije je to postao princip rada svih naših delegacija. Onda su, pod UNMIK, dolazili neki. A kad smo dešifrovali koji su to UNMIK neki sa Kforom, pa smo videli da je tamo Helimi, pa Dževad, pa ovaj, pa onaj, brže-bolje izvedemo njihovu terorističku prošlost, iz njihovih knjiga, pa onda svima iz NATO-a kažemo da ta grupa što sedi iza nas jesu teroristi. Pukim slučajem postali poslanici države koju pravi NATO. Naravno, pocrvene se ko bulke i zapale. Tako se borimo za srpske nacionalne interese i za Republiku Srbiju, a ne tako što prevarimo birače. Glasaju za nas, pa onda kažemo da smo za NATO. Srpska radikalna stranka nije za to NATO. Protiv je ovakve EU, koja nam otima Kosovo, gospođo Đukić Dejanović, i Metohiju nam otimaju. Vi kao lekar znate šta je bilo 1999. godine. Sve NATO promotere pozivam da posete porodice žrtava NATO agresije. Ako njih uspete da ubedite, tek onda dođite ovde da razmišljate o tome, a ne ovo što se radi. Moram da vam odam jednu, ne baš tako veliku tajnu. Jedan od velikih zvaničnika vaše vlasti, svestan činjenice da 75% građana ne želi NATO, i da je NATO rekao – to je gotova stvar, mi tu ne možemo ništa. Zašto ne mogu ništa? Pa imaju nešto u svojim pravilima o etničkim i drugim kriterijumima, ali da vam ne pričam o tome, pošto razgovaram sa 126. On je rekao – baš nas briga, nećemo to uraditi niti preko referenduma, niti preko Narodne skupštine, nego ćemo gledati da to uradimo preko Vlade. To je ta priča kako se puzi polako i ide prema NATO-u. Vitalni interes srpskog naroda nije NATO. Šta bi to sutra bilo bolje građanima Republike Srbije, kada bismo postali članovi NATO-a? Šta bi to bilo sutra bolje građanima Srbije, kada bi postali članovi EU? Šta bi im to bilo bolje da dobijete taj potpis? Ništa im ne bi bilo bolje, bilo bi im još gore. Zašto? Zato što u iščekivanju nečega spektakularnog i epohalnog, svaka vaška može da vršlja po Srbiji. To se danas dešava, i zato imamo ovu raštimovanu Vlast, gde se ne zna ni ko pije, ni ko plaća, gde se ne zna koji propis važi, koje pravilo važi, čemu čovek da posveti pažnju, u kom pravcu da se okrene, šta da uzme kao svoju privrednu delatnost, šta da uzme kao školu za svoju decu. Koju sigurnost vi nudite? Evropska unija – NATO, Evropska unija – NATO. Pa promenite malo tu ploču, izgrebala se. Pređite na nešto modernije. Od te dve reči postoji i te kako mnogo modernijih i prosperitetnijih stvari. Ali ne, krene taj javni servis, kipuje, kipuje, kipuje, puni ljudima mozak pričom o tim epohalnim stvarima koje treba da se dese u oktobru, ako ne u oktobru, onda u novembru, ako ne u novembru, onda u decembru, ako ne u decembru... Dokle da ložite, kako kaže ona narodna pesma? Dokle da ložite više ovaj narod? Nadam se, s obzirom na to da ste juče posetili Zabelu, da je prihvatljivo stanje, smeštaj dobar. Potrudiću se da bude i bolji smeštaj, nemojte da se sekirate za to. Sva ljudska prava moraju da se poštuju maksimalno. Biće okrečeno. Nadam se da je krajnje vreme da smanjite ove troškove države. Svi ovi što vas čuvaju po kućama i ovamo, ma po jednu ćeliju u CZ-u, idite tamo i smanjiće se troškovi ove naše države. Gospođo Čomić, mnogo vam hvala. Nadam se da ćete i vi da glasate da ova odluka ne prođe, da general Delić, u ponovnom pokušaju ubeđivanja gospođe Slavice Đukić Dejanović, bude naš zamenik člana delegacije. Da vam kažem nešto, prijatnije mi je da idem sa Delićem i sa Markom Đurišićem, Edipom i Konstantinom Samofalovim, jer mogu oko nekih stvari s njima da se dogovorim. Da ih pohvalim, dobri su, dobri su, dobro rade, pridržavaju se odluka Narodne skupštine i zajedničkim snagama izbacujemo teroriste koji predstavljaju nezavisnu državu Kosovo. Takva nam delegacija treba. Sa ovim, da vam ne pričam, sa ovim malim iz Vrbasa, biće na kukuruzu već za koji dan, a možda ga i tast premlati. Hvala vam.
Iskorišćen je 21 minut vremena koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Ako neko želi, molim vas da se prijavite. Ako ne, zaključujem jedinstveni pretres. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Ovim završavamo naš današnji rad, više od dva časa ranije nego što je Poslovnikom predviđeno, u 18 časova, a razlog je staranje o usklađenosti radnih tela i o normalnom radu, činjenica da treba da počne rasprava u pojedinostima o amandmanima. Taj rad ćemo početi sutra, u sredu, u 10.00 časova. Hvala vam.