Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, razlog za donošenje zakona o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju je potreba da stvorimo svi zajedno pravni osnov za izjednačavanje prava osiguranih lica, bez obzira na godine života. Radi se o izmeni jednog jedinog člana ovog zakona. Kao što znate, više godina unazad u članu 27. Zakona o zdravstvenom osiguranju pisalo je da osiguranom licu do 15 godina života izuzetno se može odobriti lečenje u inostranstvu, pod uslovima utvrđenim opštim aktom Zavoda za zdravstveno osiguranje. Mi predlažemo da taj član sada, i pre nego što se donese novi zakon o zdravstvenom osiguranju, bude izmenjen i da glasi: "Osiguranom licu može se izuzetno odobriti lečenje u inostranstvu, za lečenje oboljenja, stanja ili povreda koje se ne mogu uspešno lečiti u Republici Srbiji, a u zemlji u koju se osigurano lice upućuje postoji mogućnost za uspešno lečenje tog oboljenja, stanja ili povrede. Bliže uslove, način i postupak, kao i vrste oboljenja, stanja ili povreda za koje se može odobriti lečenje u inostranstvu, propisuje Zavod." Radi se o tome da je u praksi neophodno da kriterijum za pravljenje izuzetka i donošenje odluke za pokrivanje troškova za lečenje u inostranstvu zapravo bude medicinska indikacija, a da ne bude starosna granica. To je vrlo jasan razlog oko koga smatram da ćemo biti svi zajedno saglasni i da je ovo prilika da se postigne konsenzus narodnih poslanika.
Imamo jednu dopunu, nije sporno što je zakasnila. Imamo još jednog ovlašćenog predstavnika. Dr Paja Momčilov je ovlašćeni predstavnik SRS za ovu tačku. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Odbora za zdravlje i porodicu dr Paja Momčilov, predsednik Zakonodavnog odbora Miloš Aligrudić?) Ne, hvala. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 89. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe SPO-NS, DSS i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Vladanu Vučićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, sigurni smo svi da je Srbiji potreban jedan moderan, dobar i kvalitetan zakon o zdravstvenoj zaštiti stanovništva. Naravno, Vlada će taj zakon pripremiti. Ali, pošto je u starom zakonu postojala diskriminacija koja mnogim mladim ljudima život znači, a to je da mnogi oni pacijenti koji ne mogu naći leka u našoj zemlji mogu pronaći leka možda u susednoj zemlji, nisu to u mogućnosti zbog redukovanih sredstava i zbog ograničenja koje je sada u ovom važećem Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, vrlo je bitna izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti i ona je danas pred nama poslanicima, da zarad svih onih ljudi koji ne mogu naći leka, a postoji mogućnost da produže svoj život, nađu mogućnost da u susednoj nekoj zemlji nađu sebi ozdravljenje i poprave svoj život. Ono što je važno, to je da je Ministarstvo zdravlja pronašlo rešenje i smoglo snage da pre donošenja zakona napravi izmenu zakona, koja će eliminisati diskriminaciju da samo pacijenti do 15. godine mogu biti poslati u inostranstvu radi lečenja, naravno da omoguće da ljudima kojima život znači to slanje, da nađu mogućnosti i dođu do svog ozdravljenja. Zašto je bitno da se ova izmena zakona danas donese? Zato što je do sada postojala selektivnost u lečenju i ovim zakonom ispravljamo jednu nepravdu, što nekome znači život. Doktori su bili u vrlo neprijatnoj situaciji, u neprijatnoj situaciji u kakvoj su morali da budu i sudije, a naravno želeli su da budu i advokati. Želeli su da pacijentima izađu u susret, da im pomognu da dođu do ozdravljenja, a morali su da budu sudije, jer ih je zakon na neki način ograničavao. Nisu mogli da izađu u susret pacijentu, a naravno i sama Hipokratova zakletva ih je na to obavezivala. Svedoci smo svakodnevnog vapaja koji preko SMS poruka, raznih medijskih reklama, traže i mole za pomoć svojim najbližim. U svemu tome naravno da postoji i zloupotreba vapaja da se izađe u susret i pomogne određenim pacijentima. Smatram da je upravo ovaj zakon, koji se danas razmatra i uskoro donosi, nešto što će na neki način sprečiti i takve zloupotrebe, a omogućiće i da onim ljudima, koji su nemoćni da pomognu svojim najbližim, izađe u susret država Srbija, i da ti ljudi nađu mogućnosti za svoje ozdravljenje. Zato ne verujem da će ijedan poslanik u Republičkoj skupštini diskutovati protiv ove izmene zakona, da će ijedan poslanik biti protiv donošenja ovog zakona, a to će mnogim ljudima koji očekuju da im se produži život, da im se omogući lečenje, značiti mnogo. Mislim da ovde u ovom zakonu, u ovoj izmeni zakona koju upravo donosimo, postoji jedan problem sa kojim će se sigurno Ministarstvo suočiti, a to je problem ograničenih sredstava, i na neki način, bez obzira što se ova starosna dob slanja pacijenta na lečenje u inostranstvu pomera, maltene neograničeno, opet će na neki način ona živeti u praksi. Jer verujem da će i sami doktori voditi računa, ako već bude bilo više takvih pacijenata, a ne bude bilo dovoljno sredstava u Republičkom fondu – a siguran sam da su ova sredstva vrlo mala, bez obzira na dobru želju Ministarstva i dobru želju svih onih ljudi koji su predložili ovaj zakon i nas koji ćemo ga doneti, neće se moći izaći u susret svim pacijentima koji imaju potrebu za lečenjem van granica Srbije – da oni mlađi ljudi budu poslati i da se njima omogući da produže svoj život ili nađu ozdravljenje van granice naše zemlje. Verujem da će u trenutku kada budemo donosili zakon o zdravstvenoj zaštiti biti odvojena i veća sredstva i da će mogućnost lečenja moći da imaju svi oni kojima je potrebna. Poslanici Nove Srbije zdušno su prihvatili ovu izmenu zakona, zdušno će u interesu svih onih ljudi kojima je potrebna ova pomoć glasati za ovaj zakon, i verujem da će to uraditi u Republičkoj skupštini, a naravno takav je bio i stav Odbora za zdravstvo. Zato naglašavam još jednom, uz dužno poštovanje svih onih ljudi koji očekuju da se ovaj zakon izglasa, ljudi kojima od ovog zakona zavisi život imaju podršku poslanika Nove Srbije, a nadam se i svih poslanika u Republičkom parlamentu.
Imamo mali problem, kasne dve poslaničke grupe sa prijavom govornika, G17 plus i SRS. Molim da zbog toga imamo razumevanje, pošto onda nije mogao da se odredi redosled, već je određen redosled na osnovu onih grupa koje su pravovremeno predale spisak, tako da vam se izvinjavam. Nastavićemo, naravno da ćemo prihvatiti i jednu i drugu grupu, ali, molim vas, nastavićemo po spisku koji je utvrđen od strane poslaničkih grupa koje su pravovremeno predale, a u međuvremenu ćemo napraviti redosled po Poslovniku, za i protiv. Reč ima sada narodni poslanik Zoran Anđelković, pardon, reč ima Dobrica Janković, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Anđelković. Molim da Stručna služba napravi novi raspored.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kratko i jasno, nedvosmisleno DS, naravno, nema ništa protiv ovakvog Predloga zakona o izmeni zakona. Razlozi su vrlo jasni. Namere su dobre. Ako bismo sada oko onoga oko čega smo inače ovde, a to je politika, mogli bismo da pričamo dosta, ali danas ne bih na taj način zloupotrebio svoje prisustvo po ovoj temi, jer mogao bih da kažem naime, ne koristeći neke druge figure u tom smislu, da ova naša vlada dovoljno ima u ovom našem mandatu, dakle, projekte koji su jako dobri, rekao bih vrlo dobronamerni, ali se pojavi problem, i to je ono čime se mi kao opozicija bavimo ovde, pitanje mogućnosti da se izvedu ti projekti koji su ubačeni u zakonske predloge, a i u zakone koji su to postali, jer skupštinska većina obezbedi da oni budu izglasani. Mi smo ovde nagoveštavali, govorili o tome da je samo jedan problem, kako da se sprovede to što se ovde na kraju izglasa kao zakon. Takođe, pitanje koje je vezano za to možemo da postavimo ovde i zbog toga koliko je ova namera dobra i koliko je ovaj projekat neophodan; ponavljam, DS će glasati za izmenu ovog zakona. Samo bih podsetio na taj mali problem, na poziciju u budžetu, pitanje ograničenosti i uopšte sredstava, materijalnih sredstava i mogućnosti da se ovakav zakon sprovede. To je pitanje koje otvara druga pitanja, a to je kako da se uspostave prioriteti. I na to imamo odgovore, ali u ovom momentu nisu definisani. Valjda nas ovo kao problem zatiče i onda, mogu da kažem, i jesam među onima koji su za to da kada se pojavi problem, da odmah hrabro i beskompromisno, s obzirom na ozbiljnost i težinu tog problema, uđemo u rešavanje tog problema. Dajte da to bude konzistentnije, dajte da se oko toga svi bez problema, a da to nisu čisto ogoljeno politički problemi, lako složimo i dogovorimo. Prema tome, Demokratska stranka će glasati za ovo, ali postavlja pitanje šta sa sredstvima za sprovođenje zakona.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, sporno da li će SPS podržati potrebu da stvorimo uslove da se svaki građanin, bez obzira na starosno ograničenje, leči ili bolje reći da mu se stvore uslovi da može, ukoliko nema uslova ovde, da bude lečen u inostranstvu. Međutim, nije to tema. Prava tema, ukoliko ne stvorimo uslove da mogu građani Srbije da se leče ovde u zemlji, jer ako samo stvaramo odgovarajuće pretpostavke, a te pretpostavke ne mogu biti iskorišćene, bez obzira kakav konzilijum bio ili nešto slično, onda će to biti jedna lažna slika o pravima koja građani Srbije imaju. Potreba za sve nas i obaveza za ministarstvo, ako podržavamo jedan ovakav zakonski projekat, jeste da što pre dobijemo jednu ukupnu reformu socijalnog i zdravstvenog osiguranja i prava ljudi da ono što piše u zakonu mogu da iskoriste. Ako mi sada imamo situaciju da se ljudi leče, da plaćaju ne iz svojih džepova, jer nemaju te pare u svojim džepovima nego moraju da pozajme, da uzimaju kredite da bi se lečili, a imamo masu takvih ljudi, dnevno primamo na desetine takvih ljudi, a da to što imaju pravo da naplate u zdravstvenim osiguranjima ne mogu da naplate mesecima. Pa npr. ako ima tri puta terapiju, i to košta 300 hiljada, za poslednjih šest meseci naplati 30 hiljada, a treba da čeka još dve godine da ostalo naplati, a to pozajmio od komšije ili prodao sve što ima, i dalje nema šta da proda, onda nam ne vredi pravo koje ćemo mi danas da usvojimo da može neko da se leči u inostranstvu kada ne može da se leči u Beogradu, Kruševcu ili Vranju. Znači, moramo da govorimo iskreno ovde i nalazimo formu koja će da stvori građanima Srbije pravo da ono što piše u zakonu mogu da iskoriste. Ako proširujemo pravo, sa čime se naravno slažemo, a sa druge strane to pravo ne možemo da iskoristimo, onda je to jedna lažna slika o zdravstvenom osiguranju u Srbiji. Drugo pitanje je vezano za poziciju da li naši dobri lekari – a potpuno sam siguran da Srbija ima kvalitetne lekare, sposobne lekare, sposobne profesore, koji mogu najteže zdravstvene probleme, da ne kažem operacije ili nešto drugo, da rešavaju, i to pod uslovom da su tehnički osposobljeni –imaju takve aparate, takvu tehnologiju koja prati trend. Čuo sam pre neki dan o nekim aparatima koji su kupljeni, a vi znate da je to treća generacija od onih koji se koriste u Evropi. A da ne govorimo o kardiovaskularnim aparatima, koji su kvalitetniji u Valjevu nego u Beogradu, a u Valjevu se za nedelju dana pregledaju dva-tri pacijenta, u Beogradu dnevno pedeset, ali ipak zbog donacije, zato što je neko završio, u Valjevu toga ima, a u Beogradu nema. Ako ne uredimo ukupno zdravstveno osiguranje, onda se i naša dobra volja da podržimo ovakve zakonske projekte, da građani bez obzira da li imaju 15 godina ili 60 godina mogu da budu lečeni u inostranstvu, neće ostvariti. Ona će biti jedna magla koja će da zadovolji neku inicijativu neke grupe pojedinaca i neke kancelarije, a u suštini neće rešiti problem i neće građanin dobiti to pravo. U tom smislu podržavamo ovu izmenu, ali upozoravamo da to ne bude "šarena laža" za prikupljanje jeftinih političkih poena. I nisu to neki poeni, nego će se dobiti bumerang, zato što neće biti ostvareno, ne samo to pravo nego i postojeća prava u zdravstvenom osiguranju, osnovna zdravstvena zaštita, da čovek može da se leči za ono što mu postojeća zakonska rešenja pružaju. Prema tome, molim vas da znamo i danas da iskoristimo ovu priliku da saznamo da li se u tom smislu nešto predviđa u reformi zdravstvenog i socijalnog osiguranja i da li će ta prava biti iskorišćena. Mogu da budu iskorišćena ili će to biti samo pravo koje za običnog čoveka nema nikakav značaj.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a neka se pripremi narodni poslanik Rajko Baralić.
Ne znam, gospodine predsedavajući, zašto ovako tumačite Poslovnik. Voleo bih da je naš predstavnik poslaničke grupe govorio pre mene i ne vidim uopšte nijedno ograničenje da predstavnik poslaničke grupe dobije reč kad god je zatraži. On ovog časa menja predsednika poslaničke grupe i ima pravo da dobije reč kad god je zatraži. Neprirodno mi je da otvaram diskusiju o tački dnevnog reda za koju imamo predstavnika poslaničke grupe. Zato bih vas zamolio da se ipak SRS u okviru ove tačke predstavi najpre sa predstavnikom svoje poslaničke grupe i onda ćemo mi ostali poslanici uzeti reč.
Gospodine Nikoliću, potpuno vas razumem i mislim da je vaš predlog potpuno logičan, ali, nažalost, u Poslovniku doslovce piše da se to pravo ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe može koristiti samo za uvodnu i završnu reč. Zaista mi je žao. Mislim da jeste u pravu sa stanovišta logike i dobrog parlamentarnog rada, ali stvarno me ograničava Poslovnik. Nema razloga da se ljutite zbog toga. Predsednik Skupštine Predrag Marković je prozivao vašeg predstavnika. Zaista je tako bilo. Molim vas, gospodine Nikoliću, uzmite vi reč i nastavite. On može na kraju da koristi u završnici svih 20 minuta. Žao mi je, tako piše u Poslovniku. Gospodine Nikoliću, vi ste predsednik Administrativnog odbora, pa pokrenite izmenu Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi jedan predlog zakona oko koga, naravno, u suštini, čitajući striktno odredbe promenjenog člana 27, ne bismo morali previše da se sporimo. Imao bih pravo da se sporim sa vama koji činite skupštinsku većinu, a činili ste je i u prethodnom mandatu. Mislim na većinu koja je ovaj zakon već menjala i koja je svojevremeno ukinula pravo osiguranicima starijim od 15 godina da se leče u inostranstvu u slučajevima kada je njihovo lečenje u zemlji nemoguće, a postoje zemlje u kojima bi lečenje moglo da bude uspešno. Mislim da je ovo jedan zakon koji samo prilagođava postojeći zakon Ustavu Srbije i da vam je na to ukazao vaš član, predsednik Ustavnog suda Srbije. Nije želeo da sazove sednicu Ustavnog suda, da postupi po predstavkama koje su upućivale na diskriminaciju građana, nego je opomenuo svoje partijske kolege da čak mogu da se promovišu time što će dati priliku mnogo većem broju građana da se izleči nego što je to bio slučaj do sada. Ko će da odgovara za to što do sada građani nisu imali mogućnosti da se leče u inostranstvu o trošku države, kada tvrdite da je ovo sada u stvari izjednačavanje svih građana u Srbiji. Ko će da odgovara što građani do sada nisu bili izjednačeni? Ko će da odgovara za onaj broj dece koja su bila starija od 15 godina? Školske dece, kažete u obrazloženju, studenata, koji do sada nisu mogli da budu lečeni u inostranstvu. Ko će da odgovara za mlade ljude, ljude do 20 godina starosti, do 30 ili 40 godina, što do sada nisu mogli da budu lečeni u inostranstvu. Ne može ovo da se predstavi kao humani zakon, zato što mora da se kaže da je prethodni bio nehuman, ko ga je predložio, ko ga je doneo i koliko je ljudi stradalo zbog toga što je postojao do sada ovakav zakon. Tim pre što uopšte ne verujem da će bilo šta da se promeni, gospodine ministre, ako sredstva ostaju na istom nivou na kome su i planirana, jer je najmlađi deo populacije do 15 godina bio predviđen, prava za taj deo populacije su bila predviđena i računajte da je bar još četiri petine građana Srbije uključeno sada u ovo pravo, i to građana za koje morate da pretpostavite kao lekar da će biti skloniji da obole nego deca do 15 godina. Ako biste želeli da sprovedete ovaj zakon, ako nije cinično napisan, a ne proizvodi prava, onda treba mnogo sredstava u budžetu, a ne reći da nisu potrebna dodatna sredstva. Kako to, ustanovljavamo novo pravo, a ne obezbeđujemo dodatna sredstva u budžetu za novo pravo? To nije za pet, deset korisnika, nego za osam miliona korisnika ustanovljavamo novo pravo. Voleo bih da je to napisano u obrazloženju, zato što me upućuje da tu nešto ne odgovara. Naravno, moja primedba da se tek sada zakon usklađuje, ali samo u ovom delu sa Ustavom, opravdava se već prvim stavom vašeg obrazloženja. Kažete da je postojala potreba da se stvori pravni osnov u izjednačavanju prava osiguranih lica, bez obzira na godine života, u mogućem upućivanju na lečenje u inostranstvu. Ustav takvu diskriminaciju nije ni dozvoljavao. Po Ustavu, svi imamo ista prava i iste obaveze. I do sada, po Ustavu, svaki građanin Srbije imao je pravo da bude lečen u inostranstvu. Ako postoji takva odredba u zakonu za jednog građanina, onda postoji za sve. Tada je to opravdavano kako nemamo sredstava, pa ćemo ipak odvojiti da lečimo decu, a sada kažete "apsolutno ćemo restriktivno tome pristupiti, pošto nemamo dovoljno sredstava". To "restriktivno", reč "izuzetno", koja se pojavljuje u Predlogu zakona, može da zabrine i zabrinjava. S obzirom na to da postoje strane analize o korupciji u zdravstvu, o nenamenskom trošenju sredstava za reformu zdravstva, u šta je umešano Ministarstvo, sam ministar i njegova politička stranka, uopšte ne verujem da vi imate dobre namere. Vi dobre namere nemate, nego ste naturili ovoj skupštini dnevni red vaše političke stranke. Ovi ostali to ne razumeju, ćute, dani i meseci prolaze. Mi to koristimo, naravno, jer nama je sve u politici jasno, za razliku od nekih drugih. Ovaj zakon neće moći da vas predstavi kao jedinu humanu stranku, kao što ste do sada govorili - da ste jedina stranka koja vodi u Evropu. Da sam na mestu vladajuće većine, birao bih dnevni red Narodne skupštine. Na dnevnom redu bi bili najvažniji problemi, a ne problemi jedne političke stranke, koja gleda kako da izbori cenzus od 5% za sledeće izbore. Mi ne govorimo o Kosovu i Metohiji, mi ne govorimo o poplavama koje haraju zemljom, ogromnim materijalnim štetama, mi ne govorimo ni o čemu što je za građane Srbije važno. Govorimo o lečenju u inostranstvu, a pitanje je hoćemo li imati dovoljno sredstava za to lečenje i za decu do 15 godina, koja su do sada bila predviđena. Voleo bih da ministar, ili bilo koji član Vlade, ili predsednik Vlade, jednom godišnje ispune ustavnu i poslovničku obavezu i podnesu ovde izveštaj o radu Vlade Narodnoj skupštini. A kome bi drugo – ne novinarima, ne svojim kolegama, ne direktorima kliničko-bolničkih centara, poliklinika, ambulanti, svi su sa liste G17 plus, idete pa tražite ko će da se učlani da bi bio direktor – nego narodnim poslanicima, Narodnoj skupštini da podnese izveštaj. Sada me interesuje, u okviru obrazloženja Predloga zakona, koliko je dece lečeno u inostranstvu prošle godine, koje su to bile bolesti, koliko je sredstava potrošeno? Kako da verujem da će Zavod da odredi za koju bolest i za kog pacijenta može da se izda uput za lečenje u inostranstvu? Zašto Zavod? Gde je najviša struka za bolesti zbog koje pacijent ide u inostranstvo? Da li su svi ti profesori univerziteta, koji se tim bolestima bave, zaposleni u Zavodu? Zašto Zavod da propiše? Šta smo onda mi? Mi donesemo član od dve rečenice i prepustimo onda agencijama, Zavodu, ministrima da propisuju uslove unedogled, pa su onda ta prepisivanja ponekad 50 puta obimnija od samog zakona i zadiru u materiju koja zakonom uopšte nije predviđena. Voleo bih da danas povodom ovog predloga zakona otvorimo raspravu o stanju u zdravstvu. Pohvalite se vi iz vlasti stanjem u zdravstvu. Hajde mi koji smo u opoziciji da vam kažemo kako to izgleda kod onih koji su nezadovoljni, a ne da čačkate po zakonima, šta može da se napiše da izgleda lepše nego do sada, da se predstavimo kao dobra vlast. Skupština ne postoji zbog toga. Skupština postoji zbog toga da se u njoj rešava ono što je život, ono što je bitno, ono što je glavno, ono bez čega ne možemo. Nas 250 slušamo na televiziji kako je državni vrh usaglasio stavove oko Kosova i Metohije. Zna li iko od vas 249, sa mnom 250, kako izgledaju ti stavovi? Da li su vas ti iz državnog vrha konsultovali, pitali, obavestili? Nisu. Čujete i vi na TV, kao i ja, da državni vrh ima jedinstvene stavove o sudbini Kosova i Metohije. Gde su stavovi Narodne skupštine? Gde je ispunjavanje stavova Narodne skupštine Republike Srbije? Voleo bih da smo otvorili raspravu o zdravstvu, ali dobro, ima još besmislenih tačaka dnevnog reda. Ova sednica će da traje. Od sada ćemo vam dokazivati svakog dana da poslanička grupa koja ima 82 člana ne može da bude u opoziciji. Ne možete vi što imate tri-četiri poslanika da rešavate kako će da izgleda sudbina zemlje. Od sada će to drugačije da ide. Možda ćemo vam dosaditi, ali i vi ste nama dosadili, dosadili ste i narodu, pa ćemo ili da idemo na megdan, na izbore, ili će ovo da traje. I ovo je neka vrsta megdana. Mene nije sramota od građana Srbije. Kada se već ne raspravlja o nečemu što je bitno u Skupštini, hajde da vidite kako izgleda rasprava u kojoj će da učestvuju svi srpski radikali. `Nezamisliva je situacija da vi izjavljujete na TV, pojedinačno ministri, da neće biti izbora zato što bi pobedila SRS. Ubeđen sam da će izbora biti mnogo brže nego što vi to očekujete. Nadam se, kao i građani Srbije, da će ti izbori biti što pre.
Replika, narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, kao ovlašćeni predstavnik stranke G17 plus.
Ovo je replika na pominjanje stranke. Želim odmah jasno da kažem da netačne i tendenciozne navode nećemo tolerisati ni prilikom ove rasprave. Pre svega, odnosi se na podatak da većina zdravstvenih ustanova u Srbiji ima direktore koji su iz G17 plus i da G17 plus sprovodi neku vrstu kontrole u onim oblastima u kojima ima ministre koji potiču iz ove stranke. Dakle, još jednom ću naglasiti da je to potpuno netačno. G17 plus je, kao odgovorna stranka i stranka koja je dobila poverenje građana na izborima, preuzela odgovornost u određenim oblastima. Mi stojimo iza toga da naši ministri rade odlično. Raspravu o tome možemo voditi, možemo ovom prilikom voditi i raspravu o tome kako funkcioniše zdravstveni sistem u Srbiji. Jasno želim da vam kažem podatak, dakle, da baratamo ciframa, a ne insinuacijama - od 290 zdravstvenih ustanova u Srbiji, tokom protekle godine smenjeno je svega šezdesetak direktora tih zdravstvenih ustanova, a od tih šezdesetak iz G17 plus je možda 20 njih. Brojke vrlo jasno govore, a sve ostale insinuacije o kumovima, strinama, tetkama i ostalo molila bih da zadržite za neke kuloarske priče ili kad sedite sa prijateljima u nekim opuštenim atmosferama. Danas smo ovde da bismo govorili o zakonu, da bismo govorili o jednoj izmeni jedne tačke, jednog zakona i o izmeni koja donosi dobrobit svim građanima Srbije. Molila bih vas da se koncentrišemo na to. Naravno, spremna sam da o ovoj izmeni i ovom zakonu i dalje raspravljamo.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi Paja Momčilov. Izvolite.
Predsedniče i potpredsedniče, ne znam tačno ko predsedava, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku da onima koji su juče iskreno želeli da obeleže Dan pobede nad fašizmom čestitam taj veliki praznik. Što se tiče ovoga o čemu je ovde reč danas, molio bih da, sa dužnom pažnjom i sa velikim razumevanjem za one zbog kojih izmena i dopuna ovog zakona i jeste na dnevnom redu, o ovome progovorimo ozbiljno. Između bolesnih i zdravih ljudi postoji samo jedna razlika. Davno je već rečeno, oni koji su zdravi imaju problema, a oni koji su bolesni imaju samo jedan i žele da budu izlečeni. Ovo naše "malo", koje bi njima moglo da znači mnogo ili sve, važno je i kao stepen našeg razumevanja i kao način naše podrške. Izmena i dopuna ovog zakona je pre svega nada. Nada za one koji ne znaju da li će im osvanuti novo jutro, ili za one koji ne znaju kako će im izgledati novo jutro, za njihove porodice, koje čine natčovečanske, nadljudske napore da obezbede elementarne uslove, da obezbede ljudsko dostojanstvo, da se u teškim bolestima, stanjima ili povredama bolje osećaju, koliko je to moguće, oni koji su im najdraži i najmiliji. Mislim da, nemojte da mi zamerite, nije trenutak da na bilo koji način ovu temu politizujemo. Jedna definicija, a mislim da je reč o članu 27, pomalo je nejasna i samo molim gospodina ministra da to razjasni. Tamo se kaže - lica starija od 15 godina stiču pravo, ukoliko u zemlji ne postoje uslovi za uspešno lečenje bolesti, stanja i povreda. Šta znači - uspešno lečenje? Da li uspešno lečenje, gospodine ministre, podrazumeva izlečenje? Ako je to tako shvaćeno, onda mi imamo veliki problem, jer, ogroman broj bolesti, nažalost, jesu takve gde se izlečenje ne može u ovom trenutku obezbediti nikakvim medikamentima, sredstvima, negom ili pažnjom. Zato je važno da znamo tačno o čemu se ovde radi, kako ne bismo ovu nadu, o kojoj govorim, sada ovde lažno dali nekom ko ima veliki problem i ko objektivno ne može da bude izlečen, zato što je, nažalost, vrsta povrede ili stanja takva - opaka. Da li ima ili nema sredstava? Sredstava nikada nema dovoljno, ali očekujem da će se izmenama baznog zakona, reorganizacijom i na druge načine obezbediti da za ovo o čemu mi ovde govorimo ima dovoljno novca. Jer, dozvolite, valjda je važnije da neko kome je dete bolesno dobije pravo na lečenje u inostranstvu o trošku države nego da 100.000 ljudi dobiju pravo na vakcinu koja košta dva dinara, 20 dinara ili 200 dinara. Moramo tačno sve da nazovemo pravim imenom i da kažemo šta je ovde prioritet. (Predsednik zvonom opominje na red.) Žao mi je što poslanici larmaju dok je ova tema na dnevnom redu, ali to nije moj problem. Takođe želim da ukažem i na jedan detalj. Ovih dana smo imali prilike da pratimo sudbinu jedne devojčice. Preziva se Kobas. Izvinjavam se što ne znam kako se zove devojčica. To je jedino od 12 preživele dece iz banjalučkog porodilišta, u teškim godinama, kada zbog sankcija UN, taj veliki, humani, demokratski svet nije dao da polete avioni sa beogradskog aerodroma i donesu kiseonik u banjalučko porodilište. Danima je trajala procedura da dobije vizu za Ameriku. Ogromni su finansijski i drugi problemi. Valjda je to dete, ta devojka danas, zaslužila toliko da je oni koji su takvu sankciju izrekli prime kod sebe i leče o svom trošku. Bilo mi je važno da to kažem, samo da razumemo u kakvom svetu živimo, kakav nas svet okružuje i šta su sve spremni da urade, da od nas načine ono što misle da mi treba da budemo, a da pri tome, kada se suoče sa realnim posledicama svoje politike ne učine ništa, ili skoro ništa, da ne pomognu onima koje su unesrećili. Ova država i ovaj narod treba da učine sve da imaju finansijska sredstva da leče takve i druge koji imaju ovakve probleme. Dobro je da piše da se izmena zakona objavljuje narednog dana od dana usvajanja. On treba da se objavi "juče", pre 100 godina, kada bi to bilomoguće, zbog onih koji imaju ove probleme. Bez ikakve dileme, bez ikakve kalkulacije i bez ikakve primisli bilo koje vrste glasaću za ovo, zato što znam da je ovo jedna od onih stvari koja onima koji su u beznadežnoj situaciji obezbeđuje makar ovu nadu o kojoj govorim, a molio bih vas, gospodine ministre, da samo objasnite ovo, veoma je važno da ne damo široko pravo, da ljudi to ne ostvaruju posle na raznim sudovima i na druge načine. Važno je da precizno znamo. Što se tiče ove dileme - zašto zavod, ne polemišem ni sa kim, samo želim da kažem da onaj ko finansira mora da ima mehanizme - kako obezbeđuje prava, on angažuje stručnjake i imam najbolje moguće mišljenje o zdravstvu Srbije, o njegovim stručnjacima koji tamo rade, o iskustvu koje imaju i o njihovoj etici. Želim i to da kažem, i rado ću da polemišem sa svakim ko tvrdi da je ova profesija korumpirana, da se u lekarsku ordinaciju ne može ući bez dinara, i da se na bilo koji način ne mogu rešavati problemi koji su propisani i koji su u skladu sa Hipokratovom zakletvom. Ponekad olako u Srbiji potežu reč "lopov", nesvesni posledice koje takvo izgovaranje ove reči ima po sve nas. Završavam. Govorio sam više puta ovde - kod lekara se stupa kao u crkvu, skrušeno, sa velikomnadom. Ta komunikacija između lekara i pacijenta je najiskrenija moguća, najintimnija moguća, i zato je naša dužnost da obezbedimo uslove da ova profesija nesmetano obavlja svoj posao, da ih ne etiketiramo svaki dan, da od njih ne pravimo monstrume, zato što kod njih vodimo svoju decu, svoje roditelje i lečimo se sami. A one, naravno uvek ima takvih, koji se ogreše o svoju profesiju, o lekarsku etiku i o druga načela, treba da sankcionišemo na način kao što se sankcionišu i svi drugi iz drugih profesija. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, a neka se pripremi Miroljub Marić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sticajem okolnosti nije mi bilo omogućeno da ovde govorim kao ovlašćeni predstavnik grupe, a moguće i našom greškom. Kada je predsednik Skupštine meni uputio pitanje da li ispred Odbora želim da dam izveštaj, rekao sam ne. Prema tome, nisam se izjašnjavao ovde da li želim da dam uvodno izlaganje kao ovlašćeni predstavnik SRS, nego kao predsednik Odbora za zdravlje i porodicu. Danas imamo još jedan u nizu kozmetičko-propagandnih zakona o kojima treba da raspravljamo. Verovatno je diktiran dnevnim potrebama i, po meni, predstavlja mali zakonodavni kapacitet našeg Ministarstva zdravlja. Izaći sa jednim zakonom od dva-tri člana, to sigurno nije teško, to može svako da uradi i tu ne treba mnogo truda. Znači, da se odmah razumemo, poslanici SRS nemaju ništa principijelno protiv predloženih mera, ali ostaju naše dileme. Imamo čitav niz dilema koje ćemo danas ovde iskazati, a onda ćemo te svoje dileme pokušati da dokumentujemo, i to brojkama; trudićemo se da ne spominjemo ili u najmanjoj mogućoj meri da spominjemo imena. Prvo, nas čudi čemu ova žurba sada i da se ovako ishitreno donosi ovaj zakon. Na sajtu Vlade Republike Srbije od 13. maja kaže: ministar zdravlja u Vladi Republike Srbije, Tomica Milosavljević, najavio je danas da će u maju početi javna rasprava o Nacrtu zakona o zdravstvenom osiguranju, kojim će biti jasno definisana prava građana o zdravstvenoj zaštiti. Znači, imamo zakon najavljen, sistemski zakon koji čekamo od 2000. godine, evo već petu godinu, a ne možemo da vidimo kako će taj zakon da izgleda. Sada mi kao prethodnicu donosimo samo jednu malu izmenu u prethodnom zakonu. Zašto, ako evo za mesec dana imamo raspravu o sistemskom zakonu, gde će sve biti jasno prikazano. Naime, pitamo se, da ne postoji pritisak političkog lobija ili nekog društvenog establišmenta u Srbiji da se šalje rodbina u inostranstvo radi lečenja i da treba tim zakonom, rušenjem ove barijere, to omogućiti. Ne kažem da je to tačno, ali takva mogućnost nama se u glavi pojavila. Druga stvar, da se ne otvara na taj način jedan kanal za eventualno pranje novca u budućnosti. Poznata je afera "Medenica" i šta je ona sa sobom nosila i vukla. Zašto se mi brinemo i bojimo da ovde nisu stvari potpuno čiste? Prvo, zato što se u samom predlogu zakona kaže - osiguranim licima se može izuzetno odobriti. Znači, izuzetno, ne može se svima. Ne dajete vi univerzalno pravo svima da se leče ukoliko nema leka u Srbiji. Sam zakon kaže izuzetno. Već postavlja jednu barijeru. Bliže uslove, kaže, za odobravanje troškova propisuje Zavod za zdravstveno osiguranje. To je zavod u kome vlada haos i bezakonje, koje ćemo u narednim minutima dokazivati pismenim dokumentima ovom skupu i ovom parlamentu. Mislimo da nije najpogodniji da on odlučuje o ovako bitnoj i važnoj stvari, ko će izuzetno moći da se leči u inostranstvo. Dalje, zakon stupa na snagu narednog dana po objavljivanju u "Službenom glasniku". Tvrdim vam da ne postoji pravilnik donet u ovom zavodu ili postoji ilegalni, koji se drži u fioci i koji nije legalno donet. Kako može zakon sutra da se primenjuje ako pravilnik koji treba da proistekne iz ovog zakona nije donet. Zatim, obrazloženje, koje su primetili i uvažene kolege iz drugih stranaka, da su obezbeđena finansijska sredstva i onda se kaže da je za ovu godinu u budžetu obezbeđeno 57 miliona dinara, a što će reći 712.000 evra. Tokom prošle godine je u inostranstvu lečeno 52 dece do 15 godina, od teških malignih bolesti uglavnom i za te svrhe su utrošene ove pare koje su ovde predviđene. Nema u budžetu ni dinara više, a vi sada znate koji pritisak MMF-a trpimo da skrešemo javnu potrošnju. Znate u kakvoj se situaciji mi nalazimo i sada odjedanput se tvrdi da su sredstva obezbeđena. Sredstva apsolutno nisu obezbeđena. Ako se ovome doda podatak da za 52 dece italijanske zdravstvene ustanove nisu htele da uzmu ni dinara za lečenje, a smatrajući to humanitarnim činom i delom, onda je slika ovde potpuno jasna. A da priča nije prazna, dovoljan je dokaz ako ste gledali emisiju na Studiju B 92, gde je uvaženi gospodin ministar učestvovao zajedno sa predstavnicima fonda kancelarije za pomoć građanima predsednika Tadića i naše države, gde je učestvovao nesrećni otac jedne nesretne devojčice. Vi ste videli i znate da je osnovan fond za lečenje u inostranstvu dece sa teškim oboljenjima, a u tom fondu nema para. To je realnost i to su činjenice. Otuda ove naše sumnje. Rekao sam da je Republički zavod za zdravstveno osiguranje institucija u kojoj vlada nepoštovanje zakona. Hajde da to dokažemo. Prvo, tamo je primljeno mnogo novih ljudi bez sistematizacije i određenih kvalifikacija. Pitanje je koliko je novih primljeno od dolaska nove direktorke i da nam se na to odgovori. Drugo, nestručne i nekvalifikovane osobe su na rukovodećim mestima. Ko je načelnik Odeljenja za javne nabavke? Da li ima fakultetsku spremu? Da li ima tri godine iskustva? Neću da znam ime čoveka, neću da spominjem, nije to njegova krivica što se našao na takvom mestu. Smena rukovodilaca u filijalama u Beogradu, Nišu, Pirotu, Leskovcu. U kakvim je vezama šef filijale u Nišu sa jednim od ministara u Vladi. Provereni i iskusni stručnjaci podnose ostavke u ovom zavodu. Ko je podneo ostavku u Vladi Srbije, e tu ću da spomenem ime, Rada Lukovac, zamenik direktora Zavoda. Zbog čega? Zbog kršenja zakona. Ko je dalje podneo ostavke na funkcije u fondu u skorašnjem periodu, prof. dr Branislava Miljković i mr farmacije Gordana Simić na članstvo u komisiji za farmakoekonomiju od 21. februara 2005. godine. Sve papire držim ovde. Svako ko posumnja da nije tačno, pokazaću mu ovaj papir. Sve tvrdim odgovorno, sve je papirima pokriveno i ništa ovde nije neistina. Zašto su one dale ostavku? Donošenje liste lekova od 27. decembra 2004. godine je povod za to. Lista je doneta na nezakonit način, jer je bila dostupna članovima upravnog odbora tek na samoj sednici, a izglasana je sa većinom od 12 glasova od 21 prisutnog člana. Lista nije bila na komisiji za farmakoekonomiju. Komisija za farmakoekonomiju, koja je ustanovljena u Zavodu, statutarnom izmenom od 18. juna 2002. godine, član 32b, tačno navodim i precizno, nalaže da lek mora proći obavezno ovu komisiju da bi mogao doći na listu. Ta komisija uopšte ne radi i to je skandalozno, a ove dve osobe su dale upravo ostavku zbog toga što komisija niti ima svoj pravilnik, niti radi, a dužna je po zakonu da ona da konačnu reč kada se stavljaju lekovi na listu. Neću da govorim uopšte o prethodnoj listi koja je sastavljena na potpuno ilegalan način, to da ostavimo. To je ta ustanova koja će propisati i koja će odlučiti o ovako važnim stvarima kod lečenja naših građana u inostranstvu. Hoćemo da kažemo, kada se ovakvi zakoni nađu na dnevnom redu, zašto se ovakvi zakoni donose. Šta je razlog? Apsolutno mislimo da je to slab zakonodavni kapacitet našeg Ministarstva zdravlja. Ako vi gledate do sada usvojene zakone, a imali smo Zakon o lekovima i medicinskim sredstvima oktobra 2004. godine, napis u dnevnom listu "Telegraf", evo ga ovde, govori o ilegalnim lekovima i lekovima povodom kojih je samo ministarstvo moralo da interveniše i povlači sa tržišta. Znači, na tržištu lekova danas imamo jedan haos. Niko nije zadovoljan. Nisu zadovoljni strani predstavnici firmi, nisu domaći predstavnici. Tržište je preplavljeno ilegalnim lekovima, to i štampa već piše, a sama agencija koju smo ovde osnovali i te kakve finansijske probleme danas ima, i ne znam da li su isplatili zadnji lični dohodak. Interesuje me da li su im obezbeđena sredstva da mogu normalno da rade, da prežive. Da li danas građanin može u apoteci za pare kupiti lek, antibiotik? U kojoj zemlji Evrope je to danas moguće, da izbavite iz buđelara pare i da dobijete antibiotik za novce? Šta je to sređeno ovim našim zakonom koji smo mi doneli? Kao finale tog haosa uzmite samo izjavu generala Stankovića na Studiju B, kada je rekao da mu farmaceutska mafija preti životom i da je razlog zašto je on demisionirao i to. A kod nas je sve u redu, slažem se sa stavom drugih poslaničkih grupa da kažu da je u redu, da ne treba da otvaramo ove rasprave, ali mislim da neko ipak te rasprave mora da otvori. Kada su u pitanju sistemski zakoni, koje čekamo godinama, kakva je situacija? Situacija je loša. Sekcija za socijalnu medicinu Srpskog lekarskog društva, koja je vrlo merodavna i kompetentna da o ovome raspravlja, jasno je kazala da zakon apsolutno ne odgovora, neću citirati kratak zaključak, da ga treba vratiti i da se mora struka konsultovati. Taj zakon je, na našu sramotu, prepisan hrvatski zakon. Bukvalno prepisani članovi. Neviđena sramota. Mi smo ranije u ovoj zemlji, dok je bila zajednička Jugoslavija, prednjačili po zakonodavnoj delatnosti u zdravstvu; 1978. godine koncept srpske zdravstvene službe je pobedio i u Alma Ati je naš koncept bio predstavljen kao primer dobre organizacije zdravstvene službe, i mi smo to tamo branili. Hrvatski nije prošao. Ne kažem da je hrvatski zakon možda loš i neću da ulazim uopšte u hrvatski zakon, ali ne sme se prepisivati onako odoka. Onda prepišite sve, jer ste time potisnuli i ono što je u tom zakonu dobro nekim svojim tumačenjima. No, to sada nije tema, ali samo hoću dokažem zašto vi ovako sitne zakončiće donosite. Nemate snage i kapaciteta da one osnovne fundamentalne zakone, koje ste morali već doneti, donesete. Isto tako, neću da vam čitam uopšte, znam da će ministar da se naljuti kada pročitam mišljenje Srpskog lekarskog društva iz Vojvodine, koje je rezolutno odbilo nacrte zakona i kazalo da neće uopšte da raspravlja o njima, neće da ulazi uopšte u ta tumačenja. Mi imamo jednu interesantnu stvar. Naš ministar, čuli smo nedavno, opet je to bilo na sajtu, naljutio se na iznošenje nekih neistina navodno i najavio je i tužbe. To je vrlo interesantna stvar. To se nije desilo još do sada da je ministar zdravlja tužio kolege i da je tužio novinare. Ali dobro, ima pravo verovatno, pogotovo ako je i istina da je on oklevetan. No, ima jedna druga stvar o kojoj bih sada par reči rekao, koje su jako važne. Upravljački kapaciteti našeg ministarstva zdravlja su vrlo problematični. Mi smo čuli da je 80 miliona bespovratne pomoći upućeno ovoj zemlji od Evropske zajednice i čuli smo da je 50 miliona evra već angažovano kreditima, a 174 miliona evra je najavljeno da će biti uzeto. Ako govorimo da smo mi društvo u tranziciji, nama su neophodne reforme. Slobodno mogu da kažem da mi, kada su reforme u pitanju, u zdravstvenom sektoru tapkamo i da ništa nije urađeno. Najeklatantniji primer je privatni sektor, koji je potpuno van sistema i koji je neravnopravan, i koji uopšte nije po evropskim modelima uređen. Nema ni naznake da se želi da se uredi po evropskom modelu i po većini evropskih zemalja. Mehanizam ostvarivanja i uticaj političkih stranaka na zakonodavnu delatnost je vrlo interesantan kada gledate projekte u zdravstvu. Imate Institut G17 plus, koji je učestvovao u ne znamo koliko projekata, ne znamo koliko je dobio projekata i ne znamo koja su to rešenja. Mi smo sa ove govornice molili uporno da vidimo projekat o transfuziji krvi, gde učestvuje Sofreko, ali hoćemo da vidimo otvoren projekat, da vidimo učesnike, imena, budžet, specifikaciju. Da ne čitamo po novinama onda da je nabavljeno sedam puta više opreme za tri centra u Srbiji i da smo onda u nedoumici. Otvorite vi to lepo, kao što tražimo da otvorite projekat Assessment of healt services in Serbia (Procena zdravstvene službe u Srbiji) 2001. godine, koji je bio vredan 200 hiljada evra. Dajte da vidimo šta ste tu napisali, ko je radio, koja rešenja. Slažem se da vi imate pravo da se tužite ukoliko vas oklevetaju. Jeste da demokratsko društvo počiva i na tome, na odgovornosti za izgovorenu reč, ali ono počiva i na javnosti. Vi ste to zvali transparentnost. To ste pričali, nismo mogli da živimo. Dajte, pokažite transparentnost, otvorite sve projekte koji su rađeni pod vašom kapom, ali na pravi način, gde se vidi specifikacija, rešenja. Ne mora da se vidi evaluacija, to će život sam da pokaže. Jednu poruku za strance sa ovog mesta. Mi znamo da je ovde često žagor i galama, i onda čovek ima utisak kada nešto kaže, to uđe nekom u uvo, pa izađe na drugu stranu. Međutim, vidimo da odjekuje strašno, ali odjekuje u inostranstvu. Otvorite sve projekte u kojima su učestvovale institucije iz evropskih zemalja i strani eksperti. Postoji sumnja da je lavovski deo sredstava otišao nazad u Evropu, da ne bude po onoj našoj narodnoj "što kuma donela, sa ekspertima odnela". Ljudi licitiraju sumama. Neću da verujem ni u jednu da je tačna, ali molim vas, otvorite, kažite - ovoliko smo platili eksperte, ovoliko su oni odneli, ovoliko smo platili domaće eksperte, Peri Petroviću toliko, Marisavljeviću ovoliko, onom onoliko, lupam bez veze. Znači, otvorite to. To mi molimo strance i zbog vas i zbog nas, jer postoji velika sumnja da nisu sredstva utrošena na pravi način, a namera je apsolutno dobra i verujemo humana. Hajde jednu ksenofobičnu tvrdnju da ovde iskažem sa ove govornice, nama to i liči radikalima. Tvrdim da su domaći eksperti, koje mi imamo a koji se ne koriste danas, bolji od stranih koji su korišćeni u nekim ekspertima. Da navedem imena, rekao sam neću imena, Olav Ezbi, nema taj šta da traži pored jednog eksperta UN, sada živog Mićovića, pored jednog živog eksperta profesora Jakovljevića, doživotnog eksperta, koga ste vi proglasili za JUL-ovca, koji je bio nosilac liste DOS-a na prvim izborima pred 2000. godinu, koji vam je bio prvi predsednik Komiteta za zdravlje ili kako se već zvala ta institucija DOS-a. Njih ste proglasili JUL-ovcima, izblatili ste ih i onda ne koristite njihove usluge. Da vam kažem, taj profesor Jakovljević je napisao zakonsku regulativu za Republiku Srpsku i Evropa nema ni jednu jedinu primedbu, a mi se mučimo i mučimo sa sistemskim zakonima, porođajne muke gledamo ovde i ne znamo kakav će ishod tog porođaja da bude. Neću ni da govorim o primarnoj zaštiti. Nešto moram kazati, ustanova je od nacionalnog značaja, Torlak, šta je urađeno sa Torlakom, sa vakcinama, zašto nije kupljena ona centrifuga koja je više desetina godina radila i koja je u takvom bednom stanju bila? To da je urađeno, mi bismo izvozili vakcine, zahvaljujući dobrim vakcinama. I pored toga što ne zadovoljavamo uslove, imamo dobre proizvođačke prakse. Nama se kaže: imate veliki deficit – izvozite. To nije urađeno. Ovde u džepu jeste, ovo je tema, i ovo je tema, ovo je vakcina protiv rabijesa, koju je uradio čovek ovde u ovoj zemlji i koja ne može da se proizvodi u ovoj zemlji. Vrhunska vakcina, a uvozi se strana i žestoke pare se plaćaju. Ima i tema koliko se to izdvaja za antirabičnu vakcinu, ako nekoga interesuje. Mi moramo da izvozimo, ovako prolazi neko ko napravi nešto, on bude eliminisan, on bude izblaćen i onda mi uvozimo onoliko koliko uvozimo lekova. Ima tu i nešto oko kadrovske politike. Izašla je uvažena predstavnica pa je rekla, kaže, samo je 260, pa samo je 60; koleginice, to je 20%, to je revolucija. Kada nečemu što je osetljivo možete da se smejete, mislim na zdravstveni sistem, a on počiva na znanju i iskustvu, govorim o hirurškim granama, a sve to uključuju u sebe, kada pravite ovakve pretumbacije, onda je to revolucija u sistemu. Ali, ne kaže se šta je bilo pre toga. Ne kažete da su bile izmenjene po tri garniture u rukovodećim centrima, našim velikim. Postoje ekstremi iz G17 plus, hoćete neko ime konkretno, evo vam onda banja, to je Kuršumlijska banja, gde držite apsolventa prava za direktora mimo zakona, koji čuda pravi. Hoćete još neko ime, hoćete Čačak, koliko je studirao uvaženi kolega u Čačku, a znamo šta je bilo u Čačku, i onda je podneo konsekvence ginekolog zbog organizacije, sterilizacije, ovoga i onoga. Mi znamo koji radimo, sa čime radimo, koje muke imamo i kako se borimo sa infekcijama. Infekcija je prisutna u našim ustanovama, svuda je ona u svetu prisutna i to je normalno. Kod nas malo više i to su naše muke, i onda plati cenu u Čačku neko ko nije baš najodgovorniji za sve to. Nećemo o tome. Mnogi direktori postavljeni na ovakav način se bahato ponašaju, po štampi se vuku razni članci, pišu se pisma predsedniku Vlade, ministru, pišu se, evo onog direktora u Institutu za plućne bolesti u Beogradu, on je stalna tema mnogih medija, bio je mesecima. To je ono što smeta i što ne valja i, ono što je najgore, što ne bi smelo da bude. Kada smo kod G17 plus, pokazaću vam pismo, na opštinskom odboru u Kuršumliji raspravlja se o kadrovskoj politici u zdravstvu, ali to je nedozvoljeno. Ne može se na opštinskom nivou, a mi imamo pismo koje je upućeno ministru, ima ga i ministar, zna ko ga je pisao, tamo se iznosi da su na opštinskom odboru raspravljali ko će biti direktor zdravstvene institucije. Molim vas, šta to znači? DOS je 5. oktobra uveo političku pripadnost kod postavljanja direktora u zdravstvu, ne toliko naglo u prvom momentu, u drugom talasu je to uradio, ali ovo sada što se radi, ovo je jedna nedozvoljena uloga političkih stranaka i politike kod kreiranja same kadrovske politike. Znači, pismo imamo možemo i da ga pročitamo ukoliko je to potrebno. Šta postoji? Postoji nešto što se zove da neki direktori, ne svi, da su postali pretorijanska garda našeg ministra, koji brane njega i njegove stavove, i tvrde da sve što on uradi da je u redu, a mi to znamo, ali neka bude i tako. Neko je spomenuo korupciju. Korupcija je tabu tema za sve nas, mislim i na raspravu, i kada se raspravlja o Vladi i o samoj situaciji u našoj zemlji. Znamo da postoji krupna, ona tenderska, i znamo da postoji sitna, koja je ugrađena u sistem, kažu nam stranci. Dokazi, nemojte da kažu, to su radikali rekli, nemojte da to govore marginalne grupe, mislim na one koji nisu zadovoljni. Sada ću da vam nabrojim dokaze za to, a vi onda osporavajte. "Transaprents internešenel" – od 133 zemlje, mi smo po korupciji na 103. mestu, naravno, otpozadi. "Country Procurement assessment", Svetska banka, zdravstvo – epicentar korupcije u Srbiji, dakle, Svetska banka, imenovao sam koji je to dokument. "Marten bord internešenel" – građani na prvo mesto stavili zdravstvo kada je korupcija u pitanju. Ovde ste svi zadivljeno izlazili i govorili o Studiji izvodljivosti. U tački 1.1. koja se zove Demokratija i vladavina prava, uvodna razmatranja, međunarodna istraživanja pokazuju da u Srbiji i Crnoj Gori postoji visok nivo korupcije, pa stoga borba protiv organizovanog kriminala i korupcije predstavlja ključne izazove za Srbiju i Crnu Goru. Jedan kolega je rekao da ne treba da politizujemo stvari, ali ovo nije politizacija, a i da kažem da jeste, pa mi smo političari. Šta hoćete da kažete, da je politika prljava stvar; ne, mislim da smo mi političari, mi treba da politizujemo stvari, a pogotovu treba probleme da iznosimo. Ovo su sve institucije u koje se vi kunete. Nema srpskih radikala ovde, ni jedan citat, nema nikakvog paušala, odgovorite na ovo, ovo za vas nije problem. Ono što je finale, Međunarodna federacija, Liga za ljudska prava, dokumentom 416, aprila 2005. godine, kažu, diskriminacija, korupcija i propusti u zdravstvenom sistemu. Pa onda, krše se ljudska prava siromašnih, roma, izbeglica i raseljenih lica; koliko je siromašnih ovde, to će verovatno gospođa Plavšić moći da nam kaže, pošto je ona predsednik tog odbora. Koji je to segment našeg društva kome se danas, po nalazu stručnjaka sa strane, krše prava. Čitao sam, ali je ministar osporio ovaj izveštaj, kaže da su to stranci, pa da vidimo ko su ti stranci. To su dva predavača sa Sorbone, Boris Najman, koji je rođen u Beogradu, koji je tri puta molio da ga ministar primi kada je radio studiju koju je radio godinu dana, sve ćete te demantije dobiti i videćete, nažalost naša će štampa pisati i pisaće ona koju vi zovete - žuta štampa. Znači, ta studija, vi možete da je osporavate, možete da kažete da nije u redu, ona je bila izneta na Komitetu UN u Ženevi za ljudska prava pre nekoliko dana, ali čućemo kakav će biti zakon, kakvi će biti sami zaključci. Vlada Srbije i Crne Gore je dala svoj izveštaj. Ovaj kontraizveštaj na 32 strane jasno govori i čak navodi primere, evo naš kolega ne zna, ali zna Najman, i ovaj drugi Hubert, ne zna mu ime, oni znaju, iznose. Znate kako su došli do saznanja, bili su ovde 10 dana, vodili su intervju, i poređali su sve institucije od kojih su uzeli podatke, i imena i lica koja su davala izjave. Ako pažljivo pročitate nećete naći nijednog radikala tu, nećete naći nijednog iz marginalne grupe, stomatologa, privatnika koji se bune protiv ministra. To su ljudi koji su iz sistema, direktni nosioci ove politike, čak je tu i pomoćnik ili savetnik, ne znam šta je trenutno, doktorka naša koleginica Simić, tu su tri pomoćnika ministra, koji su takođe dali izjave. A koji su banalni primeri navedeni iz moje struke, meni je to malo neukusno, time se neću baviti. Jeste da je istina da pretorijanska garda, dakle, današnjih direktora na čudan način vlada u ovoj zemlji Srbiji, u zdravstvu, prave velike timove upravljačke, direktorske timove, po pet je direktora za nešto što je ranije radio jedan direktor, sa jednim pomoćnikom, danas to moraju petorica, ali neretko, oni su jako angažovani i u privatnoj praksi. Dakle, mislim i na naše podneblje i van naših granica. To je sistem koji sada postoji i koji međunarodna zajednica imenuje da je generator korupcije u zemlji Srbiji. To je ono što mi srpski radikali postavljamo kao problem, možete i da nas osudite da politizujemo stvar, nazovite to i tako, ali mi to iznosimo da to nije dobro. Nije dobro zbog toga što nema korupcije kada gledate celinu zdravstvenih radnika, što je većina čestitih ljudi koji izgaraju i koji ne znaju kako kraj s krajem da sastave, uz ovakvu inflaciju i uz ovakve prihode. Sa ovog mesta hoću da uputim apel, mi, SRS poslanici, tražimo da dignete plate lekarima, kao prvu meru borbe protiv korupcije u ovoj zemlji, a ne da kažete da nema para. Ne mogu sudije da imaju po hiljadu, ne zato što kažemo da nisu zaslužili ili ne treba da imaju, a lekari, radeći jedan od najodgovornijih poslova, da imaju po 200 ili trista. Ako imaju 200-300 prisiljeni su da idu vašim korupcionaškim putevima. Dižite plate lekarima, nađite. Dignite budžet. Da ne bude da sada zastupam samo lekare, svim zdravstvenim radnicima, sve su to mučenici koji su kroz čudo prošli 10 godina. I onda su neki od njih krenuli ovim putem korupcije i onda nam stranci pišu ovakve stvari koje ne smemo dozvoliti. Moramo braniti struku i profesiju. Morali ste da se oglasite i da dignete glas da to nije tačno, da nije sistemski, da se uzima hiljadu evra za jedan porođaj, da to radi jedna manjina u ovoj zemlji. Vi, ministre, a ne da ovde osporavate taj izveštaj na jedan ovakav način. Pokazatelji zdravstvenog stanja u ovoj zemlji od 2005. godine ne postoje. Ne postoje trendovi. Postoji samo jedna studija, to je ona koja je svima nama poznata. Suočeni smo danas često sa istupanjima ljudi iz režima da kažu da je sve bilo loše ranije dok su bili socijalisti i, naravno, mi radikali, sve je upropašćeno i evo spasilaca koji su došli da spasu sistem zdravstvene zaštite danas. To uopšte nije tačno. Ranije nije bilo sve loše, imali smo dobru zdravstvenu struku i to treba kazati. Izađite sa pokazateljima, indikatorima zdravlja u zadnje četiri godine. Gde ste izašli sa indikatorima da vidimo. Smrtnost je najveća od kardiovaskularnih bolesti u Srbiji, pa i u svetu. Da vidimo kako ta smrtnost ide za zadnje četiri godine. Gde su ti podaci? Povećana je smrtnost za zadnje tri godine za skoro 10 posto u odnosu na zatečeno stanje 2000. godine. Gde to možete naći? U obnovljenom "Monika" istraživanju, najvećem svetskom istraživanju Svetske zdravstvene organizacije o kardiovaskularnim bolestima u Srbiji. Naravno, tačne brojke ću dati, koga interesuje može da dobije i to. Ako je politika dobra sigurno će dalekosežno dati dobre rezultate, ali može da zaustavi negativne trendove. Pokažite gde ste zaustavili trendove, da ne govorimo o malignim oboljenjima, da ne govorimo o kardiovaskularnim oboljenjima, o tuberkulozi, o HIV-u. Sami kažete da ne znamo koliko ima HIV zaraženih, izgleda da je to mnogo više nego što su naši zvanični podaci. Pogledajte samo kako Savezna država Nemačka izdaje svake godine jednu malu knjižicu gde se vidi zdravstvena situacija. Vidite trendove oboljevanja, svega onoga što je interesantno, što je relevantno za jednu zdravstvenu službu. To kod vas ne postoji, ali postoje paušalne ocene - ovi su bili loši, ne valjaju i nije dobro. Došlo je vreme da vidimo koliko ste vi dobri. Morate to da dokažete podacima, brojkama, studijama SANU i drugih strukovnih organizacija. Ima još jedna stvar koju želim na kraju da kažem. Sigurno sam mnogima bio dosadan, izvinjavam se zbog opširnosti, nije to primereno, ali mislim da situacija u našem zdravstvu to apsolutno zahteva. Nije problem više u Ministarstvu. Čovek je bio, uložio maksimum napora da uradi ono što može. Rezultati i situacija, vreme, pokazuju da kapacitet zakonodavni, rukovodeći, nije zadovoljavajući. Po meni, problem je danas u Vladi Republike Srbije. Moramo da lociramo problem tamo gde jeste. Ne može jedna vlada, pored ovoga što nam se događa, pored ovakvih pokazatelja o zdravstvenom stanju, da ostane nema i da tvrdi da je sve mirno, pod kontrolom i na mestu. Mi srpski radikali ćemo u narednoj raspravi, koja će biti otvorena o poverenju Vladi, argumentovano, na osnovu mišljenja struke, a ne marginalnih grupa, zvali se oni stomatolozi, zvali se ovako ili onako, pokazivati tačnost ove teze da je srpsko zdravstvo u teškoj situaciji i da zdravstveno stanje naroda nije dobro, da se mora brzo i korenito izmeniti. U ovom trenutku nezadovoljni smo i mi poslanici, zdravstveni radnici. Vidite, najavljuju se štrajkovi, sindikalna organizacija zdravstvenih radnika je razbijena po malim sindikatima da ne bi bili relevantna snaga, politika se i te kako meša i tačno možete da znate ko stoji iza kog sindikata. Srpski radikali, naravno, u tome ne učestvuju. Na samom kraju, još jednom da kažem da će poslanici SRS glasati za predloženu izmenu i pored svih iznetih rezervi. Šta ćemo zahtevati? Pošto se sada mi zalažemo za principe EU i Evrope, tražimo "transparentnost" odlučivanja o slanju u inostranstvo. Tražimo kao minimum da isposlujete da svi koji su konkurisali, da to bude jedna tačka pravilnika, imaju pravo uvida u kompletan materijal o dodeli sredstava ljudima koji idu u inostranstvo.
Reč ima predstavnik predlagača, ministar Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo, u svakoj stvari postoji dobra i loša strana. Iz prvih izlaganja dobra strana je glavna. Nema nijednog govornika koji ovde nije rekao da nije sporno da u kriterijumima za pravljenje izuzetnih slučajeva, kada Fond zdravstvenog osiguranja treba da snosi trošak lečenja u inostranstvu, glavno treba da bude medicinska indikacija, ne treba da stoje godine, zato što je to kategorija koja nije ispravna. To je otprilike računica u kojoj je dva i dva jednako četiri. Ova granica je bila iznuđena, pretpostavljam, jer je bila iznuđena u onim godinama koje bar jedan broj vas pamti iz poslaničkih klupa. To su zakoni iz devedesetih godina. Želim da odgovorim na nekoliko dobronamernih pitanja. Razlozi su jasni, namere su dobre i tu ćemo se svi saglasiti. Recimo da već sada imamo konsenzus o ovom pitanju. Problem je sprovođenja. Da ste pitali doktore, uvažene eksperte iz oblasti najtežih oboljenja zbog kojih se deca šalju u inostranstvo, da li treba skinuti granicu od 15 godina, dobar broj njih je rekao - otežaćete nam stravično posao, lakše je kada postoji granica. U tehničkom smislu strašno i ružno zvuči, lakše jeste kada postoji granica, ali vi ste ovde, vas 250, da kažete da nije dobro da u zakonu Republike Srbije stoji takva granica. Ne, nego zadatak eksperata u komisiji Fonda mora da bude 55 hiljada puta teži. Treba da vagaju decu koja imaju 15,5 godina, 16 godina, 17 godina i 19 godina, i da primarno bude dijagnoza, da primarno bude šansa za izlečenje. Bilo bi idealno kada bi ministar zdravlja u Republici Srbiji došao pred poslanike i rekao - ima nešto što hoću da vam kažem, postoji ogroman izvor novca i platićemo sve svima, svi će moći da biraju da li će se lečiti ovde ili u inostranstvu. Vi mnogo bolje od mene znate ekonomsku situaciju u zemlji, mnogo bolje znate kakva je zemlja nasleđena, na kolenima, kakva je privreda nasleđena, puzajuća i ona koja stoji. Naravno, još dugo u državi Srbiji nećemo biti u situaciji da govorimo o tome da imamo dovoljno novca za sve što nam treba u zdravstvenoj zaštiti. Imamo ga više, od evropskih zemalja po stanovniku, jedino od Albanije. To su činjenice i u tim činjenicama postoje problemi koje rešavamo. Bilo bi idealno da smo danas postigli takav dogovor da uopšte ne moramo toliko mnogo da pričamo i iznosimo argumente koji se tiču potpuno drugih problema. Vi ćete već u toku ovog zasedanja, uveren sam, imati pred sobom zakon o komorama u zdravstvu i zakon o zdravstvenoj zaštiti, i onda ćemo pričati, ako treba, 30 dana i 30 noći o svakom od tih stavova.Danas je 10. maj. Maj još nije prošao. U maju će početi i javna rasprava o zakonu o osiguranju. Vlada je pre koji četvrtak usvojila zakon o Crvenom krstu, koji će se naći pred vama, koji prvi put daje precizna javna ovlašćenja ovoj organizaciji. Takođe ćete u nedeljama ispred nas dobiti zakon o prekursorima opijata, na koji je, inače, ondašnja Jugoslavija bila obavezana jednom konvencijom iz 1971. godine. Ali, da ne upadnem u klopku da odem od problema i da govorim o stvarima o kojima, zapravo, danas ne treba da govorim, nego da govorim o ovome što je suština. Ako već treba da razgovaramo satima, hajmo onda da odgovorimo taksativno. Nije tačno, u jednom dobronamernom istupanju je pomenut aparat za dijagnostiku oboljenja srca i krvnih sudova, i zaboga, najbolji je u Valjevu, a nema ga u većim centrima. To ne odgovara istini. Srbija 17 proteklih godina nije kupila ni jednu salu za snimanje krvnih sudova, novu. Danas u Kliničkom centru Srbije postoje dve, od kojih nema boljih u ovom trenutku ni u jednoj zemlji Evrope. Dok budem sada izlagao, neko će biti podvrgnut ispitivanju, možda i terapiji, ugrađivanju stenta ili širenju krvnog suda, zato što ovaj centar prvi put od osnivanja radi od 7,00 ujutru do uveče u 7,00 časova. Razmatramo pitanje da se svi mogući kapaciteti pokrenu, a u ovoj i prošloj godini će ukupno biti 10 kupljenih angio-sala u Srbiji, ako se računaju sredstva budžeta za sve centre, uključujući i Niš, Kragujevac, Novi Sad i Beograd. Dakle, to je a propo napomene koja je tu pomenuta. Bilo bi dobro kada bi ovakve rasprave bile prilika da se podsetimo da, u stvari, ne treba niko da se reklamira kao ovakva ili onakva stranka. Ovo je prilika da svih 250 vas pokažete izraženu odgovornost za jednu jednostavnu stvar. Deset godina Komisija u Fondu mora, kad neko ima 15 godina i 8 meseci, da kaže da je prešao granicu od 15 godina, žao mi je, nije po zakonu. Tačno jeda u međuvremenu svakog dana zdravstveni radnici, tu zahvaljujem gospodinu Baraliću, jer on je rekao nešto što će naći put do ušiju zdravstvenih radnika koji sada rade, većina je na poslu i to nije čula, ali će čuti i videti u novinama, a to je ono što se tiče odnosa doktora i pacijenta. U ovom trenutku sam na mestu ministra. Dame i gospodo, ja sam doktor, lečim ljude, dijagnostikujem bolesti, dajem terapiju, pratim njihovo zdravstveno stanje, razgovaram u egzaktnim kategorijama i trudim se da budem kolegijalan. Jednom od kolega danas zahvaljujem što je, uprkos svemu, ipak izgovorio reč "uvaženi". Hvala mu najdublje. Kada govorimo o daljim primedbama koje su bile pomenute i koje zaslužuju komentar, ukoliko i želimo da požurimo da rešimo današnji problem i da raspravu završimo tako što ćemo svi biti za to da se ova izmena uvede, a to nisu dva, tri, to je jedan član, jedna konkretna izmena, koja stavlja veliku obavezu pred stručnjake. Oni će morati sada pet puta da mere kad postavljaju indikaciju. To je veliki problem. Treba da znate, ko se ne bavi zdravstvom, a sigurno ste povremeno imali nekog svog, daleko bilo, ko je imao zdravstveni problem i treba da znate da postoji nekoliko zabluda o zdravstvenom sistemu svuda u svetu i da je zabluda da, bez obzira na dijagnozu, svi imamo pravo da odjednom dobijemo neku uslugu bez ikakvog redosleda. To je pitanje kvaliteta i lista čekanja. Godinu dana radimo intenzivno na najkrupnijim stvarima koje počinju da se rešavaju, vezano za dijagnostiku i terapiju srčanih oboljenja, vezano za implantaciju ugradnog materijala, pre svega kukove. Nasledili smo hiljade i hiljade neoperisanih ljudi, koji nisu ni imali priliku da se o njima razgovara u bolnicama, da uopšte dođu do prilike da budu lečeni, između ostalog, zahvaljujući i tome što je Republički zavod za zdravstveno osiguranje shvaćen kao kuća koja mora da ima svoju autonomiju, koja mora da posluje na ekonomskoj osnovi, koja treba da bude potpuno jasna i čitljiva. Ona može da se nađe na svakom kompjuteru, na sajtu na kome se vidi finansijsko stanje, način plaćanja. Postoje stenogrami i zapisnici sa svih sastanaka Komisije za donošenje lista lekova. Ova lista lekova nikada bolja u Srbiji nije bila. Ona nije idealna, ali je ona bolja od svih koje su do sada bile. To ćete čuti ako pitate i doktore, i farmaceute, i farmakologe i građane. Kada govorimo o nečemu što je ovde citirano kao mišljenje Međunarodne federacije za ljudska prava, nekoliko puta je pomenuta korupcija. U Republici Srbiji nema pouzdanih istraživanja o raširenosti korupcije uopšte, pa ni u sistemu zdravstvene zaštite, zbog toga što su takva istraživanja izuzetno složena, osetljiva i skupa. To ste mogli da čujete na nedavnoj konferencijiTransparents International u Beogradu. Na tom skupu je navedeno da je za sada nemoguće izmeriti pouzdano stepen podmitljivosti srpskog društva. Za sada se, bar u sistemu zdravstvene zaštite, barata uglavnom podacima i utiscima dobijenim iz ispitivanja javnog mnjenja ili napisima u štampi o pojedinačnim slučajevima podmićivanja ili plaćanja iz džepa za usluge. Naravno da toga ima. Korupcija je teška bolest srpskog društva i moramo je svi zajedno lečiti. Ako već iznosimo ispitivanje javnog mnjenja, budimo pošteni. Kad građane pitate da vam tajno kažu gde je najveća korupcija, onda je zdravstvo na trećem mestu. Kad iste pitate da tajno kažu u koga najviše imaju poverenja, onda je to crkva, pa predsednik države, pa zdravstvo odmah tu, takođe na trećem mestu. O pouzdanosti tog podatka možemo razgovarati, ali to je jedino čime raspolažemo.
Izvinite, gospodine ministre, molim vas, samo malo spustite ton. Rade uredno tehnički aparati.
Tehnički aparati rade, ali i prošlog puta sam morao da objašnjavam, pošto se ne pojavljujem toliko često u Skupštini. Naime, građani ne znaju da čujem sve što vi vičete, ali oni to ne čuju, pošto su mikrofoni okrenuti samo prema govorniku. Moja sugestija je, kad već govorite o tehnici, bilo bi dobro da mikrofoni budu i tamo, pa da se čuje šta se gde priča, u kom krilu i na koji način. Mislim da bi građani Srbije to pozdravili. Pomenuta je studiji koja je trajala godinu dana. Radi se o pripremanju izveštaja nevladinih organizacija za Komitet za ekonomska, kulturna i socijalna prava UN u Ženevi. Ovaj komitet je zasedao 2. i 3. maja ove godine i on je razmatrao nekoliko izveštaja međunarodnih nevladinih organizacija. Jedna od njih je u vidu dva eksperta, koji su boravili 11 dana u Srbiji u novembru prošle godine i pri tom obavili razgovore sa nizom sagovornika. Neke od njih su naveli u izveštajima, a da sa njima uopšte nisu razgovarali, kao što su npr. zaposleni u kancelariji Svetske banke u Beogradu. Njihov zaključak je prezentiran pomenutom Komitetu UN. U tom zaključku ima i elementarnih neistina. Na primer, govori se o tome da je smrtnost odojčadi 2000. godine bila 16 na 1.000 živorođene dece, a nije, bila je 11 na 1.000 novorođene dece. U toku rasprave na ovom komitetu, na kome je državna zajednica Srbija i Crna Gora branila inicijalni izveštaj o sprovođenju Međunarodnog pakta o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima, gde su bili dostupni i izveštaji nekoliko nevladinih organizacija, među kojima i ovaj pomenuti, međunarodni eksperti su imali mnogo više razumevanja za naše socijalno-ekonomsko okruženje i probleme, a dostupnost zdravstvene zaštite, na osnovu podataka rutinske zdravstvene statistike, zapravo je povoljno ocenjena. To je istina. Uz izvinjenje što je predsednik Skupštine morao da me upozori da spustim ton svog izlaganja i uz izvinjenje vama, zaista predlažem da uvedete mikrofone, pa da se čuje i da šta vi pričate dok neko govori sa ove govornice. To bi građani Srbije trebalo da čuju, to bi im bilo korisno pred svake buduće izbore. Vama, pre svega, zahvaljujem, sa nadom da će prevladati ova pozitivna energija oko jedne jednostavne stvari. Građani Srbije nas gledaju i kažu - da li je moguće, da li je moguće da će Skupština Srbije utrošiti ceo dan da raspravlja o tome da 15 godina ne treba da bude granica, nego treba, pre svega, da bude zdravstvena indikacija, da li smo mi te ljude birali? E, pa neka gledaju i neka slušaju, znaće koga da biraju?
Samo trenutak, gospodine ministre, molim vas, zahvaljujem se na uvažavanju svih narodnih poslanika i još jednom vas podsećam - Skupština je jedna od najsiromašnijih institucija u zemlji, ne može da uvodi novu tehničku opremu, ne mogu ni poslanici da primaju plate, kao što znate, ni službe, i u redu je, veći deo društva ima te probleme, u redu je, najnormalnije je, ali molim vas da se koncentrišemo svi zajedno na ono što je današnja tema sednice, a to je - izmena jednog člana Zakona o zdravstvenom osiguranju. Izvolite, gospodine Nikoliću, po Poslovniku.
"Laki je malo nervozan." Gospodine ministre, veoma kulturno su vam poslanici ukazivali na ono što oni misle da je problem u zdravstvu i nisu zaslužili od vas, niti ću to ikada da dozvolim bilo kom ministru, da na njih vičete, a onda da pitate građane Srbije da li su baš ovakve birali. To vama ne dolikuje, gospodine ministre. Nije vaše da procenjujete koga su građani birali. To procenjuju građani. A kada smo već kod ovog zakona, koji je tako jednostavan i tako prost, pa vi ste četiri godine ministar zdravlja. Jeste, bogami; i kad ste davali ostavke, da bi rušili Vladu, pa da bi vaša stranka ušla u Vladu, sve je to bio deo politike, gospodine ministre. Kako vam ne pade za ove četiri godine da tamo neko gleda da li je 15 godina i 2 meseca, kako vam to pade baš sada u maju mesecu, baš sada kada se traži da se priča ovde o odgovornosti Vlade Republike Srbije za užasno lošu situaciju u društvu, baš sada kada se traži rasprava o izglasavanju nepoverenja Vladi, kako se setiste baš sada da to smeta. Pa, ubeđen sam - ako je humanost bila razlog da se 15 godina postavi kao granica, da taj razlog stoji i danas. Teško ćete se odlučiti, izuzev dok vi ne okrenete telefon ili neko od vaših pajtaša, da nekom drugom, starijem od 15 godina, omogućite ovo. Nema para, ministre. To razumem. Nestašica novca je uvela granicu, a ne nehumanost. Nijedan ministar pre vas nije bio tako nehuman, pa da kaže - baš me briga za ove starije od 15 godina. To je bila nestašica novca. Pa, kada je već ta korupcija uzela toliko maha da su se lečile babe, tetke, strine, stričevi, da su vršili plastične operacije, crtali su ih lekari po Italiji kao šahovsku tablu, gde da im skinu salo, gde da ih ispumpaju, onda je neko rekao - pa, daj da odredimo da granica bude 15 godina. Pa, baš me briga, neka se i ogreše, neka ode i dete od 15 godina koje to nije zaslužilo. To je bio motiv. To je bio motiv za uvođenje. Nehumano je, neustavno je, ali evo četiri godine ste trpeli tu nehumanost i neustavnost. Znam da sada vaši saradnici listaju zakone i traže šta bi još mogao ovaj ministar da popravi pa da ostane upamćen kao dobar ministar. A, ja vam kažem - pođite malo po bolnicama,prerušite se malo. Mogu da vam dam nekoliko načina kako to možete, a da vas ne prepoznaju. Oslušnite malo pacijente. Oslušnite malo šta im sve treba da bi se lečili. Sada kada ima sredstava, šta im sve treba. To bi bilo mnogo dobro za ministra. Znam da vi niste ugroženi. Nisam ni ja. Zaista nisam. I tamo gde sam se pojavljivao, gde su najcrnji dosovci bili lekari, niko nije smeo da radi protiv struke. Neće ni vama smeti,imaćete para i vi, kao i ja, i za najskuplje operacije, i u to sam ubeđen, ili će se naći neko ko će da vam pozajmi. Ali, znate li koliko miliona ljudi nema od koga da očekuje to. Pričate o veštačkim kukovima. Pogledajte sadašnje spiskove, koliko košta veštačku kuk. Koliko građana Srbije ima para da donese veštačku kuk da bi bio ugrađen. I znate da postoje kvalifikacije, hoćeš da ti traje 20 godina, ili 10, ili 5, ili da traje 2-3 godine, od kog materijala će da bude, i koliko su opterećeni vrhunski lekari, koliko god novaca da imate, i da mu date novac, on ne može za 4-5 meseci da vas operiše. Hoću da otvorim ozbiljnu raspravu o zdravstvu, o svakoj temi o kojoj hoćete da razgovaramo, a ne ovako - optužite nas da političimo, a vičete ovde na nas i prozivate građane Srbije da razmisle o tome za koga su glasali. Razmišljaju oni odavno za koga su glasali, to pokazuju rezultati najnovijih izbora i neću time da se hvalim. Možda i nije naša zaliha, možda i mi nismo toliko dobri koliko ste vi loši. To je ono, što od vas gori ne mogu da budu. Od ove kombinacije, koja sada harači Srbijom, gorih nema i menjajte to. Nađite načina da više ne ucenjujete jedni druge, da ne zavisite više jedni od drugih. Nađite načina da dobro vodite državu. A što je nama problem da vam podržimo ovako dobar zakon? Ali nam je problem što nam ne dozvoljavate da vodimo državu kao Narodna skupština, da u njoj raspravljamo o onome što je najvažnije, da u njoj raspravljamo o onome što je najbitnije ovog časa za državu. Evo, poslanik iz Šida će da vam pročita pismo. Vodovod nema više čime da hloriše vodu. Sve druge priče padaju u vodu. U Srbiji više nama hlora za prečišćavanje vode za piće u gradovima, u kojima se na taj način obezbeđuje zdrava, i bakteriološki i hemijski ispravna, voda za piće. Šta ste preduzeli? Fabrika zatvorena, tamo se štrajkuje, ne proizvodi se. Ovaj uvoznik, koji je sada verovatno privilegovan, ima mnogo posla. On ne može za dva meseca da isporuči hlor, a sutra treba da se pije voda. Da li ćemo sada da kupujemo svi u prodavnici flaširanu vodu. Imaju li svi novaca za to? Izvinjavam se...
Hvala vam. Nastavljamo o ovoj tački dnevnog reda. Molim vas, držimo se Poslovnika. Kakva replika? Niko nije spomenut. O čemu pričate? Molim vas, izvolite, reč ima narodni poslanik Miroljub Marić, neka se pripremi narodni poslanik dr Mileta Poskurica. Izvinite, po kom osnovu? (Obraća se poslaniku Momčilovu.) Po Poslovniku? Izvinite, molim vas, mene je gospodin Zankov pogrešno obavestio da se traži neka replika. Oprostite. Po Poslovniku, narodni poslanik Paja Momčilov, izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika, jer sam pogrešno protumačen. Naravno, nisam dobio reč, a uvaženi gospodin ministar je ovde naveo da ono što smo mi kazali ne stoji, da nema istraživanja o korupciji. Ovo je (u rukama drži materijal) istraživanje "Marten bord internešenela". Ne kažem da je ono kvalitetno, ni da je to neka institucija. Vi se kunete da je ovo jedan temelj demokratije u Srbiji. Kazali ste da mi imamo najmanje para po glavi stanovnika u zdravstvu, što je apsolutno neistina. Izveštaj Svetske zdravstvene organizacije iz 2004. godine, koji vam ovde prezentujem, kaže ovako - po glavi stanovnika u ovoj regiji se izdvaja: u Hrvatskoj 726 dolara po glavi godišnje, u Bugarskoj 303, u Bosni i Hercegovini 268, u Grčkoj 1.500 dolara, u Mađarskoj 914, u Rumuniji 460, a u Srbiji i Montenegru 616 dolara. Zvanični izvor Svetske zdravstvene organizacije. Nije to da nismo mi dno dna na Balkanu. Pogledajte ove podatke. Vi ste morali da im dajete ove podatke. Odakle je izvor? Oni kažu da je to iz Ženeve, uzeto od UMDPE organizacije, ne mogu ni da pročitam, evo, to će oni bolje da mi kažu, oni koji sarađuju bliže sa tom asocijacijom koja je dala te podatke. To ste vi dali zvanične podatke. Nije situacija tako loša kao što kažete. A kažete da je dobra lista. Sigurno je da je ona potrebna i sigurno... Ja sam samo rekao da je ona na nezakonit način doneta. I rekao sam da je Rada Lukovac zbog toga dala ostavku Vladi Republike Srbije na mesto zamenika. I rekao sam da su dve osobe iz Komisije za farmakoekonomiju, čija sam imena pročitao, zbog toga što uopšte nije raspravljano o zakonu na toj komisiji, dale ostavku. E sad, da li je lista dobra? Sigurno jeste za dnevnu upotrebu, može da se koristi i dobra je, ali sam vam takođe rekao da nijedan domaći proizvođač, od "Hemofarma" pa nadalje, i nijedan od stranih nije zadovoljan tom listom. Eto, samo sam to kazao.
Hvala na pojašnjenju, gospodine Momčilov. Naravno, izvolite, reč ima ministar Milosavljević. Izvolite.
Zahvaljujem prethodnom govorniku, jer mi je dao priliku da kažem sledeće: suma novca koja se pominje, kada se kaže da imamo više samo od Albanije, jeste ona suma novca kojom svake godine raspolaže zdravstveni sistem Srbije da pruži sve što je potrebno zdravstvenim osiguranicima i svim građanima Srbije u svim domenima njihovih potreba u zdravstvenoj službi. A ta suma je veća kada se u to uračuna ulaganje, s jedne strane, države i budžeta u održavanje infrastrukture i obnovu opreme, koga 15 godina nije bilo, pa je to ono o čemu se povremeno kaže - krečenje, farbanje, zidanje, popravljanje i kupovina. Tako je, jeste to, i ta suma je 10 puta veća 2005. nego što je bila 2001. I tu naravno ulazi i ono ulaganje koje smo dobili pozajmicom pod povoljnim uslovima, 20 miliona dolara za rekonstrukciju četiri velike bolnice i rekonstruisanje, ali i za restruktuiranje bolničkog sistema - Kraljevo, Valjevo, Zrenjanin, Vranje. Tu je hitna intervencija u 20 bolnica sa 50 miliona evra, povoljnog zajma Evropske investicione banke za 20 bolnica, uključujući i Torlak, koji je danas bio pomenut i koji ove godine treba da iz tog kredita ima ulaganje 2,5 miliona evra. Kada sve to uračunate, naravno da dolazite do veće sume, zbog ovog ulaganja u infrastrukturu i u opremu, koga godinama nije bilo. Zbog toga će ministar zdravlja Srbije, ne samo ovaj koji je sada pred vama, nego verovatno i sledeći, i još jedan, i verovatno i treći, morati da se bavi krovovima, olucima, zidovima, prozorima, vratima, hodnicima, dezinfekcijom, pranjem ruku, infrastrukturom, obnavljanjem, kupovinom, popravkom, i da zajedno sa vama poslanicima ta Vlada Srbije treba, ova sada, da stvori održivi zdravstveni sistem, koji će biti realan i u kome će se jasno znati koji su kriterijumi i kako se troši zdravstveni dinar.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Marić, a neka se pripremi narodni poslanik Mileta Poskurica. Dužan sam jedno pojašnjenje i izvinjenje, zbilja, prema Ministarstvu zdravlja, a, naravno, na moju veliku žalost, gospodin Milosavljević nije ministar četiri godine, mnogo je manje u dve vlade. Čitav niz zakona koji se pripremaju prolazi javnu raspravu i nažalost nije mogao da dođe na dnevni red, a čak ni jedan ovako kratak i jednostavan zakon koji već nekoliko meseci stoji u Skupštini, a kao što znate, Skupština ne može toliki broj zakona u proceduri da razmotri. Izvolite, gospodine Mariću, i izvinjavam se svima.
Gospodine predsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je zakon o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju. Radi se konkretno o članu 27. i o ukidanju starosnog cenzusa za slanje određenih stanja, povreda i bolesti koje realno nemaju uslova da se leče u našoj zemlji. Ovde smo čuli od kolega prethodnih govornika priče o raznim problemima u zdravstvu. Želeo bih da iznesem svoje mišljenje, s obzirom da sam čovek koji je 25 godina lekar i koji je proveo razne faze u ovom našem zdravstvenom sistemu, bez namere da pričam o istorijatu, bez namere da na bilo koga svaljujem krivicu za postojeće stanje. Mislim da je ovo stanje u našem zdravstvenom sistemu veoma komplikovano, blago rečeno veoma komplikovano. Toga smo svi mi svesni, a pogotovo mi zdravstveni radnici. Međutim, laka zamerka bi bila mojim kolegama, ne političarima, jer političari imaju pravo, s obzirom da se radi o veoma bitnoj temi za život građana, da određene pohvale, kritike daju; međutim, zameram kolegama lekarima koji eventualno koriste dobru obaveštenost o stanju u zdravstvu da neke ozbiljne probleme u zdravstvu politizuju. Moram da kažem... (Nataša Jovanović, sa mesta: Koji kolega?) Ne konkretno, nikom od kolega, čak mogu da pohvalim određene kolege koji su vrlo iscrpno, a konkretno kolegu Momčilova, koji je vrlo iscrpno govorio o problemima u zdravstvu. Međutim, hoću da kažem da svi mi treba da budemo zajedno na jednom frontu i da ovaj zdravstveni sistem popravimo. Nije to problem sada G 17 plus, da treba da hvalisvog ministra. Nesporno je i nije tu ministar prisutan, ali nesporno je da ministar zdravlja Tomica Milosavljević ulaže ogromne napore da ovaj sistem prilagodi i popravi što je moguće na jedan pristojniji nivo. Međutim, problemi su ogromni upravo zbog toga što nismo uspeli da jedan sistem finansiranja zdravstva usvojimo. Upravo taj neki raniji sistem finansiranja zdravstva koji poznajemo, a kao mlad lekar bio sam izuzetno privilegovan, bilo je izobilja lekova i bilo je izobilja sanitetskog materijala, i bili smo veliki entuzijasti, i taj problem korupcije u to vreme nije bio ni pominjan, a kamoli da je postojao. Zašto? Zato što smo imali nekih osamdesetih godina izvanredne uslove za rad. Naš zdravstveni sistem se u tim godinama izuzetno razvijao. Gde je problem? Tada smo mogli da u nekom trenutku, kada nam nedostaju pare za određene potrebe, jednostavno radimo neke rebalanse i nije bilo postavljeno pitanje odakle su te pare. Kao mlad lekar bio sam u tim nekim rukovodećim strukturama, nekim SIZ-ovima međuopštinskim zdravlja, upravo sam postavljao pitanje ekonomistima, kako možemo da planiramo neke troškove za koje nemamo pare. Upravo je takva zdravstvena politika tih godina vođena. Ne želim nikome da pridikujem od savremenika i da kažemo da je taj i taj bio na vlasti i to je bilo loše. Nije bilo loše, jer je onda to bilo izvodljivo. Danas to nije izvodljivo. Mi smo, upravo kao ekipa iz Odbora za zdravlje i porodicu ili na terenu u sklopu naše akcije reforme primarne zdravstvene zaštite, obišli šest domova zdravlja. Na terenu smo videli da realnih problema imam nogo, a pogotovo ekonomskih problema. Zdravstvene organizacije duguju za vodu, za struju, za tekuće svoje neke potrebe. Nažalost, ti dugovi su ogromni, oni su nasleđeni i opterećuju normalno poslovanje zdravstvenih ustanova. S druge strane, imam u fascikli niz podataka, a sada da ne budem portparol Ministarstva zdravlja, šta je sve urađeno zadnjih godina. Verujte, urađeno je mnogo. Verujte, evo 20 velikih bolnica u Srbiji su velika gradilišta i planiraju se velike investicije. Međutim, sve to ovog momenta ne popravlja funkcionisanje zdravstvenih ustanova. Zašto? Zato što moramo da stvorimo nov način finansiranja. Upravo taj nov način finansiranja zdravstvenih ustanova biće osnovica za donošenje novog zakona o zdravstvenom osiguranju, a koji će, kako je ministar i malopre naglasio, biti u proceduri. Tu moramo maksimalno svi svoju pamet i energiju da usmerimo kako da prevaziđemo te neke aktuelne probleme u zdravstvu, jer smo svedoci da je savremena medicina izuzetno skupa i da tu treba mnogo sredstava. Kako ne bih razvlačio temu, s obzirom da se radi o jednom kratkom zakonu, želim da naglasim da će stranka G17 plus glasati za ovaj zakon i veoma sam zadovoljan što je Odbor za zdravlje i porodicu postigao konsenzus i što ćemo svi zajedno glasati za promenu ovog zakona. Problem je bio malopre dilema u primena zakona, primena zakona zbog nedostatka para. Upravo ćemo u međuvremenu, nadam se, doneti novi zakon o zdravstvenom osiguranju, pa ćemo i taj limit sredstava koji je predviđen za ove slučajeve verovatno imati prilike da povećamo. Još jednom G17 plus će podržati izmene ovog zakona. Hvala lepo.
Hvala vama, gospodine Mariću. Reč ima narodni poslanik dr Mileta Poskurica, a neka se pripremi narodni poslanik Čedomir Petković. Izvolite.
Dame i gospodo, danas ćemo nažalost govoriti o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, a umesto da govorimo o tom novom, davno najavljivanom, zakonu o osiguranju i tada da u celosti zahvatimo probleme zdravstva. Razumljivo da ćemo mi prihvatiti ovu kratku izmenu, koja je i od strane predlagača predočena kao sadržaj koji znači makar formalno ujednačavanje prava građana na lečenje, a na šta oni imaju i ustavno pravo. Bojim se da je to jedna demagoška klauzula i da skrenemo tako malo lopticu na nekakav drugi teren, obično na stranu onih koji su nas do sada optuživali da u svojim govorima imamo demagoške stavove i da smo demagoški orijentisani, da pribiramo jeftine poene, i da, ako je loše opravdano, da smo i tome sami kumovali itd. Ovaj zakon zapravo još u obrazloženju, u formulaciji koju je predlagač stavio, vidi se da neće pružiti svima jednaku šansu za lečenje u inostranstvu, ne samo zbog limitiranja sredstava za koje čujemo, a ne bi trebalo da čujemo od govornika, trebalo bi da znamo to već sa odbora, koliko je doista sredstava do sada potrošeno, koliko je to ljudi doista zahtevalo u prošloj godini lečenje u inostranstvu, šta je od toga bilo gratis. Čujemo Italija. Gde su ostalih 18 zemalja NATO-a, koje su agresiju pravile na ovu zemlju, zašto one nisu pomogle? Da li je to stvar u njihovim lošim vladama, u njihovom lošem izboru, da li je to zato što se naš ministar i naša vlada loše kotira tamo, pa niko ne želi sa rizikom da ulaže u to i da nam pomogne da izađemo iz krize kojoj su značajno doprineli, a to je povećani incidenca kardiovaskularnih bolesti, povećan incidenca malignih bolesti. Poslušajte nekada na lokalnim televizijama lokalne epidemiologe. Retko se ko usuđuje na direktna pitanja novinara da kaže - od toga svega jeste više, mucaju, plaše se direktora šta će da kaže, plaše se neke reakcije i špijuna koji to slušaju i prenose, a zaista sve je više takvih bolesti, za koje možemo opravdano tvrditi da su značajnim delom posledica NATO agresije, ozračenosti koje su naši pacijenti dobili. Najveći red sada nije samo za veštačke kukove. Veliki su redovi za zračenja bolesnika. Možda Srbiji danas treba više mevatrona ili linearnih akceleratora nego ultrazvučnih aparata. Dakle, mnogo toga je razlog što ćemo, govoreći o ovom predlogu zakona, izraziti sumnju da će ministar, ministarstvo i njegovi saradnici biti kompetentni da ovo, što su izmenom ovom predložili, realizuju. Tim pre ako su sredstva već potrošena. Biće nam drago samo zato da jednom na ekranima privatnih i državnih televizija ne gledamo apele za pomoć. Videli smo skoro za akutnu mioblastnu leukemiju, 100 hiljada eura traže za transplantaciju u inostranstvu, 100 hiljada eura. To je petina, to je sedmina sume koja se ovde predlaže samo za slučaj jednog deteta. Neka se to skine sa ekrana, narod će pomoći i pomaže, i to je de fakto, narod je naš takav. Ukuca se na mobilni, da li 25, 50 dinara, i pomogne nesrećnim sudbinama, ali ne može državni koncept takav da bude. To treba i zakonom regulisati, ne može se država oslanjati na to. Možda je zakon, a već u daljim odrednicama od strane predlagača stoji da će Republički zavod formirati stručne komisije, koje će odlučivati o tome ko će biti upućen na lečenje u inostranstvo. Koji će rang ustanova biti korišćen, o tome ništa ne znamo, da li ćemo imati prilike da će istaknuti stručnjaci koji će biti članovi tih komisija, a verujem da će to zapravo biti ljudi koji su se i do sada bivali po komisijama, koje već imamo na spisku one čuvene knjige iz Mladenovca, iz 2001, 2002. godine, gde su čak i bračni parovi po komisijama, prilično politički podobni. Znam iz mog grada ko god je otišao u republičku komisiju nekakvu za zdravlje, za nauku, za prosvetu, svi su pripadnici stranaka na vlasti. Tu dileme nema. Nađite mi jednog da nije, biću sretan da mi to potvrdite. Dakle, ako i takvi budu, kako će se odnositi prema institucijama u koje ćemo odlaziti, da li će biti šanse, čuli smo, za ponovnu aferu Medenica? Da li će to biti nešto drugo? Da li ćemo sa ovim što imamo imati šanse da ponovo lečimo, izlečimo ili zalečimo decu i do 15 godina starosti? A šta sa starijima? Zašto je žurba ovolika? Ako je zakon u maju bio predviđen, zašto to nije bio integralni deo Zakona o zdravstvenoj zaštiti? Možda se to nekome žuri iz establišmenta, pa da neko na neke tajne načine, kao nekada u Brozovo vreme kada su salo skidali u ljubljanskom kliničkom centru, tada najmodernijem? Pomoć treba i tom čoveku, bilo odakle da je, bilo iz koje političke alijanse da je, ne kažemo mi da to ne treba, ali da li ćemo se ogrešiti sada na novi način? Da li će otići neko stariji, a da će ostati dete? Mnogo toga nije rešeno, jer mi nemamo bazične informacije koliko ljudi orijentaciono potrebuje, iz kojih sektora, kolike će liste čekanja biti tu? Što se tiče struke, one su jako jasne, vrlo se dobro zna kolika je lista, koliko može da čeka neko za transplantaciju srca, jetre, bubrega, tu dileme nema. Što se tiče struke, ne treba tu nikakvih eksperata specijalnih, to i u udžbenicima standardnim malo boljim stoji maltene do dana izračunato. Danas smo mi ipak suočeni sa činjenicom da se takvi rokovi ne poštuju. Drugi razlog zašto mi mislimo da ovaj ministar i garnitura ne uživaju poverenje građana, to je što se operativno na terenu susrećemo sa činjenicom da sve i ako zakon donesu ili izmenu zakona poput ovoga, i formalno to bude u redu, niže institucije takođe u subordinaciji ministarstva, recimo Republički zavod, donose svoja akta, njihovi upravni odbori, prosleđuju ih institucijama nižeg ranga, a onda oni na svojim upravnim odborima donose nove akte i onda je to cirkulus viciozus umanjenja prava, neprekidno umanjenje stečenih prava garantovanih zakonom. Dok se neko ne doseti i pokrene pitanje, kao mi prošlog puta ovde za skupštinskom govornicom, zašto lečiti nekog kvalitetnim, strašno je reći, kvalitetnim citostaticima, ali citostaticima, do 60 godina starosti. I netom iza toga, par meseci iza toga, ministar je tu uredbu ukinuo. Da to prazna priča, da nije demagogija, evo uredba, evo zakon, pobrojani svi citostatici, koje inače znamo kada ih već dajete kome ih dajete, i kako neko mora biti prinuđen da sa 60 godina i par meseci, u očaju, plače i laže komisiju da je star samo 60 godina, tri meseca je lažno prijavljen da bi stekao pravo da živi. Jedna strašna dehumanizacija, jedna povreda osnovnog ustavnog načela promicala je godinama tako. Kada se odavde intervenisalo, neko se dosetio, pa je promenio. Pogledajte šta još urade institucije nižeg ranga, ali opet pod pokroviteljstvom Republičkog zavoda za zaštitu zdravlja. Stiče se često utisak da je to feud nad feudom, ta institucija, i da su oni i od ministra moćniji, da mogu mnogo više težih odluka i sa težim posledicama da donesu. Evo, recimo, kreiraju famozne liste čekanja. Znamo mi da ne mogu svi kukovi istog časa u Srbiji biti zamenjeni i već je to nekako postala trivijalna priča o zameni kukova, ali sada se javlja novi momenat. Doneta je odluka da se participira 10, 25%, nikako više od 30 hiljada dinara, da bi se kuk zamenio. Sada se opet čeka na tu listu i napravljene su razlike između onih u traumatizmu, onih sa degenerativnim bolestima i sada se dođe u priliku da neki centar, poput ovog iz kojeg dolazim, ima seriju takvih modela u kojima nedostaje jedna dimenzija. Da bi hirurg krenuo u salu valjda mu trebaju tri slične uzastopne dimenzije, da zna koju će da plasira. Zbog nedostajuće jedne dimenzije kuka, neko će biti vraćen još tri do šest meseci da čeka. Neko ko je lično vezan za moju porodicu, već sedam godina čeka kuk. Čovek je prestareo, stekle se kontraindikacije da mu se kuk zameni. Ali, nije kuk najveće zlo. Uredbom je takođe predviđeno da čak i zračna terapija ima listu čekanja. A zamislite, kao i citostatici, kada je neko operisan i indikovano zračenje ide na listu čekanja. A zamislite još to kada je vezano da bolesnik mora da legne u instituciju da mu se zračna terapija pruži u hospitalnim uslovima. Evo ga primer, nije iz Kragujevca, da ne razgnevim moje Kragujevčane, nego nekoga ko gravitira, gde žena čeka zbog dojke već nekoliko meseci da bi došla na red da se zrači. Nemoguće je naći mesto u hospitalu za to. Otvara li to problem generalne politike da li je zaista Srbiji potrebno još linearnih gliceleratora, još mevatrona? Potrebno je. Dajte sada, kada oni koji nam to plaćaju po desetine ili više desetina miliona evra iz Evropske agencije za rekonstrukciju i razvoj, iz EU, ako oni tolike pare daju, dajte poslušajte naše eksperte, dajte naše mišljenje, naš stav, neka se to preusmeri u ono što je danas u Srbiji prioritetno. Ko će me ubediti i ko će reći da je to u ministarstvu u redu i da su odluke upravnog odbora Republičkog zavoda dobre, ili nižih institucija, ako kaže - zračenje kostnih metastaza se ima čekati, a ko čekati neće, platiće jedanaest i po hiljada. Ima li gore nego kad su kostne metastaze? Šta taj još čeka? Morfin? Šta čeka? Smrt. Dakle, mora da čeka ili će platiti 11 hiljada za čistu palijativu, lekari znaju šta to znači. Na takve uredbe, koje je doneo Republički zavod za zdravstveno osiguranje, pozivaju se niži centri. Doista, to je čitav niz razloga zbog kojih mi izražavamo nevericu i ne verujemo da će ovo što se donosi biti temeljno do kraja sprovedeno. Ovo je inače iskonski dobra, iskonski čista i iskrena odluka da svako ima pravo. Da li će biti forma ili demagoška klauzula, upravo onako kako ste i nas okarakterisali da o tome govorimo demagoškim rečnikom. Zadnjih nekoliko dana ponovo se u domovima zdravlja i bolnicama pojavio novi papir, gde se zabranjuje bolnicama, stacionarnim ustanovama, da uzimaju lekove za lečenje koji su na tzv. negativnoj listi. Do sada je to moglo, a sada je restrikcija u pravima i šta sada rade lekari koji treba da produže lečenja, pritisnuti dužinom boravka na odeljenju, otpuštaju bolesnike i misle to da prebace na teret domova zdravlja. Kad juče se recimo u mom gradu javlja direktor doma zdravlja i kaže - ne može longacef da dobije niko sem produžetak bolnice. Pazite longacef, u to vreme po kome se najviše pljuje, longacefa je bilo. Danas se ljudi leče gentamicinom od svih infekcija i jeftinim antibioticima pe-ros, koji ima svoje mesto, ali zato kod trećine, četvrtine stare populacije razvija bubrežnu slabost. Lečiće samo time što dotični dom zdravlja ima. Dakle, upropašćuje se zdravlje bolesnika najjefinijim lekovima. Znamo da je to doista, formalno, antibiotik, ali setimo se svih ono malo vremešnijih godina šta smo na raspolaganju nekada imali za tu primarnu zdravstvenu zaštitu. Dom zdravlja, nema niži nivo. Pogledajte famoznu listu lekova, za koju ministar kaže da nikada nije bila bolja, veća je od svakog vademekuma. To je ogroman spisak, međunarodna klasifikacija kompletna, i tu je sve ono što će SIZ navodno pokrivati u različitim okolnostima. Nešto na recept, nešto stacionarno, a nešto kada propiše komisija. Pitajte bolesnike obolele od multiple skleroze koliko se njima revidiralo dijagnoza u kasnijem postupku da ne bi došli na interferon, koliko će sa htepatitisom C dobiti pegazis ili ga neće dobiti, kako će komisija proceniti, koliko će biopsija biti urađeno a da nikada neće dobiti. Dakle, ne funkcioniše sve na terenu kako je idealno koncipirano i zamišljeno, zato što u samom Ministarstvu ne stoji stvar dobro. Stvar je u tome što ona niža institucija, korak ispod, samo stepenik niže, gotovo egal sa ministrom i njegovim saradnicima, donosi uredbe, dekrete kojima se prava osiguranika redukuju na manje ili više vidljiv način. Kada je reč o primarnoj zaštiti, uzmite listu lekova A, koji idu na lekarski recept, pa pažljivije otvorite, jer znaju lekari da i među lekovima lek postoji, svi oni koji bi bili povoljniji u svetu, tamo gde nas teraju da se borimo za bodove, za medicinsku edukaciju, na naučimo novo, kao da mi to ne znamo, pa kada naučimo novo i dobro, a vi pogledajte listu, participira bolesnik sa sa 25% do 75%. Što je lek skuplji, to je nivo učešća bolesnika u tome sve veći i veći. Čak su neki antilipenici, ako hoćemo primarnu prevenciju, ostali rezervisani tek posle specijalnih komisija do kojih je teško doći za tercijalnu fazu lečenja, kada bolesnik već dobije infarkt, kada razvije dilatativnu ishemijsku kardiomiopatiju, pa onda može dobiti antilipenik da to spreči, onaj ostatak života da učini povoljnijim. Nema ga u primarnoj zdravstvenoj zaštiti. Svet ćete teško ubediti da je to u redu. Razumljivo je da postoje kriterijum i svaki ga lekar zna. Druga strana, drugi ili treći razlog zbog čega mislimo da Ministarstvo ne radi svoj posao dobro jeste aplikacija u samoj uredbi koju su oni sprovodili svojim dekretima. Evo, jedne ovakve uredbe koja je data od strane Republičkog zavoda za zaštitu zdravlja, gde jasno piše, to ne podleže plaćanju lekova i ko je oslobođen participacije. Kada malo pažljivije pogledate, videćete i za davaoce krvi, posle 30 davanja ili samo tri meseca posle zadnjeg su oslobođeni plaćanja. Kako ćete vi motivisati nekoga da dođe do 30. davalaštva, ako znate da u proseku i oni najrevnosniji daju dva puta godišnje krv. On 15 godina, verujući samo ovoj postavci, mora da ide u kredit davanja krvi da bi tamo 16. godine mogao da se leči, pa da mu se nešto od toga isplati, da ima povoljnosti. Zakon će to regulisati, buduće davaoce, zaveštaoce tkiva i organa. A kako, sa čim ćete ih motivisati, kada smo se borili skoro na Odboru da jedan dan bolovanja dobiju više oni koji daju krv. Zašto obilazimo stalno domaće eksperte, zašto nam strani eksperte odnose novac. Ako je za reformu transfuziološke službe potrošeno između 10 i 12 miliona evra, mi ne znamo koliko je toga otišlo u opremu, koliko je investirano u opremu, koliko je otišlo u konsalting usluge. A zamislite samo da je ušteđeno nekoliko procenata, koliko bi operacija više bilo. Zar mi ne znamo kako da pravimo derivate krvi, zar ne znamo koja je oprema potrebna za to. I zar je to potrebno, ne znam da li je do kraja dovedena afera koja je započeta prošle godine u vezi sa tim, dati strancima da ono što je najkvalitetnije, što je idealni resurs naše zdrave populacije u tom pogledu, da damo nekome da sa strane uradi i da taj posao obavi i stiče dodatnu korist. Hteo bih još neka pitanja da postavim i na taj način iznesem razloge zašto mislimo da na ovaj način nećemo dobiti konačno rešenje i da će ovo biti jedna od demagoških klauzula, koja je vezana zajedno sa delovanjem ove ministarske garniture. U današnjim zdravstvenim institucijama često postoji tzv. višak radne snage. Vrlo često se na mnogim odeljenjima u bolnicama otpušta medicinski kadar, koji radi po nekoliko meseci, bez ugovora na neodređeno vreme, nisu pod ugovorom, otpuste se, prime se novi i iz fonda se podigne izvestan broj sredstava, pa se nadoknadi, i tako se bajpasiraju same zdravstvene institucije, jer tada ne plaćaju medicinske sestre, niži tehnički personal, a onda kada se dovede do ivice organizacija službe, onda se brzopotezno primaju, pa tu neko izgubi posao, a nekoga prime ponovo. Pogledajte danas odakle dolazim, u Centru za dijalizu već nekoliko dana nije zabranjeno, nego je preporuka da se jednostavno ne primaju bolesnici iz pripadajućih opština Topola i Aranđelovac nego se prosleđuju Mladenovcu. Ministar je bio na našoj dijalizi, a sada kada bi otišao i kada bi se prerušio, što reče neko od poslanika, pa da pogleda kako taj centar izgleda, to je tiha jeza. Više nema ni prostornih mogućnosti, niti aparata, jer incidenca takvih bolesnika i kriterijum koji je ranije bio prećutno znatno niži, niko nije postavljao ranije to pitanje. Ali, sofisticirana tehnologija je pružila ljudima mogućnost da u 70. godini života, pa i kasnije, počnu da se leče. Sada ne možemo otpočeti lečenje novodijaliziranih bolesnika, u prilici smo da mnoge vraćamo, da ih šaljemo u drugi centar, a verovatno će to biti i cirkulus viciozus zatvaranja drugih centara i pogoršavanje njihovog rada. Ako se svi budu slali u Lazarevac, gde ima mesta, onda će sanitet i vožnja koštati mnogo i biće diskomfor druge vrste. Nema tu generalne koncepcije, bar što se tiče tog našeg centra. Mi smo već izgubili svaku nadu pet godina čekajući da se okrpi, okreči, omalteriše i nešto popravi. A ta naša institucija je očigledan dokaz, ne bih želeo da pričam loše o gradu gde živim, ne treba to govoriti, on je sam po sebi u vrlo teškom stanju, kompletan grad i privreda, sve je to u jako niskom stanju, nego zato što hoću da iznesem fakat, da se ne kaže da je i to jedna od demagogija, da je to jedno od netačnih stanja, koje mi eto tako često, tek samo da bismo o vlasti loše govorili, iznosimo. Doneto je još niz različitih odluka od strane upravnih odbora i institucija, potkrepljenih po pravilu odlukom Republičkog zavoda, da se tzv. participacije za usluge izvrše, i ova zadnja koja je dosta pristojna, liči na već viđeno od pre nekoliko godina, 10 do 30 dinara, retko kada više, ali opet ona u sebi krije drugu opasnost. Masa institucija zakazuje sada preglede i po dva meseca ne možete uraditi standardnu laboratorijsku analizu u domu zdravlja, ili u nekom osrednjem gradu, jer je to sada skupo, samo je 10 dinara participacija, a oni su nekada, naplaćujući više, uzimali više para, pa su brže zanavljali reagense. Dakle, kako god okrenete, opet nije dobro, i ako od bolesnika ne uzimate ništa ili samo 10 dinara po analizi koja je predviđena. Liste čekanja za dijagnostička sredstva ili overa specijaliste za određeno dijagnostičko sredstvo, to je nešto što se ne može staviti, dakle, neko sredstvo, neka laboratorijska analiza posebne vrste, gde će morati čitav konzilijum da ide da bi overio da su nekome potrebni imunoglobulini da ne plati. To je rutinska analiza koju je lekar specijalista ili imunolog mogao da odredi sam. A nekada se to dogodi nekom visprenijem doktoru iz druge struke koji to zna, recimo, nefrolozi moraju da napišu imunološku analizu, i ne može 990 dinara da se plati ta analiza imunološka, jer je ona na nekakvoj listi i socijalno neće priznati refundaciju sredstava. Mi znamo da fond sredstva refundira vrlo kasno, ako uopšte refundira, a zadnja odluka koja je sada stigla u mnoge ustanove, opet je došla iz Republičkog zavoda, da se lista negativnih lekova mora zaista da se primeni. Ali, teško je razumeti da će bolesnik, kada ode na odeljenje vaskularne hirurgije i dalje, morati da kupuje po 40 ampula trentala da bi dobio infuziju, jer bolnica to nema i nije godinama imala, to znam iz ličnog iskustva, i to se uzimalo. Lekar koji propiše trental, po uredbama direktora bolnica, moći će da snosi konsekvence po ugovoru o radu. Ali, šta to znači, da dobije otkaz. Bolesniku, koliko god mi možemo da pričamo o tome da li je primena tog leka spasonosna ili ne, ali drugi lek nemamo da damo, svi ga dobijaju i svi moraju da ga kupe, a 40 ampula, to i nije baš malo. Ako ne prođe komisiju po navedenoj naredbi, po odluci, evo je odluka, da ne bude izmišljotina, u navedenoj odluci konzilijum od pet lekara, i ako čovek lista imena i gleda obično su to lekari koji su ekspertski angažovani za tendere ili za neke velike i moćne kuće. Kako se samo dogovore isti likovi, to je tek priča za sebe. Pa onda generalni sastav ministarstva i ovi niže ordinirani i niže postavljeni, to je prazna priča i svima je to jasno. Još nešto što će baciti senku na raspolaganje parama. Bili smo svedoci da su do pre par godina u Kraljevu radili eksperiment, Evropa da neke pare, oni podele pare, ali trebalo je znači da lekar uzme kompjuter i kuca sve, umesto u zdravstveni karton, i onda će se na taj način povećati efikasnost zdravstvenog rada bogzna koliko. Čuo sam od lekara sa terena, da imena ne govorim, da baš nisu oduševljeni time, jeste da su naučili da kucaju, ljudi koji su mojih godina ili stariji, nije im baš bilo do kompjutera, ali to su odradili. Ne znam u koliko zdravstvenih ustanova je primenjena takva računarska obrada i koliko će to nekome doneti izvore prihoda kada se to bude kupilo i da li će, ako ministarstvo svuda bude kupilo računar ili po nekoliko takvih, uskratiti pare za lečenje ozbiljnih bolesnika. Najnoviji hit je da se u nekim apotekama u unutrašnjosti instaliraju veliki videobimovi, nekakvi ekrani na kojima će biti programirana uputstva za pacijente o leku, o interakcijama, ili informacije za bolesnike, iščitavati i leteti po tom ekranu, a u ionako tesnim apotekama verovatno će se starice i deca gurati kada njihov lek dođe na red da pročitaju o leku. Prosto neverovatno. Ima interventnih telefona, ne znam ko se tu javlja, od pet do sedam javite se, pa će apotekar da vam kaže da li vam je interakcija, da li je kombinacija lekova dobra. Gde je onda uloga lekara? Čega se to igramo. Neki direktori apoteka kažu, kada bude po novom, kada uvedemo novi softver, hardver, neko da pare pa podelimo po vertikali do direktorke apoteke, sada ćemo da iščitamo šta je najveća učestalost oboljevanja i od čega ljudi u našem gradu najviše boluju. Gde to rade apotekari? Nego, došao novac, treba ga pokriti, fino lepo ja tebi-ti meni, sada si nov za Srbiju, sa novim projektom, pa ti se to upiše kao poen i ostaješ posle kandidat za višu instituciju, a čujemo da i Agencija za lekove loše posluje. Dakle, svašta se dešava, pare se na svašta mogu potrošiti, tako da je ova diskusija suvisla, sa aspekta mogućnosti preusmeravanja novca, makar za one koji će biti podvrgnuti lečenju u inostranstvu, ma iz kakvog od razloga da bude indikacija, naravno bolest kao indikacija pre svega, a ne godine. Očekujemo da će se i ostalim korisnim diskusijama, pre svega iz opozicionih redova, postići jedan efekat, neri-baund efekat, saznanje da su jednostavno i drugi doktori, drugi ljudi, drugi politički učesnici u političkom životu u stanju da sagledaju objektivno stanje u našem zdravstvu i da vide da zaista tu nešto ne funkcioniše tako dobro, i da nema elemenata za velike hvalospeve. Da se nešto mrda i dešava, dešava se, ali nemojmo zaboraviti da je bilo mnogo investicija sa strane i da su te investicije vrlo disparitetne. Znamo za Japan da se snažno istakao, dajte da pohvalimo Japan, dajte da pohvalimo ako nam je Italija toliko dece lečila. Da vidimo ko još, ali ako to otvorimo i počnemo da hvalimo, koliko je ko dao, onda moramo postaviti pitanje gde su pare otišle. Možda je to ono što ne smemo da čačnemo, možda nas to može dovesti teorijski u šansu da ostanemo grubi ili nezahvalni prema nekome sa strane, iako je bio članica skupine 19 onih koji su nam naneli zlo, ali ako je nešto dao i nečemu doprineo, trebalo bi to da znamo. Da jednom izađe konačno na videlo čime to raspolažemo, šta su naši problemi, jer samo 700 hiljada evra, to je zaista mala svota za tek pretpostavljene razmere i intervencije različitih vrsta koje u inostranstvu treba da se obave.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Petković. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković, a neka se pripremi narodni poslanik Predrag Mijailović Lune.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar se malopre naljutio na poslanike što su pokazali želju da malo prošire temu, što se ne zadržavaju samo na izmenama jednog člana Zakona o zdravstvenom osiguranju. Međutim, mi smo ovde narodni predstavnici i imamo dužnost da ukažemo sa jednog šireg aspekta na probleme u zdravstvu, kada je predlagač izmene zakona već u sali, odnosno nadležni ministar, jer to je prilika da ministar čuje kakvo je zaista stanje u zdravstvu, kakvo je stanje u resoru kojim rukovodi. Nije nama cilj da samo pošto-poto kritikujemo, nego da ministar bude informisan o nekim realnim problemima, a mi kao narodni poslanici ipak imamo malo više uvida u ono što se događa u zdravstvu, kakvo je stanje u zdravstvenim ustanovama. I umesto da na neki način bude zahvalan što može biti upoznat sa tim, neopravdano se na nas ljuti, čak se i čudi otkud to da građani upravo nas svojim glasovima ovde postavljaju za poslanike. Da bi se stekao uvid u stanje u zdravstvu, treba nekada pogledati i očima pacijenta, treba pogledati očima zaposlenih u zdravstvu, i to ogromne većine koja radi mukotrpno za malu platu, ne one privilegovane manjine koja rukovodi zdravstvenim ustanovama, ne one manjine korumpiranih, koja baca ljagu na sve zaposlene u zdravstvu i čitav ovaj sektor. Pošto sam, sticajem okolnosti, član Odbora za zdravlje i porodicu, mogu da vam kažem da je ovaj odbor zatrpan predstavkama građana o stanju u zdravstvu u skoro svim zdravstvenim ustanovama. Tu se uglavnom sa aspekta pacijenata ili zaposlenih u zdravstvu žale na katastrofalno stanje u pogledu organizacije rada, lošeg rukovođenja, korumpiranosti pojedinaca, čak i nekih mnogo težih krivičnih radnji. Šta se uglavnom događa sa tim predstavkama? Skupštinski odbor nema efektivnu moć da nešto konkretno preduzme i upadamo u jednu besmislenu situaciju da mi tu predstavku prosledimo Ministarstvu zdravlja, čak i onda kada podnosilac predstavke nama piše da se već nekoliko puta obraćao Ministarstvu zdravlja, a nije dobio odgovor ili nije dobio zadovoljavajući odgovor. Mi kao građani, kao poslanici, imamo potpuno razumevanje za nerešavanje ili loše rešavanje bilo kog problema u zdravstvu, ako je uzrok za nerešavanje problema nedostatak para, ali nemamo razumevanja za nerešavanje nekog konkretnog problema, ako uzrok nije nedostatak para nego loše rukovođenje, ako je uzrok korupcija. Otuda možda sa malo više negativnog naboja koristimo priliku da sa ove skupštinske govornice, jer to je pravi smisao funkcije narodnog poslanika, ukažemo sa jednog šireg aspekta na probleme u bilo kojoj oblasti. Što se tiče izmene ovog člana zakona o kojem diskutujemo, suvišno je reći posle onih koji su već govorili, nema nijednog poslanika, niti građanina koji će reći da ova izmena zakona nije dobra. Ona jeste dobra, ali sa druge strane pokušavamo da ukažemo na neke rizike i moguće posledice izmene ovog člana. Koji su rizici? Prvi je rizik da će probuditi lažne nade mnogih bolesnika i njihovih porodica. Već vidim sutrašnje novine kako će na naslovnim stranama pisati kako će od dana stupanja na snagu izmene ovog zakona svi moći da se leče u inostranstvu. Znate kako novinari često mogu vrlo uprošćeno, netačno da pišu i ne prenesu suštinu zakona. Mogu misliti koliko će lažnih nada ova izmena, odnosno tako preneta vest da izazove. Druga negativna posledica će biti - koja? I sam ministar je rekao, a svi mi to znamo i da nam nije to rekao, da se neće i ne može povećati fond para namenjen za lečenje u inostranstvu. Pošto se proširuje kategorija onih koji će imati pravo da idu, dogodiće se ono što se u državi Srbiji mora dogoditi, a to je da će sekroz ova mala odškrinuta vrata provlačitioni privilegovani i moćni pojedinci, članovi njihovih porodica, njihovi prijatelji, kumovi itd. Šta je loše u tome? Loše je što će sad i deca ispod 15 godina imati potencijalno manje mogućnosti da se leče u inostranstvunego do sada. Znači, apsolutno ne mislimo da je motiv predlagača bio da se otvori mogućnost da se privilegovanim pojedincima omogući lečenje u inostranstvu, ali će to biti praktična posledica. Što se tiče Zakona o zdravstvenom osiguranju, ministar je najavio da će uskoro ući u proceduru dva temeljna zakona koja regulišu zdravstvo u Srbiji. To je zakon o zdravstvenoj zaštiti, koji je bio na javnoj raspravi i, po našim informacijama, stručna javnost ga nije baš sa oduševljenjem dočekala, i zakon o zdravstvenom osiguranju. Šta treba reći o tom budućem zakonu o zdravstvenom osiguranju? Biće neophodno da se uvede više različitih nivoa, vidova, oblika zdravstvenog osiguranja. Biće potrebno da se uvede dopunsko dobrovoljno zdravstveno osiguranje, da ne budemo u situaciji da svi ulažemo u Fond zdravstva, srazmerno isto, a da ne možemo dobiti svi isto, da oni koji imaju više mogu srazmerno više i da ulože, da bi ostvarili pravo na veći stepen zdravstvene zaštite. Ono što će biti najbolnija, najškakljivija tema, to je jedna novonastala situacija u poslednjih nekoliko godina u Srbiji, a to je da je došlo do ekspanzije privatnog sektora u oblasti zdravstvene zaštite. Šta raditi sa privatnim sektorom? On je tu, on pruža zdravstvene usluge sve više i više i to će biti neminovna tendencija i ubuduće. Koji je sada status privatne zdravstvene zaštite? Privatne zdravstvene ustanove postoje, koliko je meni poznato, samo za poreske organe. Za Ministarstvo zdravlja privatne zdravstvene ustanove praktično ne postoje, za sistem zdravstvenog osiguranja takođe ne postoje. Predlagač tog novog zakona mora da pređe taj rubikon. Ili će nastaviti dosadašnju praksu da ignoriše privatni sektor ili će ga integrisati u sistem zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja. Ako ga integriše, onda ćemo izmeniti ovu sadašnju apsurdnu situaciju da građanin - pacijent koji se odluči da obavi pregled u privatnoj zdravstvenoj ustanovi bude diskriminisan u kasnijoj fazi ostvarivanja zdravstvene zaštite u državnim ustanovama. Znači, onaj koji je uštedeo početna sredstva Fondu zdravstvene zaštite tako što je, umesto u državnu, otišao u privatnu ustanovu, praktično, sada gubi prava na bilo koju dalju dijagnostičku proceduru i gubi pravo na recepte za lekove koji su mu preporučeni u privatnoj zdravstvenoj ustanovi. To stanje je nelogično, nepravedno i nepodnošljivo na duže staze. Da li će Ministarstvo imati snage da integriše privatne zdravstvene ustanove ili neće, znam da je to zaista krupan zalogaj koga treba progutati, da ni sadašnji sistem ne da ne ostavlja višak novca, nego je Fond u velikim gubicima, tako da sam pesimista da će se u toj oblasti napraviti neki bitan iskorak. Još jedna stvar stoji pred Ministarstvom kao jedan veliki izazov, a rekao bih i zamerka za protekli period, to je što se zdravstveni kapaciteti ne prilagođavaju novim trendovima morbiditeta u Srbiji. Mi znamo da postoji jedna eksplozija malignih bolesti, znamo da postoji mnogo veća stopa morbiditeta kod kardiovaskularnih bolesti. Tu su uska grla. Možda se u Ministarstvu, unutar četiri zida rade neki elaborati, neki projekti. Mi kao poslanici to ne znamo, građani kao bolesnici i kao pacijenti to ne osećaju. Tu je velika zamerka Ministarstvu što za ovih četiri-pet godina ništa nije urađeno. Dakle, mi očekujemo od ministra zdravlja predloge ova dva temeljna zakona i slažem se da ćemo tada, što ministar reče, ako treba i 30 dana i 30 noći razmenjivati argumentaciju.
Za reč se javio ministar Milosavljević.
Pošto je bilo konkretno pitanje koje zaslužuje konkretan odgovor, 3.000 i nešto više ima privatnih ustanova koje su registrovane u zemlji poslednjih 15 godina. Pre tačno godinu dana Ministarstvo zdravlja je uputilo javni poziv, zajedno sa Fondom, svim privatnicima da ponude svoje usluge za sklapanje ugovora sa Fondom. Od 3.000 ustanova javilo se 19. Tri su sklopile ugovor i danas rade usluge koje državno zdravstvo u svom kapacitetu nema. Jedna je privatna bolnica koja pruža usluge za 26-toro ljudi na hemodijalizi, da ne bi išli kolima u Barajevo, Lazarevac i okolo. Pre toga je Ministarstvo insistiralo na strateškom ugovoru sa referentnom ustanovom KBC, koja će biti nadležna za zbrinjavanje komplikacija, sa Institutom za transfuziju krvi i sa Hitnom pomoći, da bi mogla da bude saradnja kakva treba onda kada je građanin ugrožen nekom komplikacijom. Sledeći korak, pre ove priče o zakonima, jeste nekoliko stotina razgovora obavljenih u Ministarstvu, sa jedne strane ministar i njegov tim, između ostalih, savetnik za unapređenje odnosa sa privatnom praksom, koji je imenovan u proteklih par meseci. Posle tih razgovora je dat nalog Fondu da svi privatni vlasnici ustanova, lekari opšte medicine, stomatolozi, ginekolozi i pedijatri, mogu da sklope ugovor sa Fondom, da dobiju pečat sa identifikacionim brojem, isti formular recepta, koji se priprema, sa hologramskom zaštitom, koji će od jula biti u upotrebi za sve. Prema tome, to su konkretni potezi. Prilagođavanje kapaciteta novim potrebama je i te kako na delu. Jedna od ovih bolnica koje sam pomenuo, hajde da je sad pomenemo, 700 kreveta je imala zrenjaninska bolnica u sklopu projekta koji nije samo krečenje, farbanje, zidanje, završavanje, nego je restruktuiranje. U oktobru će u Beogradu biti veliki evropski sastanak, u organizaciji Saveta Evrope, iz oblasti palijativne medicine, produžene hospitalizacije. Primera radi, od 700 postelja danas ta bolnica ima 470. Naravno, restruktuiranje je ozbiljan posao, prilagođavanje novim potrebama zdravstvenog sistema je ozbiljan posao, koji zahteva ne ishitrene poteze i marketing, nego pažljivo izmerene poteze. Da završim, 2005. godine državne velike ustanove, recimo, Klinički centar Niš, ugovorom sa Fondom, imaju 3% više sredstava za obavljanje svog posla, upravo da bi, pošto u ovom trenutku nemaju magnetnu rezonancu, mogle pacijenta da pošalju u privatni centar i da onda one same plate tu uslugu koja je obavljena u privatnoj zaštiti. U međuvremenu se rezonanca kupuje. Ove godine će i Niš i Beograd dobiti nove rezonance.
Narodni poslanik Miroslav Nedeljković, replika.
Ovo što je ministar pričao jeste tačno, ali tačno je i ono što sam ja pričao. Govorio sam o tome da postoji potreba da se privatni zdravstveni sektor integriše kao takav u sistem zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite. Ministar je rekao da postoji mogućnost da i sada pojedine privatne zdravstvene ustanove sklapaju ugovor sa Fondom, radi pružanja onih usluga koje državni sektor ne može da pruža. Ta mi je činjenica poznata, ali to nije ono o čemu sam govorio. Dakle, nesporno je i ovo što je ministar rekao, zaista jeste tako, ali to je kap u moru. Mora da se otvori mogućnost privatnim ustanovama i njihovim korisnicima da mogu sa zdravstvenom knjižicom da odu u privatnu ustanovu, da obave sve što ta ustanova može da im pruži, a da se troškovi pokriju iz sredstava Fonda. Da li će to biti neko dopunsko, dobrovoljno, ili ne znam kakve forme osiguranje, to je drugo pitanje. Ovo što se tiče prilagođavanja kapaciteta nekim novim trendovima u morbiditetu – takođe bih upotrebio izraz da to jeste kap u moru, postoje uska grla svuda, u svim opštinama, u svim zdravstvenim ustanovama – i to, naravno, da mora da bude dugoročan proces. Hvala.
Hvala, gospodine Nedeljkoviću. Još jedna napomena, izvolite, gospodine Milosavljeviću.
Stvarno se izvinjavam što se ovako često javljam, ali dobronamerno, zapravo, vodimo razgovor i dobro je da znamo kakve su činjenice. Ne postoji ni jedna kasa osiguranja bilo gde u Evropi koja može da kaže - ovo je kasa osiguranja, to je zdravstveni dinar i sada svi pod podjednakim uslovima konkurišu svojim uslugama, bez obzira koji nivo usluge bio, koji kvalitet usluge bio; pod podjednakim uslovima ćete ostvarivati zaradu obavljajući zdravstvenu uslugu. Nama treba savremeno zdravstveno osiguranje, koje će da bude moderno, nezavisan fond, koji će biti naručilac poslova. Znači, fond treba da bude moderno osiguranje, koji će kupiti usluge od nekoga, a od nekoga neće. Ako odete danas u bilo koju zapadnoevropsku zemlju koja ima višedecenijsko tradicijsko osiguranje na pravi način, naravno da je obavezno osiguranje tradicija i civilizacijska tekovina. I potpuno sam saglasan sa tim da u novom propisu, to doduše stoji i u starom zakonu, ali nikada nije zaživelo u Srbiji, neophodno nam je dobrovoljno osiguranje, koje će onda pokrivati dopunske pakete, koje će omogućavati i izbor velikog broja ustanova, ali se teško može očekivati da odjednom prihvatite sve ustanove koje su formirane kao privatne, kao potpuno ravnopravne u traženju zdravstvenog dinara. Ne, nego po merilima kvaliteta. Danas postoje privatne ustanove, kao i državne ustanove, koje sklapaju ugovore sa kasama osiguranja, pa ako odete npr. u Austriju videćete da ispod obaveštenja piše - sve kase, potpisan je ugovor, ali ima ustanova koje su slobodne na tržištu, koje nemaju ugovor sa fondom. Dakle, fond mora imati autonomiju u sklapanju ugovora i to podrazumeva odnose - kvalitet zdravstvenog rada ne zavisi od vlasništva. Dokaz za to je insistiranje na komori, licenciranju, akreditaciji i kvalitetu kao nečemu što nema veze sa vlasništvom. Govorimo o istim stvarima i, ako mogu da kažem, ponovo smo se saglasili da ovu izmenu člana 27. apsolutno treba podržati i na tome vam hvala.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijailović-Lune, pa narodni poslanik Nikola Todorović. Dobićete reč kao ovlašćeni predstavnik, naravno, molim vas, po završetku rasprave. Molim vas, moram po Poslovniku tačnim redosledom, ne brinite, sve ćemo poštovati po Poslovniku. Izvolite, gospodine Lune. (Poslanici insistiraju.) Već sam dao reč govorniku, ne mogu, moram da sačekam da govornik završi pa da dam reč po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je izmena samo jednog člana Zakona o zdravstvenom osiguranju. Na prvi pogled reklo bi se da to nije toliko važno, mogao bi neko čak i pomisliti zašto ovo uopšte stavljamo, ovu izmenu, na dnevni red kad imamo mnogo važnijih sistemskih zakona koji čekaju u proceduri, a u isto vreme kažemo - gubimo vreme na ovom jednom članu. Izmena člana 27. Zakona o zdravstvenom osiguranju otkriva i pokazuje kolika je odgovornost ovde nas u parlamentu, od kakvog je značaja parlament, a to je i opomena ovom parlamentu, kao i svima nama poslanicima da, kada donosimo zakone i izađemo za ovu govornicu, moramo dobro razmisliti i uvek biti svesni da ne samo jedan član, već i reč, a u nekim slučajevima čak i zapeta mogu opredeljivati sudbinu, čak i pravo na život građana ove zemlje. Prema tome, nije čudo što se ovako živa rasprava vodi o ovom jednom jedinom članu. To je Vlada shvatila i predložila izmenu zakona. Normalno, trebalo je to pre, ali bilo je i drugih zakona i zato Vlada Republike Srbije, a nadam se i ceo parlament, želi da stavi u ravnopravan položaj sve građane ove zemlje, da imaju ista pravai da pod istim uslovima mogu da dobiju zdravstvenu zaštitu, bez obzira na godine života. Da pojasnim - dosadašnjim članom Zakona o zdravstvenom osiguranju, koji se menja, pravo na lečenje u inostranstvu su imala samo lica do 15 godina. Kao čovek i profesionalac, radim u zdravstvu, sigurno znam da ima mnogih bolesti, recimo šta da činimo sa čovekom tj. osobom koja ima 16, 17 ili 30 godina. Tada će struka da opredeli koga će da pošalje u inostranstvo, a u isto vreme, ako oduzmemo to osnovno ljudsko pravo nekome, kako ćemo mi, gospodo, pred narod, pred Evropu, pred svet. Ne možemo. Zbog toga će Demokratska stranka Srbije podržati ovaj predlog zakona i bezrezervno glasati za njega. Ali, da kažemo još jednom sa ove govornice da su vrlo često govorili skeptici da ova vlada nikada ovu zemlju neće uvesti u Evropu, ali evo šta učini ta vlada za ovo kratko vreme. Kažu spora je, usporena je, ali je ona za godinu i po dana učinila prvi korak prema Evropi, dade se studija izvodljivosti, a u isto vreme da li ćemo i kojom ćemo brzinom ići u drugim pravcima prema Evropi, dame i gospodo, to zavisi od ovog parlamenta, kojom ćemo brzinom donositi zakone i samo mi, u ovoj skupštini, odlučivaćemo kada ćemo ući u Evropu, hoćemo li ući ili ne. Nama su vrata Evrope otvorena, a njih je otvorila ova vlada. Dobro se mi sećamo ovde kada je rečeno od strane vlade, a pre svega od predsednika vlade Vojislava Koštunice, da moramo imati dvosmernu saradnju sa međunarodnom zajednicom i Međunarodnim sudom u Hagu. Svi znamo da to moramo učiniti. Svi su rekli - kako će ta dvosmerna saradnja uopšte moći da se uradi, i da se Evropa i svet zaverio protiv nas. Ali, dame i gospodo, mi smo to pokazali. Kako? Tako što smo prema Hagu pokazali, pre svega, da su naši građani koji su osumnjičeni da su učinili ratne zločine, a nisu ratni zločinci, oni su poverovali Vladi, dobrovoljno su se predali, a Evropa i svet su shvatili da pred sobom imaju jednu ozbiljnu vladu, odgovornu državu i uzvratili su onako kako se jedino moglo uzvratiti - puštanjem na slobodu osumnjičenih za ratne zločine da se brane sa slobode. Znate li koga svet poštuje? Poštuje svoje građane, svoju državu i svoj pravni uređeni sistem. Zato, dame i gospodo, sve vas ovde pozivam da zajednički krenemo na posao, ka Evropi. I ova vlada više nije proevropska, niti je kad bila proevropska, nego evropska, jer poštuje evropske standarde.
Hvala vam, gospodine Mijailoviću. Molim vas da se držimo teme dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, reklamiram član 97, prvi stav, gde se govori o pogrešnom tumačenju onoga što smo mi srpski radikali iskazali za ovom govornicom. Pošto je i ministar prihvatilo polemiku sa nama, što je dobro, da budemo do kraja jasni. Kada govorimo o privatnoj praksi, mi kažemo- morate sistemski rešiti problem privatne prakse. Kada se vama 19 ljudi javi, šta to znači? Oni bojkotuju, jer to ne valja. Od tih 3.000 sigurno bi se više javilo da takvo rešenje valja. Reći ću vam zbog čega ne valja. Ako hoćete da tu privatnu praksu ubacite u sistem, niste uradili paket usluga koji ste morali da definišete, pa da se onda kod fonda sa tim paketom usluga konkuriše, kako državni sektor, tako i privatni. To je ono što je trebalo uraditi, vi to dobro znate i to morate da uradite kada hoćete da na čestit način ove ljude ubacite u sistem. Ti ljudi moraju imati ne pravo da pišu recepte, oni moraju da imaju pravo da upućuju na viši reteralni nivo, moraju imati pravo da daju bolovanje i onda su ravnopravni. Da vi ne želite to da uradite, to je potpuno jasno. U Zakonu o zdravstvenoj zaštiti govorite o zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi. Ako neko ima ordinaciju, privatna sredstva uložena, pravi privatnici rade, zar to nije zdravstvena ustanova, pobogu. Nije. To je sada nešto novo i to ne može da bude. Jer, postoji druga stvar. Pitao sam gospodina Bubala da li smo socijalistička, komunistička ili kapitalistička država. Ne postoji sistem u tranziciji, to je prelaz iz socijalizma ka kapitalizmu. Mi tamo idemo. Gospodin Bubalo mi kaže sa ovog mesta, mi smo kapitalistička zemlja. Ako smo kapitalistička zemlja, privatni sektor ne može biti diskriminisan i on mora, jasno sam rekao, po rešenjima koje poznaje Evropa, da bude uključen u sistem. Ovakve parcijalne ponude, koje se izvrgnu kasnije u karikaturu, i ne samo to, nego opet u kriminal, ne mogu. Primer baro-komora, indikacija za baro-komoru, gore potpisanog ugovora za Zemunsku bolnicu, a koja postoji, novom privatnom vlasniku ima i lečenje steriliteta. Molim vas, da se leči sterilitet baro-komorom bespredmetno je pričati. Upravo govorimo o tome i kolega Nedeljković je o tome govorio; uključite na pošten, evropski način privatni sektor u sistem, nemojte zagovarati komunizam i dalje, neće to moći da opstane u ovoj zemlji.
Hvala vam gospodine Momčilov. Samo trenutak, dobićete reč, samo zbog zapisnika, jedna ispravka. Dakle, nije bila povreda Poslovnika, pogrešno sam shvatio. Po Poslovniku, pozivajući se na član 97. koji omogućava repliku, govorio je gospodin Momčilov. Hvala. Izvolite, ministar Milosavljević.
Naravno, ne bih želeo da polemišem sa tim kakav smo mi sistem, odakle smo krenuli i kuda hoćemo da stignemo. Trebaju na drugačiji standardi i jasno je svima nama koji su to visoki standardi. Treba nam, što se zdravstvenog sistema tiče, kriterijum kvaliteta kao glavni, a ne vlasnički kriterijum. Moram samo jednu stvar da kažem koja je ovde rečena i koja ne stoji. Kada se kaže zdravstvene ustanove i privatna praksa, to nije niko smislio tako da napiše, nego je to oslonjeno na postojeći pravni sistem zemlje. Kada je nešto ustanova, onda ono radi po Zakonu o javnim službama, mora da ima upravni odbor, mora da ima nadzorni odbor. Ima potpuno drugačije procedure na osnovu čega i kako radi. Ono što je u tom zakonu, a opet pravimo istrčavanje i pričaćemo o tome vrlo brzo do detalja, ono što je bitno, a to je da ustanovu može da osnuje bilo koje fizičko ili pravno lice. To znači, sutra možete imati klinički centar koji osnuje fizičko lice, a onda klinički centar je ustanova, jer je na spisku ustanova, i mora da radi po zakonu koji podrazumeva postojanje organa, kao što je upravni i nadzorni odbor. To je jedini razlog. Ne bih dalje polemisao i razvlačio priču, činjenica je da je od toga, šta mislim sam ili neko ko misli drugačije o tome, mnogo važnije to da u toj jednoj ustanovi koja je sklopila ugovor 26 ljudi svake nedelje dva puta ode i ima hemodijalizu, i zna se pod kojim uslovima, zna se koliko to košta, zna se kada je ugovor sklopljen, kada ističe, pod kojim uslovima. Ta vrsta ugovaranja, potpuno jasna, to je ono što je fondu zdravstvenog osiguranja i svakoj uređenoj zemlji neophodno. Da li smo mi uređena zemlja? Nismo još, ali je uređujemo svakog dana. Sada bih napravio parafrazu na ono kap u moru; ne, više bih voleo da kažem hiljadu koraka, a ovo je prvi. Mali je, ali nećemo ni onaj hiljaditi uraditi ako ne krenemo ovako i ako svi zajedno ne omogućimo da ti koraci idi sukcesivno, bez gubitka vremena. Hajde da ne gubimo vreme, složili smo se, član 27, svi su za.
Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, a neka se pripremi narodni poslanik Vesna Lalić, ako je tu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, pre nego što počnem raspravu na ovaj predlog zakona, ispričaću vam jednu kratku priču. Akteri te priče su dva junaka: šofer, nepotpuna osnovna škola, predsednik komiteta i šef partije u to vreme; vreme je početak sedamdesetih godina prošlog veka, država Srbija, Timočka krajina, okrug Zaječar, naselje, mesto ili varošica Majdanpek; drugi junak priče je doktor, specijalista ginekolog, hirurg, ambiciozan, u to vreme mlad. Nijedan od ta dva junaka iz priče nisu živi i neću imena da pominjem. Šef partije dođe kod doktora i kaže mu: "Doktore, došao sam da se dogovorimo kako da organizujemo zdravstvo u Majdanpeku." Tada doktor veoma sposoban i ambiciozan, misli da je mogao da kaže to što je rekao: "Doktor sam specijalista i kompententan da uređujem zdravstvo, a vi, gospodine, možete popiti kod mene kafu i sok, i uzeti volan u ruke i raditi svoj posao." Veoma je brzo završio taj doktor priču, morao je pobeći u inostranstvo. Dvadeset godina nije smeo da dođe u državu. Interpol je imao poternicu za njim, zaštitila ga nemačka vlada, lečio je tada ženu kancelara i pokazao je svetu svu svoju spremnost i snagu. Koliko je tada partija imala uticaj na zdravstvo, koliko danas političke stranke koje su na vlasti imaju uticaj na zdravstvo, to je samo paralela. Gospodin kaže da idemo u Evropu. Lako ćemo u Evropu, ne znam kako da iz Majdanpeka odem u Zaječar. Ministar za kapitalne investicije je ukinuo voz, a ministar za privredu je otpustio radnike i nemamo plate. Ministar Lalović je smanjio naknadu za vreme privremene sprečenosti za rad, za bolovanje, osnovicu, pa onda bude manja naknada. Autobusi koji su tada radili na regionu Zaječarskom, sada su u procesu restrukturiranja, kao i druga preduzeća, a privatnici još nisu preuzeli ili su njima te linije nerentabilne. I nemoguće je zatražiti zdravstvenu zaštitu iz sela, a moraću pomenuti njihova imena, jer građani to traže. Ona su toliko blizu Majdanpeka, ne može se peške doći za običnu injekciju, kada je započeta terapija ponedeljkom i treba šest ili sedam injekcija da primi, i treba peške doći, jer nema organizovan prevoz, sedam, 15, 30 km do ustanove koja se zove, a nekada je bila medicinski centar, a sada se zove odeljenje borskog centra. Neće dom zdravlja ili ustanova da obezbedi sanitet ili kola i da pošalje medicinsku sestru da podeli te injekcije, starijim osobama najčešće. Namerno pominjem ceo ambijent zdravstva u kontekstu stanja, i ambijent, i sredinu, i tranziciju, i sve ostalo, i gde vi imate ovakav slučaj: ostali su bez posla i nosioci i hranioci porodice. Po Zakonu o obaveznom zdravstvenom i socijalnom osiguranju, moraju bar jedan iz domaćinstva sa sela, ako nije i po drugom osnovu osiguran, plaćati obavezno zdravstveno osiguranje. Nisu u stanju, zbog prihoda od poljoprivrede, iako je poreska uprava definisala jedan, dva dinara, oni godinama nisu plaćali. Po tom osnovu, Zavod za zdravstveno osiguranje neće da im overi zdravstvenu knjižicu i neka nastane preka potreba da je hitna intervencija, da padne dete u dvorištu i povredi se, krvari i ne može da zatraži medicinsku uslugu, jer nema overenu zdravstvenu knjižicu. To je do te mere teška situacija u selima oko Bora, Majdanpeka, Negotina da je veliki broj domaćinstava bez ikakve medicinske zaštite. Mlađi su otišli u Italiju i rade na crno, ili u neku drugu evropsku državu. Poveli su i decu. Ostale su babe i dede, često nepokretni, i ne mogu da čuvaju unučiće, pošto mlađi nisu stvorili uslove da decu povedu sa sobom ako su malog uzrasta. Otud imamo na salašima i bačijama, kako kažu u tom vlaškom kraju Timočke krajine, podivljale dece, jer stari ljudi, bolesni i nepokretni, nisu u stanju da brinu o njima. Centar za socijalni rad, ustanova, loše je opremljena, i tehnički, i materijalno i kadrovski, i nije u stanju ni da ode, obiđe i da zbrinu tu decu. Nećete verovati, veoma blizu Bora, prugom koja više ne radi i kojom vozovi više ne saobraćaju, nije daleko doći, imamo divlje dece o kojima niko ne brine. Još jedan primer veoma kratak ću vam reći. Bio sam u fabrici jednog sektora kada je iz druge fabrike radnik došao i tražio pomoć. Žena mlađa izgubila je sluh, na jednom uhu 100%, na drugom 80%. Njoj je preko bio potreban slušni aparat. Morao sam da iščitam sve propise iz oblasti zdravstva i mislim da u zakonu piše da ima pravo ako je to osnov osiguranja i ako od toga zavisi egzistencija radnika, njemu je potrebno to pomagalo da bi mogao da radi, od čega će i da živi. U zakonu lepo to piše. Kada sam insistirao, iako je radnik iz druge fabrike, nema pomoći direktora, sindikat se ne uključuje, iz odeljenja Zavoda za zdravstveno osiguranje u Majdanpeku nema razumevanja, činovnik kaže - nemaš pravo; čak ni podnesak neće da primi, pa da uputi načelniku u Odeljenju Bor ili nekom dalje, da bi se toj ženi pomoglo, jer je to osnov njene egzistencije, njenog funkcionisanja. Radi u fabrici, prošla je kroz pogon, nije čula viljuškar iza sebe, umalo nije poginula, ne čuje, samo zato što ne čuje. Niko neće da joj pomogne. Čitajući dalje pravilnik o načinu i davanju pomoći oko kupovine tih pomagala, zavisno od koje vrste, ovde se radi o slušnom aparatu, saznao sam groznu stvar da, iako kažu zakonom da ima pravo, ali upravni odbor tog zavoda za zdravstveno osiguranje, pa onda neke odluke koje su donesene pre dve-tri godine, govore da može samo jednu malu sumu, odredili su osnovicu, deo tih para da se obezbedi se kupi to pomagalo. Iako sam, insistirajući na tome da vidimo gde je problem, saznao da, pošto postoje i određene ustanove koje ta sredstva prave i centri imaju sa njima ugovor, kod njih nabavljaju, da je u tolikoj nesrazmeri cena tog pomagala koje se moglo nabaviti u odnosu na ono što zavod za zdravstveno osiguranje pruža. Onda su bili uzaludni svi moji napori da se humano postupi, u kontekstu da žena sa 36 godina ne prestane da radi, da funkcioniše kao zdrava osoba, da joj se kupi, svi iz zdravstvenog osiguranja su uložili sav mogući napor da dokažu, citirajući sve odredbe iz zakona, pravilnika i uredbi, da ona nema na to pravo. Još jednom da zaključim. Nemoguće da sada iz jedne male sredine tražite zdravstvenu pomoć, zato što je skupo otići i ako je preko potrebna. Doktori su rekli, svi iz struke, i ona moja priča sa početka je iz tog razloga, da ne zapadnem u zamku, jer u rudarstvu sam radio 30 i nešto godina, nisam iz struke, doktori govore o svom iskustvu, o materijalnoj mogućnosti, o opremljenosti centra i o svim problemima koje su imali. Govorim sa aspekta korisnika usluga i vidim da je danas dobiti kvalitetnu uslugu veoma teško. Samo bogati mogu da se leče u sredinama gde vi ne možete dobiti najosnovniju lekarsku pomoć kada vam zatreba. A posebno ono što je neko od doktora već rekao, koji je pritisak zavoda za zdravstvo na lekare da ne potpisuju skupe lekove, iako to garantuje kratku terapiju, kratko vreme lečenja i ozdravljenje, nego se leči koristeći neki lek koji šteti zdravlju na drugi način, koristeći neki lek koji nije adekvatan itd. Neodgovornosti mnogo ima, korupcije posebno. Pomenuo sam komitet, partiju, partijsku organizaciju, iz razloga što sam bio prinuđen da par puta intervenišem u pojedinim slučajevima, prateći broj ljudi koji su zaposleni u privredi, pokušavajući da smanjim prateći njihovo vreme na bolovanju. Ono do 30 dana prati poslodavac, preko 30 država. Pa zašto toliko ljudi, iako dugo na bolovanju, ne idu na obradu za invalidsku komisiju, ne ocenjuje se njihovo zdravstveno stanje. Neće lekar da prihvati kada osiguranik, ili ne znam koji pojam da upotrebim, radnik, osiguranik ili pacijent, dođe i kaže doktoru - ne mogu da radim. Doktor kaže - ne smem, moram da ti zaključim bolovanje u skladu sa zakonom. Primedbu pacijenta da ne može da radi, da se ne oseća dobro, on treba da napiše, potpiše i da uputi komisiji. To lekari ne rade. Oni koji su prinuđeni, oni koji zloupotrebljavaju pravo na bolovanje, oni stave nekoliko evra u knjižicu, dobiju bolovanje i rade druge poslove, to je evidentno. Oni istinski bolesni ne mogu ni da se leče, ne mogu da rade, i oni su u najtežoj situaciji. Ne znam kako njima pomoći, kako smanjiti korupciju u zdravstvu. Kada bi vi u Zavodu za zdravstveno osiguranje imali neke agente koji će pratiti one koji su na bolovanju sa liste, vi biste videli da veliki broj ljudi stvarno zaloupotrebljava pravo na bolovanje, rade druge poslove. A onda je lako onome ko učestvuje iz Zavoda za zdravstveno osiguranje, zajedno sa lekarskom komisijom, i kada produžava bolovanje da primeti da neko ko je dobio bolovanje još mesec dana, pa još mesec dana, radi neki drugi posao, i to je osnov da mu se to bolovanje ne plati, to je osnov poslodavcu da tome da otkaz. A ovako, niko to ne gleda. Apelujem, znam da vi to znate, teško se izboriti protiv svih teškoća, ali pričam priču zbog onih ljudi koji su istinski bolesni, ne mogu da se leče, jer ne mogu da zarade, jer je mala plata, jer ne mogu da odu do doktora jer je skupo, daleko su centri medicinski. Malo u šali, sestra kaže - moram da trčim oko zgrade da bi mi merili opterećenje, EKG pod opterećenjem, jer nemaju u jednom centru. Otišao sam u Zaječar, platio, nisam tražio, ovde imam beogradsko osiguranje, odem platim, lakše mi je da kod doktora koji ima privatnu praksu platim, nego da odem u državnu ustanovu, iako među tim doktorima imam poznanike od 30 i nešto godina, i blizak sam prijatelj sa njima. Zateknem u jednoj referentnoj ustanovi da nemaju papir na aparatu koji snima rad srca pod opterećenjem. Platio sam, našao sam parče papira, platio sam pregled, vratio sam se, jer saznao sam ko je dobar doktor, nisam otišao kod bilo kog doktora. Otišao sam, on je to korektno uradio i sve je to u redu. Ali sam video da se nama zdravstveni centri, državne ustanove raspadaju, na taj način što lekari nezadovoljni uslovima rada, nezadovoljni statusom, platom, tehničkom opremljenosti, pribegavaju varijanti da sami opremaju svoje ambulante, pa rade i u državnim, rade i u privatnim ustanovama, zanemarujući rad u državnim ustanovama. Neispravan aparat za EKG, tamo nema trake, ne može se obaviti pregled, a onda sutra odete, morate platiti pregled kod privatnog doktora i završiti, jer je vaše zdravlje najpreče. To mogu samo oni koji mogu da obezbede pare da plate taj pregled. Veliki broj ljudi ne može. Lako je otići u Evropu bogatima, ali iz Majdanpeka do Bora, Zaječara, iz Negotina do Beograda skoro nikako ne možemo doći, jer nemamo čime doći i ne možemo da platimo put za dolazak na pregled. A još skupu terapiju da platimo, to je posebna priča.
Ministar Milosavljević. Ujedno, obaveštavam da na poslaničkim listama više nema prijavljenih koji imaju na raspolaganju vreme.
Zahvaljujem prethodnom govorniku na onome što je izneo kao primere iz ugla korisnika. Svi smo mi korisnici, samo neki sada odmah, neki će biti korisnici, a nekome je neko njegov korisnik. Mi imamo problem, jer ne možemo biti dovoljno objektivni, mi koji pružamo uslugu, i u jednom sistemu, gde imate one koji pružaju uslugu, one koji te usluge koriste svakog dana na različite načine i onoga ko plaća tu uslugu, a to je obavezno zdravstveno osiguranje, koje treba da bude ojačano uplatama iz budžeta, da bi moglo da izdrži sav trošak za one ljude koji nemaju da plate sopstveno zdravstveno osiguranje, jer nisu zaposleni ili su isterani iz svojih kuća, pa su privremeno raseljeni ili su morali da izbegnu. U tom sistemu postoje različite relacije koje moraju da budu uređene, da se tačno zna uzrok i posledica, tok, kontrola kvaliteta, tip usluga, i složićemo se ovde svi zajedno da je to jedan komplikovan, složen, veoma osetljiv sistem, i za nas neobično važan. Kada krene izborna kampanja, svima su nam puna usta zdravstva, zdravlja, brige za zdravlje stanovnika. Vi ste govorili o jednom delu Srbije o kome je asocijacija na Majdanpek bila grumen rude u kojoj ima i zlata i srebra, i nešto se sija. Asocijacija na Majdanpek, Bor i Zaječar bila je snaga Srbije, ali prava snaga Srbije, koje sada nema. Međutim, ne želim da držim ovde politički govor i da sada demagogišem. Hoću samo da vam ljudski kažem: građanima Srbije važno je kada narodni poslanik dođe u njegovu zdravstvenu ustanovu, i molim vas odavde da vi odete u zaječarski zdravstveni centar, ali kao narodni poslanik, i da se uverite u ovo što ću vam sada reći. Zaječarski zdravstveni centar je jedan od najvećih u Srbiji. Od 2001. godine do 2004. godine ukupno 5.000.000 evra vrednosti opreme i investicije je bilo u tom centru, kroz obnavljanje operacionih sala, monitora za koronarnu jedincu, kroz dijagnostičku opremu za kardiologiju, kroz endoskope za postavljanje dijagnoze malignih bolesti, konačno prošle godine kroz dva nova vozila hitne pomoći. Na spisku je 20 bolnica za hitne intervencije; jer jedno od odeljenja, na primer, pedijatrija, u stanju je koje ne zaslužuju naša deca u Zaječaru i okolini; tu će se uložiti najveći deo novca, kada podelite tih 50 miliona evra zajma sa brojem centara. Značiće zaposlenima ako vide da je posle razgovora u Skupštini, povodom jednog člana zakona koji je nesporan, koji je kristalno čist, potpuno jasan, da oko toga, ministar iz jedne stranke i narodni poslanik iz druge stranke na primeru Zaječara razmene 10 rečenica, gde se jako dobro razumeju, vi i ja sada govorimo potpuno razumljiv jezik za vas i za mene, nezavisno od toga da li ostali poslanici razumeju ovo što mi pričamo. U Ministarstvu zdravlja postoji savetnik za zaštitu prava pacijenata, postoji i u Zaječaru savetnik za prava pacijenata, i to je institucija koja je od 2002. ili 2003. godine nova, koja treba tek da živi i koja će od sada pa nadalje postojati u zdravstvenom sistemu Srbije, jer građani moraju da znaju svoja prava, zbog toga su nam nova pravila potrebna i zato ćemo imati prilike ponovo da ovako konstruktivno vi i ja, i svi zajedno, pričamo o ovim zakonima. Samo na kraju jedna opaska vezana za vašu prvu priču oko partije i uticaja na zdravstvo; politika nije nevažna u životu jednog društva, pogotovo kada je ono u tranziciji. Ne sme da bude presudna, ne sme da bude glavna, ne sme da bude isključivo važna. U Predlogu zakona koji će se pojaviti pred vama oko izbora direktora, potpuno jasno se stavlja na sto predlog da to bude konkurs, da bude ograničena dužina trajanja mandata i da se ta dužina mandata može ponoviti samo dva puta uzastopno, i da u zakonu piše zbog čega neko može da bude razrešen. Dakle, opet smo iskoračili u nešto što će biti rasprava narednih nedelja, ali to je dobar znak, to znači da ste vi željni priče o zdravstvu i zakonima, i na tome vam se zahvaljujem, pored toga što je član 27. potpuno nesporan. Shvatio sam da prva reč koju sam danas u Skupštini izgovorio, a to je - konsenzus, ta reč počinje da živi, i mi ćemo stvarno o ovoj stvari imati konsenzus, i to je za građane Srbije, koji su još na poslu, dobra poruka.
Pitam da li, pre zaključenja načelnog pretresa, žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Prvo, gospodin Paja Momčilov, ovlašćeni predstavnik SRS, a potom Živodarka Dacin, ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Poštovani narodni poslanici, evo nas na kraju ove rasprave koja ipak nije preterano dugo trajala, a bogami povod nije zavredeo više vremena, mogao bi čovek da tako da kaže. Šta hoću na samom kraju da kažem. Potpuno je jasan stav poslanika SRS da u ovoj poplavi zakončića i nebitnih zakona, eto, utopili smo se i mi u to, podržaćemo ovakav predlog zakona, jer principijelno smatramo da se ne može biti protiv. Međutim, samim našim ukazivanjem, kada vi ne stvorite uslove da nešto ostvarite, možemo da vam izrazimo naše sumnje da niste dobronamerni kada ste ovakav zakon predlagali. Prvo moraš da uloviš zeca, pa onda da praviš ražanj, pa da ga onda pečeš. Vi pravite ražanj, nemate ni vatru, nemate ni zeca, nemate para dovoljno, to je neodgovorno i mi smo dužni da to ponovimo u ovoj završnoj reči. Ne bih ponavljao ono što je rečeno. Za nas je jako važno da smo skrenuli pažnju vašu da ovde imamo jednu instituciju kojoj treba posvetiti puno pažnje, a to je Zavod za osiguranje. Naveli smo da postoje jasni dokazi da se tamo ne poštuju zakoni, da se tamo radi mimo zakona i da tamo treba uvesti red. Da li ćete to uraditi ili nećete, to je na vama, ali mi skrećemo građanima Srbije pažnju da tamo stvari ne funkcionišu kako treba i da se tamo zakon ne poštuje. Ono što smo uspeli da kažemo i skrenuli pažnju našoj javnosti, a nadam se i vama, potpuno dobronamerno, da vi morate uzeti u obzir činjenicu da Evropa, na koju se vi pozivate i u studiji koju često nama spočitavate ovde, kaže u uvodnim preambulama, dakle, da je korupcija temeljni problem sa kojima se mora suočiti ovo društvo i isto tako vi morate da otvorite načine borbe protiv te korupcije. Iz ove rasprave, koja je nekima bila dosadna, nekima je bila korisna, za nas je proistekao jedan jasan zaključak. Dakle, da vi niste reformska vlada, da se vi ne zalažete za prave reforme za koje se zalaže EU, da vi održavate sistem koji ste kritikovali žestoko, koji je nastao zbog sankcija i ratnih uslova, upravo ugradnjom sistemske korupcije na svim nivoima, niskim ličnim dohocima. I, naravno, jer vi privatizaciju shvatate na nakaradan način, da je privatna praksa i da je zalaganje za nju kada pre podne u svojoj bolnici radim kao državni službenik, a popodne kao privatnik ili trčim u 30 različitih drugih ordinacija da obavljam privatnu praksu. To nije privatizacija, to je nakaradna privatizacija, to je sukob interesa. Sigurno je da i to može da se dozvoli da egzistira i da živi, ukoliko je potreba za zdravljem naših građana to nalagala, jer nećemo tada imati ništa protiv. Ono što nemate i što niste imali, a morate pre ovih malih zakončića da donesete,morate doneti politiku zdravstvene službe na osnovu analize zdravstvenog stanja, a potom strategiju da vidimo. I nju neka donese Vlada ili vaše ministarstvo, pa onda da donosimo zakone. Mi vas uporno molimo da tako radite, a vi uporno tako ne radite. Ni u jednom društvenom segmentu, a mi iz SRS stalno ponavljamo, ne postoji prethodna temeljna analiza stanja na osnovu kog sledi nacionalna politika, iz nacionalne politike sledi strategija i onda zakonsko normiranje. Ovde se ide naopakim putem, zakončićima se nešto popravlja, menja, diktira se dnevnom politikom, i nema onih suštinskih sistemskih reformi u zdravstvu i institucijama. Verujte, imate veliko nezadovoljstvo i zdravstvenih radnika i pacijenata. Vi kažete, dobro je, mnogo je bolje. Hajde samo da vam kažem za jedno pismo koje je stiglo Odboru, a stiglo je i vama. Jedan intelektualac, koji je lečen u jednoj vrhunskoj tercijalnoj ustanovi, kaže: "U ustanovi u kojoj sam lečen nema jastučnica na jastuku, ne postoje." Dakle, u Beogradu, usred Beograda, neću da imenujem ustanovu, nema potrebe, jer vi ste to pismo dobili. I onda vam je izračunao on, i potpisalo se pet pacijenata, da se u toj ustanovi obave dva pregleda dnevno. Dakle, prepušteni su nemilosti, i bez stručne nege i nadzora su tokom popodneva i noći, a u pitanju su i teški srčani bolesnici. O čemu mi pričamo, gospodine ministre? Prema tome, poslanici SRS u zaključnoj reči kažu, glasaćemo za ovaj predlog zakona, ali krenite da rešavate ozbiljne probleme i izjasnite se jasno, nećemo mi reformu onu pravu, jer nećemo privatni sektor da uključimo. Ovo što ste nam govorili o zakonu o javnim službama, to su tehničke stvari. Bitna je suština. Hoćete uvesti njihov sistem na pravi način. Evropa vam kaže, oni u koje se vi kunete, da je korupcija glavni problem, hajde da vidimo vaše viđenje kako vi vidite taj problem i da vidimo rešenja kojim hoćete sve to da suzbijete. Mi ne kritikujemo radi kritike, mi vam dajemo i rešenja. Naravno, vi ćete kazati, mi se ne slažemo sa tim. Ali, dobro, građani Srbije, oni će znati da procene na nekim narednim izborima i njima će biti potpuno jasno za koga i zašto treba da glasaju. Hvala.
Izvolite, narodni poslanik Živodarka Dacin. Dozvolite, molim vas, nije korektno, po Poslovniku šta, a šta po Poslovniku, izvolite? Ne, izvinite, već smo razgovarali, budite ljubazni, krajnje korektno smo razgovarali. Dozvolite, inače, da se zahvalim gospodinu Momčilovu što podržava i pretpostavljam da će Odbor Skupštine tražiti da još jednom detaljno pogleda analizu koju je ministar, odnosno Ministarstvo naručilo o stanju u zdravstvui koja je završena još pre dve godine, i što se pridružuje ovoj zajedničkoj borbi protiv korupcije. Izvolite, gospodin Avramov, recite mi po Poslovniku - šta?
Po Poslovniku. Naime, hteo sam da iskoristim priliku dok je ovde prisutan ministar, pošto ima jedan veoma gorući problem u Srbiji.
Samo kažite član.
Biću veoma kratak. JKP "Vodovod" Šid: "Ovim vas obaveštavamo da se JKP "Vodovod" Šid nalazi pred ozbiljnim problemom zbog nedostatka hlora jer je preduzeće "Župa" Kruševac, kao jedini proizvođač, u štrajku više od dva meseca. Isti problem imaju sva javno-komunalna preduzeća za proizvodnju i distribuciju vode u Republici Srbiji. U aprilu mesecu smo preduzeli sve radnje oko nabavke hlora preko uvoznika "Patentin" DOO iz Beograda, koji je trebalo da nabavi i isporuči hlor ovom preduzeću do 10. maja, što isti nije učinio, a obavestio nas je da potrebnu količinu hlora, koju smo avansno uplatili, ne može isporučiti za najmanje dvadesetak dana. Tako da ako ne izvršimo eventualnu pozajmicu minimalne količine hlora u roku od dva dana, bićemo prinuđeni da vodu za piće proglasimo tehničkom, pa vas molimo da ovom JKP pomognete u rešavanju problema oko nabavke hlora. Kako ste ujedno i narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, molim vas da upoznate nadležne za rešavanje ovog problema." Mislim da je ovo stvarno gorući problem. Naime, došao sam do saznanja da 70 vodovoda u 70 opština koristi ovaj sistem sa bocama. To je približno oko 3,5 miliona stanovnika, koji će biti prinuđeni da proglase vodu tehničkom vodom, jer neće biti za piće. Tu je ministar zdravlja, bakterije se legu u vodi i voda će biti neupotrebljiva. Molim vas da to ažurirate, problem će biti na severu Srbije, problem će biti na jugu Srbije, gde će takođe doći, zbog poplava, do urušavanja bunara i epidemija. Znači, hlor će biti neophodan. Postoji slučaj u opštini Kula, gde je pronađen višak arsena, što je možda još opasnije itd. Zahvaljujem se, predsedniče, što ste mi dali reč.
Ja se vama zahvaljujem što ste upozorili nadležne, mada vas još jednom molim da to uradite na predviđeni način sledeći put. Ministar je tu, recite mu i on će, naravno kao i do sada, preduzeti adekvatne mere. Ovo, inače, nije bilo po Poslovniku. Poslovnik izričito kaže da ne može poslanik iz vaše poslaničke grupe da vam da mogućnost za repliku. Nije vas lično prozvao. Nemojte po gradovima. Vi ste predsednik opštine Kula. Ovde radimo po Poslovniku i po poslaničkim grupama. Reč ima narodni poslanik Živodarka Dacin, ovlašćeni predstavnik SPS.
Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, vidite kako je izmena samo jednog člana u Zakonu o zdravstvenom osiguranju ponukala na niz priča koje malo imaju, malo nemaju veze sa zdravstvom, malo smo išli preko Haga i Studije izvodljivosti do izmene ovog člana, malo smo govorili o svemu i svačemu. Dve su prilike: ili predsednik Skupštine više ne treba da nam daje ovako dugu pauzu, pa smo se zaželeli govornice i priče, ili ono drugo što bih želela da je činjenica, a to je da svi željno očekujemo onu reformu i zakone koji su najavljivani već par godina unazad. Dobro, Tomislave Nikoliću, ali sada ste vi u opoziciji. Socijalisti će ući u vlast i onda će to biti najbolja vlada. Govorilo se čak i o tome kakva je ovo vlada, da je jako loša. Rekla bih da ova vlada uopšte nije loša i, naravno, da bi bila mnogo bolja i biće najbolja kada socijalisti budu učestvovali, jer prosto imamo mnogo više iskustva. Dakle, htela bih da kažem da je očigledno sva ova priča možda i dobra pretpostavka, pa će biti manje priče na narednim sednicama, da što pre dođu na dnevni red upravo ova dva sistemska zakona o zdravstvenoj zaštiti i o zdravstvenom osiguranju. I zaista za nas apsolutno nije sporno da bi oni trebalo da uđu paralelno u proceduru, jer jednostavno dok god se ne bude definisalo koliko je zdravstveno osiguranje zemlje po glavi stanovnika dotle, čini mi se, nećemo biti sposobni da opredelimo koji obim zdravstvene zaštite država Srbija u ovom trenutku može da pruži svom građaninu. To jeste teško, ali mi se sa tim moramo suočiti. Čuli smo od više govornika i od gospodina ministra da se ovde zapravo menja samo starosna dob, nema više limita. Da se ne bi sada govorilo o tome kako će se sutra u novinama na naslovnim stranama reći - građani Srbije izvolite, možete da se lečite u inostranstvu, jasno je rečeno da samo ukoliko postoji medicinska indikacija i ako ne postoji nijedna ustanova u zemlji Srbiji koja može da pomogne pacijentu, tada će moći na ovaj predviđen način, bez obzira na starosnu dob, da ide i potraži pomoć van granica naše zemlje. Želela bih da ovo drugačije i obrnuto posmatramo, a to je da ova sredstva, koja jesu minorna, ne budu ni toliko potrebna, nego da država Srbija, Vlada i, naravno, naš resorni ministar, učini toliko napora da edukuje, a inače mi imamo sjajne stručnjake iz raznih oblasti zdravstva, da tehnološki opremi i onda da mi budemo kao zemlja osposobljeni da lečimo ne samo građane naše zemlje, nego da obrnemo priču, pa da iz okolnih zemalja dolaze i kod nas na izlečenje. Zašto da ne? Mislim da je to neko vreme koje znamo i pamtimo da je ranije bilo i zašto ne bismo na tome izgradili našu budućnost. Naravno da je objektivno situacija u kojoj se naša zemlja nalazi, kao zemlja u tranziciji, vrlo teška, a to je ekonomska situacija i to su činjenice od kojih ne možemo da pobegnemo. Danas u zemlji Srbiji dva miliona ljudi iz svojih zarada izdvaja za lečenje, dok osam miliona ima pravo na zdravstvenu zaštitu i treba da ima. Država Srbija mora da obezbedi za svakog svog građanina da ima apsolutno jednaku mogućnost lečenja za sve i za svakog. Za to su se uvek socijalisti zalagali i uvek će pozdraviti svaku promenu zakona koja će ići u prilog čoveka, građanina naše zemlje, a naročito pacijenta. Istini za volju, mi možemo da pričamo, ali bez poboljšanja ekonomije i standarda ne možemo poboljšati ni situaciju u zdravstvu. Drugo, socijalisti su se uvek zalagali da to zdravstvo bude besplatno, ali očigledno je da u ovom trenutku, kada nam se zemlja nalazi u tranziciji, mi to nismo kao država moćni da omogućimo svojim građanima. Da smo danas razgovarali o reformskim zakonima o zdravstvenoj zaštiti i o zdravstvenom osiguranju onda bismo, ali moramo kada budu ti zakoni, gospodine ministre, na dnevnom redu da kažemo otvoreno i jasno da ovaj paket zdravstvenih usluga zemlja Srbija može besplatno da pruža svakom građaninu ove zemlje, a sve van toga u nekim određenim uslovima, participacijama ili kako god. Dalje, govorilo se ovde u više navrata, licitiralo se sa tim koliko se izdvaja u zemlji za lečenje našeg stanovništva. Znam da je doskoro to bilo svega 50 evra, zaista vrlo malo i rekla bih najmanje. Mi smo čuli podatke i sa jedne i sa druge strane, a opet raspolažem nekim podacima da se otprilike za lečenje po glavi stanovnika izdvaja od 140 do 160 evra. To je ono što je realno, to jeste 300 posto ili tri puta više nego što je bilo, ali još uvek nedovoljno. Ako malo izanaliziramo zemlje naše bivše stare Jugoslavije, one su nam ipak najsrodnije i najbliže, recimo Hrvatska u ovom trenutku izdvaja četiri puta više, a Slovenija čak 10 puta više, pa s obzirom da nam je Slovenija bila republika koja je u toj staroj Jugoslaviji bila reper, želela bih da nam danas isto bude reper, bar kao primer zemlje u tranziciji u kojoj su prošle sve te reforme, pa i u oblasti zdravstva, a imale su za sobom dobro iskustvo i dobre zakone. Bila bih vrlo srećna i zadovoljna da sledeće godine u ovo doba i mi imamo taj standard i kažemo - zemlja Srbija je sada ta koja je za 10 puta uvećala izdvajanja za lečenje svog stanovništva. Naravno, tu ne može a da se ne pomene ova vrlo teška situacija koja objektivno postoji u zdravstvu. Mi smo, u komunikaciji sa direktorima zdravstvenih ustanova, čuli podatak da 2004. godina u odnosu na 2003. godinu ima jedan pomak, ali negativan; zapravo, da su tekući materijalni troškovi povećani za 75%. To zaista nije sporno. Lično, kao čovek koji tolike godine radi u zdravstvu, nikada ne mogu da verujem da zdravstvo može da posluje sa gubitkom, jer zdravstvo pokriva debelo svaku svoju uslugu time što će pomoći svom građaninu. Naravno, problem je sistemski, neuređenosti stvari, da uvek taj gubitak ostane na zdravstvenim ustanovama, a ne na onom što treba da obezbedi ta sredstva, a to je Fond, država i naše filijale dole. Znate, 30 godina je ta priča da Fond uvek mora da bude neka zaštićena životinja, da mora da završi godišnje poslovanje sa pozitivnom nulom, a svi ti gubici se prebacuju na zdravstvene ustanove. Tako je i danas. (Predsednik: Vreme.) Predsedniče, imam 20 minuta. (Predsednik: Deset minuta u završnom delu. Izvolite, završite.) Tako je bilo i onda. Mislim da to treba da se izmeni i da treba da kažemo da mi imamo tačno toliko para i da se ne potpisuju ugovori zdravstvenih ustanova sa fondovima za zdravstvo početkom godine za tu godinu, ako realno ne postoji mogućnost da se obezbede te pare po republičkom cenovniku koji je zvaničan cenovnik na koji valjda ova država i ova vlada daju zeleno svetlo. Znači, to su neki problemi koji nisu samo na ovim relacijama. Jednostavno, to sve nas podstakne da razmišljamo o uređenju situacije i boljem funkcionisanju sistema zdravstva u našoj zemlji. Naravno da, kada je reč o ovoj izmeni, socijalisti će apsolutno glasati za. Imamo jednu otvorenu dilemu i da kažem da je to upravo ovo što je u objašnjenju zakona - sredstva za sprovođenje. Citiraću samo jedan deo: "Za sprovođenje ovog zakona u 2005. godini nije potrebno obezbediti dodatna sredstva, s obzirom da su ona već predviđena". Međutim, čak smo i na Odboru za zdravlje izračunali da je to negde oko 720.000 evra. To nije bitno, taj fiktivan iznos. Rekla bih da je nemoguće da ovde ne treba obezbediti dodatna sredstva, jer su ova sredstva planirana u vreme kada još uvek nije bio izmenjen ovaj član, koji još danas nije izmenjen, ali na svu sreću će biti izmenjen, da bi trebalo učiniti napora, kada bude rebalans budžeta, da ministar svojim autoritetom, da Vlada razume situaciju i da pomogne, i to paralelno u dva pravca. Dakle, ne samo da se uvećaju sredstva i da omoguće svima, ukoliko nemaju mogućnosti da izlečenje dobiju u svojoj zemlji, da mogu da dobiju van granica, nego i u ovom drugom pravcu, da se vrši paralelno edukacija zdravstvenih radnika, kako bi realno postojala potreba za onim objektivnim medicinskim indikacijama, da se ti pacijenti šalju van granica naše zemlje. Imam lično, kao narodni poslanik, jedno veliko zadovoljstvo da, čini mi se, posle Rezolucije o Kosovu, za koju smo apsolutno svi jednoglasni, ovo će biti jedina stvar oko koje ćemo imati apsolutni konsenzus, da će svih 250 poslanika u danu za glasanje glasati za ovu izmenu. Mislim da je to dobra poruka pre svega našim građanima, dobra poruka i pouka za sve nas, da bi tako trebalo i da radimo. Treba i na skupštinskim odborima da sučelimo svoja mišljenja i ovde da se izborimo, ali da sve to bude u interesu građana, a naročito kada je oblast zdravstva u pitanju. Priznaćete da su svi zakoni nama mnogo važni, sve nam je mnogo važno i u životu, ali ni za koga od nas ne može ništa biti preče od zdravlja. Zahvaljujem.
Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe G17 plus Snežana Stojanović-Plavšić.
Želim da iskoristim priliku da na kraju ove rasprave, u ime poslaničke grupe G17 plus, prenesem poslanicima, gospodinu predsedniku, uvaženom gospodinu ministru i javnosti Srbije stav poslaničke grupe G17 plus po pitanju ovog zakona. Najpre, želim, kao i koleginica koja je govorila pre mene, da izrazim veliko zadovoljstvo zbog činjenice da ćemo ovaj zakon, nadam se po najavama, usvojiti u Skupštini jednoglasno. To zaista čini veliko zadovoljstvo svima nama, ali moram da konstatujem da je, nažalost, današnja rasprava iskorišćena, pre svega, za raspravu o stanju u zdravstvu i kritiku Ministarstva zdravlja, što mislim da je zaista bilo moguće uraditi u nekoj drugoj prilici. Da se vratimo na zakon oko koga smo se svi složili. Zakon je dobar, dobronameran i on će doneti dobrobit građanima Srbije. U slučaju ovog zakona želim da istaknem još nešto, to je nešto o čemu sada nismo govorili. Mislim da je ovo jedan od zakona, mogu da kažem jedini otkako sam poslanik u ovoj skupštini, koji je zaista usvojen i čija je inicijativa došla direktno od građana Srbije, čak ne ni preko poslanika koji jesu njihovi predstavnici. Naime, inicijativa je zaista potekla od ljudi koji su imali problem i čija su deca imala, nažalost, 15 godina i nekoliko meseci ili 16 godina. Mogu sa zadovoljstvom da vam kažem da je i deo poslanika imao učešće u celoj ovoj priči, jer se čitava inicijativa dogodila tako što smo ovde u skupštinskim klupama pročitali članak pod nazivom - "Zakon važniji od života deteta". Danas sa zadovoljstvom mogu da kažem da zakoni, na sreću, nisu važniji od života dece. To je bio naslov koji je podstakao mene i poslanike G17 plus, naravno, pozvali smo i našu dobru saradnicu gospođu Dacin. Tog istog dana smo pozvali i oca devojčice o kojoj je bilo reči. Naravno, želeli smo da čujemo u čemu je problem. Čuli smo priču o devojčici koja ne može da ostvari pravo na lečenje jer ima više od 16 godina. Naravno da nismo mogli da obećamo tog trenutka lečenje, ali ono što smo obećali i ono što smo rekli, to je da ćemo se svim silama zalagati da zakon koji stavlja ovakva ograničenja bude promenjen i da ćemo, naravno, ono što jeste naša druga funkcija, biti posrednici građanima u kontaktu sa Ministarstvom zdravlja, da ćemo obezbediti kontakt sa ministrom i da će Ministarstvo zdravlja učiniti sve što je u njihovoj moći da ovo dete bude lečeno u inostranstvu. Zaista ne želim da ovo koristim u marketinške svrhe. Smatram da to nije potrebno. Tom prilikom, svi poslanici koji su prisustvovali tom razgovoru, zamolili su dotičnog gospodina da nijednom, ni u jednom javnom nastupu ne iskoristi to. Tako se i dogodilo. Ubacili su se neki drugi koji su to rado iskoristili, moram da kažem, no poslanici koji su tada prisustvovali i pomogli ovoj porodici nisu do sada o tome govorili. Danas to želim da kažem ne iz marketinških razloga, nego zato što želim da isteknem dobru praksu koja je moguća, a to je praksa da građani Srbije posredstvom poslanika i izvršne vlasti menjaju zakone u svoju korist. To je ono što smo mi danas uradili i na tome svima vama, uključujući i Ministarstvo zdravlja, zahvaljujem. Da li Ministarstvo zdravlja radi dobro ili ne, tema je za neki drugi dan. U više navrata sam direktno prozvana od nekih drugih poslanika i imam potrebu da na to odgovorim. Tačno je, siromaštvo u Srbiji je veće nego što smo želeli i tačno je, korupcija u Srbiji je znatno viša nego što bismo želeli. Verovatno da je i u zdravstvu znatno viša nego što bismo želeli. Mislim da je svima koji o ovim pojavama žele ozbiljno da razmišljaju jasno da su to pojave koje ne nastaju preko noći i da su to pojave koje moramo svi zajedno iz korena da menjamo, onako kako su i nastajale - dugotrajno i uporno. Moram da odgovorim, trudiću se kratko, na prozivke oko toga da G17 plus favorizuje svoje kadrove u zdravstvu. To nije tačno. Ne stojim jako dobro sa matematikom, ali ako sam rekla da od 290 jedva dvadesetak direktora jeste na čelu zdravstvenih ustanova, onda to svakako ne može biti 20%, nego nešto ispod 10. Zašto su oni tu gde jesu? Ne zato što su prethodni dobro radili, već zato što su loše radili. Da li oni rade dobro? O njihovim rezultatima možemo razgovarati na osnovu brojki, a evo nekih brojki. Reći ću ih za Leskovac, pošto dolazim iz Leskovca. Rukovodstvo je zateklo sledeću situaciju - 124.989.000 i dalje dugova prema dobavljačima. U roku od devet meseci ovi ne da su samo nove nabavke bile redovno servisirane, nego su dugovi smanjeni na 110 miliona. Znači, negde blizu 15 miliona smanjeni dugovi. Dalje, što se tiče troškova reprezentacije, koji su za 2003. godinu iznosili 456.000, u ovoj godini odnosno za devet meseci novog rukovodstva smanjeni su na 200.000. Znači, više nego duplo. Što se tiče uštede u sredstvima, sredstva koja su se odlivala na ime refundacije, u prvih šest meseci 2004. godine bilo je 8.254.000 dinara, a sada je 20 puta manje. Za prva tri meseca iznosi samo 230.000. Znači, to su rezultati o kojima možemo govoriti. I, možemo govoriti o tome koliko su pacijenti zadovoljni ovim rezultatima. Mislim da tokom današnje rasprave nije pomenuto da Ministarstvo zdravlja kontinuirano prati zadovoljstvo pacijenata radom zdravstvenih ustanova u Srbiji i da o tome imamo vrlo jasne i egzaktne rezultate. Ispitivanja javnog mnjenja možda baš nisu ono što daje relevantne rezultate i podatke o ovome. Opet ću vam reći za Leskovac, odnosno za leskovačku bolnicu. Na pitanje - koliko ste problema imali da dobijete mesto u bolnici, 96,3% pacijenata odgovorilo da je mesto u bolnici dobilo bez ikakvih problema. Ovo možda jeste i odgovor na to koliki je stepen korupcije. Ako nemate nikakvih problema, onda nemate ni potrebe da koristite dodatna sredstva da biste te probleme rešili. Na pitanje - kakav je bio odnos vašeg lekara prema različitim bolesnicima, 95,7% je odgovorilo da lekar nije pravio razliku među bolesnicima. Na pitanje - u kojoj meri ste zadovoljni radom vašeg lekara, 91,4% je odgovorilo daje lekar, po njihovoj proceni, dobar stručnjak, a na pitanje o ukupnom zadovoljstvu lečenjem u bolnici, 88% je odgovorilo da su potpuno zadovoljni tim lečenjem. I, samo kratko ću još reći rezultate za službu za zdravstvenu zaštitu dece i omladine, u kojoj je na pitanje - koliko obično čekate da vas pedijatar primi, 53,1% odgovorilo da na prijem čeka svega 10 minuta, a 35% da čeka oko pola sata, što čini 90% onih koji čekaju manje od pola sata na prijem kod pedijatra. Na pitanje - da li ste zadovoljni vašim pedijatrom, 86% je potpuno zadovoljno, a 0,4% odgovara da je vrlo nezadovoljno, 2,3% je relativno nezadovoljno. (Glas - u kojoj to zemlji?) U zemlji Srbiji, u Leskovcu gradu, izvolite, možete da proverite, rezultati su egzaktni i jasni. Dakle, o ovome ćemo još govoriti kada tema bude vlada i rad Ministarstva zdravlja, a sada još jednom zaista želim da pozdravim inicijativu Ministarstva zdravlja i snagu svih nas da ovaj zakon usvojimo. Jer, zašto žurimo? Na kraju, želim da dam odgovor i na to pitanje. Žurimo zato što veliki broj dece, koja prelaze 15 godina, imaju 16, 17 ili 18, u ovom trenutku čekaju na to. Ovaj zakon je u proceduri već više meseci. Za nekoliko meseci veliki broj dece u Srbiji mogao je da ostvari ovo pravo. Zašto se to nije desilo? Zato što smo ovu sednicu produžili unedogled. Zato što ne znamo kada će na sledećoj sednici biti na dnevnom redu i zato što sistemski zakoni, za koje se svi zalažemo, čekaju na taj red. Apelujem još jednom da požurimo, da radimo efikasnije, u korist građana Srbije. Hvala.
Hvala vam, a kao što svi poslanici znaju, jer predsednik Skupštine drži reč, sledeća sednica će biti odmah, sutradan po završetku ove sednice, i tako će i biti po Poslovniku. Replika na vaše izlaganje, gospodin Paja Momčilov. Izvolite. Pretpostavljam da su se ona pitanja odnosila na vas, prepoznali ste sadržaj.
Da. Poštovani narodni poslanici u malom broju, interesantno je, koleginica je počela sa tim kako je ovo iskorišćeno za promašaj teme, da se pričalo o nečem drugom, i onda smo čuli neke podatke sa lokala. To je tek maksimalni promašaj. Mi smo se trudilida sistemski iznesemo problem za čitavu Srbiju. Vi nam dajete podatke za Leskovac. Možda je i tačno. Ali, ne rekoste izvor, publikaciju, ne rekoste godinu, pa da vam verujemo. Verujemo mi dobrim svedocima, ali više dokazima. Dokaz je materijalizovana, napisana publikacija, pa mi kažemo - jeste, i stomatolozi su kazali da je izvanredna usluga, a pisali sami i popunjavali upitnike. Znamo i za te slučajeve. E, sada što se tiče matematike, i to me je jedino pobudilo da izađem za govornicu, matematiku sam voleo jer je ona stvar logike, i to treba znati, sami ste kazali 290 je ustanova, a 60 je izmena bilo; 60 u odnosu 290 to vam je 20%. To sam kazao, uvažena koleginice. Eto, niste razumeli, niste čuli, a uopšte nisam ulazio u broj lekara iz vaše stranke koji su direktori tih ustanova. A rekao sam da izvesna rešenja, pa sam ih naveo, i te kako izazivaju probleme, ogorčenje, kako kolega sa kojima rade, tako i zdravstvenih korisnika, naših građana. To je ono što treba da vam kažem, da se jasno razumemo. Znači, nama zamerate što raspravljamo o sistemu, onda hvalite sistemkada vama to odgovara. Uzeli ste jednu parcijalnu oblast, jednu regiju kao primer, a onda ipak morate biti dosledni. A što se matematike tiče, verujte, nisam pogrešio.
Hvala. Naravno, podržavamo i dosadašnju praksu ministra zdravlja da one kadrove, na koje se ukažu da su loši, odmah smeni. Sada zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača, ministar Milosavljević, želi završnu reč. Izvolite, molim vas za malo strpljenja.
Neću biti preterano opširan, ali a propo sistema i povodom sistemskog pogleda, dužan sa ovog mesta da kažem sledeće. Naravno da Republika Srbija ima usvojenu zdravstvenu politiku. Na Vladi Republike Srbije, u prethodnom mandatu, februara 2002. godine je donet stav o zdravstvenoj politici. Na osnovu toga je u prvoj polovini 2003. godine doneta Strategija reforme zdravstvenog sistema, sa akcionim planom do 2015. godine. Rad u Ministarstvu zdravlja, u Vladi, u proteklih godinu dana, od marta 2004. godine naovamo, jeste kontinuitet u Ministarstvu zdravlja od polovine 2002. godine naovamo, i zbog toga možemo govoriti da ovu godinu Srbija dočekuje sa sektorskim strategijama, koje su posle široke rasprave i učešća velikog kruga stručnjaka usvojene. Jedna od njih je strategija protiv HIV-AIDS infekcije. Druga je strategija borbe protiv tuberkuloze. Treća je - potpisana je okvirna konvencija o kontroli duvana Svetske zdravstvene organizacije, koja čeka ratifikaciju u parlamentu državne zajednice Srbija i Crna Gora, pa zatim strategija iz oblasti javnog zdravlja, u kojoj smo otvorili prvu školu javnog zdravlja u Beogradu. Nijedna strategija ne može da zaživi ako nema akcioni plan i ako nema rezultate. Završiću izlaganje pominjanjem nekih rezultata. U poslednjih 12 godina u Srbiji je rođena 31 beba koja je HIV-pozitivna po rođenju, jer je majka bila HIV-pozitivna a da pre trudnoće nije znala. Sprovođenjem jednog od važnih elemenata akcionog plana strategije borbe protiv HIV-AIDS, koji se zove sprečavanje vertikalne transmisije prenošenja bolesti sa pozitivnih majki na bebe, pošto danas postoje lekovi kojima je moguće, ukoliko se na vreme daju, obezbediti pouzdano porođaj zdrave bebe. U prvih šest meseci sprovođenja ovog programa četiri bebe u Srbiji su rođene a da nisu HIV pozitivne, bez obzira što majke jesu a da to pre trudnoće nisu znale. To su prvi rezultati nečega što sprovodite kao strategiju i kao akcioni plan. Inače, zakon nikada nije obavezivao ni Skupštinu Srbije, ni Vladu, da donose strategiju o zdravstvenoj zaštiti, i mi ćemo svi zajedno ovde razgovarati o predlogu novog zakonu u koji to stavljamo kao obavezu. Tu kažemo da će biti izabran savet za zdravlje Republike Srbije, koji će imati jednu godinu duži mandat nego što je mandat poslanika, koji će imati obavezu da predloži strategiju bar za deset godina. Sve što sam pobrojao kao strategije nas obavezuje i treba da premosti političke mene. Ko god bio u Vladi, u Skupštini, ministarstvu, mora da sprovodi strategiju borbe protiv HIV AIDS-a, da bi se rodilo još više beba i da bi 69.000 trudnica dobilo ponudu da se poverljivo i dobrovoljno testira na HIV, i da može da rodi dete koje će biti HIV negativno. Povodom sistemskih primedbi, novembra 2004. izvršena je anketa 29.000 lečenih građana u bolnicama Srbije u svim okruzima. Sprovela je mreža Zavoda za zdravstvenu zaštitu, predvođena nacionalnim institutom "Milan Jovanović - Batut" i kada pitate građane da li ste zadovoljni onim što ste doživeli u bolnici, zaista četrdeset i nešto posto kaže – veoma zadovoljno, 40% kaže – zadovoljan. Ne kažem da je stanje idealno i da je odlično, ali kažem da je subjektivna procena zadovoljstva koja je postojala u zdravstvenom sistemu Srbije svakogodišnja praksa. Rezultati se mogu naći na sajtu Instituta za zdravstvenu zaštitu zdravlja Republike Srbije "Milan Jovanović - Batut". Povodom jastučnica. Ne može ministar da ode i da presvuče svaki jastuk, ne može ministar da sprovede toplu vodu tamo gde treba, ministar može, kao što je uradio, da analizira svako porodilište i da konstatuje da u 40% srpskih porodilišta u januaru 2005. i decembru 2004. godine ne može da se otvori prozor. Ako treba ministar da dođe i otvori svaki prozor, da ga ofarba, da ga opere, da nauči bolničare, sestre, doktore da peru ruke, onda smo promašili temu. To ne treba da radi ni ministar ni ministarstvo, nego treba da promeni pravila i da uspostavi kontrolu, red, pa ako se desi, kao što se desilo 2003. godine, da od žena koje su trudne na 100.000 porođaja umre osam. Osam žena umre u vezi sa trudnoćom, pa onda svaki od tih slučajeva u tom porodilištu mora da bude precizno ispitan i da bude ustanovljena lična odgovornost. Ako se C hepatitis desi kao epidemija, onda je za to odgovorno nepranje ruku i nehigijena i nedostatak doktrine unutar struke, i zato jeste struka odgovorna za takav propust. Jer ako dve godine u fokusu prioriteta Ministarstva zdravlja bude zdravstvena zaštita majke i deteta, a ova godina je u celom svetu pod motom Svetske zdravstvene organizacije, učinimo da svaka majka i dete budu podjednako tretirani. Mora da postoji i lična, neposredna odgovornost, i institucionalna, naravno i odgovornost i Ministarstva, i Vlade i Skupštine, samo da se zna šta je čiji zadatak i na koji se način on sprovodi. Toliko povodom jastučnica. Na kraju bih zaista želeo da iskoristim ovu privilegiju koja je nezaslužena, da vam sada pričam a da ne možete da replicirate, mada mi je zbog toga drago, to da ne možete da replicirate. Želim da se zahvalim svima, jer je današnja rasprava zaista pokazala nešto što je zajednički duh. Imamo problem i taj problem se zove – nije normalno da odlučujemo o slanju u izuzetnim slučajevima samo na osnovu tih 15 godina; nije važno da li ima tri meseca tamo ili ovamo, važna je medicinska indikacija. Ovo će biti ogromna teškoća za struku, za eksperte koji će se mučiti da naprave listu prioriteta i da iza toga stanu. Taj posao naravno da mora da bude potpuno otvoren, kao što je sve što smo do sada radili, i biće. Zakoni o kojima govorimo, komora, zaštita, osiguranje, sedećemo jedno 30 dana i noći. Hvala.
Hvala vama. Moram da konstatujem veliko zadovoljstvo što će sve poslaničke grupe glasati za ovaj zakon, a kao što je više puta rečeno. Istovremeno da konstatujem, zakonodavna vlast je srećom osnovna vlast u ovoj zemlji i poslanici imaju pravo i sada da vam repliciraju, gospodine ministre, i o tome odlučuje predsednik Skupštine, kao što je malopre odlučio, pa je u jednom slučaju dozvolio, a u jednom nije. Sada, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predlog zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celini. Hvala svima na razumevanju. Dajem pauzu do 15,45 časova. Hvala. [[Posle pauze – 16.25]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TURIZMU (načela) Prisutno je, po službenoj evidenciji, 114 narodnih poslanika. Molim da utvrdimo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Istovremeno, prenosim izvinjenje. Upravo stiže ministar. Javljao se sve vreme dok je bio na putu i očekujemo svakog časa da stupi u Skupštinu. Konstatujem da imamo kvorum. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Leila Ruždić-Trifunović, Dušan Petrović, Svetlana Stojanović, zajedno Milan Ninić, Sanja Čeković, Blagica Kostić i Staniša Stevanović, Dragan Vuksanović, Branka Bošnjak, Nataša Jovanović, Veroljub Arsić, Gordana Pop-Lazić, Vjerica Radeta, Zoran Antić, Dragoljub Stamenković, Momir Marković, Milorad Mirčić, Darko Glišić, Zlatan Jovanović, Ljubomir Kragović, Zoran Krasić, Branislav Rankić, Nemanja Šarović, Dragan Čolić, Miljko Četrović, Milovan Radovanović, Rodoljub Gačević, Tomislav Penezić, Zlatko Radić, Milan Škrbić, Radiša Ilić, Sreto Perić, Petar Jojić i Zoran Anđelković. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Svetlane Stojanović da povlači amandmane koje je podnela na čl. 6, 17, 22, 26, 31, 46. i 50. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za trgovinu i turizam i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat 37 minuta 12 sekundi, Demokratska stranka Srbije – jedan sat tri minuta i 36 sekundi, Demokratska stranka - Boris Tadić – 44 minuta 24 sekunde, G17 plus – 37 minuta 12 sekundi, Srpski pokret obnove - Nova Srbija – 21 minut 36 sekundi, Socijalistička partija Srbije – 26 minuta 24 sekunde i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO-a i tri poslanika SDP-a i jedan nezavisni poslanik, po pet minuta, na osnovu člana 89. stav 3. Poslovnika. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici za ovu tačku dnevnog reda: ispred SRS-a Nataša Jovanović, ispred DSS-a Arsen Đurić, ispred DS-a Aleksandar Radosavljević, ispred G17 plus Branka Bošnjak, ispred poslaničke grupe SPS Rajko Baralić. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pošto predstavnik predlagača još uvek putuje, da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Odbora za trgovinu i turizam – Rajko Baralić, predsednik Odbora? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za trgovinu, turizam i usluge je praktično tri puta razmatrao Predlog zakona o turizmu zbog toga što je, iz razloga koji nisu nepoznati, zakon o turizmu dva puta povučen iz skupštinske procedure. Takođe, želim da kažem da je u okviru jednog projekta koji je realizovan nedavno u saradnji sa OEBS-om Odbor za turizam razmatrao Predlog zakona o turizmu. Želim ovom prilikom da ukažem na jedan problem koji imaju i drugi skupštinski odbori, mislim ukupno šest. Odbor za turizam, usluge i trgovinu u Narodnoj skupštini Republike Srbije nema tzv. vladinu većinu. Neophodno je da se taj problem prevaziđe. Naime, Odbor broji 11 članova, od čega narodnih poslanika iz SRS-a i DS-a ima četiri plus dva, dakle, šest, a stranke koje tvore ili koje podržavaju Vladu imaju ukupno pet članova Odbora za trgovinu, turizam i usluge. Iako je Odbor do sada održao 10 sednica, a zahvaljujem se narodnim poslanicima na kolegijalnosti i drugima koji su pomogli da Odbor funkcioniše normalno, molio bih da se ovo pitanje raspravi, radi se o nekim drugim odborima, i da se obezbedi skupštinskim radnim telima, odborima da normalno funkcionišu. Nije moguće da jedan odbor kvalitetno radi ukoliko ne može da započne svoj rad iz prostog razloga što stranke koje ne podržavaju Vladu ili nisu u Vladi neće da daju kvorum ili ne žele da se izjasne o nekim od zakonskih projekata ili izveštaja ministarstva. To otežava rad, komplikuje našu situaciju i našu poziciju. U tom smislu, molim vas, gospodine predsedniče, da sa šefovima poslaničkih grupa, u skladu sa Poslovnikom, obezbedite da skupštinski odbori odražavaju strukturu vladine većine, kako bi odbori mogli nesmetano da obavljaju svoje dužnosti. Naravno, poslanici opozicionih stranaka čine ono što je njima, po Poslovniku, na raspolaganju i na njih se ovom prilikom niko ne ljuti, samo prosto konstatujem o čemu se ovde radi. Dakle, to sam želeo da kažem. I pored toga, ovaj predlog zakona je na Odboru dobio neophodnu podršku, na čemu se zahvaljujem kolegama narodnim poslanicima, što nije slučaj sa Odborom kada je u pitanju zaštita konkurencije, o tome ćemo govoriti kada taj zakon dođe na dnevni red. Što se samog zakona tiče, o njemu ću nešto više reći kada budem govorio kao ovlašćeni predstavnik SPS-a.
Da li predsednik Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Izvolite, prvo narodni poslanik Nataša Jovanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako gospodin ministar za trgovinu i turizam nije ovde prisutan, on je u tri navrata mogao na sednicama Odbora da čuje mišljenje koje sam iznela u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Moram samo da dopunim ovo što je rekao predsednik resornog odbora, gospodin Baralić, u prilog tome koliko dugo ovaj zakon čeka da uđe u skupštinsku proceduru, odnosno da danas o njemu raspravljamo. Naime, gospodin Baralić je, kao predsednik Odbora, insistirao na tome da raspravljamo o Predlogu zakona, i to je bilo u septembru 2004. godine. Od te prvobitne verzije, tog prvog sastanka, na kome su prisustvovali poslenici iz turističke oblasti, pre svega mislim na kolege iz naše najveće nacionalne asocijacije, iz JUTE, do Predloga zakona koji smo sledećeg meseca, odnosno u oktobru, dobili nije se ništa promenilo, u smislu stava Vlade prema pojedinim pitanjima koja smo mi potencirali kao ključna u našem negiranju ovakvog Predloga zakona. Kada je sazvana sednica u novembru mesecu sa obimnim dnevnim redom, u tom dnevnom redu je bio i Predlog zakona o turizmu; desilo se, zbog lošeg funkcionisanja skupštinske većine i zbog činjenice da se bliži kraj godine, da ste u tesnacu sa vremenom, a budžet ste morali da usvojite, da je zakon povučen iz procedure. Ako je to već bilo tako, onda je resorno ministarstvo trebalo da promeni jedan deo obrazloženja koji je ostao u ovom predlogu zakona. Naime, u jednom delu obrazloženja stoji da je zakon urgentan, da on treba da unapredi turističku privredu, sveukupnu turističku oblast u našoj zemlji i da je potrebno da se usvoji pre početka zimske turističke sezone. Mi smo na pragu letnje turističke sezone (neki su se, a vidim i pojedini članovi Vlade, dobro baškarili, iskoristili to preliminarno letovanje u ovim danima praznika), a zakon je tek sada pred nama. Iako mi je ovo bliska oblast, zaista bih želela da razgovaram o nekim drugim pitanjima zbog toga što mislim da je za građane u mestu Jaša Tomić i u drugim mestima u Banatu mnogo važnije i ključno pitanje šta Vlada Republike Srbije radi kada je u pitanju pomoć najugroženijima. Ako Vlada nije bila u datom trenutku sposobna da obezbedi pet ili više hiljada pari gumenih čizama da se pomogne tom narodu, ako ta pomoć stiže sporo, u najmanju ruku je, dame i gospodo poslanici, degutantno da mi govorimo danas ovde o jednoj privrednoj grani koja u pravom smislu reči za ogroman broj građana Srbije, a tako je svuda u svetu, u zemljama sa razvijenom privredom i sa standardom, predstavlja luksuz. Mogli bismo da razgovaramo o turizmu kada ovaj zakon ne bi bio, u pravom smislu reči, za unapređenje turističke privrede mrtvo slovo na papiru i kada bi on davao garancije nama kao poslanicima i uopšte svima koji očekuju da nađu uposlenje u turističkoj grani da će se u narednom periodu, a da to bude produkt usvajanja ovakvog zakona, obezbediti više desetina hiljada radnih mesta. Postoje egzaktni podaci za zemlje jugoistočne Evrope, u nekoj komparaciji sa Grčkom, pa sa zemljama na zapadu, sa turistički razvijenom Španijom, Italijom, tu je i Francuska, koliko je potrebno sredstava u toj prvobitnoj akumulaciji kapitala, kada je u pitanju turizam, da bi se obezbedio određeni broj radnih mesta. S obzirom na naš životni standard, na veliku nezaposlenost i procenat nezaposlenosti žena u odnosu na ukupan broj nezaposlenih u Srbiji, a njih je 980.000, ljudi koji su se bavili ovim, a pre svega su sa Ekonomskog fakulteta iz Kragujevca, kroz razne studije koje su izrađivali u tom smislu, došli su do zaključka da bi jedna milijarda američkih dolara investirana u turizam donela 120.000 novih radnih mesta. Naravno, građani Srbije ne mogu ni da sanjaju o investicijiod milijardu američkih dolara, jer i oni veliki privredni sistemi koji čekaju da budu restrukturirani, na način kako je to nakaradno utvrdila prethodna DOS-ovska garnitura, u situaciji su da sada posmatraju šta se dešava sa onim, uslovno rečeno, razvijenijim privrednim granama, nego što je turizam danas. Svi ljudi koji prate turizam i kod nas i u svetu moraju da se slože sa ocenom da ta privredna grana, pre svega zbog svog sezonskog karaktera i zbog određenih negativnih uticaja koji su ovde u Srbiji prisutni, na sveukupan ekonomski rast može da ima depresivni karakter. Ako pogledate stanje u srpskom hotelijerstvu – danas je počela u Vrnjačkoj Banji godišnja turistička berza banjskih i klimatskih mesta u Srbiji – ako pogledate banjski turizam, rekreativni turizam, stanje našeg ugostiteljstva, svi ćete se složiti sa ocenom da je sistematsko urušavanje privrede, što je naročito bilo izraženo kroz pljačkašku i svakojaku privatizaciju poslednjih nekoliko godina, doprinelo tome da se privredna grana kao što je turizam dodatno uruši, da se ti negativni efekti izbace na površinu, odnosno da se broj nezaposlenih u turizmu povećava, umesto da se smanjuje. Šta nam je predlagač u ovom zakonu dao, a sa čime se ne slaže poslanička grupa SRS? To su odredbe zakona koje samo, uslovno rečeno, usklađuju turističku oblast sa drugim razvijenim zemljama; stvara se fond za razvoj turizma, čiji karakter i način poslovanja nisu prihvatljivi za SRS, a i za sve druge ljude koji bi pretendovali da dobiju pomoć za razvoj svog turističkog programa, odnosno projekta, zato što je ovaj fond koji je ovako sačinjen i kroz ovakav upravljački organ prostor za manipulisanje. Vi znate stav Srpske radikalne stranke kada je u pitanju bilo koja agencija ili osnivanje bilo kog novog fonda. Evo, uporediću to sa fondom koji je Vlada Republike Srbije osnovala za naše napaćene sunarodnike na Kosovu i Metohiji. Videli ste da je efekat akcije koju je SRS sprovela, a to je samo prva faza, kroz pomoć deci u osnovnim i srednjim školama i kroz donaciju 100 kompjutera, odnosno celokupne konfiguracije za školu, mnogo veći nego celokupan efekat onoga što je Vlada Republike Srbije učinila za Srbe na Kosovu i Metohiji. Mi koji smo bili tamo i obišli srpske enklave, obišli sela Prilužje i Plemetina, naravno da nismo mogli da dođemo sa pričom o tome da je na dnevnom redu sednice, iza vaskršnjih praznika i Đurđevdana, zakon o turizmu, zbog toga što bi to bila, u najmanju ruku, uvreda za te ljude. Oni nemaju struju već četiri meseca, nemaju hranu, nemaju osnovna sredstva i mogućnosti da školuju svoju decu. Ako ovaj zakon samo treba da predstavlja neki okvir, ali on nije dobro definisan, onda da malo pogledamo šta je to na šta bi buduća odgovorna vlast, za koju jedino tvrdim da će biti ona radikalska, trebalo da obrati pažnju da bi se razvoj turizma u Srbiji unapredio. Na tom prvom sastanku, kada smo razmatrali Nacrt zakona o turizmu, bile su velike primedbe od strane uvaženih kolega, izuzetnih stručnjaka, pre svega vlasnika vodeće turističke agencije u zemlji, dve agencije, a zatim i direktora JUTE gospodina Stankovića, na činjenicu da JUTA, kao institucija u pravom smislu reči, kada je u pitanju metod, način i restrikcija okupljanja pravih poslenika turističke privrede, nije zastupljena u upravnom organu Turističke organizacije Srbije. Zatim, za nas je, ako je već predlagač hteo da uredi turističku oblast, bilo neprihvatljivo da nam se na naš amandmanski predlog da obrazloženje da u lancu turističke ponude ne treba svi da budu kažnjeni, odnosno da snose konsekvence ako dođe do nepoštovanja ugovora. A, sa druge strane, drugi amandmani, koji se tiču polisa osiguranja za putovanje, i to piše – za svako putovanje, o tome ćemo kada bude rasprava u pojedinostima, za turističke agencije, ovde su kasnije prihvaćeni, ali kompromisnim rešenjem koje je ponudila grupa poslanika okupljena oko Vuka Draškovića, odnosno SPO (jer za ove druge se ne zna šta su), jer je u međuvremenu došlo do stranačkog, odnosno internog usaglašavanja tih kolega poslanika sa gospodinom ministrom. Dakle, to nisu bili njihovi prvobitni amandmanski predlozi, odnosno reakcije na pojedine članove, već je to učinila SRS i njeni poslanici, kao gospođa Pop-Lazić, jer jedan amandman se odnosi na njen predlog, gospodin Nemanja Šarović, kolega Darko Glišić i svi oni koji su identični amandmanima ove grupe koja je prihvaćena. Tu se zapravo vidi da ministar nije pokazao, što se pokazalo kroz raspravu na odborima, fleksibilnost u tom smislu, a naročito kada su bile na sastanku prisutne kolege iz JUTE, u septembru mesecu, iz dve vodeće turističke agencije poznatih tur-operatora u našoj zemlji; veoma loše je dočekao te naše primedbe, ne shvatajući zapravo da one dolaze iz struke i da su to zaista pravi problemi koje imaju turističke agencije u svom poslovanju. (Predsednik: Da li koristite i drugih deset minuta?) Da, iskoristiću. Smatrali smo da je neophodno da se u lancu turističke ponude svaka manipulacija ili svaka improvizacija strogo sankcioniše. Vama su poznati slučajevi, nažalost, neki su i tragično završeni, kada su u pitanju neki kvaziprevoznici, kada su u pitanju organizatori pre svega ekskurzija za našu omladinu, i to u inostranstvu, da je bilo dosta nemilih događaja. Zato je intencija poslaničke grupe SRS bila da amandmanom koji smo podneli na Predlog zakona definišemo koje je to preduzeće, taj pravni subjekt koji može da se bavi organizovanjem turističkog putovanja. Kada je u pitanju amandman na član 54, koji je podneo uvaženi kolega Milorad Mirčić u ime poslaničke grupe SRS, išli smo dotle da kroz predlog sasvim novog člana, odnosno dodatka uz postojeći član, definišemo šta je to dužna da uradi turistička agencija u obavljanju poslova organizovanja putovanja. Verujte, sve ovo što smo naveli, odnosno kolega Mirčić, u tačkama od 1) do 6) izvire iz problema koje danas imaju turističke agencije u Srbiji. Kolege koje se visoko profesionalno time bave, koje su u otežanim okolnostima, pod neviđenim sankcijama koje je naša zemlja imala, smogle snage i energije da bezbedno, profesionalno, veoma korektno organizuju putovanja u zemlji i inostranstvu znaju da je ovako nešto potrebno, a ministar se jednostavno o to oglušio i nije želeo da prihvati. Nametnuo se opšti utisak kod poslanika SRS-a, članova Odbora za turizam, da je gospodin ministar, koji nije došao na vreme, na početak rasprave, a čekao je osam meseci da mu zakon dođe u proceduru, nastupio više stranački, odnosno sa određenim animozitetom kada je u pitanju naša poslanička grupa, iako je šest meseci posle toga malo prerađene, ali suštinski gotovo iste amandmane drugih kolega koji pripadaju njegovoj stranci prihvatio. Njihovo je pravo da to podnesu, ali tek toliko da se zna da su to bile naše osnovne primedbe od samog početka. Srbija, uz sve ove probleme koje ima, ne može da kaže da je osnovni prioritet razvoja privrede turizam uopšte. Ali, kada je u pitanju jedinica lokalne samouprave, kada je u pitanju okrug (ili kako to neki vole da zovu - region, jer on to nije, u administrativnom smislu samo je zaokružena celina), naročito u centralnom delu Srbije i u banjskim i klimatskim mestima, ti ljudi imaju velike probleme, zbog toga što bi mogli u punoj turističkoj sezoni da uposle veliki broj onih koji su bez posla, pretežno žensku radnu snagu. Jer, osim upravljačke funkcije, za rad u turizmu, pre svega u ugostiteljstvu, nije potrebna neka posebna kvalifikacija i to bi i te kako koristilo tim ženama, ali zašto ne i mladićima ili mlađim muškarcima koji su bez posla. Ovde se zapravo ide na to da se kroz privatizaciju koja je izvršena, pre svega određenih hotelskih i ugostiteljskih preduzeća, sposobni ljudi, sa decenijama istrajnog i marljivog rada u oblasti turizma i ugostiteljstva, izbacuju na ulicu i za njih danas nema posla. Naravno, mi ne možemo da kažemo da ćemo Jadransko more da smestimo u Šumadiju ili Vojvodinu ili da će kroz Aranđelovac da protiče Dunav, ali znamo da svaka zemlja koja stremi razvoju, svaka oblast koja ima razvojne mogućnosti, ali da je odgovorna, naravno, vlast (što su pokazali radikali u opštinama gde su došli na vlast), može da uradi projekte za svoju okolinu i samim tim da poboljša uposlenost. Međutim, očigledno je da od strane Vlade Republike Srbije nema dovoljno sluha za one projekte koji čekaju već nekoliko godina. Branislav Dudić, inspektor za turizam u Šumadijskom okrugu, još 2001. godine podneo je zahtev za kategorizaciju na području Šumadijskog okruga kada je u pitanju seoski turizam. Jedna gospođa koja je profesor na Ekonomskom fakultetu u Kragujevcu je još pre više godina uradila, zajedno sa grupom svojih studenata, kada je otvoren odsek za turizam pri fakultetu, studiju o tome šta može Šumadija, sa svojim kulturnim, etno i svim drugim osobenostima, da ponudi kao turistički proizvod. Međutim, do dana današnjeg nema odgovora od Ministarstva, ni onog prethodnog koje je vodio Milosavljević, ni ovog koje vodi Dimitrijević. Takođe, sećate se da je u tom sazivu o kojem sam govorila na početku rasprave bio i predlog zakona o skijalištima. Mogu vam reći da je taj zakon još iz vlade u kojoj je učestvovala Srpska radikalna stranka, kada je Čerović bio ministar za turizam; do dana današnjeg toga nema na dnevnom redu. Što se tiče turističkih organizacija, a to se potencira u obrazloženju, hitnosti i neophodnosti donošenja ovog zakona, reći ću vam nešto što je potpuno poražavajuće za turizam uopšte, a tiče se grada Kragujevca. Reći će ministar da to nema direktne veze sa Ministarstvom ili Vladom, ali neka se zapita zašto je to tako. Turistička organizacija Kragujevca, verovali ili ne, sa samo šestoro uposlenih, u centralnoj Srbiji, u gradu koji ove godine obeležava, kako su to ovi Stevanovićevi proglasili, godinu ustava i teatra, ne dobija ni jedan jedini dinar iz budžeta Skupštine grada Kragujevca. To treba da ide na dušu Veroljubu Stevanoviću i novoj gradskoj vladi koja nije imala sluha za to, već se oglušila na zahteve kolega koji već mesecima ne primaju platu, izdržavaju se od čuvenog ″šumadinca″, odnosno one skulpture, veće ili manje, koju neki od vas možda imaju u svojim kabinetima ili su poneli kao uspomenu iz nekog etno-centra. Da li je normalno, kada se razvoj regionalnog turizma i privrede uopšte promoviše od strane gospodina Dimitrijevića ili bilo kog drugog ministra, da u takvom stanju i sa takvim mogućnostima, koje zaista ti ljudi imaju, jer su iskusni u svom poslu, ne mogu da ih iskažu, jer ni od koga nemaju pomoći. Nama uopšte nije bilo prihvatljivo ni rešenje, a to gospodin ministar zna iz prethodne tri diskusije u odborima, koje se tiče mogućnosti organizovanja putovanja i da se pod to podvuče sindikalno ili rekreativno putovanje koje može da organizuje bilo koja asocijacija, sindikat ili ljudi koji su neuki za taj posao, a da to putovanje traje više dana. Ne mogu da špekulišem time da li će skupštinska većina, a Vlada i ministar su to učinili, da prihvati amandman koji je istovetan amandmanu SRS-a, a koji je podnela malopre pomenuta grupa poslanika, jer je naš cilj bio ... (Predsednik: Vreme.) Završavam. Imaćemo mogućnosti da dosta razgovaramo i o Predlogu zakona u pojedinostima ili, eventualno, u replikama. Zapravo, naš cilj je bio da omogućimo rad ljudima koji su visoko kadrovski obučeni, koji taj posao kvalitetno rade i koji su spremni da, ako naprave grešku, zaista snose konsekvence, ali da bude isti aršin za sve. Bilo nam je neprihvatljivo i onda smo podneli amandman. Međutim, kažem, prihvaćen je amandman istog teksta, ali podnet od strane drugih poslanika, iako je usledio mesecima kasnije. Rekla sam već gospodinu ministru da turistička grana ili bilo koji drugi posao koji obavlja bilo koji ministar u Republičkoj vladi, ali očigledno je to manir svih ministara, ne može da bude u uskostranačke svrhe. Gospodine ministre, uzmite "Veliku Srbiju", najnovije izdanje, možete kasnije da pogledate. (Predsednik: A vi privedite kraju vaše izlaganje.) Pitala sam gospodina ministra, verujte mi, to je jedan jedini put da u poslednjih 14 godina nisam otišla na turističku berzu, odnosno na sajam turizma u Beogradu, zašto je na pozivnici napisano da će sajam turizma (inače, direktor sajma je takođe član SPO-a) da otvara neko ko pretenduje na neki kraljevski presto. Oni su napisali, zamislite – njegovo veličanstvo prestolonaslednik Aleksandar Karađorđević. Ma nije moguće! Onda je on meni rekao – znate, sajam može da otvori bilo koji drugi građanin. Lepo, gospodine ministre, ali vi nećete biti u toj prilici, to vam tvrdim, sledeće godine kada bude bio sajam turizma u Beogradu, pa neće moći niko od vas, ni taj Trpković, ni vi da se šepurite tamo, ni onaj ko ne zna da govori srpski jezik. (Predsednik: Vreme.) Vi ćete posmatrati kako će to da čini budući ministar, odnosno vlada koju će da predvodi SRS. Ne samo da Branislav Dudić, kolega inspektor iz Kragujevca, i druge kolege neće morati da čekaju po nekoliko godina da se izvrši kategorizacija seoskih kapaciteta u Šumadiji i u drugim oblastima, nego ćemo, uz one prioritete koji nas očekuju, turizmu dati veliki značaj i uključićemo ljude iz struke. Bez obzira na to što ste vi sujetan čovek, mogli ste da prihvatite one predloge i sugestije koje su vam kolege dale, ali vi to niste želeli, jer ste uskostranački posmatrali ovaj problem. Branili ste se argumentima na svim sednicama Odbora, koji zaista ne piju vodu, što bi Šumadinci rekli, ali u danima koji slede, jer ova rasprava o amandmanima će biti duga i možda mukotrpna za vas, pokazaćemo vam da smo imali bolja rešenja i da je trebalo još u septembru da ih prihvatite. Ovako, ovaj postojeći zakon o turizmu, uz ove korekcije i izmene i uz naše apsolutno neprihvatanje ovakvog osnivanja fonda, neprihvatljiv je za poslaničku grupu SRS.
Reč ima ministar. Pridružujem se ovom zahtevu da se koristimo tačnim pravopisom. Dakle, prestolonaslednik se piše – njegovo visočanstvo, a samo bi se za kralja pisalo – veličanstvo.
Dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, želim da vas pozdravim i da se izvinim. Razlog mog zakašnjenja je što smo upravo bili na turističkoj berzi "Banje Srbije" i u 15,15 sam krenuo iz Vrnjačke Banje da bih stigao ovde, tako da je moj vozač imao dobar domaći zadatak. Ovo je moje prvo obraćanje pred Skupštinom i moram da priznam da imam izvesnu tremu zbog važnosti institucije kojoj treba da obrazložim kratko ovaj zakon. Mislim da je ovaj zakon rezultat rada prethodnog ministarstva i rada čitave turističke privrede za prethodne tri godine. Konačno smo, posle ovih iscrpljujućih rasprava povodom drugih tačaka dnevnog reda, dočekali da i ovu tačku stavimo na dnevni red. Stoga mi dozvolite da relativno kratko obrazložim osnovnu ideju ovog zakona. Uspešan razvoj turizma jedne zemlje u velikoj meri zavisi od kvaliteta turističke politike i koordinacije razvoja turizma i drugih komplementarnih privrednih delatnosti. U svetu su poznata iskustva razvijenih turističkih zemalja u kojima se kao nosioci turističke politike pojavljuju državni organi, a njeno sprovođenje se konkretizuje kroz odgovarajuće sistemske propise i mere tekuće ekonomske politike. Turistička politika kod nas je u ranijem periodu odstupala od klasičnih i u razvijenim zemljama poznatih metoda. Nisu u dovoljnoj meri uvažavana pozitivna iskustva zakonskog definisanja i uređivanja oblasti turizma. Iako je važeći Zakon o turizmu stvorio normativno-pravni okvir za unapređenje turizma kao delatnosti od značaja za ekonomiju zemlje, u dosadašnjoj primeni ovog zakona se pokazalo da za ostvarenje željenih efekata turizam mora biti sagledan kao integralna aktivnost, konceptualno prilagođena razvojnim potrebama i mogućnostima, sa stabilnim izvorima finansiranja. S obzirom da je turizam privredna delatnost koja prevazilazi nacionalne okvire, tekst ovog zakona usklađen je sa regulativom Evropske unije, a kao načelo na kojem se zasniva uređenje odnosa u oblasti turizma usvojeno je načelo održivog razvoja turizma iz Agende 21, sa svetskog samita u Rio de Žaneiru 1992. godine. Zakon se sastoji iz nekoliko poglavlja. Razvoj i promocija turizma sagledana je kao integralna delatnost koja se ostvaruje kroz integralno planiranje razvoja turizma, zaštitu, rezervaciju i održivo korišćenje turističkog prostora i koordinaciju aktivnosti organa i službi, javnih, privrednih i drugih subjekata vezanih za turizam. Predviđena su dva mehanizma za podsticanje razvoja turizma. Podsticajne mere za realizaciju projekata iz oblasti promocije, prostorno urbanističkog planiranja, izrada projekata zaštite prirode, životne sredine, prirodnih resursa i kulturne baštine, izgradnja turističke infrastrukture i unapređenje postojeće turističke ponude finansiraće se iz budžeta Republike Srbije. Ovo su pretežno oni projekti koji uglavnom nemaju komercijalni karakter. Fond za razvoj turizma otvara se u okviru budžetskog sistema i finansiraće se iz sredstava budžeta Republike, dela turističke naknade, donacija i kredita iz zemlje i inostranstva i iz drugih izvora. Sredstva fonda će se koristiti kao podrška turističkoj privredi, sufinansiranjem, sa nižim kamatnim stopama ili subvencioniranjem dela kamata bankarskih kredita za izradu i realizaciju projekata od prioritetnog značaja i za unapređenje razvoja turizma. U oblasti promocije naglašenija je uloga nacionalne turističke organizacije u procesu unapređenja i usmeravanja ukupnog turističkog razvoja, kao i u koordinaciji aktivnosti turističkih organizacija, javnih privrednih i drugih subjekata u turizmu, koji deluju neposredno i posredno na unapređenje promocije srpskog turizma. Turistička organizacija Srbije, pored toga što realizuje i priprema strategiju promocije turizma, utvrđuje smernice za izradu programa rada i planova promotivnih aktivnosti teritorijalnih i lokalnih turističkih organizacija, organizuje istraživanje turističkog tržišta, analizira uspešnost promotivnih aktivnosti i obavlja niz drugih poslova koji su važni za stvaranje jedinstvene slike o turističkom proizvodu Srbije. Pored definisanja poslova i uloge u unapređenju i promociji turizma teritorijalnih i lokalnih turističkih organizacija, njima je, po ugledu na turistički razvijene zemlje, data mogućnost da sa subjektima koji obavljaju delatnosti povezane sa turizmom, uz saglasnost osnivača, mogu osnivati neprofitne organizacije za operativne, marketinške i promotivne poslove. Zakonom je predviđeno donošenje posebnog akta o sadržini i izgledu turističke signalizacije, sa ciljem da se izvrši standardizacija simbola i znakova koji imaju važnu ulogu u procesu obaveštavanja turista o turističkim potencijalima i sadržajima turističke ponude. Kratka napomena – odmah po usvajanju ovog zakona mi ćemo početi izradu projekta turističke signalizacije, za šta smo, inače, ovim sredstvima subvencija obezbedili odgovarajuća sredstva. Novina u zakonu je turistička naknada, koja predstavlja iznos koji plaćaju pravna lica, preduzetnici i fizička lica koja obavljaju delatnost putničkih, odnosno turističkih agencija, ugostiteljsku delatnost i pružaju usluge u turizmu, ili obavljaju drugu delatnost neposredno povezanu sa turizmom na teritoriji turističkog mesta. Cilj ovog zakonskog rešenja je da se stvore stabilni uslovi finansiranja turizma, kao i da se deo prihoda ostvarenog zahvaljujući pogodnostima određene destinacije, koja je proglašena za turističko mesto, ponovo vrati i uloži u razvoj turizma tog mesta. U deo zakona koji reguliše delatnost putničkih, odnosno turističkih agencija, sa ciljem usklađivanja normativno-pravnih rešenja sa pravom zemalja članica Evropske unije, ugrađene su odredbe iz Direktive Saveta Evropske unije o organizovanom putovanju, odmoru i kružnom putovanju iz 1992. godine i predložena su rešenja koja imaju za cilj podizanje nivoa kvaliteta usluga, zaštitu korisnika usluga, kao i zaštitu turističke profesije. Takođe, izvršena je podela turističkih agencija na organizatore turističkih putovanja i agencije posrednike. Agencije organizatori turističkih putovanja, u pogledu uslova koje moraju ispuniti, mogu biti organizatori putovanja u zemlji i inostranstvu (to je kategorija A) i organizatori putovanja u zemlji (kategorija B). U delu zakona u kome su definisane usluge turističkih profesija, pored usluga turističkog vodiča, novo rešenje je definisanje usluga turističkog animatora u cilju poboljšanja kvaliteta naše turističke ponude, u skladu sa međunarodnim standardima. U odnosu na postojeća rešenja, pored određenih dopuna i preciziranja dosadašnjih rešenja, posebna novina je stvaranje normativno-pravnih pretpostavki da se u kategorizaciji smeštajnih i drugih objekata u našoj zemlji primene međunarodni standardi. Ovo je izuzetno važan korak za integraciju naše turističke ponude sa razvijenim turističkim tržištima. U cilju razvoja seoskog turizma regulisano je pružanje usluga smeštaja i ishrane u seoskim turističkim domaćinstvima, koja se nalaze na seoskom području, čiji članovi pretežno žive od poljoprivredne proizvodnje i koja su organizovana kao seoska turistička domaćinstva. Odredbama poglavlja o nautičkoj delatnosti definisana je ova delatnost, kao i vrste objekata nautičkog turizma. U saradnji sa ministarstvom nadležnim za poslove saobraćaja dato je ovlašćenje ministru nadležnom za poslove turizma i saobraćaja da donese propis kojim će se propisati minimalni tehnički uslovi, usluge i kategorizacija ovih objekata. Na osnovu ovakvih ovlašćenja iz zakona, nautička delatnost biće regulisana jedinstvenim propisom. Nadzor nad sprovođenjem odredaba ovog zakona, kao i podzakonskih akata donetih na osnovu ovog zakona, vrši Ministarstvo preko turističkih inspektora, sa utvrđenim pravima, dužnostima i ovlašćenjima. Dame i gospodo uvaženi poslanici, naravno, pripremio sam i detaljno obrazloženje sadržaja svakog od članova zakona, ali bih se ovog puta suzdržao od te vrste objašnjenja i obrazloženja, kao što bih, naravno, sačekao i druge komentare, pretežno šefova poslaničkih grupa, pa bih možda još jednom nešto rekao o rezultatima turističke privrede u prethodnih godinu i nešto dana, otkako vodim ovo ministarstvo. Hvala, za početak.
Hvala dr Bojanu Dimitrijeviću, ministru trgovine, turizma i usluga. Sledeći ima reč ovlašćeni predstavnik SPS-a Rajko Baralić, a potom se javio gospodin Radosavljević, ovlašćeni predstavnik DS-a. Izvolite, gospodine Baraliću.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, već praktično godinu dana, iz razloga koje sam naveo na samom početku rasprave o ovoj tački dnevnog reda, u skupštinskoj proceduri se nalazi zakon o turizmu. To je veoma važan zakon. S obzirom na potencijale Republike Srbije, na turističke, ugostiteljske potencijale, na stečenu naviku i dobru praksu da građani Srbije putuju i da primaju goste i na iskustvo koje je postojalo u poslednjih nekoliko decenija, prihodi od turističke privrede u Srbiji su bili daleko značajniji od nekih drugih oblasti nego što se danas, sa ove vremenske distance, uopšte i može zamisliti. Podsećam da je 1972. godine Vrnjačka Banja ostvarila milion noćenja. Te godine su to ostvarile samo još dve banje u Evropi, Karlove Vari i Baden-Baden. Naravno da je to bilo vreme socijalnog turizma, drugačije organizacije države, drugog sistema, ali to govori o tome da je moguće, kada postoje osnovne pretpostavke, da se u oblasti turizma napravi značajan ekonomski rezultat i da se na taj način uposle drugi resursi jedne države, kao što su poljoprivreda, zanatstvo, saobraćaj i mnogi drugi. I, molim jednog sadašnjeg i jednog bivšeg ministra da posle ćaskaju, ako je moguće. Zahvaljujem. Nažalost, situacija u Srbiji danas nije takva. Ogroman broj turističkih objekata, pre svega ugostiteljskih, nalazi se ispod nivoa koji je moguće tolerisati, ispod nivoa koji može garantovati elementarnu kvalitetnu uslugu onima koji takvu uslugu žele da ostvare. Nivo tehničke ispravnosti, tehničke kondicije saobraćajnih sredstava je danas daleko ispod onoga što je, takođe, moguće tolerisati. Kupovna moć stanovništva je daleko ispod onoga što bismo želeli. U tom smislu je važno da Narodna skupština Republike Srbije usvoji zakon koji će da stvori pretpostavke i obezbedi uslove da se značajnije razvija ova grana privrede, koja je u sferi usluga, ali, naravno, podrazumeva i sve ove druge kompatibilne delatnosti o kojima sam sada govorio. Takođe želim da kažem da je stav SPS-a prilikom formiranja ove vlade bio da Vlada Republike Srbije treba da ima portfelj turizma i portfelj sporta. Žao mi je što to ne postoji. Sve ono što u Srbiji postoji kao moguća perspektiva u ovoj oblasti moglo bi da zasluži da kada jedan predsednik vlade komponuje kabinet obezbedi poseban resor, poseban portfelj za turizam, zbog toga što se sada Ministarstvo usluga, turizma i trgovine bavi i turizmom. Želeli bismo da se jedno ministarstvo bavi samo turizmom. To nije predmet ovog zakona, ali je prilika da se uz predloženi zakon kaže. Zakon reguliše i rezerviše turistički prostor, prostor za obavljanje turističke delatnosti. To je kompatibilno sa rešenjima koja se nalaze u Prostornom planu koji je parlament usvojio devedeset i neke godine, izvinjavam se što ne znam tačno; ako je to važno, reći ću to – dok je vlast vršila Socijalistička partija Srbije. Ovaj zakon definiše na koji način se obavlja ugostiteljska delatnost, na koji način agencije postaju odgovorne prema korisnicima turističkih usluga. Ovaj zakon ne može da definiše ono što bismo mi želeli, receptivu, dakle nemoguće je zakonom propisati da jedna agencija obezbeđuje što je moguće veći broj stranih gostiju u Srbiji. U svakom slučaju, postoji jasna namera i postoji svest o tome da je to neophodno, jer Srbija je danas zemlja koja, nažalost, izvozi turiste, a neadekvatno tom broju ugošćuje goste iz drugih država. Na taj način ima stalni deficit koji treba da bude naša stalna briga i u ovoj i u svim drugim oblastima. To nije jednostavno postići. Potreban je čitav niz mera. Novi zakon o turizmu je jedna od važnih pretpostavki da se sve to definiše na normalan način. Želeo bih posebno da govorim o turistima, subjektima svega onoga čime se danas bavimo ovde. Slobodan sam da kažem da predstavnici turističke privrede, turističkih agencija, ugostiteljskih objekata često svoj posao ističu kao osnovni, nezamenljiv, bez koga ovo ne bi postojalo. To nije tačno. Svi oni, njihove delatnosti, njihovi kapaciteti postoje isključivo zbog toga da bi se zadovoljile potrebe ljudi da se odmaraju, da se leče, da putuju i da se hrane, kulturne potrebe; svi ti kapaciteti služe isključivo toj svrsi. S tim u vezi, u zakonu postoji nekoliko odredaba koje to jasno definišu. Gost turista će posle donošenja ovog zakona biti u Srbiji zaštićeniji nego što je bio do sada. Bez obzira na primedbe koje su došle od strane JUTE, HORES-a i drugih, želim da kažem da turističke agencije moraju da preuzmu odgovornost, iako je to rešeno nekim drugim zakonima, Zakonom o obligacionim odnosima. Moraju da preuzmu odgovornost kada odvedu 50 ljudi hiljadu kilometara od mesta boravka, a to su često deca, to su deca predškolskog i školskog uzrasta. Moraju da imaju punu odgovornost, moraju da garantuju da će kvalitet prevoza i svih drugih usluga koje su predmet tog aranžmana biti na nivou ugovorenog, a ne dogovorenog. S tim u vezi, apelujem i na gospodina ministra i na njegove saradnike da se ovoj stvari i turističkoj inspekciji i svim drugim posveti pažnja maksimalno. Ovaj zakon ne definiše organizaciju đačkih ekskurzija. Odbor za turizam, trgovinu i usluge inicirao je razmenu mišljenja o ovoj temi. Molim predsednike Odbora za prosvetu i Odbora za saobraćaj Narodne skupštine Republike Srbije da se sa predstavnicima ovih ministarstava i odbora i svih drugih zainteresovanih turističkih organizacija, a pre svega JUTE, održi zajednički sastanak, savetovanje, razgovor na temu organizovanja đačkih ekskurzija u Srbiji. Ima više razloga zbog čega o tome ovde govorim. Pre svega, želimo da zaštitimo decu, želimo da propišemo na koji način se organizuju ekskurzije, želimo da se đačke ekskurzije organizuju u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama. Želimo, kako ste ranije voleli reći, da sve bude transparentno i da oni koji organizuju ekskurzije i vode decu deset dana i više izvan mesta boravka, a najčešće u inostranstvo, preuzmu odgovornost Znači, oni koji vrše saobraćajne usluge treba da imaju saobraćajna sredstva koja su na nivou neophodnog kvaliteta koji može garantovati bezbednost deci koja su učesnici u ovim ekskurzijama. Definitivno, prosvetni radnici, koji preuzimaju veliku odgovornost vodeći našu decu na ekskurzije, na propisan način treba da budu nagrađeni za ono što rade. Kada kažem na propisan način, onda sam potpuno jasan, ništa ne imputiram, ali želim da kažem da je to važno zbog toga što smo svi mi roditelji, stričevi, neki su dede, a neki će biti. Dakle, veoma je važno da se bezbedno i kvalitetno organizuje đačka ekskurzija. Neka Ministarstvo prosvete kaže šta je važno kada je u pitanju sama suština organizovanja ekskurzije, svi ovi drugi treba da učine sve što je neophodno da se ekskurzija organizuje onako kako svi mi želimo. Koristiću drugih deset minuta u sledećem javljanju. Želim da kažem, gospodine ministre, SPS će glasati za ovaj zakon. Molio bih da narodni poslanici podrže amandman koji smo podneli, a o njemu ćemo kada bude rasprava o pojedinostima. Sasvim na kraju, želim da kažem da se, nažalost, iz razloga koje sam naveo kada sam se danas prvi put javio kao predsednik Odbora, zakasnilo sa donošenjem zakona. To nije krivica Ministarstva i nije krivica Odbora, radi se o koordinaciji, šta dolazi na dnevni red. Još jednom molim i gospodina ministra i gospodina predsednika Narodne skupštine da Odbor za turizam i trgovinu bude konstruisan tako da odražava vladinu većinu i da ima strukturu kao što ima Vlada, jer u protivnom gubimo previše energije organizujući sednice Odbora i gubite vreme viiz Ministarstva i mi iz Odbora. Neophodno je da Odbor za turizam i usluge i trgovinu ima formaciju 6:5. Dakle, po Poslovniku, ukupno 11 članova, šest iz struktura onih stranaka koje čine i podržavaju Vladu, a pet iz opozicionih stranaka. To je jedini način da Odbor može efikasno da radi, a on je i do sada radio kvalitetno. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Baraliću. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima Aleksandar Radosavljević, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DS. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, moji prethodnici su već napomenuli, pred nama je predlog zakona koji je samo u toku prošle godine dva puta povlačen iz skupštinske procedure. Oba puta je povučen, da li zbog preambiciozno utvrđenog dnevnog reda od strane predsednika Skupštine ili jednostavno nepoznavanja pravila skupštinskog rada i skupštinske aktivnosti. Ovaj važan zakon je dočekao maj mesec 2005. godine. Toliko o dobroj zakonodavnoj aktivnosti koju smo imali u proteklom periodu. Dakle, Predlog zakona je, kao što je ministar sam konstatovao, u najvećem obimu utvrdila prethodna vlada, odnosno kako se on izrazio, da budem precizan, njegovi prethodnici. Možemo slobodno reći da o ovom zakonu raspravljamo u vreme kada je sezona uveliko otpočela, tako da sam po sebi zakon neće biti u punom obimu primenjiv za ovu godinu, tek od naredne 2006. godine biće potpuno primenljiv. Da je bilo dobre volje i valjanog utvrđivanja značaja predloga zakona, svakako da bi on mogao već od januara 2005. godine da bude u punoj snazi. Dotle će u oblasti turizma ili turističke privrede stanje biti veoma loše. Demokratska stranka konstatuje da Vlada Srbije nema čak ni koncept kako i na koji način započeti rad na razvoju turizma. Nema strategije razvoja turizma u Srbiji. Podsećam da je njegov prethodnik u Vladi Srbije sačinio strategiju, da se ona nalazi u Ministarstvu, ali da je tu strategiju već trebalo neko do sada da pogleda, ako ne i sam ministar. To se do danas nije dogodilo. Elementi turističkog proizvoda u Srbiji su i dalje nedefinisani i neprepoznatljivi. Kada se oni obrade, to se čini stihijski, haotično i uglavnom po nekom ličnom nahođenju pojedinaca. Stranih investicija u turizmu nema. Mnogo se u proteklom periodu govorilo o tome kako će veliki broj stranih kompanija doći da investira u Srbiju. To u ovom konkretnom slučaju gotovo da ne postoji. Do danas se po ovom pitanju apsolutno ništa nije učinilo. Privatizacija hotela je potpuno zaustavljena, zadržan je sistem rada koji je, slobodno možemo da konstatujemo, apsolutno prevaziđen i neprilagođen savremenim turističkim tokovima. Takođe, za Demokratsku stranku veoma je nejasno kako se i po kojim kriterijumima plasiraju budžetska sredstva. Primer Kopaonika i primer investiranja u ″Geneksove″ žičare veoma je neobičan, pa pitam gospodina ministra da li je ministar finansija prilikom investiranja u ″Geneksove″ žičare konsultovao bilo koga, ako ne lično samog ministra trgovine i turizma. Gde je u tom slučaju tender? Gde je u konkretnom slučaju javnost? Da li je tu bilo kakvih zloupotreba? To ostaje veoma nejasno pitanje. Zašto se tek tako investira u vlasništvo jedne firme koja kasnije od eksploatacije ostvaruje ne baš mali i zanemarljiv prihod, a dotle razvojni projekti u oblasti turizma ne mogu da se finansiraju? Podsećanja radi, turističke signalizacije u Srbiji gotovo i da nema i samo sa tim sredstvima koja su otišla u pomenute objekte moglo se mnogo toga popraviti i dovesti u red u oblasti turističke signalizacije. Kako je čitava grana bez koncepta, kao što smo rekli, tako je bez koncepta i promocija turističkih potencijala Srbije. Nije urađena niti utvrđena nijedna tačka turističke ponude koja predstavlja motiv za dolazak u Srbiju. Način obrade podataka, merenja turističkog prometa je apsolutno neadekvatan. Praćenje posebnih efekata potrošnje, na primer, gotovo i da ne postoji. Politika prodaje smeštajnih kapaciteta ne postoji, svako kreira svoju individualnu politiku, bez obzira na kvalitet i stepen popunjenosti i slično. Šta je ovo ministarstvo moralo u proteklom periodu da uradi, a nije učinilo, da se stanje, koje smo u najkraćim crtama napomenuli, popravi? Nije bilo stimulisanja za ulaganje u razvoj, nije bilo efikasne kreditne politike. Stanje u tom delu, pre svega od resornog ministra i ministarstva, mora se drastično popraviti. Mora se voditi odgovarajuća poreska politika kojom bi se stimulisao razvoj i ulaganje u turizam u Srbiji. Imajući u vidu sve ove navedene probleme, deluje zaprepašćujuće činjenica da nam posle godinu i više dana resorno ministarstvo izađe sa svojim prvim zakonom iz resora koji oni pokrivaju, zakonom koji je, da vas podsetim još jedanput, u najvećem delu kreiran od strane prethodne vlade Srbije. Moram da vas podsetim, malopre se predsednik skupštinskog odbora požalio na nedostatak većine. Skupštinski Odbor za trgovinu i turizam nije usvojio godišnji izveštaj resornog ministra ne zato što nije bilo dovoljno poslanika vladajuće većine, već su glavni razlozi upravo u nedostatku dobre komunikacije sa predsednikom Skupštine i manjku zakonodavne aktivnosti, koja je u ovoj oblasti apsolutno neophodna i gde je Ministarstvo pokazalo svoju veoma veliku usporenost. Ne znam odakle i od koga im to. Što se poslanika DS-a tiče, konačni stav o Predlogu zakona ćemo doneti nakon izjašnjavanja o određenom broju amandmana. Neki su prihvaćeni na nadležnom odboru, postali su sastavni deo teksta, ali moram da istaknem da je, što se DS-a tiče, daleko veća šteta da nemamo zakon, nesaglediva šteta, zato što je zakon čekao godinu i nešto više dana da se pojavi pred poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. U svakom slučaju, prema broju usvojenih amandmana poslanici DS-a će se opredeljivati u danu za glasanje, a u načelnoj raspravi učestvovaće i ostale moje kolege koje će svakako izneti i razloge zbog kojih smatramo da je ovaj zakon trebalo mnogo pre da bude u skupštinskoj proceduri.
Za reč se javila Branka Bošnjak, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Uvažena predsedavajuća, uvaženi ministre, uvažene drage kolege narodni poslanici, ovlašćena sam da u ime stranke G17 plus ovde iznesem podršku ovom zakonu. O njemu ću govoriti sa više aspekata: kao građanin Srbije koji podržava sve sistemske zakone koji podstiču jednu ili više privrednih grana; kao arhitekta koji je učestvovao u izradi planske i projektne dokumentacije za razvoj turističkih mesta, ali i turističkih objekata; kao korisnik turističkih usluga naše zemlje, sa ciljem da pomognem da kvalitet ponude i usluga bude bolji; na kraju, kao narodni poslanik, čija je obaveza da zakonima zaštiti domaće, ali i strane turiste od svih vidova zloupotreba i nesolidnosti, koje su, nažalost, u poslednje vreme dosta prisutne. Ovaj zakon stvara pravni osnov za izradu celovitog programa razvoja turizma, tako što definiše sledeće faze. Fazu planiranja, izvore finansiranja, striktno određuje poslove i nadležnosti nosioca turističke ponude, određuje standarde za pružanje usluga u turizmu, štiti korisnike turističkih proizvoda i takođe štiti turističke radnike i profesiju. Kao celovit rezultat primena ovog zakona donosi turizmu kao privrednoj grani značaj koji ona može da ima, ali nažalost u ovom trenutku u Srbiji još uvek nema. Šta je novo u ovom zakonu? Kao prvo, prostorno organizovanje turizma; definišu se turističke regije i turistička mesta kategorijama od jedan do četiri, a sve u cilju integralnog planiranja turizma. Kao drugo, definišu se podsticajne mere za razvoj turizma Srbije i iz budžeta se planiraju sredstva za izradu prostornih planova, za promociju turističkih regija, za zaštitu životne sredine, za razvoj turističke infrastrukture, za unapređenje kvaliteta turističke ponude i turističkih usluga. Nova je, takođe, i uloga staroga TOS-a, Turističke organizacije Srbije. Ona dobija na značaju time što pojačava svoju ulogu u razvoju i promociji turističkih sadržaja i programa. Ona koordinira učesnike u turističkoj ponudi, predlaže strategiju, učestvuje u realizaciji, inicira stvaranje jedinstvenog informativnog propagandnog sistema u zemlji i u inostranstvu. S obzirom na značaj Turističke organizacije Srbije, delimično finansiranje iz budžeta je obavezno, ali TOS će imati i sopstvene izvore finansiranja. U sledećem, novom zakonu su kriterijumi po kojima se definišu visina boravišne takse i turistička naknada. Boravišnu taksu plaćaju lica koja koriste turističke usluge u mestu van svog boravka. Zakon takođe definiše i ko ne plaća turističku taksu, a to su deca ispod sedam godina, lica koja su upućena na banjsko lečenje, istraživači i neke slične kategorije. Turističku naknadu plaćaju lica i subjekti koji obavljaju delatnost na području turističkog mesta, poput onih koji turistima izdaju svoje objekte. Novina u zakonu je i fond, kojim upravlja ministarstvo, a sredstva fonda koriste se, na zakonom predviđen način, za izradu strateških planova u turizmu, podsticajne mere, programe zaštite životne sredine, promociju turizma, izradu infrastrukture, rekonstrukciju postojećih turističkih kompleksa. Zakon u posebnom segmentu definiše rad, organizovanje i kontrolu rada subjekata koji pružaju turističke usluge i u turizmu i u ugostiteljstvu. Za turističke putne agencije zakon propisuje prostor u kome se obavlja ta delatnost i određenu kadrovsku osposobljenost zaposlenih. Agencije se razvrstavaju u kategorije. Takođe, agencije dobijaju licence na osnovu deponovanih sredstava u banci ili pak na osnovu odgovarajuće visine osiguranja. Zakon predviđa i uslove pod kojima se ta licenca može oduzeti. Ovaj zakon je možda i najvažniji u ovom segmentu, s obzirom na sva loša iskustva koja pamtimo u skorijoj ili daljoj prošlosti. Naravno, da je ovaj zakon dobrodošao, da je bio neophodan govore i određeni statistički podaci. Ne znam koliko vam je poznato, ali je zapanjujuće da cela Srbija ima 47 hiljada ležajeva. Beograd, kao prestonica, ima ukupno oko 6.200 ležajeva. Kada kažem 6.200 ležajeva, mislim na sve kategorije, čak i najniže kategorije hotela koji imaju smeštajni kapacitet. Još ponešto od statističkih podataka o tome kako prihoduju od turizma pojedine države u Evropi, a kako prihoduje Srbija. Navešću neke zemlje u okruženju i neke referentne zemlje, najrazvijenije evropske zemlje, koje najviše prihoduju od turizma. Recimo, Grčka ima oko 14 miliona noćenja i godišnji prihod od 10 milijardi dolara. Mađarska ima oko 15,7 miliona gostiju i oko 3,5 milijarde dolara; Hrvatska 7,4 miliona turista i 6,7 milijardi dolara prihoda; Italija 40 miliona turista i 31 milijardu dolara godišnje. Francuska ima 75 miliona turista, sa 37 milijardi dolara prihoda, i ona je ujedno rekorder po broju turista. Španija ima manje turista, ali je rekorder u visini prihoda od turizma; ona ima 51 milion turista, a ostvaruje prihod od 42milijarde dolara. Ako pričamo o Srbiji, odmah otpadaju nule, Srbija godišnje ima oko dva miliona turista, sa godišnjim prihodom od 220 miliona dolara. Da vas podsetim, kada sam pričala o prihodima za sve ove prethodne zemlje, pričala sam o milijardama dolara. Na kraju, malo optimizma: da li zbog učešća ili uloge ove vlade, najverovatnije zbog toga, u protekloj godini u Srbiji je porastao broj turista za 10%. Zbog svega ovoga što sam rekla, u ime stranke G17 plus želim da kažem da ćemo mi da podržimo ovaj zakon.
Da li još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam da su, saglasno članu 89. stav 4.Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, DSS, DS, G17 plus i SPS. Dajem reč narodnom poslaniku Jovanu Todoroviću, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Pajović. Trenutno nije tu gospodin Pajović, a ukoliko se on ne pojavi, sledeći će biti narodni poslanik Vesna Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš kolega Rajko Baralić je rekao stav SPS-a povodom Predloga zakona o turizmu, a ja dozvoljavam sebi da kažem još nekoliko stvari za koje mislim da su važne u sadržaju ovog zakona. Najpre nekoliko sasvim načelnih stvari. Mislim da je turizam jedna od naših u prošlosti propuštenih šansi, a u budućnosti jedna od velikih razvojnih šansi i komparativnih prednosti Srbije. Mnogo toga smo u proteklim decenijama propustili da uradimo u oblasti turizma i zato danas imamo podatke o kojima je govorila koleginica Branka Bošnjak. Zato se danas u Srbiji prihod po osnovu turizma meri samo sa 200 miliona dolara ili evra, svejedno, a druge slične, a rekao bih turističkom ponudom čak i siromašnije, zemlje svoj turistički prihod mere u desetinama milijardi dolara. Cilj svakog zakona, a mislim i ovoga, jeste da popravi aktuelno stanje u određenoj oblasti. Meni se čini da je predlagač ovog zakona na pravom tragu, na tragu onih problema koje valja rešavati u oblasti turizma, ali na način koji će podrazumevati strategiju i integralno planiranje svih aktivnosti u toj oblasti. Mnogo toga novog je definisano u zakonu i sa tog stanovišta ne bih mogao da kažem neke određene primedbe. Stepenasto je urađeno, onako kako bih i ja, da sam predlagač ovakvog akta, pristupio, jer mora postojati nekakva strategija razvoja turizma; zatim su urađene definicije turističkog prostora, turističke regije, turističkog mesta itd. Sve je to logično, ali nažalost, život nas vodi u realnost i govori o tome da će jako teško biti i svakom drugom ministru iz ove oblasti da, recimo, saglasno kriterijumima iz ovog zakona i definiciji, proglasi jedno mesto kao turističko. Uzmite, recimo, član 14. ovog zakona, pa ćete videti da je turističko mesto definisano kao organizaciona i funkcionalna celina sa formiranom turističkom ponudom, prirodnim, kulturnim, istorijskim i drugim znamenitostima značajnim za turizam, komunalnom, saobraćajnom i turističkom infrastrukturom, kao i objektima i drugim sadržajima za smeštaj i boravak turista. Sada bi neko mogao da upita šta je tu sporno? Vidite, mnoge od ovih elemenata mi imamo i ti elementi su prisutni u stvarnosti, ali ako uzmete pojam saobraćajne i druge infrastrukture, onda ćete doći do jednog poraznog saznanja. Nažalost, svu tu turističku ponudu, svu tu dobru infrastrukturu prati jako loša saobraćajna infrastruktura, a nema turizma, nema ni domaćeg, a ni stranog gosta na bilo kom turističkom prostoru, u bilo kojoj turističkoj regiji, u bilo kom mestu, ukoliko do tih turističkih mesta, do te turističke infrastrukture moramo da idemo po putevima kakve danas imamo. Mogao bih da govorim o svim opštinama u Srbiji, ali najbolje poznajem prilike u zapadnoj Srbiji, koja, kao što znate, ima bogatu turističku ponudu, ali su putevi do tog kraja, do Loznice, iz koje ja dolazim, takvi da je i nama koji tu moramo da putujemo muka od toga, a kamoli da će jedan turista krenuti u nekakvu turističku avanturu po ovim našim putevima. Gledam uvaženog kolegu Perića, mislim na Sretu Perića, pa se setim Sokograda i takve turističke ponude koja se nalazi u okolini opštine Ljubovija, ali doći do Sokograda je prava umetnost, jer rizikujete da vam otpadne točak, da izgubite život u saobraćaju itd. Šta hoću da kažem? Moramo da izgradimo takvu politiku i da nateramo našeg gospodina ministra gospodina Velju Ilića da učini sve što je moguće u ovom trenutku, u maju mesecu, pred samu turističku sezonu, da se sredi ta putna mreža, bar u onoj meri u kojoj će biti moguće doći do određenih turističkih destinacija. Velja Ilić je optimista, obećao je više puteva nego što ih ima, dakle, da će uraditi u Srbiji, ali neka uradi ono što se u ovom trenutku uraditi mora, osnovne saobraćajne pravce; njih treba urediti na način da turista može zaista da doprinese ukupnom razvoju privrede. Turistička ponuda Srbije je raznolika i ja bih rekao bogata, ali mi još uvek nismo neke osnovne stvari iz tog segmenta naučili. Skoro sam pročitao izjavu jednog stranog turiste koji je rekao sledeće: "Srbija je mnogo lepa zemlja, ali samo ono što viri iz smeća". Krenite bilo kojim putnim pravcem kroz Srbiju i videćete divlje deponije pored puteva, šume pune školjki izlupanih i bačenih automobila, groblja automobila, automobilskih guma i ko zna čega sve, upravo u prirodnim krajevima, na onim destinacijama gde đubretu nije mesto. Ne možemo se osokoliti, ohrabriti da pozovemo strane turiste ako će oni u takvim prilikama reagovati kao turista koji je nedavno bio u Srbiji i upravo to rekao. Mora neko u ovoj zemlji da uvede pravilo da ne smemo prljati svoju sredinu, da se ne smemo ni kao ljudi, ni kao narod, ni kao građani, a pogotovu kao poslovni elementi, brukati. To je za mene prvo i osnovno: počistiti svoju kuću, turistički prostor, turističko mesto, regiju, objekat u koji ćemo da primimo goste. Možemo se pravdati sankcijama, teškom ekonomskom situacijom, besparicom i da je turistička privreda nisko akumulativna, i to je istina, ali nema opravdanja za prljavštinu koja je na svakom koraku, a koju niko u ovoj zemlji ne pokušava da ozbiljno zbriše sa lica zemlje. Za nas je to vrlo veliki problem, iako se nekome može učiniti da ja, kada govorim ove reči, preterujem i da bez pravih razloga ukazujem da to jeste jedan od osnovnih problema sa kojima ne možemo nikako da se ponosimo. Rekao je ministar da ovaj zakon takođe predviđa neke podsticajne mere za razvoj turizma. Ja to pozdravljam. Znam da će se mnogi ovde zapitati da li je dobro rešenje da se u okviru budžeta Ministarstva za trgovinu i turizam opredeljuju odgovarajuća sredstva u formi fonda iz koga će se podsticati razvoj turizma, ali kakvu god formu dali toj priči za mene je najvažnija upravo ta odrednica i to opredeljenje Vlade i Ministarstva da se turistička privreda pomogne, pa i na taj način, preko fonda. Razume se da će biti utvrđeni odgovarajući kriterijumi u korišćenju tih sredstava i da će, sasvim sam u to siguran, veliki broj privrednih subjekata sa prostora naše Republike biti zainteresovan da koristi ta sredstva. Takođe sam siguran da ćemo, bar u prvom trenutku, imati nestašicu, odnosno nedovoljno sredstava za sve one koji bi želeli da ulože u unapređenje svoje turističke ponude, u unapređenje infrastrukture i ukupnog turističkog bogatstva, koje nam je na neki način tu na dohvat ruke, ali ga nedovoljno ili skoro nikako, u odnosu na potencijal, ne koristimo. Ima nekoliko stvari koje mi nisu do kraja jasne. U definiciji pojedinih pojmova išlo se dotle da se definisalo šta je to domaća radinost, šta je to fizičko lice koje pruža usluge u oblasti smeštaja i u oblasti ishrane i šta je seosko turističko domaćinstvo. Ja to pozdravljam, pre svega kao ideju da se u okviru tog tzv. seoskog turizma učini ono što do sada nije bio slučaj, a vi svi, kolege narodni poslanici, možete navesti niz primera u selima, koja su, po pravilu, ostala bez stanovnika, da imamo toliko izgrađenih kuća, velelepnih, sa površinama od preko 150, pa i preko 300 kvadratnih metara, u kojima skoro niko ne živi, a upravo su te kuće izgrađene na prostorima koji su turistički raj i koji pružaju mogućnost za organizovanje seoskog turističkog domaćinstva. Po definiciji zakona seosko turističko domaćinstvo je ovlašćeno da pruža usluge smeštaja, pod uslovom da nema više od 30 ležaja, da svojim gostima pruža usluge ishrane, degustacije svojih prehrambenih proizvoda, pića, kao i turističkim grupama koje se pojavljuju na tom prostoru. Ali, fizičko lice koje se registrovalo za obavljanje ove delatnosti i koje upravo sve to radi, a nije seosko turističko domaćinstvo, primetićete, nema sva ta ovlašćenja i prava, pa ima pravo da hrani samo one goste koji kod njega spavaju, a one druge koji bi se eventualno pojavili kao gosti u prolazu, kao turistička grupa, ili slučajni prolaznici, nema pravo da hrani. Prosto nisam uspeo do kraja da razumem koja je razlika između seoskog turističkog domaćinstva koje pruža te usluge smeštaja i ishrane i fizičkog lica koje se kao takvo registruje u nadležnom organu lokalne samouprave, koje takođe pruža te usluge. Nisam razumeo, osim ako se ne misli da su to ona lica koja će ovu delatnost obavljati na području grada ili prigradskih područja, pa neće biti u mogućnosti da iz sopstvene proizvodnje pruže usluge ishrane turistima, nego će ishranu morati da organizuju na neki drugi način. Dalje, takođe je rečeno da je novo to što se uvodi turistička naknada, o kojoj će u suštini odlučivati lokalna samouprava, uz saglasnost Ministarstva. Bilo bi dobro da nam ministar eventualno u nastavku rasprave kaže do kojih iznosa mogu biti utvrđene te turističke naknade. Ovde se vidi da će se od sredstava ostvarenih po osnovu turističke naknade 80% sredstava zadržavati u budžetima lokalnih samouprava, a 20% će ići u republički budžet, odnosno u fond iz koga će se finansirati neki drugi subjekti van tog područja u okviru nekakve strategije razvoja turizma. To je, razume se, neophodno, ali moramo biti oprezni, jer turistička privreda je trenutno u takvom stanju da nema mnogo mogućnosti da podnese neke visoke naknade, a s obzirom da je besparica i u lokalnim skupštinama postoji opasnost da će mnoge lokalne skupštine nastojati da u što većoj meri uberu prihode po osnovu te naknade, ali će time, nažalost, otežavati delatnost onih turističkih poslenika koji se odlučuju na tu delatnost. Takođe, iz čitave ove koncepcije, bar iz onoga što je govorio ministar (doduše, sam je rekao da je u skraćenoj verziji govorio o ovom zakonu), nije mi do kraja jasno da li će fizička lica i seoska turistička domaćinstva imati pravo da konkurišu za ova sredstva iz fonda za razvoj turizma. Naročito mi je sporno, zapravo nisam siguran u to iz teksta zakona, hoće li fizička lica koja su se za tu delatnost registrovala imati pravo da konkurišu ravnopravno sa svim drugim subjektima koji se ovde pojavljuju kao mogući korisnici tih sredstava fonda. Ovde faktički imamo dva načina podsticanja, od strane države, razvoja turizma. Jedan se odnosi na fond za razvoj turizma, a drugi na podsticajne mere iz člana 16. Mislim da je ovo zapravo, u ovom trenutku, nešto što moramo uraditi da bi se stvorili elementarni preduslovi da se uopšte neko opredeli da se ozbiljno bavi tom delatnošću. Ukoliko nemamo uređeno planiranje u oblasti turizma, uređene prostorne planove, definisane prostore, regije i turistička mesta, onda nam je sva ova priča na neki način nepotrebna, jer ne znamo gde se nalazimo u svemu tome. Može neko za sebe misliti da jeste turističko mesto, ali ako ne ispunjava odgovarajuće kriterijume, recimo u pogledu saobraćajne infrastrukture, komunalne i neke druge, onda je to uzaludan posao, ukoliko ne ostvarimo i ove podsticaje iz člana 16. Naročito je važno ovo pod tačkom 4) – podsticanje izgradnje turističke infrastrukture, sportsko-rekreativnih i drugih pratećih sadržaja javnog karaktera značajnih za unapređivanje kvaliteta turističke ponude. U članu 17. kaže se: ″Pravo korišćenja sredstava iz člana 16. stav 1. ovog zakona imaju korisnici koji obezbede sopstveno učešće.″ Tu sopstveno učešće može da bude 1%, 5%, 20% ili 50% od traženog iznosa. Ne znam kojim će se aktom ili odlukom Vlade ili Ministarstva utvrđivati kriterijumi za finansiranje aktivnosti kao što su učešće u finansiranju izrade odgovarajućih prostornih planova, u finansiranju promotivnih aktivnosti, u finansiranju izrade projekata zaštite prirode, životne sredine, prirodnih resursa i kulturne baštine turističkih regija i turističkih mesta. Mislim da je takođe novina kod turističkih organizacija da imamo dozvoljeno stepenasto osnivanje turističkih organizacija i to tako što ćemo imati turističku organizaciju na nivou Republike, pa onda na nivou autonomne pokrajine. Moći ćemo da se kao dve, tri ili više opština udružimo, pa osnujemo turističku organizaciju za regiju ili deo te regije. Grad će takođe moći da ima svoju turističku organizaciju, kao što sada ima pravo lokalna skupština, odnosno opština da osnuje turističku organizaciju. Sva iskustva, za koja znam, o radu turističkih organizacija u proteklom vremenu govore o tome da su turističke organizacije zapravo bile ustanove i institucije koje su vegetirale u čitavoj priči, jer ozbiljnog podsticaja za razvoj turizma od strane Ministarstva, Vlade i lokalnih skupština zapravo i nije bilo. Konačno, u ovoj zemlji moramo razumeti da smo izgubili tehnološku bitku sa visokorazvijenim zemljama, da ne možemo proizvoditi proizvode koji zahtevaju visoku tehnologiju, bar u ovom trenutku, ali da se možemo meriti sa bilo kojom zemljom u okruženju kada je u pitanju turistička ponuda. Ova zemlja, takođe, raspolaže jednim jako bogatim resursom, i to takođe smatram našom komparativnom prednošću, a to je poljoprivreda. Uspešno organizovan turizam, strateški osmišljena aktivnost u oblasti turizma, i dobro organizovana poljoprivredna proizvodnja zapravo jesu dve grane, dve oblasti privrednog života koje mogu povući ovu zemlju unapred i, što je najvažnije sa mog stanovišta, ostaviti veliki broj mladih ljudi, pre svega, u našoj zemlji, a zatim i na onim prostorima gde se proizvodi hrana, na seoskom području. To može smanjiti njihove ambicije ili potrebu da beže iz sela u grad, vratiti ih tamo gde će najbolje profitirati i za sebe, za svoju budućnost i za svoju porodicu, jer će biti proizvođači hrane i činiti organizovano seosko turističko domaćinstvo sa odgovarajućim sadržajima. Jer, oni su obrazovani, najmanje sa srednjom stručnom spremom ili sa višim školama, i upravo ispunjavaju kriterijume iz ovog zakona da mogu biti i rukovodioci ugostiteljskih objekata, motela i hotela, a pogotovo da se mogu baviti delatnostima ugostiteljstva, pružanja usluga smeštaja i ishrane, na nivou koji zahteva srednje obrazovanje i, razume se, ono što je nasušno potrebno, znanje bar jednog svetskog stranog jezika. Dakle, ako te dve oblasti, turizam i poljoprivredu, budemo razvijali onako kako to priliči razumnim ljudima, onda ćemo u vrlo kratkom roku, za nekoliko godina moći da ubiramo rezultate i od poljoprivrede, koja će biti preko turizma i izvozno orijentisana. Završiću, pošto je kraj radnog vremena. Hteo sam da iznesem stav SPS-a i moje skromno mišljenje o ovoj oblasti. Dakle, turizam jeste izvozna šansa za poljoprivredu. Neću da govorim o rezultatima u oblasti izvoza, spoljnotrgovinskog bilansa, platnog bilansa, uvoza itd.; znamo da je u toj oblasti katastrofalno teška situacija i da svaki izvoz može ovu zemlju da izvede na neku čistinu koja znači bolju perspektivu. Udružiti te snage iz turizma i poljoprivrede je nasušna potreba. Bio bi greh taj prirodni potencijal koji imamo i u turizmu i u poljoprivredi ne iskoristiti, upravo na način koji obezbeđuje povećano zapošljavanje i ne samo 47.000 ležaja u zemlji Srbiji na raspolaganju, nego 150.000 - 200.000 i tako dalje. Konačno, na kraju, kada sam pomenuo ležaje, gospodine ministre, bojim se da ste malo rigidni i prestrogi u određivanju kriterijuma iz člana 12, kada je u pitanju turistička regija. U tački 1) se kaže – najmanje 1.000 ležaja u osnovnim smeštajnim kapacitetima, i u tački 2) – najmanje 150.000 noćenja ostvarenih u prethodnoj kalendarskoj godini. S obzirom na teško stanje, gospodine Nikoliću, u oblasti turizma, teško je očekivati da će oni koji plediraju na to da budu proglašeni turističkom regijom moći da dokažu da su u prethodnoj godini imali 150.000 noćenja. Upravo je gospođa Bošnjak govorila o tome da mi, nažalost, imamo katastrofalno mali broj noćenja u svim godinama koje su iza nas. Mogli bismo to da prepolovimo, pa da bude prihvatljivo.
Reč ima ministar Dimitrijević.
Na završetku da kažem još nešto. Mislim da je izvesni komentar zasluživalo ono što je rekao poslanik Radosavljević iz DS-a, jer smatram da, osim onih stvari koje jesu tačne, ima i nekih stvari koje nisu tačne. Prva stvar koja apsolutno nije tačna je da Ministarstvo nema koncept razvoja turizma. Jednostavno, to nije tačno. U konceptu razvoja turizma postoji nekih pet ili šest stvari koje smo definisali. Prvo, to je zakonska regulativa koju sada definišemo, to su podsticajna sredstva, to je promocija turizma, strategija razvoja turizma koju pripremamo i intenzivna komunikacija sa turističkom privredom. Dalje, rečeno je da postoji strategija razvoja turizma koju je uradio prethodni saziv ministarstva. To nije tačno. Vi ste pomešali. Postoji strategija razvoja trgovine. Poslednja strategija razvoja turizma je ona iz 1997. godine, koja u mnogim aspektima nije tako loša, ali je vreme pregazilo. Zato je naša ideja da inoviramo strategiju razvoja turizma. Što se tiče strategije razvoja trgovine, mi smo je, naravno, kao ministarstvo podržali i idemo korak dalje, jer upravo ovih dana završavamo nacrt zakona o trgovini, koji je konkretizacija strategije razvoja trgovine. Kada je reč o rezultatima i investicijama, moram da kažem samo još to da turizam beleži, kada je reč o deviznim prihodima, možda najbrže rezultate od svih drugih privrednih grana. Ne mislim da je to prvenstveno zasluga ovog ministarstva. To je nešto što je logičan proces kod svih zemalja u tranziciji, jer udeo sektora usluga, u prvom redu trgovine i turizma, zakonito raste kod svih zemalja u tranziciji. Zato je devizni prihod od turizma od 2000. godine, kada je bio 20 miliona dolara, sada dogurao na 220 miliona. Znači, skoro 11 puta za četiri godine. Ove godine očekujemo preko 300 miliona dolara deviznih prihoda i takođe očekujemo stopu rasta koja će sigurno premašiti 15, ako ne i 20%. Imamo nagoveštaje dobre konjunkture, jer je sajam turizma bio možda najbolji do sada. Ono što je jednim delom tačno vezano je za investicije u turizmu, ali mislim da će ih biti sve više zato što je zajednički dogovor koji smo imali sa Agencijom za privatizaciju i sa Ministarstvom za privredu i privatizaciju da ubrzamo privatizaciju najznačajnijih hotela, naročito u Beogradu i u našim najznačajnijim banjskim mestima. To je upravo na sceni. Uprkos tome, postoje podsticajna sredstva u fondu za razvoj turizma Ministarstva. Fond za razvoj Srbije je u protekle četiri godine izdvojio preko 300 miliona dinara. Bilo je i nekoliko značajnih međunarodnih donacija koje su date za razvoj banja, u prvom redu, i RH centara. Mislimo da se tu takođe očekuju značajni rezultati. Samo jedan kratak komentar na ovo što su rekli, mislim, gospodin Baralić i poslanik iz SPS-a. Kada je reč o podsticajnim sredstvima, fizička lica će moći da ih koriste, i to možda u narednih mesec dana. Kada je reč o problemu đačkih ekskurzija, možda će tokom ove rasprave biti još više vremena da nešto kažemo. Bilo je o tome reči i na Odboru za trgovinu i turizam. Tu je Ministarstvo imalo više inicijativa prema Ministarstvu prosvete, kako taj problem rešiti na pravi način. Ključno je da se obezbedi da roditelji kada potpisuju pristanak da se organizuju đačke ekskurzije tačno znaju šta plaćaju, odnosno šta je element ponude koji sadrži odgovarajuća organizacija ekskurzija.
Hvala, gospodine ministre. Nastavljamo sutra u 10,00 časova. Reč će sutra imati narodni poslanik Slobodan Pajović. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 102 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladimir Milankov, Anita Beretić, Aleksandar Radosavljević, a pre podne Dragan S. Jovanović. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TURIZMU (nastavak u načelu) Reč ima narodni poslanik Vesna Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Branislav Stevanović.