Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 107 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 126 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Aleksandra Janković i Vlatko Ratković. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Snežane Malović, ministra pravde i Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade - zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvala da sednici prisustvuju i Jovan Ćosić i Zlatko Petrović, viši savetnici u Ministarstvu pravde, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Zorica Lončar Kasalica, načelnik Uprave za upravne poslove u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Dostavljen vam je zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godine, održane 30. septembra 2010. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanim obliku primedbe na navedeni zapisnik. Prelazimo na odlučivanje o zapisniku. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godine, održane 30. septembra 2010. Od 128 poslanika, 126 je glasalo za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, održane 30. septembra 2010. U sazivu ove sednice koji vam je dostavljen sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku i o predlozima za spajanje rasprave. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku, koji je podnela Narodnoj skupštini 14. oktobra 2010. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 126 poslanika, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o putnim ispravama, koji je podnela Narodnoj skupštini 14. oktobra 2010. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 126 poslanika, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Vesna Marjanović, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku i Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o putnim ispravama i zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o uzajamnom ukidanju viza, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o ukidanju vize za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Federativne Republike Brazila o ukidanju viza za njihove državljane i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Federativne Republike Brazila o ukidanju viza za nosioce diplomatskih ili službenih pasoša. Da li narodni poslanik Vesna Marjanović želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 134 narodna poslanika, za je glasalo 125. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, na osnovu člana 92. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni pretres o tačkama 3, 4, 5. i 6. predloženog dnevnog reda Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Da li gospodin Aligrudić želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospođo predsednice, prvo, mislim da poslovnički nije u redu da kad imate dva predloga koja nemaju sasvim istu sadržinu, a odnose se na spajanje tačaka, prethodno (to je stvar nepisane procedure, ali i elementarne logike) ta dva predloga ne saslušate ili pitate predlagače da ih obrazlože pre bilo kakvog glasanja. Jer, maločas smo imali situaciju da je jedan predlog izglasan, a sada vi mene pitate da obrazložim drugi predlog, koji je na neki način sadržan u prvom, jednim delom. Pošto ne znam zašto to radite, može i ovako. Dakle, mislim da spajanje tačaka, u smislu člana 157. Poslovnika, ima smisla kada je, kako kaže član 157, reč o zakonima koji su na dnevnom redu iste sednice, koji su međusobno uslovljeni ili su rešenja u njima međusobno povezana. Ne vidim kako su to prve dve tačke dnevnog reda međusobno uslovljene i rešenja u njima međusobno povezana. Prva tačka dnevnog reda je Predlog zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku, a druga je Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o putnim ispravama. Kakve veze te dve tačke jedna sa drugom imaju, sem što je i u jednoj i u drugoj u pitanju neko produženje? Kada je reč o putnim ispravama, produžava se važenje putnih isprava. Kada je reč o Zakoniku o krivičnom postupku, produžava se pritvor. Dakle, sem tog produženja, ne vidim nikakve druge elementarne veze. Kada je reč o predlogu koji sam podneo, imamo tačke 2, 3, 4. i 5, u kojima je reč o međudržavnim sporazumima koji treba da budu potvrđeni, a o kojima se, po članu 170. Poslovnika, raspravlja u jedinstvenom pretresu, o svakoj tački ponaosob, a moguće ih je, upravo u smislu tumačenje odredbe člana 157, zajednički pretresati. Ne da je moguće, nego je čak i poželjno, s obzirom na to da se radi o potpuno istoj materiji u svim predlozima koji su podneti. Maločas je bilo glasanje, bilo je 125 za, od 130 i nešto prisutnih, kako su identifikacione kartice utvrdile. Vi ćete sada staviti moj predlog na glasanje, ali istovremeno, pošto vi meni negirate pravo, ne meni, nego svim ostalim poslanicima, da se po Poslovniku javimo u ovoj fazi... Evo vam čistog dokaza da je to tumačenje pogrešno. U ovoj fazi se može javiti po povredi Poslovnika, jer je ovo očigledna povreda Poslovnika, a da ukažem na nju naknadno, to nema nikakve svrhe. Čak nema svrhe ni sada. Jedino što bi bilo moguće to je da poništite glasanje koje je maločas bilo, da nakon mog obrazloženja stavite i jedno i drugo na glasanje ponovo, pa ako prođe ovo i posle mog obrazloženja, prošlo je, ako ne prođe, dajte da glasamo o onome što sam predložio. To je jedino moguće.
Postupila sam poštujući Poslovnik. Stavljam na glasanje predlog gospodina Aligrudića. Od 145 poslanika, za predlog gospodina Aligrudića glasalo je 17. Konstatujem da Skupština nije prihvatila njegov predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku i o predlozima za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda, u celini. Od 142 poslanika, za predlog dnevnog reda glasalo je 125. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini, u celini. D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku, koji je podnela Vlada, 2. Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o putnim ispravama, koji je podnela Vlada, 3. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o uzajamnom ukidanju viza, koji je podnela Vlada, 4. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, koji je podnela Vlada, 5. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Federativne Republike Brazila o ukidanju viza za njihove državljane, koji je podnela Vlada, 6. Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Federativne Republike Brazila o ukidanju viza za nosioce diplomatskih ili službenih pasoša, koji je podnela Vlada. Prelazimo na zajednički načelni pretres 1. i 2. tačke dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONIKA O KRIVIČNOM POSTUPKU I PREDLOG ZAKONA O IZMENI I DOPUNI ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o 1. i 2. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, u osnovnom postupku ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i raspodeljuje se na sledeći način: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Obaveštavam da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici: narodni poslanik Milisav Petronijević Poslaničku grupu SPS – JS, narodni poslanik Željko Ivanji Poslaničku grupu G17 plus, SRS - narodni poslanik Petar Jojić, Milica Radović će predstavljati Poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku i Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o putnim ispravama. Da i predstavnici predlagača žele reč? Gospođa ministar Snežana Malović. Izvolite, gospođo ministar.
Zahvaljujem se. Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, na početku ove načelne rasprave dala bih nekoliko uvodnih napomena o zakonu o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, koji je predložila Vlada Republike Srbije, sa predlogom da se razmotri i usvoji po hitnom postupku, a koji je pripremilo Ministarstvo pravde. Svedoci smo da je u poslednjih deset dana došlo do eskalacije nasilja od strane ekstremnih navijačkih grupa. Nasilje se ogleda ne samo u sprečavanju javnih skupova koji su uredno organizovani, u skladu sa zakonom u našoj zemlji, već i u nasilju na sportskim priredbama koje se održavaju van granica Republike Srbije. Na ovaj način problem poprima i međunarodni karakter i veoma šteti ugledu Republike Srbije u inostranstvu, a takođe i ometa naš strateški interes, a to je pridruživanje EU. Treba reći da je ova eskalacija nasilja uperena protiv najvažnijih ljudskih prava koja je svaka demokratska država dužna da štiti, a to su pre svega pravo na život i ličnu bezbednost, kao i pravo na okupljanje i slobodno izražavanje mišljenja. Takođe, nasilje je upereno i protiv ovlašćenih službenih lica policije, čiji je zadatak da u skladu sa zakonskim ovlašćenjima očuvaju javni red i mir, kao i ostvarivanje prava građana. Isto tako, treba istaći da su nedavni događaji pokazali svoj rušilački karakter, koji se ogleda u uništavanju javne i privatne imovine u većem obimu, kao i u stvaranju psihoze nesigurnosti kod građana. Zadatak svake demokratske države je da se sa ovakvim pojavama beskompromisno obračuna, ali, naravno, prema postupku i na način koji je propisan Ustavom i zakonom. Država je zauzela jasan stav da neće tolerisati bilo kakav vid nasilja i da će odlučno reagovati. S tim u vezi, podsetila bih vas da je Republika Srbije u proteklom periodu preduzela određene normativne aktivnosti radi rešavanja ovog problema. Krajem 2009. godine Narodna skupština je u dva navrata menjala Krivični zakonik. Ovim izmenama prošireno je krivično delo nasilničkog ponašanja na sportskoj priredbi tako što se to delo odnosi i na nasilničko ponašanje na drugim javnim skupovima. Pored toga, pooštrene su dotadašnje zaprećene kazne, pri čemu je predviđena i kumulacija kazni. Pored kazne zatvora od šest meseci do pet godina, za osnovni oblik ovog krivičnog dela kumulativno je predviđena i novčana kazna, a takođe su pooštrene kazne za druge oblike ovog dela. U skladu sa uporednim pravnim rešenjima zemalja koje su se susrele sa istim problemima, i u naš Krivični zakon je uvedena mera bezbednosti i zabrane prisustvovanja određenim sportskim priredbama. Istovremeno, izmenjen je Zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim primedbama, kojim je pooštrena prekršajna odgovornost kako za organizatore sportske priredbe, tako i za navijače i druge učesnike. Imajući u vidu dosadašnje probleme u praksi koji su se pokazali u primeni navedenih zakona, a u cilju efikasnije borbe države protiv učinilaca predmetnih krivičnih dela, neophodno je da se izvrši i određena intervencija u Zakoniku o krivičnom postupku. Predlogom zakona o kome je danas reč predviđena je izmena člana 142. Zakonika o krivičnom postupku, kojom se propisuju uslovi za određivanje pritvora. Predlaže se intervencija u tački 5) stav 1. člana 142. Zakonika o krivičnom postupku gde je propisano da se pritvor može odrediti protiv lica za koje postoji osnovana sumnja da je učinilo krivično delo, ako je za krivično delo koje mu se stavlja na teret propisana kazna zatvora preko pet godina, umesto, kako je do sada bilo propisano, preko deset godina i ako je to opravdano zbog posebno teških okolnosti krivičnog dela. Na taj način se za veći broj krivičnih dela, kod čijeg izvršenja postoje posebno teške okolnosti pod kojima je krivično delo učinjeno, a za koje je propisana manja kazna od deset godina zatvora, pri čemu prisustvo okrivljenog u krivičnom postupku nije moguće obezbediti na drugi način, predviđa mogućnost određivanja pritvora. Ova je izmena naročito značajna za mogućnost određivanja pritvora i za krivično delo nasilničkog ponašanja na sportskim priredbama kada je osnovni oblik krivičnog dela izvršen od strane grupe, kao i kada je nekom licu naneta teška telesna povreda ili oštećena imovina veće vrednosti, što prema važećim odredbama nije bilo moguće ako nisu postojali drugi razlozi za određivanje pritvora propisanih članom 142. Zakonika o krivičnom postupku. Takođe, članom 2. Predloga zakona predložena je izmena člana 436. Zakonika, koji se odnosi na mogućnost određivanja pritvora u skraćenom krivičnom postupku. Ovom izmenom vrši se intervencija u stavu 2. člana 436. Zakonika tako što se produžava maksimalno trajanje pritvora u skraćenom krivičnom postupku sa osam na 30 dana. Na ovaj način se odredba člana 436. stav 2. Zakonika usaglašava sa predloženom izmenom iz člana 1. zakona, budući da je poslednjim izmenama Zakonika o krivičnom postupku iz septembra 2009. godine skraćeni postupak proširen na krivična dela za koja je propisana kazna zatvora do pet godina. Ova izmena je nužna za rešavanje aktuelnih problema, imajući u vidu da se pokazalo da u izvršenju krivičnih dela sa elementima nasilja učestvuje veći broj lica, pa je potrebno da se radi vođenja postupka protiv tih lica sprovedu istražne radnje koje nije moguće sprovesti u roku od osam dana, pri čemu je potrebno tim licima odrediti pritvor radi obezbeđenja njihovog prisustva u krivičnom postupku. Tu bih posebno istakla da u ovu grupu krivičnih dela spada i krivično delo protiv javnog reda i mira, kao što je npr. krivično delo iz člana 23. st. 1. i 2. Zakona o javnom redu i miru, a to je ometanje ovlašćenog službenog lica u obavljanju poslova bezbednosti ili održavanja javnog reda i mira. Napomenula bih da je iz svih navedenih razloga predloženo donošenje ovog zakona po hitnom postupku, kako bi se izbegle dalje štetne posledice po bezbednost zemlje, rad državnih organa i ostvarivanje prava građana, kao i da ovaj zakon stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Na kraju bih istakla važnost ovog zakonskog predloga za nastavak dalje i efikasne borbe protiv nasilja na svim javnim skupovima i sportskim priredbama. Izražavam nadu da će nakon rasprave u načelu i u pojedinostima predloženi zakon biti usvojen, čime će se stvoriti neophodni normativni okvir za konačno rešenje ovog problema. Sada bih vas ukratko upoznala i sa izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Zakon o putnim ispravama počeo je da se primenjuje 9. aprila 2008. godine. Članom 53. Zakona utvrđeno je da pasoši izdati pre tog dana važe do roka navedenog u toj ispravi, a najduže do 31. decembra 2010. godine. Do sada je ukupno izdato oko 2.700.000 biometrijskih pasoša, od čega oko 115.000 u diplomatsko-konzularnim predstavništvima. Vreme njihovog izdavanja je svedeno na tri do 15 dana od dana podnošenja zahteva, bez obzira na zakonski rok od 30 dana, ako se zahtev podnosi u područnoj policijskoj upravi, odnosno od 60 dana ako se podnosi u diplomatsko-konzularnom predstavništvu. Međutim, naša diplomatsko-konzularna predstavništva nisu u mogućnosti da prime veći broj zahteva za izdavanje biometrijskih pasoša državljanima RS koji borave u inostranstvu, s obzirom da ne raspolažu potrebnim brojem mesta za akviziciju biometrijskih podataka. Zbog toga naši državljani koji tu podnesu zahtev čekaju po više meseci na izradu biometrijskih pasoša u zemlji i njihovu dostavu u inostranstvo. Njima je položaj utoliko olakšan što ukoliko prilikom dolaska u zemlju u nadležnoj policijskoj upravi podnesu zahtev za izdavanje pasoša, njihovi zahtevi se rešavaju kao hitni u roku od 48 sati, tako da pasoše mogu preuzeti dok borave u Republici Srbiji. Ali, treba rešiti pitanje izdavanja pasoša onim našim državljanima koji neće doći u Republiku Srbiju do kraja ove godine, do kada im važe pasoši. Imajući u vidu propisano važenje pasoša na starom obrascu, do kraja ove godine, i gotovo objektivnu nemogućnost da se u ovom roku svima koji traže izdaju biometrijski pasoši, a kako to ne bi proizvelo velike posledice po naše državljane u inostranstvu kojima pasoš u inostranstvu služi kao identifikaciona isprava, predlaže se da pasoši na starom obrascu ostanu na snazi do 31. decembra 2011. godine. Zbog toga što se u pasošu na starom obrascu izdaje viza, a pasoš u tom slučaju mora da važi još najmanje tri meseca, predlaže se donošenje ovog zakona po hitnom postupku. Drugi predlog za izmenu ovog zakona – pored mogućnosti za izdavanje putne isprave u hitnim slučajevima (potreba za hitnim lečenjem u inostranstvu, obaveštenje o smrti ili teškoj bolesti članova porodice, neodložan službeni put) ili zbog drugih opravdanih razloga, ako su uz zahtev priloženi dokazi koji potvrđuju razloge hitnosti, i to najkasnije u roku od 48 sati od trenutka podnošenja zahteva, propisano je u članu 34. stav 3. Zakona – odnosi se na uvođenje izdavanja putne isprave po hitnom postupku i za druge razloge koji nisu obuhvaćeni citiranim članom i bez prilaganja dokaza o razlozima hitnosti. U dosadašnjem radu na izdavanju putnih isprava MUP se najčešće susretao sa razlozima hitnosti koji nisu obuhvaćeni razlozima iz člana 34. Zakona, ali je izlazio u susret građanima i izdavao putne isprave po hitnom postupku. Imajući u vidu da Ministarstvo izdavanje putnih isprava vrši bez ikakve nadoknade, ovom izmenom se stvara pravni osnov za utvrđivanje naknade za izdavanje putne isprave po hitnom postupku, na zahtev podnosioca. Kao što sam rekla, još jednom izražavam nadu da će nakon rasprave u načelu i u pojedinostima ovi zakoni biti usvojeni. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospođi ministru. Poštovani narodni poslanici, zbog želje velikog broja narodnih poslanika da učestvuju u različitim manifestacijama vezanim za oslobođenje Beograda, a u vezi sa antifašističkom borbom i obeležavanjem 20. oktobra, tim povodom određujem pauzu od 10.45 do 12.00 časova. Dakle, u to vreme nećemo raditi. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Da li narodni poslanik Dušan Bajatović, zamenik predsednika Odbora, i narodni poslanik Boško Ristić žele reč? (Ne.) Nastavićemo rad u 12.00 časova. [[Posle pauze – 12.05]] Dame i gospodo, nastavljamo rad. Da li neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Željko Ivanji.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice parlamenta, mogu da kažem da nakon ovih deset dana od nemilih događaja koji su se dogodili u Beogradu i Đenovi mogu da budem zadovoljan merama koje ova država preduzima. Prošlog četvrtka sam na Odboru za bezbednost izneo mere koje bi država trebalo da preduzme; smatram da pitanje sankcija u ovoj državi nije dovoljno dobro rešeno, imajući u vidu da su neke kazne za krivična dela nedopustivo mala. U svakom slučaju, neophodno je procesuirati one koji su izazvali nasilje, kako u Beogradu, tako i u Đenovi. Da bi se došlo do podataka koji su neophodni za razotkrivanje te zločinačke grupe, sigurno da mera zadržavanja u pritvoru predstavlja nešto što je nužno. Ono što je važno reći jeste da je dobro što se obistinilo ovo o čemu sam takođe u četvrtak govorio, a to je da Tužilaštvo za organizovani kriminal mora da preduzme gonjenje za ova krivična dela. Druga dobra stvar koju sam čuo danas je to da će Republika Srbija potpisati sporazum sa Republikom Crnom Gorom o izručenju lica koja su na poternici u Srbiji. To je bio jedan od principa kako su kriminalci ili, možemo reći, huligani radili u prethodnom periodu –kada se pokrene krivični postupak oni bivaju pušteni na slobodu, zatim se obraćaju, na primer, Crnoj Gori tražeći zaštitu od tamošnjih vlasti ili pak tražeći državljanstvo da bi izbegli krivično gonjenje u Srbiji. Treća stvar koja mora da se dogodi u narednom periodu, bez pretenzija da vršim pritisak na pravosuđe, jeste to da Ustavni sud donese odluku o zabrani onih organizacija koje su inicirale ove sukobe i ovo nasilje u Beogradu, organizacija koje predstavljaju opasnost za ovo društvo, organizacija koje predstavljaju ideologe onih koji nemaju ideologije i koje je lako zavesti, organizacije koje u programskom delovanju za svoj cilj imaju da optuže ili da proklamuju ko su neprijatelji Srbije. Između ostalog, jedna od tih organizacija, kao što je „Obraz“, na svom sajtu kao neprijatelja srpskog naroda karakteriše jevrejski narod. Znači, imamo na delu antisemitizam koji je zvanično objavljen na sajtu jedne organizacije koja pledira da bude srpska. Podsećam vas da je za krivično delo širenja rasne, verske i nacionalne netrpeljivosti predviđena sankcija do pet godina zatvora. Znači, neonacizam koji se javlja u Srbiji je nedopustivo malo i niskom kaznom sankcionisan. Kada govorimo o izveštajima koje smo dobijali danima, između ostalog o izveštajima BIA, u prethodnom periodu kao glavni neprijatelj srpskog naroda su karakterisane vehabije; pozivalo se na terorizam i dok smo se mi bavili problematikom Kosova goreo je Beograd, ali gorela je i Đenova. Mi smo želeli da viznom liberalizacijom omogućimo mladim ljudima da putuju u svet i Evropu, a doživeli smo da putuju organizovani huligani. Upravo zato što je pretkrivični postupak bio neefikasan, to moramo priznati, moramo omogućiti brže procesuiranje krivičnih dela koja predstavljaju zaista veliki društvenu opasnost za ovo društvo. Sporost pravosudnih organa je nedopustiva. Od svih uhapšenih izgrednika samo 2,4% je procesuirano i optuženo u krivičnom ili prekršajnom postupku. Zahvaljujući tome, između ostalog, slobodno mogu da kažem da je relativizovan zločin, da su bitange postali heroji, da se traži pravda za lice koje je palilo policajca dok je obavljao dužnost, da je heroj postao neko ko je zbog neefikasnosti naših sudskih organa doveo čoveka koji je vršio svoju dužnost na fudbalskoj utakmici do duševnog rastrojstva. Takođe, na ulicama ovog grada je ubijen čovek samo zato što je govorio drugim jezikom. Da li je i on neprijatelj srpskog naroda zato što je govorio stranim jezikom? Njegovi roditelji dolaze razočarani ovde. Postupak se odlaže u nedogled zato što su lica koja su osumnjičena za krivično delo ubistva na slobodi, slobodno se šetaju gradom ili se ne odazivaju na sudske pozive ili su pobegla van zemlje. Kada govorimo o sporosti samog postupka postavlja se pitanje šta je sa postupcima koji se vode protiv Džajića? Terzić je, navodno, u Crnoj Gori. Šta je sa postupkom protiv Bate Kankana? Šta je sa postupkom protiv Cece? Očigledno je da imamo mnogo mafije u fudbalu. To je ono što je nedvosmisleno. Do sada su se mafijom ili huliganima na sportskim manifestacijama bavila opštinska tužilaštva. Sećam se, u nekom ranijem periodu, kada je podnošena krivična prijava u slučaju „Mobtela“, ona je završila, kako sam dobio informaciju, u fioci nekog referenta i tu je stajala godinama, sve dok predmet nije preuzelo tužilaštvo koje je moglo da procesuira sa punim kapacitetom ovo krivično delo. Kao što sam rekao, Tužilaštvo za organizovani kriminal mora da se bavi mafijom, imajući u vidu da je mafija izražena na fudbalskim manifestacijama. Očigledno da je novac devedesetih godina bio jedino u tim fudbalskim transferima. Očigledno je da su fudbaleri reketirani od strane mafije. Očigledno je da jedan od razloga njihovog nastupa za državnu reprezentaciju predstavlja to što su im „vezane noge“, imajući u vidu da izlaze na utakmice pod pretnjama koje čuju kada ih skandiraju huligani na stadionima. Očigledno je da se radi o njihovom reketiranju. Očigledno je da oni žele da upravljaju transferima. Očigledno je da su fudbalske utakmice u Srbiji izgubile svaki smisao. Danas imamo pitanje derbija. Postavljam jedno drugo pitanje – zašto bi bilo ko išao na derbi i kome je ta fudbalska utakmica namenjena? Da li je namenjena finoj srpskoj porodici ili huliganima? Da li mogu da odem porodično na stadion i da uživam u fudbalu, ako moje dete treba da čuje skandiranje „Ubij pedera“? Kako da objasnim detetu da je moguće da ceo stadion skandira da nekoga treba ubiti, u jednoj igri u kojoj je glavna suština prebaciti loptu preko linije između dve stative? Niko ne govori o fudbalu. Ono što je nedvosmisleno je da imamo veliki problem sa mafijom i da je fudbal izgubio smisao. To nije slučaj sa drugim sportovima. Država mora mnogo efikasnije i jasnije da se suprotstavi tom zločinu. Ne treba da molimo UEFA da nam oprosti za ono što se desilo u Đenovi. Podsetiću da je Margaret Tačer tražila od UEFA da zabrani huliganima da idu na fudbalske utakmice i da zabrani reprezentaciji učešće na fudbalskim utakmicama koje se održavaju van zemlje, samo zato što je želela da podvuče liniju i da se obračuna sa mafijom, a to je ono što je nama neophodno. Moramo da podvučemo liniju; između ostalog, ovo je jedna od tih stvari koje radimo, izmena Zakona o krivičnom postupku, u ovom setu o kome sam govorio, a mora biti praćena zabranom neonacističkih organizacija. Da ne govorim šta se još dešava na različitim sajtovima, npr. „Stormfronta“, gde imate spisak Jevreja u Srbiji. U 21. veku se prave spiskovi Jevreja u Srbiji! Zbog čega, postavljam pitanje. Imamo zaprećenu kaznu za to krivično delo do pet godina. Zato, između ostalog, i sankcija predstavlja nešto čime mora da se utiče, pored preventive. Sankcije treba da budu najoštrije za vođe huligana, za mafiju koja vodi naš fudbal. Za one koji su zavedeni i nemaju ideologiju ili one koji su otrgnuti od porodice iz različitih razloga, možda zato što se ta porodica nije njima bavila, treba odmeriti odgovarajuću sankciju. Zašto ne i društvenokoristan rad? Zašto neko ko je bio motivisan od strane ideologa koji se poziva na neonacizam ne bi bio osuđen na kaznu koja podrazumeva društvenokoristan rad? Zašto ne bi pomagao obolelima od side? Zašto ne bi pomagao starima i nemoćnima? Zašto ne bi plevio bašte po Beogradu od korova, koji je, zamalo, i on mogao da postane? Na nama je da taj korov proredimo, da ga iskorenimo i da omogućimo da prave vrednosti izađu u prvi plan. Ukoliko su porodice prepustile tu decu ulici, svakako je bolje vaspitavati ih kroz društvenokoristan rad i ne dozvoliti da ih vaspitavaju kazneno-popravni domovi. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da vas obavestim da deo današnje sednice sa galerije velike sale Doma Narodne skupštine prate članovi delegacije Udruženja penzionera grada Novog Sada, i to: Dragica Zelenbaba, Siniša Brankov, Milka Božić, Tihomir Nikolić, Perka Marinković, Mira Filipović, Slobodan Milosavljević, Slavko Radić, Miroslav Šparović, dr Petar Mudrinić, Branko Kaiš, Lazar Subotić, Radivoje Zorić, Milica Jović, Ferenc Musli, Milutin Vuković, Milena Žarković, Vida Sibinski, Milan Šicar, Danica Barišić, Spasa Zoranović, Milorad Mijić, Branko Ranitović, Žarko Višnjičar, Milutin Simić, Dušan Stojanovski, Milan Kozarčić, Mile Radojčić, Milan Livada, Nada Golić, Dragan Miskić i Ljiljana Grujić. Pozdravimo aplauzom naše cenjene goste. Dajem reč narodnom poslaniku Čedomiru Jovanoviću.
Gospođo predsednice, poštovano predstavništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Malović, želim prvo da izrazim naše veliko nezadovoljstvo okolnostima pod kojima se vodi rasprava o izmenama Zakonika o krivičnom postupku. Ne znamo šta još treba da se desi u ovoj zemlji pa da se u parlamentu pojave oni koji je vode, kako bismo mi u parlamentu razgovarali na ozbiljan način o problemima koji su više nego ozbiljni. Naravno, puno i lično poštovanje za vas i vaše prisustvo ovde, ali nama to, gospođo Malović, nije dovoljno. Sada vas vidimo kao nekog ko pokušava da svojom inicijativom uradi poslove koje niko drugi u državi nije želeo da uradi i nije sposoban da uradi i pri tome ne misli da preuzme odgovornost za takvu nemoć. Tražili smo da se sazove vanredna sednica Skupštine. Tražili smo da se sazove vanredna sednica Vlade. Tražili smo da se sazove vanredna sednica Skupštine grada da bismo tamo razgovarali o uzrocima problema koje razdiru naše društvo. Sada smo prisiljeni da vodimo raspravu sa vama o izmenama Zakonika o krivičnom postupku, i to jednog njegovog člana kojim se spušta limit za izricanje mere pritvora, odnosno podižu mere pritvora sa osam na 30 dana. I vi i ja znamo koliko je to zapravo besmisleno. Fan klub onog lošeg glumca iz Đenove, jer je ono bilo tragično pozorište i skaradno glumatanje, sa čarapom na glavi, u majici koja treba da posluži toj svrsi, ima 13.000 ljudi. Koliko znam, svi naši zatvori su već prepuni. Razgovaram kao čovek koji je vrlo svestan onoga što je i sam, u političkom smislu, uradio. Uvek sam za više nego jasnu i efikasnu reakciju države. Ali, smeta mi kada nemoćna i nesposobna država, koja se prvo krije iza kordona policije, a potom ćuti i sa građanima komunicira saopštenjima, jednako grotesknim kao i ona kreatura u Đenovi, ili nas lažno uverava kako smo sigurni i bezbedni, i pri tom izvoznici sigurnosti i bezbednosti, na kraju sve svede na ideju da će problem biti rešen tako što će se pritvor sa osam dana podići na 30. To nije tačno. Odakle nam pravo da o tome ćutimo? Zašto se nije sastao Savet za borbu protiv nasilja koji je formiran u Vladi, odlukom Vlade, nakon ubistva Brisa Tatona? Njime predsedava premijer Cvetković. Kakvi su bili njegovi zaključci? Zašto sa time nismo upoznati? Odbor za bezbednost nam se sastao na takav način da ću ja tražiti od našeg predstavnika da napusti taj odbor, tako što su prvo zaključci SMS-om poslati većini u tom odboru, jer je važno da naši zaključci prođu, a onda smo svi otišli kućama. Šta su uzroci svega toga? „Ultras bojsi“ neće biti „Ultras bojsi“, nego će biti „ultras grlsi“. Turskom danas upravlja partija koja je bila zabranjena pre deset godina, pa je promenila ime. Ako govorimo o nasilju u Srbiji, onda to nasilje ima mnogo dublje korene. Ono se manifestuje u masi. Tamo gde je masa veća, nasilje je izraženije. Zato govorimo o fudbalskim stadionima kao mestima na kojima se danas ono najjasnije uočava. Izvinite, ali nepokretno dete je izbačeno kroz prozor doma u Aleksincu. U Srbiji su dve trećine žena žrtve nasilja u porodici, 70% dece su žrtve nasilja. Kako se ovaj parlament odnosi i naša država? Nije država samo vlast, svi smo mi država. Kako se odnosi ova država prema sopstvenoj nasilničkoj ulozi u prošlosti ili prema ideji da se oštrijim sankcijama, državno kontrolisanim nasiljem reši problem o kojem razgovaramo? Hajde da te stvari spustimo u ravan istine, da počnemo da vodimo onakav dijalog kakav se mora voditi da bi ljudi razumeli u kojoj zemlji mi živimo. Prvo, neko treba da preuzme odgovornost, i zna se ko je to, i za nasilje u sportu i za mafiju u sportu, gospodine Ivanji – vaša ministarka, apsolutno. Drugo, za nesposobnost da se zaštiti imovina Beograđana, da se zaštiti policija. Nije policija dužna da bude meta onih koji je kamenuju. Neko treba da preuzme odgovornost, neko ko je to odlučio. Ako smo mi kao parlament doneli Zakon o borbi protiv diskriminacije, nismo doneli zakon samo da bismo ispunili neku normu, administrativnu normu u procesu evropskih integracija, nego ste dužni da taj zakon i primenjujete. Da li ste ga primenili i omogućili njegovu primenu tako što smo razvozili učesnike tog skupa „maricama“ po Beogradu? Nismo. Da li smo objasnili ljudima o čemu se tu radi? Ni to nismo objasnili. Postoji politička odgovornost nas koji smo taj zakon doneli da reagujemo na vreme, kada pročitamo ono što je rekao gospodin Ivanji - „smrt pederima“ na zidovima. Kada čujemo na stadionu poruke da se neko čeka u Beogradu, mi politički treba da reagujemo tako što će se sazvati ovaj parlament, tako što će se sazvati Vlada, tako što će se sazvati neki skupštinski odbor, pa se obratiti javnosti i menjati ovo društvo. Nigde nećemo stići ako jedni druge nastavimo da lažemo kako ćemo kaznom Ivanu Groznom zapravo efikasno odgovoriti na nasilje u Srbiji. Tog dana to nasilje je imalo svoj politički kontekst, meni više nego jasan. Nisu sve političke stranke, parlamentarne stranke, napadnute. Napadnute su one stranke koje vode politiku koja se onima koji su bili na ulici ne dopada. Političke poruke koje su se naknadno čule, kao interpretacija tog događaja, za nas su samo dokaz nemoći i slabosti države. Time rukovodi Šarić iz džungle, tajkuni koji žele da zaštite svoje monopole, ruske nacionalističke grupe koje su u bratstvu sa našim nacionalističkim grupama, pa onda te osobe sa grotesknim nadimcima, Keke, ili kako se već zovu. To je jadno za ozbiljnu zemlju. Umesto toga, podvlačenje crte. U pravu je bio moj kolega kada je nabrajao sve one slučajeve ukazujući na tu poražavajuću istinu da nam je to pred očima sve vreme i da mi o tome ćutimo. Zašto država o tome ćuti? Političari koji su u klubovima su valjda odgovorni ne samo za finansiranje tih klubova, nego i za sve ono što ti klubovi simbolizuju i predstavljaju u društvu. Da li oni preuzimaju tu ulogu na sebe i odgovornost? Ne. Hajde da se vratimo nekoliko koraka unazad, pa da vidimo da li postoji makar etička svest u Srbiji, koju mi treba da stvorimo, o obavezi većine da štiti manjinu, o obavezi jačeg da štiti slabijeg. Ne postoji. Nije nam bila potrebna „Parada ponosa“ da bismo pokazali koliko smo usamljeni u svom nastojanju da pomognemo onome ko je slabiji. Kako smo se odnosili prema izbeglicama, topovskom mesu te propale politike? Završili su na periferijama naših opština i gradova kao građani drugog i trećeg reda. Sada im se prave putevi, kanalizacije; ne mogu da rade, ne mogu da se školuju na normalan način. To je ta naša društvena solidarnost. Ona nije postojala ni u mnogo „srpskijim“ situacijama od te sa kojom smo se suočili 10. oktobra. Naše društvo je deformisano i za to su odgovorne neke deformisane institucije. Nama je potreban projekat Vlade, mnogo ozbiljniji od ideje da se promeni i izrekne mera pritvora. Mi želimo da budemo demokratsko društvo, gospođo Malović. Razumemo vašu obavezu i neke procesne okolnosti koje su vas dovele u parlament sa idejom da promenite Zakonik o krivičnom postupku i pooštrite tu sankciju pritvora tako što ćete ga podići sa osam na 30 dana, ali ne može se samo pendrekom rešavati problem u Srbiji. Zato smo napisali amandman i od toga zavisi da li ćemo glasati. Mi smatramo da ta mera treba da se ograniči na ona krivična dela u kojima postoje elementi nasilja, jer ne mislimo da svako u Srbiji treba sada da strahuje zbog toga što se mogućnost pritvora podiže sa osam na 30 dana. Predlažem da prihvatite to, ne zato što smo mi to napisali, mislim da će i vama biti lakše da sutra radite taj posao. Ako govorimo o ozbiljnom problemu, onom sa kojim smo se suočili kada je paljena i rušena džamija u Beogradu 2004. godine i 2008. godine kada smo napadani po Beogradu, i kada je uhapšen Karadžić, kada je ponovo rušen Beograd, i ovome što se sada desilo, svaki put je iza toga bila politika. Ona politika koja ćuti i ne izjašnjava se, pa naknadno to deklarativno osudi ili ona politika koja jedino što zna da kaže jeste da sa tim nema nikakve veze i ako su nekada postojale te veze u prošlosti, one danas više nisu aktuelne. To je politika koja na tome gradi svoju poziciju i to treba da se kaže. Ta Margaret Tačer koja se citira nije govorila u rukavicama, ona je rekla – zabraniću fudbal. Ono trčanje za loptom nema više veze sa sportom, sa kulturom. Kada 30.000 ljudi na stadionu deset minuta posle utakmice peva kako su im pesme ružne, ali su stoka, to je dijagnoza. To ne postoji nigde u 21. veku. Ali, i ti ljudi, takvi, naš su proizvod. Ona zastava koja je gorela u Đenovi, ona je ovde u parlamentu zapaljena. Ona je zapaljena u toj intelektualnoj tlapnji koja kaže kako Albanci nisu narod, nego su neko srednjovekovno pleme. Nju je zapalila naša nemoć da objasnimo ljudima, uz sve kontroverze, kako to drugačije može da se voli Srbija, kako drugačije može da se voli crkva, kako drugačije može da se izrazi neslaganje. Veliki je posao koji moramo da uradimo. Ovo nije put do njegovog uspešnog završetka. Mi smo 2003. godine usvojili čitav niz zakona koji su policiji omogućili da se, recimo, mnogo efikasnije bori protiv organizovanog kriminala nego što je bio slučaj do tada. Nakon toga smo uspostavili i Tužilaštvo za ratne zločine. Mi ćemo u toku dana predati parlamentu predlog zakona koji će omogućiti uspostavljanje institucionalne arhitekture za efikasnu borbu protiv nasilja, ne samo na sportskim manifestacijama, nego i u javnom životu. Za to su nam potrebni i specijalno obučeni tužioci, koji imaju efikasne zakone, koje mogu da primenjuju, sudska veća koja su obučena za tu vrstu posla; posebne plate, to je ono što je takođe važno. Ako želimo da se borimo protiv nasilja efikasno, onda moramo imati drugačije institucije, ove nisu dovoljne. Izmena jednog člana Zakonika o krivičnom postupku je kap u moru. Mislim da moramo da tražimo od vas odgovore, ne znamo od koga drugog. Kako vi razumete, kao građanka ove zemlje, scene u kojima se pale prostorije stranke predsednika države, premijera, ministra policije? Kako se oseća običan čovek kada sve to vidi? Da li se on oseća sigurno zbog toga što je na kraju horda prošla, što je neko uhapšen i odveden u zatvor? Mislim da ne. Ta jalova uveravanja kako je sve u redu, to je ravno onome što smo gledali u vreme bombardovanja 1999. godine, i posle kada smo proglasili pobedu. Ništa nije u redu. Jedino čemu možemo da se poklonimo je spremnost policije da trpi, da trpi batine i poniženja i da pri tom ni na kakav način ne reaguje, izbegavajući bilo kakve ozbiljnije incidente. Ali, to nije odgovor na nasilje u Srbiji. To što ste vi pomenuli – internet, stav prema Jevrejima, prema Romima, to ima svoja uporišta, ne u mišljenju anonimnih ljudi, nego u stavovima najznačajnijih ličnosti našeg društva, onih pred kojima se mi povlačimo, o kojima ćutimo. Svaka čast našoj crkvi. Zašto da osporavamo nešto što postoji dve hiljade godina? Ako smo dovoljno tolerantni za „Paradu ponosa“, onda moramo biti tolerantni i za neku litiju. Mi iz LDP-a sa time nemamo problem. Sa nečim drugim imamo problem, imamo problem sa stavom nekoga ko nije patrijarh, a uverljiviji je od patrijarha, ko najavljuje sumporne kiše, Sodomu i Gomoru. Pri tom, institucije ove zemlje ćute o tome. Ne mislim da treba da ga uhapse, daleko od toga, ali mislim da mi moramo o svemu da razgovaramo. Policija je napadana i iz crkava. Crkva nije to. Oni koji su napadali policiju, koji su kidisali na ljude drugačije od sebe, oni su uvereni da se tako brani srpstvo. U to ih je valjda neko uverio. Definitivno nismo mi, definitivno nije ona zver iz Đenove. Vlada nema politiku, nema jasan stav. To je naš problem. Izvinite, to je tako. U ozbiljnoj vladi premijer pozove ministarku sporta i kaže – ovo je kraj, ne možeš ti mnogo šta tu da uradiš, neko mora da snosi odgovornost, ja tražim tvoju ostavku. Onda stranka G17 kaže – čekaj, čekaj, a šta ti radiš kao premijer, podnesi ti, čoveče, ostavku. Zemlja u krizi, mi nemamo premijera, nemamo parlament, nemamo vladu. Imamo predsednika. Jako nam je stalo da bude dobar predsednik i da bude uspešan, da bismo mi sutra kada dođemo na vlast mogli da odemo korak dalje, a da to nije korak iz novog pepela. Ali, ovo nije put do toga. Svi su znali da su planirani incidenti u Đenovi. Apsolutno svi. To su znali čak i Italijani, koji su se samo okrenuli u stranu i dozvolili da se taj plan realizuje. Svi znaju da mafija ima igrače u klubovima. To svi znaju. Ko je za to odgovoran? Da li onaj ko koristi tu priliku ili onaj ko mu je to dopustio? Za to je odgovorna uprava kluba koja tako nešto dopušta. Da li su tražili pomoć? Nisu. Ako nisu, oni su odgovorni. Na takav način možemo da sredimo. Nasilje u sportu je podsticaj nasilja u svim drugim segmentima našeg života, i mi želimo da o tome razgovaramo. Na ovakav način se društvo vara. Građani se uveravaju kako će država biti efikasnija i sposobnija, a neće, ni na kakav način. Tražili smo od vas da prihvatite ovu našu korekciju, ne zato što mi želimo po svaku cenu da odigramo neku ulogu u usvajanju izmena zakona, nego zato što smatramo da je to jedini način da se afirmiše ideja demokratskog društva tako što će se suziti mogućnost države da rešenje problema traži u posledici i njenom sankcionisanju, umesto u uzroku. Žao mi je, ali ovde smo razgovarali u februaru mesecu 2008. godine, kada je Beograd rušen. Tu, za skupštinskom govornicom rekao sam da će se „oni koji danas pale Beograd za godinu, dve ili tri toga stideti ili će otići korak dalje“. Otišli su dalje, otišli su korak dalje. Tada su bili podržani u tome. Oni koji su ih podržali nisu bili čak dužni ni da odgovore javnosti zašto su tako nešto uradili. Postoje stenogrami sednica vaših vlada, znači, ključnih institucija ove zemlje, na kojima su se vodile polemike, recimo, između te ministarke sporta i omladine i jednog ministra iz sadašnje vladajuće koalicije, pa kolega preti koleginici da će proći kao i oni koji su prebijeni na ulici. Je li tako? Što ćutite vi iz G17? Nije samo „Telekom“ tema za vas, bavite se malo politikom. Recite istinu. Izađite sa tim stenogramima i recite – to su uporišta. Izašli su na izbore u Aranđelovcu u koaliciji Nova Srbija i „Naši“. To je politički projekat. Pa je onda Nova Srbija u koaliciji sa Srpskom naprednom strankom, pa pošto jedan šef peče rakiju i kopa bunar, ovaj drugi zato vodi politiku… (Predsednik: Vreme.) …pa on zna da su svi nevini, a narednog dana vidimo tu „nevinost bez zaštite“ kako lomi Evropu.
Narodni poslanik Milisav Petronijević ima reč.
Poštovana predsednice, ministre, narodni poslanici, država se, posebno u poslednje vreme, suočava sa ozbiljnim problemom nasilja na ulicama, sportskim priredbama, da ne nabrajam dalje, izraženom kao huliganstvo, divljaštvo, razbojništvo, rušilaštvo; ja ću za to u daljem izlaganju koristiti jednu reč – nasilje. Ako je to već tako, onda je obaveza svih institucija države da uđu u energičnu borbu protiv toga. Kada kažem svih institucija države, podrazumevam mnogo šire nego što su Skupština, Vlada, policija, sudstvo; to su i klubovi, i škola, i porodica i čitav niz organizacija i asocijacija koje se bave tim pitanjima. Na mnogim mestima se može raspravljati o uzrocima stanja u toj oblasti i kako činiti sve da se na najefikasniji način reši ključni problem, problem nasilja. Izmene Zakonika o krivičnom postupku ne doživljavam kao nešto što će sada da reši efikasno problem nasilja. Ja ga doživljavam kao jednu od mera za efikasnije sprovođenje sankcija u tom delu i u tom smislu posmatram ovaj zakonik. Dakle, ako je potrebno omogućiti kroz izmenu zakona da se član 142, koji govori o tome kome se može odrediti pritvor, koji utvrđuje dva uslova za pritvor, od kojih je jedan da je zaprećena kazna od deset godina, a drugi da je opravdano zbog posebno teških okolnosti krivičnog dela, ako nam se predlaže, kao jedna od mera za efikasniji rad u toj oblasti, da se to snizi i da bude zaprećena kazna preko pet godina, ali uz onaj uslov koji ostaje, a to je da je opravdano zbog teških okolnosti krivičnog dela, onda ćemo mi podržati taj zakon. Jeste, mi ga podržavamo, imajući u vidu da se odnosi na krivična dela sa elementima nasilja. Ako je potrebno, da bi se efikasnije radilo u toj oblasti, da se i u skraćenom postupku pritvor produži sa osam na 30 dana, da bi se efikasnije sproveo postupak i izvršila sankcija, i to ćemo podržati. Podržaćemo i hitnost promene ovog zakona, podržaćemo i da stupi na snagu odmah. Dakle, daćemo punu podršku predloženim izmenama Zakona u načelu, verujući da Vlada želi, da je spremna da se sukobi i da se suoči sa nasiljem i da učini sve da suzbije sve to. Naravno, očekujemo u ovoj raspravi, koliko god da je zakon, da upotrebim izraz - „mali“, ali značaj je veliki, da se otklone sva pitanja, sve dileme, da ne bude dileme da li ovo može značiti nešto drugo, osim stvaranja uslova za još efikasnije delovanje organa u toj oblasti. Zato je prilika, kada bude bila rasprava u pojedinostima, da se sva ta pitanja razjasne. Mislim da se na ovaj način i Narodna skupština, kao jedna od institucija države, pridružuje toj borbi protiv nasilja, pre svega u stvaranju zakonodavnih okolnosti da se ta pitanja rešavaju. U vezi s tim, gospođo ministarka, imam jedno pitanje i jedan zahtev. Imajući u vidu ulogu Narodne skupštine, a to nije samo donošenje zakona, čak nije samo ni kontrola sprovođenja zakona, već i oglašavanje o svim bitnim događajima u ovoj zemlji preko njenih tela, pitanje je sledeće: ima li još nešto što treba ova skupština kroz zakonodavnu aktivnost da uradi da bi stvorila uslove za efikasnost u ovoj oblasti, a iza toga da Skupština zahteva da se zakoni striktno sprovode? Ne vredi nam priča, samo da se donese, da se menjaju u smislu pooštravanja. Oni se moraju sprovoditi striktno. Kada su zakoni u pitanju, tu je ključ cele priče. Naravno, znam da je ovo što pričam bavljenje posledicama, a uzroci su daleko odavde, ali molim vas, ne možemo čekati da neki drugi nađu odgovore koje nisu našli pre toga i da zakon ne sprovodimo. On se sprovoditi mora, i tu nikakve dileme nema. Kažem posledice, jer ovo je pitanje koje zakon rešava i organi deluju kada se dogodi. Sve one nedostatke koje je trebalo rešavati ranije, kroz preventivu, kroz edukaciju, preko porodice, sportskih klubova, koji nam se pomalo izvlače iz te priče, umesto jasno da se odrede šta je navijač, a šta je huligan, i da se ne dele po tome da su huligani oni navijači, a dobri navijači su moji navijači itd... Sve posledice nečinjenja padaju na teret ovih organa koji moraju da primene sankcije, ali oni ne mogu da stoje, da čekaju i kažu – slušajte, dajte da to probamo na drugi način da rešimo. Zakon se mora primeniti. Znam da su tada prvi na udaru policija i sudstvo, a pre svega policija. Koristim ovu priliku da se još jednom zahvalim policiji, koja je reagovala na izuzetno profesionalan način, na izuzetno strpljiv način 10. oktobra, čineći sve da spreči velike sukobe, da zaštiti imovinu građana i živote ljudi. Učinili su mnogo i pokazali da zaslužuju podršku za tako nešto. Ako je ovo prilika, da iskoristim... Pročitao sam vest u novinama da Vlada rebalansom predviđa dodatna sredstva za opremu i plate policije. Pridružujem se u podršci tome, ali oni jesu prvi na udaru, a sudstvo iza toga. Ponavljam, Skupština mora da zatraži od svih institucija u ovom društvu da se pozabave ovim problemom, jer je velika, ogromna opasnost, pre svega po društvo. Naravno, pri tome, voleo bih da se razumemo, energične mere koje država treba da preduzme prema onima koji čine nasilje nemaju nikakve veze sa ugrožavanjem prava na okupljanje, sa pravom na protestovanje, demonstracije, pravom da se navija za klub koji se voli, da se organizuju navijačke grupe itd. Upravo energičnim reagovanjem na ove situacije, rešavanjem pitanja nasilja tačno će se odvojiti šta je nasilje, a šta je pravo na protest, pravo na okupljanje, navijačke grupe itd. Mislim da je ovo prilika da Narodna skupština pozove i sve druge institucije, ponavljam, od porodice, sportskih klubova, raznih asocijacija, udruženja, da se pozabave ovim pitanjem, svako u svom domenu, u svojoj oblasti, ali je i prilika da probamo u Srbiji makar da se jasno odredimo kada je u pitanju nasilje. Postoji li mogućnost da u Srbiji budemo jedinstveni, bez obzira na političko uverenje i sve ostalo, i da kažemo – nasilje je nasilje, nema mog, nema tvog? Nasilje je nasilje i protiv njega treba svi da se borimo. Ako jedni nasilje poistovećuju sa pravom na okupljanje, proteste, navijanje, a drugi smatraju da je to ugrožavanje države, bezbednosti građana itd., nema vajde. Dakle, ako jedni tako posmatraju nasilje, ili ako se jedno nasilje posmatra na dva različita načina, teško ćemo izaći iz tog problema. Da li je moguće da stvarno imamo dilemu da je nasilje nasilje i da se prema njemu treba odnositi na taj način, ko god da je? Mislim da je to prilika da Skupština i u tom delu pozove, a valjda svi tu treba da se makar oko toga složimo. Ponavljam, Poslanička grupa SPS-JS će dati podršku prilikom glasanja o Predlogu zakona u načelu. Samo nekoliko reči kada je u pitanju ovaj drugi zakon, zakon o izmenama Zakona o putnim ispravama. Takođe mala promena, ali puno znači. Videli smo iz obrazloženja prilikom dostavljanja Predloga zakona, iz obrazloženja gospođe ministarke, suština promene je da se produži važnost starih pasoša sa kraja ove godine na kraj sledeće godine. Videli smo da je jedini razlog taj što naši ljudi u inostranstvu, naša dijaspora nije bila u mogućnosti da obavi sve te poslove i na taj način sebi reši veoma važno pravo. Zbog nemogućnosti da se to uradi u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, nedovoljne opremljenosti, možda i nedovoljnog znanja ljudi koji žive u inostranstvu gde to mogu da obave itd. našli smo se u situaciji da Ministarstvo unutrašnjih poslova Srbije, koje se bar ovog puta veoma dobro organizovalo... 2.700.000 pasoša je izdato od momenta kada je obezbeđen bezvizni režim, skoro pola, dakle, jedna velika brojka, na 425 mesta u Srbiji; radom od jutra do večeri su uspeli da to urade. Pored te pohvale Ministarstvu unutrašnjih poslova, mislim da treba omogućiti, ali još ovaj put, da naša konzularna predstavništva u svetu i naredne godine našim ljudima u inostranstvu mogu da omoguće pasoše, kao i mogućnost da kada dođu u zemlju na odmor, ili tako nešto, mogu to da urade u MUP-u. Do sada je izdato oko 115.000 pasoša našim ljudima u inostranstvu. Dakle, još uvek je veliki broj naših ljudi u inostranstvu koji ih nema. Data je mogućnost da to urade po hitnom postupku kada dođu u ovu zemlju, a i tu je predviđena jedna izmena koju treba podržati, da u roku od 48 sati ovo urade, iako je rok za redovno izdavanje pasoša skraćen na 10 - 15 dana. Da ne dužim, dokle god postoje naši ljudi u inostranstvu koji nisu bili u mogućnosti da dobiju taj pasoš, treba im omogućiti, treba stvoriti mogućnost i uslove da ga dobiju. Samo još par rečenica kada je u pitanju ovaj zakon, a i povod mi je ovaj zakon. Mislim da je i Zakon o putnim ispravama i sve ono što se činilo u toj oblasti veoma doprinelo viznoj liberalizaciji i obezbeđivanju bezviznog režima. Mislim da je to jedno od najvećih dostignuća ove vlade u prethodnom periodu. Koliko god je to značajno pitanje, želim da pozovem i Vladu i MUP, imajući u vidu da sam ovih dana čitao u novinama da se pojavljuje sve veći broj azilanata u zapadnim zemljama, da to čak može da ugrozi bezvizni režim, i primetne napore naših organa da to spreče... Želim da Skupština podrži napore Vlade i Ministarstva unutrašnjih poslova da se energično suprotstave zloupotrebama bezviznog režima, upravo iz razloga da ga ne bi doveli u pitanje. Podržavamo kampanju koja je počela i koja daje objašnjenja ljudima šta je bezvizni režim, koje su njegove mogućnosti i potrebe, a šta je zloupotreba bezviznog režima. Dakle, da se ista energija utroši na to da se obezbedi bezvizni režim i isto toliko, molim, energije i da se suprotstavi zloupotrebama bezviznog režima. Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama mi ćemo podržati u danu za glasanje. Toliko, hvala lepo.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo tu nesreću da živimo u potpuno podeljenoj državi. S jedne strane je Vlada, nesposobna, koja jako loše obavlja svoj posao. Obasipa nas lažima iz dana u dan, i sve svoje delovanje svela je na medijsku promociju planova, potpisivanja sporazuma, naznaka da bismo mogli bolje da živimo. Na drugoj strani je narod, uplašen, bezvoljan, depresivan, razočaran, ogorčen, svega ima u našim kućama danas, uz potpunu nesigurnost šta će da se desi sutra. Ljudi su ostali bez svojih fabrika; ljudi izlaze na njive, ne mogu ništa na njima da zarade; ljudi izađu na ulicu i bivaju pretučeni; njihova deca izložena su uticajima svih pošasti. A Vlada ne obavlja svoj posao. Čak je podeljenost između Vlade i Narodne skupštine. Većina u Narodnoj skupštini omogućila je Vladi da radi, ili bar onim ministarstvima koja su joj se predlozima zakona obratila. Mislim, dame i gospodo narodni poslanici, da vi koji ste glasali za zakone koje danas menjamo ne snosite krivicu što ste za njih glasali. Ali, razmislite malo da li snosite krivicu zato što vam se Vlada, koja nije koristila te zakone, danas obraća ponovo da joj te zakone izmenite. Šta je želja vlasti u Srbiji – da građani hodaju na prstima ulicama gradova? Zamislite da je danas neki francuski ministar pravde obrazlagao ovaj zakon i da je rekao da nas divljanje na ulicama sprečava da uđemo u EU. Šta reći Sarkoziju, da ga divljanje na ulicama izbacuje iz EU? Danas sam čuo predstavnika vladajuće većine kako kaže da je decu najbolje vaspitavati u zatvorima. Nema smisla. Kakav zatvor za decu? O čemu vi ovde pričate? Hoćete li sve one koji su nezadovoljni da strpate u zatvore? Koliko vam zatora treba za to? Da li ste možda predvideli opravdane izlive nezadovoljstva na ulicama? Možda vam ih je neko i najavljivao. Da li biste da ih sprečite na ovaj način? Sam sam svedok kako jedan politički skup možete da pretvorite u divljanje, pa vam to pruža opravdanje da pomlatite one koji su nezadovoljni. Sam sam svedok da je narodni poslanik Borislav Pelević dobio metak u glavu od policajca, sa nekoliko metara daljine. Znači, naređeno mu je bilo da puca. Sam sam svedok da ste na nas bacali suzavac kad smo izražavali svoje političke stavove. Danas imate okršaj sa recidivima svog ponašanja 5. oktobra 2010. godine. Hiljadu godina će postojati Srbija posle vas i niko od vas koji ste u tome učestvovali 5. oktobra neće moći da optuži ili da osudi nekoga za ono što ponovi posle vas. Da je u vreme kada su postojale ovakve ideje o surovom kažnjavanju bilo saglasnosti u vladajućoj većini, bio bi donet zakon o sprečavanju terorizma u Srbiji. Mislim da bi neki od vas danas izlazili sa robije, osuđeni po tom zakonu. Samo, bilo je razuma kod mnogih od nas, pa taj zakon nije ugledao svetlo dana i nije ušao u skupštinsku proceduru. O tome morate dobro, ozbiljno i zrelo da razmišljate. Trčimo da donesemo zakon pre derbija! Da li se Srbija vodi od derbija do derbija? Da nije derbi u subotu, da li bismo prekidali ovu sednicu? Ne bismo, gospođo Đukić-Dejanović, nego se nagoveštava neki derbi, oko koga se ne slažete. Ko? Vi, političari koji ste u sportu. Ispod vaših krila su se iznedrile navijačke grupe. Vaši predstavnici su bili u upravama klubova koji sve to finansiraju. Vi ste posmatrali kako se mafija uvlači u sve to. Godinama se govori o tome da neke vođe navijača imaju strašne trgovine, da diluju drogu, da rade svašta. Šta ste vi preduzeli? Ništa. Možda ste videli u Đenovi, kad odete na utakmicu više ne smete da se ponašate kao navijač, nego onako kako naređuju vođe, jer može da se desi da vas te vođe izmlate zato što ih niste slušali. Kad kažu „skači“, svako mora da skoči. Kad kažu „divljaj“, svako mora da divlja. Hoćete sve da ih pomlatite? Hoćete sve u zatvor? Sudovi štrajkuju, a vi pričate ovde o reformi pravosuđa. Sudovi štrajkuju, policija je u uniformama od pre šest godina, svuda haos i beznađe, a vi ćete izmenom zakona, koji je menjan tri puta, da biste ga sproveli, da postignete nešto. Nešto će umesto osam da bude trideset dana, nešto će umesto deset da bude pet godina. Hajde, za pljuvanje na ulici isto predvidite mesec dana. Dajte da sredimo i to pljuvanje na ulici, stvarno nema više smisla. Ljudi puše cigarete, bacaju opuške, hajde odmah pritvor mesec dana, hajde skraćen krivični postupak, hajde sve. Ko će to da sprovede? Prema kome ćete to da sprovedete, prema građanima koji nemaju hleba, prema građanima koji jedva čekaju da vam vide leđa? Pričate ovde o paljevinama kancelarija političkih stranaka. Sklon sam tome da verujem da ste sve ovo režirali, ali baš sve. Ponašanje Demokratske stranke tog dana, kada im je upaljena neka guma u dvorištu i kada su doveli u nedelju trudnicu da radi, liči mi na RTS i bombardovanje RTS-a. Ako optužujete nekoga u RTS-u da je znao za bombardovanje... Pa, vama je šef BIA dva dana ranije rekao da će biti napadnute političke stranke. Koji je to zlikovac koji je odveo trudnicu tog dana u DS? Kako se zove taj čovek? Da li je možda trebalo da pogine ili da izgubi dete? Da li se tako postiže cilj? Postižu se tako zli ciljevi, loši ciljevi. Dobri ciljevi se tako ne postižu. Ovde nema insinuacija. Vi možete da mislite da vam to neko pravi, a ja vam kažem da ste vi to pravili. Umesili ste kolač, sada se peče. Ima tamo ljudi koji su bili sa vama i 5. oktobra, ima ih koji poznaju Skupštinu bolje od mene, a ja sam skoro dvadeset godina ovde poslanik; svaki hodnik, svaki prolaz znaju. Ima ih koji još imaju slike iz ovih sala i oružje iz Majke Jevrosime kod svojih kuća. Ima ih svakakvih. Hvalili ste ih deset godina. I danas kada pomenete 5. oktobar, vi kažete – junaci demokratskih promena. Isti su bili kao i pre neki dan, samo su se mnogo lošije ponašali. Ideja je bila srušiti vlast. Vi više nemate suparnika koji će tako da ruši vlast. Šta vam je? Taj strah je potpuno neopravdan, izuzev ako narod ne izađe sam, ali to ne možete da sprečite ni na koji način, ni da prepoznate učesnike, ni da ih fotografišete. Policija više neće da se tuče sa tim ljudima. Izveli ste glinene golubove tamo da trpe udarce, da bi pokazali kako su demokratska policija. Koja policija je demokratska kad sprečava huligane, kako ih vi nazivate? Samo srpska, da bi stigla u Evropu. Gej paradu vozi kombijima na sigurno mesto, neka đuskaju, neka skaču tamo, a ove ovamo isprovociraj, izazovi, umesto da im pohapsite te vođe. Pre dva dana sam saznao da je neki Keka, narkodiler, u sve to umešan. Jadno vam pravosuđe kada mi to pre dva dana saznajemo. Niko ništa o tome ne zna. A vi koji o tome sve znate, vi tog Keku nikada niste zaustavili. Ili Lazu, ili Peru ili Miću, tačno znate sve te ljude koji to organizuju. Podelili ste navijače „Partizana“ i „Zvezde“ na dva ratna tabora. SPS drži „Partizan“ pod kontrolom, i ministar i Branko Ružić, svi ste umešani u „Partizan“, pa su sada oni kao dobri i mirni, a u „Zvezdu“ se niko valjda nije umešao, pa oni nisu dobri i mirni. Sve ste ovo vi napravili. Sada će drugi da ispaštaju zbog posledica. Ne, nego ćete vi. Ne služi sport za to da se predsednik Srbije slika kada osvojimo neku medalju. Ne služi sport tome da se ministarka sporta slika sa njima. Sport je zbog dece, a ne zbog nas. Zapravo, za ljude koji se bave politikom sport je uglavnom prošlost. Ne poznajem sportistu koji bi još mogao da stigne da se bavi i politikom. Ili se niste bavili sportom; kada krenete dva puta dnevno, više nema mesta ni za šta, skoro ni za školu. Ali, vi ste uveli državu u stanje haosa, iz koga biste da se izvučete jednom skupštinskom sednicom na kojoj sastavljate dve tačke. Sada treba da vam pričam o produženju pasoša. Da li je to goruća tema? Vi se ovde igrate sa nama, sa našim razumom, sa našim strpljenjem – da sastavimo jednu besmislenu tačku o produžavanju roka za pasoše (već peti put) sa gorućom temom, sa kriminalom, sa sprečavanjem kriminala. Najlakše je ljude nazvati huliganima. Najlakše je sve nas koji mislimo ikada da iskažemo svoje nezadovoljstvo upozoriti da to podleže sankcijama, skraćenom krivičnom postupku. Koga ćete da sprečite? Kada pukne trpilo, ko će da misli o tome koliko ga godina zatvora čeka, ako kaže da je Vlada loša i ako je u grupi od pet, deset, pedeset, sto hiljada ljudi koji kažu - Vlada je loša? Koga da kaznite? Pojedince da, a kada pojava postane masovna? I sami znate, za ovih deset godina, šta sve niste uspeli da sprečite, šta sve niste uspeli da kaznite; prošlo kao pojava i više nikada ne može da bude kažnjeno. Sve je zasnovano na lažima. Mediji dižu halabuku – izboriće se ova vlada, ova vlada je jaka i sposobna. Sa čime ste se izborili? Kako se zove oblast u Srbiji u kojoj ste se izborili za ciljeve koje ste sebi postavili, a ova skupštinska većina vam ih odobrila? Da li sada zaista predstavljate narod ili samo poslanike vladajuće većine u Skupštini? Da li je narod zadovoljan vašim radom, gospođo ministre pravde, sečom svih sudija koje vam nisu bile po volji, kvotama koje ste dobijali od političkih stranaka vladajuće većine, koliko čijih sudija treba da bude izabrano? Da li ste vi zadovoljni što ste dobili prekore iz Evrope, kojoj težimo, zbog toga kako ste izvršili tu seču? Da li ste zadovoljni što Ustavni sud ne sme da rešava po zahtevu sudija zato što im ne date, jer ste ih vi birali, vaše su sudije, vaša većina, pet po predlogu predsednika Republika, pet izabrao predsednik Republike, pet Visoki savet, koji ste vi izabrali? Da li ste zadovoljni izveštavanjem medija o tome šta se u Srbiji dešava? Da li i vi verujete, kada gledate „Dnevnik“, da je Srbija izašla iz krize? Da li verujete da se zapošljavamo iz dana u dan, da G 17 plus otvara fabriku za fabrikom? Vama je sve važnije od osnovnih ciljeva u jednoj državi. Gde su ti zakoni bili? Što su ti zakoni čekali regionalizaciju Srbije, a oni nisu stigli na red? Da biste stvorili još jednu kvazistranku ovde u Srbiji. Neka, neka vas napadaju sad i ovi što su sve to radili u svom životu. Zaslužili ste. Nije to ministarsko mesto važnije od toga. Mlada ste žena, niste se ni nagledali prava, postali ste ministar. Niste se nagledali ni sudova, ništa o tome niste znali. Uhvatili su vas u zamku, dali vam one tamo što su se obrukali, pa i svoju familiju pozapošljavali. Vi ćete da budete kolateralna šteta, kao i onaj veseli Vuk Jeremić, sve sam predvideo šta će da mu se desi. To nešto vidim i kod vas. Ministra policije neće dati, vas će da daju. Šta ste vi? Slaba, nezaštićena žena. Ne vodite nijednu partiju, nijedan poslanik neće da stane u vašu zaštitu. Neće da padne Vlada zbog vas. A vi još, kao, istrajavate i nešto nam obećavate. Kada god vam kažu – šta se ovo dešava u Srbiji, vi kažete – zato smo izvršili reformu pravosuđa. Kada će da počnu rezultati te reforme? Da li je to ovaj štrajk sudova? Da li su to rezultati reforme u pravosuđu? Kakva će sad da bude efikasnost sudova? Ojadili ste ljude tamo. Tretirate ih kao nižerazredno stanovništvo, zato što on mora da donese akt iz pisarnice. Pa mora, i od toga treba da živi porodica. Nije sudija, pa šta će da radi što nije sudija, da umre gladan, da mu kažete – na stotine hiljada takvih čeka posao? To rade ovi privatnici. To država ne sme da radi. Država mora da ima dušu prema svakome, a ne da onome ko je kod nje zaposlen preti, jer biće nekog drugog ko će da radi besplatno. Neće niko da radi besplatno. Ne može, velika je kriza, mnogo je ljudi gladno, mnogo je ljudi bez posla. Mnogo je dece na ulici, mnogo je dece izloženo drogi, alkoholu, prostituciji maloletničkoj. Slobodno se slikaju, i to vam kruži svuda. Možda imate i vi na mobilnom telefonu, da pratite kao pojavu, da vidite šta se to dešava. Imate najgore oblike kriminala u školskim dvorištima; imate televizije koje se utrkuju koja će stravičniji film da objavi; imate dnevne listove čije su prve stranice ispunjene tim ko je ubio dete, ko je zaklao babu, ko je ovo, ko je ono. Tako se formira društvo, tako se formira svest. Roditelji i deca se ne sreću više, uopšte. Deca izlaze kada roditelji spavaju, vraćaju se kada su roditelji već izašli iz kuće. Ko ih vaspitava? Ulica. Imate napade na crkve, na SANU, napade na sve što je srpsko. Pomeneš li da gajiš nešto srpsko, oni kažu – šta ćeš u Evropi sa tim srpskim? Šta ću u Evropi ako mi ne da srpsko? Nije valjda sve naše iskvareno? Zamolio bih ovu malu grupicu da ućuti dok govorim. Nikome ne smetam kad govori i ovo je već organizovano u masi, da znate. (Predsednik: Molim vas, obraćajte se parlamentu.) Parlament su oni koji slušaju dok se govori. Imate dovoljno instrumenata u rukama da uredite državu. To uređivanje države zavisi od toga koliko se sami u to umešate. Pošto ste umešani, za ovo su potrebne samo promene. Ovo treba da reše ljudi koji u tome nikada nisu učestvovali, čista obraza, na primer mi. U pravu ste, čudi me da ste odmah pogodili ko to treba da uradi. Izvinite, oni koji su palili ovu salu i danas u njoj sede taj problem ne mogu da reše, taj problem neće da reše. Inače bi zaista bilo sramota, kao čovek bih se stideo ako bih morao da osudim onoga ko pali Skupštinu, a sam sam je palio. Onda nešto nije u redu u društvu. Drago mi je da znate da mora da dođe do promena. Predugo je deset godina nerada, deset godina uništavanja, ponižavanja. Srbija je ponižena. Svako se od građana oseća pomalo poniženim zbog onoga što ste uradili do sada. Zbog toga ne možemo da glasamo. Dali smo vam amandmane. Instrumente imate u rukama. Instrumenti su evropski. Zakon koji nam danas predlažete pomalo nas udaljava od ljudskih prava i sloboda. Kao što, recimo, i ova zabrana pušenja u zgradi Skupštine mnoge ljude ovde tera na to da pomisle kako su nižerazredni za vas. Da ste bar jednu prostoriju, kao u celoj Evropi, obezbedili, gde ti ljudi, pušači mogu svoje potrebe da zadovolje. Ovako ste im uskratili, čini mi se, najosnovnija ljudska prava. Nisam pušač, ali vidim kako se osećaju. Uvek kad ugrozite nečije pravo time što želite svoje pravo da istaknete, znajte da ste dobili protivnika više. Mi imamo strpljenja da čekamo da tih protivnika bude dovoljno na izborima i da vas pobedimo, ali razmislite dobro ima li narod strpljenja da čeka da vi izgubite na izborima, koje ne date dok ne rasprodate Srbiju.
Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Gospođo predsednice, javljam se i reklamiram povredu Poslovnika. Mislim da ste bili u obavezi, prema članu 104, da izreknete opomenu prethodnom govorniku, jer osim što je izneo notorne neistine, on je izneo potpuno neosnovane optužbe koga god je stigao, dakle neću ni da idem redom. Ono što je takođe važno i što je nedopustivo jeste to da je on ovde govorio jezikom mržnje. On je ovde opravdavao nasilnike. Samo naivan čovek može da misli da ako neko izjavi da je namerno doveo trudnicu, znajući šta će se desiti... Onda to znači da opravdava nasilnike, da opravdava one koji su krenuli fizičkom agresijom na bilo koga u ovoj zemlji. U tom smislu mislim da je to, prema našem poslovniku, nedopustivo, da ste u obavezi da mu izreknete opomenu. Jedino sa čim mogu da se složim jeste da od 2000. godine nismo uradili jednu stvar – nismo lustrirali one koji su jezikom mržnje govorili deset godina pre toga, one koji su na mržnju pozivali sve druge, one koji su na nasilje pozivali sve druge. Jer, da smo lustrirali, prvo, danas ne bi bili u parlamentu, drugo, ne bi mogli iz ove institucije da opravdavaju nasilje.
Ocenila sam da je ono o čemu je govorio poslanik Nikolić bilo prosto iznošenje njegovih političkih stavova, koji, da budem sasvim iskrena, idu na veliku štetu političkom rejtingu partije kojoj pripada. Ako ocenjujete da je bilo mesta da izreknem opomenu, molim sve da zaista vode računa o sadržaju kazivanja, da ne vređaju druge, da ne štite ono što se štititi ne može i ne sme. Spremna sam da vas sve zamolim da o tome vodimo računa, poštujući dostojanstvo Skupštine. Ako niste zadovoljni, možemo se izjasniti u danu za glasanje. Gospodin Tomislav Nikolić.
Pogrešno sam protumačen od strane gospođe Kolundžije, a vi morate potom da podržite ono što kaže gospođa Kolundžija. Ni jednom jedinom rečju nisam opravdao nasilje. Nisam ga opravdao ni tog dana kad ga je bilo. Možete da pročitate izjave Srpske napredne stranke u kojima smo najpre osudili nasilje, a potom tražili uzroke i posledice. Kad govorim o uzrocima nasilja ja ne opravdavam nasilje. Inače, da ste lustrirali sve protiv kojih ste politički bili 2000. godine, pa ko bi vam danas bio u Vladi? Gde bi vam bio ministar policije danas da ste lustrirali sve svoje političke suparnike? Izvinjavam se i gospođi Đukić-Dejanović, pa ona ne bi bila predsednik Skupštine danas. Zaista se izvinjavam. Gospođo Đukić, nemojte vi da brinete o rejtingu političke stranke koju vodim, znam da bi vama bilo veliko zadovoljstvo da on bude nizak, ali na vašu nesreću… [[Isključen mikrofon.]]
Vi ste inače kontroverzni. Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Činjenica je da svako ko pogrešno razume prethodnog govornika ima opravdanje u tome što i on vrlo često ne razume ono što govori i ono što stvarno misli i ono što bi hteo da bude u odnosu na ono što jeste. U tom smislu prihvatam da sam možda pogrešno razumela to što on pogrešno pokušava da objasni sebe izmenjenog i drugačijeg. Ono što želim da kažem jeste: da smo lustrirali one koji su pozivali na mržnju, koji su pretili zarđalim kašikama, koji su pretili pištoljima studentima, taksistima, svakom ko je drugačije mislio, onima koji su tvrdili – pa šta ako je ubijen Ćuruvija, onima koji su tvrdili – nije mi žao što je stradao neko zato što je vršio svoj posao, mislim da posebno jedna grupacija sada ne bi bila u ovom parlamentu. (Tomislav Nikolić: Replika.)
Nemate pravo na repliku, ovo je bilo razjašnjenje jedno drugome, i to je to. Gospodin Petar Jojić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo pred sobom Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, ali moram da kažem prethodno svima onima koji učestvuju u javnosti, a to se odnosi i na predstavnike Vlade i na kolege iz vladajuće koalicije, da se građani Srbije ne mogu nazivati huliganima, ne mogu da se nazivaju barabama, ne mogu da se nazivaju klerofašistima, ne mogu da se nazivaju bitangama, ne mogu da se nazivaju kriminalcima, jer oni su kriminalci onda kada im se dokaže da su počinili krivično delo. Sve ove kategorije koje se čuju u javnosti nisu ustavna kategorija i nisu zakonska kategorija. Prethodne, a i sadašnja izmena Zakonika o krivičnom postupku radi se po porudžbini prepoznatljivog mušterije, isto kao kada se naruči odelo za mušteriju koja može pošteno da plati. Predložene izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku pre svega su inspirisane teškoćama aktuelne vlasti, a posebno Vlade Republike Srbije, u hapšenju demonstranata nezadovoljnih stanjem u Republici Srbiji i naraslim socijalnim problemima. Gospođo ministre, nađite mi jedan primer u kontinentalnom pravu, nađite mi jedan primer u anglosaksonskom pravu koji tako zadire u osnovna ljudska prava i slobode, kao što se brojnim izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku unazad nekoliko godina, a i ovim, pokušava da nametne građanima Republici Srbiji da budu poslušni, jer aktuelna vlast u Republici Srbiji uvodi diktaturu na viši stepen. Kažite mi, u kojoj pravnoj državi se za pojedinačne slučajeve ili nekoliko slučajeva vrše izmene ili dopune zakonika o krivičnom postupku koje zadiru u osnovna ljudska prava i njihove slobode? Takav slučaj nemate. Opšti karakter mora da postoji, kada su u pitanju izmene i dopune zakona, a posebno Zakonika o krivičnom postupku. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo nije predlog zakona o vinu i rakiji, nije predlog zakona o lovu i ribolovu, ovo je Predlog zakona koji se nadovezuje na odredbe koje već važe u postojećem Zakoniku o krivičnom postupku. Ovim se samo uvodi veća represija i ograničavaju prava građana, a otvaraju se brojne mogućnosti za zloupotrebe i hapšenja neistomišljenika aktuelne vlasti. Ovo je besmisleno, ovo nema svrhu. Pozivate se na složenu situaciju. Ko je ovu situaciju stvorio? Vi. Imate li zakone o prekršajima, Krivični zakonik? Zašto ga ne primenite? Hoćete sada da pohapsite celu Srbiju koja vam ne odgovara. Hoćete li Srbiju da pretvorite u despotiju? Sultan je nekada u Srbiji imao koncentrisanu vlast: i zakonodavnu, i izvršnu i sudsku. Danas imamo isto, samo objedinjenu u rukama Borisa Tadića, jer je on sve tri grane vlasti koncentrisao i uzeo u svoje ruke. Ima li tu demokratije? Nema demokratije. Nezadovoljna rezultatima parade srama, jer nije realizovana kako je vlast želela, Vlada se opredelila da po hitnom postupku predloži donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, koji, u najmanju ruku, treba da posluži kao zakon o zaštiti države koji je kralj Aleksandar doneo 1929. godine. Šestojanuarska diktatura je tada bila. To ne treba dozvoliti. Stručna javnost to ne dozvoljava. Gospođo ministre, poslušajte advokaturu, sudije i tužioce. Ni oni nisu saglasni sa ovakvim merama, da se ide na represiju. Gospođo ministre, dobro znate da se demokratija u jednoj zemlji ceni i vrednuje samo po odredbama propisanim u Zakoniku o krivičnom postupku i u drugim procesnim zakonima, gde dolazi do zadiranja i ugrožavanja ljudskih prava i sloboda. To morate imati u vidu. Vi ste danas ministar, predlažete određene projekte, ali morate da slušate i šta građani kažu, morate slušati i stručnu javnost. Morate znati šta znači lišenje slobode, morate znati šta je pritvor. Jer, vi niste bili u pritvoru. U Francuskoj sudija i tužilac ne mogu da budu sudija i tužilac dok ne provedu mesec dana u pritvoru, u zatvorima, da se uvere kakvi su uslovi u zatvoru da bi mogli da odmeravaju određenu vrstu kazne. Gospođo ministre, imamo u poslednje vreme inflaciju određenih zakona koji predstavljaju besmislenost, nešto što nema nikakve vrednosti, nešto što ne daje nikakve rezultate. Gospođo ministre, vi ste predstavnik Vlade, vas ne mogu direktno da kritikujem za sve, ali imamo nesposobnu Vladu. Vlada, u kojoj u stvari vlada Boris Tadić, ne pita se Cvetković, uvodi određene mere koje ugrožavaju prava i lične slobode naših građana. Srbija je odlučila da postojeće zakonodavstvo uruši i, kao što sam rekao, pretvori norme u norme despotije. Poslednji događaji koji su se odigrali na ovoj paradi srama su sramota. Kuda gurate srpsku porodicu? Hoćete li da dozvolite da nam u Holandiju ode momak iz Srbije i dovede „snaju“ ocu i majci sa bradom i brkovima? Ustav predviđa, a vi omogućavate brakove ko zna sa kim sve, zaključenje braka između žene i muškarca. Čemu ovo ide? Kuda ovo vodi? Ovo je gore od bilo kog rata koji je Srbija trpela 1912, 1914. i 1945. godine. Ovo što radite Srbiji i srpskom narodu je gore! Neću da se moja deca i unuci stide i da kažu – mi živimo u pederskoj državi. Kuda nas vodite, u pedersku državu? Napolje barabe koje dođu ovde da promovišu... (Predsednik: Molim vas, gospodine Jojiću, moram da vas zamolim da primerite ton i da govorite o dnevnom redu.) Gospođo predsedniče, gospođo ministre, da li ćemo imati priliku, kada se okupe građani i štrajkači iz pravosuđa, policije, radnici iz velikih sistema, nezadovoljni, da na tim skupovima šef evropske delegacije pri EU i ambasador SAD podrže sirotinju i socijalno ugrožene građane i sa njima dele sudbinu i kažu – u pravu su građani Republike Srbije, opljačkani su, oduzete su im fabrike, oduzeta su im preduzeća, ostali su bez posla, nemaju kuda? Bela šengen viza. Gde vam je bela šengen viza sada? Zašto sada građani traže politički azil? Sada traže zbog ovakve situacije u kojoj se nalazimo. Ko je za to kriv? Boris Tadić i Vlada. Da sam ja na njegovom mestu, morao bih da odgovaram, a da sam ministar pravde, možda bih dao i ostavku. Ne bih sve mogao da poslušam. Gospođo ministre, kada je u pitanju Zakonik o krivičnom postupku, moram da vam kažem da je Srpska radikalna stranka bila u vlasti 1999. i 2000. godine i da smo mi iz SRS-a sa stručnjacima iz pravosuđa, tužilaštva, sa pravnih fakulteta izradili najsavremeniji Zakonik o krivičnom postupku, sa kojim se vi i prethodnici mučite kako da ga izmenite i dopunite. Ne možete, jer sam tražio od Instituta za uporedno pravo da se iz svih zemalja Evrope i anglosaksonskog prava pretoče određene demokratske tekovine i dostignuti najviši standardi u demokratiji, i za zaštitu osnovnih ljudskih prava. Hajmo sada za osam dana, u skraćenom postupku, i za kokošku da zatvorimo čoveka i držimo ga u pritvoru 30 dana. Gospođo ministre, problem je u tome što se mnogi u javnosti oglašavaju i prete, prete sudijama, prete tužiocima, prete građanima. Sada se građani pitaju – imamo li mi pravo da izađemo na ulicu? Imamo li pravo da kažemo da se protivimo merama Vlade? Imamo li prava da kažemo da nećemo u EU? Šta će nam EU? Ovo je Srbija. Međutim, kao što vidite, mnogi su pod pritiskom sada. U bezizlaznu situaciju su došli i moraju da prihvate sve ono što im kažu ovi iz Evrope. Mi iz Srpske radikalne stranke kažemo – nećemo u Evropu, a kažemo i Borisu Tadiću – nećemo u Evropu. To ne može, jer je sve to na štetu građana Srbije. Gospođo ministre, tu je i predstavnik policije, policija je danas gurnuta da rešava problem umesto Vlade. Svi su se povukli i policija snosi sada najveći teret, a ide gola i bosa, sa zaista bednim platama. Kada ćete vi u Vladi da kažete da moramo da imamo plaćenu policiju? Moramo da tražimo od njih da budu odgovorni, da izvršavaju svoje poslove i zadatke, da otkrivaju i sprečavaju krivična dela i da štite Ustavom utvrđeni poredak i prava i slobode naših građana. Policija nam je gola. Policajci nose iskrpljene pantalone i bluze. Nose iskrpljene cipele. Ne dobijaju uniformu ni po pet ili šest godina. Šta je to? Šta je, gospođo Malović, sa pravosuđem? Možete li da nam kažete zašto se, recimo, u pravosuđu ne koristi ceo iznos koji se naplaćuje od sudskih taksi da se poboljša položaj? Vi ste u prilici, i mislim da u tom pravcu treba da poradite što više, da se osnuje budžet pravosuđa i iz tog budžeta da se finansira celokupno pravosuđe. Dakle, možete me ubeđivati i do ujutru, ali mislim da donošenjem ovih izmena i dopuna nećete uspeti. Ovo je politički zakon, ovo je zakon koji treba da štiti pre svega Vladu, da bi ostala još koji dan na vlasti. Dame i gospodo, gospođo ministarka, da li su građani Republike Srbije jednaki pred zakonom? Po mojoj oceni, nisu. Oni koji su palili ovu skupštinu 5. oktobra, koji su zapalili i opljačkali policijsku stanicu u Majke Jevrosime i ovi koji su danas izašli na demonstracije, to su demonstranti. Organizatore treba kazniti i samo reći – učinilac krivičnoga dela, a ne, čuli smo od političara iz vladajuće klase: klerofašisti, fašisti, bitange, kriminalci. Nemojte, to nije ustavna kategorija, niti zakonska, ne možemo tako naše građane nazivati. Jedino možemo da kažemo – učinilac krivičnog dela tog i tog, ili učinilac prekršaja tog i tog. Odgovara i neka ide u zatvor. Ali, vi ne možete sada celokupnu omladinu koja je nezadovoljna, koja nema posla, izašla je na ulicu... Niko se ne pita zašto se te količine droge koriste u Srbiji, gde deca borave. Šta je omladini pružila ova vlast? Da traži ponovo odlazak u inostranstvo i politički azil. Hoćemo li to? Da verujemo, evo, vidite, imamo mi veselu vlast i veselu Vladu koja sprečava sve u Srbiji da se bolje živi. Govorili ste da se bolje živi, međutim, od toga nema ništa. Dame i gospodo, da vas podsetim samo. Gospođo Dejanović, bio sam u prilici da saznam da je posle 5. oktobra došlo do šišanja dece političkih neistomišljenika u školama, a vi znate o kom slučaju se radi. To je ono što ne treba da se čini, bez obzira ko bio na vlasti. Evo, jedan vaš prvoborac, Bogoljub Arsenijević, kaže – zapaliću Skupštinu, samo da palim, da gori. Napad na Skupštinu pripreman je između 4. i 5. oktobra. Šleper dugog naoružanja stigao je u „Beograđanku“ i podeljen. (Predsednik: Samo bih vas zamolila da se držimo dnevnog reda. To je događaj... Analizirate jednu situaciju koja nije primerena tendencijama zakonodavca.) Jesmo li jednaki pred zakonom? Dozvolite mi da analiziram jednu situaciju. Gospođo predsednice, u Ulici Majke Jevrosime oduzeto je, prema policijskim izveštajima, sedam stotina dugih cevi, a tu su puškomitraljezi, poluautomatske puške, hekleri i bombe. Kada su ušli u Skupštinu... Šta je rekao gospodin Protić? Rekao je –video sam oko sebe grabež, kradu stolice, slike. Kada su ušli u restoran počeli su da kradu viski, rakiju, pivo, ulje, sve što je stiglo pod njihove ruke. Samo hoću da vam skrenem pažnju da svi moramo biti jednaki pred zakonom: ako nismo govorili 5. oktobra onima da su huligani, oni su bili demonstranti, i ovi danas moraju taj tretman da imaju. Oni su danas, gospođo predsedniče, demonstranti. Ali, oni opravdano demonstriraju. Što se tiče učinilaca krivičnih dela i prekršaja, zašto, gospođo Malović, nisu sudije vodile postupak i izrekle odgovarajuću kaznu? Kada je u pritvor u pitanju, on je u svetu, u uporednom pravu izuzetak. Ali, vi sada hoćete od tog izuzetka da napravite pravilo i smanjujete; ne određuje se pritvor samo, po važećem Zakoniku o krivičnom postupku, preko deset godina, nego preko pet. Sada, ko u taj koš uleti, taj ide u zatvor. Nikada vi nećete postići nijedan poen, niti efekat među građanima ovakvim represivnim merama. To apsolutno ne daje željene rezultate. Demokratija se ne gradi pisanjem oštrih i drakonskih kazni i određenih zakona. Kazna mora da bude adekvatna delu, a ne kako ja kao ministar ili poslanik, ili vi, ili predsednik Skupštine, ili predsednik suda, ili predsednik političke stranke želi. Ne. Velika je odgovornost Borisa Tadića ovde. Hoće li on potpisati ovakve zakone? Nikada ovo ne bih potpisivao. Nikada ne bih dao pomilovanja onima koji čine ona krivična dela koja su zakonom zabranjena. To je dobro poznato. Prema tome, kada pogledate ove slike, evo vam Makija na slici ovde, koji je učestvovao u paljenju Skupštine... Ovde imate kako se policija tuče i kako se sprovode policajci, kako se oduzima oružje. Pitam vas, da li je neko odgovarao za pljačku i otimačinu onog oružja i gde je sada to oružje, da li neko zna?
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima... Samo mi recite osnov javljanja. Čedomir Jovanović? Nećete? Narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsednice, gospođo ministre, gospodo narodni poslanici, sve sam mogao da zamislim, ali da se u 21. veku u parlamentu Srbije čuju ovakve diskusije i da dođu ovakvi zakoni na dnevni red srpskog parlamenta, to nikada nisam mogao da zamislim, da se ovde vodi rasprava o tome šta je bilo, šta očekuje Srbiju, šta će se dogoditi itd., da nekako, gospođo predsednice, promenimo uloge. Mi koji smo bili 5. oktobra, ovde se osuđujemo. Bio sam na čelu te kolone koja je ušla ovde. Vi sada predsedavate parlamentom, a mi smo došli i bili smo protiv vas – bilo je nepojmljivo da se to dogodi, ali dogodilo se. Sada vi branite demokratiju, a mi smo huligani, branimo neke druge. Maločas sam bio povređen kao narodni poslanik kada sam čuo da je neko ovde replicirao jednom od narodnih poslanika i uvredio ga, rekao je da brani nasilje. Niko ne brani nasilje. Niko ne brani ubijanje, povređivanje. Niko ne brani krađu, kriminal. Nikada nisam čuo da neki normalan čovek to brani. Nemojte stalno prišivati etikete nekome iz opozicije zato što je opozicija, pogledajte malo svoje redove. Tamo ne da brane kriminal, nego se bave kriminalom. Gospođo ministre, trebalo je da budete ozbiljan ministar, trebalo je da saslušate Darka Pešića, jednog od direktora „Puteva Srbije“, koji je smenjen i oteran u penziju zato što nije hteo da potpiše neko Dulićevo rešenje, i da uhapsite ministra Dulića, da ste pravi ministar pravde. Za ono sa „Nuba investom“, Dulić je sada trebalo da bude u zatvoru. (Predsednik: Gospodine Iliću, izvinite, molim vas. Gospođa ministar je vrlo ozbiljan ministar i nemojte joj se obraćati, molim vas, na taj način, zbog dostojanstva Skupštine, zbog vas, pa i zbog mene.) Oprostite, gospođo predsednice. Kao bivšeg ministra, kao današnjeg poslanika, dugogodišnjeg poslanika u ovom i onom tamo parlamentu, mene jako boli jedno – kada pustite naše medije, ovih dana ne silaze sa Javnog servisa reči i jezik mržnje: nasilje, nacisti, huligani, fašisti. Ljudi, to nije normalno. Maločas sam ovde čuo i šefa jedne poslaničke grupe koji je iste te reči upotrebio u srpskom parlamentu. Šta ćemo da radimo sa nama? Gospođa Samardžić treba da podnese ostavku. Ona pravi neke radionice za omladinu. Milione je potrošila za te radionice. Već godinama radi na nekim radionicama, edukacijama itd. Ne znam za šta vam te radionice služe, gospođo? Imate radionice da ih edukujete, a pominjete te reči. Poslednjih dana nisam čuo da neko govori ovde o zapošljavanju, proizvodnji, makroekonomiji, o nekim ozbiljnim temama. Gospodo iz vladajuće koalicije, inflacija dostiže 10%. Najviša u zemljama u okruženju je četiri puta manja. Gospodo iz vladajuće koalicije, jutrošnji podatak Privredne komore Srbije – građevinarstvo ima pad proizvodnje 12% u ovoj godini, a 18% u prošloj godini, ove godine je manji još za 12%, a to je motor razvoja jedne države.Čujem neke ministre koji pričaju – oni razvijaju, oni će da krenu, oni grade, oni rade, ali statistika kaže drugo. Gde su uzroci svega ovoga? Vi skrećete pažnju sa normalnih tema na teme fašizma, nacizma, nasilja itd. Tačno je da ima nasilnika, u svakoj državi ima nasilnika. Da li je Francuska ovih dana, Grčka, u maksimalnom nasilju? Jeste. Ali, oni drugačije rešavaju problem. Hajde i vi rešavajte ozbiljnije ovaj problem. Ne, promenićete zakon, pa ćete odrediti pritvor trideset dana, umesto osam. Zašto? Zato što očekujete velike demonstracije, veliki izliv gneva, ali ne možete da stignete te ljude da obradite, koliko planirate da pohapsite. Evo, ispraznićete zatvore, stavićete narukvice, sve ćete uraditi, ali ne možete da ih pohapsite, mnogo ih je. Cela Srbija će da štrajkuje protiv vas ako ovako nastavite, jer to nisu nasilnici, to su demonstranti, oni demonstriraju po demokratskim metodama protiv loše vlasti. A nasilnici, to što ih vi nekad ubacite u vaše redove, pa da prave nasilje... Možda su vaši, ne znam čiji su, ne znam nijednog. Evo, legitimišite nekog nasilnika i objavite na televiziji i pitajte iz čije je stranke. Ja sam nasilnički udaren, i taj je na grudima imao istetovirano i na ruci Zorana Đinđića, vašeg bivšeg vođu. Je li on nasilnik? Zašto nema zapisnika u policiji, kada sam operisao mozak posle povrede koja mi je nanesena, pukla vena i sve to urađeno i odrađeno...? Nestao je zapisnik, gospođo. Da li je neko kažnjen? Nije. Niko nije kažnjen. Ovaj se branio ćutanjem, nije reč progovorio. Suđenje je trajalo pet minuta. Prihvata sve, ide na robiju, nema problema. Čiji je on? Ko je njegov ideolog? Nije valjda iz opozicije i on? Da nije imao tetovažu, rekli biste da je iz opozicije, kao što ste i pokušali, da mi je bio, čak, nekad i telohranitelj; to ste mi rekli, ali to nije tačno. Vi sad zaboravljate jedno: vlast je lepa, ali traži i odgovornost i velike obaveze. Gospođo iz vladajuće koalicije, da biste bili uspešni, vi morate da zaposlite radno sposobno stanovništvo, ali vi to ne možete. Vi ne možete da shvatite da 1.600.000 penzionera ne može da funkcioniše u državi i da prima redovno penzije bez kredita i zaduživanja i tolikih akciza na gorivo. Koliko je punjenje budžeta od akciza? Ali, ne možete da shvatite zato što samo milion ljudi u Srbiji prima plate. Milion je zaposleno i uredno prima plate, a treba da izdržava milion nezaposlenih i 1.600.000 penzionera. To je nemoguće, tehnički nemoguće. Znači, mora više da se zaposli i vi na tome treba da radite. To će rešiti sve ove druge probleme. Kada počne zapošljavanje, kada počne posao, kada počnu velike investicije nestaće ovo o čemu vi sada govorite. Vi spremate za jedan derbi 6.000 policajaca. Kako vas nije sramota? Kakvu ste državu napravili? Šest hiljada policajaca treba da bi se odigrao jedan derbi u Srbiji, dva kluba. Koliko to košta? To je više nego što ste dali penzionerima po 5.000, na jedvite jade, za godinu dana. Koliko je koštala „Parada ponosa“, obezbeđenje? Niste vi krivi, neko vas na to tera. Tome ko vas tera treba da kažete – ljudi, nemojte nas terati na nešto što pravi probleme Srbiji. Imajte malo snage da kažete nekome nešto. Ali, izgleda da nemate. Nemojte optuživati opoziciju. Mi jednoglasno osuđujemo nasilje. Uvek smo protiv nasilja, ali nismo protiv demonstracija, nismo protiv protesta. Ko god loše radi, kada ne može da shvati, da podnese ostavku i da da izbore, mora neko da ga opomene, a narod je taj koji opominje, izlaskom na ulice. Toga ste se vi uplašili, žestoko ste se toga uplašili i sada radite na ovome da biste zastrašili narod. Gospodo, kada sam video ministra Vojske na demonstracijama sa „Kobrama“... Znate šta to znači za jednu ozbiljnu državu, da izađe ministar Vojske i kaže – ja ću se suprotstaviti, neko je zapalio...? On je institucija. Ne može ministar Vojske, ne sme da izađe da brani nekoga na demonstracijama. To je izlazak jedne institucije na ulicu i sprečavanje sloboda i protesta. Ko je doneo odluku da izađe ministar odbrane na demonstracije? Čija je odluka to da se ministar pojavi sa „Kobrama“, vojnom formacijom, na ulici? Da li ste razmišljali, ministarka pravde, o tome? Da li u nekoj normalnoj državi, demokratskoj, danas može da se pojavi ministar odbrane...? Znate šta to znači, kada izađe? Njegovo je da brani granice, da štiti državu. Od čega? Šta je štitio on tog dana na ulici? Tobože, on štiti neku trudnicu. Otkud trudnica neradnog dana? Jedino je trudnica došla da radi. Mnogo je to providno i mnogo je prosto, primitivno i necivilizovano. Prema tome, sve ste pomešali. Hoćete da uplašite narod, hoćete da uplašite omladinu, hoćete da iritirate omladinu. Dajte, spustite malo loptu. Hoćete da uplašite i opoziciju, hoćete sve one koji ne misle kao vi da uplašite. Spustite loptu, to je normalan proces, demonstracije, protesti. Zaboravite te reči, gospodo, govor mržnje. Zaboravite to. Ne znam da u Srbiji ima fašizma. Mi smo ovde imali jednu partiju koja ima u svojim redovima... jedni izađu, ovi su fašisti, a drugi se bore protiv fašizma, podele se da bi bili u javnosti, jer nemaju o čemu da pričaju. Ne znaju ništa drugo da iznesu, nemaju nikakav program, nemaju ništa. Nikad nisu smeli da uđu u vlast, nikad nisu smeli da uzmu neku ozbiljnu funkciju, ali zato oni nađu neke fašiste, pa prave proteste protiv tih fašista, pa zajedno odu na piće posle, u isti restoran. To ne vodi ka dobrom. Delili ste nas u Srbiji na podobne, nepodobne, četnike, partizane, izdajnike. Sada nas delite na navijače, ko je za ovu opciju, ko je za onu. Sve ste potrošili i sve ste ugasili. Hajde da ugasimo i te klubove, da pustimo decu da se bave nekim drugim stvarima, da pobegnu od sporta. Umesto da dovodimo omladinu na igrališta, mi tražimo da se igra utakmica pred praznim stadionom. To iritira ljude i to pravi probleme. Pa, i nema gledalaca. Bio sam na evropskim i svetskim prvenstvima u pojedinim sportovima, pred dvadeset-trideset gledalaca, neće niko. Kada gospođa ministarka tamo dođe, ona sve upropasti. Ona ne zna da je poslala atletičare na pripremu, da nisu platili pripreme, pa su proterali ljude u jedan sat iz Budimpešte; proterali nas iz države zato što ne plaćamo račune. Nije platio onaj čovek koji plaća u Ministarstvu sporta. Čovek kaže – nema para. Vi sada hoćete sve to da rešite zakonom, da zastrašite, da strpate nekoga trideset dana u zatvor, da ne mogu roditelji da ga nađu, da ne znaju gde mu je dete, kao što se sada događa. Prema tome, jurite vi nasilnike, jurite vi te organizatore, jurite ove vaše što sede po klubovima i organizuju svoje seanse. Oni su odgovorni za te klubove u kojima sede i tamo niko nikoga ne sme da dirne, a tamo gde oni ne sede, gde nije uspeo Mišković da uzme sve i da privatizuje, tamo može da se gazi kako ko hoće. Prema tome, gladan narod, mora nešto da radi. Ne može gladan da sedi kod kuće; neke aktivnosti mora da ima da bi došao do nečega. Životinja, kada je gladna, ide i trči, traži hranu. I čovek gladan mora da izađe da protestuje i da traži. Dakle, 500.000 ljudi gladuje u Srbiji. Gospodo, mi prvi put uvozimo mleko, meso. Zašto? Pitajte ministra Dragina, pitajte ga zašto se to radi. Zašto su bile ovako pogrešne privatizacije? Svakog dana otvarate neku fabriku, a ukupno niste zaposlili hiljadu ljudi. Pričate o „Fijatu“, o tom programu već godinama, a tamo radi hiljadu ljudi, a grad ima 250.000 ljudi. Razmislite malo koliko košta jedno radno mesto u „Zastavi“. Ovi iz „Fijata“ samo uživaju i kažu – ovo nigde nema, samo u Srbiji. Sada ste našli neku „Juru“, lomatate se po Kini, ne znate ni vi šta hoćete. Zar naše firme ne mogu da naprave most? Zar naša „Mostogradnja“ ne može da napravi most? Treba Kinezi da dođu i da vam naprave most i da dovezu iz Kine, to je vaša ideja. Zašto? Koliko ste uložili u investicije ove godine? Nalazite sredstva tamo, tražite ih i tamo gde ih nema, jurite gde će Srbija izgubiti, a ne tražite ih tamo gde stoje pare, jer tamo ste se obrukali, uzeli ste, niste završili posao. Zašto niste završili poslove koje ste uzeli? Koliko kreditnih linija nije realizovano danas? Zato što nema ko da napravi. Vi se ne bavite time, vi se bavite huliganima, nasiljem. Šta će da pomisli neko iz ambasade ko gleda naš „Dnevnik“? Da smo mi zemlja čuda, siledžija, nasilnika, fašista, neofašista itd. Šta će da pomisli mlad čovek koji dođe u Srbiju spolja? Pomisliće, daj da bežim odavde što pre. Ali, to nije tačno. Ovo je mirna država. Svuda u okruženju ima više nasilja nego kod nas. Nemojte praviti i inscenirati nešto čega nema. Sami đavola tražite. Manite se tog posla. Prema tome, bavite se problemima kojima treba da se bavi jedna ozbiljna vlada. Gospođo ministarka, demonstriraju vam sudije, štrajkuju sudovi. Vi ćete sada da tražite produženje pritvora na tri godine. Zašto? Ne radi vam sud. Možete da ih držite koliko hoćete. Zašto ih držite u pritvoru? Neće ljudi da rade, ne plaćate ih, ne plaćate nikoga. Sve hoćete na veresiju. Zato Kalanovićka ima svoj budžet; kada se prošeta kroz Srbiju ona samo sipa, ali u regionalne stranke da se učlane. Moja predsednica opštine, iz Rače, došli su, svi odbornici i vi, gospođo, da dođete u regionalnu partiju, pa dolazi „Jura“. Nećete da potpišete, nema „Jure“ u Rači. Došla „Jura“, da vidimo šta ćete sada da uradite. To je vaša demokratija. Za to smo se mi borili. Da zaključim, na pogrešnom ste putu potpuno. Vratite se na normalan put i biće sve u redu. Borite se, neka institucije rade svoj posao, neka se bore protiv nasilja, to im je posao i zato su plaćeni, a mi, gospodo, ovaj parlament, treba da se bavimo ozbiljnijim temama nego što su ove.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Prvo, po Poslovniku, gospodin Dejan Nikolić.
Poštovana predsednice, uvažena ministarka, mislim da je povređen Poslovnik, član 107, odnosno dostojanstvo Narodne skupštine. Kada vam neki poslanici govore o civilizaciji i civilizovanom ponašanju, to je podjednako tužno kao i nazivanje kriminalaca na motorima koji bacaju molotovljeve koktele na policiju, to je podjednako tužno kao i ovo prvo o čemu sam govorio. Kada kriminalci koji napadnu trudnu ženu u Demokratskoj stranci, koja je radila jer Demokratska stranka radi sedam dana u nedelji, jeste vređanje zdravog razuma... Zato, molim vas da povedete računa o tome šta pojedini poslanici govore u ovom parlamentu.
Ja zaista molim, evo sada i na vašu inicijativu, da svi vodimo računa o dostojanstvu Skupštine. Iskreno mislim da se šefovi poslaničkih grupa obraćaju pre svega onima za koje pretpostavljaju da ih razumeju. Meni se čini, kao i vama, da to nije u redu, ali moraće i oni i građani da sude o tome. Mi prosto nemamo mogućnosti da samo kvalifikujemo, već treba da damo mogućnost, posebno šefovima poslaničkih grupa, da govore građanima i da oni ocenjuju sadržaj onoga što govore. Gospodin Jovanović, povreda Poslovnika.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 107; ne mislim samo na gospodina Ilića, mislim i na neke prethodne govornike. Ja se slažem, gospođo predsednice, sa vama, ali nažalost, to pravilo ne može da se primeni u ovom slučaju. Naravno da je Skupština mesto gde mi najmanje govorimo jedni drugima. Mi se ovde u parlamentu obraćamo onima na koje želimo politički da utičemo. Način na koji to radimo u ovako teškoj situaciji je katastrofalan. Mi možemo da nastavimo da živimo izvan ove sale u dva plemena ili tri plemena i da režimo jedni na druge. Kakva je to zemlja gde neko puca u fotografiju predsednika stranke, a ta zemlja dopusti da se taj neko ne nazove pravim imenom, nego se zove demonstrant koji je nezadovoljan politikom vlasti? Izvinite, ja sam poslanik u parlamentu koji je doneo jedan zakon. Na osnovu tog zakona, ljudi u mojoj zemlji, građani ove zemlje, Beograđani, odlučili su da ostvare jedno svoje ljudsko pravo. Taj zakon njima jednako dopušta da žive u ovoj zemlji, pozivajući se na to pravo. Kao što mislim da radikali imaju pravo, na osnovu tog zakona, da traže nekog srpskog lekara da analizira Šešeljev zdravstveni karton, pa da kaže kakvo je zdravstveno stanje Šešelja, a ne da nam Rusi govore o tome kakvo je zdravstveno stanje Šešelja, jer ovde neko ne veruje izveštaju Haškog tribunala. Ja mislim da je to sramota, gospodine Jojiću, slažem se sa vama. Ali, takođe je sramota kada vi merite moju sposobnost da budem dobar roditelj kroz moj stav prema nečijoj želji da voli nekoga na drugačiji način nego što to većina u Srbiji želi. Izvinite, ako se neko ne slaže sa tim, to mu ne daje za pravo da ga ubije. Ako je neko Tadićev politički protivnik, nemojte, Iliću, da pravimo od ove zemlje društvo u kome će se oni ubijati. Na šta to liči? Hajde da vratimo ovo... U redu, ako je neko nezadovoljan politikom Vlade, neka svoje nezadovoljstvo… Mi smo nezadovoljni time što radi Palma. Nemam pravo da kritikujem one koji to govore o „Paradi ponosa“, a da ćutim o Palmi. On je deo vaše vladajuće koalicije, pa, Cvetkoviću, dovedi njega prvo u red, pa se drugima obrati. Mislim da to tako ide u normalnim demokratijama. Ali, neko ovo sluša, a nema onu sposobnost razumevanja i tolerancije koju imamo mi jedni prema drugima, pa će opet isterivati pravdu na način na koji definitivno do pravde ne može da dođe, nego samo do veće nesreće.
Gospodine Jovanoviću, ne ostaje ništa, nego da se i sa vama složim. Evo da vidimo da li će doprineti dostojanstvu Skupštine izricanje mera na verbalizaciju koju imaju pre svega šefovi poslaničkih grupa. Ima mesta komentaru; kao što znate, ja sam i jednog i drugog govornika pre vas, i trećeg, tokom izlaganja prekinula, zamolila da povedu računa o sadržaju, načinu, tonu itd., ali izricanje mera bi se moglo podvesti pod moje neadekvatno tumačenje političkih poruka koje oni šalju. Mislim da građani treba da znaju njihove političke poruke. Izvolite.
Naravno, ne mislim da jedna opomena može to da reši, ali mislim da ako ćutke prelazimo preko svega toga na kraju stvaramo ambijent u kojem će neko pomisliti da je to valjda normalno. To je naš problem. Ja ne mislim da vi sad kao predsednica treba nekome da oduzmete reč. Naravno, jedino što nam preostaje jeste da se oslonimo na zdrav razum u društvu, ali upravo se ta većina koja je razumna pomerila iz ove naše realnosti, pa je 5. oktobar protiv 10. oktobra, a 99% ljudi sa strane to posmatra. Ti ljudi su taoci tog nenormalnog odnosa. Zato nam je ovde potrebna šira rasprava od ove na koju smo sada prinuđeni. Naravno, oni koji insistiraju na demokratiji, na zaštiti ljudskih prava, građanskih sloboda imaju priliku da glasajući za naš amandman koriguju ovaj zakon i na takav način omoguće policiji, tužilaštvu i sudovima da budu efikasni u suzbijanju svake vrste nasilja, a da se pri tom ne dovode opšte slobode u pitanje.
Ako niste zadovoljni mojim odgovorom, da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo? (Ne.) Reč ima gospodin Markićević.
Poštovana predsednice, reklamiram član 27. važećeg poslovnika. Želim da uporedim neke situacije koje se događaju ovde i odnos predsedavajućih Skupštine (ne vas, naravno, hvala Bogu da vi trenutno predsedavate jer možemo da govorimo) sa nekim stavovima poslanika iz vladajuće koalicije danas. Uopšte ne želim da tumačim šta su rekli koleginica Nada Kolundžija i kolega, čini mi se, Nikolić, samo nije dozvoljeno da oni vas upućuju na poštovanje Poslovnika i kome vi treba da date kaznu. To je zabranjeno, to nam sami kažete. Gospodin Spasojević je pre neki dan od gospođe Čomić u 56. sekundi dobio opomenu zato što je ona smatrala da nema povrede Poslovnika. Prema tome, i gospođa Nada Kolundžija i gospodin Nikolić su reklamirali, a očigledno nije bilo povrede i trebalo je da im date opomenu. Inače, da je bilo povrede Poslovnika, vi biste izrekli neku kaznu gospodinu Iliću. Dakle, molim vas, ovo je sada primer dvostrukih aršina, to omladinu nervira, nepravda – prema jednim poslanicima ovako, a prema drugim poslanicima je tako. Gospodine Jovanoviću, iskoristiću ovih pedeset sekundi koliko još imam do dva minuta. Ne borim se sa svojim mišljenjem i savešću. Možda sam konzervativan, gospodine Jovanoviću, ali ono što sam mislio pre dvadeset i trideset godina o Ravnoj gori mislim i sada. (Predsednik: Nemojte se obraćati, molim vas, gospodinu Jovanoviću.) Izvinjavam se. Problem nekih poslanika koji su govorili pre mene je što su bili ravnogorci, što su imali čast da ih vladike krste, pa im se to sada ne sviđa, zato što to nije isplativo, a liberalne ideje su isplative. Odakle, valjda će se jednom saznati u ovoj zemlji. Dakle, ja sam ostao ravnogorac, gospodine Jovanoviću, za razliku od vas. Vi ste u politiku ušli sa krstom i kao predstavnik Ravnogorskog pokreta. Odričete se tih ideja, ali nemojte da pljujete na one koji su ostali verni tim idejama, gospodine Jovanoviću. Hvala lepo.
Gospodine Markićeviću, mislim da nisam povredila Poslovnik. Vi ste učinili što i gospođa Kolundžija, savetujete mi kako da vodim sednicu. Pravo svakog poslanika je da stavi primedbu na način kako ja vodim sednicu, da se pozove na određeni član, a moja obaveza je da procenjujem vaše sugestije i da ih najčešće, kada ste vi u pitanju, ne prihvatim. Gospodin Čedomir Jovanović, replika.
Naravno, biću kratak. Mislim da je svakom normalnom čoveku valjda jasno koliko je nesrećna zemlja u kojoj svi moramo da živimo pod jednim šinjelom. Ne mislite valjda da vama ja sada ovde u parlamentu objašnjavam razloge zbog kojih sam kršten i način na koji sam kršten. Mislim da je to stvarno glupo, pre svega. Valjda je to neko ljudsko pravo. Što se tiče tog drugog, ušao sam kroz studentski protest. Iako nemam nikakvih sklonosti ni razumevanja za to što simbolizuje Ravnogorski pokret, mislim da ih mi ničim nismo ugrozili, a pogotovo ne na onaj način na koji su oni koji sebe smatraju zaštitnicima srpske tradicije svoju borbu sveli na jurišanje na Urgentni centar, paljenje stranaka i pljačkanje radnji. Bar da ste krali domaće patike, nego ste krali omražene američke. Ovim ću završiti svoju repliku. Prosto mislim da je način na koji vodimo ovu raspravu u velikoj meri uzrok problema o kojima razgovaramo, svakako u mnogo većoj nego što su to navijačke grupe koje smo deformisali svojim nevaspitanjem.
Gospodine Jojiću, vi imate pravo na repliku, isto ste pomenuti. Izvolite.
Imam samo objektivan pristup svim oblicima nasilja i želeo bih da se zakon primenjuje podjednako za sve, i za one nasilnike, ako su nasilnici, ali oni su se zvali 5. oktobra demonstrantima…. (Predsednik: Izvinite, kome replicirate? To ste vi govorili. Sebi?) Čedomir Jovanović je na tu temu upravo govorio i osporavao neke činjenice. (Predsednik: Ne razumem kome replicirate, a javili ste se za repliku.) Izvinite, molim vas, dozvolite da obrazložim, jer on je mene pogrešno protumačio. Podjednako gledam one koji su palili Skupštinu 5. oktobra 2000. godine i one koji danas rade nešto što predstavlja krivično delo i prekršaj. S druge strane, isto tako moram da vam kažem, a tu su i kolege pravnici iz Demokratske stranke, da su građani pred zakonom i Ustavom jednaki. Što se tiče ovih protesta, paljenja i ovih nezadovoljstava, vidite da imate i u Francuskoj velike proteste, u Sloveniji, Nemačkoj i u drugim zemljama. I tamo ima paljenja, ali tamo Sarkozi nije rekao Francuzima – vi ste fašisti, kriminalci, džukele, lopovi i bitange. Ne, on primenjuje zakon. Upravo zato sam ja legalista, u smislu da svi treba da budemo jednaki pred zakonom. Svaki oblik nasilja mora biti sankcionisan, ali adekvatno. Ako je njih troje ili četvoro predvodilo grupu... Molim vas, 5. oktobra „delije“ su ovde palile i žarile sa Makijem, upadale u ovu stanicu u Majke Jevrosime i oduzimale oružje. Morate da shvatite da svi oni koji ne misle kao aktuelna vlast u svakom slučaju nisu neprijatelji ove države i neprijatelji ovog naroda, to su samo nezadovoljni građani.
Gospođa Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici vlasti, Vlada nas danima obasipa nekim vrlo čudnim odlukama. Poslednja u nizu tih vrlo čudnih odluka je i ova danas. Od nas se traži da Zakonik o krivičnom postupku menjamo zbog jednog društvenog događaja, zbog jedne utakmice koja tek treba da bude odigrana. Da li je to normalno? Da li smo mi uopšte normalna zemlja ako takve stvari činimo? Da smo banana država, da smo neka bantu država, gde ne postoje zakoni i gde državi na raspolaganju ne stoje nikakva druga sredstva, ja bih ovo razumela. Gospodo, podsetiću vas, mi smo država u kojoj je na snazi najrigorozniji zakon, Zakon o sprečavanju nasilja na sportskim utakmicama. Osnovni problem je samo u tome što se on ne primenjuje. Ja sada upućujem pitanje, ne samo ministru pravde, već uopšte predstavnicima vlasti, zbog čega se on ne primenjuje? Šta je to toliko sporno u njemu da bi se primenio? Podsetiću vas da je za vreme naše vlasti taj zakon izmenjen. Izmene su izvršene u skladu sa engleskim modelom i on je postao najrigorozniji. To je urađeno za vreme naše vlasti. Država, da želi i da hoće, može da obezbedi da svaki sportski događaj u državi prođe mirno. Zašto se to ne radi? Ne radi se samo zbog toga što pod udar tog zakona mogu da dođu i sami sportski klubovi, gde sede predstavnici naše vladajuće većine. Sada pitam prvenstveno ministra pravde da li je to ključni razlog zbog čega se on ne primenjuje? Takođe ću da vas podsetim da u tom zakonu postoji jedna odredba koja kaže da je moguće da se licu za koje policija ima saznanja da će da čini nasilje na sportskim priredbama, odnosno utakmici, i koje poseduje kriminalni dosije, izrekne mera udaljenja sa sportske priredbe. Da predočimjavnosti šta to znači: ukoliko ona bude izrečena (izriče je sud), sam nazoviizgrednik bi imao obavezu da se javi u policiju neposredno pre same utakmice i da iz te iste policijske stanice posmatra utakmicu preko televizije, ukoliko je za to zainteresovan. Ponovo ću da uputim pitanje gospođi ministru – da li je ova mera prema ikome izrečena? Ako jeste, priznajem da možda nemam informaciju o tome. Neka nam samo odgovori protiv koliko lica je ona trenutno na snazi. Gospođo ministre, u ovoj oblasti se ne radi ništa, sem što se daju jake senzacionalističke izjave. Naravno da razlozi za to postoje, upravo sam ih objasnila pre par minuta, ali mi nije jasno da se apsolutno ništa ne radi, iako mogućnosti za to postoje. Umesto primene zakona, vi posežete za promenom Zakonika o krivičnom postupku, gde se pritvor pretvara u krivičnu sankciju. Jako dobro znate da pritvor nije kazna i da je to izuzetna mera i da ne može da se primenjuje kao pravilo. Ovom izmenom Zakonika o krivičnom postupku vi činite da ona postane pravilo. Znam da ste vi imali u vidu da se ovo pravilo odnosi na izgrednike, ali ovakvom izmenom Zakonika o krivičnom postupku vi ste nam dali pravo da se ono primeni protiv svih lica i protiv svih krivičnih dela za koja su propisane kazne zatvora više od pet godina. Ako je namera bila da se prvo lica pritvaraju, pa da se protiv njih traže dokazi dok su u pritvoru, hajde onda da ukinemo sudove. Šta će nam sudovi, neka policija hapsi, neka privodi, neka ona presuđuje. Da li je to cilj ove države? Da li smo mi dostigli taj nivo demokratskog razvoja da nam je to cilj? Nažalost, ovo podseća na neke neuspešne akcije iz nedavne prošlosti, gde su se flagrantno kršila ljudska prava. Nadam se da ovde nije takav cilj. Ne bi trebalo da nam ovakve izmene predstavljaju ponavljanje nečega što se u istoriji pokazalo da nije dobro. Takođe ću da vas podsetim da su kapaciteti naših pritvora 12.000; znači, 12.000 lica može da bude pritvoreno, odnosno zatvoreno u isto vreme u našim zatvorima. Trenutno kaznu zatvora... Znači, pravosnažne presude kojima su izrečene kazne zatvora izrečene su protiv 16.000 lica. Zaključujete sami da 4.000 lica čeka na izdržavanje kazne zatvora. Da li je to tendencija koju treba da sledimo ovakvim izmenama? Takođe, nisam sigurna da su ova rešenja u skladu sa međunarodnim standardima. U ovo sam imala prilike još više da posumnjam onog trenutka kada sam u obrazloženju pročitala da ovakva rešenja nisu u suprotnosti sa međunarodnim standardima. Moraćete da priznate da je to vrlo čudna formulacija, koju nismo imali do sada prilike da vidimo u obrazlaganju naših zakonskih predloga. Naravno, to je, onako nesigurno i za samog predlagača, napisano u poslednjoj rečenici. Nije mi bilo teško, imala sam vremena da pogledam kako stvari stoje u drugim državama, prvenstveno u državama u samom okruženju. Uzećemo primer BiH, gde se kaže: „U vanrednim okolnostima, ako je reč o krivičnom delu za koje se može izreći kazna zatvora od deset godina ili teža kazna“. Govorim o prvoj izmeni ZKP. Zatim, Hrvatska: „Istražni zatvor je nužan radi neometanog odvijanja postupka zbog posebno teških okolnosti počinjenja kaznenog dela za koje je propisana kazna dugotrajnog zatvora“. Ako pročitate na šta se odnosi dugotrajni zatvor, kroz sam zakon videćete da se on odnosi upravo na ona dela za koja su propisane kazne zatvora iznad deset godina. Crna Gora – isto deset godina. Dalje, uzeću jednu evropsku državu, Norvešku. U članu 172. se kaže: „Pritvor će se odrediti prema licu koje je osumnjičeno za krivično delo za koje je predviđena minimalna kazna od deset godina zatvora“. Znači, šta mi ovde činimo? Mi ovde činimo nešto što nije u skladu sa međunarodnim standardima, što nije u skladu sa evropskim zakonima. Druga izmena Zakonika o krivičnom postupku tiče se skraćenog postupka i ovde se pritvor sa osam dana produžava na trideset dana. Podsetiću sve da je uloga skraćenog postupka da se postupak brže okonča. Znači, podrazumeva se da već imamo dokaze na osnovu kojih je moguće neposredno optuženje, na osnovu kojih postoji mogućnost da se direktno optuži, odnosno da se podigne optužni predlog. Sama istraga je u toj situaciji preskočena. Naravno, postoji mogućnost da sudija, istražni sudija, predvidi određene istražne radnje, ali to su istražne radnje, one se završavaju, predmet se vraća. Znači, suština skraćenog postupka je upravo brzo postupanje. Ovim izmenama Zakonika o krivičnom postupku vi obesmišljavate sam smisao skraćenog postupka. Ne radi se to na takav način. Iza ove odredbe stoji samo neznanje, stoji nesposobnost da se u roku od osam dana preduzmu sve neophodne mere za samo postupanje. Ovako se, nažalost, prvenstveno mislim na ovu prvu izmenu Zakonika o krivičnom postupku, i na ovu drugu koja je vezana za sam skraćeni postupak, menjaju međunarodni krivično-pravni standardi. Menja se nešto što postoji decenijama unazad i što jedna normalna, stabilna, pravna država sebi nikad ne bi smela da dozvoli. Dalje, umesto da se ugledamo na neke stare evropske zemlje sa dugom krivično-pravnom tradicijom, u kojima je, naravno, nezamislivo menjanje ovih standarda, mi smo se odlučili da promenimo ZKP zbog jedne utakmice. Da bi javnosti bilo jasno o čemu govorim, samo ću da se pozovem na neke krivične zakone koji su važili, ili još uvek važe, dugi niz godina. Recimo, nemački zakon važio je od 1871. do 1950. i neke godine. Je l' vi shvatate koliko je to vreme? Francuski – od 1810. do 1994. godine, znači 180 i nešto godina. Holandski, sa nekim izmenama, pošto to vreme samo nalaže, još važi, od 1886. godine. U Danskoj je na snazi zakon iz 1930. godine, a u Švajcarskoj iz 1942. godine. Zašto sve ovo govorim? Govorim zbog toga što efekti promene jedne odredbe u krivičnom pravu ne mogu da se vide odmah, oni se vide za dvadeset, odnosno više godina. Vi tek na osnovu toga možete da znate da li je neko rešenje dalo ili nije dalo rezultate. Zato je potpuno besmisleno ad hoc menjati zakon, a još besmislenije je menjati same krivične standarde. Ovim pokazujete, naravno, da nemate viziju, da nemate znanje i da nemate stručnost kako određeni problem, koji vam se pojavio u društvu, da rešavate. Nije isključivo cilj i način represija. Ne može se samo represijom rešavati nasilje. Ono na taj način postaje veće, ono se samo produbljuje. Vlast treba prvenstveno da stvori uslove za bolji život. Vlast treba da stvori bolje društveno-ekonomske uslove u samoj državi, umesto što obećava da će nekad, za dvadeset-trideset, možda i duže, biti bolje. Ta nerealna obećanja su nas dovela do toga da je danas, za dve godine više od 250.000 ljudi ostalo bez posla, da imamo najnižu prosečnu platu u regionu, nižu nego u Albaniji i da je 650.000 ljudi bukvalno na ivici gladi. To su pogubne činjenice koje opisuju beznađe situacije u Srbiji. Nasilje je nesumnjivo nešto pred čim crveni celo društvo, nikom od nas nije bilo prijatno da gleda one scene iz Đenove, ali ono se ne može posmatrati izolovano, izopšteno od sveukupnog društvenog konteksta. Zato je neophodno da se svi zajedno potrudimo da nam bude drugačije društvo, prvenstveno mislim na preventivno delovanje kroz ulogu porodice, škole, medija, sportskih klubova. Takođe ću vas podsetiti da u Zakonu o sprečavanju nasilja postoje odredbe koje jasno apostrofiraju edukativnu ulogu sportskih klubova. Da li su sportski klubovi ikada do sada održali bilo koje predavanje, tribinu, pa, recimo, seminar o tome kako treba da se ponašaju lica na samoj utakmici? Naravno da nisu. Nekome ovo deluje vrlo smešno, ali to je izuzetno važno za one koji prvi put dolaze na fudbalske utakmice. Vrlo je važno da shvate kodeks ponašanja koji ne sme da se krši. Sudovi i policija su poslednja karika u ovom lancu. Oni na raspolaganju imaju samo zakon, koji je dobar, samo je potrebno da se primeni. Nažalost, rekla sam zbog čega se ne primenjuje – i zbog toga što bi možda pod njegov udar došli i neki predstavnici vladajuće koalicije. Sada se, na kraju, od „reformisanog“ pravosuđa traži da primenjuje ovaj ZKP, i to od subote. Vrlo zanimljivo. Moram da kažem da je pravosuđe kao takvo vrlo negativno apostrofirano u izveštaju Evropske komisije. Da li će možda i zbog primene ovih odredaba o pritvoru, koje ne nalaze svoje mesto ni u jednom zakonodavstvu evropske države, pravosuđe da trpi kritike Evropske komisije, videćemo u samom izveštaju. Naravno, jedno je sigurno, da Evropska komisija ne gleda blagonaklono na postupak reizbora. Smatraju da on nije izvršen u skladu sa evropskim standardima i, naravno, da je pravosuđe, to smo imali priliku svi da čitamo u poslednje vreme, na vrhu najnegativnijih učinaka ove vlade i najveća zamerka Evropske komisije. Da li će i ono da nađe svoje mesto u izveštaju, ostaće da vidimo 9. novembra. Na kraju, da zaključim, Demokratska stranka Srbije podržava svaku odlučnu akciju države, uopšte društva, da se problem izgrednika i nasilnika potpuno, jednom za svagda, stavi ad akta. Smatramo da za to postoje zakonske mogućnosti i da država, odnosno sudovi i policija trebada primenjuju ono što već imaju na raspolaganju. Mi smo kao stranka, protiv koje se u poslednje vreme vodi najbrutalnija kampanja upravo kada je ovo pitanje na dnevnom redu, vrlo zainteresovani da se ovo pitanje reši, ali ako je način da se rešava putem onoga što danas predlažete, onda ste na pogrešnom putu. Vrlo je čudno, ukoliko već postoji najrigorozniji zakon u našoj državi, koji na efikasan način može da se obračuna sa samim izgrednicima i nasilnicima, da uopšte nemamo nikakve rezultate ili da su rezultati tog obračuna jedva vidljivi.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe je iskorišćeno šesnaest minuta. Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, za svojih pet minuta ću kratko reći, kroz primere, recimo, današnjih naslova u novinama, u kojoj smo situaciji, vezano za predložene izmene krivičnog zakonika. Srbija postaje izvoznik bezbednosti, kaže ministar odbrane povodom učešća srpske policiji i vojske u mirovnim misijama. Za to vreme treba da promenimo ove članove zakona, valjda zato što smo manje bezbedni. Kako onda, kao nebezbedni, ugroženi od huligana, možemo nekome da izvozimo bezbednost? Kaže, u otpad, povodom ovih vakcina za svinjski grip, ko se toga još seća, 4,8 milijardi evra... Krajem meseca im ističe važenje. Za to vreme, ministar juče vređa poslanike u parlamentu. Kažu, moguć je uvoz mleka iz Nemačke. Za to vreme pričamo o Keki i danas, a ne o tome što nema mleka. Četvrtina građana u Srbiji boluje od depresije, naučno utvrđeno, a očekujemo da svaka četvrta porodica, koja ima nekog depresivnog, na pravi način vaspitava omladinu, upućuje je da zna šta je tolerancija itd. Inflacija je iznad gornje granice, gura je nagore rast cena prehrambenih proizvoda. To je nasilje nad porodicama koje nemaju novac za hranu, a posle su kriva njihova deca, ili roditelji što ne stignu da decu vaspitavaju na pravi način. Nemojte da neko pomisli da na ovaj način pravdam nasilje. Ne, samo govorim šta su uzroci i šta je sve dovelo do toga. Sledeći izveštaj o napretku Srbije ka EU sadržaće kritike na račun, pod jedan, reforme pravosuđa. To je danas objavljeno. Verovatno će ove izmene i dopune doprineti da se poboljša slika o našem pravosuđu ili o nama kao donosiocima zakona u Srbiji. Neotpočinjanje procesa restitucije, situacija u Sandžaku, situacija u medijima, to su četiri najveće primedbe. Svi se spremaju da potroše „Telekom“. Vlast će „pojesti“ sav novac od „Telekoma“. Naravno, ovde se o tome ne govori, nego se govori o derbiju. Derbi je mnogo važniji. Sto hiljada gladnih više u ovoj godini. Nekada se na utakmice išlo porodično, to je takođe jedan današnji naslov. Recimo, ja sam prvi put na fudbalsku utakmicu išao sa svojim ocem, koji je inače, gospođo ministarka, penzionisani sudija Okružnog suda. Radio je u pravosuđu četrdeset godina. Ne znam koji roditelj može danas decu da vodi i koliko njih ima da na fudbalske utakmice idu sa svojim očevima? Odakle mu novac za dve, tri, šest karata u toku meseca, koliko ima utakmica, da bi ih posmatrali? Nisam išao sa svojim vršnjacima, išao sam na utakmice sa svojim ocem, pa tek kasnije, kada sam postao punoletan, sa svojim vršnjacima, ali sam već u to vreme imao izgrađeno mišljenje šta je sportski događaj, šta je utakmica, za koga se navija i zbog čega se navija, i zašto se onaj drugi ne mrzi. Danas nije takva situacija. Svi smo za to krivi. Da li ove izmene, čak postoji pitanje, ZKP-a krše prava građana? Mislim da krše i zbog toga neću glasati za ovaj predlog izmena, a o detaljima ću pričati kada bude rasprava o amandmanima. Zašto? Zato što Evropska povelja o ljudskim pravima i Univerzalna deklaracija zabranjuju donošenje novih zakona ili delova zakona kojima se umanjuje već postignuti stepen ljudskih prava. Gospodo poslanici, naročito iz vladajuće većine, toliko ste se ovih dana zalagali za poštovanje ljudskih prava, i bili ste u pravu. Ovi su imali pravo da protestuju i niko nije imao pravo da ih fizički u tome sprečava, mada su i ovi drugi imali pravo da protestuju protiv njih, ali ne da upotrebljavaju nasilje. Ali, ako već tako mislite i ako se već za to zalažete, upravo zbog Evropske povelje o ljudskim pravima i Univerzalne deklaracije, koja zabranjuje donošenje novih zakona ili delova zakona kojima se umanjuje već postignut stepen ljudskih prava, bilo bi dobro da u danu za glasanje glasate protiv ovog predloga, jer on upravo to čini i ovo će takođe doprineti tome da Srbija sporije napreduje ka EU. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, uvažena gospođo ministarka, vrlo kratko ću govoriti. Mi ovde danas menjamo samo dva člana ovog zakona. Jedan se odnosi na krivično, odnosno u kom slučaju može da se izrekne mera pritvora, dakle, za delo za koje je zaprećena kazna do sada je bilo deset godina, sada je pet godina, i koliko može najduže da traje pritvor. Dakle, nije tačno da se ovom odredbom koja se sada menja na ovaj način određuje pritvor kao rok od 30 dana. Dakle, to je samo mogućnost da u nekim posebnim slučajevima pritvor može da traje i 30 dana. Da li se ovde radi o represiji? Mislim da ove izmene ni na koji način ne pooštravaju kaznenu politiku i da na taj način država ne povećava represivne mere u odnosu na bilo koga. Radi se, po mom dubokom osećaju, i zato će Poslanička grupa Za evropsku Srbiju u danu za glasanje glasati za ovaj zakon, o potrebi da se procesuiranje počinilaca krivičnih dela učini efikasnijim. U tom smislu, svi oni koji pričaju o deci, o nezadovoljnim građanima koje će ovo pogoditi, o socijalnim teškoćama građana na koje se ovo odnosi zapravo obmanjuju javnost. Ovde se radi o počiniocima krivičnih dela, i to teških krivičnih dela, za koja je zaprećena kazna najmanje pet godina. Mislim da nije pošteno da bilo ko obmanjuje građane da to ima veze sa bilo kakvim ispoljavanjem nezadovoljstva, protestima itd. Svako ima pravo da izražava svoje mišljenje. Svako ima pravo da protestuje na način koji je zakon predvideo. Dakle, ne radi se o onima koji hoće da iskažu svoje nezadovoljstvo, radi se o onima koji krše zakon i ugrožavaju imovinu, bezbednost i živote ljudi. Ono što je ključna stvar kada neko hoće da nam ospori to da mi na neki način suspendujemo stečeni stepen ljudskih prava, moram reći da to zvuči prilično besmisleno, jer jedno od osnovnih prava jeste pravo na mir, bezbednost, sigurnost imovine i života. Obaveza je države... Jer, država jedina ima represivne sisteme, odnosno mere kojima može da omogući svakom građaninu da ostvaruje ta elementarna ljudska prava, a to je pravo na svaki oblik bezbednosti, i da istovremeno kažnjava sve one koji na bilo koji način ugrožavaju ovo osnovno ljudsko pravo. U tom smislu, ove žalopojke nad onima na koje će se ovo odnositi zapravo su, u izvesnoj meri, podrška onima koji čine nasilje, s jedne strane. S druge strane, to jeste na neki način onemogućavanje, odnosno iznošenje političkih stavova koji državu treba da učine manje efikasnom u sprovođenju onoga što joj je osnovna obaveza, a to je da štiti svakog građanina, njegov život i njegovu imovinu. Hvala vam.
Iskorišćeno je tri minuta i četrdeset sekundi od vremena predsednice poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem se svim predstavnicima poslaničkih grupa koji su do sada diskutovali povodom izmena ovih članova Zakonika o krivičnom postupku. Radi dalje diskusije i razjašnjenja određenih pitanja koja su pokrenuta u prvom delu diskusije u ovom uvaženom domu, želim svima da kažem da se ne osećam ni slabo ni nezaštićeno, naprotiv, osećam se veoma zaštićeno zato što postoji država koja sa svojim organima brine o tome. U ovom momentu želim da ukažem na činjenicu da je došlo do velike eskalacije nasilja. Država pokušava da adekvatno reaguje na to. Ove odredbe imaju i preventivni i represivni karakter. Preventivni karakter – da osujeti bilo koga ko možda ima nameru da ubuduće to čini, da ne čini. Zna se šta će ga čekati. Represivni karakter – oni koji su pravili izgrede, nevezano za to da li su to krivična dela ili prekršaji, biće adekvatno sankcionisani ili će njihovo prisustvo biti osigurano u toku krivičnog postupka. Takođe želim da ukažem na još jednu činjenicu koja se više puta ovde spomenula kao teza, a to je da se ove izmene čine usled toga što se očekuju određeni događaji na budućem derbiju, na utakmici koja je zakazana za subotu. Želim svima da kažem da je to potpuna dezinformacija. Ne činimo to zbog buduće utakmice, već zbog određenih izmena koje su usledile krajem prošle godine. Svi smo imali priliku da u ovom uvaženom domu slušamo raspravu vezanu za izmene Krivičnog zakonika, gde je uvedena određena inkriminacija za krivično delo izazivanja nereda na sportskim priredbama, znači, proširena je inkriminacija na javne skupove. Na osnovu tih izmena sada se lica koja su činila izgrede na „Paradi ponosa“ procesuiraju. U praksi se pokazalo da je potrebno prisustvo okrivljenog proširiti i na dela za koja je zaprećena kazna ispod pet godina. Ovde je pomenuto i pitanje da li reforma pravosuđa daje rezultate. Daje rezultate. Izveštaj Evropske komisije očekujemo, videćemo kakav će biti. Za razliku od prethodne vlasti, mi sa predstavnicima međunarodnih organizacija razgovaramo i razgovaraćemo i nemamo zamrznute sporazume, nego se trudimo da idemo u susret problemima i da ih rešavamo. Imamo već prve izrečene kazne za određena lica koja su u javnosti apostrofirana kao nosioci kriminala i organizovanog kriminala. Imamo pokrenut postupak za trgovinu drogom za mafiju koja je označena u svetskim razmerama kao jedna od većih. Imamo jednu od najvećih zaplena droge. To su rezultati reforme, a nadam se da će ubuduće biti još vidljiviji. Očekujem da ćemo u naredno vreme razgovarati još više o tome. Zahvaljujem se.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dragan Šormaz.
Povreda Poslovnika, član 107. stav 1: „Govornik na sednici“, što znači da se odnosi i na ministra, „Narodne skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine“. Gospođa ministarka je na početku rekla da je dezinformacija to što se govori da ove izmene zakona donosimo zbog jednog događaja, navodno derbija. Podsetiću vas da je celu javnost upravo predsednica Skupštine obavestila, sa mesta gde se daju izjave, da će se ovo doneti brzo, u roku od dva dana, da će biti prekinuta sednica koju smo počeli, početi redovna i da ćemo doneti pre derbija ovaj zakon. Znači, predsednica Skupštine, to ministarka odavde kaže, dezinformiše javnost. To je bila izjava predsednice Skupštine. Ona je prva to izgovorila. Mi kao poslanici valjda verujemo onome što govori naša predsednica i mi to slušamo. Ona je rekla da se zbog tog događaja ovo donosi i onih kasnije, da bi se primenjivao zakon i kasnije. To ne sporimo, da će se zakon primenjivati kasnije, ali predsednica Skupštine je rekla da je razlog za donošenje upravo… Mislim da je ovo što je uradila ministarka, blago rečeno, skandal, jer ona je nazvala predsednicu Skupštine dezinformatorom.
Nema povrede Poslovnika. Šteta što niste koristili svoje pravo na repliku. Dakle, davanjem informacija iz više izvora, čak i u vašem tumačenju, ne može biti narušen bilo čiji ugled. Na slušaocima je da procene šta je istina od informacija koje se pružaju. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Pre nego što pređemo na deo rasprave u kojem učestvuju narodni poslanici po redosledu prijava za reč, obaveštavam vas, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87. stav 2, da ćemo danas raditi posle 18.00 časova sve do završetka rada na zajedničkom načelnom pretresu tačaka 1. i 2, koje su i sada predmet našeg rada. Obaveštavam vas, takođe, da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe LDP, Nova Srbija, SPS-JS, Poslanička grupa G17 plus, Poslanička grupa DSS, Poslanička grupa Napred Srbijo, Poslanička grupa SRS i Poslanička grupa Za evropsku Srbiju. Prvi prijavljeni govornik na listi, po redosledu narodnih poslanika, prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 1. i 2. dnevnog reda je narodni poslanik Đorđe Milićević, posle njega narodni poslanik Srđan Spasojević.
Gospođo Čomić, poštovana ministarka, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, najpre želim da kažem da SPS osuđuje bilo koji vid nasilja, huliganstva i divljaštva. Kada to kažemo naravno da ne mislimo da su građani divljaci, huligani i nasilnici, već vrlo jasno osuđujemo ponašanje koje se može definisati kao divljaštvo, nasilje i huliganstvo. Prosto smatramo da se divljaštvom, nasiljem i huliganstvom ne pokazuje i ne dokazuje patriotizam. Naravno da nemamo ništa protiv toga da neko protestuje zato što ima suprotno mišljenje, u skladu sa Ustavom, zakonom, legitimnim procedurama, jer to je demokratija, ali se postavlja pitanje da li je to i kakav je to proces kada neko upadne u Urgentni centar, kada razbije mamograf, kada molotovljevim koktelima i kamenicama napada sedišta političkih stranaka, sedište nacionalne televizije, kada neko na smrt pretuče momka koji navija za drugi tim. Dakle, dešava se da dođe do narušavanja javnog reda i mira, ali ono što je suštinski najvažnije jeste da niko nije i neće biti jači od države. Rekao bih da je prepoznatljiva intencija Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva (kada kažem resornog ministarstva mislim na Ministarstvo unutrašnjih poslova) da se prepozna jedna odlučna i uspešna borba protiv kriminala i korupcije i da se u Srbiji, rekao bih, prepozna javni red i mir. Predložene izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku definisane su kao jedan korak dalje u borbi protiv huligana. One zapravo treba da obezbede efikasnije suđenje huliganima. Kao što je rekao ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba SPS-JS, Poslanička grupa SPS-JS u načelu podržava ovaj zakonski predlog. Ovde je zapravo reč o tri člana. Dakle, predviđeno je određivanje pritvora i za dela za koja je zaprećena kazna veća od pet godina. Mislimo da je to nešto što treba da pomogne policiji i tužilaštvu da u početnim fazama odrade svoj deo posla. Drugi član koji se menja odnosi se na produžavanje maksimalnog trajanja pritvora sa osam na trideset dana. I, treći član predviđa da ovaj zakon stupi na snagu dan nakon objavljivanja u „Službenom glasniku“, što je, naravno, opravdano. Dakle, suštinski, predložena izmena jeste borba protiv kriminala, odnosno borba protiv huligana, borba protiv nasilja, protiv divljaštva na sportskim terenima, kroz hitno pooštravanje Zakonika o krivičnom postupku. Podržavamo u načelu predložene izmene i dopune Zakonika o krivičnom postupku jer podržavamo nameru i podržavamo cilj koji se želi postići ovim zakonskim predlogom, odnosno predloženim izmenama i dopunama. Takođe smatramo da kroz raspravu o pojedinostima, kroz amandmane postoji prostor da možda dođemo, u nekom kontekstu, i do kvalitetnijeg zakonskog predloga. Tačno je da postoji osnovan razlog za hitnost. Tačno je da je o ovome trebalo možda da govorimo i dosta ranije. Tačno je da je mnogo otvorenih pitanja – da li se ovim izmenama prejudicira na neki način sudska odluka, da li se ostavlja prostor za zloupotrebu, i slažemo se da treba konkretizovati meru prema određenim delima. Dakle, ovo je jedna mera i ove izmene i dopune mi definišemo kao jednu meru. Potrebno je poštovanje zakona. Zakon se mora sprovoditi, mora biti isti za sve. Potrebno je da definišemo nasilje i potrebno je da vrlo jasno kažemo šta je to što još treba da učinimo u realizaciji ove namere i ovog cilja koji želimo da postignemo. Dakle, ovo definitivno jeste, kako je između ostalog rečeno, jedan korak napred u borbi protiv nasilja. Rekao sam već da mi podržavamo tu nameru, ali imajući na umu sve ono što se dešavalo tog 10. oktobra na beogradskim ulicama mislim da u perspektivi, kada je reč konkretno o 2011. godini, treba da razmišljamo o još jednom izuzetno važnom koraku, koji predstavlja veoma važan segment u realizaciji ovog cilja koji želimo da postignemo. Naime, potpuno je jasno da je danas Ministarstvo unutrašnjih poslova jedan od najorganizovanijih delova države. Želim da kažem da su 10. oktobra jedine žrtve svih dešavanja na beogradskim ulicama bili pripadnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Pripadnici MUP-a, odnosno policija, ne učestvuju u donošenju zakona, Ustava, donošenju i kreiranju političkih odluka. Osnovni zadatak pripadnika MUP-a i policije jeste da obezbedi i osigura javni red i mir i smatramo da su to učinili 10. oktobra na jedan profesionalan i jako efikasan način. Smatramo, i o tome je danas između ostalog bilo reči, da je konačno vreme da se razmatra i govori o materijalnom položaju i opremljenosti pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova, odnosno policije. Smatramo da ušteda na nivou države treba da bude prioritet prioriteta, da je potrebno napraviti racionalizaciju unutar svakog ministarstva, ali postoje ministarstva na kojima ne možete uštedeti. Konkretno, kada je reč o MUP-u, možete uštedeti na materijalnom delu, odnosno na platama zaposlenih, odnosno pripadnika MUP-a. Te plate su minorne i to bi bilo krajnje katastrofalno. Drugi vid ušteda možete napraviti na opremi, što je takođe jako loše. Jedan podatak govori da je 2002. godine Ministarstvo unutrašnjih poslova od ukupnih budžetskih sredstava za plate izdvajalo 56%, a ostatak za opremanje. Ove godine za plate se izdvaja 81%, a oko 20% se izdvaja za opremljenost. Vidim da postoji konsenzus većine političkih stranaka unutar republičkog parlamenta da je konačno trenutak da govorimo o tome i da napravimo odlučan korak ka popravljanju materijalnog položaja i opremljenosti pripadnika MUP-a. Jer, imaćemo kvalitetne zakone, imaćemo, kako je neko rekao, rigidne i rigorozne zakone, ali neće imati ko da odradi profesionalno onaj prvi deo priče ako ne budemo na vreme razgovarali o ovoj temi. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je sedam minuta i četrdeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, posle njega narodni poslanik Jovan Palalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Javnost, kao i građani Srbije, a i svi mi ovde smo ovih dana u diskusijama mnogo toga rekli o tome šta se sve dešavalo u Srbiji. Sigurno je da nismo očekivali baš ovakvu brzu reakciju, da se praktično gasi požar, a da se uzroci koji su doveli do određenog ponašanja ne sprečavaju u nekoj preventivi. Stoga smatram da ovakvo donošenje izmena Zakonika neće izaći na dobro. Gospođo ministre, smatram da je bilo dovoljno vremena u protekloj godini, kada smo imali izmene Zakonika o krivičnom postupku; i tada je bilo dosta događaja koji su mogli da dovedu do ovakve promene i možda nije trebalo čekati da sukob toliko eskalira da se ovako nešto donese. Ne kažem to da opravdam ovo donošenje, već smatram da kada se hoće da se nešto postigne i treba promeniti zakon to treba uraditi u jednoj mirnijoj atmosferi, jer svima nama jeste cilj da građani Srbije bilo koju promenu zakona, naročito ovako ozbiljnih zakona, u nekoj mirnijoj atmosferi dočekaju. Ovo se ne odnosi samo na ovo krivično delo za koje će se goniti. Ovde ima niz krivičnih dela koja će obuhvatiti ovako nešto, tako da mislim da je trebalo da oni koji pripremaju zakone imaju to u vidu i da je to moglo mnogo ranije da se donese. Da li je ovaj zakon uvođenje u nekakvu diktaturu ili u neke represivne mere? Da li je diktatura, vreme će pokazati. Da li su represivne mere – jesu, sigurno. Gospođo ministre, vi i sami znate da su naši zatvori pretrpani, da u Srbiji između 11.000 i 12.000 ljudi izdržava kazne i da će sigurno primena jednog ovakvog zakona povećati taj broj. Prvo pitanje je da li mi imamo takve kapacitete u državi? Nešto ću vam ovom prilikom reći, pošto su tu i predstavnici Ministarstva unutrašnjih poslova. Za prekršajne kazne, koje smo takođe izmenama Zakonika mnogo pooštrili, ljudi se masovno javljaju na izdržavanje kazne jer nemaju novca da plate. Redovi su u MUP-ovima. Dakle, kazne od pet i deset hiljada ljudi hoće da zamene, da jednostavno provedu pet, deset ili dvadeset dana u zatvoru, jer nemaju od čega da plate kazne, koje su toliko visoke za naše uslove i naša primanja. Često se desi da kazna za prekršaj bude mnogo veća nego što čovek primi, ili uopšte ne primi, tokom meseca. Kad sve ovo pogledate videćete da će biti izuzetno teško sprovesti ovaj zakon. Siguran sam da će to vladajuća većina izglasati. Proširenjem kruga krivičnog dela za pritvor otvara se mogućnost da oni budu sudski okončani i da pritvoreni onda mogu da tuže državu i da traže nadoknadu. Da li ste razmišljali o tome? Ovo je trenutak da vam ukažem i na jednu stvar koja je veoma neprincipijelna – često se u sudskim postupcima vrši okončanje sudskih postupaka, ljudi su u pritvoru pet, deset i više meseci i na kraju bude oslobađajuća presuda. Reći ću vam i to da u postupcima za naknadu nematerijalnih šteta, koje vode takvi ljudi, prvostepeni sudovi dosude milion i po, na primer, za deset meseci dva miliona; viši sud to čak i podigne, a onda u trećem stepenu kažu – to je mnogo, to je skupo, pa onda presude sedamsto ili osamsto hiljada dinara. Da li je to primereno? Da li tu treba tražiti odgovornost nekoga ko je vodio takve postupke i čija je tu odgovornost, na kraju krajeva, kada u takvim postupcima neko ko je bio lišen slobode deset meseci u nadoknadi dobije neki mizeran novac, za koji najčešće može da kupi samo lekove jer se u nekom periodu koji je proveo u zatvoru razboleo itd.? Naravno, kada iscrpe pravna sredstva u ovoj državi ti ljudi se obično obraćaju međunarodnim sudovima, i ko zna šta će se desiti kada jednog dana sve to stigne na naplatu. Gospođo ministre, i u dosadašnjem skraćenom postupku postojala je mogućnost... Dakle, ovde se radi o povećanju trajanja pritvora sa osam na trideset dana pri sprovođenju istražnih radnji. U okviru do sada predviđenog roka od osam dana javni tužilac je bio dužan da podigne optužni akt kojim je mogao da traži produženje trajanja pritvora od 30 dana. Šta je ovde bitno promenjeno, osim što se pomera rok sa osam na 30 dana? Dakle, ako je ažuran sud, ako je ažuran istražni sudija, ako sudovi brzo rade, tužilac je tu da podigne optužni predlog u skraćenom postupku i da se, ako postoji potreba, i tada produži pritvor do 30 dana. Razlozi su, verovatno, političke prirode, kako su i neki moji prethodnici ovde rekli, da se mnoge strukture u društvu zastraše, da se neki mladi ljudi, koji u nekim trenucima možda iskazuju svoj opravdani bes i nezadovoljstvo... Naravno, ne želim da amnestiram nikoga ko počini neko krivično delo, to mi nije ni na kraj pameti, ali je za našu državu poražavajuće da u sredstvima javnog informisanja sve ljude koji se nađu na ulici (znamo koliki je broj uhapšenih prilikom ovih događaja) jednostavno nazovemo huliganima. Mi smo imali priliku juče da vidimo događaje u Francuskoj, gde na raznoraznim kajronima državnih i drugih televizija ide: „srednjoškolci su bili u protestima“. Velika je razlika između reči „srednjoškolci“ (i naša deca od 15 ili 16 godina su verovatno srednjoškolci) i reči „huligani“. Francuzima nije palo na pamet da takvu decu nazovu huliganima. Videli smo kakve su posledice neke potpuno bezazlene promene zakona, koji je sigurno i kod nas takav kao što je u Francuskoj, znači, nije on baš bezazlen za Francuze, ali on je u jednoj državi koja je daleko ekonomski ispred nas, gde su primanja veća, toliko pobudio gnev da su srednjoškolci izašli na ulice. Znamo epilog toga – na stotine zapaljenih automobila u Francuskoj, ali niko tu decu nije nazvao huliganima. Još jednom da ponovim, ja ne želim da bilo koga ko je počinio krivično delo i preterao u svom ponašanju amnestiram, ali i država i zvaničnici moraju da prilagode rečnik, da ne generalizuju stvari. Ne treba svu decu koja zbog nečeg protestuju i bune se tako paušalno nazvati jednim istim imenom, jer, na kraju krajeva, nisu svi ni uhapšeni u tim neredima. Želim da ukažem na to da je jedno od rešenja sigurno bolji rad sudova, istražnih sudija i tužilaca, jer ćemo sa ovim, sa trideset dana, dosta pomoći tužiocima, koji će možda biti malo komotniji u podizanju optužnog akta. Gospođo ministre, svedoci smo ovih dana velikog nezadovoljstva administrativnih radnika koji rade u pravosudnim organima. Plate su mizerne, i to je istina. Plate su mizerne godinama. Svedoci smo i da se ovih dana vrše neke edukacije, neki seminari sudija prvostepenaca; oni odlaze na neke seminare, maltene da im sudije apelacionih sudova ukazuju kako treba da sude. Kao i uvek, daću vam jedan dobar predlog. Razmislite o njemu. Među porotnicima ima ljudi koji su sigurno časni i pošteni, i godinama su u tim strukturama; oni se godinama regrutuju (činjenica je, malo više) od onih isluženih službenika MUP-a. Razmislite o tome da li u većima među porotnicima treba imati u još većem broju mlade, diplomirane pravnike, mlade koji ne rade, iz prostog razloga što ta deca najčešće ne mogu da se zaposle, ne mogu svi da odu u advokaturu, velika je konkurencija. Ako su dva porotnika u prvostepenom sudu, ili u drugostepenom takođe dva, jedan obavezno treba da bude iz redova diplomiranih pravnika. Tu se uči zanat, tu se regrutuju pravi kadrovi i sigurno je da ćete toj deci koja formiraju porodice, koja su na putu, koja imaju decu, koja nigde ne rade... Sigurno će ta apanaža koju primaju porotnici u prvom trenutku biti zadovoljavajuća za te mlade porotnike, odnosno diplomirane pravnike. Istovremeno, imaćete izuzetno dobru stvar – oni će na pravom mestu učiti kako jednog dana da budu dobre sudije. Ja vam se zahvaljujem.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Nova Srbija je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, posle njega narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarka Malović, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan zakon koji je višestruko sporan i zaista ga nije teško napadati sa više strana, s obzirom na to da se od samog obrazloženja koje smo čuli danas pa do onih planiranih efekata primene ovog zakona na suzbijanje nasilja u Srbiji ne može se očekivati mnogo. Nabrojaću nekoliko ključnih spornih stvari koje ukazuju na to da je ovaj zakon u stvari došao kao jedini rezultat onoga što se danima najavljuje, a to je obračun sa nasiljem. U stvari, ovaj zakon ni na koji način neće doprineti takvoj borbi i obračunu sa onim što se događa na ulicama, a sasvim sigurno svedoči o tome da vlast nije uspela ni na koji način da iznađe kvalitetnije rešenje. Prvo, poći ćemo od načina rada Vlade, odnosa prema događajima i pojavama i od toga kako ona reaguje kada je u pitanju predlaganje zakona. Mi imamo situaciju da ova vlada u stvari ne vlada, da ona ne vodi, ne predviđa događaje, nego da reaguje na događaje. Umesto da u osnovnom tekstu zakona anticipira stvari, predvidi u kom pravcu će određeni društveni procesi ići i na osnovu toga ih normira, mi od ove vlade dobijamo niz zakona koji menjaju ono što je Vlada prvobitno utvrdila kao svoju politiku. Vlada, u stvari, reaguje na događaje, umesto da ih sprečava. Jedan od takvih zakona je i ovaj današnji, kao što je bio i zakon o izmenama Zakona o informisanju i kao što je bio Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije. Vlada jednostavno nije ni na koji način uspela da predvidi kako će se društveni procesi odvijati i zato se danas suočavamo s tim da se menja Zakonik o krivičnom postupku, koji je prošle godine bio u Narodnoj skupštini. Verujem da su građani više uplašeni od tog odsustva bilo kakve strategije, politike ili bilo kakvog plana Vlade, nego od bilo čega drugog. Ono što je drugi problem ovog zakona jeste atmosfera koja se stvara prema pravosuđu. Mi donosimo zakon, a vidimo slučajeve da nećete to primeniti. Ko garantuje da će sudije da primene ovako izmenjene zakonske norme? Gospodo, čitavu ovu izmenu zakona vi ste koncipirali na jednom pravnom standardu, a taj pravni standard je – ako je krivično delo učinjeno u posebno teškim okolnostima. Taj pravni standard ceni sudija, a ne Ministarstvo pravde ili tužilac. Vi sada u ovoj atmosferi koja se stvara vršite pritisak na pravosuđe, da mora ovaj pravni standard tako da tumači da se kumulativno ispuni uslov iz tačke 5), tj. ovih pet godina. To je veliki problem. Gde je tu nezavisnost i sloboda sudijskog uverenja? Zašto sud i sudije moraju na taj način da tumače svako izvršeno krivično delo koje podleže ovoj tački 5)? Sada dolazimo do ključnog problema i ključnih pitanja koja se odnose na izmenu ovog zakona. Prvo, pritvor je izuzetna mera. Gospodo, ako ste hteli da vodite politiku u oblasti borbe protiv nasilja na stadionima, mesto intervencije je Krivični zakonik i krivična dela koja se tamo definišu i obrađuju, a ne ZKP. Zakonik o krivičnom postupku je procesni zakon, koji se primenjuje, kako se kaže, na sve i na sva krivična dela koja su obuhvaćena ovim odredbama. Menjajte Krivični zakonik. Podignite tamo kazne. Edukujte sudije da drugačije primenjuju Krivični zakonik. Vi ovde izmenom jednog procesnog propisa, i to u delu koji se odnosi na obezbeđivanje okrivljenog u postupku, hoćete da sprečite nasilje na ulicama. To je neverovatno. Apsolutno je nemoguće zamisliti da se na ovaj način vrši ovakva intervencija u Zakoniku o krivičnom postupku. Druga stvar, da je ovo prazan papir... Da ste hteli, mogli ste se obračunati mnogo ranije, kao što je moja koleginica Milica Radović govorila, i sada i ubuduće, da ste primenjivali zakone. U krajnjoj liniji, da ste primenjivali ovu odredbu ZKP-a, pa, na osnovu ovih šest tačaka, na osnovu svake od njih može da se izrekne pritvor, bez obzira na zaprećenu kaznu. Da li su ta lica možda lica koja žele da izbegnu pritvaranje ili suđenje tako što će da pobegnu? U ovim situacijama koje smo do sada imali, da li su to lica gde postoje osobite okolnosti koje ukazuju da će ponovo izvršiti krivično delo? Verovatno je veliki broj tih ljudi. Jeste li mogli da izreknete, da li su sudije mogle da odrede meru pritvora? Mogle su. Ne, vi ovde jednostavno pribegavate nečemu što u stvari samo opravdava vašu nesposobnost da nađete adekvatnije i konkretnije mere za borbu protiv ovog što se sada događa. To je problem. Morali ste nešto promptno i hitno da rešite u ovom periodu od kada su se ti događaji zbili, onda hajde, izbacićemo izmene Zakonika o krivičnom postupku. Kako to zvuči u javnosti? Menja se Zakonik o krivičnom postupku. U stvari, menja se jedna norma koja, u smislu onoga što vi želite da postignete, neće imati nikakav efekat. Prema tome, jedini je način bio, pored svih drugih društvenih i socijalnih mera, da se izvrši intervencija u Krivičnom zakoniku, da se eventualno pooštre kazne, mada ste i taj zakon učinili represivnim. O tome smo mi govorili prošle godine, da je čitava politika tog zakonika postala politika pretnje. Uostalom, ne slažem se sa vama da ovo što ste naveli ovde ima preventivnu meru. Kako može pritvor i pogotovo primena jednog pravnog standarda da ima preventivnu meru? Uvažavam vas, ali mislim da ovo niste vi pisali, da ovo nije vaša ideja. Prosto ne mogu da verujem da jedan pravnik može da da takvo obrazloženje da pritvor može da bude preventivna mera. Prema tome, ne reagujete na događaje, menjate zakone kako vas događaji sustižu, ne vodite državu. S druge strane, vršite pritisak na pravosuđe da mora da primeni ovaj zakon, to se jasno vidi. Mi ga donosimo da bi se primenio. Mora da se spreči nasilje tako što će svaki sudija u svakom slučaju koji mi označimo kao nasilje primeniti ovaj zakon. S druge strane, apsolutno, ovakav zakon, sa menjanjem odredbe koja se odnosi na dužinu i uslove pritvaranja, ne može da bude način kako se boriti protiv ovoga. Sasvim sigurno ovo ne zavređuje nikakvu pažnju i bilo bi bolje da ga povučete, jer ni na koji način nije nešto što će u budućnosti Srbije doprineti borbi protiv nasilja. Hvala.
Osam minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a posle njega narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarka i ostali pozvani na našu sednicu, želim da kažem da predlog izmene ZKP nije represivna mera, ona je pre svega celishodna mera. Eskalacija nasilja na ulicama Srbije i izvoz tog nasilja u druge zemlje pokazuje obavezu države da reaguje kako bi se iskorenili uzroci ovakvih pojava i da pokaže da želi da štiti ljudska prava. Ne slažem se sa tim da niko nije jači od države i da iz tog razloga treba reagovati u smislu represivnih mera i procesuiranja ovakvog ponašanja, već smatram da su ljudska prava iznad svakog nasilja i svake potrebe za destrukcijom. Država je tu da štiti ljudska prava. Građanin je, sa svojim pravima, iznad države. Država je instrument, država je način da se reaguje protiv ovakvih destruktivnih pojava koje urušavaju društvo u njegovim temeljima. Mi smo ovde čuli danas različite stavove povodom ovog zakona. Mnogi su ovaj Predlog zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku iskoristili za političku raspravu. Mnogi su koristili navodnu kritiku ovih izmena ZKP da bi dali političku podršku onima koji vrše nasilje. Ovde imamo suočavanje sa različitim vrednostima, sa različitim vrednosnim sistemima. Pojedini poslanici su, nažalost, pokušali da objasne razloge i potrebu nekih lica da vrše nasilje, što je apsolutno nedopustivo. To nije politički metod borbe i to nije politički dopustivo. Svaki poslanik, kao nosilac javnih ovlašćenja i javne funkcije, dužan je da odgovorno tu funkciju vrši, u ime onih građana koji su mu svojim glasovima i podrškom omogućili da u ovaj predstavnički dom dođe. Nisam siguran da građani Srbije žele da ih poslanici zastupaju na takav način da podstrekavaju druge na vršenje nasilja ili da opravdavaju nečiju potrebu da se nasiljem bave. Ovde su vršene različite analize, kako je do nasilja došlo, da li je došlo od strane navijačke grupe koja vrši nasilje nezadovoljna svojim statusom ili se radi o organizovanom napadu na demokratske vrednosti i na temelje demokratskog društva. Srbija, kao razvijeno demokratsko društvo koje teži da ovlada vrednostima na kojima se zasniva i EU, želi da zaštiti svakog pojedinca i njegova prava tako da može da uživa u mirnom i bezbednom životu, da njegova porodica može bezbedno da se kreće ulicama širom Srbije. Desetog oktobra se to nije desilo, zato što postoji manjak tolerancije, zato što su neki spremni da nasiljem reaguju na tuđu različitost i na tuđe pravo da iskaže svoju različitost. Niko ovde nije želeo da prisili ostale građane, ili većinu, da budu drugačiji od onoga kako se osećaju, ali isto tako imaju pravo da javno iskažu da se drugačije osećaju od većine. To je njihovo ustavno pravo i demokratsko pravo svakog građanina, pa i većine – da zaštiti pravo manjine na iskazivanje prava na različitost. Da se vratim na predlog izmene Zakonika o krivičnom postupku. Izmene su predložene samo u smeru da je moguće pod istim uslovima produžiti trajanje pritvora u skraćenom postupku sa sadašnjih osam do predviđenih trideset dana. Pogrešno je shvatanje da je to obavezan pritvor. Pogrešno je shvatanje da će pritvor uvek trajati trideset dana, jer sama norma ima ograničenje da će pritvor trajati koliko je to potrebno. Moguće je držati određeno lice u pritvoru do trideset dana u cilju prikupljanja dokaza, ali to ne znači da će pritvor uvek trajati trideset dana. Isto tako, nije dozvoljeno vršiti pritisak na rad sudova. Ovde čujemo komentare o sudskim odlukama, što je zaista nedopustivo. Tri grane vlasti su nezavisne, posebne, podeljene. Postoje organi koji garantuju i obezbeđuju nezavisnost sudske vlasti, tako da su organi gonjenja i sudska vlast nezavisni u primeni zakona, vezani su samo za činjenice i za zakon koji je važeći i koji je u konkretnom slučaju primenljiv. Što se tiče druge izmene, a to je da će se u naročito teškim slučajevima vršenja krivičnih dela određivati pritvor i za ona krivična dela gde je propisana kazna preko pet godina zatvora, za razliku od sadašnjeg propisa gde je to bilo predviđeno samo za krivična dela za koja je zaprećena kazna preko deset godina zatvora, pokazuje se da je to apsolutno celishodno. Država je morala brzo, energično i odgovorno da reaguje na pojave koje se tiču primene nasilja na ulicama, napada na imovinu i pokušaja da se uruše sistem vrednosti i sistem institucija koje te vrednosti treba da štite na Ustavom i zakonom garantovan i propisan način. Država mora da obezbedi instrumente, u smislu zakona, da pravosuđe svoju ulogu, društvenu i javnu ulogu, može da vrši na način koji je celishodan i društveno opravdan. Isto tako, i svi ostali segmenti društva, sve ostale institucije treba da rade svoj posao u skladu sa ovlašćenjima i delokrugom svoje propisane delatnosti. Obrazovni sistem treba da edukuje decu, đake i studente da je pravo na različitost Ustavom zaštićeno pravo i da svaki građanin treba da usvoji to pravo na različitost i pravo na iskazivanje sopstvenog stava kao nešto što je civilizacijsko dostignuće. Ljudska prava su izvedena iz prirodnih prava, a prirodno pravo je tako nazvano iz razloga što se stvara samim rođenjem. Ono se dobija samim rođenjem. Jedinke, građani su jednaki i po tom ljudskom i prirodnom pravu, ni po čemu se ne razlikuju. To što su druge boje kože, drugačije veroispovesti ili što imaju drugačija shvatanja i ubeđenja ne znači da su neki drugačiji od većine samo zato što nemaju dovoljan broj pristalica da bi mogli da pariraju većini na adekvatan način. Zato je društvo tu da obezbedi uslove i mehanizme i da većina štiti prava manjine uvek i na svakom mestu, bez ostatka. Nadam se da je ova rasprava o ovakvom zakonu pokazala naše političke razlike. A pokazalo se da oni koji se deklarativno zalažu za vrednosti na kojima je zasnovana Evropska unija pokazuju ovde u konkretnoj situaciji da nisu spremni da se suoče sa anomalijama u društvenom ponašanju pojedinaca, organizovanih grupa i onih grupa koje su podstrekavane od strane političkih ili ekonomskih centara moći, sa protivustavnim ili nezakonitim ciljevima. Nadam se da će efikasna istraga pokazati ko stoji iza ovih grupa koje oni koji žele da umanje njihovu odgovornost nazivaju nezadovoljnim socijalnim grupama koje su preterale u svom iskazivanju podrške klubovima ili grupama pojedinaca koje su zavedene i u zabludi su što se tiče posledica sopstvenog destruktivnog i nasilnog ponašanja. Smatram da to minimiziranje posledica ničemu ne vodi. Smatram da moramo da se suočimo sa uzrocima i posledicama, a oni koji su nosioci ovakvih kriminalnih delatnosti moraju da se suoče sa procesuiranjem, da u skladu sa zakonom budu procesuirani i da im budu izrečene adekvatne kazne. Ja ne pozivam sudove da izriču maksimalne i najveće kazne. Kazna mora da bude individualna. Oni koji su najviše ovome doprineli treba da odgovaraju, sa najtežim kaznama. Oni koji su prvi put uvučeni u ovakvo nasilničko ponašanje sigurno će imati mogućnost da traže neke olakšavajuće okolnosti u sopstvenom ponašanju. Nismo mi tu da sudimo. Sudovi su nezavisni u suđenju i moramo da naučimo da javnost treba da ukazuje na društvene pojave, na anomalije, a da organi gonjenja treba da to otkrivaju, procesuiraju počinioce, a da sudovi donose odluke u skladu sa zakonom, štiteći Ustavom garantovana prava drugih građana. Očekujem da će Skupština usvojiti ove izmene, ali moram da kažem da smo na Odboru za pravosuđe razmatrali i mogućnost usvajanja amandmana ili preciziranja ovih odredaba, koje su u načelu dobre; njihov cilj je opravdan i mi taj cilj podržavamo. Da li ćemo se usredsrediti na pojedina krivična dela za koja je moguće određivati pritvor pod propisanim uslovima, a koja se tiču elemenata nasilja, da li su to seksualni delikti ili neke slične radnje, to ostaje još uvek da se vidi, i sadržina amandmana koji su podneti, ali isto tako i Odbor može do određenog momenta da sačini sopstveni amandman. Mi ćemo predočiti neka shvatanja i stavove ministarki pravde, koja je uvek bila za saradnju. Smatramo da će ona na celishodan način razmotriti naše predloge i da ćemo tako zajednički doći do rešenja koje neće predstavljati represivnu meru, pritvor kao kaznu ili izrečenu kaznenu meru, već će to biti mera koja će biti mera odvraćanja, jer će oni koji će biti potencijalni izvršioci ovakvih krivičnih dela to raditi sa saznanjem da mogu sedeti u pritvoru. Niko nema pravo da kaže da je predviđanje pritvora za određeni način ponašanja represivna mera i da je to anticivilizacijski ili protivno standardima koji važe u EU. Mislim da je paušalno upoređivanje pravnih sistema neodgovorno i da ono ne dovodi do konačnog, korektnog i celishodnog cilja kome teži društvo u celini. Upoređivanje sa nekim zakonskim rešenjima u zemljama EU, da se ne određuje pritvor za krivična dela gde je zaprećena kazna ispod deset godina zatvora, pre svega je netačno. Kazneni sistemi su apsolutno drugačiji. Tamo su za blaža dela zaprećene mnogo teže kazne, koje se u postupku izvršenja krivičnih sankcija otpisuju automatski za 30%. To su drugačiji sistemi od srpskog tradicionalnog krivičnopravnog sistema i neuporedive su te dve pravne situacije. Zato podržavam predlog Ministarstva pravde i poslanički klub DS i ZES će podržati ovakav predlog izmene Zakonika o krivičnom postupku, jer smatramo da su izmene celishodne, adekvatne i blagovremene. Nikada država nije blagovremeno na ovakav način reagovala kao u ovoj situaciji. Zato želim da iskažem svaku pohvalu ministarki pravde, koja je brzo, efikasno i na pravi način, sa merom, reagovala u konkretnoj situaciji. Hvala vam.
Iskorišćeno je dvanaest minuta i trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Milica Radović. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Nemate pravo na repliku. Želite li da govorite o povredi Poslovnika ili ne? (Da.) Izvolite.
Smatram da je povređen član 107. Prvenstveno moram da vam kažem, gospodine Ristiću, da vi uopšte ne znate o čemu pričate. Mi smo ovde govorili o Zakoniku o krivičnom postupku, a vi nam objašnjavate neke stvari o Krivičnom zakonu. To je potpuno neverovatno. Krivično pravo jeste jedna grana, ali morate da znate u svakom trenutku o čemu pričate. Vi ste rekli… [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, odredbama Poslovnika zabranjeno vam je da se direktno obraćate narodnim poslanicima. Podsećam vas da se pravo na obrazloženje o povredi Poslovnika odnosi na primedbu koju narodni poslanik ima da je predsedavajući povredio Poslovnik. Upozoravam vas da ne kršite Poslovnik i da ne zloupotrebljavate pravo na dobijanje reči preko reda i čim je zatražite tako što ćete smatrati da vi imate prava da kršite Poslovnik. Nemate. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Povreda člana 27, koju ste upravo počinili pogrešnim vođenjem sednice i tumačenjem odredaba Poslovnika koje ste u obavezi da poštujete u odnosu na sam član 27. ovog poslovnika. Vaše upravljanje procedurom u parlamentu, govorim generalno, i prava koja vam član 27. daje ne mogu predstavljati u osnovi samovolju. Ne možete vi samovoljno određivati nečije pravo, da li ga ima ili nema, čak i kada vam odredba tu vrstu diskrecionog prava daje. Ako nečije izlaganje bude pomenuto kroz direktno parafraziranje onoga što je prethodnik govorio, u sadržinskom smislu on bi trebalo da ima pravo da odgovori, ali pošto je vaše diskreciono pravo da prosuđujete da li ima ili nema to pravo, onda se to diskreciono pravo mora dosledno primenjivati. U tome i jeste prekršaj člana 27. sa vaše strane, jer kako i na koji način bi se razvila polemika oko suštine i materije? Mislim da je obaveza svakog predsedavajućeg da prati izlaganja narodnih poslanika i da na osnovu toga realno prosuđuje da li ima mestu odgovoru na ovo što je ovde izrečeno ili nema. Ovde nije bilo ni uvrede, ni pominjanja imena u negativnom kontekstu, bilo čega od svega toga, ali je bilo refleksije u odnosu na sadržinu onoga o čemu se govori, na sadržinu onoga što je na dnevnom redu. Ako to nije osnov za reakciju, ne znam onda šta je.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 27. Zloupotrebili ste pravo da govorite o povredi Poslovnika, jer u obrazloženju da je povređen član 27. govorite o tome da je povreda načinjena odlukom predsedavajućeg da ne dozvoli repliku zato što smatra da do razloga za repliku nije došlo. Pravo na repliku je diskreciona odluka predsedavajućeg. Molim vas da ne dobacujete i molim vas da pročitate ceo član 103. i član 107. kada želite da govorite o pravu da vodite računa o proceduri zajedno sa predsedavajućim. Član 103. stav 1: „Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, ako smatra da nije u skladu s odredbama ovog poslovnika, a učinjena je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi.“ Stav 2: „Narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine na koju je već ukazano.“ Stav 3: „Predsednik Narodne skupštine daje reč narodnom poslaniku koji ukazuje na povredu iz stava 1. ovog člana...“. Molim vas da ne dobacujete. Iznesena je ozbiljna povreda da se narušavaju prava poslanika. Ako vas zabavlja da se jedno ozbiljno pravo tretira kao zabava, mene ne zabavlja. Molim vas da pažljivo slušate o zahtevu vašeg kolege narodnog poslanika da li je ili ne došlo do povrede člana 27. Stav 4: „Narodni poslanik je dužan da navede koji je član ovog poslovnika povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda, s tim što može govoriti najduže do dva minuta.“ Ne želim da citiram član koji podrazumeva obavezu predsedavajućeg da izriče kaznene mere. Član 107, koji je citiran, stav 1: „Govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine.“ Stav 2. člana 107: „Na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatan život drugih lica.“ Oboje narodnih poslanika koji su ukazali na povredu Poslovnika, narodni poslanik Miloš Aligrudić i narodna poslanica Milica Radović, zloupotrebili su svoje pravo iz člana 103. Upozoravam vas da to ne činite. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Povreda člana 107, koju ste upravo počinili. Način na koji ste kvalifikovali moje izlaganje je vrlo uvredljiv i mislim da ne doprinosi, ne da ne doprinosi, nego nanosi štetu dostojanstvu ovog doma, jer to kako se vi ponašate prema narodnim poslanicima, pogotovo prema meni u ovom konkretnom slučaju i prema mojoj koleginici, zaista prevršava svaku meru. Neću mnogo govoriti, završavam za petnaestak sekundi. Nemam razloga da sa vama dalje polemišem, reći ćete da nije povređen Poslovnik, kao što to uvek radite, ali, zaista, držanje takvih predavanja, koja su krajnje providna, ne vodi ničemu. Vi ste citirali povredu člana 107, kao da se moje javljanje za reč odnosilo na to. Ne, uopšte, ono se odnosilo na ono što ste vi rekli, na vaše diskreciono pravo. Diskreciono pravo, ponavljam, gospođo… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, pravo na davanje replika ne može biti predmet povrede Poslovnika. Izričem vam opomenu na osnovu člana 103. Narodna poslanica Milica Radović želi da govori o povredi Poslovnika.Izvolite.
Ne znam da li imam pravo da obrazložim razlog zbog čega se javljam?
Želite da govorite o povredi Poslovnika?
Želim da obrazložim razlog zbog čega se javljam. Da li imam prava na to?
Možete se javiti iz dva razloga: prvi je što ste došli na red po redosledu narodnih poslanika, a drugi je što želite da govorite o povredi Poslovnika. Niste na redu da govorite. Da li želite da govorite o povredi Poslovnika?
Da li vi meni uskraćujete pravo da se javim po osnovu replike, s obzirom na to da su moje reči potpuno… [[Isključen mikrofon.]]
Narodna poslanice, vama pravo na repliku nije uskraćeno, nego vam nije dato jer nema osnova. Molim vas da ne kršite odredbe Poslovnika i da pročitate odredbe Poslovnika; vrlo jasno piše kada i u kojim slučajevima može ili ne može da se govori o povredi Poslovnika. Zahvaljujem. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Nadam se o materiji, pošto nisam sad na drugi način tražio. Hvala vam na malopređašnjoj kazni, koja, naravno, govori mnogo o vašem smislu za sprovođenje demokratskih procedura u ovom parlamentu. Način na koji reagujete govori pre svega o tome kako vi doživljavate institucije sistema. No, to me ne brine. Mene brine ovo što je na dnevnom redu danas, to je suština priče. Mi danas imamo u ovom predlogu ove dve izmene Zakonika o krivičnom postupku, i pravnu i političku dimenziju ovog slučaja. Pravna dimenzija ovog slučaja je, gospođo ministre, za sramotu struci, a politička dimenzija je za sramotu i državi i narodu. Što se tiče ove pravne dimenzije, prvo to da raspravimo, to je suština priče, podsetiću, jer ovo gledaju građani, kao maločas onaj cirkus, tako gledaju i ovo, šta vi tu zapravo menjate. Dakle, vi u Zakoniku o krivičnom postupku, čija je svrha da uređuje proceduru postupanja u krivičnim stvarima... Dakle, kada postoji sumnja da je neko počinio krivično delo njemu se sudi, to je za laike priča, a onda se to čini po nekakvoj proceduri. Ta procedura je zakonom predviđena. Ta zakonom predviđena procedura je zaista u državama razrađena do minucioznosti, iz prostog razloga što svaka krivična procedura protiv optuženog ili osumnjičenog za krivično delo podrazumeva u osnovi opasnost za kršenje ljudskih prava tih istih lica, jer su sva nevina dok se ne dokaže na sudu da su kriva. Čak i kada se dokaže da su kriva, njihova ljudska prava se, prema Ustavu ove države i onim pravnim standardima koje želimo da usvojimo kao demokratska država i deo demokratskog sveta, njihova ljudska prava se i kao osuđenih lica poštuju, u onoj meri i na način kako to država može da uradi. Dakle, ovde je u pitanju procedura. Da se odmah razjasni, jedan od prethodnih govornika je vrlo lepo, jasno ukazao, ovde nije reč ni o kakvoj represiji, ni o kakvoj preventivnoj meri, ovde je reč o celishodnoj meri. Celishodnost procenjuje predlagač i celishodnost procenjuje većina koja glasa za dati predlog. Na meni je da vam ukažem da to nije ni dobro, ni celishodno. U tom članu koji vi menjate, to je član 142, pobrojani su razlozi za pritvor. Kada neko počini neko krivično delo postoje razlozi zbog čega se pre osude on može pritvoriti. Pritvor ne znači zatvor. U zatvor idu oni koji su osuđeni na takvu kaznu, a u pritvor dolaze oni čije prisustvo mora da se obezbedi, ponajpre prisustvo, radi vođenja krivičnog postupka, a zatim da se spreče i neke druge stvari, te u tom smislu možemo o nekoj prevenciji govoriti: da se spreči korupcija, odnosno kvarenje postupka istraživanja materijalne istine od strane tog istog lica ili lica koje on poznaje, sa kojim bi komuniciralo kada bi bilo na slobodi; gde postoji opasnost da to lice pobegne, gde postoji opasnost da se sakrije; da se ne može lako utvrditi odmah njegov identitet, da postoje osnovi sumnje ili osnovana sumnja da je to lice za kojim tragamo; da se uredno ne odaziva pozivima suda, pa se iz toga da zaključiti da to lice nema nameru da sarađuje u krivičnom postupku itd. Ili, da je reč o očiglednom potencijalnom povratniku, da je to neko ko je činio krivična dela, bio osuđen na njih, i to krivična dela za koja je predviđeno da se može izreći kazna zatvora pet godina ili više, pa je onda osnovano sumnjati da ne bi bilo dobro da se to lice brani sa slobode za krivično delo koje mu je ponovo stavljeno na teret. Imate još jednu mogućnost koju predviđa naš ZKP. Lično se sa tom mogućnošću uopšte ne slažem. Ne slažem se ni sa sadašnjom odredbom ZKP-a, a vi ste baš našli tu da menjate, pa da je napravite rigoroznijom. To je odredba koja kaže da pritvor može biti određen i za krivično delo koje se stavlja na teret, ako je propisana kazna zatvora za to krivično delo preko deset godina. Vi smanjujete na pet. Šta je smisao? Tu se polazi od pretpostavke da bi ipak valjalo da lica kojima se na teret stavlja krivično delo za koje se može izreći kazna zatvora od deset godina ili više budu u pritvoru, bez obzira na sve ove ostale okolnosti koje sam maločas naveo, zbog čega se pritvor određuje. Nijedna od ovih mera pritvora, nijedan od tih razloga koji se navode, pobrojanih po različitim tačkama, nisu kumulativni, svaki od njih je alternativni, što ne znači da se svi zajedno ne mogu dogoditi. Znači, može da se desi da je neko sklon bekstvu, a da se istovremeno goni za krivično delo za koje se može izreći kazna od deset godina i da istovremeno može da utiče na svedoke ili da sakrije predmet krivičnog dela itd. To je suština pritvora. Šta ste vi hteli ovim? Zbog čega smanjujete sa deset na pet godina? To vi sami sebi ne možete da objasnite. Sudija je slobodan da u svakom slučaju utvrdi zbog čega u konkretnoj situaciji treba da odredi pritvor, da ili ne. U prevodu, i za krivično delo za koje je zaprećena kazna zatvora maksimum dve godine moguće je odrediti pritvor. Kakve veze ima pet, može i za dve godine da se odredi pritvor, ako su ispunjeni neki drugi uslovi iz tačke 1), 2), 6) itd. Šta vam treba da posebno menjate ovu tačku 5) i smanjujete taj rok sa deset godina na pet? To je apsolutno besmisleno. To ima samo jednog smisla, ne pravnog, nego političkog. Sada idemo na onu drugu priču – ima političkog smisla, jer vi ovim hoćete da pošaljete određenu političku poruku. Pravno nema nikakvog smisla, to smo i dokazali, nikakve naročite funkcionalnosti tu nema, ali ima političku poruku. Ona se šalje na dve strane: šalje se pravosuđu direktno, sudijama koje će biti postupajuće sudije u predmetu, istražnim sudijama i sudijama u veću ili sudijama pojedincima, a zatim se šalje i javnosti. Javnosti da bi se zaplašila, a i sudijama, da shvate da izvršna vlast u državi i zakonodavna koja tu izvršnu vlast podržava imaju određene namere, te da se u skladu sa tim namerama i sudije imaju ophoditi. To je ta celishodnost o kojoj je ovde bilo reči i to je ta ideja. U skraćenom postupku, povećanje maksimalnog pritvora sa osam na trideset dana je poseban skandal. U pitanju je skraćeni postupak i u pitanju je period pre podizanja optužnice, optužnog predloga. Taj period je u pitanju. Skraćeni postupak je jednostavan zbog jednostavnosti krivičnih dela i zato jeste skraćen, zato što tu nema bogzna šta da se istražuje. Vi hoćete sada da kažete da za podizanje optužnog predloga, to je de fakto rok, može neko da bude po skraćenom postupku pritvoren do trideset dana, to je maksimum. Pa, naravno da je to samo maksimum, naravno da može i kraće. Ako to nije problem, zašto ne odredimo onda maksimum četiri godine, pa može i kraće, može jedan dan? Smisao ograničenja je upravo u tome da se poštuje ustavna norma i da se poštuje opšta norma iz samog Krivičnog zakona, o tome da je pritvor izuzetna mera. Pa, šta ćete vi da radite sa licima trideset dana u pritvoru? Gledajte sada apsurd, neviđeni apsurd. Po pravilu, za dela za koje se sudi u skraćenom postupku se izriču novčane kazne ili uslovne osude. Sada ćete da dođete u situaciju da neko provede 30 dana, ili 25, 28, svejedno, u pritvoru i da mu se posle toga izrekne kao sankcija uslovna kazna zatvora od šest meseci. To je besmisleno. Da li ste svesni šta ste ovde napisali? Zbog čega onda postoji ovaj institut? Vi se njemu rugate. Hajmo sada – politički razlozi. Zbog čega sve ovo činite? Dakle, iz svih govora podržavalaca ovog predloga zakona jasno je proisticalo da vi ovo radite samo zato da biste konsekventno sproveli svoju politiku koja počinje, ove najnovije mere koje počinju od 10. oktobra. Desetog oktobra je vlast održala jedan miting u Beogradu, za koji je unapred znala, na osnovu izveštaja službi... Postavio sam jedno pitanje, još niste na njega odgovorili i valjalo bi utorkom i četvrtkom da dolazite ujutru, da čujete ta pitanja i da odgovarate na ono što ste pitani. Znači, vi ste dobili procenu, MUP i Ministarstvo pravde dobili su procenu bezbednosti određenog skupa. Uprkos tome što je procena bila negativna, vi ste insistirali kao vlast da jedna grupacija ljudi zakazani skup održi, postavili ste šest hiljada policajaca i došlo je do političkih ekscesa. Jeste, do političkih ekscesa. Da je to bila obična grupa huligana i da im je samo stalo da divljaju po gradu, zašto bi izabrali taj datum, mogli su bilo koji, što nisu to danas popodne radili? Svi znamo sve, svi znamo o čemu je reč. Vi provocirate nasilje, vi inscenirate događaje. Pitanje je i ono u Đenovi šta je bilo i sa kojim ciljem, to će tek skorija budućnost otkriti. To radite da biste doneli ovakve propise kakve danas donosite, da biste sejali strah i da biste napravili od pritvora kaznu, u skraćenom postupku, koja će se najčešće primenjivati protiv demonstranata, kada sutradan neko bude zaista demonstrirao protiv vašeg režima. To je ono što vi danas pripremate i to je ono što danas mora da se kaže.
Iskorišćeno je deset minuta i trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović, a posle njega narodni poslanik Željko Tomić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, svedoci smo bili nedavno nemilih događaja i na ulicama Beograda i na stadionu u Đenovi, koji su prikazali Srbiju kao zemlju u kojoj se sprovodi nasilje, a naše građane kao ekstremiste, nasilnike, huligane koji napadaju one koji misle drugačije od njih, koji pale tuđe državne zastave, koji pucaju na policiju i na građane, koji ruše sve pred sobom i uništavaju imovinu grada Beograda i naših sugrađana. Zato smatram da kao predstavnici zakonodavne vlasti i kao predstavnici građana Srbije moramo činiti sve što je u našoj moći da se obračunamo sa nasiljem, ekstremizmom, diskriminacijom i zaštitimo ljudska i manjinska prava svakog pojedinog građanina, a one koji su promoteri nasilja, mržnje i netolerancije strogo kaznimo. Želim da pohvalim pripadnike policije i tužilaštva koji su proteklih dana poslali nedvosmislenu poruku da će svi izgrednici koji su učestvovali u nedavnim događajima biti najstrože kažnjeni. Siguran sam da Srbija ima i snage i kapaciteta da odbrani stečene slobode i prava svakog pojedinog građanina u zemlji, i to govorim u ime Demokratske stranke kojoj pripadam i u ime građanske Srbije, za koju verujem da je spremna da stane u odbranu slobode koju smo ostvarili zajedno petog oktobra. Ovde se čulo dosta o tome kako određena udruženja treba zabraniti ili im onemogućiti da izražavaju svoje mišljenje. Moram da vas podsetim da je sloboda misli, sloboda veroispovesti, sloboda izražavanja, sloboda mirnog okupljanja civilizacijska tekovina, garantovana Evropskom poveljom za zaštitu ljudskih prava i sloboda i Ustavom Republike Srbije. Svaki građanin u ovoj zemlji ima pravo da izražava svoja uverenja i mišljenje kad god hoće i gde god hoće i niko nema pravo da zabranjuje drugome da to radi, da ga sprečava, a kamoli da ga napada i prebija na ulicama Beograda. Svaki građanin naše zemlje ima pravo na različitost i ne smemo dozvoliti da bilo kome bude ugrožen život od strane onih koji pod izgovorom patriotizma (mislim da su to samo izgovori, a više parole nacionalizma i tradicionalizma) sprovode ideološku netoleranciju i nasilje prema svima onima koji misle različito od njihovih članova i njihovih sledbenika. Na taj način oni nas vraćaju u prošlost, u vreme jednoumlja. Proteklih nedelju dana, čitava javnost može da posvedoči, na osnovu delovanja pojedinaca i grupa u Srbiji se krše Ustav i zakon. Odgovor države mora da bude žestok. Sa kriminalcima, sa huliganima, siledžijama, ekstremistima ne sme biti kompromisa i za njih ne sme biti nikakvih povlastica. Učesnici ovih događaja nisu nikakvi mladi ljudi koji su nezaposleni, niti su navijači, niti desničari, već su samo obični kriminalci i moramo da ih izdvojimo iz grupa navijača. Navijači su oni koji navijaju za svoje klubove, a ne oni koji prodaju drogu i druge ljude i policiju na stadionima i ulicama gradova Srbije. Ne ide se u zatvor zbog navijanja, nego se u zatvor ide zbog kriminala. Ne borimo se protiv navijača, već protiv kriminala i kriminalaca koji treba da odgovaraju za svoje postupke. Zato tražimo od nadležnih organa da u potpunosti sprovode zakone koje je ova skupština donela i da oni koji su počinili kriminalna dela budu najstrože kažnjeni. Istovremeno, moramo voditi računa o zaštiti ljudskih prava i sloboda i o tome da ne dovedemo do preterane represije. Dosta toga se ovde čulo o represiji. Represije bi bilo da je Ministarstvo predložilo pooštravanje kaznene politike. Nije došlo do predloga da se pooštri kaznena politika i nema predloga da se menja Krivični zakonik i da se zaprećena kazna za određena krivična dela poveća sa pet ili osam godina na deset i više godina, već se predlaže minimalna zakonodavna promena, i to u procesnom zakonodavstvu, koja ima za cilj isključivo da omogući tužilaštvu i sudu u pretkrivičnom, prethodnom postupku da sakupi sve dokaze i da optužni akt, optužni predlog bude podignut na osnovu relevantnih dokaza i da nam se ne desi više nikada, a to se do sada često u praksi dešavalo, da iz zatvora izlaze oni koji su počinili krivična dela, ali zbog nedostatka dokaza ne mogu da budu pravosnažno osuđeni. Izmena zakona koja se odnosi na produženje maksimalnog trajanja pritvora u skraćenom postupku, sa osam dana na trideset dana, ima samo za cilj da omogući duže zadržavanje lica koja i inače ispunjavaju razloge za pritvor (to su oni protiv kojih bi i inače bio određen pritvor od osam dana), da provedu u pritvoru maksimalno 30 dana. Time se omogućava razumno vreme za pripremanje optužnog akta i prikupljanje dokaza. Mislim da je ova odredba apsolutno opravdana, naročito ako se ima u vidu da se u konkretnim slučajevima radi o krivičnim delima sa elementom nasilja. Znamo da se nasilje sve manje vrši individualno, a sve više u organizovanoj grupi i na tužilaštvu je da dokaže i pripadnost grupi onih protiv kojih se istraga vodi. Istraga se mora voditi protiv većeg broja lica, jer se radi o grupama koje imaju trideset, četrdeset članova i protiv njih mora biti istraga usmerena. Svakako da je ova mera ozbiljna i da će imati uticaj na sve učesnike u krivičnom postupku i zato se zalažemo da se ona restriktivno odredi samo za ona krivična dela koja imaju elemente nasilja. O tome ćemo razgovarati sutra na Odboru za pravosuđe; verujem da ćemo u tom pravcu doneti amandmane. Za kraj, tražimo od nadležnih državnih organa, ponavljam, punu primenu zakona. Tražimo da utvrde da li su postupci nasilja na ulicama Beograda i na stadionima politički motivisani, da li su pomognuti, organizovani od strane organizovanog kriminala i monopolista i da posle takve istrage saopšte javnosti ko su ti koji stoje iza provale nasilja i mržnje na ulicama Beograda i sportskim stadionima. Takođe, izražavam nadu da će Ustavni sud uskoro doneti odluku o predlozima za zabranu rada organizacija „Nacionalni stroj“, „Obraz“, „SNP 1389“ i drugih ekstremnih grupa koje čine i pozivaju na nasilje i mržnju. Hvala.
Osam minuta i petnaest sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Željko Tomić, a posle njega narodna poslanica Maja Laušević. Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je pet minuta i trideset sekundi.
Poštovana predsedavajuća, drage kolege, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarka Malović, očigledno je da nužda menja zakon. Pritisnula vas je velika nužda, a izmene ZKP-a su sve češće. U razlozima za hitnost donošenja ove izmene kao osnova za pooštravanje pritvora se navodi da je to, kako ste rekli, neophodno da bi se izbegle štetne posledice po bezbednost zemlje, rad državnih organa i ostvarivanje prava građana, a koje bi mogle nastati ukoliko se ovaj zakon ne donese po hitnom postupku. Molim vas da mi obrazložite šta to znači – štetne posledice po bezbednost zemlje. Na poslednjoj sednici Odbora za bezbednost poslanici vladajuće koalicije, odnosno Demokratske stranke, izjavili su da je ugrožen ustavni poredak države Srbije nakon događanja 10. oktobra, a na istoj toj sednici direktor BIA Saša Vukadinović je izjavio da nema govora o ugroženosti ustavnog poretka Republike Srbije. Molio bih sve vas da se dogovorite da li je ustavni poredak Republike Srbije ugrožen ili nije, javnost Srbije ima pravo to da zna. Ovo što danas radite jeste da rešavate problem, ako ga uopšte rešavate, mislite da ga rešavate, preko kolena. Tražimo, već više govornika je napomenulo i pitalo vas – iz koje ste evropske države preuzeli ova rešenja? Ima li ovo neka država članica EU? Nema. Usta su vam puna Evrope, donosite ovakve izmene zakona, a beda je svuda oko nas. Šta će vam pooštravanje pritvorskih osnova? Zar vašeg bivšeg predsednika Pokrajinskog odbora DS Gorana Kneževića niste po dosadašnjem, a vašem, tumačenju ZKP-a držali toliko dugu u pritvoru da se to faktički pretvorilo u kaznu? Pritvoren je, podsetićemo se, otvoreno da govorimo, po narudžbini predsednika Demokratske stranke Borisa Tadića na sednici Glavnog odbora, a nekada mu je bio omiljeni gradonačelnik. Tek nedavno je narodni poslanik i predsednik političkog Saveta Demokratske stranke Dragoljub Mićunović u televizijskoj emisiji rekao da je Kneževiću „tovareno“, citiram: tovareno. Pazite, šta vi radite, gospodo? One anarholevičare ili anarhiste, kako se već zovu, držali ste u pritvoru dugo jer su naneli štetu ambasadi Grčke, sve dok nije postojala drugačija politička volja, a izrazili su je i Vuk Jeremić i Boris Tadić. Prvo ste to krstili kao prekršaj, a zatim ako međunarodni terorizam. Niste se ni tu dogovorili šta ćete da radite. Na kraju su ljudi sa malim zakašnjenjem oslobođeni i nikom ništa. Ali, ostala je velika bruka i na pravosuđu, gospođo Malović. Dalje, kad govorimo o navijačima, pogotovo o primeni Zakona o sprečavanju nasilja na sportskim priredbama, gospođo Malović, ima sijaset primera. Koliko je baklji zapaljeno od kada ste vi na vlasti, recimo? Pirotehnička sredstva ne treba da se upotrebljavaju na stadionima, decidirano piše u zakonu. Ko je kažnjen zbog toga? Niko. Zakon čak predviđa kazne za aktere utakmice koji svojim ponašanjem mogu da proizvode nasilje na tribinama. Svi se mi sećamo kako su se košarkaši „Partizana“ i „Hemofarma“ tukli do krvi. Da li je neko od njih procesuiran primenom Zakona o sprečavanju nasilja na sportskim priredbama? Niko. To ljudi gledaju, njihove sportske zvezde su to pravile. Kada mladi i deca gledaju, šta to može da podstakne u njima? Gde je tu preventiva? Zalažete se za slobodu govora (naravno, svako demokratsko društvo se za to zalaže), izražavanja, kretanja i, kako ste rekli, da i oni koji drugačije misle i postupaju moraju da budu zaštićeni i da im se omogući to njihovo pravo. Gospodine Ristiću, gospodine Konstantinoviću i ministri iz Vlade Srbije, evo vam prilike: kada stupi ovaj zakon na snagu, izvolite, idite na večiti derbi i lično nam demonstrirajte, ako navijate za „Crvenu zvezdu“ stavite crveno-belo znamenje na sebe i dođite među navijače „Partizana“. Vi ćete nam garantovati da apsolutna sloboda u Srbiji postoji. To ne postoji ni u Engleskoj, ni u Italiji, ni u Nemačkoj. U Nemačkoj, štaviše, po novom, morate da znate nemački da biste živeli u toj državi. Multikulturalizma tu nema, ima ga u sve manjoj meri, a vi se zalažete… O čemu se radi? Preventiva. Na svim stadionima u Evropi se zna da se navijači dele na različite sektore. Isto to je trebalo uraditi desetog. Po nama, nije trebalo dozvoliti da se održi gej parada. Da ste hteli da sprečite incidente… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Maja Laušević, a posle nje narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o izmeni Zakonika o krivičnom postupku. U razlozima za donošenje zakona predlagač zakona decidno navodi da su se u praksi sudova prilikom određivanja mera kojima se obezbeđuje prisustvo okrivljenog u krivičnom postupku ukazali problemi vezani za određivanje mere pritvora, kada prisustvo okrivljenog nije moguće odrediti primenom ostalih mera. Naime, važeće zakonsko rešenje iz člana 149. stav 1. tačka 5) Zakonika o krivičnom postupku predviđa da se pritvor može odrediti protiv lica za koje postoji osnovana sumnja da je učinilo krivično delo za koje je propisana kazna zatvora preko deset godina i ako je to opravdano zbog naročito teških okolnosti krivičnog dela. Imajući u vidu da je za veći broj krivičnih dela kod kojih postoje posebno teške okolnosti ili naročito teške okolnosti pod kojima je krivično delo učinjeno propisana kazna niža od deset godina zatvora, a prisustvo okrivljenog nije moguće u krivičnompostupku obezbediti na drugi način, neophodno je izmeniti navedenu postojeću odredbu Zakonika o krivičnom postupku i predvideti mogućnost određivanja pritvora i za druga krivična dela za koja određivanje pritvora po važećoj odredbi Zakonika nije moguće. U objašnjenju pojedinih rešenja predlagač zakona navodi da se odredbom člana 1. vrši izmena člana 142. stav 1. tačka 5) Zakonika o krivičnom postupku, odnosno uvodi se takozvani zakonski osnov za određivanje mere pritvora, na taj način što se predviđa da se pritvor može odrediti i za krivično delo za koje je predviđena kazna zatvora preko pet godina, pod uslovom da je to opravdano zbog naročito teških okolnosti izvršenja krivičnog dela. Član 2. Predlogazakona odnosi se na dužinu pritvora u skraćenom postupku i predviđa izmenu člana 436. stav 2. Zakonika o krivičnom postupku tako što se produžava maksimalno trajanje pritvora od dosadašnjih osam na trideset dana u krivičnom postupku. Na ovaj način se odredba člana 436. stav 2. usaglašava sa predloženim izmenama iz člana 1. zakona, budući da je poslednjim izmenama Zakonika o krivičnom postupku iz septembra 2009. godine skraćeni postupak proširen i na krivična dela za koja je propisana kazna zatvora do pet godina. Poslanici Demokratske stranke u danu za glasanje podržaće ovaj predlog. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je dva minuta i četrdeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, posle njega narodna poslanica Jadranka Jovišić. Da obavestim narodne poslanike da će, primenom odredaba Poslovnika koje određuju redosled narodnih poslanika koji su prijavljeni za reč i primenom člana 27, narodni poslanici iz poslaničkih grupa koji nisu izrekom stavili da li su za ili protiv biti prozivani, tako da je prozvan poslanik iz jedne poslaničke grupe, pa iz druge poslaničke grupe, nezavisno od toga da li će biti za ili protiv. Izvinjavam se poslaniku Nebojši Ranđeloviću pošto nisam to obaveštenje dala na vreme, ali se zahvaljujem što je stigao na svoj red. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, pred sobom imamo ko zna koju po redu izmenu i dopunu Zakonika o krivičnom postupku. Da li je u pristupu izmenama i dopunama ovog zakonika nešto sporno? Rekao bih da nije. Nije, zbog toga što u društvu imamo takve pojave na koje država mora reagovati. Te pojave su uzele maha. Čitavo društvo je ugroženo i shodno tome nešto se mora preduzeti. Šta je sporno? Sporno je to što država ponovo reaguje na ovakav način i što je ovakav pristup jedan nedovršen postupak države. Mi u Liberalno-demokratskoj partiji cenimo zalaganje Ministarstva pravde i ovakvu reakciju, ali moramo da kritikujemo nepotpunost i nedoslednost. Država svakako mora da reaguje na ovakve pojave, ali država mora da vodi računa i da se ne zaglibi u sopstvenom pesku nedoslednosti svih promena Zakonika o krivičnom postupku o kojima sam malopre govorio. Naravno da treba dati mogućnost da se na pojave o kojima čitav dan danas govorimo u parlamentu da adekvatan odgovor. Razumemo zbog čega se daje mogućnost produženja pritvora sa osam na trideset dana i zbog čega se reč „deset“ zamenjuje rečju „pet“ (odnosi se na godine zaprećene kazne), ali smo morali smo da reagujemo amandmanima jer su prošla vremena 19. veka, kada je važilo pravilo „Zlo činiti od zla se braneći, tu zločinstva nema nikakvoga“. Naši amandmani su upravo usmereni ka tome da se, bez obzira na to što je nužna odlučna reakcija države, moraju zaštititi ljudska prava i sprečiti sve eventualne zloupotrebe. Zato me interesuje da li će naši amandmani biti prihvaćeni. Voleo bih da od predstavnika Ministarstva dobijemo odgovor. Takođe bih apelovao na sve organe koji će se ponašati po odredbama koje će doneti izmene i dopune ovog zakonika da vode računa o izvesnosti izvršenja zaprećene kazne. Nije dovoljno samo propisati nešto i utvrditi da to treba da se primenjuje, već je neophodno to i primenjivati. Do sada smo mnogo puta imali problem, mnogi izgrednici su se ponašali tako kako su se ponašali, jer nije postojala izvesnost izricanja i izvršenja zaprećene kazne. Ako budući izvršioci budu računali sa tom činjenicom, onda će njihovo ponašanje biti sasvim drugačije. Do sada nismo imali taj slučaj. Na državi je da obezbedi da zaprećene kazne budu izrečene a potom da budu izvršene. Na tome insistiramo. Naravno, dodao bih još par rečenica. Sve ovo o čemu smo sada govorili, a tiče se Zakona o krivičnom postupku, po meni je vrh ledenog brega, jer ono što je srpsko društvo u celini, tu sliku smo danas imali u parlamentu. Slušali smo sramotne govore, uvrede i susreli se sa činjenicom da tražimo izvesnost izricanja i izvršenja zaprećene kazne, ali nemamo izvesnost politike koja će to omogućiti. Zbog toga nam se dešavalo da neko seiri nad time da postoji podeljena Srbija, računajući i gradeći na tome svoju politiku. Imali smo demagoške tirade gde se huligani nazivaju decom, gde su nam moralne pridike držali ljudi koji su oličenje političke nedoslednosti, rekao bih i političkog nemara. Zato bih zamolio sve koleginice i kolege da pažljivo slušaju ono što su izrekli poslanici Liberalno-demokratske partije, možda i da pročitaju naše tekstove u novinama. Pogledajte današnju „Politiku“, stranicu 14, i imaćete priliku da vidite da postoji i drugačija Srbija, da se može pisati i govoriti na tolerantan način i da jezik primitivizma nije primeren ovom domu. Ovo nije moralna pridika. Ovo je vapaj jednog manjinskog dela društva u krizi i ovo je apel svima nama da ne dozvolimo da naše društvo ode u sunovrat. Zahvaljujem na pažnji.
Iskorišćeno je šest minuta i dvadeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jadranka Jovišić, posle nje narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pred nama je danas Predlog zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku. Moram za početak da izrazim žaljenje zbog toga što smo primorani da ove izmene donosimo u ovakvim okolnostima. Međutim, događaji koji su se desili od 10. oktobra pa nadalje nas prosto obavezuju da ovaj zakon menjamo. Mnogi su se osetili neprijatno kada je državni sekretar gospodin Homen rekao da odgovor države treba da bude jeziv. Po meni, ono što je bilo zaista jezivo jeste ono što se desilo 10. oktobra u Beogradu; ono što je bilo još jezivije je ono što se desilo u Đenovi i mislim da će svako dete koje je gledalo te huligane na utakmici protiv Italije neko vreme sigurno biti traumirano onim što je videlo. U odnosu na to, odgovor države treba da bude jasan. Izmene Zakonika koje ćemo usvojiti samo su jedan od koraka na putu u našem obračunu sa huliganima, nikako sa mladim ljudima. Međutim, slova na papiru nisu dovoljna. Ona moraju živeti u praksi. Važno je da se svi zakoni koji se donose do kraja primene. Plašim se da su nas događaji koji su za nama uverili da se zakoni ipak ne primenjuju do kraja i moram da u tom smislu navedem jedan primer. Kada je u pitanju zakon koji zabranjuje nasilje na sportskim priredbama, kao poslanica i članica Odbora za sport i omladinu, zajedno sa svojim kolegama mnogo sam govorila o tom zakonu, o tome koliko je taj zakon značajan, koliko je važno za sve nas da se on primenjuje. Međutim, kada sam u maju kao navijač (imam svoj omiljeni klub) bila na derbiju videla sam da se zakon ipak ne primenjuje u potpunosti. Na tribini preko puta mene gorele su baklje, gorela su pirotehnička sredstva, sredstva čije je unošenje na stadion zabranjeno. S tim u vezi, kao poslanica Demokratske stranke, stranke koja se zalaže za punu primenu zakona, stranke koja želi da se obračuna sa svim vrstama kriminala, pa i ovom, apelujem na Ministarstvo da utvrdi gde se taj lanac primene zakona prekida, ko ulaže najmanje napora ili ko sprečava da se ovakvi zakoni koji štite građane od huligana primenjuju do kraja. Verujem da će promene koje ćemo usvojiti doneti samo dobro. Članovima Ministarstva zaista želim da ne popuste, da ostanu čvrsti i da se obračun sa ovakvom vrstom kriminala sprovede do kraja. Poslanici Demokratske stranke će im svakako u tome pomoći. Takođe, bilo je ovde danas reči o tome kako mladi ljudi gledaju na ove probleme. Verujte mi, kao predstavniku mladih ljudi u ovom parlamentu, da su mladi ljudi veoma svesni i da imaju jasan stav prema problemu nasilja u ovom društvu. Danas smo, kao članovi Koalicije mladih protiv nasilja, zajedno sa javnim ličnostima imali jednu konferenciju koja se simbolično održavala u beogradskom trolejbusu koji su vandalizovali huligani. Oni su poslali poruku – ne nasilju. Mladi ljudi u ovoj državi će se protiv nasilja boriti. Mladi ljudi su konkretno na ovoj konferenciji danas zahtevali da institucije adekvatno reaguju, da primenjuju zakone do kraja, da se napravi jedan akcioni plan koji bi pokazao da smo iz tragičnih događaja koji su za nama, iz ubistva francuskog navijača, iz rušenja Beograda, zaista izvukli važne lekcije. Nadam se da su neke od mojih kolega koje su danas ovde diskutovale iz ovih nemilih događaja za nama izvukle pouke i da će u danu za glasanje biti više od 126 glasova za, i to ne samo zbog toga što je to politički korektno, nego zato što je to pre svega ljudski. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i pedeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, posle nje narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovane kolege, poštovani roditelji, o ovoj temi ću govoriti isključivo kao majka troje odrasle dece, koja nemaju naviku da odlaze na stadione, da odlaze na koncerte, već da u svojoj kući slušaju muziku ili gledaju sportske priredbe, zato što su imala tu sreću i nesreću istovremeno da do 1999. godine žive na Kosovu i Metohiji, odnosno u Prištini, gde je od malih nogu trebalo sačekivati decu kada se vraćaju iz škole jer im se moglo dogoditi svašta, u ono vreme kada je nacionalizam na Kosovu bujao. Moja deca su godišta 1980, 1982. i 1983. Međutim, na žalost svih nas, više ne sačekuju decu iz škole samo dede i babe na Kosovu i Metohiji ili roditelji kojima je to postala obaveza, već je to način života u mnogim, ako ne gotovo svim gradovima Srbije, i u Novom Sadu, u kome danas živim. Nisu to samo sportski događaji i mesta gde se održavaju sportska takmičenja; nasilje, na svim mogućim i nemogućim mestima, postalo je naša stvarnost. Govorim u ime svih onih roditelja koji ispred škole čekaju decu da ne bi završavali, kao što su sve češći slučajevi onih koji završavaju na urgentnom ako se usude da ne budu deo trenda i deo onoga što se danas zove modernost. Molim vas sve, mlade i starije, moje vršnjake i one koji će tek rađati i dobijati decu, imajte na umu da ne treba da imamo dvostruke aršine kad decu vaspitavamo i kada čuvamo svoju vlast ili svoju poziciju. Je l' promovišete na televiziji, s pravom, emisije u kojima se kaže – u deci treba graditi samopouzdanje, nenasilje nad decom, upućivati ih u to šta je dobro, šta je humano, šta je hrišćanski, ne pretiti i ne vaspitavati decu prisilom? Zašto u onom što se zove društveni život i društvene organizacije pokušavate da kao isključiv način vaspitavanja mladih generacija primenjujete prisilu? To je pitanje za sve nas, to nije pitanje za ovaj dom gde se predlažu ovakvi zakoni. Zašto previđate činjenicu da smo stvorili društvo iz kojeg je proterana svaka normalnost? Mene nećete naterati da se opredelim ili za gej paradu ili za nasilje, zato što ja vas hoću da nateram da kažete da postoji normalnost u kojoj jeste pravo svakog pojedinca da bude različit, ali ne da to promoviše. Nemojte me uveravati da je promocija polnosti i seksualnih sklonosti isto što i hrišćansko venčanje, jer je hrišćansko venčanje Bogom dato, da se promoviše kao osnovni smisao postojanja ljudske vrste, da se stvori biće nalik sebi. I oni koji imaju drugačiji odnos prema svom opstanku, svom prezimenu, svojim precima, a imaju drugačiji odnos prema potomcima, na to imaju pravo, ali i oni žele da usvajaju nečiju decu. Nemojte da promocijom nečega stvaramo na drugoj strani nasilje kod onih koji se zalažu za tradicionalne vrednosti, ne samo srpske, nego uopšte tradicionalne vrednosti. Nemojte da nas terate da se izjašnjavamo između ovoga, da li su to deca i da li su to huligani, jer svaki zločin je individualan. Svaka kazna mora da pogodi upravo onog ko neki zločin učini, u bilo kojoj oblasti života. I, nemojte ni da napadate sve, ni da branite sve, jer osnovni smisao filozofije je da je svaka rečenica koja počinje sa „svi“ i „niko“ pre svega laž. Nisu svi dobri i ne može niko da ne bude kriv. Draga moja gospodo, prozor se nije slomio sam. Prozor se nikada ne slomi sam, uvek neko slomi prozor. Mi smo kao društvo doprineli da se prozor ili ogledalo u kojem je bila slika Srbije stvori o nama, ne slučajno. Koliko sam vas puta u ime Poslaničke grupe Napred Srbijo Srpske napredne stranke upozoravala da je u ukupnom broju nezaposlenih 60% (ne samo u svetu, nego i kod nas) mladih, onih od 18 do 25 godina? Kad nisu zaposleni studiranjem, koje je skupo, kad nemaju posao ili kad završe školu, oni su u redovima, na čekanju, ili dobijaju neki privremeni angažman, po principu sociološki nazvanom „generacija upotrebi pa baci“, gde vam fakultetski obrazovani ljudi rade za 18.000, po nekom privrednom angažmanu, gde je jedini trend smanjiti broj zaposlenih. Vi očekujete da takva generacija ima svest o nečemu što znači daleku budućnost, ili ste im usadili svest – uspeh po svaku cenu i odmah. Da li im vlast, koja gleda samo do sledećih izbora, usađuje ispravno opredeljenje kako se treba ponašati? Ja tvrdim – ne. Ali, ne pravdam ni jedan jedini akt nasilja, za mene je i verbalno nasilje, kojem smo ovde često izloženi, akt nasilja. Kako može ova skupština da pred nekim promoviše zakonitost, ako vam je Ustavni sud preplavljen zahtevima za ocenu ustavnosti zakona koje ovde donosite voljom većine? Pa, i to je vrsta nasilja. Samo je pitanje kad se jedna vrsta nasilja pretvara u drugu. Od monopola do korupcije je jedan korak. Od verbalnog nasilja do fizičkog nasilja je jedan korak. Od reči koje pozivaju na svađu do obračuna nasiljem je jedan korak. Ko određuje tu granicu? Nervozna vlast, koja ne ume da rešava probleme i čiji se uspeh jedino meri zaposlenošću. Možete da pričate šta god hoćete, jedini uspeh vlasti jeste da imate zaposlene ljude koji rade, da imate roditelje koji rade, koji imaju dostojanstvo i koji svojoj deci mogu da pruže nešto drugo sem izražavanja nasilja u nečemu što se zove grupa. Molim vas, ovo nije nikakva sociološka studija, ovo je društveni život – iz ekonomije i onoga kada nemate proističu nasilja razne vrste. Naš posao da u društvu doprinosimo nekim dobrim i konkretnim potezima vrlo je odgovoran i ne može se svesti na produženje pritvora, ne može se svesti na to da vi karakterišite nasilje koje je „poprimilo međunarodni karakter“. Šta je to, po principu mesno nadležnog suda, desilo se u inostranstvu, pa poprimilo međunarodni karakter? Ili, finansirano od međunarodnih organizacija. Molim vas, ako nam ministar pravde ne upotrebljava pažljivo i odmereno reči, a ko će? Ako nam pomoćnik ministra pravde, zamenik kaže – odgovor će biti jeziv, šta rađa pretnja, nego odgovor i pripremu na još veću pretnju? Pažljiva upotreba reči je pažljivo pripremana mera Vlade i države da te mlade ne zabavi nečim, ne da ih iz pobude nadom vodi od jednih izbora do drugih... Svi su već shvatili providnost takvog načina vođenja vlasti, od jedne nade do druge, što je ovde usavršeno do nesagledivih razmera, ovde, u državi u kojoj vlast ne čine oni koji su dobili najveći broj glasova, gde dva i dva nisu četiri, gde brojevi imaju specifičnu numerološku vrednost, sinergetski efekat, gde pod firmom koalicionog kapaciteta može da se desi vlada kakvu imamo. Da, da, draga moja gospodo, ali to nije problem ni za sociološku raspravu, ali jeste problem nečega gde danas treba da menjamo Krivični zakon, ne u delu na koji smo vas upozoravali kada smo o sudskim veštacima pričali, da ne smete da dozvolite da se krivično delo učinjeno iz neuračunjivosti, neizlečive, ne može tako veštačiti da vi imate teška krivična dela u povratu onih koje ste nazvali, ili, prevedeno, oslobodili krivice time što ste im omogućili da se proglase neuračunljivim. Znamo kako se i koliko plaćaju takve vrste karakterizacije nečije neuračunljivosti, odnosno oslobađanje krivice, i da vam se ti isti ljudi pojave slobodni i ponovo učine neko krivično delo. Tu nemate teških reči, tu nemate ovakvih kvalifikacija, tu nemate ovakvu akciju poslaničke grupe koja tvori stub vladajuće većine. Ne shvatate ozbiljnost takvih dela, pored svih morbidnih naslova u tabloidnim i ozbiljnim novinama o najvećem nasilju nad decom, nad ženama i najgnusnijim zločinima. Ne možete reći – bilo ih je uvek, samo se o njima nije pisalo. Tvrdim, kada se budu pojavili realni i istiniti podaci o povećanom broju krivičnih radnji i zločina i kada bude statistika pokazivala brojke u koje se možemo pouzdati, biće mnogo veći od onih koje želite da nam prikažete. Ali, ja ne želim da umanjim značaj nijednog problema koji se zove kriminalitet ili kriminal, u bilo kojoj oblasti života. Naprotiv. Molim vladajuću većinu da ne reaguje na posledice, nego da reaguje na uzroke. Da, uvek je lakše uticati na posledice, zato što se ne bavite razlozima koji su doveli do uzroka, ali vas upozoravam – onaj ko za vas laže, slagaće i vas. Navijači, oni koji su jednom bili u vašoj službi, u službi vlasti, jednog trenutka krenu da sprovode i svoje ciljeve. Neke političare su nazivali – navijena igračka koja je počela sama da hoda. Neću da navodim imena. Imate mnogo takvih primera. Morate da shvatite da se oni koje učite da nešto rade za vas jednog dana okreću protiv vas, jer je stara izreka – ko se mača lati, od mača će poginuti. Kada se pravednim metodama borite za vlast, kada se borite istinom a ne lažima, kada ne lažete prećutkujući koliko teško živimo svi, svima će nam biti mnogo bolje. Ali, ja hoću da skrenem pažnju građanima i mojim kolegama i na temu koju ovde vrlo lako preskačemo. O nasilju i neadekvatnom načinu borbe protiv nasilja govore mnogi, ali zašto po treći put odlažemo rok za pasoše, odnosno izdavanje putnih isprava, rok do kojeg moraju biti zamenjeni? Nije nevezan, iako nije bio mnogo u vezi sa zajedničkom raspravom, s prvom temom, sem odlaganja, ali moram da kažem da i ovaj zakon govori o lošoj proceni vlasti kapaciteta koje ima i namerama da neki posao završi. Prvobitni rok za zamenu pasoša je bio šest meseci u 2008. godini. Ova je vlada sama sebi dala zadatak da za šest meseci zameni pasoše. Po treći put to radimo i sada je rok već tri godine. Čime se pravdate? Velikim zahtevima i nedostatkom kapaciteta u našim ambasadama koje treba da izdaju pasoše državljanima u inostranstvu. Draga moja gospodo, zašto pasoši nisu izdati a spremate već da taj isti organ, koji ne stiže da vam uradi pasoše, govorim o Kovnici novca, odnosno Zavodu za izradu novčanica... Već je u pripremi i najavi da će da radi i nove tablice za vozila, a usput radi, ponavljam svoju priču, i recepte za lekove, lične karte, zdravstvene legitimacije. Koliko to kvalitetno radi ja ću da vam kažem kroz primer jednog roditelja iz Novog Sada koji je hteo svom detetu da obezbedi besplatnu užinu, jer kaže da mu to država omogućava. Kad je pokušao da ostavi podatke o tome i priloži dokumentaciju nije mogao da priloži kopiju nove lične karte zato što se ta nova lična karta, poput ovih naših kartica ovde, ne može kopirati jer ne sadrži podatke o adresi, koji su neophodan elemenat da bi taj roditelj ostvario pravo za svoju decu. Kaže se da treba kupiti čitače, ali jedino što vlast može jeste da apeluje na one koji traže takve isprave od roditelja ili fotokopije da nabave te čitače, kaže, jeftini su, i da negde dobiju besplatan program, softversku aplikaciju za stavljanje u pogon jednog takvog čitača. Ako se u ovoj državi ni zakoni ne poštuju, možete da mislite kako će se apeli poštovati. Tog su roditelja uputili da ode u banku i da tamo na čitaču kod bankarskog službenika dobije validnu fotokopiju i ostvari svoje pravo. Znate kako je bio dočekan? Slično kao oni koji su uzeli kredit pa je sitnim slovima bila upisana promena kamate ili uslovi vraćanja kredita, ili kao oni koji su uzeli lizing pa danas moraju da vraćaju automobile jer nisu u situaciji da zbog zaposlenosti odnosno plate koju nemaju isplaćuju lizing. Znači, nisu bili dobrodošli za jednu uslugu, koja bi bila podrazumevajuća u državi gde zamena lične karte kao obaveznog dokumenta košta svakog građanina. Kada treba da ostvari neko pravo po osnovu te lične karte on ne može da ga ostvari, jer država nije sagledala, od namere da nešto građanima naplati do realizacije tog prava građanina. Ista je stvar i sa pasošima, gde je Narodna banka dobila posao koji je po prirodi stvari posao Ministarstva unutrašnjih poslova. Poštovani građani, ukoliko ste u situaciji ping-pong loptice koja se nalazi između dva šaltera, dva organa, nadležna ili nenadležna da rešavaju vaše pitanje, a vi sa nerešenim pitanjem, sa poslom, sa ličnom ispravom, sa pasošem, koji ako izvadite pitanje je gde možete da putujete, s obzirom na to da je ovde jedino izvestan strah da ćete ostati bez posla, strah da će vam dete, ako ode na utakmicu, ni krivo ni dužno možda, uz grupu pravih huligana koji su tamo otišli da prave nered, biti zatvoreno, uz strah da zakon koji se donosi može da vas liši nekih prava, ili ako vam neko pravo obeća, da vi u stvari nećete moći da ga ostvarite... Kada imamo takvu vladu i takvu vlast, ne čudite se posledicama koje trpimo svi zajedno, a to je ružna slika koju šaljemo svetu, ali to je slika za koju smo i platno i boje i vešte majstore upravo ovde gradili; ne mi, nego vi, i za to treba da snosite posledice. Ja se nadam – na skorim izborima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ću prvo da dam gospodinu Srđanu Milivojeviću, pa gospodinu Zoranu Krasiću, pa gospođici Maji Videnović, pa gospođi Juditi Popović. Izvolite, gospodine Milivojeviću.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kada smo kazali, posle divljanja huligana, da niko nije jači od države Srbije (evo, i sad se javljaju dežurni portparoli) mi smo jasno imali na umu da su valjda bar narodni poslanici pročitali Ustav Republike Srbije. Ustav Republike Srbije, član 1, kaže da je Republika Srbija država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive, zasnovana na vladavini prava. Znate, ja pripadam onoj političkoj grupaciji koja je nekada i te kako bila izložena represiji i jako sam ponosan na činjenicu da sam jedan od osnivača narodnog pokreta „Otpor“. Pamtim da je 4.000 ljudi, mojih prijatelja i saboraca, bilo u pritvoru u vreme kada su oni koji danas najglasnije plaču nad sudbinom mladih ljudi, u to užasno i strašno vreme, bili ministri, potpredsednici Vlade i direktno kreirali zakone i način ophođenja Republike Srbije prema mladim ljudima. Da ne govorim o onim mladim ljudima koji su poslati u ratove a iz kojih su se vratili sakati i unesrećeni posle ratnih strahota koje su doživeli. Ili da možda govorim o onima koji se iz ratova nisu vratili, jer i ti koji su poslati u ratove iz kojih se nisu vratili takođe pokazuju kolika je bila nečija briga o mladim ljudima. Rekao bih danas onima koji su najglasnije plakali nad sudbinom Srbije i mladih ljudi da se sloboda ne druži sa silom. Šta zajedničko imaju ljubav i mržnja? Kakvu zajednicu mogu da ostvare tama i svetlost? Nikada nikakvu. Ali, da li ste videli, građani Srbije, one rudare, posle 69 dana provedenih u jami u Čileu, kako izlaze na svetlost dana? Iako su samo ili čak 69 dana proživeli u tom mraku i toj tami, oni su stavili tamne naočare za sunce da ih svetlost dana ne zaslepi. Kako neko ko je dvadeset godina proveo u politici mraka i kreirao politiku koja je taj mrak činila još crnjim danas može da gleda unapred, u svetlost zakona? Kako neko takav može danas da misli da će on biti nosilac prometejskih vatri slobode? Kako neko želi danas da preko noći bude vesnik proleća, da bude svetionik u koji će gledati svi građani Srbije, ko će biti na braniku slobodarskih ideja? Mogu da mislim šta bi bilo sa slobodom i demokratijom u Srbiji da nema tih i takvih da danas brane slobodu i demokratiju. S druge strane, ima danas u ovoj sali proroka, oni sve vide, sve znaju. To su isti oni kojima se javljalo da je i Tito pred smrt imao problema sa nogom. Ti danas sve vide, sve znaju i znaju da je ovo zakon koji podstiče represiju u ovoj zemlji. Oni bukvalno sve znaju, kao da u pasulj gledaju, kao da su vidovnjaci, kao da gledaju u onaj pasulj koji su kuvali u Antinu. U stvari, to su ljudi koji su harizmatični gubitnici, koji sve drugo vide, samo ne vide svoj izborni poraz svaki put na izborima i uporno prizivaju izbore. Znate, Japanci su imali u svom odredu kamikaze. Političke kamikaze ne vuku u političko samoubistvo samo sebe, već i čitav narod. To je njihov problem, da li će biti kamikaze ili ne, sve dok građani Srbije ne žele da tako okončaju svoj život. Građani Srbije ipak imaju neke druge ciljeve u životu i neke druge ambicije. Čuli smo danas i neke ljude koji kažu da političke stranke drže u pritvoru. To su one političke stranke koje tako vide pravosuđe. To su one političke stranke koje organizuju Legiji doček uz šampanjac kada se predaje, i to su one političke stranke koje vazda u tuđim očima gledaju trunke, a ne vide šumu u sopstvenim očima. To su predstavnici onih političkih stranaka koje suviše lako odbacuju to lako breme samoosude i prihvataju se tog teškog bremena osude drugih. Znate, neki koji ne vide razliku između dva miliona ljudi koji 5. oktobra brane svoju izbornu volju i 6.000 huligana koji danas protestuju zato što im se ne sviđa način na koji neko brani svoja prava... sutra im se neće sviđati ko će pobediti na izložbi cveća. Zamislite da se organizuje izložba cveća i da pobedi neki baštovan koji je izložio žute ljiljane, odmah bi neko kazao – uh, ljiljani, to neka nosi u Sarajevo; što baš žuti, kakva je to demokratska podvala, meni se to ne sviđa, hajde da razbijemo taj štand na kome je izloženo cveće. Već prekosutra takvima se neće sviđati moje prezime i političke ideje mojih prijatelja i saboraca i onda ćemo se vratiti u situaciju koju su kreirali mržnja, politika mržnje, nasilja i zla. Gospodo, vi koji se sami prepoznajete u mojim rečima, drago mi je da se javljate, ali bi možda bilo bolje da hvatate beleške dok ja govorim, možda biste nešto i naučili, makar da ne dobacujete kada neko govori. Jer, vi koji ste oborili stablo slobode da biste od njega napravili gusle treba na tim guslama da se podsetite da te gusle nisu u primeni otkad ste vi na vlasti i da ne guslate stalno jednu istu pesmu, jer ne ide nova pesma na stare gusle. Promenite makar gusle, ako već pesmu ne možete. Dakle, snaga zakona krči put pravdi i pravednom. Ja se ne plašim ovoga zakona. Oni koji misle da političke stranke određuju ko će, kako i koliko dugo biti u pritvoru neka takav politički program iznesu na izborima kada se kandiduju i kada svoje političke ideje kandiduju građanima Srbije i neka kažu – znate, mi smatramo da nije tužilaštvo to koje određuje pritvor, da nije to u rukama pravosuđa, to je u rukama političkih stranaka. Podvlačim, onih stranaka koje znaju da organizuju doček Legiji, da ga dočekaju kao narodnog heroja, uz televiziju, uz šampanjac, kavijar. Onda neka kažu građanima – evo, to je naš politički program, građani Srbije. Političke stranke ne određuju ko će, kada i koliko biti u pritvoru, barem dok Demokratska stranka bude upravljala ključnim resorima u ovoj zemlji i zajedno sa svojim koalicionim partnerima nosila odgovornost za budućnost zemlje. Kada govorimo o onim ljudima koji su 5. oktobra izašli pred ovu skupštinu da brane svoju izbornu volju, morate ih razlikovati od huligana, koji su i tada izašli. Znate, ja svoje političke ideje zastupam već dvadeset godina; nikada ih se nisam stideo, niti je bilo ko od mojih prijatelja koji ovde sede ikada stavio fantomku na glavu i sakrio se iza kapuljače. Ne, ti su i tog 5. oktobra sa kapuljačom i fantomkama došli ovde. Mi da branimo našu ideju, oni da uzmu neki televizor ili sliku iz ove skupštine. Ko je Skupštinu palio, to je već diskutabilno pitanje. Istine radi, prvo su se zapalili džakovi sa pripremljenim izbornim materijalom, sa glasačkim listićima, u kojima je već bio unapred zaokružen odgovor za neki famozni drugi krug izbora. Ali, ti ljudi koji su na veličanstven način branili svoju izbornu pobedu nisu huligani. Tu je bilo radnika, seljaka, profesora univerziteta, akademika, sveštenika, trudnih žena itd. Neki kažu – kako je mogla trudna žena da radi u sedištu Demokratske stranke u nedelju? Znate, kod nas ljudi dolaze i petkom i subotom i nedeljom i praznikom, jer prostorije naše stranke su otvorene, mi se ne krijemo od građana, mi ne stavljamo okovana vrata na prostorije naše stranke, da narod ne može da uđe. Mi jasno istaknemo stranačka obeležja i zastave Demokratske stranke, da svi znaju gde smo, jer nema nijednog razloga da se stidimo ijedne svoje političke ideje, ijednog svog učinka. Kada se analizira prošlost Demokratske stranke, to je sve časno, pošteno, dostojanstveno, onako kako je govorio dr Zoran Đinđić. Mi se toga ne stidimo, mi jasno stojimo iza svojih stavova, zajedno sa stavovima naših koalicionih partnera ovog trenutka, i smatramo da je ovakav zakon neophodan. Oni koji plaču nad sudbinom pasoša... Znate, prošle godine ste u partijskom glasilu, koje se prodaje na kioscima kao dnevna štampa, najavljivali da se pasoši ove godine produžuju samo zato što neće biti belog šengena. Hoće li neko od vas sada da kaže – građani Srbije, plašili smo vas, evo, dobili ste beli šengen. Mi sada produžavamo rok važenja tih pasoša pre svega zbog naših ljudi koji žive u inostranstvu i nisu bili u poziciji i u mogućnosti da te pasoše zamene u odgovarajućim rokovima. Da li se vi to plašite da ti ljudi dođu u Srbiju zato što ne glasaju za vas? Poznato je da DS najveći broj glasova i ubedljive izborne pobede ostvaruje baš u velikim svetskim prestonicama gde žive naši građani. Da bi naši sportisti mogli da pobeđuju država Srbija mora da pobedi huligane i mora da pokaže da je jača od svih huligana. Zato će odgovor države biti jasan, precizan, konkretan, nedvosmislen i nema te državne institucije koja će pognuti glavu pred nekim ko misli da će ovom zemljom upravljati onaj ko ima jači snajper, bolje mišiće, poganiji jezik. Mi danas jezik argumenata i činjenica suprotstavljamo jeziku nagomilane bahatosti i primitivizma. Mi danas ovim zakonom ponovo palimo evropski svetionik i kažemo – niko nije jači od države Srbije i njenih građana. Ti koji misle da će oni diktirati kada će se koji događaj dešavati u Srbiji, da će vest dana biti ne to što je gospođa Hilari Klinton kazala da je država Srbija lokomotiva Balkana, već to što su prekinuli utakmicu u Đenovi... Znate, sledeća vest će biti koliko su godina robije dobili, jer država Srbija ima svoju evropsku budućnost i građani ove zemlje, deca ove zemlje i mladost ove zemlje imaju pravo da žive u miru, kao sav normalan svet. Zahvaljujem se.
Hvala, gospodine Milivojeviću. Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, samo na početku da neke stvari raspravimo, pošto po Poslovniku moram vama da se obraćam, ne smem da gledam tamo uopšte, jer ćete da mi koknete opomenu ponovo, pa ja računam da ste mi vi jedinstvo svih 250 itd. Znači, imamo nešto što se zove sila, imamo nešto što se zove nasilje. Čemu služi sila? Neko se koristi silom da bi ostvario neke svoje interese. Ako koristi tu silu da bi ostvario zakonom propisane i garantovane interese, onda kažemo da je to samopomoć. Ako koristi silu da bi ostvario nešto što mu ne pripada ili da bi nekom drugom pričinio štetu, onda kažemo da je to nasilje. Nasilje može da potiče od pojedinca, može da potiče od nekoliko ljudi spontano skupljenih, može imati elemente nečega što je saučesništvo, može biti i organizovano. Kako se država brani od nasilja? Zakonom i silom. Međutim, kada se država brani i koristi monopol fizičke prinude, to nije ona scena koju ste imali prilike da gledate onog dana (i više je nema) gde policajac prolazi i onesvešćenog demonstranta šutira nogom. Niko nije odgovarao za to. Znači, niti je čovek pružao otpor, bio je u nesvesti, ležao je na trotoaru, glava mu je bila na bankini; prođe policajac u uniformi i šutne čoveka. To je zloupotreba sile i za to treba da se odgovara. Postoji neka dijalektika između sile i nasilja. Može se reći da je razlika samo u uniformi.Kad beše „kondomom protiv kordona“ išlo se zbog toga što je kordon bila režimska policija, policija Slobodana Miloševića. Koliko vidim, to je ista policija. Pričali ste da ih je bilo 100.000, pa ste krajem 2000. godine, kad ste došli na vlast, konstatovali da ih ima samo 18.000. Postavljam pitanje, samo da bismo znali čemu da verujemo, kome da verujemo, koliko da verujemo i, na kraju, da li uopšte smemo da verujemo. Da vas podsetim na neke stvari koje će vam verovatno pomamiti dobra sećanja: „Slobodane, Slobodane, spasi Srbiju i ubij se“. Prođe nekoliko godina, pa beše: „Koštunice, Koštunice“, isto, a sada se na stadionima peva: „Borise, Borise, spasi Srbiju i ubij se“. Sada mi objasnite u čemu se ogleda razlika. Kada je bilo ono „Slobodane“, to je bilo prihvatljivo, kada je bilo „kondomom protiv kordona“ to je bilo demokratski, proevropski; kada je bilo miting, kontramiting, onda ste sve one koji su došli iz unutrašnjosti, koji pripadaju SPS-u, tepali celim putem od Železničke stanice do Terazija, i to je bilo demokratski, jer je to posle legalizovao gospodin Gonzales sa leks specijalisom. Pričam o nasilju kao pojavi, na jedan objektivan način. Interesuje me u čemu se ogledaju te sitne zamerke ili detalji koji šamar policajcu mogu da opravdaju, da je to demokratski šamar (znam, kada je ruka demokratska) i kada je to nedemokratski, kada je to nasilje. Kad Nataša Kandić tepa po ulici, to je dobro, borac za ljudska prava. Kad se neko suprotstavi zbog prekomerne upotrebe sile, on pruža otpor službenom licu i treba da odgovara. Nikoga ne branim, da se pogrešno ne razumemo, nikoga ne optužujem, ali kažite mi šta je vrednosni kriterijum u društvu. Nepoštovanje zakona prouzrokuje neke sankcije. Da li je to uvek bilo? Mi ćemo ovih dana imati jednu vrlo interesantnu situaciju. Jedan ministar, u koaliciji sa drugim ministrom, doneo je odluku da se Zakon o finansiranju lokalne samouprave ne primenjuju dve godine. Da li treba da vas podsećam na svojevrsno mentalno, psihološko, političko i nasilje druge vrste koje svakodnevno postoji u ovoj zgradi ovde, gde svi znamo da neko ko predsedava nije u pravu? Šta je sa tom vrstom nasilja? Šta da rade oni ljudi koji vide da nema izlaza, nema perspektive? Šta im je ponuđeno kao alternativa? Nudi im se korisnost. Znači, ako „kondomom ideš protiv kordona“, ti si proevropski tip. Ako se, kojim slučajem, pobuniš zbog nečega što smatraš da vređa dostojanstvo ovog naroda, onda si huligan, kriminalac, iako ne postoji pravosnažna sudska presuda, iako ne postoji ništa. Znate, između Prometeja i Nerona velika je razlika, ali sredstvo je isto – vatra. Imali smo mi 2000. godine ovde Nerona. Možete vi da se izvinjavate, da kažete da nemate veze sa tim ljudima, ali ne videsmo neki postupak. Pričate o fantomkama. Pa, neko je upadao sa fantomkama u neke banke, carine. I? Sad, ako upadne taj čovek, to je proevropski, ako bi upao Krasić, to bi bilo primitivno, prosto, srpski, a ista stvar, posledica ista. O tome se radi. Dok se taj problem ne reši, imaćemo situaciju da promoteri nasilja sede u Narodnoj skupštini. Jedan je rekao da će da besi po Terazijama, sećate se, onaj vaš Ćanak. Kaže: „Na banderi nasred Terazija visi Sloba, kuka milicija“. Ko je to pevao ovde, SPS? Vaši su pevali, gospođo Malović. Da kažemo jednu veliku istinu javnosti: ne vodite vi ovo ministarstvo, nego „otporaš“ Homen. Znate kakav je to moralni sunovrat kada Homen počne da primenjuje i da poštuje zakon? „Otpor“, finansirala ih je CIA. Kakva je poruka mladima? Vi kao da to ne znate. Možete vi da stavite ruku na oči i da kažete: nema, ali ga ima, ostalo je zabeleženo, ne može da se zaboravi. Nadam se da ćemo povodom amandmana imati prilike da se još malo upustimo u ove stvari. Gospođo Malović, razmišljajte o tome. Skraćeni postupak je definisan u zakonu kao jedan izuzetak. Ovim izmenama vi od skraćenog postupka pravite pravilo, a redovni postupak postaje izuzetak. Da vas samo podsetim na jednu stvar. Postoji Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava i članovi 5. i 6. Sve ovo što radite je u suprotnosti sa Evropskom konvencijom. Znam da imate podršku Zapada za ove stvari, jer Zapad od vas traži rezultate, ono što morate da ispunite jeste da ne smete da stanete u evroatlantskim integracijama; oni su vas ovlastili da sve što bi vam bila smetnja na tom putu, pa čak i mišljenje, možete da sankcionišete. Sada vas molim, gospodine Novakoviću, da proverite ovo što ću da kažem. U Beogradu postoji „Narodni radio“, ne znam na kojoj frekvenciji. RATEL kaže da nema dozvolu, RRA kaže da nema dozvolu, podneli su krivične prijave, a oni i dalje rade i preko „Telekoma“ naplaćuju svoje usluge, uzimaju pare. To možete da rešite za pet minuta. Pokažite tu efikasnost kao u borbi protiv nasilja.
Reč ima narodna poslanica gospođica Maja Videnović.
Poštovani potpredsedniče, uvaženo predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, današnje izmene Zakonika o krivičnom postupku predviđaju produženje trajanja pritvora u skraćenom postupku sa sadašnjih osam na trideset dana, kao i mogućnost određivanja pritvora i za dela za koja je zaprećena kazna zatvora od pet godina, čime će se svakako pomoći i policiji i tužilaštvu u ovom početnom, a najčešće i najvažnijem, delu istrage. Međutim, mi danas ne razgovaramo samo o izmenama dva člana Zakonika o krivičnom postupku. Danas govorimo o nečemu mnogo važnijem. Iniciranje ovih izmena Zakona, kao posledica skorašnjih događaja kojih smo svedoci, ne pokazuje slabost države; upravo suprotno, pokazuje spremnost i rešenost države da se izbori sa organizovanim kriminalom. Srbija danas reformiše svoje pravosuđe, svoj pravosudni sistem i time uređuje ključnu oblast društva. Tom reformom ona stiče oruđe za borbu protiv organizovanog kriminala, što je, pored evropskih integracija, jedan od najvažnijih, ako ne i najvažniji zadatak koji nam predstoji. Privrženost evropskim vrednostima, dame i gospodo, pokazuje se delima. Evropska vrednost je civilizovano društvo u kome je nasilništvo sankcionisano. Evropska vrednost je da branimo i slobodu i identitet svakog čoveka, bez obzira na to da li se sa tim lično slažemo ili ne, bez obzira da li se to nama lično dopada ili ne, bez obzira na razlike koje imamo, bilo da su te razlike nacionalne, verske, rasne, seksualne ili sportske. Nama Evropa ne treba da bude cilj, već upravo sredstvo kojim ćemo ostvariti bolji život, kojim ćemo urediti naše društvo, sebe disciplinovati, postati efikasniji. Sigurna sam da su građani svesni da postoji kontinuitet i da postoji zajednički pečat među svima onima koji su demonstrirali protiv hapšenja Radovana Karadžića (koga je, podsetiću, uhapsila ova vlada) i tu priliku iskoristili za huliganstvo, divljaštvo, paljenje ambasada i rušenje Beograda; takođe, među svima onima koji su ubili Brisa Tatona; među huliganima koji su ustavno i ljudsko pravo LGBT populacije iskoristili za paljenje DS i nekih drugih stranaka i sinhronizovane napade na policiju; među svima onima koji su fudbalsku utakmicu reprezentacije Srbije iskoristili za huliganstvo i divljanje. Mislim da je sasvim jasno da organizovani kriminal koriste kako desničarske, tako i ekstremne navijačke grupe, kako bi se destabilizovala država koja ovih dana mafijaške šefove šalje u zatvor, država koja hapsi kriminalce, koja im oduzima imovinu. Svi ovi napadi su upravo odgovor organizovanog kriminala i nasilničkih grupa na reforme pravosuđa i na uspostavljanje pravne države. Mislim da smo dužni i da imamo apsolutnu obavezu da menjamo društvo. Ovo ne sme biti tema na kojoj će pojedinci među nama sticati političke poene, jer mislim da traženjem opravdanja ili obrazloženja za uzroke divljanja po Beogradu oni to implicitno opravdavaju i podržavaju. Tu je onda, dame i gospodo, jasna razlika između politikanstva i između ozbiljne i odgovorne politike, razlika između neodgovornih političara i države koja je spremna da se odbrani i da se izbori sa organizovanim kriminalom. Potpuno sam sigurna da će Srbija u toj borbi pobediti. Hvala.
Hvala gospođici Videnović. Reč ima potpredsednica Narodne skupštine narodna poslanica gospođa Judita Popović. Preostalo vreme je osam minuta. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, htela bih na početku da podvučem, i to da bude zaista jasno, da LDP, normalno, ne podržava nasilje. Normalno je da je LDP protiv nasilja. Zaista podržavamo državu u njenoj nameri da se bori protiv nasilja, u bilo kom obliku da se nasilje pojavi. Tokom današnje rasprave sam primetila dve ozbiljne tendencije u vezi s ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Čini mi se da i s jedne i s druge strane postoji određena relativizacija. Htela bih da napomenem da se izmene i dopune Zakona odnose na pritvor. Pritvor je faktički lišenje slobode. Nažalost, postoji relativizacija ovog problema od strane predlagača zakona, a postoje i pokušaji relativizacije problema sa one strane koja napada Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. U čemu se sastoji relativizacija problema od strane predlagača? Pre svega, odnosi se na opšti okvir koji se daje u pogledu strožih odredaba o pritvoru. Zašto je to relativizacija? Zato što postoji velika mogućnost da ciljajući jednu ciljnu grupu, jedan problem, uprkos toj dobroj nameri da se bori protiv nasilja, predlagač zakona pogađa sasvim drugu ciljnu grupu i, u krajnjem slučaju, da nastane jedna kolateralna šteta, jer je preširok okvir koji je dat za ove odredbe o pritvoru, koje ovim izmenama i dopunama u stvari postaju strože. Što se ovih koji napadaju zakon tiče, relativizacija se odnosi na to što se brkaju pojmovi sloboda i pravo. Pravo je samo procedura kako se sloboda koristi. Bez obzira na to što smo svi slobodni ljudi i što imamo određena ljudska prava, ta sloboda mora da se uokviri i mora da funkcioniše po određenoj proceduri, kako ne bismo ugrozili tuđe slobode. Iz tog razloga smatram da svi oni koji napadaju tendenciju i nameru vlasti, odnosno države da zaštiti pravni poredak, da odbrani društvo od nasilja i kriminala, prozivaju i kritikuju. Nažalost, često se dešavalo da se radi odbrane pravnog poretka čini nešto što na kraju krajeva dovede do ograničavanja određenih ljudskih prava i sloboda. Mislim da nemamo pravo na to da ovakvim izmenama na kraju postignemo taj cilj da se samo represija pojača, a da se pri tom ne postigne ona svrha koja je istaknuta i u obrazloženju ovog zakonskog predloga, a to je da se država uspešno obračuna sa tendencijom rasta kriminala u Srbiji, pogotovo rasta nasilja na ulicama i stadionima. Liberalno-demokratska partija podržava borbu i nameru države da se obračuna sa kriminalom. Iz tog razloga smo podržali i reformu pravosuđa i zaista i dalje smatramo da je reforma pravosuđa alfa i omega daljeg društvenog razvoja, ali nismo dali blanko podršku za to da se dozvoli da se reforma pravosuđa zaustavi na pola puta. Nismo dali podršku nedostatku promocije značaja reforme pravosuđa za ovo društvo, nismo dali podršku prepuštanju reforme stihiji opšteg napada, otpora i opstrukcije, kao i nebranjenju reforme. Šta je to, ukoliko se jednostavno zaboravi da su zaista niske plate sudskih službenika, da su sudski službenici i te kako značajan faktor u sprovođenju reforme i u radu pravosudnih organa? Zašto se dozvolilo, na kraju krajeva, da se dese ti štrajkovi koji onemogućavaju da pravosuđe funkcioniše? Mislim da novac nije izgovor. Novac se našao da se plati onaj iznos zbog štete koju je pričinio jedan drugi nasilnik, Miladin Kovačević, a čini mi se da pravosuđe, kako radi, i naplaćuje takse... Jer, prilikom overe kupoprodajnog ugovora, čini mi se, prosečna cena predmeta, odnosno nekretnine zahteva od onog ko zaključuje ugovor da plati sudsku taksu u vrednosti od jedne, recimo, veš mašine. Novac može da bude problem, ali ne može da bude nerešiv problem, da se napokon pravosuđe pokrene sa mrtve tačke. Sa ovim štrajkovima, čini mi se, nećemo se pokrenuti sa te tačke. Mislim da je propušteno da se postigne jedan ozbiljan društveni konsenzus o ciljevima i sprovođenju reforme. Na tome bi trebalo mnogo više da se poradi, jer čini mi se da su najakutniji problemi društva i države vezani upravo za pravosuđe. Liberalno-demokratska partija će podržati ovaj zakonski predlog ukoliko se uzme u razmatranje i ono što je ona predložila svojim amandmanima, a to je da iz opšteg pređemo na nešto konkretnije, u pogledu strožih odredaba o pritvoru.
Hvala, gospođo Popović. Reč će sada dobiti narodni poslanik gospođa Biljana Hasanović, pa gospodin Nemanja Šarović, pa gospođa Gordana Čomić, pa gospođica Nataša Jovanović.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarka i predstavnici Ministarstava, poslanice i poslanici, u okviru ove tačke dnevnog reda govoriću o izmeni Zakonika o krivičnom postupku. Na samom početku podsećam da je Demokratska stranka u svom programu predvidela, kao osnovne ciljeve evropske integracije, odnosno priključenje Srbije EU, zaštitu ljudskih i manjinskih prava, osiguranje prava i sloboda svim građanima, borbu protiv kriminala i borbu protiv korupcije kao posebnog oblika kriminala, i druge ciljeve koji nisu direktno, ali jesu posredno vezani sa današnjom temom, kao što su ekonomski razvoj, socijalno odgovorna politika, standard građana. Radi realizacije ovih ciljeva, kao preduslov, sprovedena je reforma pravosudnog sistema. Možda je ova reforma imala i nedostataka, ali je urađena najbolje što je bilo moguće u datim uslovima. Osim toga, to je proces koji je još uvek živi i koji će se još nadgrađivati. Ipak, već su vidljivi značajni rezultati. Sadašnja vladajuća većina, koju čini Demokratska stranka sa svojim koalicionim partnerima, odlučno se obračunava sa kriminalom, koji se naročito razvijao devedesetih godina u uslovima izolacije, rata i koji je duboko pustio korenje u društvu. Napredovanje u evropskim integracijama i u obračunu sa kriminalom kao posledicu proizvodi organizovanje retrogradnih snaga koje su protiv ulaska Srbije u EU i onih snaga koje pripadaju kriminalnom miljeu. Kad god se zabeleži neki napredak na razvojnom putu Srbije oni udare svom svojom destruktivnom i razarajućom snagom. Svaki povod, kao što je hapšenje haških optuženika, sportske manifestacije, okupljanje građana koji traže zaštitu svojih prava, oni koriste za svoje akcije, za napade na građane, na njihova prava, za uništavanje imovine i, što je najteže za nas, za rušenje ugleda Srbije kako u Evropi tako i u svetu. Više i nije potreban određen povod. Svi smo pratili događaje, i ranije, i 10. i 12. oktobra, ali ne znam koliko je vas čulo, pa imam potrebu da vam saopštim da je preksinoć u Ulici kneza Miloša, preko puta Pionirskog parka, bačen molotovljev koktel na ulazu u salu u kojoj je grupa mladih ljudi imala rekreaciju. Smatram da ovo nije bio čin pojedinca, već organizovana akcija. I sama sam pre godinu dana doživela nasilje na ulicama Beograda. Zar treba da dozvolimo da se sve ovo širi, da uzima maha, da ne smemo da se bezbedno krećemo našim ulicama? Naravno, ne. Zato podržavam Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Neću da objašnjavam detaljno ove dve izmene, jer su to već učinili i ministarka i moje kolege poslanici pre mene, samo ću da kažem da je moje mišljenje da su ove izmene neophodne da bi se nadležnim organima omogućilo da odrede meru pritvora protiv lica za koje postoji osnovana sumnja da je učinilo krivično delo za koje je propisana kazna preko pet, a ne kao do sada deset godina, i ako je to opravdano zbog posebno teških okolnosti krivičnog dela, i u skraćenom krivičnom postupku pre podizanja optužnog predloga onoliko koliko je potrebno da se sprovedu istražne radnje, najduže 30 dana, umesto do sada osam dana. Suština je u tome da se omogući nadležnim organima da preduzmu potrebne radnje i prikupe dokaze, pogotovo kada se radi o većem broju lica i organizovanim grupama kao osumnjičenim za krivična dela. Komentare koji su se čuli, da se ovim stvara mogućnost za zloupotrebu od strane nadležnih organa, ne mogu da prihvatim, jer imam poverenja u nadležne organe, a i smatram da je naopako gledište ako se pri donošenju zakona polazi od zloupotreba a ne od njegove pravilne primene. Takođe ne mogu da prihvatim komentare da se ovim izmenama krše ljudska prava. Njima se ograničavaju prava lica za koja postoji osnovana sumnja da su učinila krivična dela, a štite se prava i slobode svih građana. Iz navedenih razloga lista ZES će u danu za glasanje podržati ovaj predlog zakona. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima gospodin Nemanja Šarović.
Dame i gospodo, braćo i sestre, ima deset godina od dolaska režima na vlast i danas je odlična prilika da rezimiramo dokle nas je ta vlast dovela. Prethodnih deset godina po svojoj volji reformišete pravosuđe, menjate zakone, birate i razrešavate sudije, protivustavno ste izvršili reizbor sudija i opet nam kažete kako vaš sistem ne valja, kako ga treba menjati da biste stigli u Evropu, u kojoj vas očigledno niko ne želi. Cvetković je juče prognozirao kako će Srbija u Evropu ući 2014 - 2016. godine, a 2000. godine ste prognozirali kako će to biti 2004. ili 2006. godine, što znači da ste, poput skakavaca, građanima Srbije „pojeli“ prethodnih deset godina. Predlogom ovog zakona produžavate pritvor za lakša krivična dela, jer, kako kažete, u praksi se pokazala potreba, ali ne kažete kada se potreba pokazala, da li je to bilo pre deset dana. Obrazloženja koja ste davali su, u principu, bila političke prirode. Niste nam predstavili nikakvu analizu, a morali ste, svih predmeta u poslednje dve, tri ili pet godina, pa da vidimo da li zaista postoji bilo kakva potreba, da vidimo koliko je tih huligana ili navijača u bekstvu, da li je to dvoje, troje ili petoro. Podsetiću da je u bekstvu i bivši predsednik FSS. On se nalazi u Crnoj Gori. Lično sam ga video, slobodno se šeta. Međutim, to za vas nije problem, vaš princip je udri po sirotinji, dok ovi krupni kriminalci, poput Terzića, Stanka Subotića i ostalih, nesmetano mogu da se šetaju gde god hoće. Većina navijača je slabijeg materijalnog statusa. Vi dobro znate da nemaju mogućnost ni da beže po inostranstvu, niti da se kriju, niti da plaćaju skupe advokate i da se skrivaju po Srbiji. Vi ne možete jednostavno zbog pojedinačnih slučajeva menjati princip, u ovom slučaju zakon, jer se zakon neće primenjivati samo na huligane, već će se primenjivati na sve građane Srbije, bez razlike. Ono što nama ostaje kada promenimo zakon, to je da slušamo i da čekamo koga će kad režimski mediji koje držite pod apsolutnom kontrolom proglasiti za ekstremistu, za fašistu, za huligana, pa će onda on biti taj koji će morati da potpadne pod te vaše sankcije. Zato je suština današnje rasprave ne u tome da li će pritvor trajati osam ili trideset dana, već u tome da jasno žigošemo da je ovo kršenje ostvarenih i smanjivanje postojećih prava i sloboda građana, da je ovo nova „Sablja“, u ograničenom obimu, i da je ovo zapravo širenje diktature koju sprovodite iz dana u dan u Srbiji. Da se ovde zapravo radi o pripremi za dalje gušenje ljudskih sloboda i prava u Srbiji govore i diskusije pojedinih vaših poslanika. Jedan je čak rekao da Ustavni sud mora doneti odluku o zabrani pojedinih organizacija. Recite mi, u kom to demokratskom društvu poslanik vlasti u parlamentu diktira šta Ustavni sud mora da uradi? To se može raditi samo u diktaturi i to je još jedan od dokaza da Srbije sigurno tone u otvorenu diktaturu. Vi pričate o zabrani „Obraza“ i „Srpskih dveri“. Sutra ćete zabranjivati političke stranke. Kažete da ne znate ko je inspirator nasilja na ulicama Beograda 10. oktobra. Pokušaću malo da vam pomognem. Vi ste danima pred peti oktobar ubeđivali javnost u Srbiji kako je paljenje Skupštine, rušenje Beograda, linčovanje direktora RTS-a, upadanje u policijske stanice, otimanje oružja vrhunac demokratije. Sad vas pitam, šta ste očekivali da će da urade oni koji su petog oktobra imali pet, šest ili deset godina, a sada imaju 15, 16 ili 20, na ulicama Beograda 10. oktobra? Prethodnih deset godina vi ste ih zadojili mržnjom, objasnili ste im da je u pojedinim slučajevima nasilje opravdano, a kada se to nasilje obije o vašu glavu onda se pravite nevešti i ne znate o čemu se radi. Boris Tadić je pre nekoliko dana, ili nedelja, abolirao prvaka „buldožer revolucije“ Makija, koji je predvodio napad na policijsku stanicu u Valjevu, i koji se javno hvalio da je spalio Skupštinu, u kojoj danas držimo ovu sednicu. Ali, Tadić kaže – nije Maki običan kriminalac, Maki je neobičan kriminalac. On je neobičan zato što je u službi vašeg režima, a onome ko vrši kriminal u službi vašeg režima je sve dozvoljeno i taj zaslužuje aboliciju. Ali, onda je poruka da država toleriše napad na policiju, a ne ovo što pričate danas. Desetog oktobra žrtve su bili svi koji su bili na ulicama Beograda – bili su žrtve i oni koji su protestovali protiv održavanja gej parade, ali su žrtve bili i policajci koje ste poslali na ulice. Vi ste svesno žrtvovali tih nekoliko hiljada policajaca, iako ste znali da je situacija takva da će doći do nemira i da će doći do žrtava, jer je to bila vaša politička odluka da ih žrtvujete. Vi meni recite sada, ukoliko taj skup 10. oktobra, tzv. „Parada ponosa“, nije bio skup visokog rizika, koji je morao biti zabranjen, koji je to skup visokog rizika koji ćete vi u Srbiji zabraniti? Pričate o derbiju Zvezda - Partizan. Održano ih je do sada 130, nikada ni približna razaranja nisu bila kao desetog, ali 10. oktobar je dečija igra u odnosu na ono što ste vi u Beogradu uradili petog oktobra, i to je ono što morate jasno reći. Kažete da ispitujete finansiranje „Obraza“ i nekih drugih organizacija. Zašto ne ispitate finansiranje SNS? Oni vam sede u Skupštini. Ne primaju ni dinara iz budžeta, jer su mandate ukrali nakon izbora, a imaju više novca nego pojedine vladajuće stranke i više medijskog uticaja nego stranke koje sede u vlasti, a svi dobro znamo da se taj medijski uticaj kupuje isključivo novcem. Zašto ne istražujete kupovinu odborničkih mandata koju vrši SNS? Pre petnaest dana smo predali policiji i tužilaštvu audio snimak iz koga se vidi da funkcioneri Srpske napredne stranke kupuju odbornike u opštini Zemun kao na stočnoj pijaci. Da li je moguće da za prostituciju produžavate pritvor na trideset dana, a o političkoj prostituciji, od koje postoji mnogo veća društvena opasnost, ćutite? Koliko ste procesuirali krivičnih prijava koje je Srpska radikalna stranka u oktobru 2008. godine podnela protiv funkcionera naprednjaka koji su sa falš ovlašćenjima potpisivali nekakve ugovore i oteli odbornike? Niste nijednu, iako imate nepobitne dokaze. To su ugovori koji su u sudu overavani i u sudu postoje originali. I mi smo došli do nekih originala, ali je vaša politička odluka bila da Tomislava Nikolića i SNS, i pored toga što su ukrali ono što je narod dodelio Srpskoj radikalnoj stranci, sačuvate, i u Narodnoj skupštini i u lokalnim parlamentima gde vam je to odgovaralo. Ponašate se kako vam kada, od situacije do situacije, odgovara. Nemate nikakve principe, već radite kako vam odgovara, a kada vam se to obije o glavu – kukate. Neprijatno vam je da vam Tomislav Nikolić, koji je na sve za šta se u životu zalagao pljunuo i bacio u vodu zarad vlasti, drži lekciju o moralu, i dolazimo do tog apsurda – ko o čemu, vi o produženju, a Nikolić o poštenju. Zna se da to tako u narodu ne ide. Treće, zašto od Tomislava Nikolića ne tražite da se izjasni za šta se zalaže? Pre gej parade i Nikolić i Vučić su se zalagali za njeno održavanje, jer su ih tada malo pritegli strani ambasadori i tada su oni veći evropejci od bilo koga od vas, mislim da su već i perje za paradu počeli da pripremaju. Međutim, kada je došlo do nasilja na ulicama Beograda žele da se malo dodvore građanima Srbije, pa funkcioneri njihove stranke na jednom radiju javno pozivaju da se svi oni koji su uhapšeni jave za pravnu pomoć Srpskoj naprednoj stranci. Dajte da čujemo od njih da li su za policiju, da li su za gej populaciju, da li su za ove koje vi i EU, kojoj oni teže, nazivate huliganima. Na kraju ću samo reći da SRS osuđuje svako nasilje. Osuđujemo i nasilje petog oktobra 2000. godine, osuđujemo nasilje 10. oktobra 2010, koje je proizvod i plod tog vašeg nasilja, ali moramo istaći da se ovde danas ne radi o bilo kakvoj osudi nasilja, već se radi o vašem strahu da na isti način na koji ste došli na vlast i ne padnete sa vlasti. Moram vas upozoriti da represivne mere nijedan diktatorski režim nisu sačuvale, pa neće ni vas; onako kako ste sejali, tako ćete i žnjeti. Hvala.
Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Gospodine predsedavajući, pozivam se na član 107. Poslovnika Narodne skupštine i molim vas da, poštujući Poslovnik Narodne skupštine, ne dopustite da se na bilo koju temu vodi debata na način na koji je to učinio maločas moj prethodnik. Ukoliko neko misli da je dovoljno reći da je protiv nasilja, a onda reći – ovo nasilje je organizovala vlast, ovo nasilje je nastavak petog oktobra itd., pretnje kako je neko došao na vlast nasiljem... Želim da podsetim da je DOS došao na vlast glasovima građana. Vi ste pokušali da poništite tu volju građana. Građani su petog oktobra izašli na ulice i rekli – dosta je, to ne može. Nije dovoljno u jednoj rečenici reći – protiv nasilja sam, a onda podržati sve one koji su spremni da nasiljem ostvare nekakve svoje ciljeve, pa i one koji su nasiljem zaslužili kazne koje treba da odsluže. Molim vas da, vodeći računa o dostojanstvu ovog doma, vodeći računa o tome da nije dopušten ni govor mržnje, ni indirektno i direktno podržavanje bilo kakvog nasilničkog ponašanja, opominjete one narodne poslanike koji Poslovnik ne poštuju.
Smatram da nije povređen član 107, jer svako ima pravo da iznosi... Molim vas da ne dobacujete. Iznošenje političkih mišljenja, a ne poziv na nasilje, ovde je bilo predmet debate. Način na koji to radi jedan poslanik ne mora da odgovara nekom drugom narodnom poslaniku. U principu, po meni je ostalo u granicama relativne pristojnosti, jer bojim se da nas nadmetanje u nepristojnosti generalno neće odvesti dalje. Za sada ne procenjujem da je povređen ugled govorom gospodina Šarovića. Ako niste zadovoljni, vaše je pravo da tražite da se Skupština u danu za glasanje izjasni i zbog toga ne mislim da je bio povređen član 107. Svakako molim sve narodne poslanike da, s obzirom na osetljivost teme, primere rečnik i ponašanje, koje nije dobro u odnosu na govornika, jer pokazuje određeno nepoštovanje. Ponavljam, u igri nadmetanja u nepristojnosti nikada neću učestvovati. Imate reč, gospođo Kolundžija.
Naravno da nisam zadovoljna vašim odgovorom. Nemam ništa protiv toga da ovde jedna gubitnička politika stalno dokazuje zašto je gubitnička. Nemam ništa protiv toga. Potpuno je legitimno njihovo pravo da iznose svoje političke stavove, za koje nemaju nikakvu podršku građana. Nemam nikakav problem sa tim. Imam problem sa činjenicom da se nasilje ne opravdava samo tako što se verbalno kaže – da, podržavam one koji su to činili. Svako opravdavanje nasilja koje se čini jeste takođe podrška i poziv na nasilje. Na to upozoravam. Hvala.
Hvala i vama. Reč ima gospođa Čomić Gordana.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da svojim …
Gospođo Čomić, izvinite. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Šarović.
Ništa, nastaviću, nije problem.
Gospodine Novakoviću, povredili ste član 27. Videli ste da sam se javio i bili ste dužni da mi date reč. Sada sam se javio zato što je prekršen Poslovnik, a u prvom trenutku sam se javio, i to ste mogli videti i vi lično, a mogli ste i na elektronskom sistemu, zbog toga što se izlaganje gospođe Kolundžije odnosilo na moje izlaganje, koje je potpuno pogrešno protumačeno.
Kao što sam više puta objasnio, pravo na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika. Prema tome, Poslovnik nisam povredio time što vam nisam dao reč pre nego što ste se pozvali na povredu Poslovnika, na koju nemate pravo. Molim vas da ne zloupotrebljavate pravo koje Poslovnik daje u članu 103. Tamo postoji i onaj stav 7, vrlo nerado ću ga primeniti, ali više ne bih da vam objašnjavam. Možete da kažete da li ste zadovoljni ovim objašnjenjem ili niste.
Gospodine Novakoviću, naravno da nisam zadovoljan ovim objašnjenjem.
Hvala. U tom slučaju će se Skupština u danu za glasanje izjasniti o tome da li sam povredio Poslovnik time što vam nisam dao reč. Tražite ponovo reč po Poslovniku? (Da.) Izvolite.
Javljam se, gospodine Novakoviću, u skladu sa članom 107. Povredili ste dostojanstvo Narodne skupštine time što mene i sve koji sede u ovoj sali, ali i građane Srbije koji gledaju ovaj prenos, pravite ludim. Ako mislite da možete na takav način da se obračunavate sa opozicijom …
Ne može biti povreda Poslovnika prebacivanje predsedavajućem da nekog pravi ludim. To je krajnje neumesno, neprimereno, nepredviđeno Poslovnikom. Pošto apsolutno zloupotrebljavate pravo iz člana 103. stav 1. i pored upozorenja, na osnovu člana 103. stav 7. sada izričem prvu opomenu. Molim vas da prestanete da radite ovo što radite, jer ne vodi nas ničemu dobrom, verujte mi. Reč ima gospođa Čomić. Izvinjavam se, gospođo Čomić. Po Poslovniku, gospodin Šarović.
Gospodine Novakoviću, ponovo ste sada povredili član 27. koji kaže – predsednik Skupštine predsedava itd. u skladu sa zakonom i ovim poslovnikom. Povredili ste time što mi niste dali mogućnost, u skladu sa članom 107. i članom 104, da obrazložim na koje načine je učinjena povreda. Imam prava da u roku od dva minuta obrazložim na koji je način, po mom mišljenju, povređen Poslovnik, na koji način je, po mom mišljenju, povređeno dostojanstvo Skupštine. Ukoliko to pravo zloupotrebim, pa za to vreme pričam nešto drugo ili vas ne ubedim da je došlo do povrede, onda možete da konstatujete da sam nešto zloupotrebi, prekršio, pa da mi u skladu sa tim izreknete sankciju. Vi nemate prava, gospodine Novakoviću, koristeći silu, brutalnu silu, ne demokratske principe, nego to dugme koje imate ispred sebe, da mi uskratite mogućnost da obrazložim ono što želim. Nakon 5. oktobra 2000. godine pred kamerama je čupano ono dugme koje su navodno socijalisti koristili da prekidaju sednice. U čemu je razlika, gospodine Novakoviću, između tog dugmeta i ovog dugmeta koje je mnogo gore, a pomoću koga vi prekidate narodne poslanike iz opozicije i ne dozvoljavate im da izgovaraju šta žele? Ukoliko želite da vas smatram pristojnim čovekom, molim vas da povučete tu kaznu i da povučete to obrazloženje, jer vi veoma dobro znate da je gospođa Kolundžija pogrešno protumačila moje izlaganje. Vi ste u obrazloženju koje ste davali njoj rekli da nije u pravu, jer je pogrešno protumačila. Konstatovali ste da je pogrešno protumačila ono što sam ja rekao. Ako je pogrešno protumačila, u skladu sa članom 104. imam pravo da na to ukažem. To su bila ta dva minuta. Niti sam ja bezobrazan, niti sam nepristojan, niti sam polupristojan, nego tražim samo svoja prava koja imam, ovo malo prava koja imam u skladu sa Poslovnikom.
Zahvaljujem. Ponavljate zloupotrebu koju ste već učinili i ponovo insistirate na povredi Poslovnika koja se zove – osporavanje prava predsedavajućeg da oceni da li postoji pravo na repliku ili ne. To ne može biti povreda Poslovnika. Za reč se javila gospođa Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Javljam se po članu 103, u vezi sa članom 106. Poslovnika. Gospodine Novakoviću, grubo ste prekršili Poslovnik, i to oba ova člana o kojima govorim. Narodni poslanik je dužan da navede koji član ovog poslovnika je povređen postupanjem predsednika, odnosno predsedavajućeg. Kolega Nemanja Šarović je upravo to i učinio. Međutim, vi mu niste dozvolili ono što je drugi deo ovog stava, a to je da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda. Trebalo je da govori dva minuta i da u roku od ta dva minuta kaže u čemu se sastoji povreda Poslovnika, koju ste vi, očigledno, učinili. Vaše pravo jeste, kolega Novakoviću, tek nakon ta dva minuta da procenite da li je povreda učinjena ili nije i da o tome obavestite Narodnu skupštinu. Ne možete vi vidovito da predviđate šta je to Nemanja Šarović hteo da kaže. Jasno je nama, naravno, da vas je zabolela diskusija Nemanje Šarovića, sve vas iz DOS-a. Čućete sve te diskusije i slušaćete ih do kraja današnje rasprave, jer ćemo vas svi podsećati upravo na ono što jeste proizvelo ovo što se desilo 10. oktobra i ono dva dana kasnije u Đenovi. Može vama to da smeta, može da vas boli, ali građane Srbije ćemo podsećati na to. Vi ste, ponavljam, kolega Novakoviću, grubo prekršili član 103. i član 106. koji kaže– niko ne može da prekida govornika, niti da ga opominje, naravno, osim predsednika Narodne skupštine, ali u slučajevima predviđenim ovim poslovnikom. Slučaj predviđen ovim poslovnikom sam komentarisala malopre... vas je obavezao da slušate Nemanju Šarovića dva minuta, pa da mu posle toga, ako je to zaslužio, izreknete opomenu, a ne na način na koji ste to uradili.
Zahvaljujem. Nema povrede Poslovnika. Citirali ste sve, i pitanje i odgovor i obrazloženje, objašnjenje. Gospođa Jovanović, u vezi s povredom Poslovnika. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, zaista sam zapanjena, ne znam šta vam se desilo u ovom kratkom vremenskom periodu, da li ste bili u trenutku zbunjeni zbog pogrešne interpretacije govora kolege Nemanje Šarovića od strane gospođe Kolundžije. Javljam se jer ste vi povredili član 109. Poslovnika. Moja obaveza kao potpredsednika Skupštine, iako ne sedim trenutno tamo, jeste da vam pomažem u radu i da vas upozorim ako pogrešno primenjujete Poslovnik, u skladu sa članom 27, što ste vi uradili – ni jedan jedini tzv. prekršaj iz svih alineja koje su navedene u drugom stavu člana 109. nije uradio kolega Nemanja Šarović. Vi ste, kao što je koleginica objasnila, učinili povredu ova prethodna dva člana. Član 109. ste zloupotrebili vršeći funkciju predsedavajućeg, jer ste bez ikakvog osnova kolegi Šaroviću, koji je ukazao, sasvim ispravno... Pošto mu niste dali repliku, želeo je da kaže gospođi Kolundžiji da ga je pomešala sa nekim osobama. Najpre, kolega Šarović je u svom briljantnom izlaganju i pravljenju retrospektive od 5. oktobra do današnjeg dana ukazao na to ko su bili huligani 5. oktobra, ko je njih finansirao i kako je nasilno rušen režim. Posle je ukazao na huliganstvo koje je počelo u Narodnoj skupštini, otimanje mandata, da su se u to uključili sudovi. Ukazao je na određena inkriminisana lica, kao što je Vučić, koji je nekada bio huligan početnik, pa kada zagusti na utakmici i kada dođe policija u navijačkim sukobima, on pokazuje poslaničku legitimaciju; kasnije je ušao u neke ozbiljne kriminalne aktivnosti i radnje (time će valjda jednog dana da se bave državni organi). I, govorio vam je o Tomislavu Nikoliću, koji je bio i jeste huligan Caneta Žapca i Žarka Zečevića. Da li je to onaj isti čovek koga su štitili čelnici jednog kluba?
Zahvaljujem. Razumeo sam, ali, vrlo jednostavno, moramo se složiti da pravo na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika, to je jedno. Član 103, koji je moja koleginica gospođa Čomić citirala u celosti, očigledno je da se nešto dogodilo, pa smo prestali da se slušamo, počinje stavom 1, koji kaže: „Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjena je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi.“ Dakle, povrede nema jer smo već utvrdili da ne postoji povreda koja se odnosi na uskraćivanje davanja reči kada se traži na osnovu člana 104. Ali, zato postoji stav 7, koji kaže – predsednik Narodne skupštine je dužan da narodnom poslaniku koji se ne pridržava odredaba iz stava 1, ili na drugi očigledan način, izrekne meru predviđenu čl. 108 - 111. Posle više upozorenja i pokušaja da na svaki način izbegnem neizbežno, očigledno, time smo i završili raspravu i objašnjavanje, više nemam nameru da se vraćam na konstantu i na definiciju koja glasi – član 104. ne može biti predmet povrede Poslovnika. To smo do sada utvrdili kao potpuno pravilo. Po Poslovniku se javljate ponovo? Izvolite.
Gospodine Novakoviću, još ste bili dužni, pošto ste sve to objasnili na zaista pogrešan način, da me pitate da li sam zadovoljna odgovorom na osnovu reklamiranja Poslovnika, člana 109, na šta sam vam vrlo jasno ukazala malopre. Vi to niste uradili. Tražim da se... Jer, vi ste sada upravo rekli, opet kršeći Poslovnik, da ste vi utvrdili da Poslovnik nije povređen. Ne možete vi to da utvrdite, može samo Narodna skupština. Zato tražim da se u danu za glasanje Skupština izjasni o tome da li ste povredili Poslovnik. Hvala.
Naravno, Skupština će u danu za glasanje da se izjasni da li sam povredio Poslovnik. Ja nisam utvrdio, ja sam tvrdio, to je razlika. Gospodin Šarović ima reč.
Javljam se još jedanput po Poslovniku. Gospodine Novakoviću, moram da vam ukažem na jednu stvar, a to možete proveriti iz samog stenograma. Nisam se javio po Poslovniku, u skladu sa članom 104, da tražim povredu prava na repliku, iako je po mom mišljenju i to dozvoljeno. To što Poslovnik kaže da predsedavajući o tome odlučuje, odlučuje o mnogim drugim stvarima, ali ne znači da ne može pogrešiti. Vi odlučujete u skladu sa članom 109. da li ja mogu da priđem govornici, ali to ne znači da ako vi odlučite potvrdno to neće biti greška ili ako mi ne dozvolite da to neće biti greška. Mogu ukazati na to. Gospodine Novakoviću, ja sam se javio zbog toga što niste reagovali kada sam se javio. Prešli ste preko toga, dali ste reč gospođi Kolundžiji jedanput. Mirno sam čekao ovde, pa ste joj dali reč i drugi put. U međuvremenu, gospodine Novakoviću – moliću gospođu Slavicu Đukić-Dejanović da proveri stenogram i da presudi u ovoj stvari – sami ste konstatovali kako je gospođa Kolundžija pogrešno interpretirala moju diskusiju i zbog toga što ste rekli da je pogrešno interpretirala uskratili ste joj pravo da dalje govori. Dakle, vi ne možete jednog trenutka reći – gospođo Kolundžija, pogrešno ste interpretirali, a onda meni ne dati pravo na repliku. To jedno sa drugim ne ide.
Dajem reč narodnoj poslanici Gordani Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, želim u nekoliko minuta da dam svoj doprinos argumentacijom i podrškom amandmanima, bez obzira na podnosioce koji detaljnije formulišu predlog izmena i dopuna Zakona, sa željom da ukoliko nije moguće da postignemo većinu koja bi usvojila predložene amandmane, onda to učini nadležni odbor. Zašto želim da podržim ideju da se jasnije i preciznije definiše da se radi o delu sa elementima nasilja? Zato što živimo u društvu koje se sa velikim teškoćama razdužuje od nasilja i mržnje; zato što živimo u društvu koje sa velikim teškoćama uspostavlja dijalog bez licemerja i dijalog o onome što jeste problem naše svakodnevice, od naših svakodnevnih života do svega onoga što se dešava u sektorskim politikama države u čijoj izgradnji učestvujemo, od Vlade, ministarstava, institucija, do lokalnog, pokrajinskog, odnosno vojvođanskog, republičkog nivoa, preko sudstva, zdravstva, školstva, dakle, na svakom mestu u našem društvu gde imamo problem sa mržnjom i nasiljem. Problem sa mržnjom i sa nasiljem nema samo društvo u Srbiji i nema ga samo društvo u Evropi i nije ni po čemu posebno definisati da živimo u društvu koje ima problem sa mržnjom i nasiljem. Po čemu hoću da definišem Srbiju? Po tome što ću kroz primer nasilja koje nam je svima bilo očigledno da pokažem kako od političkog nastaje lično i kako na političko koje je postalo lično ne sme da se reaguje lično, nego takođe politički. Kakav je primer? Išarani čovek koji je na stadionu u Đenovi ukrao meni mogućnost da uživam u utakmici, oteo mi moje pravo da ne navijam ili navijam, da grdim ili ne grdim igrače fudbalske reprezentacije Srbije, nasilnik, siledžija, huligan koji je sve to uradio na stadionu u Đenovi, meni je ukrao moje pravo da uživam u fudbalskoj utakmici. Tako političko postaje lično. Nijedno lično koje je nastalo političkim uzrocima ne sme da bude uzvraćeno ličnim, nego političkim i zato je ovakav predlog zakona. Nasilje koje viđamo kao izraz mržnje (jer nasilje jeste opredmećena mržnja), nasilje koje viđamo na sportskim terenima ili kao prateći oblik, politički instruisan prateći oblik, na protestima koji bi trebalo da budu mirni, nije takvo da na njega treba da uzvratimo ličnim stavom ili da uzvratimo takođe nasiljem i mržnjom. To nasilje treba da dobije odgovor od nas u vidu jasnog zakonskog predloga. Tetovirani, siledžije, koje meni kradu prenos utakmice, treba da budu u pritvoru. Moramo da pošaljemo poruku da policija, tužilaštvo, sudovi imaju u rukama mehanizme kojima će siledžije, nasilnike, sve one koji smatraju da se kroz opredmećeni oblik mržnje, odnosno nasilje bilo koje vrste mogu postizati bilo koji ciljevi... da će biti neprihvatljivi, nepoželjni, od zakona u našem društvu i od pravila kojima se u našem društvu smatra šta je prihvatljivo, a šta nije prihvatljivo. Šta je problem sa političkim koje postane lično i šta je problem da odolite i da nikad na političko koje je postalo lično ne odgovorite lično, nego političkim stavom i političkim postupkom? Problem je u tome što nemamo dijalog o tome šta je sve nasilje. Ova ista skupština je raspravljala pre pet, odnosno pre osam godina o porodičnom nasilju. Slušali smo, jednako kao što danas slušamo da to sirota deca razbijaju izloge i žardinjere i ako hoćemo zakon kojim će siroto punoletno dete biti u pritvoru do 30 dana, da mu onda branimo pravo da govori, da protestuje, da se izražava. Ne, branim mu da mi razbija Beograd, Novi Sad, Niš, Kragujevac, izlog, žardinjeru. Ne može da razbija. Da protestuje – koliko god hoće. Problem sa političkim koje postane lično, jer imate lični doživljaj i morate da odolite da odgovoriti lično, ne morate da odgovorite politički, jeste i naša sklonost, donedavno, da je porodično nasilje privatna stvar. Slušali smo u istoj ovoj sali kako država nema pravo da se meša u porodicu i da određuje ko koga mlati do smrti, muž ženu, žena muža, otac majku, svejedno, brat sestru, oca, koliko god hoćete nasilja ima. Borili smo se u vrlo sličnom dijalogu, koji nije uspostavljen, sa namerom da pokažemo da porodično nasilje ne može biti privatna stvar. Tek kada smo uspostavili pravilo, političko, ne lično, da je onaj ko mlati u okviru svoje porodice nepoželjan i da ima da bude pritvoren, suđen i kažnjen, tek tada smo dobili spisak sveg onog što se zna da je nasilje u našim porodicama. Zašto tonije išlo lakše? Zato što nemamo dijalog. Zato što ne odolimo da kad nam političko postane lično ne upotrebimo lično, nego političko. Mogu s vama da podelim svoj doživljaj koji je pomogao i da vam tako možda pojasnim zašto političko, koje uzrok ima u mržnji i nasilju, kad postane lično predstavlja ogroman problem za svakog od nas ko je samo građanin koji traži odgovornu državu, ili aktivista, ili političar. Kada su svima nama zajedničkim pucnjem u leđa ubili predsednika, videla sam osmeh, radost na licima mnogih koji su danas aktivni u politici. Čula sam izraze zadovoljstva i pitala sam se koliko moraš da mrziš da bi se radovao nečijoj smrti. Razumela sam da ne mrze samo njega, nego mrze ideju koju je nosio sa sobom, ideju da se može bez mržnje ukloniti mržnja i nasilje iz našeg društva, ideju da se dobrom voljom, radom, energijom, strpljivošću, odgovorom bez ličnog na svaki politički postupak koji doživimo može ukloniti sve to što mržnja svojim truležom proizvodi u našem društvu. Znam šta se mrzelo. Mrzela se ideja kojom se bori protiv mržnje i protiv nasilja. To je ideja kojoj sam ostala privržena i koju, naravno, želim da podelim sa svima vama, kroz dijalog o mržnji, kroz dijalog bez licemerja. Svaka rečenica, svačija rečenica – siroti mladi ljudi ne znaju šta će, pa razbiju Beograd, jeste podstrekavanje i opravdavanje nasilja. Svako opravdavanje nasilja je jedan iskaz mržnje prema nečemu što je drugačije, što ne razumemo, što je nepoznato, što smo doživeli kao lično, ne znajući da je političko i uzvraćamo lično, a ne politički. Potpuno sam sigurna, bez obzira na sve nas koji ne umemo da odolimo a da ne pokažemo koliko smo kukavice, jer znam da je u srcu svakog ko pokazuje agresiju strah. Još jednu ideju, osim one kojom se borimo protiv mržnje i nasilja, želim da podelim sa vama. Kad god se obraćam nekom ko pokazuje agresiju i nasilje, obraćam se strahu u njemu, a ne agresiji koju pokazuje, jer je to način da se ukupan nivo nasilja i mržnje smanji. Mrzeti je lako, to može svako. Opravdavati sebe da ne mrzimo, u stvari, nego samo smatramo da to i nije tako strašno jeste podstrekavanje na mržnju, podstrekavanje na nasilje i odbijanje da se prihvati koliku zajedničku štetu svima nama čini opravdavanje nasilja. Nije nikakva veličina, ni politička ni poslanička, u tome da se na bilo koji način bilo koji problem gura pod tepih i ponaša, u kobajagi stavu o kobajagi politici i kobajagi društvu, kao da problem prevelike mržnje, prevelikog nedostatka dijaloga i nasilja, kao opredmećene mržnje, ne postoji u društvu. Postoji, i jedini način da ga uklonimo je dijalog u kojem ćemo se slušati, bez mržnje, strpljivo i sa željom da dođemo do problema. Mehanizam koji za taj dijalog imamo kao početak jeste zakon koji je pred nama. Ne sumnjajući da će svi oni koji su zaduženi da vode računa da uklone preveliki nivo nasilja iz društva, da obezbede sigurnost, da se ukloni i porodično nasilje i vršnjačko nasilje i anonimno nasilje, kojeg su mnogi od nas žrtve, dakle, ne sumnjajući da će se svi potruditi da na tome porade, želim na kraju ponovo da pozovem da prihvatimo bilo koju verziju amandmana kojim će jasno biti definisano da krivično delo sa elementima nasilja traži do trideset dana pritvora. Hvala vam.
Zahvaljujem potpredsednici Čomić. Dajem reč potpredsednici Nataši Jovanović.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, iskoristiću priliku da u okviru ovog vremena koje ima na raspolaganju naša poslanička grupa govorim vrlo kratko o drugom zakonu, da ne bi gospođa Kasalica i gospodin Todorović čitavog dana pratili zasedanje, a da niko ne prozbori ništa o produžavanju važenja starih putnih isprava, odnosno pasoša. Nisam imala prilike, jer je Poslovnik restriktivan i rigorozan, da izdvojim mišljenje na sednici Odbora za odbranu i bezbednost, ali reći ću ono što sam rekla gospođi Kasalici i gospodinu Todoroviću tada, da bi čula čitava javnost. Naime, moramo da razdvojimo dve stvari kada je u pitanju ovaj događaj. Ove godine, dakle, treći put imamo produžavanje važnosti starog pasoša. Jedan je aspekt ono što radi MUP Srbije ovde u Srbiji, a drugi je ono što treba da radi Ministarstvo inostranih poslova, odnosno Ministarstvo za ekonomiju i ovaj potpredsednik, čuveni već, Božidar Đelić, koji je rekao – hajde, idemo svi u Evropu, krećemo, stigao je beli šengen, sve je procvetalo i svima je sve dobro. Nažalost, ispostavilo se da posle dve godine Vlada Republike Srbije i Božidar Đelić nisu bili u stanju da obezbede diplomatsko-konzularnim predstavništvima, a samim tim i našim građanima koji žive u tzv. dijaspori, odnosno u inostranstvu, da u zemljama gde žive i rade dugi niz godina zamene stari pasoš novim. Lepo je primetio gospodin Todorović na sednici Odbora za bezbednost da je primećeno, kako je on rekao, po egzaktnim podacima, da je u ovoj godini došlo do zasićenja građana Srbije kada su u pitanju biometrijski pasoši, odnosno zahtevi za njihovo izdavanje. Zbog čega, treba da se zapitamo mi ovde. Zbog katastrofalne, sunovratne ekonomske politike Vlade Republike Srbije. Zato što su građani poverovali, očigledno, u ta lažna i nerealna obećanja koja su davali Tadić, Đelić i ostali ministri iz ove vaše vlade 2008. godine, naročito u decembru mesecu kada se govorilo o tome da je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju uslov za stavljanje Srbije na beli šengen. Ispostavilo se da ljudi više ne samo da nemaju interesovanja, jer nemaju prebijenu paru u džepu, već (navodila sam te podatke i na Odboru) u Kragujevcu, recimo, 2.200 ljudi nije došlo da preuzme svoje nove pasoše. Vi ćete da se upitate zbog čega. Zbog toga što su ljudi demoralisani i demotivisani. Verovatno su očekivali da će ove godine dobiti 1.000 obećanih evra od besplatnih akcija (naravno, od toga nema ništa), da će dobiti nova radna mesta, da će da im se poboljša životni standard, a mi čujemo saopštenje Udruženja banaka Srbije od juče da je prosečna zaduženost stanovnika Srbije oko 700 evra. Da ne govorim o neplaćenim računima za struju, Infostan i o nezaposlenosti, koja ima trend porasta, pa je tako u 2009. godini, pošto nemamo kompletan podatak za 2010. godinu, ona porasla na 25%. Sve to ukazuje na to da je vlast nesposobna da izvršava naloge briselske administracije, a da, samim tim, laže građane kako će im biti bolje ulaskom u EU, protiv čega je SRS i verujemo bar 40% građana Srbije, koji su ili izraziti evroskeptici ili imaju, najblaže rečeno, sumnjičav stav prema tome šta nudi ta Evropska unija, koja će, kako stvari stoje, u budućnosti doživeti raspad. Jer, upozorenje jedne od vodećih zemalja, koja najvećim delom i finansira taj birokratski projekat za uništavanje malih, a to je Nemačka, i poslednje izjave Angele Merkel jasno govore da u budućnosti ta veštačka tvorevina, koja služi za ucenjivanje, pre svega za otimanje teritorija malih zemalja, kao što je slučaj u Srbiji, za rušenje teritorijalnog integriteta, nema šanse za opstanak. Onda zaista deluju smešno današnje izjave premijera Cvetkovića, koje su kontradiktorne sa Đelićevim, recimo. Đelić je prekjuče izjavio da je 2020. godina možda optimalni rok za ulazak Srbije u EU, a Cvetković je rekao između 2014. i 2016. godine. A 5. oktobra su ovi dosovci, dolaskom na vlast, obećali da će to biti 2007. godina. Narod za to vreme sve teže živi. Zaboravili ste na naše raseljene, koje ste ostavili na nemilost nekoj nesposobnoj konzularnoj administraciji u Francuskoj, Nemačkoj, Kanadi, Australiji. Sada ti ljudi moraju za vreme predstojećih novogodišnjih i božićnih praznika namenski da dođu u Srbiju da bi izvadili novi pasoš, ili da koriste ovo produženje, što im se više smučilo. U isto vreme, dovodi se u pitanje tzv. bela šengen lista zbog činjenice da je veliki broj naših građana zatražio politički azil u Švedskoj, Belgiji, Nemačkoj i u drugim zemljama. Treba da se zapitate, pošto nisu tačni podaci da su to isključivo Romi i Albanci, odnosno Šiptari, koji imaju naše državljanstvo i pasoš, zbog čega se to dešava. Upravo zbog ovako katastrofalne ekonomske situacije u kojoj se naši građani nalaze. Da rezimiramo, Ministarstvo inostranih poslova i, pre svega, potpredsednik Vlade zadužen za tzv. evropske integracije Božidar Đelić bili su nesposobni da opreme naša diplomatsko-konzularna predstavništva i da samim tim skrate muke našim građanima, kojih se čak i ne setite kada su izbori i kada se otvaraju biračka mesta u inostranstvu, jer ih niko ne obaveštava o tome. Sam gospodin Todorović je pre nekoliko dana rekao da se oni interesuju ili da ih sporadično konzularna predstavništva pozivaju da im kažu da će putne isprave biti produžene, jer ovi nisu bili u stanju to da obezbede. Na kraju, kada je Zakonik o krivičnom postupku u pitanju, samo ću da se osvrnem na neka izlaganja pojedinih poslanika koja govore u prilog činjeničnom stanju; čak i nekih koji imaju, čuli smo, i u porodici metod asocijalnog ponašanja – kažu da ne idu na koncerte, ne idu na utakmice, ne idu nigde, zatvoreni su u kućama. Moram da kažem da, uz svu osudu SRS svakog nasilja na ulici, na naše upozorenje da ne treba da dozvolite, jer je u pitanju skup visokog rizika, ono što ste dozvolili 10. oktobra i da treba da ispitate pozadinu toga jer su i Tadić i čelnici režima rekli da određene kriminalne strukture stoje... Pa, da čujemo koje su to strukture. Čak je i Čedomir Jovanović rekao da on misli da tzv. SNS i Aleksandar Vučić stoje i povlače poteze koji ne idu u prilog miru i stabilnosti situacije u zemlji. Mi tražimo od vas jasan odgovor, gospođo Malović, da nam to kažete. Kao posetilac manifestacija, naročito kada bodrimo našu reprezentaciju ili klub za koji navijamo, ponosna sam na to što mnogi građani Srbije sa svojom decom i sa srpskom trobojkom, šalovima i kapama dolaze na utakmice i skandiraju Ratku Mladiću, skandiraju „Kosovo je srce Srbije“, „Stop tiraniji u Hagu“ i skandiraju Vojislavu Šešelju. Hvala.
Dajem reč narodnom poslaniku Srđanu Mikoviću.
Dame i gospodo, danas govorimo, između ostalog, o predlogu o izmeni Zakonika o krivičnom postupku, govorimo o predloženim izmenama dva člana, i to člana 142. i člana 436. Ne vidim zbog čega u raspravi koja se danas odigravala ovde u Domu Narodne skupštine postoje tolike rezerve prema Predlogu izmena i dopuna Zakona, jer upravo ono o čemu smo pričali stoji u Ustavu Republike Srbije, koji nam je osnovni putokaz, jer je u članovima od 28. do člana 32. Ustava Republike Srbije definisano postupanje sa licem lišenim slobode, definisane su osnovne odredbe u pogledu pritvora i definisano je pravo na pravično suđenje. Ne vidim zbog čega opravdan napor Ministarstva pravde, opravdan napor Vlade Republike Srbije i, nadam se, većine svih poslanika u Narodnoj skupštini, usmeren na to da se stvore uslovi da se borimo na adekvatan način protiv nasilja koje je prisutno u društvu... Ovde govorim i kao diplomirani pravnik koji je imao prilike da se pre više od 25 godina susretne sa advokatskim poslovima. Dobrim delom baveći se advokaturom bio sam u dodiru sa primenom onih odredaba koje tretiraju pitanje pritvora i pravilne primene Zakonika o krivičnom postupku. Činjenica je da kad analiziramo primenu Zakonika o krivičnom postupku možemo da zaključimo da postoji permanentna potreba da stvorimo uslove da se efikasno borimo protiv nasilja i za poštovanje onih osnovnih ljudskih prava koja su takođe u Ustavu Republike Srbije zagarantovana, ali koja su zagarantovana i Evropskom konvencijom, a to su pravo na život, pravo na slobodu i bezbednost i druga ljudska prava. Mislim da je pred svima nama zadatak da sprečimo uništavanje javne i privatne imovine i da sprečimo stvaranje psihoze nesigurnosti kod građana. Upravo usvajanjem predloženih izmena Zakonika o krivičnom postupku doći ćemo u situaciju da se u onim situacijama kada određeno lice postupa protivno izričitim imperativnim zakonskim normama, kada čini krivično delo za koje je zaprećena kazna od preko pet godina, a kada je to opravdano zbog posebno teških okolnosti krivičnog dela, ukoliko postoji osnovana sumnja da je neko izvršio takvo delo, nesmetano vodi krivični postupak. Moram da ukažem na odredbu člana 141. važećeg Zakonika o krivičnom postupku, gde je definisano da se pritvor može odrediti samo odlukom suda, pod uslovima propisanim u ovom zakoniku, ako je pritvaranje neophodno radi vođenja krivičnog postupka. To piše u Ustavu. Dodato je: „ako se ista svrha ne može ostvariti drugom merom“. Usvajanjem predloženih izmena dozvoljava se mogućnost izricanja pritvora i u situaciji, na primer, kakva danas može da postoji, a to je za krivično delo nasilničkog ponašanja na sportskim priredbama, kada je osnovni oblik krivičnog dela izvršen od strane grupe ili kada je nekom licu naneta teška telesna povreda ili je oštećena imovina veće vrednosti, a da je pritvor opravdan zbog posebno teških okolnosti krivičnog dela. Takođe, stvoriće se mogućnosti da se odredi pritvor u slučajevima kad postoje posebno teške okolnosti krivičnog dela i za slučaj ometanja ovlašćenog službenog lica u obavljanju poslova bezbednosti i održavanja javnog reda i mira. Ne vidim zbog čega iko može da ima rezervu prema predloženim izmenama Zakonika, jer nigde se ne kaže da pritvor mora da traje toliko i toliko, nego se samo omogućava da se, u pogledu nesmetanog vođenja krivičnog postupka, odredi pritvor, govorim o skraćenom postupku, ne duže od 30 dana; to može da bude i manje od osam. Normalno je da će pravilnom primenom Ustava i Zakonika o krivičnom postupku pritvor u svakom pojedinačnom postupku biti određen za najmanje ili najkraće potrebno vreme. Moram da kažem da ne treba ove izmene vezivati samo za određene utakmice, za prisutno nasilje pre, za vreme i nakon takvih manifestacija, jer nikako ne smemo da se složimo sa time da su navijači ono što su huligani, kriminalci. Navijači navijaju za klub, a huligani i kriminalci su oni koji postupaju protivno imperativnim propisima, koji krše zakon i nanose zlo društvu. Za navijanje niko nikada neće biti kažnjen, ali za činjenje krivičnih dela normalno je da zahtevamo da se utvrđuje u svakom slučaju pojedinačna odgovornost. Mislim da u pogledu svega onoga što se dešavalo u proteklom periodu ovde u Beogradu, i ne samo u Beogradu, treba da se oda priznanje policiji i drugim organima. Mislim da smo često zaboravljali da odamo priznanje i službi hitne medicinske pomoći u Urgentnom centru, lekarima i bolničkom osoblju, koji su se susretali sa posledicama učinjenog nasilja. Mislim da upravo usvajanje izmena Zakonika o krivičnom postupku treba da doprinese nastajanju situacije da lekari i bolničko osoblje rade redovne poslove, a ne da moraju da pomažu povređenima zbog nasilničkog ponašanja, kada je kršen zakon. Dame i gospodo, poštovane kolege i koleginice, pozivam vas da u danu za glasanje podržimo predložene izmene Zakonika o krivičnom postupku, jer time ćemo omogućiti nastavak borbe protiv nasilja. Hvala.
Hvala, gospodine Mikoviću. Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, mi iz SRS, kao što su rekli moji prethodnici, podržavamo borbu protiv svakog nasilja, pa i protiv nasilja na sportskim terenima i slažemo se da treba iskoristiti sva zakonska sredstva za proterivanje huligana sa sportskih borilišta. Međutim, postavljam pitanje – zašto se ni približno tolika društvena energija koju sada trošite na hajku protiv huligana ne troši za borbu protiv jednog mnogo većeg zla, a to je narkomanija? Da li je veće zlo kada nekoliko hiljada mladih ljudi u Beogradu svakog dana uzima drogu, ubija sebe, uništava svoju porodicu, ugrožava okolinu, ili je veće zlo kada nekoliko hiljada srpskih mladića jednom godišnje napadne policiju i porazbija nekoliko izloga zbog toga što su bili isprovocirani održavanjem jedne, u suštini nakaradne, manifestacije? Očigledno je da je parada srama u Đenovi nastavak parade srama u Beogradu. Takođe je jasno da su i jednu i drugu paradu organizovali isti režiseri. To su one snage koje su mnogo više zabrinute zbog toga što 90% građana Srbije osuđuje to što muškarci koji imaju međusobne seksualne odnose od toga prave javne parade, nego zbog toga što svake godine u Srbiji umre 33.000 ljudi više nego što ih se rodi, ili zbog toga što samo u Vojvodini ima više od 30.000 potpuno napuštenih seoskih imanja. Tim snagama je, danas smo čuli ovde u skupštini, ovaj skandal trebao, ne zato da bi se obračunali sa huliganima, jer policija zna ko su huligani, ko su vođe huliganskih grupa i ako država hoće sa njima da se obračuna, svi oni će biti pohapšeni u roku od 24 sata, nego im je sve ovo trebalo za to da bi imali opravdanje i povod da zabrane srpske nacionalističke organizacije, čuli smo ovde, „Obraz“, „Pokret 1389“, „Naše“, „Dveri“ i druge. Slažem se sa tvrdnjom koju je ovde izrekla koleginica iz DS da su deca koja su posmatrala TV prenos iz Đenove pretrpela tešku traumu. Ali, postavljam pitanje – kakve su traume pretrpela deca koja su gledala mnogo duži i mnogo brutalniji prenos divljanja huligana na ulicama Beograda 5. oktobra 2000. godine? Činjenica je da su oba prenosa prekinuta. Ovaj prenos 12. oktobra je prekinut zato što je sudija prekinuo utakmicu; tamo smo videli samo nekoliko brutalnih scena gde su navijači protiv, da tako kažem, materijalno-tehničkih sredstava. Onaj prenos 5. oktobra 2000. godine prekinut je zbog toga što su huligani zapalili zgradu državnog parlamenta i zgradu državne televizije. Možemo ovde da usvojimo stotinu izmena Krivičnog zakona, međutim, to neće pomoći borbi protiv huligana, posebno borbi protiv huligana na sportskim terenima, ukoliko država Srbija ne pruži odgovore na neka pitanja. Prvo pitanje: ko je iz državnih struktura organizovao divljanje huligana u Đenovi? Drugo, ko je iz DOS stranaka, iz vlasti u Srbiji proteklih deset godina štitio Ivana Bogdanova i njemu slične? Podsećam građane Srbije da je Ivan Bogdanov jedan od junaka 5. oktobra. On je bio jedan od vođa huligana koji su napali, izvršili teroristički napad na stanicu policije u Ulici majke Jevrosime, razoružali nekoliko desetina policajaca da bi ih ponizili, skinuli ih u donji veš. Onaj ko ponižava policiju, državne službenike, ponižava i državu, ali za vas oni nisu huligani. Postavljam pitanje, kako je moguće da neko ko 5. oktobra 2000. godine napada policiju, razoružava je, pali državni parlament, zgradu televizije, razbija na stotine izloga, ne bude huligan, a neko ko 10. oktobra 2010. godine samo napadne policiju (kažem „samo“, mada je to brutalnost i huliganstvo) i razbije nekoliko desetina izloga bude proglašen za huligana i najvećeg državnog neprijatelja? Podsećam da je 5. oktobra istoj stanici policije odneseno 300 komada automatskog oružja. Jasno je svima zbog čega – da bi se, ako treba, i oružjem odbranile tekovine državnog udara. Odneto je nekoliko desetina snajpera, mitraljeza. Meni izgleda da Srbija već deset godina plaća taj petooktobarski dug DOS stranaka beogradskim kriminalcima. Kao jedan od organizatora divljanja navijača u Đenovi pominje se izvesni Dejan Stojanović Keka, vođa novobeogradskog kriminalnog klana. Pazite šta čitamo o čoveku, iz policijskih izvora, kaže – u taj klan mogu da uđu ljudi samo koji su izvršili ubistvo ili pokušali ubistvo, prva vest. Druga vest – čovek je menadžer poznatih fudbalera „Crvene zvezde“ i „Partizana“, između ostalog i golmana reprezentacije Stojkovića. Treća vest – za njim je raspisana međunarodna poternica, ali policija ne može da ga uhapsi. Pazite, u centru Beograda čovek prodaje fudbalere reprezentacije Srbije, fudbalere „Crvene zvezde“ i „Partizana“, a policija ne može da ga uhapsi! U tu priču ne mogu da poveruju ni deca koja imaju deset godina. Sledeće pitanje: kada će građani Srbije konačno videti sudski epilog priče o tome da je Svetlana Ražnatović Ceca, folk pevačica, na prodaji fudbalera „Obilića“ ukrala četrnaest miliona evra? Sledeća stvar: zašto policija još uvek nije razotkrila ko je ubio Branka Bulatovića, generalnog sekretara Fudbalskog saveza Srbije, odnosno Jugoslavije? Da li je istina da su on i čelnici FSJ bili umešani u mafijaške poslove oko prodaje igrača, nameštanje utakmica, pa da je krv pala oko podele miliona? Sledeća stvar, treba da se razotkrije koja je uloga Žarka Zečevića u fudbalskom klubu „Partizan“? Kako je moguće da se Žarko Zečević pojavljuje kao čovek koji zajedno sa Miloradom Ulemekom Legijom, vašim bratom i saborcem, a sada državnim neprijateljem i ubicom, nosi pare otmičarima za otkup biznismena Milije Babovića? Šta je sa istragom protiv Dragana Džajića i Vladimira Cvetkovića? Malo, malo pa se saopšti kako je otkriveno da su umešani u još neku preprodaju igrača, u još neko reketiranje fudbalera i da su državu oštetili za nekoliko miliona evra, međutim, suđenje nikako da počne. Da završim, u FSS, u „Partizanu“, „Crvenoj zvezdi“, u srpskom fudbalu se sve zna, i policija sve zna, to vam odgovorno tvrdim. Zna se ko namešta utakmice, ko kontroliše i prodaje fudbalere, ko od tih transfera uzima reket, ko huliganima unosi pirotehnička sredstva na stadione. Postavljam pitanje – zašto ne uhapsite te ljude? Za to vam treba 24 sata i za to postoji potreban zakonski okvir. Mislim da vam to nije cilj. Mislim da vi ovu medijsku hajku vodite, kao što ste priznali danas, zbog toga da završite, da zabranite ove srpske nacionalističke organizacije: „Obraz“, „Dveri“, „Pokret 1389“. Vodite hajku protiv mladih ljudi koji ne mogu da prihvate da u trenutku kada nam je zemlja okupirana, kada otimaju Kosovo i Metohiju, umesto vojne parade, vi u centru Beograda pravite paradu pedera.
Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ponovo imamo izmene i dopune Zakona, što nije ništa novo u našem parlamentu – i to po hitnom postupku, čak se neće čekati ni neki uobičajeni rok od osam dana, već će stupiti odmah na snagu – gde se menjaju dve reči, reč „deset“ zamenjuje se rečju „pet“ i reč „osam“ zamenjuje se rečju „trideset“. To, gospođo ministarka, nije apsolutno ništa. Problemi su daleko dublji, mnogo ukorenjeniji, traju permanentno dugo, a vi niste uopšte reagovali. Kada kažem vi, ne mislim lično na vas, već mislim - u proteklih deset godina. Danas smo ovde čuli od vas da je u poslednje vreme došlo do pojave nasilja na sportskim terenima, da je nasilje eskaliralo u poslednje vreme; praktično, to se desilo 10. oktobra i sada u Đenovi. Ono što je sigurno i ono što sumnjamo, to je da će izmene i dopune ovog zakona biti primenjivane selektivno. U to smo sigurni, jer se pokazalo u prethodnom periodu da ima problema i kod vas u pravosuđu. Bez obzira na to što pokušavate da branite stav da je u pravosuđu sa ovom reformom mnogo toga bolje, činjenica je da je lošije. To vidimo sada kada vaša administracija štrajkuje i radi navodno samo za slučajeve koji su urgentni i hitni. Sve ovo što se dešavalo u poslednjih desetak dana... Imali smo prilike da vidimo, znamo da je održana i sednica Saveta za bezbednost, kojoj je predsedavao sam Boris Tadić, ali nijedan konkretan potez nismo čuli. Vi, u stvari, bežite od odgovornosti. Nemojte da bežite od odgovornosti, jer ste na vlasti deset godina i odgovorni ste za sve što se dešava u Republici Srbiji. Zato ste na vlasti. Mnogi poslanici su danas govorili da se neke stvari guraju pod tepih. Pre svega, mislim da ih vi gurate pod tepih, da se suština problema naših građana gura pod tepih; bežite od realnosti, bežite od toga da se u Srbiji nikada nije živelo teže nego danas. Čuli smo ovde da se moramo boriti za ljudska prava, da svako ima pravo da izražava svoju volju, svoju različitost. Različitost je Bogom dana, postoji muškarac, postoji žena. Videli smo šta nam je donela ta različitost koju ste vi dozvolili, da se ispoljava na takav način 10. oktobra. Međutim, istina je da ste dobili nalog da parada mora da se održi; ona je, u stvari, uzrok svih ovih sukoba, a razlog zašto imamo ovaj zakon danas ovde pred nama je jer je sve to povezano, gospođo ministre. Ovde su pojedini poslanici rekli da su građani sa svojim pravima iznad države. To da vi selektivno sve primenjujete, a pre svega ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kada se poslanicima SRS uskraćuje da govore o problemima... Želim samo da vas podsetim da su na početku Treće sednice Drugog zasedanja poslanici SRS ovde u parlamentu imali ovaj natpis, odnosno naš zahtev da se spreči ubijanje Vojislava Šešelja u Hagu. Potpredsednica Skupštine Gordana Čomić je izrekla našim poslanicima opomene, naredila da se to skloni. Da li je kršenje osnovnih ljudskih prava to što smo mi tražili da zaštitite građanina Srbije, našeg predsednika stranke, da mu se pruži adekvatna zaštita? Ne. Ono što vama ne odgovara vi jednostavno ne dozvoljavate. To, gospođo Malović, nije demokratija, to je teror. Ne samo da ne možemo da imamo slobodu misli i slobodu izražavanja, već jednostavno (to se desilo i onda kada su nas udaljili iz parlamenta) sprečavate da iznesemo istinu. Istina je bolna, ali morate da je prihvatite i morate da prihvatite odgovornost jer ste na vlasti deset godina. Sve ovo što se dešavalo u proteklih desetak dana vi ste pokušali da branite na neki način, ali verujte da je ta priča deplasirana, da je već izlizana. Vi ni za šta, normalno, niste odgovorni i pokušavate da prebacite odgovornost na opoziciju. Argumenti sa kojima izlazite u javnost su već izbledeli, gospođo Malović, i verujte da vam građani sigurno više neće verovati. Za ovih deset godina ste toliko iscedili i Srbiju i građane Srbije da to jednostavno više ne može da se trpi. Sve ovo što se dešavalo na ulicama nije bilo usmereno protiv „Parade ponosa“. Ljudi su jednostavno nezadovoljni načinom života, nezadovoljni su svojom egzistencijom. Ne mogu da zarade, ne mogu da prehrane svoje porodice. Ima i toga, ali vi to nijednog momenta niste spomenuli. Kao neko ko je dugo bio u sportu, i to aktivno dvadeset godina, želim da vam kažem da je ovde jedno jednostavno rešenje i da nemate opravdanje za ovakvu hitnost ovog zakona. Vlada može sve. Ministarstvo za sport može sve. Ako je to toliki rizik, ako državna bezbednost kaže da je ogroman rizik, čak će sada za derbi biti angažovano 5.000 policajaca, dva helikoptera, čemu to? Jednostavno se utakmica otkaže, ili se igra bez publike. Ljudski život nema cenu, gospođo Malović. Morate da budete spremni da način na koji ste došli na vlast... da su ovi mladi sve to videli od vas, jer su mnogi učestvovali i 2000. godine u paljenju Skupštine. Da li je kršenje zakona ulazak u NBS sa čarapom na glavi i kalašnjikovom? Vi ste im dali primer. Budite sigurni da kandžija ima dva kraja. I na to morate biti spremni. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Na raspolaganju poslaničkoj grupi su još 23 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pored ovih standardnih lekcija, referata, trijada, čak i proroka koje smo imali prilike da čujemo od strane vladajućih poslanika, moramo se vratiti na one osnovne izjave, na one koji snose odgovornost. Ovo su izjave same ministarke. Ministarka kaže jutros nama u obraćanju povodom predloga ovog zakona i u njegovom obrazloženju da ovaj problem poprima međunarodni karakter i veoma šteti ugledu Srbije u inostranstvu, a i ometa naš strateški interes, a to je pridruživanje EU. Hajde sada da se dogovorimo, čiji je ovo strateški interes, da li Demokratske stranke, da li Vlade Srbije ili građana Srbije i da li je uopšte interes ili nešto drugo što može da šteti Srbiji, kao što je npr. broj gladnih koji svaki dan obilaze kontejnere po Beogradu i širom Srbije? Prema vašim rečima, eskalacija nasilja uperena je protiv najvažnijih ljudskih prava koja je svaka demokratska država dužna da štiti, poput prava na život i ličnu bezbednost, na okupljanje i slobodno izražavanje mišljenja. Podsećam vas da je slobodno izražavanje mišljenja, upravo zahvaljujući vama, oteralo našeg predsednika u Haški tribunal, da je njegovo slobodno mišljenje proisteklo iz rečenice pokojnog premijera – vodite ga i ne vraćajte ga, i da je tekovina Evropske unije, na koju se pozivate, upravo taj Haški tribunal koji tamo drži čoveka, nevinog i nedužnog, već osam godina. Pošto vi skupljate tekovine Evropske unije i prosleđujete nam tekovinu vaše vizije ulaska u nju, moram da vam kažem da su ljudska prava ugrožena onda kada nekoga lišite slobode. Vi ovim predlogom zakona lišavate slobode i stavljate znak jednakosti između lica koja su osuđena i lica koja su pritvorena. Podsetiću vas da je osam dana dovoljno svakom tužiocu i policajcu da prikupi dovoljan broj dokaza za svakoga ko je osumnjičen za ovako teško delo, što se navodi u ovom predlogu člana 436. Dakle, trideset dana služi isključivo za manipulaciju i za znak jednakosti s nekim ko je rešenjem drugostepenog organa već kažnjen. Gospođo Malović, vrlo dobro znate šta je prezupmcija nevinosti; svako je nevin dok se ne dokaže drugostepenim organom, a nevine ljude ćete držati trideset dana zato što su tužilaštvo ili policija mislili da to treba da uradite. Sada vam kažem da ćete imati ogroman broj predmeta u kojima će ljudi tražiti odštetu od države, jer su trideset dana ležali džabe. Dokaz za to je čak i ovaj 10. oktobar, veliki je broj ljudi koji su uhapšeni tog dana i procesuirani bez ikakvog opravdanja, jer su bili tog dana u gradu, šetali se trasom koja je bila zabranjena ili rezervisana za gej populaciju. Podsetiću vas i na pritisak policije da se potpisuju izjave sa nekim imenima i prezimenima za koja ovi koji su uhapšeni ne znaju, samo da bi im se time omogućila sloboda. To je još jedan vid vaše evropske tekovine o ljudskim pravima i slobodama govora. Podsetiću vas da su uslovi u kojima su ležali uhapšeni tog dana u stanici bilo koje policijske uprave u Beogradu takvi da bi svako poželeo slobodu i pristao na bilo kakvo potpisivanje, a ne i na imena i prezimena koja ne poznaje. Ako ćemo govoriti o ljudskim pravima, onda to moramo raditi na odlučan način, a tako što će pojedinci nama da prezentuju da li smo delovi neke mržnje mračnih sila, pošto je očigledno da je vama uvek kriva svetska ekonomska kriza, opozicija ili mračne devedesete. Vi drugi odgovor nemate, zato što smatrate da vi nikada niste uzrok nekakvog problema. Podsetiću vas da po deveti put donosimo izmene i dopune ovog zakona, da prekidamo usvojeni dnevni red i po hitnom postupku donosimo ovaj zakon, izglasavamo ga sa rokom važećim od jednog dana od dana izglasavanja zato što je u subotu derbi. Sada vas pitam, čiji smo mi ovde servis? Čija su ovde prava ugrožena? Moram li ja da učestvujem u ovoj raspravi zato što vi mislite da je derbi opasnost za državu? Čija su prava ugrožena kada mi remetimo standardni dnevni red da bi se nešto usaglasilo? Da li smo servis fudbalskih utakmica? Jesmo li servis sportskih klubova, ili predsednika države, ili sekretara pravosuđa koji kaže, a pri tom nema ni dana radnog staža, ni struke, ni iskustva, ničega, da mi moramo da se odlučno sa nečim obračunamo i da ćemo mi biti servis? Poslanici će biti servis za donošenje zakona zato što je to pojedinac rekao ne bi li se dodvorio Evropskoj uniji. Pitam vas, kada poredimo ljudska prava, zašto niste tražili ljudska prava u nekim drugim stvarima? Podsećam vas na „Sablju“, koju ste organizovali kada ste uveli vanredno stanje. Plašio sam se da ćete uvesti i vanredno stanje da biste se obračunali sa onima koji ne misle isto. Funkcionišete po principu – ko god je protiv Demokratske stranke nešto rekao, on je protiv države. Da bi se to sprovelo, mora se doneti zakon; onda izvolite u zatvor i onda, po onoj staroj istorijskoj činjenici – ko god je bio protiv komunizma, otišao je na Goli otok. Povlačim tu paralelu da bih vas podsetio da su polovina vas deca komunizma, zato i imamo ovo danas na dnevnom redu. Podsetiću vas da pojedinac ili par pojedinaca nisu navijači. Navijači su masa. Ja sam navijač i ne osećam se kao huligan; vređa me svaki put kada huligan koji je upalio ovu zgradu – i da je nije upalio, ne bi nikada u nju ušao – meni kaže, zato što sam ja navijač, da sam huligan. Ne, huligani su pojedinci koje ste uhvatili na delu i sa onim dokazima koje predočite oni treba da odgovaraju. Uopšte ne želim ni na koji način da to opravdavam. Ako se huliganima nazivaju svi oni koji misle da Srbija ne treba da bude zemlja homoseksualaca i lezbijki, onda me slobodno tako nazovite, nemam ništa protiv, ali moje je pravo da kažem da ne možete vi mene da nazivate tako zato što imam pravo na slobodu govora i mišljenja. Koliko je ljudi tog dana uhapšeno i koliko je pušteno, možete proveriti. Ono što je za mene jako važno, to je rečenica zamenika republičkog tužioca Radovanovića, koji kaže da huligane i ekstremiste treba tretirati kao organizovani kriminal. Podsetiću vas da je organizovani kriminal, po definiciji, sprega državnih i kriminalnih struktura, pa je ovo, moguće je, jedinstvena prilika da se isteraju na čistac nalogodavci, inspiratori, finansijeri i druga povezana državna lica sa strukturom kriminala. Hvala vam.
Reč ima gospodin Sreto Perić.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, bez obzira na to što smo danas mogli da čujemo od narodnih poslanika koji podržavaju Vladu, čiji ste vi član, bez obzira na to što ćete vi reći posle komentara narodnih poslanika, ova dva predloga zakona su najbolji dokaz koliko loše radi Vlada Republike Srbije. Ne mogu a da ne prokomentarišem samo jednom rečenicom i zakon o produženju putnih isprava. Kao što je koleginica Nataša Jovanović rekla, u svakom slučaju treba pohvaliti gospođu Kasalicu i gospodina Todorovića, koji su vredno pratili rad narodnih poslanika. Gospodin Todorović i gospođa Kasalica mogli bi da se prisete, ne mogu ja tačno da znam, kada je bila poslednja izmena i dopuna ovog zakona, sa istim predlogom izmena i dopuna; bio je amandman SRS da se primena ovog zakona odloži upravo do onog perioda koji vi sada predlažete. Ovo je zamajavanje narodnih poslanika, odnosno pokazivanje koliko i kako radi Vlada Republike Srbije. Neko je za ovo odgovoran. Nisu odgovorni ni oni poslanici koji danas govore ovako. Njihove vrednosti su jedne, naše su neke druge. Građani Srbije imaju svoje vrednosti koje neguju i baštine. Mirko Cvetković, čini mi se, nije odgovoran. Njega građani Srbije, osim što jeste na tom mestu, ne prepoznaju kao premijera koji bi trebalo da odgovara za nešto, po Ustavu zaduženog za vođenje unutrašnje i spoljne politike. Jer, imali smo situaciju da predsednik Republike Boris Tadić krši Ustav ovde i kaže – nije odgovoran Vuk Jeremić kao ministar spoljnih poslova, nije on kreirao ovakvu spoljnu politiku, to smo kod mene u kabinetu dogovorili. Umesto da reaguje državni tužilac, odnosno javni tužilac, ništa, ide se dalje. Zbog te odgovornosti mora neko da podnese sankcije. Različitost u osećanjima, različitost u nekoj pripadnosti jesu neki standardi koje ne baštini SRS, ali ne branimo tim ljudima da imaju takva osećanja, jer znamo da to na prirodan način nije moguće sprečiti. Ako je BIA raspolagala nekim podacima, nekim činjenicama, ukazivala na to, onda je neko morao da bude odgovoran i savestan i da ne gura prst u oči svojim građanima. Ne mogu nikada prihvatiti kvalifikaciju o kojoj ste vi govorili. Mogu da shvatim da je 10. oktobra bilo onih koji su činili određena krivična dela, ali ako je tamo bilo prisutno šest hiljada ljudi, a vidite koliko je uhapšeno, možda su neki sa razlogom, neki bez razloga, ali ih je mnogo više bilo nego onih što su uhapšeni, pretpostavljam, da ste imali razloga ili povoda, vi biste uhapsili sve. Činjenica da se nešto zove Zakonik ukazuje da je tu u dobrom stepenu izvršena kodifikacija. Ako negde postoji kodifikacija, a to je Zakonik o krivičnom postupku, onda ne možemo za relativno kratko vreme devet puta vršiti izmene i dopune. Pravne norme treba da prate život, ali ne smeju da izgube sigurnost. Ako neka pravna norma ne može da izdrži svoje paperje, ona nikad ne može dobiti krila za sprovođenje, a vi ovde menjate ove zakonske propise i Zakonik kako vam padne na pamet. Pritvor je ustavna kategorija, kategorija koju poznaje i Krivični zakonik. U Ustavu su dve odredbe posvećene pritvoru, u Zakoniku ima sedam odredaba. Danas je ovde veliki broj kolega koji žele da opravdaju izmene i dopune ovog zakona; govorili su o pritvoru kao da je to krivična sankcija, a ne jedan od načina privođenja okrivljenog ili jedan specifičan način rešavanja slobode okrivljenog. Kad ćete vi da shvatite o čemu se radi? Vi ste priznali, gospođo Malović... Rekao sam da se ovde pokazuje sva nemoć Vlade. Evo, vaša uporna priča o uspešnoj reformi sudstva... Ovde ste u obrazloženju rekli da ne mogu da se procesuiraju i da postoje određeni problemi. Pa nije da ne mogu, nego vi niste izabrali najkvalitetnije sudije. Svaka čast, postoji, mislim, veći broj vrlo kvalitetnih i dobrih sudija u našem pravnom sistemu, ali je bio jedan broj onih koji su morali da budu tu primljeni. I vi i ja (ne tražim od vas priznanje, naravno) znamo kako su određene sudije primane. Zbog toga oni nisu kadri da ovo urade. Sada, neka neki sudija objektivno postupa u tim predmetima, kad je Srđan Milivojević rekao koliko je ovo opasno, koliko se DS bori za pravnu sigurnost, za stabilizaciju društvenih interesa, pa neka stisne neki sudija, ne prihvati. Naravno, šalim se, mislim da će sudije i dalje da sude na osnovu savesti, odnosno na osnovu zakona i Ustava. Ali, dovoljno je da se na ovakav način vodi polemika i diskusija u parlamentu Republike Srbije, pa da mnoge sudije shvate da je pritvor obavezan. On je zapravo jedna kaskadna tvorevina; ukoliko postoji mogućnost da se na drugi način okrivljeni privede i da se s njim postupa, ne treba ni primenjivati pritvor. Pritvor uopšte nije nešto što je obavezno, nego nešto što može, ali, nažalost, vi ćete to koristiti uvek kao nešto što mora. Bilo je mnogo slučajeva da su počinioci, odnosno lica za koja se osnovano sumnja da su počinila krivično delo pritvarana i da je pritvor trajao duže nego što predviđa Zakon o krivičnom postupku, i duže od šest meseci, a da nikad kasnije taj predmet nije doveden do kraja, nije izrečena pravosnažna ili bilo kakva sudska presuda. O čemu se tu radi, gospođo ministre? Između ostalog, vi ste dužni da vodite računa i o zdravstvenom stanju svih pritvorenika, ma gde se oni nalazili, i u Srbiji, pogotovo vas na to obavezuje član 13. Ustava Republike Srbije, i na drugim mestima, kaže – građana Srbije, i još dodaje – Srba, iako nemaju državljanstvo Republike Srbije. Da li ste to preduzeli, da li vam je savest čista, ne znam, odgovaraćete možda sami pred sobom. Ali, da sam na vašem mestu, nikad ne bih prihvatio da dođem u ovaj uvaženi dom i da branim ovakav zakon, koji zaista nema nikakvog smisla. Ove dve odredbe koje se menjaju su potpuno besmislene i ništa ne donose građanima Srbije. Bavite se malo analizima zbog čega treba neke zakone predlagati i donositi, a zbog čega treba neke menjati. Hvala.
Hvala, gospodine Periću. Kao poslednji prijavljeni govornik ima reč narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta. Preostalo vreme je osam minuta i deset sekundi. Izvolite. Lakše je ako ...
Lakše je ako funkcioniše sistem, da. Nemojte da pravite budale od nas, kao da ne znamo da uključimo ovo čudo koje svaki treći put funkcioniše. Vrhunski dokaz da u državi Srbiji ne funkcionišu institucije sistema i da mi zapravo nemamo državu jeste današnja sednica, odnosno ovaj dnevni red. Poslednji radni dan 2009. godine smo proveli sa istom ovom temom, isto smo raspravljali o izmenama ova dva zakona. Naravno, sada je, pogotovo kada je u pitanju Zakonik o krivičnom postupku, jasno da se ovaj zakon menja namenski, isključivo zbog događaja koji su se desili u Beogradu 10. oktobra i 12. oktobra u Đenovi i zbog eventualnih događaja koji bi mogli da se dese u subotu, na derbiju, koji će možda da se odigra, a možda i neće. Jadna je država, jadan je pravni sistem kada mora da deluje izmenama zakona kada se već nešto desi. Znate, država, ako je ozbiljna, treba da ima takve propise da oni obuhvataju sve što eventualno može da se desi državi. Vi ste imali, i imali smo iskustva upravo sa vama petooktobarcima. Naravno, vas boli kada vas podsećamo na to, ali moramo. Najpre ću reći nešto kratko. Vi ste ovim izmenama zakona pritvor produžili na 30 dana za sva dela za koja je zaprećena kazna od pet godina zatvora. Zamislite u kakvu situaciju će doći i građani Srbije i sudije; sudije, donošenjem ovog zakona, više ne treba da koriste svoje slobodno sudijsko uverenje jer ovaj zakon podrazumeva da je obavezno izricanje pritvora od 30 dana. To, naravno, nije u redu. Drugo pitanje se odnosi na, recimo, Centralni zatvor u Beogradu, u kojem i sada imate tri puta više pritvorenika, nego što bi trebalo da ih ima u odnosu na kapacitet Centralnog zatvora. Pitam vas, gospođo ministre, vi kažete da će ovaj zakon dobro doći u primeni, odnosno u održavanju javnog reda i mira, gde je zaprećena kazna do pet godina zatvora, da li to znači da će biti obavezan pritvor do 30 dana za građanina koji prodaje pored pijace nešto da bi preživeo, zato što će se verbalno sukobiti sa komunalnim inspektorom? To piše u ovom zakonu i to ste vi rekli. Naravno, ovde su kolege iz vladajuće koalicije imale mnogo primedaba na način na koji mi srpski radikali govorimo o ovom zakonu i na ovu temu koju u tom smislu širimo. Da, u pravu je gospođa Čomić (nije trenutno tu), u pravu je kada je rekla da nije moralno i da nije ljudski da se neko raduje nečijoj smrti. To smo vam govorili kada ste puštali šarene balone i igrali kolo dok smo mi stajali pored kovčega Slobodana Miloševića na dan njegove sahrane. Ovde je jedan kolega čitao Ustav i ustavne odredbe. Da, kolega Mikoviću, svaki zakon treba da ima osnovu u Ustavu. Zar je moguće da devet puta menjate zakon da biste shvatili da osnov treba da ima u Ustavu Republike Srbije? Naravno, ne treba razbijati, ne treba paliti, to su društveno opasne pojave. Treba da odgovaraju svi koji to rade, ali treba i vi da odgovarate, gospodo koji sedite ovde, koji ste palili ovaj parlament, koji ste linčovali čoveka, direktora tadašnje televizije, koji ste zapalili zgradu RTS-a, koji ste pokrali umetnine i nameštaj iz ovog parlamenta, vi koji ste sa parama sa Zapada sve to organizovali. Kolega Velja Ilić nije trenutno ovde, pre tri dana je rekao na jednoj televiziji da vam je lično on donosio pare kojima je finansiran i „Otpor“, kolega Milivojeviću. Zaista je neverovatno da jedan od prvaka „Otpora“, koji je danas državni sekretar, kaže da će država reagovati jezivo. Najpre, to nije rečnik pravnika. Šta znači – država će reagovati jezivo? Zaista sam se naježila od takve izjave državnog sekretara. Zar vas ne uči akcija „Sablja“, kada ste 14.000 ljudi pohapsili bez ikakvog pravnog osnova? Da li je neko odgovarao za sve, pre svega za materijalna sredstva koja je država morala da izdvoji da se plati tim ljudima, jer svako ko je tužio... Tako će vam biti i sada – ko god vas bude tužio, dobiće veliku naknadu od države zato što je bez pravnog osnova pritvoren. Vi pričate o nekoj humanosti. Zašto je pritvorena žena Mladena Obradovića, koja svakog dana treba da se porodi? Šta je ona kriva? Ne ulazim u to za šta je i da li je odgovoran Mladen Obradović, verujem da nije, verujemo da nije, ali dozvoljavam da to pokaže određeni sudski postupak, ali zašto je njegova žena odgovorna, da je pred porođajem privode u policiju i maltretiraju? Dakle, gledajte malo, nije sve počelo od vas. Vi kažete, pretnja su parole „Čekamo vas“. Pa, zar pretnja nije bila parola „Gotov je“? Zar pretnja nije ono što je Krasić citirao: „Na banderi nasred Terazija visi Sloba, kuka milicija“? Vi ste to, gospodo demokrate, pevali, vi ste to izgovarali. Vi sada hoćete da kažete da je neko drugi odgovoran. Pa, vi ste i sad odgovorni, naravno da jeste. Kaže Saša Vukadinović, direktor BIA, kaže Boris Tadić, direktor svega u Srbiji, da su znali šta će se desiti ovog 10. oktobra. Znali su i svesno su dozvolili da se poruši Beograd, da bude onoliko povređenih. Hvala Bogu, nije bilo ljudskih žrtava, a oni kažu da se čak i nešto tako očekivalo. I pored svega toga, dozvolili su, da bi se dodvorili EU, da se desi ta parada, koju ste mogli da organizujete u nekom zatvorenom prostoru, vi koji ste bili raspoloženi da učestvujete, niko vam ne brani, ali niste smeli da dozvolite, pogotovo kad ste znali unapred, da se desi sve što se desilo. A znali ste, kaže Boris Tadić, evo, ne kažem ja, samo njega citiram. Dakle, dame i gospodo, morate biti svesni i nemojte da se ljutite kad vas podsećamo da treba da odgovara svako za svako krivično delo. Treba da odgovara svako za svako nasilje. Ali, ako ste vi tvrdili da je Slobodan Milošević diktator i da je borba protiv njega na bilo koji način legalna i legitimna i ako ste vi mogli da napadate policiju, zašto onda zamerate nekome ko misli da je vladavina Borisa Tadića diktatura, da je to diktatorski režim? Zašto onda Boris Tadić kaže da je napad na policiju napad na državu? Nemojte različitim aršinima, nego se najpre suočite sa onim što ste vi radili 5. oktobra. Hajde da se konačno vrate sve te slike iz ove skupštine, da se vrati nameštaj iz ove skupštine, da se prvaci 5. oktobra ne amnestiraju, nego da odgovaraju, pa tek onda imate pravo da na odgovornost pozivate i eventualno neke odgovorne za 10. oktobar. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospođa Malović.
Zahvaljujem se. Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, želim da se zahvalim svim poslanicima koji su učestvovali u današnjoj raspravi i svojim diskusijama doprineli da se nasilje koje se dešavalo na beogradskim ulicama i u Đenovi na fudbalskoj utakmici osudi. S tim u vezi, želim da se složim sa diskusijom nekih narodnih poslanika da, vezano za ovu temu, ne treba samo represivno delovati, već je prvenstveno uloga u preventivnom delovanju. Zbog toga smatram da postoji odgovornost i obaveza Vlade Republike Srbije da s tim u vezi izradi određene programe i kao član te vlade ja ću se založiti da do toga i dođe. Takođe, želim da se složim i sa diskusijama da izmene ovog zakona neće sprečiti nasilje u potpunosti. Izmena ovog zakona biće jedan korak da se to nasilje spreči jer će omogućiti da pravosudni organi, prvenstveno sudovi, efikasnije deluju i da dođe do nesmetanog vođenja krivičnog postupka. Takođe želim da ukažem i na činjenicu da mislim da je ova rasprava još jedan korak u osudi, jer u tome ne treba da učestvuju samo vladajuće stranke, već treba da učestvuje celo društvo, a naročito je tu bitna uloga parlamenta. Još jednom želim da podsetim na činjenicu da je prošle godine u ovom parlamentu izmenjen Krivični zakonik, gde je uvedeno krivično delo za sprečavanje nasilja na sportskim priredbama koje je prošireno i na javne skupove, usled čega i dolazi do procesuiranja izgrednika za ovakva krivična dela. Ne mogu da se složim sa činjenicom da izmene ovog zakona predstavljaju korak unazad u pogledu dostignutih prava. U tom pogledu potpuno se poštuju Ustav RS, Konvencija o ljudskim pravima, jer mi kao članica Saveta Evrope i kao neko ko pretenduje da bude deo međunarodne zajednice i da svoje institucije uskladi sa demokratskim poretkom, naravno, to nećemo činiti. Ovo, kao što sam rekla, treba da doprinese samo efikasnijem postupanju pravosudnih organa. Želim da istaknem da ovo ne predstavlja uvođenje obaveznog pritvora. Znači, postoji dispozicija sudova, ukoliko smatraju da u određenom postupku, u određenom događaju postoje činjenice koje su tretirane ovim zakonom, da u tim slučajevima izreknu pritvor. Takođe, još jednom podsećam na činjenicu da se ovaj zakon ne menja zbog toga što imamo strah od događaja koji će možda uslediti na utakmici koja je zakazana za subotu, već je ovo usmereno na efikasnost sudova. Zahvaljujem se narodnim poslanicima koji su podneli amandmane. Te amandmane ćemo, kao i uvek, pažljivo razmotriti i sve ono što predstavlja poboljšanje zakona ćemo, naravno, prihvatiti. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Pošto smo iscrpeli liste poslaničkih grupa, na kojima više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa dajem reč gospodinu Čolakoviću, pa gospođi Kolundžiji, kao predsednicima poslaničkih grupa. Pozivam i druge koji imaju svoje pravo iz člana 96. da se prijave.
Poštovani potpredsedniče, predsedništvo, poštovana ministarka i predstavnici ministarstava i Vlade, uvaženi narodni poslanici, pre nego što kažem nešto u vezi s temom, želim da se u ime penzionera iz Novog Sada koji su danas bili gosti Narodne skupštine RS zahvalim na tome što smo im omogućili da vide u kakvim uslovima i kako rade njihovi predstavnici. U vezi s Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, želim u najkraćem da iznesem nekoliko osnovnih stavova Poslaničke grupe PUPS. Želim odmah da kažem da podržavamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Smatramo da ponuđeni zakon treba prihvatiti, treba ga usvojiti i poslanička grupa će učiniti to u danu za glasanje. Međutim, to je, po našoj oceni, samo jedna strana medalje. Druga strana medalje je mnogo ozbiljnija i mnogo važnija. Ovde je mnogo poslanika na to ukazalo. Po našem mišljenju, postavlja se pitanje šta je sa porodicom, njenom odgovornošću, njenim učešćem u procesu i problemima koji se dešavaju? Danas je o tome bilo malo reči ili nije bilo uopšte reči. Porodica mora da preuzme odgovornost za sve ono što se dešava danas u društvu, posebno u ovim problemima. Drugo, šta je sa obrazovnim sistemom? Da li obrazovni sistem nosi odgovornost i treba da nosi odgovornost za stanje u kojem se nalazi mlada generacija? Škole, obrazovne institucije i drugi moraju preuzeti odgovornost za sve to. Treće, gde i kako rade i deluju udruženja? Mi smo doneli zakon u vezi s tim. Nažalost, nismo još doneli zakon o sportu, zakon o privatizaciji u sportu i to je veliki problem. Gde je njihova odgovornost? Šta tu treba činiti? Poslednja stvar za koju smatramo da bi trebalo da kažemo nešto, gde je odgovornost Narodne skupštine i nas poslanika? Ne možemo se mi osloniti samo na to šta nam ministarstva, Vlada ili neko drugi ponudi. Mi imamo kontrolnu funkciju nad svim onim što ovde donosimo i usvajamo. Mislim da snosimo odgovornost za ono što se dešava i moramo u okviru naših odbora da pripremamo dokumenta, da pripremamo mere i da preduzimamo mere u vezi s tim. Na taj način ćemo potpuno našu kontrolnu funkciju ostvarivati. Moramo priznati da toga nema. Na samom kraju, dolazimo do ovog zakona, tek posle svega ovog. Svako ko odudara, svako ko krši vrednosti o kojima sam govorio, i posebno bih želeo da istaknem ono o čemu su govorile naše uvažene mlade poslanice Videnović i Jovišić, taj mora da snosi odgovornost i da dođe pod udar zakona. U tom smislu, mi mislimo da treba prihvatiti ovaj zakon. Normalno je da u procesu dešavanja u društvu, u procesu sazrevanja društva dolazi do izmena i dopuna i zbog toga razumemo zašto se često menjaju i dopunjuju zakonski propisi. Naša poslanička grupa ceni izuzetno i može da pohvali rad Ministarstva pravde i Ministarstva unutrašnjih poslova zbog svega što su preduzimali i zato što su sprečavali posledice nekih nemilih događaja koji su se ovde dešavali. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala, gospodine Čolakoviću. Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, uvaženi članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo danas ovde razgovarali o izmenama jednog zakona koje izgledaju kao male izmene, ali su otvorile ogromnu temu. Ako je išta korisno iz ovog današnjeg dana izašlo, to jeste da je jedna važna tema razmatrana, vrlo često, nažalost, partijski obojeno, neobjektivno, ali je svejedno otvorena jedna važna društvena tema. Slažem se sa svima koji smatraju da izmene zakona neće do kraja rešiti problem nasilja u društvu, ali ono sa čime ne mogu da se saglasim... To jeste kompleksan problem, koji zahteva sveobuhvatnu analizu stanja u društvu, stanja i u drugim oblastima, a ne samo u pravosuđu, policiji i drugim državnim organima, već i u obrazovanju, u politici takođe. Ono što može da se izvuče kao nekakav zaključak iz ove današnje rasprave, po mom dubokom uverenju, jeste da političari snose odgovornost za sve ono što javno kažu. Dakle, svaki pokušaj da se opravda nasilje jeste poziv nekom drugom na nasilje. Svako ko pokušava da tvrdi da je neko nasilje rezultat socijalnog nezadovoljstva zapravo podstiče nasilje koje za izgovor može uvek potražiti nacionalne ciljeve, velike nacionalne ideje, odbranu tradicionalnih vrednosti itd., ali u samoj suštini ipak ostaje nasilje. Dakle, nijedan socijalni razlog, nijedna velika nacionalna ideja ne može biti izgovor za nasilje, niti bilo koji nasilnik može biti amnestiran od odgovornosti za nasilje, bez obzira na to kakvu je navodnu ideju imao. U vezi s tim, pošto je ovde bilo pokušaja da se ovo nasilje, koje na neki način sada raste u Srbiji, opravda navodnim nasiljem koje se dešavalo 2000. godine, želim samo jedno da kažem. Demokratska stranka je uvek smatrala da se vlast dobija i gubi na izborima i jedino smo se za to borili, da izbori budu fer, da se takmičimo svi pod jednakim uslovima i da onaj ko dobije podršku građana ima priliku da sprovodi politiku koju je građanima ponudio kao alternativu. Za to smo se borili i 2000. godine i 1996. godine kada je opozicija pobedila u gradovima Srbije i kada su ti izbori bili poništeni. Mi nikada nismo pozivali na nasilje. Nikada niko nije dobio pravo da na nasilan način ostvaruje bilo koje svoje pravo. Ako neko ima potrebu da opravda svoju politiku, u čijoj samoj prirodi je bilo nasilje, tako što će optuživati nekog drugog za nasilje, onda mora ipak da se zapita da li time daje argumentaciju svakom sadašnjem i budućem nasilniku da posegne za nasiljem kao sredstvom za ostvarivanje nekog, bilo kakvog cilja. Ne postoji cilj za koji je nasilje dopustivo sredstvo. Zato ćemo mi u danu za glasanje podržati ove izmene zakona, čvrsto uvereni da ovo jeste jedna od alatki kojima će se državni organi poslužiti kako bi odbranili svakog građanina ove zemlje od svakog nasilnika u ovoj zemlji, imao on za izgovor nacionalne ideje, imao za izgovor socijalni status i socijalne probleme. Mi ne negiramo da postoje socijalni problemi, ali rešenje za njih sigurno nije nasilje. Kao što ne negiramo nikome pravo da se bori za tradicionalne vrednosti, da se zalaže za očuvanje onog što smatra da je vrednost, kulturološka, nacionalna, bilo kakva druga, ali ne sme da posegne za nasilnim sredstvima kako bi to ostvario. Opet ponavljam, ko god pokuša da opravda sadašnje ili bilo koje buduće nasilje ispravnošću neke ideje ili da, falsifikujući istoriju, ono što se zaista dešavalo 2000. godine i 1996. godine predstavi kao nasilje koje dovodi do današnjeg i budućeg nasilja, ne samo što pokušava da opravda mržnju i nasilje u sopstvenoj politici, već pokušava da stvori društvo u kome će nasilje biti legitimno. Mislim da je odgovornost svakog ko sedi u ovom parlamentu da se bori, bez obzira na različite ideje koje imamo, protiv toga da se bilo koja ideja ostvaruje nasilnim sredstvima. Hvala vam.
Hvala. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama Zakonika o krivičnom postupku i Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o putnim ispravama. Rad nastavljamo sutra, u četvrtak, 21. oktobra, u 12.00 časova sledećim zajedničkim jedinstvenim pretresom. Hvala.