Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 136. Predloga zakona se reguliše kako se dostavlja tužba i ostala dokumentacija punomoćniku. Predviđeno je u članu 136. u stavu 2. – dostavljanje punomoćniku može da se izvrši i predaje pismene odraslom članu porodičnog domaćinstva, ako punomoćnik delatnost obavlja u stanu. Razumem potpunu želju predlagača da spreči svaki vid zloupotrebe, da bi se parnični postupak, što je god moguće brže završio nekom pravosnažnom presudom. Ne mogu da razumem predlagača da ne želi da te presude stvarno i činjenično odgovaraju nekoj istini. Mislim da oni koji su predlagali ovakve predloge, da su se samo bavili problemima prilikom dostave određenih dokumenata. Niko nije pokušao da uđe u suštinu šta sve može da se desi kao negativna posledica jednog ovakvog načina dostavljanja. Tačno je da mnogo advokata ima kancelarije u svom stanu, ali mislim da "članovi domaćinstva obezbeđuju prijem dokumenata", ne može da stoji u zakonu. Mogu da razumem i želju da se to radi sa strankama u postupku, parničarima, ali ne kada su u pitanju advokati, zato što život često bude malo drugačiji. Šta ako je taj zakonski punomoćnik, odnosno advokat, na godišnjem odmoru? Vi kažete da je on dužan da obezbedi valjanu komunikaciju sa sudom, pa i po pitanjima prijema pismena, koja je dužan da prima ili da obezbedi lice koje će u slučaju njegovog odsustva primati iste. Sad mi objasnite, ako je na godišnjem odmoru ili ako je na drugom kontinentu, Afrika nije daleko, kriza u Tunisu i Egiptu se smirila, kako mislite da punomoćnik reaguje u takvom slučaju? Nije u pitanju advokatska kancelarija, pa će neki njegov kolega da preuzme dokumentaciju, da napiše podnesak, odgovor na tužbu, ili nešto drugo i da uputi u sud. Hoće li to da uradi za njegov račun njegov sin, njegova ćerka, da imostavi blanko papire sa pečatom i potpisom i da oni odgovaraju umesto njega? Hajde, godišnji odmor čovek može da bira, ali ne može da bira kada će da se razboli. Šta u slučaju ako je advokat u bolnici, ako nije ni u fizičkom, ni u psihičkom stanju da obezbedi komunikaciju? Vi ste predvideli da rokovi teku i da sud može u slučaju propuštanja izrekne presudu i, ako se to nastavi, da presuda kasnije bude i pravosnažna, zato što, opet, nije imao ko da odgovori i na presudu i na podnesak i na tužbu. Sudovi često pribegavaju jednom načinu uručivanja, a to je da im je mnogo lakše da zakonskom punomoćniku uruče određene spise, nego da uruče strankama u postupku. Smatra se da kada je uručio zakonskom punomoćniku da je uručeno i stranci koju on zastupa, tako da često stranka i ne zna i nije na njenu adresu upućen određeni dokument. Tako ni ona ne može da reaguje u smislu da pronađe drugog zastupnika, da taj drugi preduzme određene radnje da bi sprečio štetne posledice koje mogu da nastanu jednim ovakvim načinom dostavljanja dokumenata u parničnom postupku. Mislim da ovaj zakon, kada bude ušao u primenu i kada budete imali mnogo zahteva za reviziju, shvatićete koliko ste pogrešili što pokušavate preko kolena da prelomite neke stvari. Zato budite sigurni da u danu za glasanje SNS neće glasati za ovakav predlog zakona.
Iskorišćeno je tri minuta i 10 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. U skladu sa čl. 90. i 27, uz zahvalnost narodnom poslaniku Jovanu Palaliću, što je ukazao na grešku, omašku, nenamernu zaista, ponavljam informaciju o vremenu koje je narodnim poslanicima na raspolaganju za pretres koji je trenutno u toku. Dakle, poslanička grupa PUPS, poslanička grupa Manjina, poslanička grupa NS i poslanička grupa LDP imaju na raspolaganju svo vreme i ovlašćenog predstavnika i poslaničke grupe, kao i poslanička grupa SPS-JS. Poslanička grupa DSS - ovlašćeni predstavnik ima na raspolaganju devet minuta i 30 sekundi i ukupno vreme poslaničke grupe; poslanička grupa Napred Srbijo ima na raspolaganju šest minuta za predstavnika i ukupno vreme poslaničke grupe; poslanička grupa URS ima na raspolaganju ukupno vreme i poslaničke grupe i predsednika poslaničke grupe; poslanička grupa SRS - predstavnik poslaničke grupe je iskoristio svoje vreme, a poslanička grupa ima na raspolaganju 23 minuta i 25 sekundi; poslanička grupa ZES - predstavnik ima na raspolaganju 10 minuta i 10 sekundi, a poslanička grupa 71 minut. To je vreme koje je na raspolaganju, uz još jedno izvinjenje za omašku i pogrešnu informaciju sa zapisa o iskorišćenom vremenu i zahvalnost narodnom poslaniku Jovanu Palaliću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 140. amandman je podneo narodni poslanik Vuk Dinčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 140. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, u članu 140. stav 3. Nova Srbija je podnela amandman da se taj član menja i da glasi – dostavljač će da ostavi obaveštenje da stranka može da preuzme pismeno u sudu u roku od 30 dana od dana kada je pokušano dostavljanje. U tom slučaju se kopija pismena ističe na oglasnu tablu suda. Protekom roka od 30 dana smatra se da je dostavljanje uredno izvršeno. Obrazloženje za ovaj amandman – Predlogom zakona predviđeno prebijanje pismena na vrata stana ili prostorije pravnog lica ne znači da to isto pismeno neće biti uništeno od strane trećih lica, dok stranka nema mogućnost da se o tome informiše u sudu. Iz tog razloga smatramo da je ponuđeno rešenje celishodnije. Dakle, jedna od glavnih izmena u ovom zakoniku o parničnom postupku jeste i dostavljanje pošte, nešto što je svakodnevna radnja u parničnom postupku. Smatramo da bi ovakvim rešenjem bilo mnogo zloupotreba koje mogu da se dese, jer može se desiti da nikada ne primi ili da neko sa vrata skine dostavu pošte i onda bi to doveli do zablude, kako stranke, tako u nekim situacijama i sud. Ponuđeno rešenje iz ovog amandmana je slično, ali dosta preciznije i sigurno da bi se na ovaj način zloupotrebe koje mogu da se dese izbegle ili bi bile svedene na najmanju moguću meru. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 141. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo tražili u članu 141. da se stav 2. briše - ako se lice kome pismeno mora lično da se dostavi ne zatekne tamo, dostavljanje treba da se izvrši pod uslovom da je adresa tačna. Dostavljač će da ostavi obaveštenje da pismeno može da se preuzme u sudu u roku od 30 dana od dana pokušaja dostavljanja. U tom slučaju kopija pismene ističe se i na oglasnoj tabli suda. Ovaj član 141. je povezan i sa članom 140, znači, način dostave. Imali smo kada je u pitanju dostava zakonskom punomoćniku da to može čak da primi njegov sin, njegova ćerka, njegova supruga, što je privatan život svakako ne spojiv sa profesijom, pogotovo u ovoj materiji, ali u čl. 140. i 141. bukvalno može da se pravosnažno presudi stvar, a da stranka u postupku nije ni mogla da se izjasni i da se iznese svoje dokaze. Dovoljno je samo pogledati član 140. – ako se dostavljanje vrši na radnom mestu, može da primi neki njegov kolega koji radi na istom radnom mestu. Obično kolege koje rade na istom radnom mestu imaju određeni sukob jer svi žele da se približe svom neposrednom rukovodiocu radi ostvarivanja nekih beneficija i spremni su da urade sve i svašta, verujte. I ja sam pre neki dan držao određena anonimna pisma koja se upućuju državnim organima. Kada sam to čitao, to je bila jedna od najodvratnijih stvari koju sam mogao da pročitam u životu. I vi hoćete, između ostalog, da takvi ljudi primaju pismeno obaveštenje od sudova u ime svojih kolega. Članovi domaćinstva, ja bih razumeo da ste napisali da je krvni srodnik i da zajedno žive u domaćinstvu, ali ipak razumite malo i neke porodične odnose i koliko to može da pruži zloupotreba, čisto da bi se neko nekom zbog neke stvari osvetio, koje nema veze sa ovim sudskim postupkom. Može čak i da se stavi na vrata stana, okači na oglasnoj tabli suda i vi mislite da ste završili posao. Još u raspravi u načelu sam rekao - šta ćemo sa našim građanima koji su na privremenom radu u inostranstvu, ko će njih da zastupa? Hoće li morati, kada traže reviziju, da pokazuju pasoše i da dokumentuju da u tom trenutku nisu bili u zemlji i nisu mogli da reaguju? Čitavo vreme pričate o interesima dijaspore. Koliko je ovo stvarno u njihovom interesu? Napomenuo sam da, recimo, u Braničevskom okrugu, od 200 hiljada birača, 60 hiljada birača uopšte nije u zemlji i ne dolaze po nekoliko meseci. Državni organ koji vodi evidenciju adresa je policija. Policija nema u evidenciji gde se oni nalaze na privremenom radu. Ona adresa koja je data sudu je tačna, ali stranka se ne nalazi u zemlji i neće je biti nekoliko meseci, sačekaće je pravosnažna presuda da se možda iz istog tog objekta iseli, a neće moći da reaguje. Čini mi se da u pravu važi jedna izreka – da je bolje sud da oslobodi sto kriminalaca nego jednog nevinog čoveka da zatvori. Ne znam da li je to tako, ali bolje je i propustiti 10, 20 i 100 rokova nego nekome oduzeti imovinu samo zato što nije bio u zemlji i nije mogao da odgovori. Budite sigurni da će viši sudovi imati pune ruke posla po pitanju revizije i da ćete većinu ovih parničnih postupaka, koji budu započeli u skladu sa ovom zakonom, morati da raspravljaju isti sudovi i onda od ubrzanja parničnog postupka nema ništa.
Iskorišćeno je dva minuta i 45 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 141. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, gospođo Malović, u petak smo u raspravi pojedinostima, i tokom načelne rasprave govorili da je izuzetno važno da se u zakon o parničnom postupku ugrade rešenja koja će onemogućiti odugovlačenja i trajanje postupka u onoj meri koja prevazilazi objektivno interese stranaka, pogotovo poverioca. Jedan od osnovnih interesa donošenja zakona o parničnom postupku jeste da se na sve moguće načine ostvare interesi obe stranke u postupku, ali prvenstveno onoga ko potražuje i ko je u ulozi oštećenog, a to je tužilac i lice koje ima određena potraživanja. Kao poslanička grupa smo kroz različite amandmane pokušali da sve ono što se tiče rokova popravimo. Jedan dobar deo amandmana je Ministarstvo usvojilo, ali postoje jedan broj amandmana, pa i ovaj amandman, koji smo smatrali da sigurno doprinosi otklanjanju pretpostavki za odugovlačenje postupak. Dostavljanje je jedna od stvari koja najviše utiče, pored onih koje se odnose na mogućnost odlaganja na samoj raspravi. Dostavljanje utiče na dugovlačenje postupka. Kada bi se pogledala statistika, pretpostavljam da je samo ministarstvo ima, u kojoj meri izbegavanja dostavljanja ili korišćenje nepravilnog dostavljanja kroz žalbeni postupak i kroz postupke po pravnim lekovima, utiče na obaranje prvostepenih presuda. Mi smo ovde pošli od činjenice, kako i rečeno u obrazloženju zakona, da zakon u značajnoj meri popravlja rešenja koja se odnose na dostavljanje, ali ima niz stvari koje smo kroz amandmane pokušali da popravimo, kojim bi mogli da učinimo dostavljanje još boljim. Ovde su tekst u Predlogu zakona i obrazloženje kontradiktorni. U članu 141. polazite od pretpostavke da može da postoji netačna adresa, a u samom obrazloženju govorite o pretpostavci tačnosti adrese i posledicama u slučaju da se lice koje na toj adresi ne primi određeni podnesak, šta se događa i šta su dalje radnje dostavljača, pa kažete:" Zakon predviđa da sva pismena koja se moraju lično dostavljati, dostavljaju se na adresu iz evidencije o prebivalištu, odnosno adresu iz registra pravnih lica. Ako se lice kome se pismeno uručuje ne nalazi na adresi, dostavlja se pismeno obaveštenje i pismeno može podići u roku od 30 dana u sudu". To je dobro rešenje. U samom tekstu zakona imate pretpostavku netačne adrese i to može stvoriti dodatne probleme. Svako fizičko lice, a pogotovo pravno lice, kad se vodi evidencija u privrednom registru o njihovom sedištu, treba da vodi računa o toj činjenici, pogotovo nakon usvajanja ovog zakona. Zašto bi bila nesuglasnost i zašto bi postupak trpeo nesuglasnost između stvarne adrese i onoga što piše kod zvaničnih organa?U evidenciji koja se vodi kod Agencije za privredne registre piše sedište preduzeća, tu se dostavlja, niko nije mogao po zakonu da primi, stavlja se na oglasnu tablu suda i prošao je rok od 30 dana i primljeno je pismeno. Gde si bio, šta si bio, to više sud da zanima. Takođe i kod prebivališta fizičkog lica. Svi moraju biti upoznati sa činjenicom da prebivalište mora da bude tačno i da se smatra jedino tačno ono koje se nalazi kod nadležnog organa, to jest policije ili Agencije za privredne registre. Time ćemo otkloniti sve moguće zloupotrebe u dostavljanju. Ovako ova odredba, koju ste vi ostavili u članu 141, daje tu mogućnost, pogotovo tuženom – moja adresa je tamo, a ja sam se preselio, otišao sam. Naravno da preduzeća, u situaciji u kojoj se nalaze, izbegavaju sve moguće dostave, od poreskih organa pa dalje, tek će da dočekaju da menjaju faktička sedišta, a da to ne registruju u Agenciji za privredne registre. Znači, prihvatite ovaj amandman, zaista jeste u funkciji otklanjanja mogućih zloupotreba, jer verujem da nam je svima interes da dobijemo dobar parnični postupak. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 143. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj član treba da se primeni tako što tužilac napiše tužbu i imenuje tuženog, ali se ne zna njegova adresa ili se znala adresa kada je pisana tužba, a u toku postupka se ne zna, ili je promenjena ili je neki drugi razlog. Pošto je tužilac aktivna strana u parnici, ceo član 143. odnosi se na tu stranku u postupku. Ako stranka kojoj je sud naložio da dopuni podnesak navođenjem tačne adrese protivne strane kojoj pismeno treba da se dostavi, nije u mogućnosti da sama sazna adresu i o tome podnese sudu dokaz, sud će od nadležnog organa da pribavi potrebne podatke. Uopšte nije jasno koji to dokaz bi mogao tužilac da obezbedi? Šta bi bio dokaz – video zapis da se kretao sa suprugom, došao do te adrese, video da tamo nema tog čoveka, razgovarao sa komšijama? Šta bi to bilo odlučujuće da sud shvati da po službenoj dužnosti treba da se obezbedi adresa tuženog, jer se ovo, pre svega, odnosi na tuženog? Tužilac nema interesa da se spor ne završi ili da dugo traje, a tužilac je aktivna strana, on bi voleo da je juče završena parnica. Znači, ako tuženi izbegava, pribegava ovom načinu izbegavanja da se pojavi na sud, mislim da ovo rešenje da tužilac treba da obezbedi dokaz, da je pokušao i nije mogao da nađe adresu, da je to stvarno besmisleno. Ako se u parnici sve prihvati po principu da je sudija nemi posmatrač kako se šamaraju tužilac i tuženi, onda nama ne treba takav Zakon o parničnom postupku. Ne treba nikakav dokaz, dovoljno je da se samo kaže da je pokušao, da ne može da ustanovi gde je sada ta nova adresa i da onda nadležni državni organi po nalogu suda pribave podatke gde se to lice nalazi kako bi se postupak mogao dalje voditi, naravno, pošto se uruči podnesak, zato što je u osnovi ovoga uručenje podnesakajednoj od tih strana. Kada kažete ovo da stranka donese dokaz ne znam kako će to u praksi da tumače sudije. Šta će za sudije da bude dokaz da je tužilac pokušao i da nije uspeo da obezbedi, ne znam šta bi mogao da bude dokaz. Da traži od pošte, da traži od policije, policija neće da da, zašto bi policija dala, nema obavezu zato što može da sumnja, možda je samo parnični postupak izmišljeno nešto da bi se obezbedila prava adresa ili nešto drugo da je u pitanju. Ako se izbace ove reči koje je Stevanović obuhvatio ovim amandmanom ništa se ne gubi od ideje da sud po službenoj dužnosti pribavi podatke o adresi suprotne strane.
Iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 148. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 149. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, gospođo Malović, ovaj amandman se odnosi na pregledanje i prepisivanje spisa. Nije jasno zašto, kada se već išlo na to da se na sve moguće način skrate rokovi i da se kroz skraćivanje rokova ili preciziranje rokova otklone mogućnosti daljih zloupotreba ili odugovlačenja postupka, zašto nije prihvaćen naš amandman i zašto se štede sudije? Svaki postupak je jasno transparentan, otvoren, svako ima mogućnost uvida u spise i ako je interes svih stranaka u postupku i samog suda da postupak što kraće traje, pa interes je valjda i suda da po zahtevu jedne od stranaka u najkraćem roku, mi smo ovde odredili odmah, ali najkasnije u roku od 24 sata dopusti da se izvrši uvid u spise. Ovako kako je definisano u članu 149. nema nikakvog roka. Svi znaju koji su učestvovali u bilo kakvom postupku koliko može to teoretski da traje, da se da saglasnost da se ode u pisarnicu. Jednostavno, smatramo da je potrebno dopustiti mogućnost da stranka ako podnese zahtev da joj se odmah dopusti da ode i da pogleda spise. Možda jednostavno nije bilo mogućnosti da prisustvuje nekoj procesnoj radnji, da odmah pogleda da može da reaguje podneskom ili bilo kakvom drugom radnjom, pogleda zapisnike, pogleda eventualno ako je stigao neki nalaz ili šta, da pogleda i da reaguje. Smatramo da kada je već jedan broj amandmana koji se odnose rokove koji se odnose na obaveze suda usvojen, mislimo da ovo ništa neće zakomplikovati problem sudiji, to je vrlo jednostavno i vrlo kratko da se takva odluka donese i da se dozvoli stranci uvid u spise. Svako odugovlačenje i svaka mogućnost da stranka nema uvid u kratkom roku može da postupak produži nepotrebno i da ga optereti nepotrebnim stvarima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Dobro je što postoji amandman na ovaj član, međutim ovaj amandman ne rešava problem ovog člana. O čemu se radi? Na suđenjima imamo situaciju da parnične strane mogu da tokom izvođenja dokaza da iznose svoju argumentaciju, svoje mišljenje o predmetu parnice, ali slaba im je vajda s obzirom da se evidentira ono što ostaje u zapisniku, a zapisnik interpretira sudija, predsedavajući. Nama je potrebno da donesemo odgovarajući član po kojem bi propisali da se u parničnom postupku obavezno vodi stenogram, da se sve snima. Verovatno 60% parnica je izgubljeno zato što je predsedavajući ili predsednik sudskog veća izvršio interpretaciju onoga što je neka strana rekla tokom spora. Kada bi se vodio transkript onda bi dva dana posle ročišta i tužilac i tuženi imali transkript, pa bi se znalo ko je šta rekao, šta je ušlo u spis i treba napokon da se promoviše princip da ono što ima tužilac u svom spisu, ono što ima sud u svom sudskom spisu, to mora da ima i tuženi u svom spisu. Nemoguće da postoji razlika da sud ima više dokumentacije, a da tužilac i tuženi nemaju neku dokumentaciju. Već sedam godina vodim akciju da se u našem pravosuđu, kako u parnici, tako i u krivici, obavezno vodi stenogram, bez obzira što se zapisničarka mršti i sada kada treba tri rečenice da ubaci i što je sudijama teško da prepričavaju, jer kad prepričaju ono što je stranka u postupku rekla, to je samo interpretacija i viđenje sudija, a stranka i nije pomenula te reči. Retko kada neko dozvoli da se diktira u zapisnik, ali pitanje je i tada šta sve ulazi u taj zapisnik. Ako bi se promovisao princip, sudski spis je ono što po predmetu postoji kod suda, to isto mora da ima i tužilac i tuženi i da se ubaci stenogram sa svakog ročišta, šta su usmeno stranke rekle, jer to što su usmeno rekle iste kao da su i pismeno napisale. To bi trebala da bude reforma pravosuđa, a ne Pera, Mika, Laza, lustracija i da li je Sem Nazaro odobrio da taj čovek može da bude izabran za sudiju.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 149. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 149. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Što se tiče ovog amandmana, on je imao za cilj da se omogući parničnim strankama da se što je moguće efikasnije vodi parnični postupak, da se ne gubi vreme, a da u određenim slučajevima sudija postupajući daje odobrenje i dozvolu za razgledanje spisa, a u određenim slučajevima bespotrebno bi bilo gubljenje vremena da ide sudija sada u pisarnicu ili u slučaju da sudije nema u sudu, u tom slučaju stranka se zaista šikanira, bespotrebno dolazi u sud, ne nađe sudiju, nije tu ili je na putu. Za ove slučajeve dovoljno je da pisarnica omogući da mogu stranke da same fotografišu, da ostvare uvid u spise kako bi sudu blagovremeno podnele podnesak i odgovor na ono što je sudija tražio. Nepotrebno je opterećenje postupajućeg sudije i nepotrebno je opterećenje administracije. Ovo u jednom delu nije beznačajno, ali dolazi do odugovlačenja postupka. Skratimo vreme, dajmo punomoćnicima i strankama da mogu da razgledaju spise u onim slučajevima, a kada je završena rasprava, onda treba da da odobrenje predsednik suda. Za ovo, po mom dubokom uverenju i dugogodišnjoj praksi i problemima sa kojima se stranke suočavaju, a to je da stranka dođe u sud, ne nađe sudiju, ne nađe čak ni šefa pisarnice, za ono što bi on trebalo da ostvari uvid u pisarnici i u predmet dovoljno je da on pogleda, da vidi šta mu je sud naložio i da na taj način predloži sudu određene dokaze za nastavak postupka.
Da li još neko želi reč? Na član 149. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 152. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 152. reguliše unapred plaćanje troškove izvođenja nekih dokaza. Ima tu druga rečenica, kada se dokazi izvode po službenoj dužnosti. Ovde je data jedna varijanta ko treba da predujmi troškove izvođenja tog dokaza. Mi tražimo da se ta cela rečenica briše, jer ona nema nikakvog smisla. Ukoliko nastanu neki troškovi izvođenja dokaza po službenoj dužnosti o tome sud uvek odlučuje kada konačno završava tu parnicu, odlukom o troškovima. Znate i sami u zavisnosti od rezultata parnice, ona strana koja je izgubila parnicu ona plaća sve troškove sudskog spora. Tako da ste ovu materiju mogli da smestite u onu drugu. To su konačni troškovi jednog sudskog spora. Ovako ste stavili da se vrši predujam nekih troškova povodom izvođenja nekih dokaza po službenoj dužnosti, a opravdano može da se sumnja kakva je relevantnost tih dokaza. Kakva je relevantnost tih dokaza? Puno puta i sud pogreši izvođenjem nekog dokaza za koji smatra da je relevantan, a na kraju se pokaže da je potpuno beznačajan, da nema blage veze, da nema nikakvih dodirnih tačaka sa predmetom sudskog spora. Tako da, tome nije mesto da bude u odredbi gde se reguliše predujam za troškove sudskog postupka.
Da li još neko želi reč? Na član 153. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
I član 153. govori o troškovima postupka u parnici i u prvom stavu je predviđeno da stranka koja u celini izgubi parnicu je dužna da protivnoj strani naknadi troškove. Naravno to nije ništa sporno, uobičajeno je, jedino tako i može. Mi smo predložili da se ovde doda da ta stranka koja izgubi parnični postupak je u obavezi da i umešaču protivne strane, odnosno suprotne strane nadoknadi troškove postupka. Vi kažete da to ne možete da prihvatite zato što postupak vode stranke, što naravno nije sporno i kažete da je umešač lice koje se pridružuje jednoj od strana ima interes da upravo ta strana uspe u postupku. Ne samo to, nego umešač i iz svojih razloga ima interes da ta strana uspe u postupku. Šta se dešava u praksi? Recimo, ako je u pitanju neka parnica, parnični postupak između predstavnika pravnog lica i nekog fizičkog lica, iako se ne umeša umešač koji ima interes da se dobije parnica, predstavnik pravnog lica se potpuno nonšalantno i komotno ponaša i bez pomoći umešača prstom ne bi mrdnuo zato postoji njegov, verovatno lični interes da se tako ponaša. Umešač vrlo često mora da angažuje advokata, kao i stranke u postupku. Pravično je, logično je, a i pravično je u krajnjem slučaju da i umešač dobije troškove postupka, ukoliko je na strani onoga ko je dobio taj parnični spor. Nije logično drugačije, ovo što ste vi predvideli. Nije umešač neko kome je eto palo na pamet da se umeša u postupak. To nije formalno stranka u postupku, ali jeste stranka zajedno sa onom strankom na čijoj strani se umešala u ovaj postupak. Mi dakle u SRS smatramo da ako hoćete da ovo bude zaista pravično da ni na koji način ne štedite parničara koji je izgubio parnicu, a da ne štetite parničara koji je dobio parnicu. Znate postoji i neka veza između onoga ko je stranka u postupku i onoga ko se umešao. Ne bi se neko umešao zato što mu je palo na pamet. On ima pravni interes. On ima možda imovinski interes. On ima, u svakom slučaju ima interes da se umeša u tu parnicu i kažem često mora da angažuje i advokata, možda i veštaka i ne znam šta još u toku postupka i ako je na strani onog ko je dobio taj parnični postupak potpuno je logično i normalno da i njemu budu nadoknađeni ti troškovi. Hvala.
Jedan minut i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 154. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Vidite kada je u pitanju odredba člana 154. mi smo smatrali da ovaj član treba menjati, utoliko što će biti obuhvaćena ukupna radnja svih učesnika u postupku. Izostalo je ovde ono što se odnosi i na advokate kada je u pitanju zaključivanje sporazuma ili ugovora, što je predviđeno statutom Advokatske komore. Mi predlažemo. Sud je dužan da dosudi stranci i umešaču troškove postupka u visini iznosa određenog u pisanom ugovoru. Gospođo ministre, obratite pažnju, ovde u ovom predlogu zakona nema uopšte odredbe, a u statutu Advokatske komore koja je usvojena i važeća dozvoljeno je zaključenje ugovora sa advokatom, u odnosu na troškove sa advokatskom tarifom između stranke, umešača i advokata. Ukoliko troškovi nisu određeni ugovorom sud je dužan da troškove postupka dosudi po advokatskoj tarifi. Dakle, ovde se ne izostavlja mogućnost da stranka ima pravo da zaključi sa advokatom ugovor, a ukoliko takvog ugovora nema e u tom slučaju, nadležni sudija postupajući on će troškove odmeriti po advokatskoj tarifi. Ostale troškove postupka sud je dužan da dosudi po posebnim propisima. Prema tome, mislimo da je predloženim amandmanom bolje rešenje, određuje i dosuđuje troškove, kako one koje se odnose na ugovor tako i one troškove gde ne postoji ugovor zaključen između stranke i advokata. Ovo je u međunarodnoj pravnoj praksi uglavnom po pravilu, ovakav način zaključivanja sporazuma i ne vidim razloga, bilo bi dobro da ovo objedinite, ispašće kompletna norma, neće u praksi biti problema da naiđe neko na problem i da se oko toga gubi vreme koje u pravu, a ko nije.
Dvadeset pet sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? ( Ne.) Na član 161. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop – Lazić.Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 168. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Glava 14. i članovi 180. do 185. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? ( Da.)
Ove odredbe koje su sadržane u glavi 14. sa članovima 180. do 185. mi mislimo da ih treba brisati. Zašto? Zato što je predloženo rešenje uneto u Zakon o parničnom postupku iz 2004. godine sa ne sagledivim štetnim posledicama jer se tim rešenjem urušava celovitost pravnog poretka, jer pravno shvatanje koje na predlog Prvostepenog suda po službenoj dužnosti zauzima Vrhovni kasacioni sud, praktično predstavlja nov izvor prava koji naš pravni poredak ne poznaje u smislu odredaba člana 142. stav 2. Ustava Republike Srbije koji kao izvor prava ne poznaje nikakva pravna shvatanja. Molim vas, iz naše sudske prakse kod primene zakona i Ustava mora da se vodi računa, ne može Vrhovni kasacioni sud da izdaje pravna shvatanja ili načela i da oni istovremeno zamenjuju odredbe zakona, jer ovo na Ustavnom sudu neće moći da prođe. Sudska vlast je neprenosiva. Prema tome, SRS je za poštovanje Ustava i za poštovanje prava stranaka a, videćete, ovde se naći ova odredba u sukobu sa Ustavom. Još jednom napominjem, ničija pravna shvatanja niti načelna shvatanja ne mogu da menjaju zakon. Zakon donosi Skupština i niko drugi ne može da menja zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 183. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 188. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 192. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Gospođo Malović, amandman je dobro obrazložen i ne znam zbog čega ga niste prihvatili. Postavlja se pitanje da li je vama cilj uopšte da vi zaštite stranke u postupku, ne vi lično da zaštite stranke, nego da se donese jedan propis Zakona o parničnom postupku koji će da uvažava stranke? Najveći broj tužilaca koji se pojavljuju iz raznih razloga su stranke koje nemaju posebno pravno obrazovanje i verovatno naprave određene propuste. Član 192. govori o sadržaju tužbe. Stav 2. kaže: "Tužilac koji ima boravište ili prebivalište, odnosno sedište", ovde gde je sedište, znači, radi se o pravnom licu, a mogu biti pravna i fizička lica u postupku, odnosno tužioci, "ako ima prebivalište ili sedište u inostranstvu dužno je da u tužbi imenuje pomoćnika za primanje pismena. Ukoliko ne označi punomoćnika za primanje pismena, sud će tužbu da odbaci". Mi smo predložili - odbaciće ukoliko je tužbu u ime tužioca podneo advokat, znači, lice koje ima stručno obrazovanje, a ukoliko nema punomoćnika odnosno advokata, onda da se tužiocu ostavi naknadno vreme za određivanje lica koje će primati ta pismena. Prilikom obrazloženja pozvali smo se na član 101. Predloga zakona, segde kaže – ukoliko podnesak, znači i tužba i protivtužba i drugi podnesci, nije pravno jasan ili nije na najbolji način urađen da će se vratiti stranci da ga dopuni, naravno, pod uslovom da nema punomoćnika odnosno advokata. E, pošto je to važilo u članu 101. vezano za otklanjanje pravnih nedostataka, mi smatramo da treba i ovde, ukoliko lice ima punomoćnika onda može da odbaci, ukoliko nema punomoćnika onda bi trebalo ostaviti tzv. sudski rok tužiocu koji može da otkloni nedostatke, odnosno da predloži lice koje će biti zaduženo za primanje pismena.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 192. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 193. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 193. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Čomić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 193. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman sa ispravkom, Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Što se tiče odredbe člana 219. stav 2, predlažemo da se reči: "bez svoje krivice" brišu. Napomenuli smo u našem obrazloženju da predloženo rešenje unosi nepotrebnu konfuziju u zakon, jer nije jasno kako bi uopšte mogla da se dokaže krivica umešača što nije učestvovao u parnici, da li je to zbog toga što mu nije dostavljen poziv ili da li je to zato što nije bio obavešten o parnici koja je pokrenuta i koja je u toku ili koja je eventualno okončana. Zbog toga smatramo da je predloženi amandman u svakom slučaju delotvoran, jer otklanja konfuziju i otklanja brojne nepravilnosti koje se kasnije javljaju u toku parnice i okončanja postupka.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 222. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Što se tiče odredbe člana 222. stav 1. tačka) predlažemo da se ova odredba u ovom stavu menja i to tako: "kada stranka umre ili izgubi parničnu sposobnost a nema pomoćnika u toj parnici". Trebalo bi tako da stoji, da se ona u tom slučaju menja, a stav 1. tačka 2. treba da se briše. Zašto? Predloženo rešenje je uneto u važeći zakon o parničnom postupku još 2004. godine i u sudskoj praksi se izričito loše pokazala, jer često zakonski naslednici ili su umrli stranke u postupku ili neće, ko je naslednik, da pokrenu ostavinski postupak, pogotovo ako je pokojnik nešto dugovao, pa naslednici izbegavaju da nastave postupak, a stranka u čijem interesu je da se postupak nastavi, ne može da utvrdi koga će da označi kao stranku u postupku, pogotovo ako ih ima više. Zbog toga ovo predloženo rešenje, po našem mišljenju, i ovaj amandman ima opravdanja i to ozbiljnog da bude usvojen, s obzirom na činjenice da se u praksi otvaraju brojne mogućnosti za manipulaciju i da naslednici izbegavaju da pokrenu parnicu ili da je nastave kada umre stranka u postupku. U tom slučaju se gubi vreme i stranke idu od sudije do sudije, od advokata do advokata i ne mogu da ostvare svoje pravo i zato je ovo bolje rešenje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 222. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 222. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Vlade Republike Srbije prihvatam ovaj amandman pošto predstavlja usklađivanje ovog zakona sa Zakonom o privrednim društvima, koji je nedavno ovde usvojen, a trebao bi da stupi na snagu u vreme kada je predviđeno da stupi i ovaj zakon, tako da je celishodno da se ta odredba odmah sada uvrsti u ovaj predlog zakona. Zahvaljujem se.
Na član 229. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi smo amandmanom samo hteli da učinimo sve mnogo jasnije, jer u predlogu piše – dokazivanje obuhvata sve činjenice koje su važne za donošenje odluke, stav 2. - sud odlučuje koje će se dokazi izvesti radi utvrđivanja bitnih činjenica. Ovo je vrlo ne precizno, okruglo na ćoše, pa u praksi može da poprimi i takav oblik koji predstavlja štetu za jednu od strana koje moraju da budu ravnopravne. Mi smo hteli da se ova dva stava zamene, da to bude jedan stav koji bi glasio – "dokazuju se sve činjenice koje su bitne za donošenje odluke". Znači, onaj ko predlaže nešto kao dokaz, on mora da učini verovatnim relevantnost tog dokaza i tog dokaznog sredstva i da kaže koju činjenicu želi da utvrdi putem tog dokaza. Pošto su stranke poprilično slobodne, ne samo u raspolaganju svojim zahtevima, nego treba da budu aktivne, a cilj nam je da se što pre završi parnica, onda po logici stvari može da se očekuje da stranke predlažu, smatrajući da će neki dokaz da bude dobar za njihovu poziciju u parnici. Ukoliko se prepusti sudu da on ocenjuje relevantnost, onda će nastupiti katastrofa. Evo jednog primera. Opšte poznata je činjenica da je SRS sasvim neovlašćeno zadužio, krijući kod banke "Inteza", to je ova banka što se sprema da pobegne iz Srbije, Tomislav Nikolić, i pokrenuli smo parnicu da se utvrdi da je neovlašćeno zastupao SRS. Predložili smo dokaze. Svi dokazi relavantni. Sudija Marina Tomić nije htela da čuje za to. Napisana je žalba, po žalbi je doneta odluka od strane drugostepenog organa koji je okruglo pa na ćoše našao neke druge razloge zašto je odbijanje tužbe zahteva prihvatljivo, ali se izjasnio da oni razlozi koje je našla Marina Tomić su suludi. Kaže – vi niste ponudili ni jedan dokaz na činjenicu da je bila zabrana, a mi podneli izjavu, sudski overenu, Vjerice Radete, Gordane Pop-Lazić, Dragana Todorovića, Slavka Jerkovića i svi koji su bili prisutni tom događaju, vidite, kad sada sud ocenjuje relevantnost nekog dokaza šta može da se desi. Kasnije, kada dođemo na odredbu o ponavljanju postupka, dobro me je Petar Jojić stavio da budem i tu predstavnik stranke povodom tog amandmana, u oktobru ćemo imati bliske susrete jer je odobreno ponavljanje postupka. Zašto? Zato što je prvostepena i drugostepena presuda u sukobu sa stvarnošću, sa godišnjim dobom, sa kalendarom, sa vasionom, sa životom. Zašto? Čovek se hvalio, objavili smo knjigu svih njegovih izjava, gde se hvalio kao je on, nikoga nije pitao, baš ga briga, on je mesija. To je ovaj vaš na stiroporu. Ko je stajao iza te operacije? Miki Rakić, "Vikiliks" ga obaveštava. Šta kaže "Vikiliks"? Šest meseci je on pripremao to. Mogu ovo da komentarišemo jer je pravosnažno okončan spor, ne ulazim u predmet, ali vidite kada namešteni sudija, i ona je napredovala, Marina Tomić, sada je u drugostepenom Privrednom trgovinskom sudu, napredovala, dokazala se na tom predmetu, kao što se ranije dokazivala na upisu u sudski registar, pošto je vodila sudski registar. Ako takve sudije utvrđuju šta je relevantno i koja bi mogla da bude dokazna snaga nekog dokaza, odnosno koja bi činjenica mogla da se utvrdi na bazi tog dokaza i koliko veze ima taj dokaz i ta činjenica sa predmetom spora, onda džaba radite ove izmene i dopune. Vratite stenogram da bude, da se tačno zna ko šta priča u sudnici. Ako to niste u mogućnosti, dozvolite da strane donesu diktafon, pa da snime ko je šta pričao. Da li ste videli kada se pojavio snimak razgovara sa Natom Mesarović, izašlo je na površinu ko je koga protežirao da bude sudija?
Tri minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 230. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 230. Da li neko želi reč? (Da.) Ministarka pravde, Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, takođe i ovaj amandman u ime Vlade Republike Srbije prihvatam, s obzirom da je u pitanju pravno-tehnička ispravka i mnogo je bolja formulacija u amandmanu nego što je u Predlogu zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 245. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Dolazimo do jedne veoma problematične odredbe u Predlogu zakona o parničnom postupku. Radi se o članu 245. stav 2. Mi smatramo da posle reči: "rešenjem da odluči" stavlja se zapeta i dodaju se reči: "samo uz saglasnost stranaka", a na kraju stavu posle reči: "ovim zakonom" zapeta se zamenjuje tačkom i dodaju se reči: "što se odnosi i na snimljenu izjavu svedoka". Šta je ovde problematično? Protivustavno mi u zakonu o parničnom postupku narušavamo tri osnovana načela parničnog postupka. To je u suprotnosti sa načelom javnosti, jer je onaj dao izjavu u Surdulici, sudija je čita u Novom Sadu, nije video čoveka koji je dao izjavu, ne može da mu postavi pitanje. Advokat stranke i stranka suprotna nemaju prilike da se suoče sa takvim svedokom. Dakle, ovde se onemogućava izvođenje dokaza neposredno. Dakle, neposrednost, usmenost i javnost. To smo sada ovim predlogom konačno izbrisali i to će zakonodavca, nadam se, interesovati, ali predlagač, onaj koje radio ovaj predlog, on je upravo ovim pokušao da nanese štetu, da li namernu ili nenamernu, ali je ovo skandalozno. Vidite, ovo je preuzeto iz Haškog tribunala, iz pravila. Tačno ovako piše tamo, a mi znamo kako su prošli svedoci u Hagu koji su lažno svedočili u predmetu Vojislava Šešelja. Zaista, to je neprimereno. Zbog toga, gospođo Malović, ne možemo dozvoliti, biće veoma štetne posledice po parnični postupak, ako mi ne budemo obavezali sud, kao i do sada, da u praksi pozove svedoka i veštaka. Drugo, isto kao u Hagu, opet linkom ili audio i video metodom da se lice sasluša. Ne treba ovo. Ovoga nema ni u Nemačkoj, nema ni u Francuskoj, nema ni u Italiji. U Italiji mogu da se uporednom pravu neke stvari prikupe na terenu, ali ne mogu da služe kao dokaz, da se na njima zasniva presuda. Ovde se bojim da će nastupiti veoma štetne posledice i problem je, gospođo Malović, imam saznanja, ljudi upozoravaju da posle primedbi na vaš predlog i nacrt, da je opet došlo do prekrajanja tog predloga i da stručna javnost mogla da u potpunosti stavi konačne primedbe na sve one predloge koji dolaze parlament.
Iskorišćeno je minut i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 245. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslananika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ponovim, razumem želju predlagača da ubrza parnični postupak, ali koliko stvarno ide u tom pravcu u da li će to u praksi stvarno tako da bude, iskreno sumnjam. Predviđeno je da sud može rešenjem da odluči da se izvede dokaz čitanjem pisane izjave svedoka u kojoj se navode saznanja o bitnim i spornim činjenicama, odakle su one poznate i u kakvom je odnosu sa strankama u postupku. Posle ide u tom famoznom stavu 2. – način pisanja, izjave i itd. U sledećem stavu 3.kaže se – slučaj iz stava 2. sud može rešenjem da odluči, po službenoj dužnosti ili na predlog stranaka da se svedok sasluša putem konferencijske veze, korišćenjem uređaja za tonsko ili optičko snimanje. Sud donosi rešenje i u stavu 2. i u stavu 3. i protiv tog rešenja nije dozvoljena posebna žalba. Ako se neko od strana usprotivi i traži da ispita svedoka, sud može ali ne mora to da prihvati ili prihvati, pa smo imali jedno ročište za čitanje izjave, a drugo ročište za saslušanje svedoka. Jel to ubrzalo postupak? Nije. Ili odbije. Ako kroz to odbijanje, to bude jedan od jačih aduta u samoj žalbi jedne od stranaka, pa viši drugostepeni sud poništi presudu i vrati prvostepenom sudu na odlučivanje. Jesmo li ubrzali postupak? Nismo. Razumem da često postoje izuzeci, a to je da je lice zdravstveno nesposobno da svedoči, fizički ne može da bude prisutno u sudu i onda razumem da bude i pisana izjava, pa čak i video link i audio link itd. Ali vi od izuzetaka pravite pravila, tako da bi najbolje bilo da ukinemo i sudije, da postavimo kamere, merače pritiska, merače koliko su dlanovi znojavi, koliko ima otkucaja srca u minuti i da na osnovu toga računar izriče presudu. Dozvolite konačno da se parnica vodi na jedan efikasniji način nego što je to bilo do sada, ali na način, gde će sam način utvrđivanja činjenice imaterijalnih dokaza da odgovara i toj presudi, a ne kako je to sada predviđeno, da jednostavno ko bude bio brži, ko bude bio spretniji dobije parnicu, bez obzira što sama presuda ne odgovara činjenicama o kojima treba da odlučuje sud.
Jedan minut je iskorišćen od vremena predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
U načelu se slažem sa diskusijama uvaženih kolega, budući da postoji opasnost da jedan član čije su odredbe načelno dobrog karaktera u praksi postane pravilo. Ovo bi trebao da bude član koji će u praksi biti izuzetak. Recimo ako je svedok u inostranstvu, ako je teško bolestan, nepokretan itd, ali u svim ostalim slučajevima sud i bi trebao da sasluša svedoka iz sledećih praktičnih razloga. Svedok koji sastavlja pisanu izjavu, ima sasvim dovoljno vremena da se ili sa tužilačkom ili sa tuženom stranom u potpunosti usaglasi oko svake reči svoje izjave, da samim tim stane na stranu jedne od stranaka učesnika u sporu, što ne odgovara onoj pravoj nameri zakonodavca, da sud utvrdi potpunu materijalnu istinu. Sam sam bio nekoliko puta u praksi suočen sa izjavama svedoka - deset svedoka je davalo pisanu izjavu koja se od reči do reči podudarala. Radilo se o nekom dugu i o nekoj lažnoj priznanici. Međutim, kad smo saslušali svedoke, oni su se u početku dobro držali, rekli su da je dug u devizama, itd, ali su pali na tome gde je sastavljena priznanica. Jedan je rekao da je sastavljena u kancelariji advokata, drugi kod sekretara mesne zajednice, treći u sudu, četvrti kod jednog studenta koji ima računar kući itd. itd. Očigledno je da su svi svedoci lagali. Prema tome, mislim da ima vremena da na ovo reaguje i Odbor za pravosuđe i upravu i da se do dana glasanja, ova odredba koja preti da postane opasnost, na taj način se uredi da ona bude izuzetak. Ako postane pravilo, biće svakodnevnih zloupotreba u praksi.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 253. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Kada je u pitanju član 253. stav 2. reči "i tri ovog zakona" treba da se brišu, a to i predlažemo. Predloženo rešenje je logičan sled amandmana na član 245. st. 3, 4. i 5. Predlaže se brisanje stava 3. jer predložene rešenje unosi nepotrebnu konfuziju, vodi odugovlačenju postupka. Predlagač ima cilj, a i mi smo da se ubrza postupak, ali ne po svaku cenu, brzopleto, da to navodno ubrzanje postupka ide na štetu parničnih stranaka. Pogotovo, kada su u pitanju neke nesavesne stranke koje su sklone odugovlačenju postupka. Ovde se otvaraju brojne mogućnosti. Zamislite, sud kaže stranci, da obavesti svedoka čije je saslušanje određeno o mestu, danu i času održavanja ročišta. Znate li kako je to? Ovde se stvara još jedan problem dogovora između te parnične stranke i svedoka, do suda, da se dogovore da eventualno i lažno svedoče. Zbog toga ovo nije praktično. Sa druge strane, šta se u praksi dešava? Ovo nije zabeleženo nigde u našoj sudskoj praksi, a ni u nemačkoj, ni u švajcarskoj, ni u francuskoj, ni u italijanskoj. Šta će se desiti? Obavesti stranka tog svedoka, a on ne dođe. Sada sudija zakazuje ročište za mesec dana. On očekuje da taj svedok dođe. Taj svedok kaže – molim vas, ne poznajem nikakve stranke, ja poznajem sud. Mene ne interesuju Šaja i Paja.Hoću da mi sud, kao državni organ, pošalje poziv i dolazim na njegov poziv. Na poziv ovoga, neću da dođem, jer me on ne interesuje. Ima li tu sankcije? Nema. Vidite, koji je problem. U praksi je opet odugovlačenje. Sada dođe sud i kaže – pošto niste našli Simu, tražite Jovana. Građanin dobije zadatak da traži Jovana, da ga pozove na sud. On opet kaže – slušaj mene to ne interesuje. Ja neću da idem. Sud nema sankciju za takvog svedoka. Dok dođu do suda, dok ode donjega kući i dok dođe pred sudiju, znate li šta se sve izdogovara? imate i svedoke koji su skloni podmićivanju, svedoke koji su skloni laganju, još ako ih ovaj instruiše, mislim da ona stranka koja je u pravu, ona gubi spor. Ovo je zbog toga nužno menjati. Ovo je poboljšanje teksta. Hteli vi to ili ne, gospođo Malović, ali naći ćete se u situaciji da će ovo brzo morati da bude menjano. Imate dobru nameru da se izvrši revizija zakonodavstva, ali koji će plodovi da se beru, to je sada stvar da u primeni vidimo.
Iskorišćeno je minut i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 254. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, amandmanom smo hteli samo da se ugradi stav 4. u ovom članu 254, da bi ono što je napisano u stavu 2. imalo nekog smisla. Naravno, Vlada to ne prihvata i mene to ne iznenađuje, ali sada da objasnim ljudima šta to u praksi znači. Vidite, u manjim mestima gde se ljudi znaju itd, kada dođu parnične stranke u sud i povedu svoje svedoke i onda uđu unutra, pa sudija još nije ni otvorio raspravu, onda se lepo posvađaju pred sudijom i pred zapisničarem i onda krene – ti si ovo, ti si ono. Pametan sudija sedne i lepo beleži sve to -ovaj je rekao ovo, ovaj je rekao ono. Kada oni završe sa nabrajanjem familije, svedoka itd, pametni sudija kaže – molim vas, red, treba da krenemo sa suđenjem. Sudija je pre nego što je krenulo suđenje saznao sve. Drugi stav kaže da, kada se saslušava svedok, sudija mora da upozori svedoka da je dužan da istinito svedoči. Ali, šta se dešava ukoliko svedok završi priču, a sudija ga nije upozorio da tokom davanja iskaza mora da govori istinu? Da li takav iskaz može da se uzme kao dokaz? To je centralno pitanje. Koja je svrha drugog stava, ukoliko ne postoji nikakva sankcija za nepoštovanje tog stava? Onda, sekretarica iz Ministarstva pravde kaže – postoji Krivični zakonik o lažnom svedočenju. Aman, ljudi, ne znate vi, treba svest i namera da bi postojalo krivično delo. U parnici svaki iskaz svakog svedoka može da se relativizuje. U parnici, po pravilu, imamo 70% do 80%lažnih svedoka, koji defiluju, unapred dogovoreno. Samo je stvar da li sud dozvoljava protivnoj stranci sa klopka pitanjima da ogoli i da se vidi da je svedok lažan. Ali, ako imate Marinu Tomić, onda, molim vas,završen posao. Nemate šta da se sekirate. Postavlja se pitanje, evo, vidim da ovde ima nekih advokata, pa valjda znaju to – koliko su puta bili u situaciji da svedok krene da ćaska i kad treba da krene diktiranje od strane predsednika veća, on na kraju kaže –jao, zaboravio sam da vas upozorim da treba da pričate samo istinu, pa, hajde da ubacimo to u zapisnik. Zapisnik se, po pravilu, sastavlja nakon neke radnje. Znači, saslušan je svedok, pa se onda diktira zapisnik od strane sudije. Kad krene sa diktiranjem, sudija kaže – zaboravio sam na početku da vas pitam, odnosno da vas upozorim da morate da govorite istinu i da snosite odgovornost za lažno svedočenje. Zato je važan stenogram, da se vidi šta se radi u sudnici. Svrha ovog četvrtog stava, koji se dograđuje, jeste da se disciplinuje sudija, a ne da se utiče na iskaz. Kakav je taj sudija ako ne zna redosled? Znači, nije svrha stava četvrtog koji se predlaže da se formalno prejudicira ili da se formalno odbaci iskaz. Ne, nego je svrha da se disciplinuje sudija kako bi vodio postupak kako je propisano zakonom. Koliko ste puta u praksi imali tu situaciju? Ispriča lepo svedok sve i onda sudija počinje da unosi u zapisnik, kaže – jao, zaboravio sam na početku da vas upozorim da ste dužni da govorite istinu. Znači, ofrlje postupak, ofrlje presuda. Jedino što nije ofrlje, to je ona strana koja će da calne sudiju. Izvinite, to se kod nas ne dešava u sudovima. To se uopšte kod nas ne dešava u sudovima. Kod nas su sudije svete krave, sve rade po zakonu, a znamo tačno kojim sudijama koji advokati pišu presude. Znamo kako neki advokati ulaze. Odite do niškog pravosuđa, pa vidite kako Boško Ristić sa svojim pripravnicima ili kancelarijom. Ne mora ni da se pojavi na suđenju. Sve su završili i zakon o parničnom postupku nam je pokriće. Molim vas, stav drugi je tako napisan da predstavlja nešto što je obavezna forma koju mora da poštuje sudija. Koja je sankcija ukoliko se to ne poštuje? Nema sankcije. Zato smo predložili stav četiri, zbog te pretnje da ne bude - džabe ste saslušavali svedoka. Uvek sudija vodi računa da na početku upozori svedoka na obavezu da kaže istinu i da istinito svedoči o onome što zna, što je video, što je čuo.
Iskorišćeno je tri minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Gospođo ministre, naravno, ja sam i svoju ulogu ovlašćenog predstavnika shvatio na taj način da zaista treba kroz sve što je korisno i što, vidim, i vi na taj način doživljavate, budući da ste prihvatili mnoge amandmane opozicije, da sve što je korisno treba da uđe u tekst zakona. U praksi nisam sretao slučajeve da sudija postupa tako da ne upozori svedoka, ali najčešće idu sa jednom frazom, zbog žurbe, kažu – upozoren je svedok na posledice davanja lažnog iskaza. Sudija jednostavno nije obavio jedan kraći razgovor sa svedokom. Nije mu rekao – znate li da ste pred sudom dužni da govorite istinu, znate li da je davanje lažnog iskaza krivično delo i znate li da za davanje lažnog iskaza možete odgovarati? Nego sudija, najčešće, kaže – upozoren na dužnost da svedoči kako treba. Međutim, evo, kolega Petar Jojić je Pančevac, preko puta suda u Pančevu prvi kafić, ljudi koji rade u pravosuđu taj kafić zovu "kafić kod dva lažna svedoka". Upravo se na tom mestu advokati pre ročišta dogovaraju sa svedocima, nalaze se lažni svedoci, brifinguju se i pripremaju dugo za nastup na ročištu, itd. Ako im sudija ne kaže – znate li da ste u obavezi da govorite istinu pred sudom i da je davanje lažnog iskaza krivično delo, njima formulacija, pošto nisu najčešće pravnici, upozoreni na dužnost svedočenja po zakonu, ništa ne znači. Mislim da ni ova odredba ne smeta ništa, koju je predložio Zoran Krasić, jer ako ne postoji ono što je obaveza suda, onda zaista taj dokaz ne treba koristiti kao dokaz u postupku. Drugu, ako će neko i ako i posle takvog upozorenja sudije vrši krivično delo, onda neka krene u sve to, ali mislim da bi posle jednog jasnog ovakvog upozorenja sudije i zapisničkog konstatovanja mnogi koji su pripremani u jednom od mnogobrojnih kafića, samo sam pomenuo Pančevo, a puna ih je Srbija, mislim da bi ipak sa više respekta nastupali pred sudom i dobro razmislili da li će svesno posle upozorenja sudije da vrše krivično delo. Jutros sam sa jednim kolegom pričao, u jednom sudu postoje profesionalni svedoci, profesionalni ljudi koji za naknadu svedoče za bilo šta i to rade godinama. Hiljadu i jedan put su uhvaćeni u laži i presuda nije zasnovana na njihovim iskazima, pa ne znam da li su vođeni krivični postupci, verovatno nisu, sudija po službenoj dužnosti ne reaguje i to tako traje. Mislim da se sa tom praksom treba prekinuti i da bi uvođenje ove odredbe pomoglo da tekst zakona bude bolji.
Iskorišćeno je tri minuta i 25 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 260. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 260. govori, kao i član ispred njega i nekoliko posle, o veštacima. U trećem stavu predviđeno je da, ako ni jedna stranka ne predloži veštačenje, ili u ostavljenom roku ne obezbedi troškove za veštačenje, ili se, kako vi kažete, ne podvrgne veštačenju, sud će o tim činjenicama da odluči primenom pravila o teretu dokazivanja. Mi u SRS mislimo da je ovo prilično nezgrapno formulisano i zapravo da se ne razume šta je predlagač želeo da kaže ovim članom, odnosno stavom. Mi smo predvideli da se ovaj deo, koji kaže da se neko ne podvrgne veštačenju, briše. Vi kažete da to ne možete da prihvatite iz razloga što je ova odredba, kako vi kažete, jasna, a nije, i podrazumeva situaciju kada je sama stranka predmet veštačenja. Govorite i o primerima u sporovima za naknadu štete ili u porodičnim sporovima kada se sprovodi DNK veštačenje. E sad, uobičajeno je da suprotna strana predlaže veštačenje DNK u porodičnom sporu, dok je uobičajeno da kada je u pitanju povreda na radu, da povređeni, kao stranka u postupku, predlaže sam svoje veštačenje. Može i suprotno, može i eventualni otac da traži DNK veštačenje, da bi dokazao da je on otac deteta, odnosno da se isključi da on može da bude. Takođe, može poslodavac da traži veštačenje kada je u pitanju povreda na radu. I sad šta imamo? Ako neko sam traži veštačenje, valjda je logično da on i pristupi tom veštačenju. Što bi ga tražio ako ga neće da pristupi veštačenju? S druge strane, ako se ne podvrgne, kako ste vi napisali veštačenju, a veštačenje je predložila suprotna strana, onda imamo slučaj koji je već regulisan zakonom, koji kaže: "ako ni jedna od stranaka ne predloži ili u ostavljenom roku ne obezbedi troškove" itd. Dakle, u potpunom identičnom slučaju kao što je to na početku ovog člana i nema potrebe na ovakav nerazumljiv i nejasan način da se ovo reguliše. Mi, dakle, predlažemo da se ove reči iz člana 260, i to je u prilog pravno – tehničkoj redakciji zakona. Vi vidite, da smo mi u Srpskoj radikalnoj stranci kroz svoje amandmane prošli, tako da kažem kroz ceo zakon. Imamo koncepcijskih primedbi i to smo vam stavili do znanja amandmanima, pre svega kao i u Zakoniku o krivičnom postupku, skrećemo pažnju na pokušaj vas u Vladi Republike Srbije i u skupštinskoj većini da u naš pravni sistem uvedete anglosaksonski pravni sistem, da izvršite tribunalizaciju našeg pravosuđa. To smo na konkretnim amandmanima pokušali da vam skrenemo pažnju. Takođe smo, u dobroj nameri da ovaj zakon, kada bude usvojen, doprinese ubrzanju pravničnog procesa, jer to jeste opšti interes, skretali pažnju i na pravnu – tehničku redakciju i amandmanima vam skretali pažnju gde bi bilo dobro da prihvatite naše amandmane, da bi zakon bio primenjiviji i da bi u svojoj primeni bio efikasniji. Rekli smo vam da ono što ste vi, a to se odnosi i na ovaj član i na mnoge članove, tvrdili da će i ovaj zakon, kao i ZKP, da doprinese efikasnije pravosuđu, već ste se usudili da izjavite da više ni jedan spor neće trajati duže od dve godine. Gospođo Malović, to je nemoguće po ovom vašem zakonu i vi to dobro znate. Ne znamo iz kojih razloga nećete da prihvatite amandmane, ako nam je namera da pomognemo, ne vama nego građanima Srbije kad dođu u situaciju da se ovaj zakon na njih primenjuje i da pomognemo i predstavnicima pravosuđa da imaju što jednostavniji, što jasniji i što precizniji zakon koji će sutra primenjivati. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 261. amandman je podneo narodni poslanik Vuk Dinčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 261. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 264. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 269. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 269. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 270. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Petar Jojić.
Kada je u pitanju odredba člana 270. stav 4. mi predlažemo da se menja, jer je nastao veliki problem oko veštaka koji će imati mogućnost da postupaju isključivo po nalogu sudije koji vodi postupak. U tom slučaju, stranke će biti uskraćene da postavljaju pitanja, a sudija će odrediti šta treba da menja vešta, što je neprihvatljivo. Smatramo da ovo treba menjati i stav 4. bi trebalo da glasi: "Ako veštak dostavi nalaz i mišljenje sudu, koji je nejasan, nepotpun ili je protivrečan sam sebi, sud će da naloži veštaku da isti razjasni i odrediće rok od 30 dana." Sad dolazimo na vrlo važnu instituciju, da treba odrediti rok, da je veštak u roku od 30 dana dužan da da razjašnjenje sudu, na zahtev predstavnika suda će pozvati veštake, da se o nalazu i mišljenju izjasni na ročištu. Dakle, kao što vidite, predložena je norma neodređena, daje se mogućnost sudu da naloži veštaku da on menja svoj nalaz i mišljenje, ne da razjasni određene okolnosti i činjenice nego da ga menja. Često sam u praksi imao slučajeva da se veštaku daje zadatak da uradi nalaz i mišljenje, ali po porudžbini, što je opasno, pa mu sudija skreće pažnju i usmerava ga u kom pravcu treba da radi nalaz i mišljenje. To treba isključiti, to ne valja. Gospodin Čikiriz je malo pre govorio o onom članu koji se odnosio na svedoke. Bilo bi dobro da još neki advokati koji su ovde, koji imaju takva saznanja, da ipak upoznaju narodne poslanike koji sede u zakonodavnom telu, da se olako ne prelazi preko ovakvih činjenica, jer će u praksi naići na neprobojan zid i imaćemo staru praksu i opet to neće ići u pravcu skraćenja postupka nego će to biti na štetu parničnih stranaka i na odugovlačenje postupka, što nije cilj ni nas ni nikoga u državi, da se sporovi vode 30-40 godina.
Pedeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 271. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Petar Jojić.
Idemo iz početka. U članu 271. stav 2. posle reči: "i da" mi smatramo da treba da se doda zapeta i reči: "na zahtev stranaka". Predloženo rešenje onemogućava stranke da pred sudom dovedu stručno lice iz stava 2. ovog člana, koje će da postavlja pitanja veštaku, pa je učešće tog lica, u smislu stava 2. ovog člana, sa predloženim rešenjem postalo bespredmetno, jer sud po predloženom rešenju može da ne dozvoli tom licu da učestvuje u daljem dokaznom postupku, te bi stav 2. ostao bespredmetan. Amandmanom predlažemo izmenu, da konsultant ima pravo da učestvuje u raspravi u vezi sa nalazom i mišljenje veštaka. Ovo je jako dobro rešenje, a vi ste već predvideli ovu odredbu u nekim odredbama o kojima je bilo reči pre, a isto tako i u ZKP. Ovo je jedna od ovih odredbi koje su jako važne, pogotovo od neukih stranaka koje ne mogu da se suprotstave, pre svega veštaku, koji je sklon da navija, a da ne da objektivno i realno mišljenje. Ovako ga sprečavate time što parničnoj stranci druge strane omogućavate da u njemu učestvuje i raspravlja i taj stručni konsultant, koji može da pomogne stranki da se razjasne određene činjenice i utvrdi istina. Hvala.
Reč ima ministarka Malović.
Mislim da formulacija ovog člana u Predlogu zakona upravo ide u prilog neukim strankama, kako vi kažete. Jer, kao što glasi vaš amandman da se može dozvoliti da stručno lice i veštaci pred sudom daju iskaz da razjasne svoje veštačenje samo na zahtev stranaka, ne ide u prilog neukim strankama, već na osnovu predloga ove odredbe sud u konkretnom slučajevima samoinicijativno može pozvati ova lica da razjasne svoje veštačenje. Ukoliko bi prihvatili vaš amandman, onda bi sud vezan bio zahtevom stranke.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 272. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Ponovo, idemo na član 272. stav 2. Mi predlažemo da se ova odredba u Predlogu zakona briše. Predloženim rešenjem se omogućava da sud pod pretnjom novčanog kažnjavanja u iznosu 10.000 do 150 dinara, prisiljava veštaka da izradi nalaz i mišljenje, kako sudiji odgovara, jer će malo koji veštak odoleti pritisku sudije i dovesti sebe u poziciju da plati napred navedene kazne i da dozvoli da sudija pokrene postupak na brisanje veštaka iz registra sudskih veštaka. Jasno je da predloženo rešenje otvara put brojnim zloupotrebama, sa nesagledivim posledicama. Na pravni poredak i na Ustavom zajemčeno pravo stranaka iz člana 32, predloženim amandmanom eventualne zloupotrebe bi se u velikome sprečile. To što vi nećete da razmišljate ili da pridajete neku pažnju amandmanima Srpske radikalne stranke, mi to razumemo, iz kojih se to motiva radi, ali u praksi će ovaj zakon da doživi velike problem, on u praksi neće moći lako da zaživi. Ovo su novotarije koje upravo neće moći da pomognu strankama, a ni sudu da se efikasnost postupka i celishodnost i ekonomičnost sprovede kako bi se otprilike želelo. Ima ovde brojnih rešenja koja su delotvorna, ali to je po mom utisku ipak problem što to predlaže stranka koja je u opoziciji. Na vama je sutra, kada ne budete vi na vlasti, doći će druga stranka, i ta stranka će verovatno i ona ne razmišljati hoće li da izvrši dopune i izmene, menja zastarela, nova dodaje, i čija će rešenja usvajati?
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite
Pa samo bih javnost podsetio da je usvojen Zakona o sudskim veštacima koji ne daje više ulogu sudskim veštacima, onako kako su imali decenijama u našem pravosuđu. Decenijama u našem pravosuđu sudski veštaci su bukvalno vršljali, radili su šta su hteli, u registar sudskih veštaka su upisivani bez jasnih kriterijuma, a iz registar sudskog veštaka, meni nije poznato da je jedan jedini veštak brisan ma kakav nalaz i mišljenje onda. Stranke su se i ranije koristile ovim institutom koji sada uvodimo, to je institut stručnog pomagača. Međutim, sud to uopšte nije respektovao, čak i u nekim predmetima koji su opterećivali našu javnost i u kojima su stranke bez zakonskih odredbi dostavljale mišljenja veštaka koje su privatno angažovale, sud to nije respektovao, ali je na neki način ipak primećeno da je to otvaralo oči sudu u tom smislu da ih je veštak zaista, da je veštak koga je sud angažovao zaista davao nalaz i mišljenja u gruboj suprotnosti sa pravilima struke. Ne slažem se da treba da se briše stav 2. člana 272. Skoro sam pričao sa mnogim sudijama koje su i po postojećem Zakonu o parničnom postupku počele da kažnjavaju veštake, jer ne zaboravimo da je u našoj praksi bilo primera da je jedan veštak predmet držao kod sebe 10 do 12 godina, i u privrednim sporovima, i u građanskim parnicama, itd, a dve, tri godine predmet da bude kod veštaka, to se već smatralo da je jedan kratak vremenski period. Sudije sa kojima sam razgovarao, koje su i po sadašnjem Zakonu o parničnom postupku počele novčano da kažnjavaju veštake kažu da je to dalo puni efekat. Kažu – od sada kada mi angažujemo te veštake daju nalaze u roku koje mi odredimo, pristupaju ročištu, itd, i definitivno dok i veštaci ne počnu da odgovaraju i novčanom i dok sud ne počne da ih kažnjava i dok im nije u izvesnosti pretnja da će eventualno zbog nepoštovanja i procesne discipline i pravila struke biti brisani iz registra sudskih veštaka, oni bi nastavljali da rade po starom. Mislim da je ova odredba zaista koju je Ministarstvo predložili izvanredna i naravno to opet ne treba da bude bojazan za veštake. Svako onaj ko bude radio savesno i odgovorno, ko bude poštovao sud, sudske rokove, ko bude radio nalaze po pravilima struke i po najboljem znanju i umeću, nema potrebe da se plaši ove odredbe, ali svi oni koji rade suprotno i te kako treba da se plaše ove odredbe. Tako da mislim da amandman uvaženog kolege Petra Jojića, sa kojim se ja zaista u mnogim stvarima slažem i u mnogim predlozima, sa ovim, uz puno poštovanje za razumevanje za vaš stav, mislim da ne mogu da se složim.
Iskorišćeno je tri minuta i 15 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju je dva minuta 40 sekundi.
Mislim da je amandman dobar zato što u prvi plan stavlja jednu drugu činjenicu koja je mnogo značajnija nego da li je nalaz došao u propisanom roku ili nije došao. Veštak po pravilu jeste stručnjak, a čiji stručni nalazi i mišljenja treba da pomognu i strankama i sudu da se utvrdi neka činjenica koju sud ne bi mogao da utvrdi bez tog stručnjaka. Ukoliko tim poslom treba da se bavi kažnjenik, onda se gubi svaki smisao veštaka, onda praktično mi imamo sumnjivog veštaka, onda takav veštak može da se dezavuiše u svakom sledećem sporu samim pozivanjem na to da je u nekom prethodnom bio kažnjen, što dovodi u pitanje ne samo njegovu struku već i etiku i moral itd. Da taj problem sa neefikasnošću ili sa odugovlačenjem od strane veštaka treba da se reši – treba da se reši, ali ovo je pogrešan put, jer kažnjavajući njega vi ga ustvari dezavuišete. Mi još imamo tu zastarelu odredbu po kojoj sud određuje veštaka na predlog stranaka. Stranka predlaže predmet veštačenja i eventualno može da predloži neko ime. Međutim, vidim ja, niste vi baš prihvatili sve iz Haga, ali naginjete prema onome u Hagu. U Hagu postoji svedok veštak, pa ukoliko kada se pročita njegov nalaz i čuje njegovo svedočenje može i pretresno veće da kaže – ne priznaje mu se status svedoka veštaka, nego svedoka o činjenicama, a on nije ni bio prisutan da bi mogao da bude svedok o činjenicama. Mislim da neke odredbe iz postojećeg Zakona o parničnom postupku koje se tiču veštaka treba da pretrpe neke izmene, ali u svakom slučaju nije ova promena. Znam da je i do sada postojalo kažnjavanje i mislim da je to bila velika greška. Zašto je bila velika greška? U suštini taj čovek više nikada ne može biti veštak ni u jednom predmetu, o tome se radi. Slažem se u potpunosti, treba velike oči da se otvaraju pre nego što se neko upiše u evidenciju veštaka i sa gledišta struke i sa gledišta iskustva i sa gledišta njegovog odnosa prema poslu kojim bi morao da se bavi, to bi morao da radi na profesionalan, stručan način. E sad, šta su sve veštaci zgužvali u našem pravosuđu, o tome mogu da se pišu tomovi.
Ovim je vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, izvolite.
Poštovana potpredsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo kolege narodni poslanici i narodne poslanice, smatram da ne trebam prihvatiti predloženi amandman, jer kada pročitamo samo stav 4. člana 270. koji glasi: "Ako veštak dostavi nalaz i mišljenje koji je nejasan, nepotpun i protivrečan sam sebi, sud će naložiti veštaku da dopuni ili ispravi nalaz i mišljenje i odrediće rok za otklanjanje nedostataka, odnosno pozvaće veštaka da se izjasni na ročištu". U članu 272. stav 2. je rečeno: "u slučaju iz stava 1. ovog člana, kao i ako veštak ne postupi po nalogu suda iz člana 270. stav 4.", znači ako uprkos upozorenju suda nije postupio, "sud će veštaka da kazni novčanom kaznom iz člana 267. stav 1. i 2. ovog zakona i obavestiće o tome Ministarstvo nadležno za poslove pravosuđa da bi pokretanje postupka brisanje veštaka iz registra sudskih veštaka." Znači, u svakom slučaju nema opravdanja da se odobrava veštaku da postupa protivno nalogu suda i pored upozorenja. Veštak vrlo dobro zna rokove koje dobija da uradi nalaz. Ukoliko je bilo šta od novih okolnosti veštak u trenutku određivanja veštačenja nije znao, postoji mogućnost obraćanja sudu i traženje produžetka roka ili bilo čega. Ukoliko se veštak bahato ponaša i ne poštuje sud, nema razloga da se ne zadrži predloženo rešenje iz člana 272. stav 2.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 277. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić.
Opet ispočetka. Kao što vidite u članu 277. stav 2. posle reči: "odluči" dodaje se zapeta i reči: "samo uz saglasnost stranaka". Ovo je nužno, jer bez saglasnosti stranaka i sud može da pravi grešku i da u određenim stvarima bez saglasnosti stranaka bude predlagao da budu izvođene određene radnje i da bude veštačenje vršeno ili dopunski ili na drugi način da bude razjašnjenje. Pre svega, predloženo rešenje je upravo u suprotnosti sa načelom javnosti, neposrednosti i usmenosti. Predlagač to ne priznaje, ali ovo je u praksi apsolutno prisutno sutra. Ovo se neće moći ispraviti kasnije kada bude stupio zakon na snagu. Ne može stranaka da sudija sam, može samo ukoliko nešto eventualno stranke nisu u mogućnosti da pribave kao dokaz, pa da sudija sam donese rešenje kojim će naložiti da se izvede ta i ta radnja. Zašto nam služe onda parnične stranke? Zašto se parničnim strankama ne da mogućnost da i one raspravljaju pre sudom? Suđenje u razumnom roku takođe je dovedeno u pitanje. Ostvarivanje prava iz konvencije stav 6. takođe je dovedeno u pitanje. Verujem da se vi sa mnom ne slažete. Ne morate se složiti, vi imate drugo mišljenje. Ovi koji su radili na ovom predlogu morali su više da vode računa o tome i posebno o pravima stranaka i da vam bolji tekst pripreme i na taj način da imamo jedan zakon koji će biti delotvoran.
Dva minuta. Narodni poslanik Srđan Miković ima reč.
Ne bih mogao da se saglasim da u članu 277. stav 2. posle reči: "odluči" doda zapeta i reči: "samo uz saglasnost stranaka". Samo ću pročitati kako bi taj stav glasio: "Sud može da odluči samo uz saglasnost stranaka rešenjem po službenoj dužnosti ili na predlog stranke". Znači, samo kad to pročitam kako bi glasio taj stav, sud može da odluči samo uz saglasnost stranaka rešenjem po službenoj dužnosti i na predlog stranke da se stranka sasluša itd. Mislim da takav član ne može da nam stoji u Zakonu o parničnom postupku.
Iskorišćeno je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 280. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih još jednom ovlašćenog predstavnika predlagača da razmisli o ovom amandmanu. Nije ovde reč o nekom konceptu gde je sukob, nego o jednoj praktičnoj stvari. U članu 280. predviđeno je ko može da zastupa pravno lice pred sudom. I to kada su, recimo, mala ili srednja pravna lica nije problem. Nastaje problem sa pravnim licima koji imaju organizacione jedinice po čitavoj Republici. Sada je predviđeno da nekim opštim aktom, a to je najčešće statut, bude predviđeno koje lice zastupa to pravno lice pred sudom. Statutom je to najčešće direktor tog pravnog lica, ako je privatno preduzeće onda i vlasnik ili direktor itd. Međutim, da uzmemo za primer "Telekom". Slažemo se da on na čitavoj teritoriji Republike ima svoje organizacione jedinice koje u skladu sa opštim aktom regulišu neki svoj rad na terenu. Dešava se često ili naprave neku štetu ili dođe do povreda radne dužnosti, pa neko lice dobije otkaz ili neko tuži za naknadu štete koju je u svom radu ta organizaciona jedinica napravila. Sada da bi tu organizacionu jedinicu nekozastupao pred sudom, po opštem aktu je to direktor preduzeća. Slažete se da je to nemoguće jer ne može da pročita, verovatno sve službe zašta se jedno takvo preduzeće tuži, ni kad su u pitanju radni sporovi, ni kad je u pitanju naknada štete koje je pretrpelo neko drugo lice. Možda bi i moglo statutom da se predvidi, da rukovodioci organizacionih jedinica za sporove koji se tiču njihove organizacione jedinice vode postupak pred sudom. Ali ako ga vode, dobro to nije problem, ali ako ga vode loše, direktor ne može da ospori jer je to predviđeno statutom, opštim aktom tog pravnog lica. Mi smo ovim amandmanom tražili da lice, to je najčešće direktor prenese svoja ovlašćenja koja može u svakom trenutku da povuče lice koje je naravno u radnom odnosu i koje naravno ispunjava uslove da bude biran i za sudiju i za tužioca i da polaže ispit pred advokatskom komorom. Zato ne vidim ni jedan razlog zašto bi jedan ovakav amandman bio odbijen, znači, doći će sve stranke u postupku kada su u pitanju ovakva pravna lica da sad recimo čak i pravni zastupnik, advokat iz Crne Trave treba da sedne u auto, da zakaže sastanak sa direktorom "Telekoma Srbije" da bi mu ovaj potpisao samo jedno najobičnije punomoćje, i naravno taj trošak će da naplati. Ali ako se to radi kroz prenos ovlašćenja prema zaposlenima u pravnom licu onda to svakako ne može da napravi štetu u smislu da može doći do zloupotreba, zato onaj što je dao ovlašćenje u svakom trenutku može i da ga povuče i na taj način zaštiti interes pravnog lica kojim rukovodi.
Minut i 30 sekundi iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč?(Ne.) Na član 283. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da lineko želi reč?(Ne.) Na član 294. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li još neko želi reč?(Da.)
Član 294. reguliše pitanje kada sud po prethodnom ispitivanju tužbe donosi rešenje o obaveznom odbacivanju tužbe. Pa vi u ovom članu predviđate nekih sedam razloga, sedam situacija kada se ovo može desiti, dakle, kada sud može doneti rešenje da se tužba odbaci od situacija kada odlučivanje ne spada u nadležnost suda, pa do sedmog slučaja da je tužba nerazumljiva ili nepotpuna. Dakle, upravo na ovo sam ja reagovao svojim amandmanom tražeći da se doda "tužbu je podneo advokat". Gospođo ministre ova intervencija je učinjena sa ciljem efikasnosti postupka. Smatrali smo da je prosto ne primereno da sud u postupku ispitivanja tužbe koju je pisao advokat istom vrati tužbu ukoliko je ona nepotpuna ili nerazumljiva. Pazite, advokata da napiše nepotpunu tužbu? Znate li vi na kojoj godini Pravnog fakulteta se uči šta predstavlja sadržinu tužbe. Čast zaista dobrim i savesnim advokatima, ali gospođo ministre, često se kod nas kaže da parnica najviše liči na pojedine parnice, odnosno da liče na kravu muzaru, a dok jedna stranka je drži za rogove, druga za rep, advokat ih muze. To su ti nesavesni advokati koji mogu i da napišu nepotpunu tužbu. Zašto im onda dozvoliti i zašto im vratiti tužbu da je uređuju, jer jednostavno, treba automatski odbaciti takvu tužbu.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Bilo bi dobro da pročitamo član 294. odnosno bar prvu rečenicu – sud po prethodnom ispitivanju tužbe donosi rešenje kojim se tužba odbacuje, ako utvrdi, pa dalje u tački 7. da je tužba nerazumljiva ili nepotpuna, bez obzira da li je advokat ili bilo ko drugi, odnosno da napiše tužbu, tužba se odbacuje i nema vraćanja. Nema vraćanja da se doradi, dopiše, ispravi. Ja shvatam nameru podnosioca amandmana, ali sam Predlog zakona ispunjava te želje podnosioca amandmana, ukoliko advokat napiše i preda nerazumljivu i nepotpunu tužbu, tužba se odbacuje.
Iskorišćen je jedan minut od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Munjić je prijavljen, a vaše poslaničke vreme vaše grupe je iskorišćeno. Nema razloga za repliku, da objasnite, izvolite dva minuta.
Gospodine Mikoviću, ja bih dozvolio situaciju da ste vi u pravu, ali prethodno treba pročitati obrazloženje koje daje Vlada za neprihvatanje ovog amandmana. Vlada kaže – član 294. stav 1. tačka 7) to je ova tačka na koju sam ja podneo amandman, uređuje situaciju kada stranka i posle preduzimanja mera suda u cilju otklanjanja nedostataka po tužbi, nije postupilo u skladu sa nalogom suda, pa u takvom slučaju se tužba odbacuje. Ja sam reagovao da piše, ako je tužbu napisao advokat, da se obavezno odbacuje. Tu se mi, ili nismo razumeli, ili niko nije pročitao obrazloženje koje je Vlada dala.
Narodni poslanik Srđan Miković ima reč.
Bilo bi dobro da pročitamo i stav 5. člana 101. Predloga zakona o parničnom postupku. Znači, onaj ko prati tekst zakona, taj može da pročita, ako je podnesak u ime stranke podneo punomoćnik, odnosno javni pravobranilac ili javni tužilac, nerazumljiv ili nepotpun, sud će da ga odbaci. Tu stoji u članu 101. jasno, gospodin Munjić, nema čega da se plaši, ukoliko advokat tako nešto nerazumljivo dostavi sudu, biće odbačeno i već na osnovu člana 101.
Narodni poslanik Mirko Munjić je ponovo prijavljen, ali nemate prava na repliku, mislim da je sve potpuno razjašnjeno. Na član 311. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč?(Ne) Na član 314. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop- Lazić. Da li neko želi reč?(Ne) Na član 355. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč?(Da)
Ja ostajem kod amandmana i mislim da je ovaj amandman krajnje korektno napisan, amandman koji omogućava da se poboljša tekst zakona, koji ukazuje na procesnu disciplinu i on se upravo oslanja na tradiciju srpskog zakonodavstva, srpske prakse, sudske prakse, počev od običajnog prava do današnjeg dana. Mi znamo da vi to nećete da uvažite, iz onih razloga o kojima sam govorio, ali bitno je da smo mi ovaj amandman podneli i da smo ukazali da postoji opasnost po štetne posledice. To nije fraza. Fraze su bile neki koji su pravili nacrte, bilo je dosta frazeologije, ali konačno do stizanja do predloga, bilo je primedbi, ali te primedbe nisu uvažavane od strane stručne javnosti, što je jako veliki problem. Što se nas tiče, želimo da učestvujemo u raspravi kada su u pitanju sistemski zakoni, ovo su najvažniji zakoni, želimo da ovi zakoni budu usaglašeni sa Ustavom Republike Srbije, ali moramo da ukažemo predlagaču da su brojne odredbe ovog zakona u parničnom postupku i ZKP, u suprotnosti sa odredbama Ustava Republike Srbije, a neke su čak u suprotnosti sa međunarodnim ugovorima i međunarodnim principima i konvencijama koje je ratifikovala Republika Srbija.
Na član 355. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 368. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Srđan Miković, Petar Jojić i Vlatko Ratković, zajedno Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Smatram isto kao veliki broj mojih kolega da bi trebalo učiniti intervenciju u Predlogu zakona i izbrisati član 368. Naime, u članu 368. doslovno stoji – žalba protiv prvostepene presude kojom se fizičkom licu nalaže isplata potraživanja, čija glavnica ne prelazi iznos 300 evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS na dan donošenja odluke, odnosno kojom se preduzetniku ili pravnom licu nalaže isplata potraživanja, čija glavnica ne prelazi iznos od 1.000 evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS na dan donošenja odluke, ne odlaže izvršenje. U stavu 2. se navodi – ako se u presudi nalaže samo naknada troškove postupka, pretpostavljam parničnog postupka, iako u Predlogu zakona ne stoji kog postupka, u visini koja ne prelazi iznos iz stava 1. ovog člana žalba protiv rešenja o naknadi troškova postupka ne odlaže izvršenje. U svakom slučaju, ono što je amandmanom manje napadano, a trebalo bi to definisati i troškove postupka, ukoliko oni ulaze u tako nešto, jer taj stav 2. pomenutog člana ništa ne vezuje za stav 1, osim same vrednosti 300 evra i 1.000 evra. Može da se na neki način dovede u pitanje da li važi samo ono što je utvrđeno u parnici, jer možda bi bilo zgodno da samo naknada troškova parničnog postupka, kada bi ovakav član ostao. Međutim, gde je veći problem? Mislim da je veći problem to što pravimo razliku između stranaka. Druga stvar, određene presude koje nisu pravosnažne dozvoljavamo izvršenje takvih presuda, bez obzira na nameru da se ubrza postupak izvršenja, što apsolutno ima opravdanja, da se o tome razmišlja, ali nisam siguran da na ovaj način, da će dobro da se uradi. Postoji velika opasnost da se poveća broj postupaka izvršenja, a ukoliko onaj ko je izvršio obavezu, se žali u roku i ukoliko dođe do ukidanja, došlo bi do protivizvršenja, a to ne znači da bi time bilo završeno, pošto parnica, ukoliko je ukinuto, opet može da dođe do presuđenja i opet do izvršenja na ovaj ili na onaj način. Ukoliko u međuvremenu dođe do rasta troška parničnog postupka iznad 300 evra u dinarskoj protivvrednosti, da se i tu na neki način, uslovno rečeno, igramo sa izvršenjem i protivizvršenjem. Zatim, postavlja se pitanje uopšte podnošenje žalbe i smisla žalbe. Mislim da ovo rešenje da žalba ne zadržava izvršenje rešenja, odnosno presuda u pogledu mogućnosti podnošenja predloga za izvršenje, da instituti iz upravnog prava praktično ubacujemo u parnični postupak. Valjalo bi da ovakve stvari budu samo u zakonu izvršenja i obezbeđenja, ane i u Zakonu o parničnom postupku. Konačno, sada bih nekoliko primera izneo koje mogu da se dese u praksi. To je da, na primer, u parnici za naknadu štete budu obavezani i fizičko lice i osiguravajuća kuća na iznos od 400 evra dinarske protivvrednosti, s tim da može da se desi kao još dodatna komplikacija da se tu radi i o mogućnosti regresne naplate osiguravajućeg društva prema fizičkom licu. Dolazimo u situaciju da onaj koji je poverilac može da se naplati od pravnog lica odmah, bez da čeka da presuda postane pravosnažna, a osiguravajuća kuća, na primer, ili pravno lice koje treba da se regresira od fizičkog lica mora da čeka pravosnažnost presude da bi eventualno mogao da ostvari svoja prava. Druga stvar gde može da se desi podnošenje tužbe i protivtužbe to je da sa jedne strane imamo fizičko lice, a s druge strane imamo preduzetnika ili pravno lice. U slučaju opravdanih tužbenih zahteva, znači, osnovanih tužbenih zahteva s jedne i sa druge strane, na primer, na 400 evra u dinarskoj protivvrednosti, jedna stranka može da traži izvršenje u druge strane, dok druga strana ne može od ove zato što je ova druga stranka fizičko lice, za razliku od preduzetnika i pravnog lica. Nisam siguran da pravljene razlike u istom postupku između lica, u zavisnosti od toga da li je fizičko lice, pravno lice ili preduzetnik, da li je to opravdano i da li je sa svim u saglasnosti sa onim načelima Ustava u smislu jednakosti svih, pa i između ostalog i načela da su svi jednaki u parnici, sve strane među sobom. Zbog toga, razumevajući apsolutno nameru da se ubrza postupak izvršenja, što ima osnova, nisam siguran da smo našli idealno rešenje u ovom članu 368. i zbog toga smatram da bi bilo korisno da se ovaj član 368. briše, uz obavezu svih nas da tražimo rešenje na koji način bi se omogućilo ubrzanje izvršenja i u postupcima gde je vrednost do 300 evra ili do 1000 evra u dinarskoj protivvrednosti.
Reč ima narodna poslanica gospođa Danijela Lovrin-Gavrilović.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ja ću staviti akcenat zapravo na činjenicu da se ne prihvatanjem ovog amandmana sudski postupak ne čini efikasnijim, nego se, uslovno rečeno, pravi jedna zbrka. Kolega Miković je stavio akcenat na činjenicu da stranke ne bi bile izjednačene, u zavisnosti od toga da li je vrednost spora od 1000 ili 300 evra. Smatram da je suština u tome da bi se postupak neopravdano odugovlačio, jer zapravo ukoliko je doneta prvostepena presuda gde je jedna stranka uspela u sporu, dakle, ima pravo da potražuje od druge stranke 300 evra, ona odmah, s obzirom da žalba ne odlaže izvršenje rešenja, može da traži u izvršnom postupku tih 300 evra. Pretpostavimo da ona u izvršnom postupku i dobije tih 300 evra, s tim što će drugostepeni sud vratiti ukoliko ukine tu prvostepenu presudu, vratiće ceo predmet na ponovno raspravljanje prvostepenom sudu. Dakle, ona druga strana koja je izgubila u prvostepenom postupku ima pravo na protiv izvršenje. Dakle, ovde se ne postavlja pitanje samo između dve stranke, jedna ima pravo na izvršenje, a druga na protiv izvršenje, pa pravimo jednu veliku zbrku. Sada se postavlja i pitanje advokata koji ima pravo na naknadu troškova. Dakle, on će posle prvostepene presude, s obzirom da je uspeo u sporu i da žalba ne odlaže izvršenje rešenja, imati pravo i na naknadu troškova. Zatim, imamo žalbu. Pokaže se da advokat u suštini nije uspeo u sporu zato što je drugostepeni sud ukinuo prvostepenu presudu. Šta sada biva sa tim troškovima koje je naknadio posle donošenja prvostepene presude? Dakle, pravi se jedna zbrka. Nije logično da žalba ne odlaže izvršenje rešenja. Smatram da bi bilo vrlo celishodno usvojiti ovaj amandman. Postavlja se pitanje i ko plaća praksu na te predloge za izvršenje, šta biva sa tim taksama? Mislim da bi bilo dobro da razmislite i da usvojite amandman. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 374. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je postao sastavni deo predloga zakona. Na član 382. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 383. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 383. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Svrha ovog amandmana je da se precizira ukoliko u drugostepenom postupku sud zaključi da treba da se obavi rasprava da to može da uradi u roku od tri meseca, a da se u roku od devet meseci sve to okonča. Nije prihvaćeno to i ne čudi me što nije prihvaćeno. Vidite i sami, ljudi koji imaju nekog sudskog iskustva, pa nešto iz prakse pričaju. Šta vredi, Mikoviću i Danijela, što pričate kada ovi iz Vlade nemaju pojma o čemu pričate? Oni ne razumeju o čemu pričate. Odakle vam ideja da stavljate evre u naš zakon? Valutna klauzula, pa princip nominalizma, monetarni nominalizam. Ko je vama dao za pravo da pišete stranu valutu u naš zakon? Mogli ste da upišete u dinarima i da propišete indeksaciju sa inflacijom itd, kao što ima poreskim propisima. Ovo je bio jedini propis gde je vrednost spora određena u evrima. Malo ste pobrkali, još nismo u EU, nismo u evrozoni. Prosto sam zaprepašćen, niste napisali euro, nego ste napisali evro. To je zabranjeno. Vodiću krivični postupak protiv vas. Kako možete da upisujete stranu valutu? Po kom osnovu? Na osnovu kog člana Ustava Republike Srbije? Dinar je sredstvo da se meri vrednost, sredstva plaćanja. Ukoliko to može da se obezbedi vremenom, ubacite odredbe o indeksaciji.
Zahvaljujem gospodine Krasiću. Na član 383. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je postao sastavni deo predloga zakona. Na član 403. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Mikoviću.
Pošto se radi o članu 403, pre svega bih rekao da je još važnije od amandmana koji sam podneo, a gde sam predložio korekciju dinarske protivvrednosti sa 100 hiljade evra da se menja na dinarsku protivvrednost znatno manju. U raspravi o zakonu o parničnom postupku u načelu istakao sam da teško da bilo ko od poslanika pojedinačno može da da sveukupnu ocenu koje su to vrednosti najrealnije bile kao granične vrednosti za izjavljivanje revizije u smislu vrednosne granice, da li je to 100 hiljada evra u dinarskoj protivvrednosti za ove sporove ili za privredne sporove 300 hiljada evra ili 100 hiljada evra ili 150 hiljada evra ili 200, to je jako teško. Donekle ima opravdanje da se zadrži sadašnje rešenje s obzirom na sada važeći Zakon o parničnom postupku i tu razumemo zašto su u Predlogu zakona ove vrednosti navedene. Međutim, iskoristio bih da još jednu stvar kažem, a to je da je i sam Odbor za pravosuđe i državnu upravu podneo amandman na član 403. gde predlaže dodavanje novog stava 4. koji bi trebalo da glasi: "da je revizija uvek dozvoljena u sporovima o autorskom pravu, u pravu na patent, u pravu da industrijski dizajn i pravu na žig, kao i u sporovima o povredi navedenih prava". U tom smislu pozivam sve vas, kolege i koleginice narodne poslanike, da naročito kada budemo razgovarali o predlogu Odbora za pravosuđe i državnu upravu, možda čak i veću pažnju posvetimo, nego samim ovim iznosima, gde je uvek diskutabilno koja je ta vrednost, jer s jedne strane imamo zahtev da svakome omogući, gde je moguće i trostepenost u smislu ispitivanja opravdanosti, a sa druge strane ne treba ni devalvirati rad Vrhovnog kasacionog suda da rade sve i svašta, jer ima opravdanja. Princip je u našem pravu da postoji dvostepenost u odlučivanju. Znači, u tom smislu treba naći pravu meru, da li je prava mera ono što je u Predlogu zakona. Konkretno sam stavio predloge amandmana upravo da bi se otvorila ovde rasprava o tim graničnim vrednostima, netvrdeći da je ono što je u mom amandmanu apsolutno idealno, ali isto tako ovde govorimo o drugom delu, predlažem da ono što je rečeno u amandmanu Odbora za pravosuđe i upravu, da bi to svakako trebalo prihvatiti.
Hvala. Na član 403. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Reč ima gospođa Radović.
Ovaj amandman se odnosi na reviziju. On je sličan amandmanu koji je podneo gospodin Miković. Potpuno podržavamo ovu argumentaciju koju smo sada čuli. Takođe, izražavamo svoj stav da bi trebalo prihvatiti amandman koji je podneo Odbor za pravosuđe, jer je on više nego suvisao. Ovaj amandman, kao što sam rekla, odnosi se na naš zahtev da se visina novčanog iznosa, odnosno limita za izjavljivanje revizije, smanji. Mi smo predvideli da to bude osam hiljada, da kažem, evra, iako ne podržavamo predlog da se novčani iznos izražava u stranoj valuti. O tome smo govorili i onog trenutka kada je uneta ova izmena u sada važeći Zakon o parničnom postupku. Potpuno podržavamo i ideju predlagača zakona da se ovakvim rešenjima dođe do efikasnijeg i ekonomičnijeg postupanja u sudskim postupcima. Dobro je što smo se na tom putu potpuno razumeli, jer je veliki broj naših amandmana kojima smo predvideli krajnje rokove, odnosno precizirali rokove za određene procesne radnje u parničnom postupku prihvaćen i to je dobro. Ali, smatramo da ovakva rešenja u parničnom postupku, koja se konkretno odnose na izjavljivanje revizije ne smeju da idu na štetu stranaka u postupku. Potpuno je neprihvatljivo dozvoliti reviziju za sporove vrednosti iznad 100 hiljada evra, jer je to nešto što ne polazi od realnog života. Mislim da svaki zakon treba koincidira sa realnim životom, a realni život kaže da će ovi sporovi biti izuzetno malo zastupljeni, u procentualnom smislu oni će biti potpuno neznačajni. Verujem da je predlagač zakona imao uvid u strukturu i analizu određenih parničnih predmeta, odnosno svih parničnih predmeta u Srbiji i da znam o čemu govorim, jer su ovi sporovi izuzetno retki. Recimo, ovde nas u parlamentu ima sa svih strana, dolazimo iz raznih sredina – Knić, Lebane, Lajkovac, da ne pominjem dalje neke manje gradove u Srbiji i potpuno je neverovatno da ako čak u takvim sudovima postoje uopšte ovi sporovi. Mislim da, s obzirom na to kakva je uopšte situacija u državi, koliko se teško živi, da je to neprihvatljivo. Mislim da sam potpuno u pravu kada ovako nešto iznosim. Mislim da, takođe, više od polovine Srbije, da budem potpuno realna, neće biti u mogućnosti da izjavi ovakav vanredni pravni lek i da se ovakvim definisanjem vanrednog pravnog leka faktički on ukida, umesto što se obezbeđuje njegovo ulaganje. Sada, takođe je za mene neprihvatljivo ono što je napisano u obrazloženju za odbijanje našeg amandmana, gde se kaže da bi promena visine limita otvorila put kršenju načela pravičnosti. Sada ako bih htela da budem potpuno cinična, onda bih mogla da kažem da će ovakvo rešenje zaista doprineti određenoj pravičnosti u tom smislu što ovakav vanredni pravni lek više neće važiti ni za koga. Hvala.
Na član 403. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Vidite da smo došli u situaciju da ocenjujući ovaj predlog zakona možemo slobodno reći da se radi o jednoj polaznoj tački i jednom polaznom materijalu koji bi mogao da posluži da se donese jedan bolji zakon o parničnom postupku. Zašto to govorim? Ukazivanja sa brojnih strana i od poslanika SRS čiji su amandmani jednim brojem usvojeni, a bilo je osnova da predlagač i Vlada usvoje još jedan broj amandmana, jer su ti amandmani poboljšali tekst zakona. Pored toga, imali smo priliku čuti advokate i pravnike koji imaju iskustva u sudskoj praksi. Videli smo da se ukazuje i brojnim amandmanima. Svedoci smo da ste usvojili jedan broj amandmana, što znači da su podnosioci predloga i amandmana bili u pravu, a radi se o veoma značajnim primedbama i veoma značajnim amandmanima što ste usvojili, što potvrđuje činjenicu kojom mi tvrdimo da ljudi koji su radili ovaj predlog zakona u dovoljnoj meri nisu vodili računa o bitnim činjenicama, kada je u pitanju zakon o parničnom postupku, jer hoćemo da imamo efikasan parnični postupak. Svi se slažemo da hoćemo.
Vreme. Hvala. Na član 403. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 403. amandman je podneo narodni poslanik Vuk Dinčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 403. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 404. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovi 403. i 404. Predloga zakona sadrže vrlo nelogična rešenja. Prvo, nelogično je da u članu 403. piše – revizija je uvek dozvoljena kada je to posebnim zakonom propisao, a već stav 3. kaže – revizija nije dozvoljena, pa se onda nabraja u kojim slučajevima revizija nije dozvoljena. Dakle, osnovnim zakonom kojim se reguliše parnični postupak se propisuju izuzeci od toga kada je revizija dozvoljena, a posebnim zakonom generalno je dozvoljena. Prosto, to nema logike. Dalje, član 404. i na taj član se odnosi naš amandman, kaže – revizija je izuzetno dozvoljena zbog pogrešne primene materijalnog prava i protiv drugostepene presude koja se ne bi mogla pobijati revizijom. Inače, iz onih situacija koje su navedene u članu 403. osim ako je po oceni Apelacionog suda, odnosno Vrhovnog kasacionog suda potrebno da se razmotre pravna pitanja od opšteg interesa ili pravna pitanja u interesu ravnopravnosti građana, radi ujednačavanja sudske prakse, kao i ako je potrebno, pazite sad ovo. nikad u životu za ovo nisam čuo, novo tumačenje prava. Onda vi kažete u obrazloženju zašto ne prihvatate amandman, inače dajete tipska obrazloženja u 99% slučajeva. Kaže – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je rešenje dato u Predlogu zakona celishodnije. Gospođo Malović, rešenje dato u Predlogu zakona, ne da nije celishodnije, to rešenje iz Predloga zakona u praksi će da stvori brojne zloupotrebe. Kažite mi da li postoje neki objektivni kriterijumi da bi stranke unapred mogle da znaju kada će to Apelacioni sud da oceni, odnosno Vrhovni kasacioni sud, da je potrebno da se razmotre pravna pitanja od opšteg interesa, ili pravna pitanja u interesu ravnopravnosti građana, radi ujednačavanja sudske prakse i šta vam to znači novo tumačenje prava?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Pohvalio bih Predlog zakona baš u ovom delu u članu 404. Ima situacija iz prakse, gde upravo nedostatak ovakvog zakonskog rešenja je doprineo nastanku neravnopravnosti među strankama. Konkretno, jedan postupak je trenutno pred Strazburom u vezi rešavanja prava velikog broja seljaka, upravo iz Bavaništa, to je susedna opština pored Pančeva, znači kovinska opština, gde je bilo 77 tužilaca, a samo jedan tužilac je ostvario po reviziji pravo prema državi, dok 76 nije, upravo zato što Vrhovni sud našao da se ne prelazi reviziona vrednost. Radi se o istom semenskom kukuruzu, radi se o istim svim odnosima, na stranu što je tadašnji Vrhovni sud promašio pa nije utvrdio za 5-6 seljaka da se prešla reviziona vrednost, ali svi oni siromašni nisu mogli da uspeju po reviziji, a samo najbogatiji je onaj ko je zbog vrednosti zasada mogao da ostvari prinos, on je ostvario pred našim sudijom. Apsolutno postoje takvi razlozi gde treba neki put otvoriti mogućnost upravo zbog ravnopravnosti građana. Nema opravdanja da se briše član 404. Jer, dozvolićete, ukoliko prvostepeni sud dosudi nešto i protiv države i protiv pravnog lica, pa drugostepeni kaže da država nije kriva, a onda, po reviziji samo jedan uspe protiv države, a ostali ne uspeju zbog revizione vrednosti. Da li je to razlog da se omogući tako nešto, ili treba da doprinesemo da se svi ti postupci rešavaju mnogo skuplje, pred Strazburom ili pred nekim drugim? Zbog toga, konkretno znam iz prakse zašto je dobro zadržati ovakvu jednu mogućnost, zašto je potrebno da imamo i posebnu reviziju. U svakom slučaju, smatram da su takve neke stvari vrlo korisne za pravni sistem u Srbiji.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Takođe sam protiv prihvatanja ovog amandmana. Mislim da su potrebna ta pravna pitanja koja će dati više sudske instance tokom trajanja određenih postupaka. Navešću jedan primer, koji je zahvaljujući kasnijem pravnom mišljenju nekada Vrhovnog suda Srbije, doveo do velike neravnopravnosti građana pred našim zakonom. Posle raspada SFRJ, lica koja su bila ili mobilisana, ili su bili pripadnici JNA, mogli su da ostvare prava na nematerijalnu štetu u rokovima koji su propisani zakonom. Znači, tri godine od nesrećnog događaja ili tri godineod završetka lečenja. Nakon toga je Vrhovni sud, negde između 1997, 1998. i 1999. godine, ne sećam se tačno, zauzeo pravno mišljenjeda je secesija krivično delo i da važe rokovi od 15 godina. U međuvremenu su mnogi koji su prekoračili rok od tri godine odbijeni pravosnažnim sudskim odlukama i više nisu mogli da vode parnični postupak u istoj pravnoj stvari. Oni koji su prekoračili rok od pet, šest ili sedam godina mogli su, zahvaljujući novom mišljenju Vrhovnog suda Srbije da ostvare pravo. Tako da su samo u tom vakumu lica koja nisu u nekom roku podnela tužbe, ili su tužbeni zahtevi odbijeni, faktički, pravosnažno, sudskom odlukom uskraćeni za prava koja su pripadala licima koja su pre toga i nakon toga podnosili tužbene zahteve. Ova odredba je jako dobra. Sigurno je da će u praksi, a možemo nabrajati mnoge slučajeve, doprineti tome da građani budu jednaki i ravnopravni pred zakonom i pred sudom.
Zahvaljujem. Na član 407. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Jojiću.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Što se tiče člana 407. stav 1. tačka 2. predložili smo da se briše. Moram reći da se ovakvim odredbama koje su bile, a i iz prethodnih obrazloženja koje smo čuli od kolega o dostignutom nivou ljudskih prava koji ne može da bude smanjivan, ovim se upravo uskraćuju određena prava našim građanima kada je u pitanju revizija. Kada je u pitanju revizija, mislim da je predlagaču bilo dobro poznato šta su rekli eksperti iz EU u vezi sa revizijom i da li je primereno da imamo 100.000 u dinarskoj protivvrednosti, pravo da podnesemo reviziju, a u Nemačkoj da to bude 20.000? To je apsolutno neprimereno. Drugo, zašto se Vrhovni kasacioni sud oslobađa od odgovarajućih obaveza, da utvrđuje određene činjenice kada Gornji dom lordova rešava brojna pitanja? To povezujem sa brojnošću i sastavu suda koji treba da rešava određene predmete. Vidite, kod nas to nije slučaj. Gospodo, vi ste iz DS na vlasti već 10 godina. Moram da pokažem ovu presudu i još uvek nezavršenu parnicu. To je gospodin Borivoje Jeremić, koji je davne 1969. godine podneo tužbu u Beogradu, sa Vračara. Njegova parnica još traje. Više advokata i sudija je promenjeno i umrlo. Drugi slučaj je slučaj Radoja i Dušanke Milinković iz Nikojevića kod Užica, vodili su 33 godine parnicu za naknadu štete, jer im je sin u vojsci poginuo. Nije se vodilo računa o efikasnosti. Ako vodite računa o efikasnosti, što ne prihvatate amandmane ljudi koji u ovom parlamentu sede i predlažu, a radi se o poboljšanju tekstu… [[isključen mikrofon]] ovaj zakon će biti koji neće dozvoliti efikasnost.
Vreme. Zahvaljujem. Na član407. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Gospođo ministre, vi ste krenuli obrnutim redosledom. Prvo ste napravili procenu koliko možete da izaberete od postojećih sudija, ili možda stručnih lica koja ispunjavaju uslove po zakonu da bi bile sudije. Izvršili ste izbor sudija, a onda ste počeli da menjate zakonodavstvo. To nije dobro. Ako se sada neko žali na Apelacioni sud, kako je to njima preterano puno posla, ukoliko budu morali da odlučuju o reviziji, što inače i član 107. govori o tome, da će to biti preterano puno posla za njih. Dva su razloga gde ste potpuno omašili kada ste govorili o reviziji. Jedan razlog je, a o tome je već govorio kolega Krasić, da vi predviđate evro u dinarskoj protivvrednosti. Sa kakvim pravom i otkud to? To je s jedne strane. S druge strane, to su izuzetno visoki novčani iznosi. Otkud mogućnost i koliko će biti uopšte moguće voditi zahtev po reviziji, ukoliko protivvrednost bude 100.000 evra? Veliki broj ljudi danas se sudi, ne za 100.000 evra, govorim o fizičkim licima, nego za mnogo manje iznose. Vi ste to limitirali. Zbog čega ste to limitirali? Zbog toga što će u prvom stepenu i drugom stepenu neko da osudi, a onda nema mogućnosti da se to ispravi kasnije. Ovo je vreme, čini mi se, pripremanja zimnica, mnogo bi bilo bolje da se radi to, nego da se uzaludno kreči. Mi smo ode, mi ćemo raspravljati o ovome, ali besmisleno je, toliko odredaba koje ničemu ne vode, nema nikakvog poboljšanja u ovom predlogu zakona, da odavno nešto ovako nije bilo. Neću da osporavam vašu dobru želju, a neću ni da je veličam, bogami, ali vi niste tu da ispunjavate dobre želje, vi ste ministar pravde u Vladi Republike Srbije, gde vi morate da usmeravate, da određujete, utvrđujete i vodite politiku, a ne da neko pretpostavi da ste vi možda imali dobru želju, a da je zakon, na kraju krajeva, koji će se usvojiti u ovom parlamentu, da ne kažem besmislen, nego uopšte ne odgovara onome što je trebalo da bude.
Zahvaljujem. Na član 421. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Za reč se ne javlja niko: Na član 421. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Član 421. govori o zahtevu za preispitivanje pravosnažne presude. Dakle, to je jedan od vanrednih pravnih lekova i podnosi ga javni tužilac. Podnosi ga javni tužilac Vrhovnom kasacionom sudu, republički javni tužilac Vrhovnom kasacionom sudu. Član 421. ima četiri stava i regulisano je kad podnosi javni tužilac ovaj zahtev za preispitivanje pravosnažne presude. Podnosi ga u slučajevima kada je povređen javni interes. Mi smo predložili da se doda još jedan stav 5. koji kaže – ako republički javni tužilac odbije inicijativu za podnošenje zahteva za ispitivanje pravosnažne presude Vrhovnom kasacionom sudu, ili ako isti ne podnese u roku iz stava 3, a to je u roku od 30 dana ovog člana, tri meseca inicijative može da podnese zahtev Vrhovnom kasacionom sudu u roku od 30 dana od dana prijema odluke o odbijanju inicijative ili od dana propuštanja roka iz stava 3. ovog zakona. Nas je rukovodilo to što vrlo često javni tužilac, republički javni tužilac bude pasivan u odnosu na povređen javni interes. Predložili smo da zainteresovano lice, odnosno onaj ko je pokrenuo inicijativu ima mogućnost da prosledi taj zahtev i da se on tretira kao zahtev Vrhovnom kasacionom sudu. Vi ste u obrazloženju za ne prihvatanje ovog amandmana rekli da su prava i nadležnosti, dužnosti javnog tužioca predviđeni u Zakonu o javnim tužiocima i da niko nema pravo da vrši uticaj i pritisak na javne tužioce. Uopšte nema ovde ni uticaja ni pritiska, bilo kakvog, nego Vrhovni kasacioni sud će doneti konačnu odluku, samo kad se osnovana sumnja da je povređen javni interes, da se zahtev za zaštitu zakonitosti, odnosno preispitivanje presude podnese Vrhovnom kasacionom sudu, ukoliko to javni tužilac ne želi da uradi u zakonom predviđenom roku.
Hvala. Na član 426. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Ja ostajem kod ovog amandmana, mislim da je to amandman koji može da poboljša tekst zakona. Samo bih u sklopu ovog zakona o parničnom postupku istakao, a ujedno odnosi se na kraju i o Zakonu o krivičnom postupku, da sudije i tužioci nisu u Srbiji ništa lošiji od drugih sudija i tužilaca u Evropi. Mi imamo problem, pre svega, kod sudija i tužilaca taj što nemamo kod njih rešeno materijalno pitanje i druge statusne probleme, gde, u kojim uslovima i kojom opremom treba da raspolažu sudije i tužioci. Ono što je vezano za Zakon o parničnom postupku karakterističnom jeste to da su eksperti iz Evrope ukazali da je loš pristup kupiti ono što je najbolje kod drugih u svetu. Rekli su da mi imamo sistem koji, u principu, funkcioniše, treba samo da ga unapredimo. Znate li šta ne funkcioniše u našem pravosudnom sistemu?Vidite šta su uradili Slovenci. Primer Slovenije govori dovoljno. Oni su imali isti ZKP kao i mi. Kad su se ocepili hteli su odmah sve da urade mnogo drugačije i bolje, ali ipak su zadržali Zakon o parničnom postupku iz stare države, odnosno iz SFRJ. Austrijskom, nemačkom i francusko pravo i njihove sisteme ne možemo preuzimati iz anglosaksonskog prava, jer Evropa je daleko od Amerike, Amerika je obećana zemlja. Kad je u pitanju EU, mi ne moramo sve da se pozivamo na EU, jer nismo još uvek članovi EU. Je li tako? Sa druge strane, kada postanemo članovi, onda možemo eventualno razgovarati, ali da kažem, na kraju, da se EU ne sipa u traktor i kombajn. To moraju da znaju naši seljaci, naši poljoprivrednici.
Zahvaljujem. Na član 426. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Ovaj član se odnosi na razloge zbog kojih se dozvoljava ponavljanje postupka. Komentarisaću ove razloge pod brojem 11 i pod brojem 12. Nepotrebno ste uneli i presudu Evropskog suda za ljudska prava i odluku Ustavnog suda Republike Srbije po ustavnoj žalbi, to sve može da se uklopi u tačku 10. istog člana. Zašto nije dobro što ovo radite? Iz jednog prostog razloga, što znate i sami da Evropski sud za ljudska prava i Savet Evrope imaju veliki problem kako da nateraju Veliku Britaniju da poštuje njihove odluke, pošto Engleze baš briga za odluke Evropskog suda za ljudska prava. Slična je situacija i sa Ukrajinom, Rusijom itd. Pitanje je ko ceni te odluke uopšte i da li one imaju neku svoju težinu? Dalje, ovde ste zaboravili jednu stvar, u tom postupku pred Evropskim sudom za ljudska prava naš čovek tuži našu državu, a našu državu zastupa agent, a u parnicama gde se javljaju dve stranke, Pera i Đoka, ni jedan nije u Evropskom sudu za ljudska prava zastupljen. Ali, šta to vas briga, vi ste morali da ubacite Evropski sud za ljudska prava, da bi opravdali apanažu, jer navodno cenite neke stvari. Da vam sad ne pominjem Evropski sud za ljudska prava, o tome ću vam sutra malo više pričati, kada se budete zaklinjali u restituciju, i to ste prevarili, ni to tamo ne važi, ne važi uopšte. Što se tiče naše odluke Ustavnog suda po ustavnoj žalbi, u obrazloženju piše kako se otklanjaju neki nedostaci. Ali, postavlja se pitanje – ako se konstatuje povreda nekog ljudskog prava, kakve to veze ima na neki imovinski spor? Vi ste ovako dali ovu formulaciju, okruglo pa na ćoše. Čovek dobije odluku Ustavnog suda i odmah traži ponavljanje postupka. Vi ste praktično dali tu mogućnost, jer sve je stvar procene suda. Još jedna rečenica, gospodine Novakoviću. Malo pre smo imali prilike da čujemo, očigledno čovek želi da bude sudija, a greškom je advokat, pa princip ravnopravnosti mora da bude u zakonu, a ne u mogućnosti da Vrhovni sud diskreciono ceni da li će nekome da dozvoli reviziju ili ne.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Miković Srđan.
Smatram da je dobro rešenje iz Predloga zakona, jer u svakom slučaju postupak koji je odlukom suda pravosnažno okončan treba da može da se po predlogu stranke ponovi, ako je Ustavni sud u postupku po ustavnoj žalbi utvrdio povredu ili uskraćivanje ljudskog ili manjinskog prava i slobode zajamčene Ustavom u parničnom postupku, a to je moglo da bude od uticaja na donošenje povoljnije odluke. Ne bi se složio sa predlagačem amandmana da se to briše, mislim da se ovim više doprinosi zaštiti naših građana, znači potpunijoj zaštiti naših građana. Zato smatram da je Predlog zakona dobar.
Hvala. Gospodin Čikiriz Mirko ima reč.
Naravno da ne treba brisati ovu odredbu iz Predloga zakona, ona je vezana i za prethodni član, tačku 11) i za odluku Evropskog suda za ljudska prava. Mi smo svedoci, ovde se kolega Petar Jojić, koga sam pre neki dan nazvao istinskim evropejcem, jer se i danas poziva i na francusko zakonodavstvo, i na nemačko zakonodavsko, i na italijansko, austrijsko, itd. Ona su uglavnom bila uzor i tradicionalnom srpskom zakonodavstvu kod izrade srpskog građanskog zakonika, koji je pravljen po ugledu na austrijski i nemački građanski zakonik. Sigurno je da i danas, u eri poštovanja ljudskih prava koja su na najvišem nivou uprave u zemljama Evropske unije, da poštovanje ljudskih prava treba ugraditi i u naš pravni sistem. Sigurno da su ljudska prava u odnosu na istoriju ljudskog roda upravo u zemljama Evropske unije danas na najvišem nivou. Ona, nažalost, nisu na takvom nivou ni u Ukrajini, ni u Rusiji, ni u Belorusiji. Bez obzira što bismo mi želeli da jesu, nisu nam ni njihova zakonodavstva uzor, ne samo nama, ne samo kolegi Petru Jojiću, nego čini mi se i nikome u svetu. Ali svi oni koji se ogreše o poštovanje ljudskih prava, u onom momentu kada njihova lična ljudska prava budu ugrožena, i te kako se pozivaju na odredbe o zaštiti njihovih ličnih prava. To je najčešće slučaj kad onaj koji je teško kršio ljudska prava sam bude procesuiran i onda vidite sve ono čime se nekad hvalio, znači kršenjem ljudskih prava, sada on najbolje oseća na svojoj koži, i onda se poziva i te kako i proučava ljudska prava. Zbog toga mislim da, ako Ustavni sud kod nas ima ulogu koju ima, iako u postupku po ustavnoj žalbi utvrdi da je povređeno ili uskraćeno neko ljudsko ili manjinsko pravo, ili sloboda zajamčena Ustavom u parničnom postupku, sigurno je da onda takva odredba mora da bude uneta u ovaj zakon i da mora da se ispusti.
Na član 468. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Reč ima gospodin Palalić.
Poštovani predsedavajući, gospođo Malović, ovo je jedna od najvažnijih primedbi koje je poslanički klub Demokratske stranke Srbije istakao na ovaj predlog zakona. Radi se o sporovima male vrednosti. Upravo način na koji ste vi definisali krajnji iznos, koji se definiše kao spor male vrednosti, govori o problemima koji će nastati u praksi prilikom primene ovog zakona. Prvo, visina vrednosti spora je zaista previsoko postavljena. Kada se uzme u obzir stanje u kom se nalazi veći broj građana koji potražuju i koji imaju sporove koje vode protiv drugih lica koja imaju potraživanja, tada se uzme struktura predmeta u velikom broju sudova, pogotovu u manjim sredinama, videće se da je najveći broj predmeta označen, a još ovde imamo i nesporni deo kao visina vrednosti spora ispod 3.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Šta je ključan problem? Ključan je problem, ne govorim sada o nekoj perspektivi, da bog da da Srbija bude bogato društvo i da građani imaju mnogo veća primanja, i u krajnjoj liniji iz svog tog nekog društvenog aktivizma i društvenog života i odnosa u jednom bogatom društvu, sigurno se javljaju sporovi koji će imati višu vrednost itd. U ovom slučaju, u dve trećine Srbije, u najvećem broju predmeta u sudovima biće to sporovi male vrednosti. Opšti parnični postupak, o kome raspravljamo već treći dan, on će biti primenjen u jako malom broju slučajeva, većinom u velikim gradovima, tamo gde nisu privredni sporovii to gde je drugo lice preduzetnik. Vrlo mali broj sporova gde su dva fizička lica u sporu će biti ove vrednosti. U ovom slučaju je to negde preko 300.000 dinara. U malim mestima, od Malog Iđoša u Vojvodini do Bujanovca, koliko sporova u sudovima ima? Tu se pojavljuje problem šta su to sporovi male vrednosti i kakav je tu postupak. To je ključna priča. Znači, dominantno će biti, po mišljenju DSS, to sporovi male vrednosti u kojima će se primenjivati parnični postupak, ali ti sporovi, pogotovo po pitanju pravnih lekova, imaju jedan ozbiljan problem. Tu se pokazuje namera predlagača zakona da u što većoj meri suzi mogućnost postojanja pravnih lekova i da se postupak maksimalno ubrza, nažalost, na uštrb stranaka u postupku. Kada su u pitanju sporovi male vrednosti, po pitanju izjavljivanja žalbe, mi odve nemamo mogućnost da pobijamo prvostepenu presudu zbog pogrešnog i nepotpunog utvrđenog činjeničnog stanja. To ima svoje posledice i na vanredne pravne lekove. Koleginica Milica Radović je govorila o reviziji, a ona faktički ne postoji, ona se uvodi ovde kao vanredni pravni lek, ali je u primeni 100.000 evra vrednost spora. Vi onemogućavate izjavu revizije, to treba ovde da se kaže. Spor od 100.000 evra da se vodi u mestima od 20-30-40 stanovnika. Voleo bih da kolege koje dolaze iz tih mesta kažu da li su čuli da postoji takav spor. Pošto ne možete da pobijate prvostepenu presudu zbog nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, a revizija je faktički nemoguća, da vidimo kakav je realan status i zahteva za ponavljanje postupka. Opet gledamo statistiku i strukturu izjavljenih zahteva za ponavljanje postupka i koji su to razlozi zbog kojih se taj vanredni pravni lek najčešće izjavljuje. Ovde ima kolega advokata i pravnika koji su imali priliku da pišu ovaj vanredni pravni lek. To je najčešće kako je predviđeno ovde u tački 10, a sve ostalo su minimalni slučajevi da sud toliko pogreši, da ne bude propisno sastavljen, da zasnuje odluku na lažnom iskazu. To su promili koji se dešavaju u praksi, a zbog kojih se izjavljuje zahtev za ponavljanje postupka. Znači, kada stranka sazna za nove činjenice ili stekne mogućnost da upotrebi nove dokaze na osnovu kojih bi za stranku mogla da bude doneta povoljnija odluka, da su te činjenice ili dokazi bili upotrebljeni u ranijem postupku. U ovoj situaciji je stranka onemogućena da izjavi zahtev za ponavljanje postupka. Znači, opšti parnični postupak, kako je ovde predviđeno, biće primenjen u jako malom broju slučajeva, dominiraće sporovi male vrednosti, neće moći da se pobija presuda zbog nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja, realno neće moći da se izjavi revizija, jer takvi sporovi su skoro nemogući, nepostojeći u Srbiji i, nadasve, onemogućiće se uspeh sa izjavom još jedinog preostalog vanrednog pravnog leka, a to je zahtev za ponavljanje postupka. Ovde želimo da upoznamo i Skupštinu i javnost da će se građanima faktički onemogućiti, bez obzira što je propisano, izjavljivanje vanrednih pravnih lekova zbog ovako određene visine vrednosti spora, na osnovu koje se utvrđuju sporovi male vrednosti. To je ključni cilj i ključna namera zakonodavca, koja se vidi kod izjave revizije i kod ovog instituta, da se sve ubrza, da se stvar što je moguće pre završi, da se svede minimalna mogućnost za izjavu vanrednih pravnih lekova i redovnih pravnih lekova, u ovom slučaju žalbe, jer dešava se da sud pogreši kod primene materijalnog prava, ali najčešće se presude ukidaju zbog pogrešnog utvrđenog činjeničnog stanja. Ovde je to onemogućeno. Vi ste ceo parnični postupak sveli na sporove male vrednosti, realno govorim, u praksi. To se neće dobro završiti, građani su uskraćeni na pristup pravdi, uskraćeni su da se u postupku koji se vodi pred sudom utvrde pravilne činjenice i da se na osnovu njih donese presuda, jer ne možemo da mislimo da je prvostepeni sud sveznajući. Zašto postoji viši sud, da preispita presudu i kada se pogreši kod utvrđivanja činjeničnog stanja, ovde ima niz instituta o kojima smo pričali u amandmanima, koji će, nažalost, dovesti do toga da se to desi kod izvođenja dokaznog postupka. Da ne govorim da je ovaj postupak skraćen, da se ne dostavlja odgovor na tužbu, da se sve završava na jednom ročištu. Jako loše ste ovo odradili. Mi smo predložili da se snizi taj iznos na vrednost od 500 evra u dinarskoj protivvrednosti, da se da mogućnost da se u malim mestima primeni institut opšteg parničnog postupka, da se izjavljuju žalbe i da se realno koriste vanredni pravni lekovi. Ovo je velika greška i ovo će debelo unazadi ovaj parnični postupak. Hvala.
Hvala vama. Na član 468. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 470. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 475. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 476. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Gospođo Radović, izvolite.
Hvala. Ovaj amandman proizilazi iz amandmana koji smo podneli na član 468, tačnije na sporove male vrednosti. Zaista želimo da ukažemo na problem koji je prisutan i koji će biti prisutan u našem parničnom postupku kada ova rešenja zažive. Opet pominjem da je vrlo važno i pohvalno sa jedne strane težite ekonomičnijem i efikasnijem postupku, ali nikako na uštrb prava stranaka u postupku i nikako na uštrb istine koja mora da bude prioritet u parničnom postupku, naravno ne samo u parnično-krivičnom, jer smo rekli šta smo imali onog trenutka kada smo raspravljali o tome, ali neću ponovo da se vraćam na tu temu. Smatram da istina ovde mora da bude prioritet, a da predlagač zakona istinu nije svrstao u svoje, odnosno na vrh onih prioriteta koje je trebalo da postavi kao takve. Primer upravo za tako nešto jesu sporovi male vrednosti. Podsetiću i dopuniću ono što je rekao moj kolega da su sporovi male vrednosti sporovi koji su izuzetno kratki, gde ne postoji pripremno ročište, gde se tužba tuženom ne dostavlja na odgovor, gde se svi dokazi izvode do zaključenja prvog ročišta za glavnu raspravu, gde se faktički odmah po zaključenju glavne rasprave presuda i objavljuje. Ono što je najvažnije, u žalbi na tu presudu nije dozvoljeno da se iznesu nove činjenice, odnosno da se predlože novi dokazi i zbog toga smatramo da će prava građana biti i te kako ugrožena ovakvim regulisanjem, zato što će, ponavljam, biti procentualno najzastupljeniji sporovi u našem parničnom postupku i da faktički parnični postupak u najvećem broju slučajeva će se upravo svesti na sporove male vrednosti. Kao i kod revizijekada sam objašnjavala, mislim da predlagač zakona nije krenuo od realnog života, a realan život u Srbiji kaže da 1/5 građana živi dobro, a da 4/5 građana bukvalno preživljava. Zbog toga ove parametre o kojima neću naširoko da govorim je predlagač morao da uzme u obzir i da prosto realan život uvrsti u ono što je ovaj predlog zakona kako bi on bio uopšte i primenljiv, a kasnije i prihvatljiv. Smatramo, i zašto ovoliko puta prosto ukazujemo na ove probleme, smatramo da stvarno nije dobro regulisana vrednost spora ni kod revizije ni kod spora male vrednosti i da je to zaista neophodno promeniti. Ne tražimo da naš amandman bude usvojen. Videli smo da i predlagači određenih amandmana dolaze iz vladajuće koalicije i da oni takođe izlaze sa istim zahtevima i mislim da je neophodno da o ovome još jedanput razmislite. Hvala vam.
Na član 479. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala gospodine potpredsedniče. Jako mi je žao što u pripremi i izradi predloga ovog zakona nisu učestvovali ljudi koji imaju bogato sudsko iskustvo i sudsku praksu. Među njima žalosno je što nije bio angažovan prof. dr Veroljub Rajović, čuveni i legendardni profesor na Pravnom fakultetu koji je isključivo 40 godina predavao procesno pravo. Žao mi je što nisu uvažene primedbe i uglednom advokata Besarić Jove iz Beograda, koji su ukazali prilikom stručne javne rasprave da ovaj predlog zakona treba da se poboljša i da bude bolji. Gospođo Malović, mi ne znamo danas u Srbiji koliko imamo sudija. U odnosu na Englesku i Nemačku trebalo bi da uporedimo. Nemačka je veća nekih 10 puta, toliko skoro i Engleska. Koliko mi imamo sudija danas, bez obzira na izbor i reizbor, koliko imamo sudija, a koliko proporcionalno ove druge države? Imate još jedan problem, jednu nelogičnost, da će ovo postati besmislica u našem zakonu, a to je disciplinska odgovornost sudija. Govorili ste ovde pre neki dan da je prvi put uneta odredba o disciplinskoj odgovornost sudije. Podnosi se disciplinska prijava. O toj disciplinskoj prijavi odlučuje disciplinski sudija, ali nema prava stranka da učestvuje u postupku koja je podnela disciplinsku prijavu, čak nema pravo žalbe. Ovo je zaista besmislica ako se pogleda sa formalno-pravnog aspekta, jer ako je stranka podnela disciplinsku prijavu njoj je onemogućeno da učestvuje u postupku utvrđivanja da li je sudija pogrešio ili nije, da li je prekoračio svoja ovlašćenja, nema pravo na žalbu, a Ustav u članu 32. stav 36. propisuje upravo da svako ima pravo žalbe. Ovde su veliki nedostaci, pa predlažem upravo da se ovo razmotri, a očekujemo da će ovo biti jedna podloga za neki novi budući zakon o parničnom postupku.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 480. Reč ima ministar gospođa Malović.
U ime Vlade Republike Srbije prihvatam ovaj amandman, pošto smatram da je definicija koja je data u amandmanu mnogo preciznija i mnogo bolja nego što se nalazi u predlogu zakona.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 483. Reč ima ministar gospođa Malović.
Takođe i ovaj amandman prihvatam u ime Vlade Republike Srbije pošto smatram da se ovim amandmanom preciznije uređuju mogućnosti opozive radnje zastupnika stranke u privrednom sporu.
Na član 484. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Srđan Miković i Vlatko Ratković i zajedno narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 485. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da.)
Predložio sam u članu 485. reči: "dinarsku protivvrednost od 300.000 evra" da se zamene rečima: "dinarska protivvrednost od 100.000 evra", u privrednim sporovima da granična vrednost za reviziju bude niža od onoga što je u Predlogu zakona. Tvrdim da postoje razlozi i za i protiv. Ovaj amandman praktično je i podnet da bi ovde otvorili na plenumu raspravu i na odboru raspravu o opravdanosti ili eventualno nekoj korekciji same vrednosti koja je predviđena Predlogom zakona.
Na član 485. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da.)
Kada su u pitanju privredni sporovi naša poslanička grupa uložila je amandman smatrajući da je apsolutno nerealno da se vrednost spora u kome može da se izjavi revizija podigne ovako visoko, na 300.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, a vidimo da su i kolege iz vladajuće većine uočile taj problem. Naravno, sada su tu prosto diskusije oko toga koja to zaista vrednost treba da bude, ali verujem da je i ministarstvo svesno problema koji će se pojaviti kada su u pitanju privredni sporovi, faktički onemogućiti izjave revizije. Ovo je poslednji amandman o kome će naša poslanička grupa govoriti. Zaista smo uložili značajan broj amandmana i ministarstvo je prihvatilo i ovom prilikom se zahvaljujemo na prihvaćenim amandmanima, ali ove suštinske amandmane koji će poremetiti ceo postupak i faktički dobra rešenja koja se nalazi u opštem parničnom postupku, neće biti realno primenjena zbog primene rešenja iz onog dela koji se odnosi na sporove male vrednosti. Bila je prilika kroz još jedanbroj naših amandmana da se Predlog zakona popravi. Ovako ostaje utisak da bez obzira na usvojene amandmane realna parnica, realan život, realno ono što će se događati u praksi će derogirati niz rešenja koja smo ovde imali prilike da raspravljamo u delu o opštem parničnom postupku na uštrb ubrzavanja. Nije to suština, uporno smo i ja i moje kolege kroz našu diskusiju o tome pokušali da ukažemo. Nije stvar u tome da neko izađe oštećen iz parnice, a da sudija kaže da je rešio predmet i da još zato što nije bio u problemu da mu se protiv presude izjavi žalba kojom se pobija zbog nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja presuda bude oborena. Nije to suština. Suština je da se jedan realan događaj koji je izazvao spor između stranaka na pravičan način reši. To nije moguće bez svestranog pretresanja na ročištu, bez izvođenja svih dokaza i naravno preispitivanja presuda od strane viših sudova. Vi ste to sve pokušali da stavite po strani, opterećeni verovatno iskustvom i problemima koji postoje u parnicama, a to je zbog dužine trajanja postupka. Nemojte da taj pritisak, koji vrše s pravom građani zato što im parnice dugo traju, pritisak koji na nas vrše razne međunarodne institucije, bude preovlađujući i bude ključan motiv u usvajanju ovakvog jednog zakona. Ova parnica treba da dovede do pravde i do pravičnog rešenja, gde neće neko izaći oštećen, nezadovoljan i kome će država biti krivac za sve. Uvek ima i nezadovoljnih, ali ova parnica treba da dovede da svako ko iz nje izađe shvati da je učinio sve što je mogao da zaštiti svoje interese, da mu je država to omogućila, ali da jednostavno dobio spor zato što su prevagnule činjenice i prevagnulo je pravo i prevagnulo je pravično suđenje. Na žalost ovakav parnični postupak to neće omogućiti.
Na član 487. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 508. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Za reč se ne javlja niko. Reč ima ministar, gospođa Malović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, zahvaljujem se svim poslanicima koji su diskutovali u raspravi u načelu i u raspravi u pojedinosti. Zahvaljujem se i onim narodnim poslanicima koji su predložili amandmane u cilju poboljšanja ovog teksta zakona i u tom cilju da imamo jedan parnični postupak koji će odgovarati građanima Srbije, da bi što brže dolazili do pravde. Ja ću sada na kraju rasprave u pojedinostima podsetiti na najvažnije novine koje predviđa ovaj Predlog zakona o parničnom postupku, a o kojima je bilo reči tokom ovih nekoliko rasprave, kao što sam rekla i u načelu i u pojedinostima. Ovaj predlog zakona propisuje da stranke imaju pravo na zakonitu, jednaku i pravičnu zaštitu svojih prava, a sud nema pravo da odbije donošenje odluke o pravnoj stvari za koju je nadležan. Zatim, načelo dispozicije stranaka afirmisano, tako da ostvareno pravo stranka na poravnanju u toku celog postupka, što prema sadašnjem zakonu, koji je još uvek na snazi nije slučaj sve do pravosnažnosti, kao i pravo tužioca da povuče tužbu, takođe do pravosnažnosti. Sud je obavezan da uzme u obzir samo one činjenice koje su stranke predložili, u vezi kojih se izvode dokazi, dok je sud arbitar koji ceni na osnovu zakonitih pravila. Kao što sam isticala tokom ovih nekoliko dana mislim da ćemo na ovaj način doprineti tome da imamo tranziciju i pravosudnim postupcima i da se ne desi da sud još uvek postupa kao što je postupao u vreme kada smo imali jedno drugačije društveno uređenje, i kada je sud služi za to da štiti društvenu svojinu. Posebna pažnja je posvećena načelu suđenja u razumnom roku. U tom smislu je predviđeno da sud već na početku parničnog postupka, zajedno sa parničnim strankama bude dužan da odredi vremenski okvir za preduzimanje određenih parničnih radnji, čime se odgovornost za suđenje u razumnom roku deli između suda i parničnih stranaka. Istaknuta je dužnost savesnog parničenja i procesne discipline. U tom smislu stranke su dužne da postupaju savesno, a sud ima pravo i obavezu da spreči i kazni svaku zloupotrebu procesnih ovlašćenja. Uvedena je posebna nadležnost u sporovima za zaštitu prava potrošača, a prema prebivalištu potrošača ovakva intervencija je bila nužna, jer je direktivama EU naložena posebna zaštita potrošača. Precizirane su odredbe koje se odnose na isključenje i izuzeće sudija, tako što su definisani rokovi, sadržina zahteva za izuzeće, isključenja u cilju sprečavanja zloupotreba ovog instituta. U pogledu ovih oredbi posebno je poklonjena pažnja i u raspravi u ovom uvaženom domu videli smo da je na žalost u praksi bilo slučajeva da su se ovi instituti veoma često zloupotrebljavali. Ja sam duboko uverena da ovim odredbama koje sadrži ovaj predlog zakona će se onemogućiti u jednom delu i sprečiti mogućnost takvih zloupotreba. Zatim, predviđeno je da u postupku stranka može da učestvuje samostalno i preko svog punomoćnika, koji može biti isključivo advokat. Na taj način omogućava se dosledno sprovođenje ustavne odredbe prema kojoj pravnu pomoć može pružati samo advokatura. Predloženo rešenje garantuje dignitet postupka i samog suda, kao i pravičnu, zakonitu, efikasnu zaštitu prava stranaka, a u krajnjoj liniji i ekonomičnost samog postupka. Pored toga stranku u svakom slučaju mora da zastupa advokat u postupku po pravnim lekovima. Ove odredbe treba sagledavati i u okviru odredaba Zakona o advokaturi. U maju mesecu smo imali to zadovoljstvo da raspravljamo o tim odredbama i na moje zadovoljstvo te odredbe su sada primenjene i svakako mislim da će doprineti afirmisanju časne profesije advokature, jer reforme pravosuđa nema ukoliko se ne izvrši reforma i u samoj advokaturi. U skladu sa razvojem savremenih tehnologija i odgovarajuće prakse u evropskim i drugim razvijenim zemljama, prateći domaće iskustvo u primeni elektronske komunikacije, predviđena je veća primena informativnih tehnologija u parničnom postupku, što je mogućnost upućivanja podnesaka u elektronskom obliku. U tom smislu i zapisnici se mogu sačiniti na osnovu tonskog i optičkog zapisa, ako u sudu postoje tehničke mogućnosti. Odmah mogu da vam kažem da Ministarstvo pravde posebnu pažnju poklanja tome, pošto je naša obaveza da stvorimo nesmetane uslove za rad pravosudnih organa i sudova i tužilaštava, a to je predmet naše pažnje i gde god je to moguće sve više uvodimo informacione tehnologije i ove mogućnosti. Takođe zadovoljstvo mi je da vam kažem da npr. program za automatsko vođenje predmeta je uveden u sve osnovne sudove. Prema našim statistikama do sada ima oko 140.000 lica koja su posetila veb stranicu, tako da i to je način koji će se doprineti još većoj transparentnosti, ali i efikasnosti postupka. Zatim sud i stranke su dužni da se pridržavaju utvrđenog vremenskog okvira za preduzimanje parnih radnji, a ročište može da se odloži samo izuzetno i to zbog izvođenja dokaza ili sprečenosti sudije. U slučaju da se ročište odloži sud mora da utvrdi novi vremenski okvir za sprovođenje postupka. Na ovaj način se doprinosi, kao što sam rekla i ekonomičnosti i efikasnosti postupka. Jedna od najvažnijih novina koju sadrži Predlog zakona odnosi se na dostavljanje pismena, budući da je postojeće zakonsko rešenje ne omogućuje efikasno vođenje postupka. Četo je na osnovu ovakvih odredbi dolazilo do veoma velikog odugovlačenja postupka i kršenja prava na suđenje u razumnom roku. Predlogom zakona isključuje se mogućnost bezuspešnog dostavljanja, čime će se omogućiti nastavak postupka i značajno smanjiti trajanje parnice. Novinu predstavlja rešenje da stranke mogu neposredno jedna drugoj dostavljati podneske, pri čemu su dužne da dokaz o dostavljanju podnesu sudu. Zatim, propisane su kazne za nepoštovanje procesne discipline i to za vređanje u postupku, zloupotrebu procesnih ovlašćenja, ometanja preduzimanja parničnih radnji i dostavljanja pismena. Imajući u vidu da su prava parničnih stranaka priznata radi zaštite njihovih prava u postupku, nužno je propisati i sankcije za korišćenje ovih prava suprotno svrsi zbog kojeg su priznata, odnosno njihovu zloupotrebu. Zatim, stranke mogu angažovati veštake iz registra sudskih veštaka i predložiti njihov nalaze i mišljenje, pri čemu sud ceni sve dokaze i zaključuje u skladu sa pravilom o teretu dokazivanje. Takođe ove odredbe treba sagledavati i u okviru novog Zakona o veštacima, koji je još prošle godine stupio na snagu i 1. jula ove godine izvršen reizbor svih veštaka, tako da kompletan spisak veštaka sada se može naći na internet stranici Ministarstva pravde i naravno na internet stranici sudova gde su se oni prijavili. Propisana je obaveza da sud zajedno sa strankama na pripremnom ročištu utvrdi koje su sve činjenice sporne i odredi dokaze koji treba da se izvedu. Sud po pravilu zakazuje samo jedno ročište za glavnu raspravu, kao što sam rekla, ako oceni da je to nužno ona se može održati i više dana uzastopno ili u određenim razmacima u skladu sa utvrđenim vremenskim okvirom. U cilju jačanja procesne discipline vraćena je presuda zbog izostanka. Produžen je rok za izjavljivanje zahteva za ponavljanje postupka, kao najvažnijeg pravnog leka. Uvedena su dva nova posebna postupka. Postupak u potrošačkim sporovima i postupak za zaštitu kolektivnih prava i interesa građana. I na kraju predviđeno je da zakon stupi nasnagu 1. februara kako bi se svi relevantni učesnici u parničnom postupku upoznali sa njihovim odredbama. Još jednom vam se zahvaljujem svim onim poslanicima koji su učestvovali u raspravi kao što samrekla onima koji su uložili amandmane i nadam se da usvajanjem ovog predloga zakona ćemo parnični postupak učiniti što efikasnijim, s jedne strane. Sa druge strane da će građani Srbije moći brže da stvaraju svoja prava pred sudom. Zahvaljujem se.
Hvala vama. Pošto smo završili pretres o amandmanima zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati po Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim smo završili prepodnevni rad. Na osnovu člana 87. određujem pauzu, a popodne ćemo nastaviti sledećom tačkom dnevnog reda u 15,00 časova. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici nastavljamo rad u popodnevnom delu, pretresom u pojedinostima 4) tačke dnevnog reda – Predlog Zakona o zaštiti poslovne tajne Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam Narodnu skupštinu, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović povodom pretresa u pojedinostima 4) tačke dnevnog reda Predlog zakona o zaštiti poslovne tajne pozvala da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača Žarka Obradovića, ministra prosvete i nauke, prisustvuju i Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete i nauke, Branka Totić, direktorka Zavoda za intelektualnu svojinu i Mirela Bošković, pomoćnica direktora Zavoda za intelektualnu svojinu. Četvrta tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ZAŠTITI POSLOVNE TAJNE Primili ste amandmane koji su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Paunović-Milosavljević, Milica Vojić-Marković, Dragan Stevanović, Milan Dimitrijević, Donka Banović, Dejan Mirović, Vladan Jeremić, Nataša Jovanović, Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Lidija Dimitrijević, Arsen Đurić, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Vjerica Radeta, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz kaoi amandmane Odbora za nauku i tehnološki razvoj. Primili ste izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Stevanović. Pre nego što vam dam reč da podsetim da su ovlašćeni predstavnici, pored predsednika poslaničkih grupa za PUPS – Konstantin Arsenović, za poslaničku grupu SPS-JS – Miletić Mihajlović, za poslaničku grupu DSS – Jovan Palalić i za poslaničku grupu SRS – Dragan Stevanović, koji ima reč, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, tačno je da je prihvaćen amandman gospođe Gordane Paunović-Milosavljević i ne bih oko toga posebno nešto da dodajem, ali čini mi se da zaista ima potrebe da se prokomentariše ponovo ovaj član 1. zakona i da se načelno opet kaže nešto što bi u principu predstavljalo kontinuitet priče SRS iz načelne rasprave. Naše mišljenje jeste da to što ste pokušali da uradite sa ovim zakonom, da obezbedite pravnu zaštitu poslovne tajne zaista nećete do kraja uspeti ovakvim zakonom sa jedne strane, a sa druge strane, mislimo da je ovako definisan šturo, nejasno i kratko, bez obzira na činjenicu da ste prihvatili dobar broj amandmana SRS, neće obezbediti adekvatnu pravnu zaštitu i čini mi se da će biti dobar osnov da se pojedinci na koje se ovaj zakon odnosi, od pojedinaca do institucija, da će koristiti ovo da zloupotrebljavaju. Zašto to kažem? Kažem to zato što je zakon nastao ne zato što je država prepoznala potrebu da ovu oblast rešava i uređuje, ovo nastaje kao vaša, Vladina potreba da se dopadne nekom ko nas očajnički prezire. To je EU. Od političkog do ekonomskog života dokazi za tako nešto su i svakodnevni i postoje. To je nešto što više u Srbiji niko niti može niti želi da osporava. Svi protažiraju, rekao bih, i podržavaju ovakav stav. Ali, to nas ne oslobađa obaveze da pišemo dobre zakone, zakone koji će biti zdrav odgovor na određene stvari u državi i u vremenu u kome svi mi danas živimo. Ponavljam, SRS to tako doživljava. Šta je ovde sporno ministre?U obrazloženju zakona se navodi da ovu oblast tretira recimo Zakon o privrednim društvima. Kada otvorite Zakon o privrednim društvima vidite da je poslovna tajna regulisana kroz tri člana. Ministre, tvrdim da to na šta se odnosi poslovna tajna u okviru Zakona o privrednim društvima, da je jasnije definisano nego što je zakon o zaštiti poslovne tajne sve to definisao. Valjda je bilo normalno ili da su odnosi u vlasti, u institucijama kako treba, prvo bismo usvojili zakon o zaštiti poslovne tajne, a onda bi se ono što se odnosi na poslovnu tajnu u Zakonu o privrednim društvima upodobljavalo i usklađivalo sa zakonom o zaštiti poslovne tajne. Kod nas je sve to naopako. Zato što je sve naopako, jer je naopak politički put kojim idemo, onda dobijete član 1. kakav imamo mi u ovom zakonu. To pitanje postavio sam u ime SRS u načelnoj raspravi. Zaista me interesuje ministre ko će oivičiti koji akt, koji dokument na osnovu ovog zakona, čime će se oivičiti šta su to finansijski ekonomski podaci koji predstavljaju poslovnu tajnu? O Zakonu o privrednim društvima čak stoji šta ne može biti poslovna tajna. Iako uopšteno ali, stoji u jednoj tački šta ne može biti poslovna tajna po tom zakonu. U ovom zakonu nema ni toga. Mi smatramo da ste možda trebali u ovom članu ili u nekom drugom članu da kažete bar šta ne može da se tretira poslovnom tajnom, ili da ovlastite nekoga da kroz podzakonski akt ili neku drugu aktivnost definiše šta to privredna društva, pravna lica neće moći da tretiraju kao poslovnu tajnu. Ono što je za SRS sporno, a imajući iskustva sa javnim sektorom kojim upravlja ova država, mi ne smatramo da su na osnovu ovako lošeg zakona, nezaštićeni oni koji će se pozivati na ovaj zakon. Smatramo da će, naročito u javnom sektoru, doći do zloupotreba i pozivanja na ovaj zakon i vi to dobro znate da je tako. Zato, što je tamo korupcija, nesavesno, neodgovorno, ovako ili onako poslovanje. Čak i u privredi imate činjenicu da ne žele učesnici u privrednom životu da budu skloni tim dobrim poslovnim običajima ili principima korporativnog upravljanja. Imate kompanije koje izađu na berzu, pa ne žele da izjavljuju podatke o sebi, iako su dužne i obavezne da to urade, pa opet neće. SRS smatra da ćete ovako uopštenim stavom, uopštenim članom 1. stvoriti prostor da učesnici u privrednom životu ili uopšte oni koji mogu da imaju poslovnu tajnu u okviru svog funkcionisanja, mislim da ćete ima dati mogućnost za određene zloupotrebe. Nije dovoljno pozvati se na zakonodavstvo. Na zakonodavstvo koje čak iako su uopšteni neki deklarativni, da kažem, dokument, više su u svom dokumentu u jednom članu napisali nego predlagač ovog zakona u celom zakonu. Vi se ovde pozivate na tu Parisku konvenciju, njen član 10. bis, evo ja ga ima ispred sebe u četiri ili tri stava tu piše više nego u celom ovom zakonu. Bar su stvari konkretnije, zna se našta se odnosi. Tu se kaže - zemlje unije, mi nismo članica unije, niti ćemo nekada biti,i bilo bi dobro da se na ovo ne pozivate, a ima pameti i znanja u Srbiji da se ovo odradi kako treba, obavezuju se da osiguraju pripadnicima unije, ne znam šta tu nas obavezuje, stvarnu zaštitu protiv nelojalne konkurencije. Zamislite, koliko je to i na kom nivou je konkurencija položaja nelojalna konkurencija u Srbiji. Imate gospodine ministre nešto što je vezano za poslovnu tajnu. Godine 2003. desila se jedna provalna krađa, mislim da ona epilog do dana današnjeg nije dobila. Ukradeni su podaci iz jednog ekonomskog biroa, za preko 100 srpskih kompanija koje je očekivao proces privatizacije. Mi govorimo o nelojalnoj ili lojalnoj konkurenciji u Srbiji. Proces privatizacije je sproveden, kako je sproveden, za ovo do dana današnjeg izgleda da niko nije odgovarao. A, šta se sve u tom kontekstu dešavalo u Srbiji kroz postupak privatizacije, bogami, svi ste svedoci i svi znate. Znate, deklarativno se na nešto pozivamo što zaista nismo u stanju da obezbedimo, lojalnu konkurenciju i ne postoji politička volja da se to ispravi i promeni. Kaže - akt nelojalne konkurencije predstavlja svaki akt konkurencije koji je suprotan poštenim običajima u industriji i trgovini. Da li je ova država institucionalno spremna to da obezbedi? Nije. Kakva će biti primena zakona, možemo samo da pretpostavimo. Naročito, treba zabraniti bilo kakva dela koji prema svojoj prirodi mogu stvoriti zabunu, ma kojim sredstvom, sa preduzećem, proizvodima, industrijskom odnosno trgovinskom delatnošću jednog konkurenta. Ova država nije u stanju to da obezbedi, zato je vaša obaveza bila da napišete zakon, koji će jasno da povuče linije i da da jasne odrednice i amandmane koje ste prihvatili kod SRS, pokazuju da je delimično za tako nešto i bilo sluha, a to znači da je zakon mogao potpuno drugačije, mnogo preciznije i konkretnije da se napiše, a ne da bude ovako uopšten i da po svojoj suštini ili u skladu sa praksom koju imamo do sada, onog trenutka kad prođe skupštinsku proceduru da ode u fioku i da to tako stoji, i da vi vašu evropsku agendu osvetlite, evo smo još jedan evropski zakon usvojili, to što se država rastura i propada, to što nemamo posla, a hoćemo da čuvamo poslovnu tajnu, to očigledno nikoga nije briga. Zato, smatramo da ste i za preostala tri ili četiri amandmana, imali dovoljno argumenata da prihvatite. Mi ćemo pokušati u nastavku rasprave da ubedimo, iako smatramo i da oni neće moći da obezbede adekvatnu primenu ovog zakona, niti će ona dati pozitivne efekte u praksi i u životu u Srbiji. Hvala.
Devet minuta iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SRS. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram da kažem da je DSS podnela pet amandmana, shodno, dobro u praksi kako bi ovaj zakon definisao, ovog ministra, nijedan nije usvojen. Toliko sad o nečem malo drugačijem. Počeću od jedne činjenice koja je jedina očigledno, po kojoj je predlagač zakona i DSS potpuno saglasni. Dakle, zakon je potreban, ova oblast mora da bude regulisana, ako je posustaloj srpskoj privredi uopšte moguće pomoći na ovakav način, jer ona nema šanse da bude konkurentna nekoj drugoj privredi koja za neke poslovne tajne koje mogu da budu komercijalne, kako voli da kaže predlagač zakona, može da obezbedi komercijalna sredstva. Dakle, lojalnost koju ovde niko ne pominje, niti se u zakonu pominje, niti je u društvenoj atmosferi nešto što je priznato i očigledno nije potrebno ni pominjati. Zakon je potreban, mi smo potpuno saglasni sa tim, pozivamo se ponovo na ovu priču o"Vikiliksu", ali očigledno predlagač zakona i DSS potpuno različite koncepte imaju kada je ovaj zakon u pitanju. Smatramo da su problemi vezani za zaštitu poslovne tajne, i te kako proistekli iz opšte atmosfere u Srbiji, kojoj ste vi kumovali i ova vlast dovela do toga da pojam kao što je lojalnost više ne postoji, nikoga ne prepoznaje, ne zna šta znači. Predlog koji je pred nama apsolutno neće doprineti poboljšanju situacije u ovoj oblasti, neće zato što je zakon potpuno prazan, on nema više rupe u zakonu, kako naš narod voli da kaže nego ima tunele u zakonu. Kroz te tunele, očigledno neko treba da se provuče, kroz te tunele neko treba da prođe, a da se ne očešu o njih, očigledno, su u pitanju veliki igrači, kroz ruke su se provlačili mali igrači, kroz tunele se veliki igrači kojima je ovaj zakon namenjen treba da se provuku. Velikih igrača u Srbiji nema o tome smo čitali sa ove liste pet stotina, znači, veliki igrači treba da dođu negde sa strane. Primer svega ovog što sam rekla je fantastičan Zakon o javnim nabavkama koji u Srbiji važi i taj zakon koji je trebao da spreči korupcije postao glavni zamajac i glavni faktor korupcije u državi. Jedan zakon kao što je pred nama Predlog zakona, koji treba zapravo da reguliše oblast poslovne tajne će doprineti tome da se ova oblast nikada ne reši. Ali, prosto, moram da konstatujem da bilo ko u ovoj zemlji, od ove vlade koja izveštaje njenih ministara, koji svoje izveštaje ne podnose ovde pred poslanicima i pred Skupštinom, nego ih podnose u nekim stranim ambasadama. Da li iko očekuje dakle, da ta Vlada pred ovaj parlament donese Predlog zakona koji treba da štiti interese ove zemlje. Ne očekuje. Zakon je pun nekih opštih mesta, a opšte mesto nikada ne prate dobar zakon. Kad imate ta opšta mesta i kad opšta mesta, za mene znače jedno, a za vas drugo, od dobrog zakona nema ni reči ni slova. Evo jednog primera dobrih poslovnih običaja. Bivši ministar Slobodan Milosavljević je u svojim zakonima često koristio dobre poslovne običaje kao termin koji nešto treba da predstavljaju u pravnom aktu koji se zove zakona. Dakle, na jednostavnom primeru ću da vam pokažem da to što vi zovete dobrim poslovnim običajem ne mora da bude za sve nas isto tako. Evo jedan od poslednjih primera je da li je za vas, gospodine ministre, dobar poslovni običaj da ministar Marković, vaš kolega u Vladi, vas u medijima prozove da ste direktno krivi za štrajk u Bujanovcu, a da vi ovde u Skupštini o tome ne znate ništa i odgovarate pred nama poslanicima, kada vas o tome pitamo.Možda premijer smatra da je to dobar poslovni običaj, jer se ne oglašava tim povodom, ali za nas iz DSS to je jedan neozbiljan i zaista ružan način da se problemi rešavaju, umesto da se reše tamo gde im je mesto. u Vladi, rešavaju preko medija. Zato, kada se takav termin koristi u zakonu, dobri poslovni običaji, onda on neće pomoći dobrom razumevanju zakona, nego će zapravo biti još jedna rupa kojupomenuh u prvoj rečenici. Na član 4. podnela sam amandman. Pre svega da objasnim, njegov naslov je pojam poslovne tajne i uslovi zaštite. Vi ste tu definisali šta je za vas poslovna tajna. Kažete - poslovnom tajnom, u smislu ovog zakona, smatra se bilo koja informacija koja ima ili može imati komercijalnu vrednost i dalje nabrajate šta je to što vi smatrate poslovnom tajnom, širite tu definiciju. Mi smo smatrali da je ovde potrebno da se posle ovog komercijalnog unese i reči "naučnu i bezbednosnu vrednost", mora da ima nešto da bi bila poslovna tajna upravo zato što mislimo da je vaša definicija na način na koji ste vi ovde dali jako loša. Zašto to kažem? Pozvaću se na ljude koji se bave ovom oblašću, i pozvaću se na ljude koji se bave ovim predajući na fakultetima i koji kažu da se poslovna tajna ne može tretirati kao stvar dekreta bilo kog državnog organa, ona se mora definisati sistematski i nikada ne sme uključivati konflikte interesa. To je naročito izraženo u tranzicionim okolnostima, kada dolazi do čestog mešanja državnog i privatnog sektora, do privatizacije i do formiranja mešovitih preduzeća u kojima, sa jedne strane, postoji ekonomska i tržišna logika, a sa druge, postoji tradicija službenih tajni i službenog donošenja, naravno, pod znacima navoda, i službenog donošenja odluka koje su izvršne, a koje se tretiraju na nedemokratski i nedovoljno proziran način. Upravo je to problem sa definicijom koju ste vi dali. Sada vi, umesto da kažete nama da nije koncept koji mi predlažemo ono za šta se vi zalažete, u odgovoru koji pošaljete poslanicima kažete da ne prihvatate amandman iz razloga što se uvođenje naučne i bezbednosne vrednosti kao dodatnih kumulativnih elemenata, pored komercijalne vrednosti, pojam poslove tajne suštinski sužava. Kada dodajete, onda se nešto ne sužava nego se širi. Znam šta ste hteli da kažete, vi biste da to ostavimo da svako odlučuje šta je njegova poslovna tajna, ali onda je to nešto veliko šta je za tu firmu poslovna tajna. Ako vi ne dodate ove vrednosti onda će to što se sekretarice naše predsednice vozaju službenim automobilima predstavljati službenu tajnu. Ne može. Hvala vam.
Iskorišćeno je pet minuta i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem se, gospođo potpredsednice. Gospodine ministre, čini mi se da je postalo pravilo u ovoj vladi da kada postavite pitanje ili kada napišete neki amandman na jedan zakon obrazloženje za ne prihvatanje amandmana ili odgovor na postavljeno pitanje nemaju baš nekakvih dodirnih tačaka. Dakle, dijalog između zakonodavne vlasti i izvršne vlasti ne postoji. Posledice su vidljive – nikad veće siromaštvo, nikad veća obespravljenost, nikad veća neizvesnost u državi. U ovom amandmanu govorimo o pomoćnim medicinskim sredstvima, a ne o pomoćnim lekovitim sredstvima. Dakle, mi vama postavimo jedno pitanje, vi odgovarate drugo. Stičem utisak da niste ni pročitali ovaj amandman, jer da ste pročitali amandman ne biste odgovorili ovako. Pozivate se na Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima koji je jako loš zakon i koji je doneti pre nešto više od godinu dana, a koji je izazvao niz polemika u stručnoj javnosti. Sve to pravdate usklađivanjem domaćeg zakonodavstva sa propisima EU. Ako je to tako kao što govorite, zašto se onda dešava da pojedini zakoni koji još nisu kročili u realni život posle par meseci doživljavaju izmene i dopune? Sve ovakve stvari, donošenje ovakvih zakona, izazivaju ozbiljne i štetne posledice, kako po državu tako i po građane Srbije. Neće proći mnogo vremena, gospodine ministre, a postaće očigledno da je i ovaj zakon neprimenjiv. Nije dobro da zakon u sebi sadrži nekontrolisane restriktivne namere, da postoje u njemu koruptivne odredbe, da postoje suprotstavljeni članovi sa drugim zakonima. Bilo bi bolje da ste ovaj zakon povukli iz procedure. Ima još dosta vremena da se ovaj zakon upodobi i prilagodi realnom životu. Ovako, ako ovakav zakon bude usvojen, bez uvažavanja ovih primedbi, još jedanput će pokazati svu bahatost i arogantnost ovakve vlasti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Ovaj moj amandman se odnosi praktično na član 4. stav 4. gde amandmanom predlažem da se dopuni na sledeći način. Inače, stav 4. glasi da zaštita podataka iz stava 2. tačka 1. ovog člana bliže se uređuje posebnim zakonima kojima se uređuju uslovi i postupak za stavljanje u promet lekova i medicinskih sredstava. Sada se tu predlaže naša dopuna da posle reči "lekova" odnosno "medicinskih sredstava" da se još dodaju i reči "pomoćnih medicinskih sredstava" itd. Dakle, ostali tekst stava ostaje isti. Odgovorili ste da niste prihvatili dopunu rečima "pomoćnih medicinskih sredstava" pa kažete da zakon o lekovima i o medicinskim sredstvima ne poznaje i ne predviđa termin "pomoćna lekovita sredstva". Mi nismo ni ponudili odnosno predložili da stoje "pomoćna lekovita sredstva" nego "pomoćna medicinska sredstva" i kao takva Zakon o lekovima i o medicinskim sredstvima poznaje zaista termin i govori o pomoćnim medicinskim sredstvima, pa su pomoćna medicinska sredstva, na primer, dijagnostička sredstva, sredstva koja ublažavaju invaliditet, razne proteze, sredstva za kontrolu začeća, čajevi itd. Dakle, to su ta pomoćna medicinska sredstva, no vi ste ovaj naš veoma pametan i dobar amandman odbili. Uostalom, kolega Milan Dimitrijević se osvrnuo i rekao svoje opšte mišljenje o tom zakonu koji je ova skupština donela pre godinu dana. Dakle, nije dobar, pa prema tome niste ni vi morali mnogo da se na taj zakon, ako ništa, terminološki osvrćete. Šta još kažete u obrazloženju ovog člana 4. zbog građana koji nas slušaju? Govori uopšte o tome šta je predmet i šta su uslovi zaštite odnosno pojam poslovne tajne i uslovi zaštite. U tom obrazloženju gde navodite zbog čega uopšte postoji ovaj član 4. u ovom predlogu zakona, što je tačno, kažete da je spektar informacija koje se mogu smatrati poslovnom tajnom praktično ne iscrpan i mogu se naći u različitim oblastima - privrede, nauke, tehnologije, poslovnih odnosa uopšte. Dakle, govorite o tome da sve one odredbe ili članovi koji postoje u različitim zakonima, neko je ovde spomenuo i Zakon o privrednim društvima i Zakon o trgovini i Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima, dakle, svi ti pojedinačni zakoni imaju odredbe, odnosno članove, koji govore o zaštiti poslovnih tajni iz tih oblasti. Po mom mišljenju za te oblasti su te zaštite sasvim dobre, čak su negde mnogo bolje, ne čak, nego su mnogo bolje određene u tim zakonima, nego što li ovaj opšti zakon uopšte pruža neku zaštitu. Dakle, vi ovde kažete da je spektar tih informacija neiscrpan i da je vaša želja da ovim opštim zakonom pokrijete sve oblasti. Ono što zabrinjava jeste da ovaj zakon prosto može postati izvor raznih zloupotreba. Plašimo se da će se različite informacije proglašavati poslovnom tajnom kada se jednom ovaj zakon usvoji, upravo zbog toga što je toliko uopšten i neodređen. Svako će moći da potegne, da se pozove na zakon, na opšti Zakon o zaštiti poslovne tajne, tako da on može postati izvor zloupotreba, kao što su i sada neki članovi pojedinih zakona izvori zloupotreba. Podsetiću vas na jedan spor koji je, barem javnosti, postao poznat u avgustu, a to je spor koji je nastao između Instituta ekonomskih nauka, jednog našeg velikog trgovinskog lanca i Komisije za zaštitu konkurencije. Naime, Komisija za zaštitu konkurencije je od Instituta ekonomskih nauka zatražila da napravi jednu analizu i studiju, a ta studija se zvanično zove "Studija o analizi stanja na tržištu trgovine na malo u nespecijalizovanim prodavnicama pretežno hrane, pića i duvana". Dakle, to je naziv te studije, odnosno analize, koju je napravio Institut ekonomskih nauka, a za potrebe državnog organa, odnosno Komisije za zaštitu od konkurencije. Problem je, barem javnosti, postao poznat i nastao onda kada su mediji objavili pojedine delove te analize i studije. Problem je taj što su tada potrošači i građani Srbije i javnost praktično saznali koliko trgovci zarađuju na svakom potrošaču, odnosno na građanima Srbije, da imamo inače veliku cenu svih proizvoda, odnosno da je inflacija velika, iako se ona kada Zavod za statistiku iznese podatke o tome da je Vlada zadovoljna kako drži inflaciju pod kontrolom, građani nisu zadovoljni i nekako je subjektivni osećaj, odnosno građani zaista vide da je inflacija mnogo veća od toga što statistika govori. Dakle, kada su delovi te studije izašli u javnost, zaista je postalo jasno koliko trgovci zarađuju na potrošačima. No, tada se predstavnik tog trgovinskog lanca pobunio, zapretio Institutu, tužili Institut i tu se i ova Komisija za zaštitu konkurentnosti kao državni organ praktično pojavljuje u zaštitu tog veletrgovca, da tako kažem, odnosno saopštava građanima Srbije i potrošačima da oni nemaju pravo da znaju kakva je struktura cena proizvoda koje kupuju. To je proglašeno, trgovačka marža je proglašena vojnom tajnom, ne običnom tajnom, nego vojnom tajnom. Mi građani Srbije ne možemo i ne smemo da znamo koliko trgovci na nama zarađuju, a pri tom ih državni organ štiti. Mislim da svaki potrošač ima pravo da zna kakva je struktura proizvoda i kolike su marže. Eurostat kaže da su u Srbiji marže od 16 do 18%. To nije tačno. Iz Nacionalnog udruženja potrošača Srbije kažu da su trgovačke marže i do 40%, odnosno da trgovac zarađuje i 40%, da je to deo od cene proizvoda koji ide u njegov džep. Govorimo o tome da je potrebna javnost u mnogim oblastima, a u onim oblastima koje svakog građanina i te kako dotiču, tu nema javnosti, to je poslovna tajna te trgovačke kuće i svih ostalih trgovačkih kuća. Zato se plašimo da će i ovaj zakon ovako uopšten postati sredstvo za zloupotrebe.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, bilo bi vrlo interesantno kada bi se recimo Zakonodavni odbor ovog parlamenta malo pozabavio analizom primene zakona koji se ovde usvajaju. Mislim da bismo bili neprijatno iznenađeni koliko ono što mi tvrdimo u toku donošenja zakona u toku rasprave, koliko se donese potpuno neprimenljivih zakona koji ostaju mrtvo slovo na papiru, dok opet iz neke Evropske komisije ne stigne depeša da to mora pod hitno da se nešto prilagođava da bi se primenjivalo, pa onda imamo izmene i dopune itd. Sasvim je sigurno kada bi se radila jedna takva analiza da bi odmah nakon usvajanja ovih teza za zakon, jer ovo zaista liči na teze za zakon, a ne na jedan ozbiljan zakon koji bi trebalo da reguliše takođe ozbiljnu materiju, to je zaštita poslovne tajne. Vidite samo u ovom članu 4. koliko je podneto amandmana. Vi ste i usvojili neke, neke niste, ali da od početka krenem. Vi kažete, i usvojili ste to kao amandman SRS, šta se smatra poslovnom tajnom, pa kažete – smatra se bilo koja informacija koja ima ili može imati komercijalnu vrednost. Svakako, dobro je da ste usvojili ovo gde smo predložili da ovo: "ili može imati komercijalnu vrednost" da se briše radi preciznosti. Ali, postavlja se pitanje – da li vi tamo imate nekog ko se bavi ovom zakonodavnom aktivnošću ili kako vam dozvoljavaju da sa ovakvim predlozima dolazite u parlament? Zamislite ovo, takođe je bilo u okviru ovog prethodnog amandmana – neotkriveni podaci o testovima ili drugi podaci čije stvaranje zahteva značajan napor. Zar vam to kad ste čitali nije zaparalo uši? Zar to nije ovaj neki žargonski novogovor? Samo fali: "znači, brate". Ovo je neverovatno da ovako nešto može da se prihvati kao rečnik koji se koristi u izradi zakona. U stavu 3. ovog člana 4, zašto sam rekla da su ovo samo teze za zakon? Pogledajte stav 3, ministre. Vi ste u stavu 3. naveli bar pet nekih zakona gde kažete da će zaštita podataka iz stava 2. da se reguliše na osnovu ovog zakona, onog zakona itd. Onda, šta će nam ovaj zakon? Ali, ni vi sami ne znate šta će nam ovaj zakon. Vi znate da je on tamo na nekoj evropskoj agendi, vi ispunjavate te uslove. Baš vas briga što su Šiptari, odnosno što je EU ispunila najznačajniji zadatak sa te agende, što su dozvolili i dozvoljavaju zaokruživanje šiptarske države, naravno uz pomoć Tadićevog režima i onih koji tamo stavljaju potpise na nešto što niko u državi Srbiji ne zna kako izgleda i šta je tamo napisano, ali vi terate svoje. Vi evropskim putem, pa dokle stignemo, a vidi se da nećemo daleko. Poslovna tajna koja sadrži podatak od interesa za Republiku Srbiju smatra se tajnim podatkom i štiti se po odredbama zakona kojim se uređuje tajnost podataka. Još jedan novi zakon i mi nismo predložili da se ovaj stav briše, upravo iz razloga što je po našem mišljenju ovo suvišno i što se odnosi na materiju koja je regulisana, kao što ste i vi sami rekli, nekim drugim zakonom. Ali, vi kažete ne. Ne možese prihvatiti taj amandman, još obrazlažete, s obzirom na specifičnost i značaj podataka, koji su od interesa za Republiku Srbiju, a radi otklanjanja bilo kakve nedoumice i eventualnih zloupotreba ovih podataka, neophodno je nedvosmisleno precizirati da se na sve podatke koji su od interesa za Republiku Srbiju, moraju primenjivati odredbe zakona kojim se uređuje tajnost podataka. Znate, od izuzetnog značaja za Republiku Srbiju je činjenica koja je napisana u članu 9. Ustava Republike Srbije, gde piše da je glavni grad Republike Srbije Beograd. Hajde onda, zbog tolikog značaja, da svaki zakon počinjemo – član 1. glasi: glavni grad Republike Srbije Beograd. Ako ste nešto jednom regulisali u jednom zakonu, ne morate u svakom ili ne znam u koliko zakona to još posebno podvlačite i potcrtavate. Vi ne primenjujete ni ono što se na vaš predlog ovde usvoji, uglavnom , bez prihvatanja nekih ozbiljnijih primedbi. Kada se prihvate neki amandmani, to su više amandmani tehničke prirode, nego suštinske. Kakav god zakon da odavde ode, uskoro imamo njegove izmene i dopune, zato što vi to radite samo da biste ispunili tu vašu tzv. agendu i evropski put. Kada je u pitanju stav 4. i informacija od posebnog značaja, imamo Zakon o informacijama od javnog značaja i imamo Poverenika za informacije od javnog značaja. Ne postoji niko u državi Srbiji koji više kuka na svoj položaj od tog poverenika. Čovek stalno izlazi u javnost sa informacijama da ne može da radi. Najpre nije imao materijalne uslove, pa nije imao mogućnost da zaposle ljude, nije imao kancelarije itd. Kada se sa te strane nekako to zaokružilo, onda ima problem da, od koga god traži podatke, ne od svakog, ali od velikog broja onih koji bi trebali da mu daju te podatke od javnog značaja, ne daju. Šta im on može? Ne može im ništa, zato što su vam nakaradni zakoni. Zakoni su onako, reda radi. To je problem i ovog zakona i mnogih drugih, da ne kažem svih zakona o kojima se ovde raspravlja. Šta je uopšte pojam tajne u državi Srbiji? Ne postoji u Srbiji više tajno. Vi to dobro znate. Mi nemamo ni vojnu tajnu, nemamo ni državnu tajnu, ni službenu tajnu, sada hoćete da zaštitite poslovnu tajnu. Čiju? Neku industrijsku tajnu? Koje industrije? Gde nam je industrija? Ovo je zaista neverovatno. Znate, kada čitamo neke predloge zakona, mislimo da živimo na nekom drugom mestu, gde zaista nešto funkcioniše i gde ljudi mogu normalno da žive. U Srbiji, nažalost, to nije moguće. Pominjan je ovde "Vikiliks", a pominjali smo ga i mi, kada smo govorili u načelnoj raspravi u ovom zakonu. Mnogo je tih poslovnih tajni "Vikiliks" otkrio. Pitanje je zapravo da li su to poslovne tajne, a to je pitanje za vas, ministre, odnosno za Vladu Republike Srbije? Zašto to nismo znali ranije? Mi smo govorili o tome, vi ste nam se smejali, ne vi lično, ali govorili ste – vi, radikali, lupate, pričate bezveze. Sada, kada "Vikiliks" potvrdi, sada je svakom jasno da je SNS nastala po nalogu Borisa Tadića, parama Miškovića i Beka. Da li tako piše "Vikiliks"? Jeste. Piše li "Vikiliks" da je Tomislav Nikolić kupio diplomu i da je funkcionalno nepismen? (Predsedavajuća: Molim vas, o temi dnevnog reda, o Predlogu zakona o zaštiti poslovne tajne.) Govorim o poslovnim tajnama nekih preduzeća, koja su očigledno dospele u javnost. Pitanje je da smo imali ovako bitan i ovako dobar zakon kakav je ovaj, da li bi izašla ta tajna informacija da su Mišković i Beko finansirali i da finansiraju SNS.
Iskorišćeno je devet minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč. Molim vas, narodni poslaniče, da se ponovo registrujete, pošto ne reaguje panel i da jednom pritisnete veliki taster. Izvolite.
Ovo je interesantan amandman na član 4. gde tražimo da se briše stav 4. Moram da pročitam šta je napisano u tom stavu. "Poslovna tajna koja sadrži podatak od interesa za Republiku Srbiju, smatra se tajnim podatkom i štiti se odredbama zakona kojim se uređuje tajnost podataka. Sada smo tražili da se ovo briše, jer vidite i sami, ovde se pravi svojevrsna zbrka između nekoliko pojmova koji bi morali da budu jasni. Prvo, u ovom zakonu uopšte nije jasno šta je poslovna tajna – da li je to informacija, da li je to podatak gde se informacija koristi da bi se opisalo sredstvo, a podatak kao neka činjenica koja se u stvari čuva. Onda u ovom stavu 4. govorite o tajnom podatku. U članu 6. govorite povodom poslovne tajne i o stepenu tajnosti. Kažete – poverljivo. U ovoj opštoj zbrci, potpuno sam siguran da nijedan sudija koji bi bio zadužen da po nekoj tužbi koja je moguća po ovom zakonu, ukoliko bi počeo da ga rešava, njemu uopšte ne bi bilo jasno. Prvo, ne bi znao šta je informacija, ne bi znao šta je to podatak, ne bi znao šta je to komercijalna vrednost. Onda kada pređe na član 4. ovde imamo još tajne podatke, pa u članu 6. imamo stepen tajnosti. Znate, imamo poverljivo, strogo poverljivo, evropski poverljivo, "Vikiliks" poverljivo. Znači,imamo sve moguće. Sada da se vratim oko ove poslovne tajne od interesa za Republiku Srbiju. Izvinite,molim vas, ako u samoj sadržini pojma poslovne tajne postoji komercijalna vrednost, to ste nepravilno napisali, nepravilno ste se izrazili, permutovali ste reči u toj definiciji, prvo ste morali da kažete da dostupnost tog podatka daje neku imovinsku korist neovlašćenom korisniku, ali dobro, to je druga tema, onda se ovde postavlja pitanje – kako je moguće da poslovna tajna sa komercijalnom vrednošću bude od interesa za Republiku Srbiju u smislu propisa o državnoj, vojnoj i svim drugim tajnama? Kako ste mogli da napravite taj miks? Ako taj miks postoji, onda ste i poslovnu tajnu trebali da rešite onim zakonima koji su pre nekoliko godina doneti o čuvanju tajne. Niste i sada ću da vam objasnim zašto niste i zašto ovo ne valja. Imamo činjenicu da mnoga javna preduzeća od republičkog i lokalnog značaja raspolažu sa informacijama i podacima koji su značajni za život i rad na nekom području i nije dobro da te podatke znaju svi. To je činjenica. Ako želi neko da se priključi na telefon, stambenu zgradu, on mora da traži uslove od "Telekoma". Da li je tako? Minimalne uslove propisuje "Telekom" po svojim standardima. Ako neko želi da se priključi na gradsku vodovodnu mrežu i kada se vrši urbanističko planiranje i kada se vrši izrada tehničke dokumentacije i kada se izvode radovi i kada se dobije upotrebna dozvola, sve se proverava da li je urađeno u skladu sa nekim propisima, a u okviru tih propisa i nekih programa i nekih podataka, a postoje tajni podaci koji nisu poslovna tajna nego državna tajna. Da vas podsetim šta je bilo sa Grdeličkom klisirom pre dvadeset i kusur godina. Jedno javno preduzeće koje održava puteve imalo je podatak o tome šta bi se desilo ako NATO pakt bombarduje Grdeličku klisuru. Postavi nekog atašea da se prošeta tu, ubacili ovog tehničkog direktora javnog preduzeća, a on je rekao – braćo Amerikanci, uživajte, imamo mi rezervnu lokaciju. Da li je to bila državna ili poslovna tajna? Koliko je državnih funkcionera koji su bili u posed informacija koje imaju karakter državne i vojne tajne? Po prestanku državne funkcije otišlo da se bavi komercijalnim poslovima. Pa dobro, i guverner i bivši ministri itd. Pa ste imali iz Đinđićeve Vlade nekoliko ministara, ovi turbo ekonomisti, sve bankari sada. Možemo da pričamo i o finansijskim i o nekim drugim podacima koji se štite, navodno kao poslovna tajna. Zar ti podaci ne mogu da budu i državna tajna? Evo primera zašto ovaj zakon neće moći u praksi da se primeni na način kako je otprilike neko rekao – eto, imamo potrebu da štitimo. Ovaj zakon će da koriste samo neki privatnici, kažem namerno privatnici, koji će neke svoje viđenije radnike ili stručnjake da obavežu nekim ugovorom na dva miliona evra, tolika će biti šteta ili toliko vredi neka informacija, i preko tog ugovora da drže pod stalnom prismotrom, da snimaju, da im podbacuju neke ljude, da ih isprobavaju da li će da prodaju neku čisto klasičnu poslovnu tajnu, a ona je iz oblasti, pre svega, neke tehnologije, tehnike, industrije itd, itd. Ove finansijske i ove poslovne tajne, pa Mišković može da proglasi sve. Ima kvalifikovane ljude iz državne bezbednosti u penziji koji rade kod njega i oni su rekli da je poslovna tajna gde su njihove krtice, u kom ministarstvu, u kojoj banci itd. To nećete da saznate. Više on ima poslovnih tajni nego carinik. Zašto pominjem carinu? Zato što mi se smučilo ovih dana kada slušam šta pričate o Brnjiku i Jarinju. Vi ćete da zaustavite kriminal? Pa ko je napravi kriminal tamo? Našli ste neke novinare jutros da ubeđuju javnost kako… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas o temi dnevnog reda.) Tema dnevnog reda je poslovna tajna, izvinite molim vas. (Predsedavajuća: Pa, o temi dnevnog reda, dakle, o poslovnoj tajni. Pažljivo vas slušam i upozoravam da se vratite temi dnevnog reda, a sve drugo je kršenje Poslovnika Narodne skupštine.) Ne, ne kršim Poslovnik, držim se teme i dajem konkretne primere …
Narodni poslaniče, dužni ste da saslušate, kada vas podsećam da svojim govorom kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, ne bih vas podsećala na tu odredbu, koja vas obavezuje, da ste se pridržavali. Molim vas o temi dnevnog reda, uz svu argumentaciju koja podrazumeva, pažljivo slušam, ali onog trenutka kada potpuno prekinete svaku vezu sa temom dnevnog reda, u obavezi sam da vas podsetim. Pet minuta i 30 sekundi ste do sada iskoristili od vremena poslaničke grupe. Molim vas da se prijavite ako želite da nastavite. Izvolite.
Ovaj zakon omogućava MM privredniku, sa tri-četiri milijarde bogatstva, da sa MP prijateljem, preko odabranih ljudi MC, otkupi "Luku Beograd" i onda … (Predsedavajuća: Sada vas, narodni poslaniče, upozoravam drugi put. Ako niste primetili, tema dnevnog reda je pretres u pojedinostima Predloga zakona o poslovnoj tajni, pa vas molim da ili govorite o temi dnevnog reda ili da se i vi i ja setimo da smo obavezni da Poslovnik primenjujemo u svim odredbama.) Lučka delatnost nije samo privredna delatnost. Preko "Luke Beograd" Srbije je preuzela i neke međunarodne obaveze. Podaci o njenom poslovanju i njenom statusu ne mogu da budu jednostrano proglašeni kao poslovna tajna. Ovaj zakon omogućava takvim privrednicima da proglase da je poslovna tajna kako su izvršili otkup. Ovaj zakon omogućava takvim ljudima da kriju podatke o svojim ljudima insajderima unutar državne strukture. Ovaj zakon onemogućava državu da zaštiti podatke od interesa za Republiku Srbiju. Zašto? Zato što je sve na tržištu i tržišna ekonomija ima dva principa – ponuda i potražnja. Po sistemu ponude i potražnje dolaze i državni funkcioneri. Ovde je pripremljen ambijent da poslovna tajna bude dignuta na nivo službene, državne i vojne tajne, ukoliko je to interes nekih ljudi NN, NM, itd, itd. Ali, ovaj zakon, takođe, omogućava da nikada javnost ne sazna da li se u ovoj zgradi nalaze ljudi koji su, takođe, tajni podatak i poslovna tajna NN. Nije prosto ni čudo, možemo samo da pretpostavimo, sa velikom verovatnoćom, da i takvih ima, jer čim se kaže MB, MM, onda se neko poziva da je nepogrešiv u primeni Poslovnika.
Iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
Gospodine ministre, zaista treba prihvatiti ovaj amandman. Možda nisu dovoljni argumenti. Mogli bismo da pričamo još, ali poslovna tajna, šta god da ona znači, iako suštinski po usvajanju ovog zakona nikome do kraja u Srbiji neće biti jasno šta je to u Srbiji poslovna tajna, ne može da se dovede ni na jedan način u kontekst sa tajnim podacima koji se regulišu Zakonom o tajnosti podataka. To je jednostavno nemoguće. Nešto što se štiti na osnovu Zakona o tajnosti podataka ne može da bude poslovna tajna, nemoguće je. Zato ovo što ste vi uneli u zakon pravi nedoumice i višak. Zakon o tajnosti podataka je potpuno jasan i kolega Mirović vam nije uopšte slučajno insistirao i tražio da ovo sklonite. Evo, ispred sebe imam sve pojmove koji su definisani Zakonom o tajnosti podataka. Tu imate šta je podatak od interesa za Republiku Srbiju. Tu imate šta je tajni podataka. Imate šta je dokument koji nosi te podatke. To ne može da bude poslovna tajna. Čim je nešto kvalifikovano kao tajni dokument, kom se određuje stepen poverljivosti, državna tajna, strogo poverljivo, poverljivo ili interno, to ne može da bude poslovna tajna. Poslovna tajna je nešto što se definiše internim i opštim aktima jednog preduzeća, jednog privrednog društva ili jedne kompanije. To ne može da bude nešto što država tretira. Pogledajte šta je podatak od interesa za Republiku Srbiju - svaki podatak ili dokument, kojim raspolaže organ javne vlasti, koji se odnosi na teritorijalni integritet, suverenost, zaštitu ustavnog poretka, ljudskih i manjinskih prava i sloboda, nacionalnu javnu bezbednost, odbranu, unutrašnje poslove i spoljne poslove. Ovo ne može da bude poslovna tajna. Zato ovo treba da izbacite iz zakona. Nećete degradirati zaštitu poslovne tajne, ali ćete dati smisao. Nećete skrnaviti Zakon o zaštiti tajnih podataka, kakav god da je napisan i kako god da ste ga usvojili. Ovo je višak, ovo ne treba i ovo će uvesti nedoumice kod onih koji se budu pozivali na zakon. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 25 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Gospodine ministre, zaista mi nije jasno šta ste hteli sa unošenjem ovog stava 4. Sa jedne strane ide rasprava da je to suvišno, a sa druge strane da vidimo šta može biti stvarna namera i kakve su moguće posledice ovog vrlo opasnog stava u ovom zakonu. U načelnoj raspravi govorio sam o Zakonu o zaštiti tajnosti podataka. Vi ste mi u nekom odgovoru rekli da ne treba sada taj zakon mešati sa ovim zakonom. Međutim, vidite kako se taj zakon i njegova primena i te kako povezuje sa zaštitom poslovne tajne. Suštinsko pitanje je kako će ovo da se sprovede? Pretpostavljam da ste čitali Zakon o tajnosti podataka. Ključno mesto gde se podaci skupljaju jeste Savet za nacionalnu bezbednost i Vlada Republike Srbije. Hajde da vidimo kako će jedan interni dokument, koji donosi jedna poslovna kompanija, u kojoj je sadržan podatak od interesa za Republiku Srbiju, biti saznat od državnog organa ko je nadležan po Zakonu o tajnosti podataka, a taj organ zastupa interes države da sazna podatak koji je od njenog interesa. Samo su dve mogućnosti, gospodine ministre. Zato je ovo toliko nejasno i napraviće probleme. Jedine dve mogućnosti su da svako lice koje je po ovom zakonu nosilac, ima pravo da nešto proglasi poslovnom tajnom, sve svoje dokumente dostavi u Savet za nacionalnu bezbednost ili da svako to lice bude praćeno. Država ima interes da sazna taj podatak. Normalno je da možda neko ima podatak koji se tiče bezbednosti Republike Srbije. Sada će nadležni organi, po Zakonu o tajnosti podataka, da počnu da se vrlo interesuju za sve one koji budu proglašavali poslovnu tajnu ili donosili akte u svojim kompanijama, a koji se tiču poslovne tajne. S jedne strane, kompanija donosi akt i tu može da zaštiti kao poslovnu tajnu svašta. Ali, BIA, Savet za nacionalnu bezbednost, Vlada Republike Srbije – da vidimo mi da li tu ima podataka koji se tiču državne bezbednosti ili nečeg što ugrožava teritorijalni integritet Republike Srbije. Gospodine ministre, ovo je vrlo opasan stav. Ovde se država direktno upliće preko svojih organa, preko Zakona o tajnosti podataka i preko ovog zakona, u rad kompanija. Šta može da spreči jednog operativca BIA da po nalogu Vlade ili Saveta za nacionalnu bezbednost ode u kompaniju i kaže – daj mi sve svoje interne akte koji se odnose na poslovnu tajnu, da pogledam da li tu možda ima nešto što se tiče interesa Republike? Pazite kako je to široko. Sve može da se kontroliše, sve može da se traži, sve može da se preispituje. Verujem da smo mi prevazišli vreme da se pretvaramo u policijsku državu i da hoće da se stvori jedna tržišna privreda gde će kompanije da posluju. Ovo državnim organima, onim organima koji vole da sve znaju i da sve pothranjuju u svoje arhive, da sve proglašavaju poslovnom tajnom, taj Zakon o tajnosti podataka daje vrlo široka ovlašćenja nizu organa da proglašavaju sve i svašta poslovnom tajnom. Videćete tu čak i za razne vrste praćenja ljudi, pribavljanja podataka. Prosto je neverovatno. Voleli bismo da čujemo šta je interes da se jedan ovakav stav unese u zakon. Ovim na mala vrata ponovo stvaramo policijsku državu i na neki način potpunu kontrolu privrede. Ovo je kršenje nekih dostignutih sloboda koje smo svi zajedno više puta kroz različite zakone ovde u Skupštini usvajali. Znači, vrlo je opasno i nije mu mesto u ovom zakonu, ali nadasve je pitanje kako će država doći do ovih podataka. Opet zaključujem, samo su dva način: ili da svi dostave sve što proglase poslovnom tajnom u Savet za nacionalnu bezbednost ili da svako bude praćen i na osnovu toga država te podatke saznaje.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dušan Marić.
Član 6. govori o dužini trajanja zaštite poslovne tajne i glasi: "Zaštita poslovne tajne traje sve dok su informacije koje predstavljaju tu tajnu čuvane kao poverljive". Poslanik SRS Vladan Jeremić je predložio da se taj član promeni i da glasi: "Zaštita poslovne tajne traje neograničeno, odnosno dok se informacije koje je čine tajnom čuvaju kao poverljive". Ovo na prvi pogled izgleda isto, ali suštinski je potpuno različito i to ću nešto kasnije objasniti. Sada ću se zadržati na obrazloženju koje je Vlada dala kao razlog za odbijanje ovog amandmana: "Amandman se ne prihvata jer je formulacija iz Predloga zakona preciznija, budući da je smisao ove odredbe da informacija može uživati zaštitu kao poslovna tajna, sve dok njen držalac preduzima odgovarajuće mere kako bi je održao u tajnosti". Postavljam pitanje – šta ako držalac poslovne tajne, iz razloga neznanja, ne preduzima odgovarajuće mere njene zaštite? Da li treba njegova poslovna tajna u istom trenutku da postane javna tajna? Po obrazloženju za odbijanje ovog amandmana treba. Ako je tako, ako zaštita poslovne tajne zavisi samo od njenog držaoca, a po ovom obrazloženju ispada tako, onda nam zakon uopšte nije potreban. Onoliko koliko si sam u stanju da sačuvaš poslovnu tajnu toliko će biti tajna. Inače, ovo je jedan tipičan primer kada je očigledno da se amandman odbija samo zato što dolazi iz opozicione stranke. Kako god obrneš i okreneš, po svim mogućim kriterijumima, rešenje koje je predložio Vladan Jeremić je bolje od rešenje koja je predložila Vlada. Sada ću to ukratko dokazati. Po međunarodnim standardima zaštita poslovne tajne traje neograničeno, osim ako to zakonom nije drugačije određeno. Vi naše propise usklađujete sa zapadnim propisima i ne vidim ni jedan razlog zašto ovde pravite izuzetak. Očigledno je da je razlog taj što amandman predlaže poslanik SRS. Drugo, osim što je u neskladu sa tim međunarodnim standardima kojima nas vi stalno bombardujete, rešenje koje je predložila Vlada je jezički i gramatički neispravno, sadrži jednu nedopustivu pravopisnu grešku. Dve međusobno istovremene radnje, međuzavisne radnje koje se odvijaju istovremeno, Vlada je u jednoj rečenici uspela da stavi dva različita glagolska vremena: sadašnje i prošlo vreme. "Zaštita poslovne tajne traje", glagol "traje", to je sadašnje vreme – prezent, "dok su informacije koje predstavljaju tu tajnu čuvane kao poverljive", "su čuvane", koliko se razumem u pravopis, to je prošlo vreme – perfekat. Amandman Vladana Jeremića otklanja tu grešku: "Zaštita poslovne tajne traje" – sadašnje vreme, "dok se informacije koje je čine tajnom čuvaju kao poverljive". Glagol "se čuvaju", takođe sadašnje vreme. Stvar je potpuno jasna. Rešenje iz amandmana je u saglasnosti sa našim jezikom i sa pravopisom. Rešenje koje predlaže Vlada nije. Znači, imamo amandman koji očigledno poboljšava tekst zakona, u skladu je sa međunarodnim standardima na koje se pozivate, u skladu je sa pravopisom i vi taj amandman odbijate.
Iskorišćeno je tri minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Samo ću kratko. Jedan je aspekt zbog koga amandman treba prihvatiti, o kome je govorio moj kolega Dušan Marić, a drugi je aspekt ekonomske ili komercijalne prirode. Dokumentacija na koju se predlagač poziva – Pariska konvencija itd, javne i naučne rasprave koje se odnose na temu poslovne tajne, insistiraju upravo na činjenici da se ovi podaci definišu, odnosno čuvaju trajno, a da ta trajnost prestaje onog trenutka kad nosilac ili držalac poslovne tajne odluči da to bude drugačije. Postaviću jedno prosto pitanje predstavnicima Vlade. Nažalost, gospodin Obradović nije tu. Mene interesuje kada će biti objavljen recept kako se pravi "Koka-Kola". "Koka-Kola" je dala nekoliko milijardi, meni je žao i muka što se pozivam na američku "Koka-Kolu", jer nam Amerikanci otimaju KiM, ali govorimo o sofisticiranoj poslovnoj praksi, za Srbiju sofisticiranoj poslovnoj praksi, nažalost, u kojoj su SAD, opet nažalost, otišle najdalje. Oni su otišli najdalje, ali su i najveća žrtva poslovne i industrijske špijunaže. To nam je drago. Žrtve su kineske i ruske industrijske špijunaže i to je dobro. Ovo navodim kao jedan primer u prilog amandmana koji je moj kolega Vladan Jeremić predložio. Američka "Koka-Kola" je dala nekoliko milijardi dolara da se formula prenese u sef u Atlantu. Cela američka javnost se čudila zašto su to dali, jer bi bili nesagledivi poslovni gubici, ako bi se do tog podatka došlo. Oni će to trajno dok postoji "Koka Kola" da čuvaju kao poslovnu tajnu. Sad ako u duhu sofisticirane američke industrijske špijunaže i tehnike čuvanja poslovne tajne, Srbija donosi jedan zakon. Ne znam zašto se poslovna tajna ne bi čuvala trajno. Mi nismo uskratili pravo da se poslovna tajna objavi ili obznani, kako hoćete, ne znam ni ja kako treba, nije ni bitno. To mora da bude karakter trajnog do onog trenutka kad držalac ili nosilac te poslovne tajne ne objavi nešto drugačije. Niste imali razlog da ne prihvatite ovaj amandman. I ovo je još jednom potvrdilo da je SRS, to što ste pokušali, bolje od vas razumela i čini mi se da bi stotinu puta bolji zakon napisali kada bismo bili u prilici da se ovim bavimo. Hvala.
Tri minuta iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Nataša Jovanović.
Hvala gospođo Čomić. Gospodine ministre, dobro je što ste se vratili, zato što ništa neće spektakularno Srbija da dobije prihvatanjem ovog amandmana, ali videli ste jer je Vlada u obrazloženju za prihvatanje rekla – iz razloga koji su navedeni u obrazloženju amandmana, a ja sam u ime SRS tražila da zakon bude jasan i precizan, kao i sve kolege srpski radikali, i zbog toga je ovo dobro. Zbog javnosti i zbog ilustracije koliko će to u praksi da znači, mada će ovaj zakon biti potpuno neprimenjiv, ali eto da pokažemo da ste ovde recimo imali tog dobrog sluha. Navešću nekoliko primera, a da pročitam o čemu se odnosi taj stav 2. Ovaj zakon ceo neće biti primenjiv, zbog toga što pozivanjem i na neku uporednu praksu i na oblasti kojima se reguliše funkcionisanje privrednih društava, poslovne tajne, Ustava Republike Srbije. Mi znamo da je to u Srbiji nemoguće, jer inače, bez obzira na to što vlast tvrdi drugačije mi pre svega kao članovi Odbora za odbranu i bezbednost i te kako imamo poglavlja koja su definisana, ja ne mogu o tim konkretnim slučajevima da pričam, regulisano državnom tajnom i čuvanjem te tajne svih nas koji smo članovi odbora. To su čitava poglavlja koja se bave industrijskom i svakom drugom špijunažom, a koju sprovode strane agenture u zemlji Srbiji. Dakle to nisu neki specijalci iz nekih kompanija obučeni agenti, nego to za njih rade CIA, MI-6 i ostali koji ovde vršljaju kako hoće, a opet to rade u saglasnost Tadića i njegovog režima. Sa svim tim stranim obaveštajnim službama, koje su u funkciji ovoga i koje pod patronatom te saradnje u oblasti bezbednosti vrši i ovakav vid špijunaže, država Srbija ima regularno potpisane bilateralne sporazume, odnosno ugovore o saradnji. Ovaj drugi stav se odnosi na otkrivanje informacije i na otkrivanje poslovne tajne drugim licima i pošto smo mi hteli, eto da vam pokažemo koliki je besmisao pojedinih članova, pa da zakon bude precizan, taj moj amandman je predvideo i vi ste to prihvatili da se brišu reči "bez izričite ili prećutne saglasnosti držaoca", dakle, da se otkrije poslovna tajna ako je u skladu sa zakonom odnosno na način koji nije u suprotnosti sa dobrim poslovnim običajima. Esad, ovo je stvarno bilo suvišno, videli ste "bez izričite ili prećutne saglasnosti držaoca" zato što to može neko da uradi namerno, neko to može da uradi iz nehata, a neko to može da uradi misleći da time što otkriva tu poslovnu tajnu radi u skladu sa zakonom jer ne tiče se samo ovog zakona to, dakle, o tome je govorila i koleginica Radeta, i gospodin Stevanović kao naš ovlašćeni predstavnik, gospodin Krasić, puno su pričali o tome i službena, i državna i poslovna tajna su ustavne kategorije i zato kažem, kada mi imamo te informacije o tim agenturama i šta rade i kako razaraju srpsku privredu pre svega rade na tome da razbijaju državu i da otimaju jedan po jedan njen deo, onda imamo u vidu i to da je to ustavna kategorija. E sad, imamo jedan najnoviji primer. Najnoviji primer odavanja poslovne tajne kako je taj, pod znacima navoda, poslovni čovek rekao on se nalazi kao lice na crvenoj Interpolovoj poternici,u pitanju je kralj duvanske mafije Stanko Subotić Cane, zvani Žabac. On je pre nekoliko dana rekao da je time što je odao tu poslovnu tajnu izgubio dobar poslovan ugled u svetu, dakle, na teritoriji gde on svojim kriminalnim delatnostima posluje. Vi znate, gospodine ministre da je on to radio na području Srbije, Crne Gore itd. i sada je on rekao, ja ću ovo da kažem, iako gubim svoj poslovni ugled ali ja moram da oda jednu poslovnu tajnu. U čemu se sastoji ta poslovna tajna? On je naime, obavestio putem video linka, a to ste i vi kao ministar u Vladi mogli da vidite i čitava srpska javnost imao poslovni aranžman sa Borisom Tadićem. On se sastoji u tome, da je Boris Tadić njemu 2007. godine rekao da bi on trebao da prosledi Ružici Đinđić, supruzi Zoran Đinđića, određen iznos novca, da kako je Subotić rekao, fond i kampove i decu bez roditelja i sportske hale. Pošto je Tadić to preko Šutanovca koji je bio oficir za vezu u tom poslovnom dilu, tražio u kešu, Subotić je rekao, u pitanju je veliki aranžman i veliki novac, i ja to nisam mogao da uradim odjednom pa sam morao u nekoliko tranši. I onda je rekao, da je 19. januara dao taj iznos….
Narodna poslanice, molim vas o temi dnevnog reda, ukoliko god to što čitate vama bilo zanimljivo nema veze sa temom dnevnog reda i sa zakonom čiji amandman u pretresu. Pa vas upozoravam o temi dnevnog reda.
Gospođo Čomić, vi znate da sam ja vaša dugogodišnja koleginica parlamentarac, kao i vi. Vi se ne bavite biznisom, govorim vam o tome da je jedan biznis men….
Narodna poslanice, upozorila sam vas, tema dnevnog reda je pretres u pojedinostima na Predlog zakona o poslovnoj tajni. Onog trenutka kada na bilo koji narodni poslanik zanet diskusijom potpuno odluta od teme i ne može da se vrati nijednom reči na temu dnevnog reda. Poslovnikom sam u obavezi da vas podsetim da se držite teme dnevnog reda inače ukoliko ne želite da poštujete Poslovnik onda imam druge obaveze. Hoćete nastaviti, izvolite.
Gospođo Čomić, vi znate da uvek vrlo dobro i skoncentrisano govorim i da nema te situacije, bar me poznajete toliko godina, da ja ne mogu u nekom zanosu da se retorički vratim na nešto. Znate, ako je to naš poslanički dogovor, to što vi sada insistirate, naravno da to mogu u svakom trenutku, to nije nikakav problem. Tako da tu ne bude zabune, da se ja ili neko od radikala zanesemo, nema stvari koju mi ne možemo da, uostalom vi znate i ko je naš politički učitelj Vojislav Šešelj, svakom trenutku da se vratimo na temu i to je jasno.
Razumem, ali vas molim o temi dnevnog reda, samo drugo upozorenje.
Sada ću gospodine ministre, znači, to je drugi primer poslovne tajne i značaja i evo da kažemo ovog amandmana koji ste prihvatili da ilustrujem nečim što itekako interesuje građane grad u kome ja živim, to je Kragujevca i građane cele Republike Srbije, a u pitanju je automobilska industrija. Dakle, mi smo imali situaciju, pre svega pisanja štampe i optuživanja i još niko nije reagovao od strane državnih organa, pa ni iz kompanije Fijat, da su se i pre nego što su se Fijat ozvaničio kakav će model automobila biti proizveden u Kragujevcu pojavile neke špekulacije ko je model upitanju…
Narodna poslanice, molim vas o temi dnevnog reda, koliko god vam bilo zanimljivo šta pišu novine, šta se dešava u drugim državama, i koliko god vam bilo zanimljivo kakve glasine, spletke i tračevi idu po novinama, to nema veze sa temom dnevnog reda i sa amandmanom koji je usvoje i postao sastavni deo predloga zakona. Sada vas poslednji put upozoravam, nakon što odbijete da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine, biću prinuđena da primenjujem odredbu Poslovnika koje sam u obavezi, ali to ni ja ne želim.
Ali, dobro, recite mi molim vas, s obzirom da su neke kolege malo pre govorile o primeru američke "Koka-kole", zato što je to značajniji primer od ovoga koji ja pokušavam da istaknem.
Narodna poslanice, kad vas predsedavajući podseti da ste odlutali od teme dnevnog reda, onda saslušate i vratite se temi dnevnog reda, ne raspravljate se, jer nemate o čemu da se raspravljate, ne bi bili prekinuti da se držite teme dnevnog reda.
Gospođo Čomić, ja ću ovim završiti ovu diskusiju, pošto nisam u mogućnosti jedan veoma važan i strateški problem državne tajne, odnosno tajne, poslovne tajne ...
Narodna poslanice, ne razgovaramo o državnoj tajni. Ne razgovaramo ni o službenoj tajni, razgovaramo o poslovnoj tajni i ja moram da vas podsetim da o tome razgovaramo.
Dobro, a da li vi vidite koje je značenje mog amandmana? U drugom stavu, ministar je to prihvatio, ja molim posle mog izlaganja ministra da uzme reč, jer ja sam u ime SRS insistirala, gospođo Čomić da se u drugom stavu brišu reči: "pribavljanje, korišćenje, odnosno otkrivanje informacija koja predstavlja poslovnu tajnu drugim licima dozvoljeno je i bez izričite ili prećutne saglasnosti držaoca ako je izvršena u skladu sa zakonom, odnosno na način koji nije u suprotnosti sa dobrim poslovnim običajima" i upravo želim na jednom takvom primeru koji nije u suprotnosti sa dobrim poslovnim običajima, da vam govorim, vi mi to ne dozvoljavate. Ukoliko je to tako i ukoliko je slobodna reč i ono što predstavlja suštinu mog amandmana zabranjeno, vi recite, onda ja neću da govorim. Ali, ja mislim da na to imam pravo i kao narodni poslanik i kao neko ko je odgovoran prema dešavanjima u svakom segmentu našeg društva, pa prema činjenici da i ono što je otkriveno kao navodno poslovna tajna kompanije "Fijat" u stvari nije poslovna tajna.
Narodna poslanice, vi imate prava na slobodnu reč i imate obavezu ...
Završila sam svoje izlaganje. Hvala.
Zahvaljujem se. Dakle, imate prava da ukupno pet plus tri minuta koliko ste iskoristili od vremena poslaničke grupe govorite slobodno o svemu uz obavezu da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Poštovanje odredbi Poslovnika Narodne skupštine podrazumeva da proceduru ne izvrgavate ruglu, podrazumeva da se ne rugate odredbama Poslovnika koji nas sve obavezuje i podrazumeva poštovanje odredbi Poslovnika koji jasno kaže da je poslanik dužan da govori o temi dnevnog reda, a da je predsedavajući ukoliko i nakon upozorenja narodnog poslanika koji svesno, namerno i vrlo jasno svima krši odredbe Poslovnika, da izrekne mere opomene. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Reklamiram član 27. Poslovnika i tražim već sada da se Skupština izjasni u danu za glasanje o tome da ste vi povredili Poslovnik malo pre u toku mog izlaganja kada ste upotrebili jednu reč koja nije primerena funkciji predsedavajućeg, naime, vi ste mi rekli upozoravajući me, da sam odstupila od onoga što je tema dnevnog reda, upotrebili izraz koji je za mene uvredljiv, možete da pogledate u stenografskim beleškama, upotrebili ste i reagovali su poslanici SRS izraz da sam – odlutala od teme dnevnog reda. Dakle, to je neprimereno za jednog predsedavajućeg, predstavlja bruku i sramotu za najviše zakonodavno telo i tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni o tome da ste grubo povredili Poslovnik time što ste jedan takav termin koleginici narodnom poslaniku uputili. Hvala.
Narodna poslanice, osim što obrazloženje nije u skladu sa članom 27. Poslovnika Narodne skupštine i time kršite član na koji se pozivate da dobije reč, ja ne bih upotrebila taj izraz da se to nije dogodilo. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157... Poslanica Nataša Jovanović dobacuje i time krši Poslovnik, jasno ste rekli da želite da se Skupština izjasni i Skupština će se izjasniti, a sada moram da vas upozorim poslednji put da ukoliko želite da se jedna dobra rasprava završi time da vam ja izričem mere opomene, jednu za drugom ja sam na raspolaganju. Dakle, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za nauku i tehnološki razvoj podneo je amandman na član 7. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za nauku i tehnološki razvoj prihvatio amandman. Da li još želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, član 8. Predloga zakona a onda nakon člana 8. i član 11. pokazuju da su pisci predloga zakona, tu ne mislim na gospodina ministra Obradovića, jer ne verujem da je on ovo pisao, potpuno pravno neuki. Evo o čemu se radi. U članu 8. u stavu 2. tačka 4) definisano je da je jedan od vidova nezakonitog pribavljanja korišćenja i otkrivanja informacija koje predstavljaju poslovnu tajnu, a koje su suprotne dobrim poslovnim običajima, između ostalog se podrazumeva i prevara. U članu 11. je navedeno da je pravna zaštita koja je propisana ovim predlogom zakona za zaštitu poslovne tajne, tužba u parničnom postupku, pa se onda u članu 11. navodi šta se sve tom tužbom može zahtevati, između ostalog može se zahtevati, gospodine ministre da sud svojom presudom izrekne raskid radnog odnosa za lice koje otkriva poslovnu tajnu, ali na to ću se vratiti malo kasnije. Ono što je osnovni smisao mog amandmana, to je da vas ubedim u nešto u šta vas ne bih morao ubeđivati da je Vlada pokazala malo veći stepen pravne pismenosti, ali budući da nije, ja ću morati da vas ubedim na ovaj način. Dakle, prevara je, gospodine ministre, krivično delo i to krivično delo koje je propisano krivičnim zakonikom Republike Srbije. Međutim, vi u predlogu zakona prevaru definišite kao građansko-pravni delikt, koji će da bude sankcionisan tužbom u parničnom postupku. Šta to znači? To znači da će sud, da bi usvojio tužbeni zahtev, u odnosu na prevaru, morati u parničnom postupku da dokazuje postojanje prevare. To je nonsens neviđenih razmera, da se postojanje krivičnog dela, a samim tim i krivična odgovornost dokazuje ne u krivičnom postupku, nego u parničnom postupku. Koje je obrazloženje za ovakav neverovatan potez? U obrazloženju koje smo dobili od Vlade RS piše sledeće – amandman se ne prihvata, jer je u članu 8. stav 2. tačka 4) Predloga zakona, prevara je navedena kao jedna od radnji koja se u smislu predloga zakona smatra suprotnom dobrim poslovnim običajima. Činjenica da je prevara, a to ste i vi sami konstatovali, protiv pravna radnja koja se tretira i krivičnim zakonikom, ne predstavlja razlog zbog čega se ne može navesti kao primer postupanja koje je suprotno dobrim poslovnim običajima. Svaka, ovde piše prevarena radnja, a treba – prevarna radnja, je i suprotna dobrim poslovnim običajima. Jeste, gospodine ministre, i silovanje je suprotno dobrim poslovnim običajima i krađa je suprotno dobrim poslovnim običajima, i ubistvo je suprotno dobrim poslovnim običajima i hoćemo li sada sva ta krivična dela da sankcionišemo u parničnom postupku? Ne znam da li je to nekome palo na pamet. Ako ostane rešenje iz predloga zakona, to znači da će sud primenom zakona o parničnom postupku, da dokazuje postojanje prevare. Sutra će to značiti da će sva krivična dela koja su inače propisana kao krivična dela krivičnim zakonikom, da se utvrđuju u parničnom postupku. Možda će nekome pasti na pamet da krivična dela utvrđuje i u upravnom postupku, u prekršajnom postupku, u vanparničnom postupku i to će izazvati potpuni haos u inače haotičnom pravnom sistemu Republike Srbije. Dakle, smisao našeg amandmana je, gospodine ministre, da vam kažem, da nije sporno da prevara predstavlja vid otkrivanja poslovne tajne, ali se njeno sankcionisanje ne može vršiti u parničnom postupku, nego u krivičnom postupku. Takođe, nije sporno da onaj ko je usled prevarne radnje pretrpeo neku materijalnu ili nematerijalnu štetu može tužbom da traži naknadu te štete u parničnom postupku, ali pre nego što se to učini. U krivičnom postupku se mora dokazati da je učinjeno krivično delo prevare i mora se utvrditi ko je odgovoran za to krivično delo. Kako mislite da sud dosudi naknadu štete zbog prevare, a da u krivičnom postupku nije dokazano postojanje krivičnog dela?Mislim da svaki student prava zna da postoji jedno potpuno razgraničenje između građanskog i krivičnog pravosuđa. Krivično pravosuđe bavi se utvrđivanjem krivičnih dela i lica koja su odgovorna za izvršenje tih krivičnih dela. Građansko pravosuđe bavi se, između ostalog, kao što je ovde slučaj sa utvrđivanjem iznosa materijalne ili nematerijalne štete u odnosu na onoga ko je tu štetu prouzrokovao. Ovo će biti jedinstven slučaj u Srbiji, a možda i šire, da se jedno krivično delo ne tretira u krivičnom postupku, nego se tretira u parničnom postupku. Parnični postupak, prosto, po svojim odredbama, po svojoj unutrašnjoj filozofiji i logici nije podobno da se u parničnom postupku utvrđuje krivično delo i da se utvrđuje krivična odgovornost. Prosto je neverovatno da ovakvo rešenje sadrži Predlog zakona o kome se raspravlja na istoj sednici na kojoj smo raspravljali o Zakoniku u krivičnom postupku i Zakon o parničnom postupku. Ovde su se poslanici SRS zaista svojski potrudili da vam putem svojih amandmana pokažu koliko su odredbe Predloga zakonika o krivičnom postupku i Predloga zakona o parničnom postupku loše i mi smo smatrali da je sasvim jasno da ono što se tretira i što se reguliše krivičnim postupkom ne može biti predmet parničnog postupka. Onda nas vi neprijatno iznenadite koliko ne poznajete pravni sistem Republike Srbije, pa jedno krivično delo propisujete kao kršenje dobrih poslovnih običaja. Pa jeste, ali svako krivično delo je kršenje dobrih poslovnih običaja. Ne postoje krivična dela koja ne predstavljaju kršenje dobrih poslovnih običaja to se podrazumeva, ali se ta krivična dela i odgovornost za izvršenje tih krivičnih dela ne može utvrđivati u parničnom postupku nego se može utvrđivati u krivičnom postupku, a kad se završi krivični postupak, kad se utvrdi da je izvršeno krivično delo prevare, kad se utvrdi ko je za njega odgovoran, onda onaj ko je pretrpeo štetu materijalnu ili nematerijalnu usled izvršenja tog krivičnog dela, tek onda može da se koristi pravo kojim ste vi dali članom 11. Predloga zakona, a to je da se podnese tužba nadležnom parničnom sudu, pa da on utvrdi iznos te štete koja treba da se nadoknadi. Ukoliko ne prihvatite amandman pravni sistem Republike Srbije, posebno u tom procesnom delu, zaista će biti doveden u jedno haotično stanje i sutra zaista neće biti prepreke da zbog ovog presedana koji uvodite ovim predlogom zakona se sutra sva druga krivična dela utvrđuju u parničnom postupku ili nekom drugom postupku koji nije krivični.
Iskorišćeno je pet minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pa, osim ovog velikog fundamentalnog nedostatka koji ste čuli, postoji još veći koji prosto ne dozvoljava da ovakva formulacija člana 8. bude. Zašto? Pa, ceo sistem zaštite poslovne tajne podrazumeva se na materijalnoj odgovornosti za slučaj odavanja poslovne tajne. Znači, pre svega se govori o imovinskoj odgovornosti. Uopšte mi nije jasno kako ste mogli u članu 8. stav 1. da se pozivate na nelojalnu konkurenciju, a u stavu 2. na dobre poslovne običaje. Te dve stvari ne mogu da budu materija ovog zakona. Stvarate prezunkcije – smatra se, podrazumeva se. Naveli ste šest oblasti, šest radnji, da preskočimo ovu četvrtu koju ste čuli, međutim nije mi jasno zašto je ova šesta inkriminacija. Kod ove šeste tačke u stavu 2. govorite o inkriminaciji. Čuo sam informaciju od trećeg lica i sada treba da pretpostavim da je to treće lice bilo u obavezi da čuva poslovnu tajnu ili je moglo da se pretpostavi da čuva poslovnu tajnu. U stavu 1. govorite o posledici, a cela formulacija i jednog i drugog stava odnosi se na prvo lice jednine, odnosno na fizičko lice, na pojedinca kao izvršioca neke radnje. Jedino što može donekle da pomogne jeste u stavu 1. gde se kaže – na način suprotan zakonu i tu već postoji neka veza sa privrednim prestupima gde odgovara samo pravno lice. Želeli smo samo da vam skrenemo pažnju, ali u suštini član 8. je neprimenjiv. Nema tog sudije koji će ovo da primeni. Ne znam da li neko može da razume ovo što je napisano. Da li je ovo jasno? Kakva je mogućnost zloupotrebe, o tome da vam ne pričam. Ovo je kao Đekna - tamo mi je neki čovek rekao. Ovo je 100% pisao Ridlmajer, čuveni svedok veštak ili Oberšal. Oberšal je u svom nalogu veštaka napisao – bio sam u Beogradu, sreo sam jednog studenta, on mi je rekao da je njegov profesor na predavanju čuo od drugog studenta taj i taj podatak. To je svedok veštak napisao. Sada vi treba da se pridržavate toga – rekao mi je neki Pera da je Đoka bio kod Mike, pa smo videli tamo kako se to proizvodi? Ovde se gubi pojam poslovne tajne, to moram da vam skrenem pažnju. Razumem da "Viktorija grupa" drži kao poslovnu tajnu osnivački kapital, ali onaj pravi osnivački kapital, ne ovaj u Agenciji za privredne registre. To mogu da shvatim, ali mogu da pozovem Šabića i sve druge, i tužioca, sa pozivom na član 3. gde osnovano sumnjam da je u pitanju kriminal, da ta poslovna tajna ne sme da se čuva. Nešto nije u redu kada se nešto pravi u jednom primerku. Znate ono rešenje o nasleđivanju u jednom primerku i to je sada svemoguća tajna. Šta će vam ovi propisi o ovakvim tajnama ovakvi? Član 8, tvrdim vam, ni jedan sudija neće moći da primeni, a ovi eksperti za industrijsku špijunažu itd, njih i ne dotiče ovaj propis. Ovo što ste napisali njih ne dotiče. Zbog čega? Pa, sasvim je normalno da jedna firma prati šta radi konkurencija. Sasvim je normalno da jedna firma prati gde konkurencija prodaje proizvode. Sasvim je normalno da prati konkurenciju da li daje bonuse, da li daje ovo, da li daje ono, koliki su rokovi plaćanja, ukoliko se unapred plati koliki su popusti itd. To je potpuno normalno. To ne može niko da zaustavi, kao što niko ne može da zaustavi da neki iz sekjuriti blagajnika "Delte" odvede, napije i sazna sve podatke koji su važni za neku drugu firmu. Gde vam je to? Nema ga nigde. U načelnoj raspravi sam pričao o čoveku koji godinu dana nije moga da dobije ni jedan tender. Zašto? Zato što mu je neko u kompjuter ugradio neki uređaj i konkurencija je pre njega znala. Kako ćete ovo da stavite u poslovnu tajnu? Ovo je samo sredstvo pritiska na nazovi menadžere. To su ovi japi, pošto njih imate sada i ovi u lizing varijantama kupuju kola i samo nedeljom voze kola po Beogradu, da ih držite da budu verni jer oni mogu za veće pare da odu i da odnesu kompletno sve moguće tajne, ali to suštinski nije problem. Zašto? U Srbiji se sve zna i poslovna tajna se zna i recepture se znaju. Pitanje je samo da li čovek pokazuje interesovanje da se raspita malo. Svako ko je aktivan da se raspita, sve poslovne tajne ima da sazna, pitanje je samo za koliko dana. Ako ne može kupi parama može da uslovljava sa ženom, sa decom, sa taštom, sa švalerkom itd. Znate kada je jedan potpredsednik Vlade postavio kuma za direktora UBOPOK. On mu je samo davao podatke gde se članovi Vlade švalerišu. Smešno vam je?
Narodni poslaniče, molim vas o temi dnevnog reda. To teško može biti poslovna tajna, bar ne za legalnu industriju. Molim vas da poštujete odredbe Poslovnika. Pažljivo slušam sve poslanike i vrlo oprezno podsećam narodne poslanike da su u obavezi da govore o temi dnevnog reda. Iskorišćeno je šest minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Gospodine ministre, sada sam potpuno siguran da vi niste pročitali ove amandmane. Ne krivim vas zbog toga, jer ne biste na ovaj amandman na član 9. odgovori u obrazloženju, kao na amandman na član 4. Dakle, možda sam u obrazloženju, kada sam branio ovaj amandman na član 4. bio nejasan. Pokušaću prostijim jezikom da objasnim šta je suština problema. Nismo mi govorili u amandmanu o pomoćnim lekovitim sredstvima. Inače, kada govorimo o tom pojmu, u onom Zakonu o lekovima i medicinskim sredstvima, pomoćna lekovita sredstva nisu namerno ubačena u ovaj zakon, da bi se stvorila jedna konfuzija i da se na tržištu radi ono što se radi sa pomoćnim lekovitim sredstvima. Dakle, ne treba biti mnogo pametan, nego videti reklame komercijalnih televizija, videti razne časopise, reklamiranje pomoćnih lekovitih sredstava, gde nema nikakve kontrole, niti bilo ko šta kontroliše o ispravnosti tih sredstava. Da se vratimo na temu ovog amandmana. Dakle, vi ste u obrazloženju, čitam obrazloženje na član 4. napisali, pozvali ste se na član 172. stav 3. Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima, da se ne govori o pomoćnim lekovitim sredstvima. Pažljivim čitanjem člana 172. vidi se da se govori o pomoćnim sredstvima, opšta medicinska sredstva i da se govori o pomoćnim sredstvima, a za vaše informacije, pored opštih medicinskih sredstava, pomoćnih sredstava, postoje i in vitro dijagnostička medicinska sredstva, aktivna inplartadibilna medicinska sredstva itd.Dakle, mnogo stvari taj zakon reguliše. Još jedna stvar, gospodine ministre, koliko je ovaj zakon, pozivajući se na prethodni zakon, Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima besmislen, navešću vam jedan primer. Vi ste bili, izašli ste to u načelnoj raspravi, šta je tu problem? Ako pročitate član 230. Zakona o lekovima i medicinskim sredstvima videćete jednu odredbu, kaže – odredbe čl. 31. i 32. ovog zakona za proizvođače lekova sa sedištem u Republici Srbiji počinju da se primenjuju od dana ulaska Republike Srbije u EU. Evo jedne poslovne tajne Vlade Republike Srbije koja uporno krije od građana Republike Srbije kada će ući u EU ili je samo možda ta poslovna tajna dela republičke Vlade. Sada razumem, potpuno mi je jasno zašto Vlada krije, poslovna tajna. Sada, da li će to biti u prvoj polovini ovog veka ili u drugoj, to ćemo da vidimo. Dalje, član 232. govori da se član 101. Zakona o lekovima i medicinskim sredstvimaprimenjuje od 1. januara 2012. godine, a primena ovog zakona o poslovnoj tajni je sedam dana po usvajanju u Skupštini Republike Srbije. Šta hoću da kažem? O neusklađenosti zakona, nesaradnji među sektorima, nesaradnji u ministarstvima i onda je proizvod ovako jedan besmislen zakon koji ima em restriktivne, nekontrolisane odredbe, em ima korumptivne odredbe i o svim tim stvarima su kolege govorile. Najbolje bi bilo da ovaj zakon povučete iz procedure.
Iskorišćeno je dva minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Arsen Đurić, Jovan Palalić i Miroslav Petković. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, sada smo dobili podatak da je i Odbor za nauku i tehnološki razvoj reagovao na ovaj član 14. i sasvim sigurno bolje je što je reagovao, nego da je u ovakvom tekstu ostao kako je predloženo u Predlogu zakona. Dobro je što je Odbor prepoznao problem koji je i naša poslanička grupa ukazala u našem amandmanu, a to je da su preširoko date mogućnosti i preširoko se država angažovala u zaštiti poslovne tajne, koristeći razno-razna procesna sredstva, u ovom slučaju u pitanju je obezbeđenje dokaza. Naravno, želeli smo da našim amandmanom potpuno uklonimo iz pravnog sistema i iz ovog zakona pitanje obezbeđenja dokaza. Odbor je reagovao amandmanom da se to čini samo u hitnim slučajevima, pa faktički proglašavajući mogućnost da država, pogotovo ovako kako je ovde rečeno u stavu 2. – vrši pretres prostorija, vozila, knjiga, dokumenata, baze podataka, zaplene predmeta i to bez prethodnog obaveštenja i saslušanja može da čini samo u hitnom i izuzetnim slučajevima, proglašavajući, da kažem, obezbeđenje dokaza kao jednu izuzetnu meru. Generalno gledano, kada se posmatra način na koji se država angažovala u zaštiti poslovne tajne, vidi se da su mnoge pogodnosti i mnoge mogućnosti pružene nosiocima poslovne tajne. Tu možemo doći do niza problema. Nekoliko mojih kolega je o tome govorilo. Prosto, na nejasan način ukazuju na motiv zašto se to činilo ovim zakonom. Recimo, tužba za povredu poslovne tajne o kojoj se govorilo u članu 11. Sa jedne strane imamo neograničenu mogućnost nosilaca poslovne tajne, u tom slučaju misli se na poslovne kompanije, da proglašavaju sve što oni smatraju da je njima bitno za poslovnu tajnu. Sa druge strane, ta zaštita ide toliko daleko da se u članu 11. u stavu 1. tački 3. kaže da se naknada štete, uključujući stvarnu štetu i izgubljenu dobit, ako je povreda učinjena namerno, ne vidim kako može drugačije da se oda poslovna tajna nego namerno, tužilac može umesto naknade imovinske štete zahtevati naknadu trostrukog iznosa uobičajene naknade. Gospodine ministre, vi ovde dajete mogućnost nekome da proglasi šta god želi poslovnom tajnom, da to slučajno izađe iz poseda onih koji su zakonom obavezni da čuvaju poslovnu tajnu i onda da se ta kompanija debelo naplati, koristeći instrumente države. Vrlo opasne odredbe i prosto nije jasno zašto se država stavila toliko u zaštitu nosilaca poslovne tajne. O tome smo govorili u okviru rasprave. Sa druge strane, dali ste mogućnost da ta pravna lica i kompanije, svi oni koji su po zakonu to obavezni, sve živo stave kao poslovnu tajnu, pa čak i podatke koji su od interesa za Republiku Srbiju i na taj način uključujemo i državu Srbiju i njene državne bezbednosne organe u čitav haos. Mislim da apsolutno niste razradili jako osetljive stvari koje se tiču i poslovanja, ali i digniteta i slobode na tržištu, dozvoljavajući sa jedne strane državnim organima da se uključe u njihov rad, a sa druge strane, nekome dajući mogućnost da se debelo naplaćuje od fizičkih lica. Mislim da, uz sve ove argumente koje smo izneli, niste ubedili našu političku grupu da je ovaj zakon dobar, mislimo da je ovaj zakon izuzetno loš, da je opasan u nekim delovima i da će stvoriti, nadasve, svim onim organima koji treba da ga primenjuju, ozbiljne probleme sa tumačenjem. Očekujem vrlo brzo da taj zakon ovde dođe, da se izvrše njegove korekcije, ili će biti prinuđen Zakonodavni odbor da daje autentična tumačenja, maltene, na svaki od ovih članova. Još jednom, što se tiče člana 14. delimično ste popravili ovo rešenje koje imate u stavu 14, ali generalni utisak je da ste se jako angažovali da zaštitite poslovne tajne svakog i svega, koristeći sve državne instrumente i resurse države. Nema za to nikakve potrebe, ovo nije nešto što je interes države, ovo je interes privatnih kompanija i one treba da traže načine kako će da se zaštite i kako će da sačuvaju ono što smatraju njima bitnim za svoje poslovanje.
Dva minuta i 45 sekundi iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Vjerica Radeta.
Koliko imamo vremena, molim vas? (Predsedavajuća: Vreme na raspolaganju poslaničke je 31 minut.) Hvala. Naš amandman na član 14. odnosi se na stav 1. gde smo tražili da se ova rogobatna formulacija promeni i to je urađeno. Naravno, ne mislimo mi sad da je ministarstvo, odnosno Vlada, da su učinili nešto što je epohalno, zato što su prihvatili ovaj amandman, i opet ponavljam, kada budete prihvatili neki suštinski amandman, onda ćemo reći da uvažavate stavove opozicionih poslanika. Ovde je u članu 14. pisalo da na zahtev lica koje učini verovatnom mogućnost nastanka štete i mi smo to zamenili rečima: "pruži relevantne dokaze da može nastati šteta", jer ovo – učini verovatnim mogućnost nastanka štete, je nešto što mislim da niko živi ne može da objasni šta znači i potpuno nam je nejasno kako je neko mogao ovako rogobatan prevod, očigledno, da napravi i da stavi u zakon. Kada smo se dogovarali o ovom amandmanu i mi smo imali jednu od ideja da možda tražimo brisanje ovog celog člana 14. i dobro je što je takav amandman podnet i bilo bi najbolje, u stvari, da ste brisali ovaj član. Kazaću i zbog čega to mislimo, analizirajući nekoliko delova ovog člana. Naravno, ovo smo u ovom prvom stavu raščistili, prihvatili ste taj amandman. Član se odnosi na obezbeđenje dokaza, to je svakako bitno naglasiti. U drugom stavu kažete – obezbeđenjem dokaza u smislu stava 1. ovog člana smatra se pretres prostorija, vozila, knjiga, dokumenata, baza podataka, zaplena predmeta, blokada bankarskih računa, oduzimanje gotovog novca itd. Mi svaku nelogičnost u ovom ili bilo kojem drugom zakonu možemo da objasnimo primerima iz prakse i da kažemo zašto to nije dobro. Potpuno je nerazumljivo šta znači "pretres knjiga", osim ako niste možda mislili na ovo što je sada aktuelno, pretpostavljam da znate ministre, da pratite, da se u Haškom tribunalu protiv predsednika SRS, prof. dr. Vojislava Šešelja, vode serijski postupci zbog nepoštovanja suda. Zbog čega? Zbog toga što im se ne dopadaju naslovi njegovih knjiga. (Predsedavajuća: Molim vas, o temi dnevnog reda. Ako želite primere, onda vas molim da u okviru teme za koju smo vezani u pretresu o pojedinostima budu ti primeri, s tim što treba da bude svima jasno daovaj zakon nije na snazi. Molim vas, sa koliko god argumentacije umete i želite, ali u okviru teme dnevnog reda.) Izdavačka delatnost je poslovna tajna. To je zaista nešto o čemu mora ovde da se govori. Govorim o izdavačkoj delatnosti SRS kao primeru. Ne vidim šta je tu sporno? Da li je sporno to što je traženo da se knjige Vojislava Šešelja, kao u vreme inkvizicije… (Predsedavajuća: Sada vas upozoravam, tema dnevnog reda je jasna, da jasnija ne može biti, kao što je i kršenje odredbi Poslovnika koje vas obavezuju da govorite o temi dnevnog reda jasno, da jasnije ne može biti. Molim vas, ili o temi dnevnog reda, ili sam prisiljena da primenjujem odredbe Poslovnika koje mene obavezuju, kada neko uporno ne želi da govori o temi dnevnog reda. Izvolite.) Govori se o obezbeđenju dokaza u smislu stava ovog člana i govori se o dokumentima. Kolega Krasić je malopre pominjao neke dokumente i zaista bi bilo interesantno, jer se to radi na zahtev lica koje učini verovatnim mogućnost nastanka štete zbog neovlašćenog pribavljanja otkrivanja, korišćenja poslovne tajne od strane nekog drugog lica. Kolega Krasić je govorio o nekom rešenju koje je urađeno u jednom primerku. To je nešto što je neverovatno i nezabeleženo u pravnoj praksi na zemaljskoj kugli. Samo je jedan sud na svetu, to je Četvrti opštinski sud, svojevremeno, doneo u jednom primerku rešenje o nasleđivanju imovine Zorana Đinđića.
Molim vas, o temi dnevnog reda. Poslednje je upozorenje. Nakon ovoga, u obavezi sam da vam izričem mere opomene. Izvolite, da li želite da nastavite? (Ne.) (Zoran Krasić sa mesta: Ne date da se priča.) Molim vas, da ne dobacujete i da se ne rugate proceduri na koju se pozivate kada smatrate da se krši nešto što smatrate sopstvenim interesom. Ovde primenjujem Poslovnik Narodne skupštine jednako na sve poslanike i sve odredbe jednako za sve. Iskorišćeno je pet minuta od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za nauku i tehnološki razvoj podneo je amandman na član 14. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora za nauku i tehnološki razvoj prihvatio amandman. Zakonodavni odbor se nije izjasnio. O amandmanu će se Skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvinite, narodni poslaniče, elektronski panel ne reaguje. Molim vas, prijavite se ponovo u elektronski sistem. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je suština ovog zakona da se zaštite male kompanije, koje nemaju dovoljno finansijskih sredstava u odnosu na velike multinacionalne kompanije da vode neke skupe sporove, i koje su mnogo češće predmet povrede poslovne tajne, nego što su to velike multinacionalne kompanije. Sa time u vezi, čini nam se da je ovaj institut koji je predviđen, a odnosi se na sredstva obezbeđenja koje onaj koji tuži mora da obezbedi, da bi ušao u proces dokazivanja da je povređena poslovna tajna. To je s jedne strane jako opasno, jer destimuliše male kompanije, one koje su finansijski slabe, da uđu u ovaj postupak dokazivanja. Sa druge strane, nepotreban je, jer imamo Zakon o parničnom postupku u kojem može da se nadoknadi šteta, ukoliko se dokaže da povrede poslovne tajne nije ni bilo. U samom zakonu ugrađen je u članu 13. još jedan institut, institut da sud određuje verodostojnost nastanka štete. To je sasvim dovoljno da se eventualno tuženi zaštiti od šikaniranja i nekih tužbi koje su neumesne. Sud je, verujem, sposoban da proceni da li je došlo do nastanka neke štete ili nije. Sa druge strane, imamo i jedan tehnički problem. Kako će sud da odredi kolika su sredstva obezbeđenja potrebna u nekom postupku koji se odvija pred sudom? Da li će to biti iznos koji predloži onaj koji je tužen, ili će sud samovoljno, na osnovu neke svoje lične procene da odredi koliko finansijskih sredstava onaj koji tuži treba da odvoji da bi mogao da nastavi sudski proces? Čini nam se da je ovaj institut potpuno ne razrađen u zakonu, kao što rekoh suvišan je i bitno utiče na kvalitet samog zakona i uopšte na primenljivost ovog zakona. Čini nam se da će, kao što rekoh, veliki broj malih kompanija, onih koje treba pre svega da štiti ovaj zakon, naša preduzeća koja neće moći, zahvaljujući ovom institutu da uđu u neki sudski proces, obesmisliti ceo zakon i dovesti u situaciju da ćemo u najskorije vreme morati da donosimo novi zakon, ili da imamo izmene i dopune ovog zakona. Hvala.
Iskorišćeno je 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih vas zamolio da obratite malo pažnje na ovaj član 16. i na ovaj amandman. Nisam pravnik, ali sam se bavio ovim sa nekog pravnog aspekta, kolko su to moje mogućnosti meni dale i za pravo i za mogućnost, pa bih i vas zamolio, kao čoveka koji nije pravnik, da obratite pažnju na besmisao u članu 16. i u 15, koju smo amandmanom pokušali da promenimo, odnosno da ispravimo. Šta je apsurd? Apsurd je kakve su amandmane oni koji su se bavili ovim zakonom prihvatali, a jedan vrlo važan i suštinski, možda i najvažniji amandman koji je podnet, nisu hteli da prihvate. Nešto iz čega proističe pravna nesigurnost, a može se slobodno reći i pravno nasilje. U ovom postupku moraju da imaju dve strane, ali obe strane moraju da budu zaštićene i pred zakonom jednake. Ovo kako je ovde napisano ne obezbeđuje ravnopravan status onih koji će eventualno biti u postupku po pokretanju određene tužbe, parnice, kako već to pravnici nazivaju. Pazite sad ovo, na zahtev lica protiv kog je podneta tužba zbog povrede poslovne tajne ili pokrenut postupak za određivanje privremene mere, odnosno za obezbeđenje dokaza, sud može na teret tužioca da odredi odgovarajući novčani iznos kao sredstvo obezbeđenja u slučaju neosnovanosti zahteva. Šta smo mi tražili? SRS traži da sud odredi određeni novčani iznos kao sredstvo obezbeđenja, pazite ministre, u slučaju neosnovanosti zahteva. Znači, ne može sud – može, a i ne mora da obezbeđuje novčani iznos kao sredstvo obezbeđenja, sud mora da obezbedi nešto kao sredstvo obezbeđenja u slučaju neosnovanosti zahteva. Znači, možda su tužbe podnete neosnovano i taj protiv koga su podnete mora da bude u ovom postupku zaštićen. Zato ovaj amandman moraju da prihvate. To je jedna stvar. Druga stvar, odnosno nastavak amandmana kaže ovako – tražili smo da se doda novi stav, da se sredstva obezbeđenja određuju i za slučaj nepoštovanja roka predviđenog u članu 15. stav 1. Zamolio bih sad da samo s pažnjom čujete ovaj član 15. Pazite sad ovo kako ide – privremene mere iz člana 13. ovog zakona i obezbeđenje dokaza iz člana 14. ovog zakona mogu se tražiti pre podnošenje tužbe zbog povrede poslovne tajne, pod uslovom da se tužba podnese u roku od 30 dana od dana donošenja rešenja itd. Recite mi, molim vas, ako se ne prihvati ovo novčano obezbeđenje, šta obezbeđuje taj uslov? Kako možete da uslovljavate nešto, kako se kaže, aposterior? Znači, ja ću podneti tužbu pod uslovom da ti za mesec dana, odnosno izrećiću obezbeđenje pod uslovom da ti posle toga za mesec dana podneseš tužbu. Šta ako ne podnese tužbu? Šta onda? Mrcvarićete me na sudu bez razloga, ili ne znam ni ja kako, nećete podneti tužbu i nikom ništa. To ne može tako. Ovaj amandman morate da prihvatite. Šta god da vam kažu nije tačno. Moje kolege pravnici će o svemu tome bolje da govore, ali s pravnog aspekta. Ovo je samo dokaz, ne sme ovako da se piše zakon, zakon koji se bavi ozbiljnom materijom. Ministre, vi ste vlast, vi upravljate ovom državom. Kakav ambijent nam kreiraju i stvaraju ovakvi zakoni? Ne bi se mi bavili ovim amandmanima da možda neko od nas neće sutra doći pod udar ovako nedorečenog zakona. Vi ćete sutra biti žrtva ove nedopisane stvari. Ovo nije zakon, ovako definisano nije ništa. Ovo morate da prihvatite. Ovaj amandman morate da prihvatite da bi zakon imao neki smisao. Za hajdučiju, ministre, i za nasilje, u kom god hoćete postupku, parničnom, krivičnom, ili ne znam ni ja kakvom, ne treba vam zakon. Ako ga već pišete, dajte da ima neki smisao i zaštitite obe strane, koje će eventualno da se nađu u ovom postupku. Zahvaljujem se. Moje kolege pravnici će više o tome da govore.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe i 30 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe, tako da je iskorišćeno vreme predstavnika. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je 22 minuta. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 15. i član 16. Predloga zakona su zaista najbolji dokaz do koje mere je ovaj predlog zakona pisan na brzinu, prilično traljavo i bez jasne ideje šta se njime želi postići. Moj kolega Stevanović, iako nije pravnik, ali je zaista na jedan vrlo ubedljiv način pokazao svu besmisao člana 15. i član 16. u onoj formulaciji u kojoj su nama predloženi. Gospodine ministre, niste pravnik, ali ste obrazovan čovek, poznajete elementarnu logiku, pa po samoj definiciji uslov je nešto što prethodi nekoj radnji, a ne sledi. Da bi ja nešto učinio prethodno nešto mora da se desi. Pogledajte šta ste vi napisali u članu 15. – privremene mere iz člana 13. ovog zakona i obezbeđenje dokaza iz člana 14. ovog zakona mogu se tražiti i pre podnošenja tužbe zbog povrede poslovne tajne, pod uslovom da se tužba podnese u nekom budućem roku od 30 dana od dana donošenja rešenja o određivanju privremene mere, odnosno rešenja o određivanju obezbeđenja dokaza. Ne mora čovek da bude ni pravnik, ni dobar pravnik, da postavi elementarno pitanje – šta u slučaju da taj koji je tražio izricanje privremene mere u tom roku od 30 dana ne podnese tužbu? Iz Predloga zakona proizlazi da se neće desiti ništa. Pa kakav je onda to uslov? Uslov koji nikoga ne obavezuje nije uslov, onda je to jedna paušalna konstatacija, eto, reda radi, da se nešto stavi u Predlog zakona. Kakvu garanciju ima sud od budućeg podnosioca tužbe da će ta tužba zaista i biti podneta, ako ne postoje bilo kakva sredstva obezbeđenja? To znači da sad svako može pod firmom kršenja poslovne tajne da traži od suda izricanje privremenih mera i obezbeđenje dokaza, a da nikada ne podnese tužbu za povredu poslovne tajne. Time se u stvari zloupotrebljavaju prava koja su data ovim predlogom zakona i ponovo se vraćamo na ono što smo rekli kod amandmana na član 8. Neko ko je učestvovao u pisanju Predloga zakona zaista ne poznaje elementarne norme procesnog prava, ni krivičnog, ni parničnog, a, bogami, ni osnove materijalno-građanskog prava, jer očigledno ne zna šta je uslov. Dakle, uslov je neka buduća neizvesna činjenica ili okolnost. Ovde ne postoji nikakva garancija da će onaj koji traži izricanje privremenih mera u tom roku od 30 dana da podnese tužbu. Onda se postavlja pitanje – koja je uopšte svrha propisivanja člana 15. i člana 16 i cela materija poslovne tajne, njene pravne zaštite? Potpuno gubi smisao ovakvim potpuno nelogičnim, da ne upotrebim neku težu reč, formulacijama iz Predloga zakona. Koja poslovna tajna će u Srbiji biti zaštićena rešenjima koja su propisana članom 15. i članom 16? Neće apsolutno nijedna. Time se sam smisao zaštite poslovne tajne i nečijih poslovnih i materijalnih interesa potpuno gubi. Ne govorim o tome da ste, recimo, ovde propisali, kaznene odredbe. U članu 19. propisali ste kaznene odredbe, a reč "kaznena odredba", upućuje na to da je reč o zaštiti u krivičnom postupku. Međutim, kada pročitate prethodne članove Predloga zakona, jasno se vidi da vi ne mislite na krivični postupak, nego na građansko-pravnu zaštitu u parničnom postupku. Kada se sve to sabere i oduzme, zaista se postavlja pitanje na koji način se štiti poslovna tajna u Republici Srbiji? Gospodine ministre, ovakvim Predlogom zakona ne štiti se ni na koji način. Apsolutno neće biti zaštićena poslovna tajna. Ovaj zakon će vrlo lako moći u praksi da se izigra, da se izmetne u svoju suprotnost i ovaj predlog zakona, ako ovo ovako ostane, ne da neće postići svrhu i cilj koji je trebalo da postigne, nego će u praksi izazvati nesagledive posledice, štetne posledice, pre svega po subjekte koji žele da sačuvaju svoju poslovnu tajnu, a onda i po sud. Rešenje iz člana 15. otvara mogućnost da sudovi budu zatrpani predlozima za obezbeđenje dokaza i za izricanje privremenih mera, a da nikada to obezbeđenje dokaza o izricanju privremenih mera ne dobije svoj epilog u sudskom postupku, da se nikad ne podnese tužba i da se nikada ne utvrdi da li je zaista došlo do povrede nečije poslovne tajne. Sada svako u Srbiji može da traži obezbeđenje dokaza, izricanje privremenih mera, formalno će po zakonu biti obavezan da podnese tužbu u roku od 30 dana, ali mu se ništa loše neće desiti ako on taj uslov ne ispuni. Pa, kakav je to uslov? Uslov koji ne obavezuje, nije uslov. Potpuno je besmisleno da ovakva formulacija stoji u Predlogu zakona. Ako zaista hoćete da suštinski popravite Predlog zakona, prihvatite amandman gospodin Dragana Stevanovića, amandman je dobar, on pogađa suštinu onoga što ste vi Predlogom zakona hteli da postignete. U protivnom, ceo Predlog zakona, ovakav kakav je, inače veoma kratak, ima svega 20 članova, zaista neće postići bilo kakvu svrhu.
Pet minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Gospodine ministre, kada se pogledaju ova rešenja ,vi jeste konzistentni svom konceptu, ali je to duboko pogrešno. Evo sada ću da vam objasnim. Ovo je način maltretiranja od strane kompanija. Em ste dali široku mogućnost definisanja poslovne tajne, em ste dali mogućnost da se kršenje poslovne tajne tretira kao kršenje dobrih poslovnih običaja u najširem mogućem smislu, a onda ste sva moguća sredstva obezbeđenja stavili u funkciju držaoca poslovne tajne. Gospodine ministre, ne razumem zašto se oni toliko štite. Nije poslovna tajna nešto što je važnije od državne tajne. U Zakonu o tajnosti podataka nemate ovakve mere kako se štiti poslovna tajna. Ko je vršio pritisak na vas da kompletnu državu stavite u funkciju kompanija? Ovo što su kolege rekle, neko može zbog kršenja dobrih poslovnih običaja da traži privremenu meru, recimo, da se oduzme predmet nastao povredom poslovne tajne. Pogledajte tu vrstu pritiska između različitih kompanija. Jedno lice je promenilo kompaniju, otišlo u drugu kompaniju, možda je dalo nekakav podatak koji je možda omogućio nekome da u proizvodnom procesu nešto proizvede i taj koji je izgubio taj jedan, recimo, kvalitetan kadar, smatra da je neki proizvod u konkurentskoj kompaniji nastao povredom dobrih poslovnih običaja. On će odmah da traži privremenu meru, sud će da mu je izda, on ne mora da podnese tužbu i privremenom merom će da reši spor, da natera tog drugog da mu plati nešto. Gospodine ministre, ovo je jako opasno. Jaka sredstva stavljate kompanijama. Država se neverovatno široko angažuje. Dajte mogućnost različitog maltretiranja. On može da podnese tužbu, sredstva obezbeđenja se završe, on ne mora da odgovara ako ne uspe. Ovo što su kolege predložile amandmanom, nekakva sankcija mora da postoji. Mora sud da optereti tog koji podnosi tužbu. Šta ako je on neosnovano podneo, šta ako je maltretirao tog drugog protiv koga je podneo tužbu? On može privremenom merom da reši spor, jer nema nikakvu sankciju ako ne podnese tužbu. Dovoljno je da mu uzmu taj predmet i onda će te dve kompanije da uđu u međusobni odnos i da se nagode. Prosto je neverovatno na koji način se ovo procesno ovlašćenje daje nekome, naročito ako se stavi odredba da to može da se čini zbog dobrih poslovnih običaja. Kršenje dobrih poslovnih običaja, to je toliko široko, gospodine ministre. Svi živi će se pozivati da je neki proizvod nastao odavanjem poslovne tajne, zato što su se kršili dobri poslovni običaji i tražiće da sud od konkurentske kompanije to oduzme. Molim vas da ozbiljno razmislite o tome zašto ste toliko stali u funkciju zaštite poslovne tajne i nosilaca poslovne tajne. Koji je interes države, pogotovo u ovakvim normama gde će svi živi biti maltretirani od lica koja imaju želju da se debelo naplate zato što žele da unište konkurenciju? Dali ste mogućnost da svako optuži konkurenciju da mu je ukrala poslovnu tajnu, svim normama, od člana 8, 11, 15, 16, svi će se međusobno tužiti i optuživati jedni druge da im je ukradena poslovna tajna i tražiti da država tu arbitrira. Ko pre podnese privremenu meru, taj je rešio slučaj u svoju korist. Loš zakon, gospodine ministre. Napravićete ozbiljne probleme u privredi i u odnosima na tržištu. Povucite ovo, neka nađe način Vlada da izađe sa jednim kvalitetnijim zakonom. Kada se sve ovo sagleda, nije na čast da se izađe pred Narodnu skupštinu sa ovakvim zakonom.
Iskorišćeno je 4 minuta i 35 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Moram samo da konstatujem, iako se usvoji amandman Dragana Stevanovića, slaba vajda za ceo zakon. Neće zakon ovim amandmanom bitno da se popravi. On svoju nedorečenost koju ima od 1. do 20. člana ne može da otkloni, a i nije svrha ovog amandmana. Da se vratimo na samu suštinu ovog amandmana. Ako neko podnese tužbu zbog povrede poslovne tajne ili traži određivanje privremene mere ili podnese zahtev da se obezbede dokazi, onda tuženi može da traži, a tužilac kao sredstvo obezbeđenja odvoji neka sredstva kao garanciju da, u slučaju neosnovanog zahteva ili neosnovane tužbe i svega ovoga što se radi, može da se naplati neko potraživanje, ali to potraživanje se, pre svega, svodi na troškove postupka. Ovde nije rečeno koji iznos, a čuli smo kod privremenih mera da može da se radi o zapleni proizvoda, pa čak može i da se govori o šteti, izgubljenoj dobiti itd. Jednostavno, ovde su se neki građansko-pravni instituti toliko zabrkali da su postali svoja suprotnost. Sada moram da se vratim opet na početak i da kažem šta je poslovna tajna. To je informacija koja sadrži podatke. Ko odlučuje koji podaci predstavljaju poslovnu tajnu? Vlasnik kapitala nekog privrednog društva. Koje kriterijume on treba da koristi prilikom određivanja poslovne tajne? Sam može da probere. Šta sve može da obezbedi da mu bude poslovna tajna? Može i broj zaposlenih na crno. Sve može da odredi kao poslovnu tajnu. Slaba je vajda od člana 3, gde se kaže: "Ukoliko informacija sadrži podatke kojima se prikrivaju krivična dela, to ne uživa zaštitu", ali dok se to dokaže, znate koliko treba vremena da prođe. Poslodavac je u međuvremenu završio posao. Šta se tu sve natrpalo, nelojalna konkurencija, dobri poslovni običaji. Ko štiti i ko mora da poštuje poslovnu tajnu? I fizička i pravna lica. Ko može da bude tužilac, ko može da bude tuženi? I fizička i pravna lica. Na kraju dolazimo do člana 20. Kaznene odredbe i sve privredni prestupi. Gde je ovde javni poredak?Da li je ovo materija javnog prava? Poslovna tajna postala je privatna stvar. Kako ovo može da bude privredni prestup? Privredni prestup može biti nepoštovanje Zakona o računovodstvu i reviziji. Da li je ovaj zakon u istom rangu sa Zakonom o računovodstvu i reviziji? Nije. Poslovna tajna to je ono što je odlučio vlasnik kapitala privrednog društva. Doduše u zakonu i ne piše ko, verovatno se pretpostavlja da u skladu sa statutom nadležni organ treba to da odredi. Ovde čak i nema odredbe o toj proceduri kako se dolazi do poslovne tajne. Ovde se polazi od premise da je vlasnik kapitala rekao – poslovna tajna. Dovoljno je samo da on kaže da je poslovna tajna. Dovoljno je da on proceni šta je poslovna tajna. Malo vispreniji advokat u Srbiji ima da ismeje ceo koncept zakona i sve ove iz inostranstva koji su od vas tražili ovakav zakon, jer oni razmišljaju da ovde postoji mnogo tih tajni koje omogućavaju zahvaljujući tim tajnama oni su toliko uspešni, pa banke iznose po 400 miliona evra svake godine, pa verovatno ima neka tajna kako skupe tih 400 miliona evra. Ima još mnogih stvari koje su poslovna tajna sa gledišta privrednog društva, ali nikakva tajna ne bi smela sa državne administracije i državnih organa, jer tamo ih čekamo sa Šabićem, sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Pouka svakome ko bude pod udarom ovog zakona, odmah neka ode kod tužioca i kaže – ja želim da budem svedok saradnik. Zašto svedok saradnik? Informacije koje bi ja vama dao o poslovanju te firme iz inostranstva u Srbiji prevazilaze značaj moje krivične odgovornosti i odgovornosti po osnovu odavanja poslovne tajne, a omogućava državi da sazna kako neko nezakonito zgrće velika sredstva, pa da se otvori čitav sistem koji liči na organizovani kriminal. Može da se spasi tako što će da kaže – kazaću vam koje su firme nameštene da na tenderima učestvuju da bi moja bivša firma dobila posao. Kazaću vam u svakom javnom preduzeću, državnom organu koga plaćaju, ko je zadužen da omogući da prođe na tenderu ta firma iz, ne mora da bude, inostranstva. Znate kako to lepo zvuči u Srbiji kada je na stranom jeziku naziv firme, odmah se tresu svi. Znači, ovaj zakon otprilike treba da omogući, navodno, ljudima koji su mnogo uspešni, zahvaljujući zvrčki poslovna tajna, da spreče insajdere koji bi odali tu poslovnu tajnu. Oni računaju da ovim predlogom zakona i ova vlast ima interesa. Zašto? Onda ne bi bio "Vikiliks". Ovo je pokušaj sprečavanja "Vikiliksa" i depeša. Sad nisu baš prave depeše, nego neke studije, neke analize itd. Doduše, sve mogu da proglase poslovnom tajnom. Sve. Verujte poslovna tajna se ne nalazi ni u kvalitetu proizvoda, niti u ambalaži, nego se nalazi u onome što omogućava nekome da ima približno monopolski položaj. Ta zvrčka koja mu to omogućava, to je ta poslovna tajna. A to je ta sprega sa onima koji omogućavaju ili odlučuju da neko bude dominantan na tržištu ili da ima monopolski položaj. Vidite i sami šta se dešava sa tim poslovnim tajnama. Jedan je krenuo sa mobilnim telefonom za dinar, sada svi za dinar daju mobilne telefone. Jedan je krenuo sa keš kreditima, pa sada svi krenuli sa keš kreditima. Jedan dao reklamu kredit 0% kamate, jeste li videli reklame, odmah ovi drugi kažu 0% kamate. Izgleda da nema poslovne tajne između njih. Svi znaju formulu kako se to rešava. Da ne pričam o ovim velikim industrijskim špijunažama itd. Daleko smo mi od tih velikih, da znate. Znate, ona kola se razlikuju samo u žmigavcu, pa su proizvod iz neke druge države. Mi još nismo do tog nivoa došli. Smatram da je ovde napravljena velika greška, nijedan problem neće da se reši, realno postoji problem da čovek koji je bio na značajnom mestu u nekoj firmi koji je imao puno tih informacija i verovatno su neke informacije i neki podaci predstavljali poslovnu tajnu, možda je to neko i odredio, možda i nije određeno ali se podrazumeva, prelaskom u drugu firmu oni su odneli i ta znanja i te informacije i poprilično ugrozili onu prvobitnu firmu. Naravno, mi ne možemo da stojimo iza toga da to odobravamo, to nikako ne zaslužuje odobravanje, to na neki način treba da se zabrani, to na neki način treba da se sankcioniše ali ono što smo apsolutno sigurni ovi papiri i ovih dvadeset članova to neće da završi. U tome se ogleda naša primena, na ovaj koncept ovog zakona. Mi smo pokušali sa nekoliko amandmana da nešto promenimo ali smo svesni situacije da je ovaj nemoguće promeniti. Zašto? Ovde, se prosto nabacuju pravni pojmovi koji u kontekstu više pojmova unutar jedne rečenice stvarno deluju besmisleno i niko živi to ne može da protumači. Verujte mi malo je u poslovnom svetu informacija koje sadrže tehnološke, tehničke podatke koji predstavljaju poslovnu tajnu. Mnogi ti podaci su stvar doktrine, a ne odgovarajućeg preduzeća. Nije poslovna tajna kako se pravi visoko lučni most, to svi znaju na Građevinskom fakultetu, pa se javljaju neke inovacije, pa se javljajuneki patenti, pa se otkupi licenca, sve to znači, nema u toj sferi mnogo poslovnih tajni. Danas su se poslovne tajne preselile na ekonomsku, finansijsku, komercijalnu sferu gde mi insajder, gde mi je kanal, gde ću da dobijem informaciju pre vremena. I sada davas podsetim na još jednu stvar i vi to verovatno znate ali možda i ne smete da pričate i ova blokada, gospođo Čomić za srpsku robu prema Kosovu i Metohiji, ima svoju poslovnu tajnu.
Narodni poslaniče, tema dnevnog reda, pogotovo nemoj te tako ozbiljne teme da i pokušavate da smeštate u okvir rasprave o Predlogu zakona.
Ali vi uopšte niste čuli šta sam ja želeo da kažem.
Dovoljno sam čula narodni poslaniče. Takva tema zahteva od svih nas dostojanstven odnos bez pokušaja uvlači u debatu i argumentaciju o jednom zakonu koji sa tim nema veze.
Na najdostojanstveniji način pričam o ovoj temi, samo što vi ne dozvoljavate da vam završim.
Ne, neću vam dozvoliti da kršite Poslovnik.
Ne kršim Poslovnik, samo promovišem i kažem da su poljoprivredno prehrambeni proizvodi koji se proizvode u Srbiji izuzetno kvalitetni.
Narodni poslaniče, već smo imali teškoća sa vašim poimanjem šta se sme, a šta se ne sme u Poslovnik u koji važi jednako za sve. Sada vas upozorava poslednji put. Ili nastavite o amandmanu koji je trenutno u pretresu ili da počnem da primenjujem mere.
Skrećem pažnju da je ova Narodna skupština donela zakon gde je zabranila genetski modifikovane organizme u prehrani, promovišem ono što je Srbiji lepo uradila.
Narodni poslaniče, poslednje upozorenje.
Zašto?
Zato što ne poštujete odredbe Poslovnika Narodne Skupštine, zato što se rugate proceduri, zato što ne želite da smatrate da odredbe Poslovnika važe i za vas. Dakle, ako želite da nastavite imate još šest minuta, onda ćete govoriti o temi dnevnog reda. Savršeno razumem i vrlo vas pažljivo slušam i ne dozvoljava kršenje Poslovnika tako što ćete jednoj ozbiljnoj situaciji, zato što smatrate da je oratorski vešto napraviti kombinaciju ili pokušaj kombinacije tako da to smatrate da nije kršenje Poslovnika, to jeste. Izvolite. Imate još šest minuta.
Gospođo Čomić SRS je dosta trpela u javnosti u ovoj zgradi, od 2001. godine kada …..
Narodni poslaniče, tema dnevnog reda, sada ide izricanje opomena.
Zašto?
Zato što SRS nije tema dnevnog reda.
Pričam vam da smo izdejstvovali da Vlada Republike Srbije pre nekoliko godina donese zakon kojim je prihvatila naš…
Narodni poslaniče ako insistirate ja ću vam sada izreći prvu opomenu. Tema dnevnog reda. Ja vas molim. Najlepše vas molim.
Dobro. Ja bih, znači preporučio svima koji padnu pod udar ovako nekompletnog i nekompetentnog zakona da u slučaju bilo kakve tužbe zahteva da se odredi privremena mera ili da se navodno obezbede dokazi, i u tim postupcima verovatno koji je tužen treba da trpi neke neprijatnosit, da odmah požuri i da se prijavi za svedoka saradnika. To mu je mnogo veća garancija da može da spasi i sebe i svoju porodicu od očigledno neopravdanog progona. Oni kojima tužilaštvo ne pruži zaštitu, ja pozivam neka se jave SRS pružićemo im zaštitu po svaku cenu, jer iz ove rasprave je potpuno jasno kakav je cilj i kakva je osnovna ideja da se ovakvi propisi donose. Na kraju, građani slobodno jedite proizvode koji se proizvode …
Narodni poslaniče. Vaša volja da dokažete da za vas ili za političku grupu kojoj vi pripadate može da ne važe odredbe Poslovnika Narodne skupštine, politička stranka kojoj pripadate predstavljena političkom grupom, poslaničkom grupom je izvan, čak i primene odredbe Poslovnika kojem bi vam izrekla mere opomene. Nedostojno je sednice Narodne skupštine, toliko se rugati svemu onome što svi ostali poslanici smatraju pravilima koji važe jednako za sve. Želite da govorite o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 107. Vi nemate prava da me nazivate nedostojnim. Ja vas upozoravam ovo vam …
Narodni poslaniče član 107. se ne bavi time što želite da obrazlažete. Ja vas molim da ne provocirate izricanje mera opomene i težih mera za disciplinske prekršaje. To što činite je nedostojno sednice Narodne skupštine. Da li još neko želi reč? Da li ministar želi reč? Molim da se prijavite. Ministar Žarko Obradović.
Hvala gospođo Čomić. Ja bih želeo da se zahvalim poslanicima koji su uložili amandmane na sadržaj ovog zakona, i na onome što su rekli ovde u debati povodom tih amandmana. Javnost bih želeo da obavestim da smo imali 16 amandmana na ovaj predlog zakona, a šest od tih 16 mi smo prihvatili i amandman je prihvatio, odnosno Odbor Narodne skupštine Republike Srbije za nauku je usvojio svoja dva amandmana, procentualno, to je 37,5% amandmana koje smo prihvatili da bi unapredili sadržaj zakona. Ne mogu se složiti sa nekim mišljenjima koja smo čuli ovde u raspravi da ako se amandman prihvati, da nije vredan prihvatanja, a da onaj koji nije prihvaćen, da je sjajan, grandiozan, da ima sve pozitivne strane, u odnosu na onaj koji nije prihvaćen. Ovo govorim, zato što je izričito pravo predlagača da u odnosu na koncept koji zastupa ovde u zakonu, prihvati amandmane koje smatra da su amandmani koji unapređuju zakon. Inače, želeo bih da kažem još nekoliko reči. Nekoliko poslanika opozicije koji su kritikovali ovaj zakon su priznali da je predlagač, odnosno Vlada, ministarstvo konzistentno sa stanovišta sadržaja svog predloga, a druga je stvar što se oni ne slažu sa tim predlogom i misle da zakon nije dobar. Za nas kao Vladu, mislim da donosimo jedan dobar i potreban zakon, jer zakon je opšti, zato što ima nekoliko zakona koji tretiraju pojam poslovne tajne i to su tri posebna zakona, Zakon o lekovima, Zakon o biocidnim proizvodima i Zakon o privrednim društvima. Da bi se razumela problematika poslovne tajne, upućujem još na čitanje, razumevanje Zakona o tajnosti podataka, kao i Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Onda će verovatno sadržaj cele ove rasprave izgledati mnogo drugačije. Bilo nam je rečeno od strane par poslanika, nekoliko amandmana se odnosi na pitanje, na pomoć medicinskih sredstava u Zakonu o lekovima i Zakona o medicinskim sredstvima, u članu 171. se naglašavaju koje su te vrste medicinskih sredstava i tu se ističe da opšta medicinska sredstva, da tu spadaju pomoćna sredstva. Nije bilo potrebe da se posebno apostrofira, a medicinska sredstva naravno da su već uključena u opšta, a pro po tih amandmana. Što se tiče ostalih amandmana, mi smo se trudili da prihvatimo one za koje smatramo da unapređuju zakon i obrnuto, mislimo da neki drugi koje nismo mogli prihvatiti, jednostavno za nas u ovom trenutku nisu prihvatljivi. Želeo bih da kažem još nešto, bilo je puno reči o formulaciji vezano za poslovnu tajnu o formulaciji suprotno dobrim poslovnim običajima. Moram vam reći da je taj pojam sadržan u međunarodnim dokumentima, pogledajte tri sporazuma, sporazum o trgovinskim aspektima, prava intelektualne svojine, i činjenica je da mi želimo da budemo članice STO i činjenica je da vodimo već nekoliko godina pregovore i činjenica je da sa njihove strane se traži prema nama, koliko god to izgledalo nekome prihvatljivo ili ne prihvatljivo, da i naša zakonska rešenja sadrže formulacije koje su sadržane u dokumentima koja su sastavni deo svih akata STO. U svim važećim zakonima iz oblasti … (ne razume se) svojine, primera radi, u članu 15. ovog zakona koje je bilo predmet kritike. Ovo vam pominjem, zato što želim da kažem jednu prostu stvar, ali je ona izazvala različita reagovanja. Mi smo želeli ovim predlogom zakona da zaštitimo poverljive informacije koje zakon to kontroliše fizičko ili pravno lice od svih akata nelojalne konkurencije. Mislimo da će ovaj zakon postići apsolutno svoju svrhu i da je deo ukupne problematike pitanja poslovne tajne i naravno, pozivam NS RS da se u danu za glasanje izjasni pozitivno, odnosno da usvoji predloženi zakon.
Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo današnji rad. Na osnovu člana 90. o nastavku sednice bićete naknadno obavešteni, odnosno o danu za glasanje i blagovremeno, a u isto vreme vas obaveštavam da ćemo naš rad nastaviti sutra 20. septembra u 10,00 časova otvaranjem rasprave tačaka dnevnog reda Trinaestog vanrednog zasedanja, zakazanog za utorak 20. septembra u 10,00 časova.