Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Desetu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Podsećam vas da je, članom 88. stav 5. Poslovnika, predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine, prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda, postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika, te vas molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 131 narodni poslanik, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedniče Skupštine. Kao prvo ja bih da vam se zahvalim na organizaciji međustranačkog dijaloga koji je krenuo sinoć, gde ste vi, zajedno sa našim predsednikom Srbije, Aleksandrom Vučićem, pokrenuli tu priču na najbolji način, jer to je jedini način da rešimo neke nesuglasice vezano za sve one izborne radnje i sve ono što je nekom nešto nedodirljivo. To konkretno mislim na one koji nisu bili na ovom dijalogu. Neka to ide njima na čast i uvek mogu da se žale. Kod nas se kaže – onaj ko gubi može da se žali kod Mile Rovala u Knjaževac. To je neki advokat Mile Rovalo. Ali, to se kaže kod nas, u mom kraju. Jedna od stvari vezano za taj dijalog jeste da je Ujedinjena seljačka stranka tu učestvovala. Imamo neke svoje predloge, a ali to smo vama dali, predali i očekujem da ćemo neke stvari od toga i prihvatiti. Meni je vrlo bitna jedna stvar, to može da se desi i nekim drugim političkim strankama. Inače, mi smo prošle godine promenili taj cenzus gde za prelazak cenzusa i ulazak u parlamente, kako lokalne, tako pokrajinske, tako i u Parlament Srbije, je 3%. Kada smo bili na tim našim izborima, kao Ujedinjena seljačka stranka bili smo i na izborima i u Nišu sami. Mi smo u gradskoj opštini Crveni krst kao Ujedinjena seljačka stranka prošli cenzus, imali smo 3,6%, ali nismo dobili odbornika, ja ne znam iz kog razloga. Da li zbog tog Dontovog sistema ili ne znam šta, ali cenzus je 3% i ja sam računao da će to biti ulazak odbornika u parlament. To je jedna od stvari koja se može desiti i nekome drugom. To se može desiti na izborima za parlament Republike Srbije, pa da ne dođemo u istu situaciju. Mi smo prošli 3,6% i nismo dobili odbornika, a neki poslanici kada su 2006.godine bili na izborima imali su 2,99% i oni su uspeli da uđu u parlament zahvaljujući nekim stranim ambasada. Mislim da o tome treba da se govori i mislim da je za to potrebno da se zna, da je cenzus od 3% da li je to prolazak i ulazak u parlamente, da li u lokalne, pokrajinske ili republički parlament, i da to ukoliko ima nekih problema da se to reši na vreme da ne dođemo u situaciju da to bude nekome na štetu. To je vrlo bitno i ja mislim da ova naša sada kampanja, vezano za razvoj demokratije, da se što veći broj ljudi skupi. Juče je bilo 26 stranaka. Ovde smo razgovarali o tim izbornim uslovima. To je nešto stvarno pozitivno, dobro i očekujem da ćemo zajedno sa svima, zajedno sa našim predsednikom Srbije koji je tu, koji je dao stvarno neke konstruktivne predloge, da će to biti rešeno na najbolji način i da će sve to biti za doprinos demokratiji u našoj zemlji Srbiji. Još jedno pitanje bih hteo da postavim, konkretno, Ministarstvu zdravlja, Institutu za javno zdravlje Batut – da li će imati mogućnosti da se promeni pravilnik, da opštine koje imaju manje od 20 hiljada stanovnika da nemaju pravo na doktora interne medicine? To je vrlo bitno da se promeni, taj pravilnik, zato što veliki broj opština ima manje od 20 hiljada stanovnika nemaju doktora interne medicine, a ima veliki broj kardiovaskularnih problema, veliki broj ljudi koji imaju dijabetes, probleme sa srcem i oni nemaju mogućnost, nemaju tog specijalistu. Potrebno je tim ljudima obezbediti doktora interne medicine, da to bude plaćeno iz budžeta Ministarstva zdravlja i da na taj način ti ljudi imaju ista prava kao i oni koji imaju više od 20 hiljada stanovnika. To merilo, broj stanovnika ne priliči situaciji na terenu zato što veliki broj opština koje imaju staračku populaciju ljudi imaju demografsku ugroženost, imamo brdsko-planinsko područje, razuđenost opština, razuđenost sela. To sve traži da bude veći broj doktora, sestara i posebno tih specijalnosti koje su bitne za život i zdravlje tih ljudi. To je moje pitanje i da li postoji mogućnost da se taj pravilnik promeni za dobrobit tih malih sredina kao što su Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, veliki broj opština Jugoistočne Srbije, a i u drugim delovima Srbije kao što je recimo Raška i drugi delovi Srbije? Hvala još jednom.
Hvala gospodine Miletiću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što postavim pitanje nadovezaću se na konstataciju kolege Milije Miletića, da zahvalim i da čestitam i predsedniku države i predsedniku Narodne skupštine Republike Srbije na početku jučerašnjeg dijaloga i na dobro organizovanom dijalogu. Rekao bih samo ono što mogu, da smo imali jedan radni i veoma koristan sastanak, da je protekao u demokratskom duhu i da na ovaj način vladajuća koalicija po ko zna koji put pokazuje političku volju da razgovara, da sagleda sugestije i predloge kako bi došli do onoga što svakako svi želimo, a to je ako postoje sugestije i predlozi koji idu u pravcu poboljšanja izbornih uslova, da što više građana učestvuje u narednom izbornom procesu, da što više izbornih lista učestvuje na narednom izbornom procesu. Što se tiče pitanja, Srbija je naročito poslednjih dana, i to je potpuno jasno i vidljivo, izložena različitim pritiscima koji se odnose na jedno od naših najvažnijih nacionalnih i državnih pitanja, a to je KiM, od različitih izjava albanskih funkcionera iz Prištine, Vjosa Osmani, Aljbina Kurtija, da će Kosovo biti deo velike Albanije, do jučerašnjih u kojima optužuju Srbiju, citiram – kao izvor destabilizacije u regionu. Ovu izjavu je Osmanija dala u kontekstu pojave tzv. „non pejpera“, kojima se nude određena rešenja kosovsko-metohijskog pitanja. Nažalost, napad je uvek bila najbolja odbrana, što potvrđuju upravo napadi na Srbe od strane onih koji se ni po kojem aršinu ne mogu predstaviti kao faktor stabilizacije. Gospodo iz Prištine, ko je u stvari već decenijama faktor nestabilnosti na našim prostorima, ko pokušava da protivpravno i protivustavno kreira mapu neke druge države na teritoriji Republike Srbije, ko je proglašavan teroristima od strane međunarodne zajednice i ko je izmislio Račak i čija je to bila zapravo „žuta kuća“? Ko pokušava da prisvoji nešto srpsko, a to je viševekovnu istoriju, ko je palio i rušio srpske srednjovekovne svetinje, čiji su to vandali? Niste prezali ni od toga da igumana manastira Visoki Dečani, optužite za ratne zločine, što je sramno. To što tražite podršku od vaših lobista po svetu ne znači da će vas taj svet priznati, naprotiv, podršku gubite, jer se već prepoznaje pokušaj više manipulacija i krivljenja istorije i istine. Pominjete rasvetljavanje sudbine nestalih, tražite pravdu, tražite ratnu odštetu, a mi pitamo šta je sa preko hiljadu nestalih, onih kojima su u „žutoj kući“, vađeni organi? Šta je sa hiljadama spaljenih srpskih kuća, šta je sa 250 hiljada proteranih Srba i drugih nealbanaca, sa svojih vekovnih ognjišta? Nismo mi osvajali tuđe, mi smo samo branili svoje. Nismo mi nikada bili faktor destabilizacije, već su se na Srbiju obrušavali mnogi. Danas, kada je jasno da ne želite da dođemo do zajedničkog optimalnog rešenja, niti da učestvujete u nastavku dijaloga, ponižavajući tako međunarodnu zajednicu, pre svega EU, podmećete rekao bih, kako naš narod kaže, kukavičje jaje. Podmećete tezu da je Srbija i to zajedno sa Rusijom, kreirala „non pejper“ sa budućim rešenjima. To je vrsta pritiska kojim želite zapravo da realizujete i sprovedete svoje rešenje. Međutim, budite sigurni da aktuelna vlast na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem, neće priznati nezavisnost naše samoproklamovane države, i to je predsednik potpuno jasno i potpuno precizno više puta saopštio. U vezi sa svim prethodno navedenim, u vezi sa svim optužbama koje dolaze iz Prištine, a najaktuelnije se odnose na novi navodni „non pejper“, postavio bih pitanje Vladi Republike Srbije, imajući u vidu jasan stav Prištine koji smo mogli čuti, da ne želi učestvovati u nastavku dijaloga koji se vodi u Briselu, pod pokroviteljstvom EU, kao glavnog posrednika, a imajući u vidu da odbijanjem učešća Priština na vešt način koči evropski put Srbije, da li Vlada očekuje da će Brisel načiniti dodatne korake da obezbedi učešće Prištine u nastavku dijaloga? Stav predsednika po ovom pitanju je bio potpuno jasan tokom razgovora u Briselu, jedan odgovoran, ozbiljan, državnički stav, a to je da mi ne tražimo ništa, želimo da učestvujemo u dijalogu, želimo kompromisno i pravično rešenje, ali isto tako ono na čemu insistiramo je samo realizacija onoga što je potpisano, a poštujemo i Vašingtonski i Briselski sporazum. Na samom kraju, pošto je danas Veliki četvrtak, obzirom da ćemo imati jednu pauzu u radu, tako je gospodine Rističeviću, znam šta želite da kažete, ali obzirom da je Veliki četvrtak imaćemo jednu pauzu u radu do srede. Želim svim pravoslavnim vernicima da čestitam najveći, najradosniji hrišćanski praznik Vaskrs i da ih podsetim da je to dan radosti, dan praštanja, praznik pre svega za porodicu. Verujem da će ovaj praznik proslaviti u krugu porodice, pre svega rukovodeći se merama i onome što su preporuke pre svega struke i Kriznog štaba. Naravno, želim im pre svega, svim građanima Srbije, njihovim porodicama, želim dobro zdravlje. Zahvaljujem.
Hvala gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, prekosutra, 1. maja, navršiće se 26 godina od čuvene zločinačke akcije „Bljesak“ u kojoj su svirepo ubijene i nestale 283 osobe srpske nacionalnosti, od čega 114 civila, a među kojima je bilo 57 žena i 11 dece. Epilog ove zločinačke akcije je etničko čišćenje ovog dela zapadne Slavonije, jer je za nepuna dva dana proterano više od 20 hiljada Srba sa tog prostora na kojima su vekovima živeli. Ujedno, ova akcija predstavlja i pretposlednju veliku agresiju Republike Hrvatske na tadašnju Republiku Srpsku Krajinu koja je, da podsetimo javnost, bila pod zaštitom snaga Ujedinjenih nacija. Nažalost, ta činjenica da je bila zaštićena zona nije sprečila da dođe do ubistva i proterivanja ogromnog broja Srba. Radi podsećanja i kompletne slike, treba reći da je pre „Bljeska“ bilo tri velike agresije Republike Hrvatske na tadašnju Republiku Srpsku Krajinu. Napad na Miljevački plato kod Drniša 21. juna 1992. godine, kada je ubijeno i izmasakrirano 40 srpskih teritorijalaca i milicionera, a čija tela su posle bačena u jamu, da bi tek nakon dva meseca bila izvršena ekshumacija i identifikacija. Posebna bizarnost ovog zločina je da je tom prilikom snimljena i video kaseta koja je u zemljama zapadne Evrope mogla da se iznajmljuje kao horor film. Za ove zločine niko nije odgovarao. Zatim je usledila tzv. operacija „Maslenica“ ili napad na Ravne Kotare u severnoj Dalmaciji tokom januara 1993. godine. U ovoj agresiji život je izgubilo 348 osoba srpske nacionalnosti što vojnika, što civila, od čega 35 žena i dece, kao i troje dece uzrasta do 12 godina. Još 165 Srba je stradalo u zbegovima kao direktna posledica te agresije. Ukupno je proterano preko 10 hiljada Srba, a spaljena, opljačkana i potpuno uništena mnoga sela tog područja severne Dalmacije. Posebno je monstruozan bio pokolj na planinskom prevoju Mali Alan, koji se desio 22. januara 1993. godine u neposrednoj blizini osmatračnice Unprofora na planini Velebit kada su pripadnici hrvatske policije mučki i iz zasede ubili i izmasakrirali 22 pripadnika vojske, odnosno srpske vojske Krajine, pritom i jednu bolničarku. Ni za ovaj zločin niko nije odgovarao. Iste godine, 9. septembra 1993. godine usledio je masakr u Medačkom džepu, u Lici kada je hrvatska vojska izvela iznenadni napad na sprska podvelebitska sela kod Gospića, koja su se takođe nalazila pod međunarodnom zaštitom, odnosno kao zaštićena zona snaga UN. Epilog je 88 ubijenih sprskih vojnika, policajaca i civila. Među civilima je bilo 26 osoba starijih od 60 godina, od čega 17 žena. Srpska sela Divoselo, Čitluk i Počitelj su potpuno sravnjena sa zemljom, opljačkana i uništena. Čuvena je izjava francuskog generala Žana Kota, koji je bio komandant snaga UN, koji je u svom izveštaju navodi – nisam našao znakove života, ni ljudi, ni životinja u nekoliko sela kroz koja smo prošli. Razaranje je bilo potpuno, sistematsko i namerno. Jedini koji je delimično odgovarao za ovaj zločin, bio je general Mirko Norac, koji je osuđen na, rekao bih, simboličnu kaznu od sedam godina koja mu je potom umanjena na šest godina zatvora, a tokom koje se oženio, dobio dete i sagradio kuću. Nakon ovoga, 1. maja 1995. godine u pet sati ujutru dogodio se iznenadni napad hrvatskih oružanih snaga na srpske odbrambene položaje sa snagama brojnijim nego što je bilo stanovnika na tom području, a koji je doveo do ogromnog broja ubijenih i proteranih Srba i potpunog egzodusa Srba sa područja Pakraca, Okučana i ostalih delova zapadne Slavonije. Komanda UNPROFOR-a se povukla u svoje baze iz kojih su posmatrali stradanje Srba, iako su bili u obavezi da ih zaštite. Duge izbegličke kolone prema Republici Srpskoj u kojima se nalazilo hiljadu i hiljadu srpskih civila gađane su i avionskim bombama i tenkovskim projektilima. Oko hiljadu i po pripadnika srpske vojske Krajine je zarobljeno, većina na prevaru, uz pomoć zaštitnih snaga UNPROFOR-a i odvedeno u logore u Bjelovaru, Varaždinu, Slavonskoj Požegi, Novoj Gradiški i Virovitici. Nakon zarobljavanja srpskih vojnika, hrvatski sudovi su ih osudili, zapravo veći broj tih vojnika, za tzv. ratne zločine a više desetina zarobljenika prošlo je višegodišnje torture u zloglasnom logoru Lora u Splitu. Ovaj zločin direktno su osmislili i isplanirali Franjo Tuđman, tadašnji predsednik Hrvatske, Gojko Šušak, tadašnji ministar odbrane i Janko Bobetko, načelnik Generalštaba, generali Petar Stipetić, Mladen Markač i ostali generali. Ni za ovaj zločin niko nije odgovarao, jer su generali Ante Gotovina i Mladen Markač 16. novembra 2012. godine drugostepenom presudom Haškog tribunala oslobođeni svih optužbi. U predmetnom periodu u zapadnoj Slavoniji živelo je više od 120 hiljada Srba, a danas jedva da ih ima 17 hiljada. Hrvatska nikada nije sankcionisana zbog napada na područje pod zaštitom UN, niti je bilo ko kažnjen za bombardovanje srpskih civila u zapadnoj Slavoniji. Postavljam pitanje Ministarstvu spoljnih poslova – da li su preduzete sve raspoložive mere prilikom bilateralnih susreta sa hrvatskim zvaničnicima, a u cilju pronalaženja i procesuiranja svih odgovornih za ratne zločine? Jer, ako Hrvatska pledira da bude demokratska zemlja, mora se suočiti sa svojom prošlošću i procesuirati sve odgovorne za ratne zločine. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za postavljanje pitanja, traženje obaveštenja? (Ne) Pošto se više niko ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Vladan Zagrađanin. Dostavljen vam je zapisnik Sedme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2021. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedene sednice. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Odbora utvrđeno da tom Odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na ovaj zapisnik, pa prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje zapisnik Sedme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini, održane 13. i 14. aprila 2021. godine. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje: ukupno – 136, za – 125, nije glasalo – 11. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Zapisnik. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika potrebno je da Narodna skupština odluči o predlogu za dopunu dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave. Narodni poslanik Miodrag Linta, na osnovu člana 92. predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama, koji je podneo 23. marta. Da li narodni poslanik Miodrag Linta želi reč? (Da) Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, danas treći put tražim da se dnevni red sednice dopuni sa mojim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama. Ovim Predlogom zakona tražim pet ključnih stvar. Prvo, tražim da Vlada Srbije preuzme odgovornost i nastavi regionalni stambeni program čiji cilj je da se konačno na pravičan i trajan način reši stambeno pitanje svih proteranih Srba iz Hrvatske i Federacije BiH, kao ključno pitanje integracije. Podsećam da u Srbiji i danas ima preko 12 hiljada prognaničkih porodica koji još uvek nisu rešili svoje stambeno pitanje, koji više od 25 godina, a neke od tih porodica i 30 godina, plaćaju kiriju kao podstanari i u prethodnom periodu su izdvojili desetine hiljada maraka i evra za plaćanje stanarine. Pre nekoliko dana objavljena je lista u gradu Beogradu od 383 porodice koje će dobiti stanove u naselju Ovča i Novom Beogradu. Veliki broj prognaničkih porodica, nažalost, ostao je ispod crte. Prema podacima Sekretarijata za imovinsko-pravne poslove grada Beograda, na današnji dan u Beogradu nedostaje 2.000 stanova za prognaničke porodice koji su se prijavili na prethodne konkurse za rešavanje svog stambenog pitanja. Procenjuje se da ima još barem oko 500 prognaničkih porodica koji nisu konkurisali i koji očekuju da se raspiše još jedan javni poziv za rešavanje stambenog pitanja. Procenjuje se, takođe, da gradu Novom Sadu nedostaje barem 1.000 stanova za rešavanje stambenog pitanja prognaničkih porodica. Ukupno u Srbiji nedostaje oko 7.000 stanova, oko 3.000 paketa građevinskog materijala za porodice da završe svoje kuće, oko 2.000 seoskih imanja i barem oko hiljadu montažnih kuća. Drugo, tražim da se ovim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama omogući da preko hiljadu prognaničkih porodica koje su proterane sa područja Hrvatske i Federacije BiH omogući da konkurišu za rešavanje stambenog pitanja, a Komesarijat za izbeglice i migracije im to onemogućava iz razloga jer se nisu formalno-pravno 1996. godine prijavili na popisu izbeglica. Mnogi to nisu učinili iz raznih razloga i ne treba ih diskriminisati, treba im omogućiti da oni pod ravnopravnim uslovima reše to pitanje. Treće, ima nekoliko kategorija prognaničkih porodica kojima Komesarijat za izbeglice i migracije nije omogućio otkup stanova. Radi se o 530 porodica „SIR programa“ u sedam lokalnih samouprava koje punih 13 godina čekaju da konačno reše svoje stambeno pitanje, da dobiju otkup stanova pod povoljnim uslovima i da konačno budu svoj na svome. Imamo 49 izbegličkih porodica koje koriste stanove društva za iznajmljivanje nekretnina DIPOS, koji su takođe isplatili desetine hiljada maraka i evra za kiriju i očekuju da se njima omogući pravo otkupa tih stanova. Konačno, imamo više stotina prognaničkih porodica koji su stanove dobili kroz tzv. program socijalnog stanovanja i kroz tzv. program socijalnog stanovanja u zaštićenim uslovima. I oni očekuju da im se omogući pravo otkupa stanova, da konačno budu vlasnici i da reše ključno pitanje integracije. Četvrto, tražim da se omogući svim prognaničkim porodicama koje imaju stanove da im se prilikom kupoprodajnih ugovora smanji otkupna cena sa 50 na 75%, iz dva razloga. Prvi razlog jeste što su u pitanju donacije EU, raznih vlada, više međunarodnih organizacija i neprihvatljivo je da se tim ljudima naplaćuje cena otkupa od 50% kada je većinski u pitanju međunarodna donacija, a drugi razlog jeste činjenica da su u većini slučajeva to stanovi koji su urađeni loše, nekvalitetno, prokišnjavaju krovovi, pucaju zidovi, loše elektroinstalacije, poslednji kvalitet sanitarija, itd. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Linta.) Samo da završim, molim vas. Peto, tražim da onaj deo porodica koji su potpisali ugovore o kupoprodaji stanova za 50% umanjenja da im se omogući takođe aneksom ugovora popust od 85%. U prethodnih 20 dana javio mi se veliki broj prognaničkih porodica proteranih Srba koji su ogorčeni i nezadovoljni, očekuju da Vlada nastavi regionalni sabirni program, da se usvoji Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izbeglicama i da konačno reše ključno pitanje integracije. Na kraju, apelujem na koleginice i kolege da prihvate moj predlog izmena i dopuna Zakona o izbeglicama i da se sa njim dopuni dnevni red. Hvala.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje: od ukupno 140, za – 11, nije glasalo 129. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, na osnovu člana 93. stav 2, člana 157. stav 1, člana 170. i 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine predložio je da se obavi: Zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o kulturi, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji, Predlogu zakona o predmetima dragocenih metala, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu; Zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora o socijalnoj sigurnosti između Vlade Republike Srbije i Vlade Kvebeka, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola za izmenu i dopunu Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD o naučnoj i tehnološkoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti biljnog karantina i zaštite bilja; Zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, jedan je podnet 9. aprila, od strane Visokog saveta sudstva i drugi pod narednim brojem, na isti način, istog dana. Da li narodni poslanik dr Aleksandar Martinović želi reč? Ne. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje: od ukupno 141, za – 133, nije glasalo osam. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlogu za dopunu dnevnog reda i predlogu za spajanje rasprave, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda, u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje, od ukupno 141, za – 134, nije glasalo sedmoro. Konstatujem da je Narodna skupština utvrdila dnevni red Desete sednice Prvog redovnog zasedanja, u 2021. godini, u celini. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. D n e v n i r e d Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o kulturi, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji, Predlog zakona o predmetima od dragocenih metala, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu, Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o socijalnoj sigurnosti između Vlade Republike Srbije i Vlade Kvebeka, Predlog zakona o potvrđivanju Protokola za izmenu i dopunu Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o naučnoj i tehnološkoj saradnji, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti biljnog karantina i zaštite bilja, Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Obaveštavam, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, pozvani su da sednici prisustvuju Maja Gojković, potpredsednik Vlade i ministar kulture i informisanja, Anđelka Atanasković, ministar privrede, Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, Milan Savić, državni sekretar u Ministarstvu omladine i sporta, Darko Udovičić, pomoćnik ministra omladine i sporta, Vukica Kilibarda, vršilac dužnosti sekretara Ministarstva kulture i informisanja, Radovan Jokić i Danijela Vanušić, vršioci dužnosti pomoćnika ministra kulture i informisanja, Aleksandar Starčević, vršilac dužnosti pomoćnika ministra privrede, Milija Lazarević, vršilac dužnosti sekretara Ministarstva omladine i sporta, Miodrag Dugandžija, viši savetnik u Ministarstvu privrede, Tanja Petrović, Dragana Zečević i Željko Lalić, samostalni savetnici u Ministarstvu privrede i Saša Đokić, posebni savetnik ministra privrede. Pozdravljam predstavnike Vlade. Molim poslaničke grupe, ukoliko to do sada već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika u skladu sa odredbama člana 96. stav 4. Poslovnika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika otvaram zajednički načelni pretres o: o Predlogu zakona o izmenama i dopunama zakona o kulturi, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji, Predlogu zakona o predmetima dragocenih metala, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Pitam da li predstavnici predlagača žele reč? Reč ima potpredsednik Vlade ministar kulture i informisanja Maja Gojković. Izvolite.
Hvala vam. Drago mi je da se poštovani poslanici u kratkom vreme ponovo vidimo, da razgovaramo o određenim zakonskim rešenjima iz oblasti kulture koji je deo resora koji pokrivam kao nadležan ministar za kulturu i informisanje. Više bih volela da nemamo spojenu raspravu o ovako važnom, izmenama i dopunama Zakona o kulturi, ali tako je odlučila većina vas ovde u parlamentu i pokušala sam da nađem neku tačku koja spaja kulturu i informisanje sa privrednom i sportom, pa može da se podvede pod reč, hrabrost voditi ove resore u otežanim okolnostima korone. Pokušala sam da shvatim objedinjenu raspravu o svim ovim zakonima. Zašto na neki način i protestvujem? Zato što Zakon o kulturi je sistemski zakon za oblast kulture i svi propisi koji pokrivaju bilo koji segment kulture mora da bude usaglašen sa normama ovog osnovnog, bazičnog zakona. Svaka izmena i dopuna kako god da vam se činila možda i da su izmene i dopune nešto što je manjeg uticaja u stvari ima direktan uticaj na funkcionisanje sistema naše kulture što govori o velikom značaju i ovih današnjih izmena i dopuna o kojima ćete vi raspravljati. Naravno, zbog važnosti ovih izmena koje se nalaze pred vama održana je javna rasprava i to od 1. februara do 20. februara ove godine i to u čak pet gradova. To su bili pet okruglih stolova osim onog uobičajenog Novog Sada, Niša i Beograda, odlučili smo se da ih održimo i u Čačku i u Subotici. Na Nacrt zakona izmenama i dopunama Zakon o kulturi bilo je dosta predloga, sugestija, rasprave, što me raduje, znači da je to materija koja interesuje i strukovna udruženja i sve ljude koje dotiče ovaj zakon. Imali smo kažem rasprave, ali omogućili smo i elektronski da se svi zainteresovani uključe u ovu javnu raspravu i da nam dostave svoje primedbe i sugestije. Prihvaćen je deo primedbi koji su bili suština te rasprave. Prvo, da se bolje uredi procedura i izbor članova Nacionalnog saveta za kulturu, da se pre svega obezbedi prisutnost nacionalnih manjina u ovom telu na određeni način i tu se zahvaljujem i poslanici Elviri Kovač koja je bila aktivna u pripremi amandmana koji su sada postali sastavni deo Predloga zakona, jer ih je Vlada usvojila, ali i nacionalnim savetima koji su učestvovali u usmenoj raspravi u Subotici i naravno resornoj ministarki Gordani Čomić, koja je posredovala u ovom procesu. Druga izmena, to je potreba da preciziramo prosto odnos između osnivača Vlade Republike Srbije i upravnih odbora koje takođe bira Vlada Republike Srbije, a u odnosu na raspisivanje javnih konkursa za izbor direktora javnih ustanova. Tu sam odmah uočila ovih par meseci, pet meseci koliko sam na čelu ovog ministarstva, koliko ne postoji skoro nikakva komunikacija u odnosu između osnivača, republičkih ustanova kulture i samih upravnih odbora, ne kod svih, ali bilo je drastičnih slučajeva u ovih pet meseci. Ono što je vrlo važno, to je da smo usvojili i primedbu određenih strukovnih udruženja, samostalnih umetnika i ovim izmenama i dopunama se uvodi obaveza plaćanja doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje. Ima tu još nekih manjih izmena gde ne bih trošila vaše cenjeno vreme, jer sam ubeđena da ste svi predlog zakona izmene i dopune Zakona pročitali. Imali smo dva dana raspravu i u Odboru za kulturu i informisanje. Ono što nismo mogli da prihvatimo to je svakako predlog da se menjaju članovi zakona koji nisu bili predmet izmena i dopuna i to učesnici javne rasprave možda nisu na pravi način razumeli. Kada otvarate javnu raspravu na izmene i dopune ono se odnosi samo na one članove koje i predlažete da se menjaju. Nisam mogla da prihvatim ni predlog da se ne produžava rok od 30 dana od dana usvajanja budžeta za pripremu raspisivanja javnih konkursa. Mislim da su oni koji su iznosili primedbe bili pod teretom onog vremena kada se budžet usvajao 30. i 31. decembra, a sada se budžet, koliko znam usvaja krajem novembra ili početkom decembra, pa tu nisu mogli da izračunaju to vreme da će po ovom novom predlogu, svakako krajem januara biti raspisivani konkursi, a ne duboko u proleće, kako se to dešavalo ove godine. Nismo mogli da nađemo zajednički jezik da se strategija usvoji i dalje u Narodnoj skupštini kada bi to uzeo strategiju nacionalnoj bezbednosti bila je jedina strategija koja se usvaja u Skupštini. Onda bi morali to da urade sva druga ministarstva, a ne da Ministarstvo kulture i informisanja radi po jednim propisima, a svi drugi resari da rade pod drugim. Bilo je tu i rasprave o tome zašto, ustanove kako su oni rekli uz republičke ustanove kultura koje imaju manji broj zaposlenih moraju da imaju pet članova Upravnih odbora kao i drugi, a ovim predlogom o izmenama i dopunama zakona sam se trudila da to bude ujednačeno, jer sada imamo od tri, pa do beskonačan broj članova upravnih odbora, a niko ne zna da objasni zašto. Neke ustanove imaju tri, neke pet, neke sedam, neke 11. Jer, šta to znači, manji broj zaposlenih. Valjda se važnost ustanova republičke kulture ne meri po tome, po broju koliki je broj izvršilaca određenih poslova imamo. Javni konkursi za finansiranje ili sufinansiranje kulturnih programa i projekata u kulturi su izuzetno važan instrument vođenja kulturne politike. Vi znate da Ministarstvo kulture i informisanja, može samo na taj način da podstiče i da finansira određene kulturne programe i projekte. Mislim da je izuzetno važno da se taj rok produži za pripremu od usvajanja budžeta na 60 dana, da prosto učesnik konkursa imaju dovoljno vremena nakon usvajanja budžeta da pripreme svu potrebnu dokumentaciju, jer sada je vreme potrošeno na konsultacije sa učesnicima konkursa i imamo i sada konkurse u aprilu mesecu, koju još uvek nisu završeni. Rok za njihovo raspisivanje se produžava na 60 dana. Nekada je bilo 30, ali se niko tog roka nije ni pridržavao. Kažem, kada god neko želi nešto da promeni, da uozbilji, da prilagodi onome što se zaista i dešava u praksi onda uvek imate sa druge strane one oponente koji ne znaju zašto vam oponiraju, ali im smeta kada nešto hoćete da promenite. Nacionalni savet za kulturu, to je posebna jedna tema uvedena po Zakonu o kulturi iz 2009. godine i zašto ga mi nemamo? Pokušala sam da analiziram šta se to dešavalo, ogroman broj predlagača, koji nikako nisu mogli da se slože, koji nisu poštovali one norme, koje su bile zadate, a to je da predlože više kandidata, nego su prosto time što nisu poštovali procedure, parlamentu slali po jednog kandidata, Ministarstvo kulture i informisanja, i tako, i onda si ucenjen da prihvatiš, a ako odbiješ onda kažu da ne poštuješ demokratske procedure. Mislim da je to ovde mnogo bolje definisano, dobijamo jedno važno telo za državu kao što je Nacionalni savet za kulturu i da ono bude takođe efikasno, i da ti članovi budu aktivni, jer mi smo imali nacionalni savet za kulturu, gde je vremenom pola članova prestalo da se odaziva, i na telefonske pozive, a kamoli da aktivno učestvuju u jednom telu za koje su izabrani, dakle, smanjen broj članova nacionalnog saveta i neka se niko ne uvredi kada kažem da sada imamo i relevantne predlagače, dužni da predlože tri ili četiri člana, da bi mi listu kasnije poslali ovde u parlamentu i omogućili da se izjasni, da nekoga ne prihvati i da ponovo se vrati u proceduru, Ministarstva kulture i informisanja. Kažem strategija razvoja kulture Republike Srbije, to ste shvatili, ujednačeno je sa ostalim strategijama koje se donose na nivou Vlade Republike Srbije, i Vlada Republike Srbije usvojila je strategiju i ovom izmenom ćemo moći i da je primenjujemo. Ustanove kulture upisuju se sada u registre privrednih sudova, intervencija je da to rade od sada Agencije za privredne registre, javni konkursi i izbor direktora, kažem da mi je žao što nemamo sednicu posvećenu samo pitanjima ovih izmena i dopuna, jer mogla bih da vam pričam za 5 meseci, na kakve probleme sam nailazila, i da je to pokazalo ovaj način izbora, određene slabosti. Bila sam u situaciji da u jednom dnevnom listu vidim oglas, da je neko raspisao konkurs za mesto direktora jedne od republičkih ustanova kulture. Kada sam se malo raspitala, ispalo je da ni čitav upravni odbor nije bio upoznat sa ovim načelima i uveli smo prethodnu saglasnost osnivača, da bi osnivač uopšte znao da se vrše neke izmene na čelu ustanove kulture. Upravni odbori će biti ujednačeni i svaka ustanova kulture, imaće mogućnosti da ima 5 članova upravnog odbora, tri člana nadzornog odbora, i da naravno vodi računa da 30% u tom broju bude manje zastupljenom polu, uskoro ćete imati zakon o rodnoj ravnopravnosti pred sobom i biće povećana na 40%, ali 30, 40% u tom broju, 5 otprilike iznosi isto, ali mi ćemo prilagoditi zakonu koji će tek biti donet pa ćemo izmeniti ovu odredbu. Ono što je važno, to je svakako, i to je bitna promena da će lokalne samouprave morati da uplaćuju doprinose za zdravstveno i socijalno osiguranje samostalnim umetnicima. Sada imamo jednu čudnu odredbu zakona, da kao mogu i onda većina lokalnih samouprava je završila da ne uplaćuje i nije taj broj umetnika tako veliki, po tim lokalnim samoupravama, da bi neko mislio da će to sada, bog zna kako da optereti njihov budžet, a onda smo imali i fiktivno prijavljivanje, većih gradova Novi Sad i Beograd, da bi, pošto Novi Sad i Beograd, plaćaju te doprinose, možda i Niš, da bi bili plaćeni doprinosi za one koji ne stvaraju i ne žive u tim lokalnim samoupravama, time se rešava pitanje socijalnog statusa iz zdravstvene zaštite samostalnih umetnika. Pretpostavljam da ćemo imati posebnu sednicu na kojoj ćemo, ne znam koji dan, predsedavajući će nam reći kada ćemo raspravljati o amandmanima. Dva amandmana Vlade, odnosno Ministarstva, oni postaju sastavni deo predloga zakona, ali po proceduri ćemo razgovarati o tome, ali to su naknadne konsultacije i to je bio i deo javnih rasprava i zamerki, zašto da Vlada bira nacionalni savet za kulturu, a ne Skupština, jer zaista nemam nikakav problem, o kandidatima za članove Nacionalnog saveta ovde u parlamentu i to je naravno prihvaćen. Mislim da time jačamo i kapacitete Narodne skupštine Republike Srbije, a da Ministarstvo kulture i informisanja, neće biti time umanjen naš značaj i naš rad. U prošlom mandatu se dešavalo da ministar mimoiđe Vladu i pošalje odmah ovde predlog tih članova. Znam i da je bilo problema, da su izabrani šest članova od devetnaeste time, taj Nacionalni savet nikada nije ni konstituisan. Kažem, meni je interesantno kad god ministar iz kulture informisanja hoće nešto da menja ili nešto da uspostavi ili ako postoji Nacionalni savet za kulturu u zakonu, onda moramo i da ga imamo, e onda se jave oni kojima nije smetalo što mi nemamo Nacionalni savet za kulturu, što nije bio funkcionalan i što nije radio već četiri, pet, šest godina, nego im smeta potreba da se nešto konačno uobliči i da Srbija dobije Nacionalni savet za kulturu. Kažem, pričali smo i to sam već napomenula sa nacionalnim savetima smo razgovarali o potrebi, uostalom i odredbe člana 17. Zakona o nacionalnim savetima, nacionalnih manjina da nacionalne manjine budu uključene u rad upravnih odbora, u lokalnim sredinama AP Vojvodine, naravno u broju najmanje jednog člana, a mogućnost da imaju više ako nacionalnih saveta ima više u određenoj lokalnoj zajednici o tome će voditi računa koordinaciono telo, ali to su dva zagarantovana mesta u Nacionalnom savetu za kulturu Republike Srbije. Toliko za sada. Hvala.
Zahvaljujem, potpredsednici Vlade. Da potvrdim da nas očekuje nas i rasprava u pojedinostima u danima odmah nakon praznika, tako da još ćemo govoriti o ovim važnim temama. Reč ima ministarka Anđelka Atanasković. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, Vlada predlaže Narodnoj skupštini Republike Srbije da donose Zakon o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji iz sledećih razloga. Oblast akreditacije je uređena Zakonom o akreditaciji i „Službeni glasnik RS“ broj 73/10 u daljem testu zakon, kao i podzakonskim aktima donetim na osnovu ovog zakona. Pored potrebe dodatnog usaglašavanja sa Uredbom evropskog parlamenta i Saveta broj 765/2008, nakon perioda primene ovog zakona u trajanju od 10 godina, praksa je pokazala da je u cilju efikasnijeg obavljanja poslova iz oblasti akreditacije neophodno izmeniti, odnosno dopuniti postojeća zakonska rešenja. Pod jedan, u cilju daljeg unapređenja oblasti akreditaciju u Republici Srbiji i usklađivanja sa pomenutom evropskom regulativom izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji su prevashodno preciznije definisani određeni pojmovi. Takođe, u cilju dodatnog usklađivanja sa pomenutom evropskom Uredbom, detaljno su propisani i uslovi kojeg akreditaciono telo Srbije, u daljem tekstu ATS, kao nacionalno akreditaciono telo mora ispunjavati. Prilikom priprema izmena i dopuna predlagač je takođe imao u vidu i jačanje transparentnosti rada ATS, naročito, imajući u vidnom anketu koji je među akreditovanim telima za ocenjivanje usaglašenosti sprovelo Ministarstvo privrede u saradnji sa Privrednom komorom Srbije. Anketa je imala za cilj prikupljanje podataka o efikasnosti funkcionisanja sistema akreditacije u Republici Srbiji. Analiza ankete je pokazala pored potrebe transparentnijeg rada Nacionalnog tela za akreditaciju da je u interesu privreda i pravne sigurnosti celishodno definisanje rokova za završetak postupka akreditacije, što je predlagač definisao izmenama i dopunama važećeg zakona. Takođe, u cilju jačanja transparentnosti predlagač je predvideo vođenje javnog registra ocenjivača i eksperata uključenih u postupak akreditacije. Imajući u vidu mišljenje Ministarstva finansija, zauzet je stav sa odredbe u visini troškova akreditacija definišu kroz zakon koji reguliše republičke administrativne takse. Jedan od razloga za donošenje izmena i dopuna Zakona o akreditaciji, sadržan je u potrebi jačanja nadzora ministarstva nadležnog za poslova akreditacije Ministarstva privrede, znači nad ustanovom u kojoj u skladu sa članom 5. važećeg Zakona o akreditaciji povereno vršenje poslova akreditacije, dakle, nad ATS-om, a sve u cilju pravilnog funkcionisanja sistema akreditacije i preduzimanja odgovarajućih mera kada je to potrebno. U cilju efikasnijeg vršenja nadzora nad radom ATS ukazala se potreba da se preciznije definišu odredbe koje se tiču imenovanja članova i predsednika organa ATS. U praksi se pokazalo da je neadekvatan i sadašnji sastav Komisije za žalbe ATS. U tom smislu se u cilju obezbeđivanja nepristrasnosti i jačanje efikasnosti rada Komisije za žalbe ukazala potreba za propisivanjem njenog novog sastava i načina odlučivanja, te se radi daljeg usaglašavanja sa Uredbom 765/2008 uključene izmenom koje se odnose na način rada Žalbene komisije ATS. Takođe, za razlog za izmene leži u potrebi jačanja saradnje svih resornih organa, odnosno organizacija nadležnih za pripremu, odnosno donošenje tehničkih propisa sa ATS, u smislu razmene neophodnih informacija i učešće njihovih predstavnika kao posmatrača u ocenjivačkom delu postupka akreditacije u slučaju kada je u pitanju akreditacija u svrhu imenovanja, odnosno ovlašćivanja. Predložena rešenja uticaće na tela za ocenjivanje usaglašenosti, čiju kompetentnost utvrđuje ATS kojima je u interesu veća efikasnost i pravna sigurnost ostvarena kroz definisanje roka za završetak postupka akreditacije i roka za obnavljanje akreditacije čime se postiže brže i izvesnije okončanje postupka akreditacije. Preciznim definisanjem trajanja postupka akreditacije sprečava se gubljenje potencijalne dobiti u poslovanju. Na taj način pozitivnost utiče i na njihovu tržišnu konkurentnost. Naime, imaću u vidu da je u skladu sa članom 4. važećeg zakona akreditacija dobrovoljna. Jedan broj tela za ocenjivanje usaglašenosti u Republici Srbiji posluje sa sertifikatima o akreditaciji izdatim od strane inostranih nacionalnih tela za akreditaciju. Predlagač smatra da će nova zakonska rešenja ohrabriti predmetne privredne subjekte, da se obrate ATS-u u cilju sticanja odgovarajućih sertifikata o akreditaciji izdatih od strane nacionalnih tela za akreditaciju Republike Srbije. Akreditaciono telo Srbije, budući da je omogućena veća transparentnost rada te ustanove, zatim ojačana efikasnost rada njenih organa, pre svega imajući u vidu Upravni odbor, Nadzorni odbor i Žalbenu komisiju, zatim utiče na organe, odnosno organizacije koje su nadležne za pripremu i donošenje tehničkih propisa. Budući da je predlogom zakona uvedena obaveza da ti organi, odnosno organizacija ATS u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu zakona zaključe protokol saradnje koji će omogućiti dostupnost i razmenu informacija u vezi sa postupcima akreditacije u svrhu imenovanja, ovlašćenja i drugih pitanja vezanih za sprovođenje nadzora i primenu tehničkih propisa. Takođe, utiče na korisnike usluga akreditivnih tela za ocenjivanje usaglašenosti koji će u svojim poslovnim aktivnostima moći sa više izvesnosti da … pri izboru odgovarajućih akreditovanih tela za ocenjivanje usaglašenosti zahvaljujući uvođenju veće pravne sigurnosti kroz definisanje vremenski predvidljivih rokova za sprovođenje i obnovu postupka akreditacije tela za ocenjivanje usaglašenosti. Na kraju, ističemo da primena predloženih rešenja neće izazvati povećanje troškova za privredne subjekte i druga pravna lica koja podnose prijave za akreditaciju. Napominjemo i da predlagač radi stvaranja uslova za ispunjavanje zahteva za članstvo Republike Srbije u Svetskoj trgovinskoj organizaciji i EU, prilikom izrade izmene i dopune ovog zakona, pored ostalog uvažavaju sve zahteve gore pomenute uredbe 765/2008 kojom se propisuju zahtevi za akreditaciju, kao i zahtev relevantnog međunarodnog standarda koji se odnose i na ocenjivanje usaglašenosti, tj. zahteve za akreditaciona tela koja akredituju tela za ocenjivanje usaglašenosti. Budući da se rešenja predložena ovim zakonom odnose na materiju koja se nije mogla urediti drugim pravnim aktom, a da su navedene izmene i dopune u skladu sa razvojem akreditacije u Evropi, preporukama i procedurama međunarodnih organizacija za akreditaciju, kao i potrebama privrede Republike Srbije predlaže se usvajanje ovog zakona. Takođe, imamo još jednu izmenu. Vlada predlaže Narodnoj skupštini Republike Srbije da donese zakon o predmetima od dragocenih metala, kojim bi se na sveobuhvatan način uredilo obavljanje delatnosti proizvodnje, prometa i nadzora u oblasti predmeta od dragocenih metala iz sledećih razloga od kojih je najznačajnije to što se vrši usklađivanje sa Zakonom o inspekcijskom nadzoru i Zakonom o opštem upravnom postupku. Naime, važećim zakonom propisano je nadzor nad predmetima od dragocenih metala vrši Direkcija za mere i dragocene metale preko lica ovlašćenih za vršenje nadzora. Tim zakonom propisani su i uslovi koja lica ovlašćena za vršenje nadzora moraju da ispunjavaju, kao i obrazac i sadržinu službene legitimacije. Ovim zakonom se u pogledu uslova koje mora da ispunjava inspektor koji vrši nadzor nad predmetima od dragocenih metala, kao i u pogledu posedovanja službene legitimacije, vrši upućivanje na zakon kojim se uređuje inspekcijski nadzor. Izvršava se obaveza utvrđena tačkom iz Akcionog plana za sprovođenje preporuka iz procene rizika za pranje novca i procene rizika za finansiranje terorizma koja se odnosi na neophodnost preciziranja i razgraničenja nadležnosti u delu nadzora kontrole proizvodnje, prometa, otkupa i vođenja evidencije predmeta od dragocenih metala. Razrađene su odredbe koje se odnose na otkup upotrebljivanih predmeta od dragocenih metala. S tim u vezi, uveden je pojam otkupljivača kao privrednog subjekta koji je registrovan u Republici Srbiji u skladu sa zakonom kojim se uređuje registracija privrednih subjekata i koji je registrovan u Direkciji za mere i dragocene metale kao otkupljivač predmeta od dragocenih metala. Otkup upotrebljivanih predmeta ili njihovih delova od dragocenih metala može da vrši samo otkupljivač na označenom otkupnom mestu koji prilikom otkupa izdaje otkupni list. Otkupljivač je dužan da vodi evidenciju o otkupu predmeta i proizvođači će morati da vrše otkup predmeta radi obezbeđivanja sirovina za svoj rad, ali uz uslov da se registruju kod direkcije kao otkupljivači. Preciziraju se odredbe koje se odnose na nadzor u oblasti predmeta od dragocenih metala. Direkcija za mere i dragocene metale zadržava nadležnost za vršenje nadzora nad predmetima dragocenih metala i proizvođačima tih predmeta, a tržišni inspektori sprovode i nadzor nad prometom predmeta i otkupljivačima predmeta u skladu sa ovim zakonom, kao i propisima kojima se uređuje evidencija prometa u trgovini i tržišni nadzor. Ovim zakonom nije obuhvaćeno investiciono zlato koje je definisano u smislu propisa kojim je uređen porez na dodatu vrednost, PDV, kao ni investiciono srebro, platina i paladijum, s obzirom da se radi o specifičnoj vrsti štednje, odnosno novca. Ukinuta je mogućnost ovlašćivanja tela za ispitivanje i žigosanje predmeta, s obzirom da od 2011. godine, kada je uvedena ta mogućnost, nije bilo zainteresovanih privrednih subjekata za obavljanje tih poslova. Ukinuto je oročavanje važećeg znaka proizvođača uvoznika i zastupnika koji je do sada važio 10 godina, čime se olakšava poslovanje tih privrednih subjekata. Novina je odredba o vanrednom ispitivanju finoće predmeta od dragocenog metala, kojom se svakom zainteresovanom licu omogućava da u slučaju sumnje u stepen finoće predmeta taj predmet ispita u Direkciji za mere i dragocene metale. Predložena rešenja uticaće na proizvođače, uvoznike ili zastupnike proizvođača predmeta od dragocenih metala koji predmet označavaju znakom proizvođača, uvoznika ili zastupnika koji se određuje rešenjem direkcije i važi 10 godina, koji ukidanjem roka važenja rešenja više neće biti u obavezi da direkciji podnose zahtev za obnavljanje rešenja o znaku, proizvođaču, uvoznika ili zastupnika. Direkcija za mere i dragocene metale, kao i Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija je sektor tržišne inspekcije, koji kao organi državne uprave sprovode inspekcijski nadzor u oblasti predmeta od dragocenih metala tako što se preciznijim formulisanjem odredbi koje se odnose na razgraničenje nadležnosti u oblasti inspekcijskog nadzora doprinosi efikasnijem organizovanju i obavljanju tih poslova. Takođe, utiče na nove privredne subjekte otkupljivače upotrebljivanih predmeta od dragocenih metala o kojima će se voditi evidencija, čime će se omogućiti kvalitetniji nadzor nad njihovim radom, na zainteresovana lica, pre svega, potrošače, odnosno kupce predmeta od dragocenih metala, kojima će se omogućiti vanredno ispitivanje finoće predmeta od dragocenog metala, što predstavlja dodatnu zaštitu pri kupovini ovih predmeta. Dakle, donošenjem ovog zakona obezbediće se da Republika Srbija garantuje visok kvalitet predmeta od dragocenog metala na svom tržištu, kao i poštenu tržišnu utakmicu u cilju zaštite interesa kako potrošača, tako i proizvođača, uvoznika, odnosno zastupnika predmeta od dragocenih metala. To su naši predlozi za izmenu zakona. Stojimo vam na raspolaganju za sva pitanja. Hvala vam.
Zahvaljujem ministarki Atanasković. Dame i gospodo narodni poslanici, obaveštavam vas da, saglasno članu 27. i 87. stavovi 2. i 3, danas Narodna skupština radi i duže od 18.00 časova zbog održavanja dela sednica na kojoj se Vladi postavljaju poslanička pitanja. Takođe vas obaveštavam da smo dobili dopis od RTS. Nećemo biti u direktnom prenosu od 13.50 do oko 15.30 časova zbog prenosa sportskog događaja. Takođe, obaveštavam vas da ćemo redovnu pauzu imati od 15.00 časova, kao što već i očekujete. Reč ima ministar Vanja Udovičić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, drage kolege, dragi građani Republike Srbije, današnje izlaganje počeo bih sa mislima našeg čuvenog pisca Pavića, koji je napisao u jednoj od svojih knjiga da ako želite da doživite knjigu na pravi način, morate da je pročitate dva puta – prvi put kada ste mlađi od njenih junaka, a drugi put posle dosta godina, kada ti isti junaci postanu mnogo mlađi od vas i na taj način sagledaćete lik i delo tih junaka iz oba ugla. Danas, kada predstavljam izmene i dopune Zakona o sprečavanju dopinga pred vama, narodni poslanici, mogu da se poistovetim sa tim istima, zato što sam imao priliku kao vrhunski sportista da doživim punu primenu Zakona o sprečavanju dopinga u sportu, da sagledam sve prednosti i sve mane i na svojoj ličnoj koži da sagledam celokupnu proceduru uzimanja uzorka, ali ono što je najvažnije, smatram da sam svojim delovanjem poslao uvek snažnu poruku, da je doping apsolutno nedozvoljen u sistemu sporta, da je nulta tolerancija dopinga u sportu nešto što treba da čini ne samo nas sportiste, već celokupno društvo i da svi zajedno moramo da šaljemo vrlo snažnu poruku o štetnosti uzimanja bilo kakvih supstanci ili bilo kakvih olakšavajućih okolnosti da biste došli do vrhunskih rezultata. Zakon iz 2014. godine u potpunosti je ispunio svoja očekivanja i sa ponosom danas možemo da istaknemo da je u potpunosti prihvaćen od celokupnog sistema sporta svih činioca Saveza sportista, svih onih koji čine uspeh svakog dana našeg sistema sporta i da možemo da kažemo da je u potpunosti implementiran. Danas kada pričamo o izmenama i dopunama ne radimo zato što je to nužna potreba. S jedne strane i jeste, zato što želimo da se uskladimo sa međunarodnim sportskim pravilima, ali želimo da unapredimo nacionalno zakonodavstvo i želimo da učinimo taj zakon još boljim, još kvalitetnijim i porukama koje želimo da pošaljemo kroz njegovo delovanje, želimo da utičemo na što veći broj građana, prvenstveno dece u sistemu sporta. Naše delovanje kroz implementaciju sadašnjeg zakona najviše se odnosilo na preventivu, a ne na represiju. Želeli smo da kroz naše delovanje što veći broj sportista edukujemo o štetnosti dopinga u sportu. Želeli smo da kroz naše delovanje što veći broj sportista edukujemo o štetnosti dopinga u sportu. Želeli smo kroz razne vidove edukacije i radionice da edukujemo što veći broj profesionalnih sportista, amatera, dece, srednjoškolaca, osnovaca koliko je doping nezdrav i koliko je on prvenstveno nezdravo na zdravlje svih nas i koliko štetan i koban može da bude po zdravlje sportista i svih u sistemu sporta. Danas sa ponosom možemo da kažemo da je preko 40.000 sportista, srednjoškolaca, osnovaca prošlo sve vidove edukacije, da su danas sertifikovani i da imaju bolje i veće znanje kada je reč o sprečavanju ovako jedne negativne pojave u sportu kao što je doping u sportu. Ponosni smo na program vršnjačke edukacije i smatramo da upravo vršnjaci svojim vršnjacima mogu da prenesu najbolje znanje i mogu na njihov jedinstven, svojstven način da prenesu te snažne poruke. S ponosom mogu da istaknem da ako u danu za glasanje izglasate ovaj zakon, bićemo među prvim zemljama u svetu koja je izvršila harmonizaciju nacionalnih propisa i da ćemo na taj način biti lideri u svetu, ako što smo danas lideri po sportskim rezultatima. Mislim da je vrlo važno pratiti međunarodne pravne tekovine i da na taj način šaljemo jasnu poruku da želimo da se usavršavamo, da želimo iz dana u dan da budemo bolji i da želimo da se takmičimo sa svima, a mislim da smo to našim delovanjem u svim društvenim aspektima pokazali da danas možemo da budemo ponosni ne samo po sportskim rezultatima, već po svim drugim aspektima, gde i Srbija jeste lider u svetu, a pogotovo jeste lider u regionu. Jedno od osnovnih načela izmene ovog zakona jeste usklađivanje sa Svetskim antidoping kodeksom. Prihvatanjem svih izmena Svetskog antidoping kodeksa koji je stupio na snagu 1.1. ove godine šaljemo snažnu poruku, ali dajemo mogućnost našim sportistima da mogu da se takmiče u međunarodnim takmičenjima, da možemo kao država da organizujemo međunarodno takmičenje i da naše organizacije mogu da budu članovi međunarodnih sportskih organizacija. Kazna da se ne izvrši harmonizacija jeste kobna po naš sistem sporta i zato želimo da budemo među prvim zemljama i zato želimo da pošaljemo našem sistemu sporta da pratimo njihove rezultate i njihove napore. Jedan od primera koji će vama biti blizak jeste da je jedna snažna i velika zemlja kao što je Rusija pretrpela značajne sankcije zbog nepoštovanja Svetskog antidoping kodeksa i danas ispravlja sve one neusaglašenosti sa željom da sportisti imaju ravnopravan odnos na međunarodnim sportskim takmičenjima. To vam dovoljno govori koliko je na međunarodnom nivou ozbiljna borba protiv dopinga i koliko se sagledava i gleda usklađivanje svih nacionalnih akata i propisa sa međunarodnim aktima i propisima. Druga važna izmena jeste usklađivanje sa nacionalnim propisima. Prvenstveno tu mislim na Zakon o inspekcijskom nadzoru, kao i sa Zakonom o sportu. Posle određene vremenske instance neophodno je usaglasiti sa nacionalnim propisima, tako da jedan deo izmena zakona o kome danas raspravljamo se tiče i toga. Dalje, uvodi se nova povreda antidoping pravila. Dosadašnjim zakonom utvrđeno je da postoji 10 povreda antidoping pravila. Ovim izmenama i dopunama se utvrđuje i jedanaesta povreda doping pravila. Ona se odnosi prvenstveno na sprečavanje bilo koje vrste zastrašivanja sportiste ili drugog lica u sistemu sporta a koji želi da prijavi doping. Smatramo da je važno da uvedemo ovo pravilo da bismo omogućili i transparentnost i da bismo ohrabrili sve one učesnike u sistemu sporta koji su svedoci možda i uzimanja dopinga i svih negativnih pojava koje se odnose na sprečavanje dopinga i da ih ohrabrimo da ta saznanja podele sa nadležnim institucijama. Dalje, želimo da uvedemo veću neizvesnost koja se tiče sprovođenja doping kontrola na nacionalnim takmičenjima. Da budem dovoljno otvoren, dosadašnjim zakonom propisano je da se doping kontrola vrši na polufinalnim i finalnim utakmicama. Na taj način sportista je unapred znao da će na tim utakmicama biti sigurno sprovedena doping kontrola. Izmenama želimo da propišemo da se doping kontrola može sprovesti na nacionalnim takmičenjima u svakom mogućem trenutku. Želimo da povećamo neizvesnost, ali želimo da pošaljemo poruku sportisti da, bez obzira koji rang takmičenja igra u kom trenutku, u kom delu godine, i te kako želimo da pratimo njegovo zdravstveno stanje, i te kako želimo da ispratimo da li je na nečastan način pokušao da dođe do rezultata i na taj način želimo da pooštrimo kriterijume, ali i da povećamo standard kada je reč o zdravlju sportista, ali i pravičnosti i jednakosti u sistemu sporta. Vrlo važna promena jeste uvođenje dva nova člana u Antidoping upravni odbor. Mislimo da zbog povećanog rezultata koji ostvaruju naši paraolimpijci na nacionalnoj i međunarodnoj sceni, ali prvenstveno zbog drastično većeg broja sportista osoba sa invaliditetom u sistemu sporta želimo da unesemo novinu i da u Upravnom odboru Antidoping agencije upravo Paraolimpijski komitet ima svoje predstavnike. Na taj način želimo da ohrabrimo paraolimpijce, želimo da pokažemo koliko su ravnopravni, koliko su jednaki, a danas kao država možemo da se podičimo nikad većim uspesima naših paraolimpijaca i sportista osoba sa invaliditetom. Daću vam jedan banalan primer. Godine 2012. na Paraolimpijskim igrama u Londonu osvojili smo pet medalja, na prethodnim u Rio de Ženeiru osvojili smo devet medalja. Duplirali smo broj i tu tendenciju želimo da nastavimo dalje. Iskreno se nadamo da će na ovim Paraolimpijskim igrama u Tokiju za par meseci naši paraolimpijci ostvariti još bolje i veće rekordne rezultate. Želimo da povećamo nezavisnost rada drugostepenog organa u odlučivanju Antidoping agencije, a tiče se radi Antidoping odbora. Do sada je članove Antidoping odbora birao Upravni odbor Antidoping agencije. Sadašnjim izmenama predlažemo da te članove biraju tri naše najveće krovne organizacije – Olimpijski komitet Srbije, Sportski savez Srbije i Paraolimpijski komitet Srbije. Na taj način želimo da povećamo nezavisnost, želimo da damo i veću ingerenciju, ali želimo da povećamo i odgovornost ljudi koji učestvuju u radu Antidoping odbora. Dragi narodni poslanici, mislim da je izuzetno važno da nastavimo sa snažnom borbom protiv dopinga i protiv svega nečasnog u sistemu sporta. Srpski sport koji je jednoglasno prihvatio prethodni zakon. Sprovedena je vrlo opsežna i široka javna rasprava gde u potpunosti mogu da vam prenesem da su sve sportske organizacije, sve krovne organizacije, celokupan sistem sporta prihvatio ovo rešenje za dalje unapređenje, sistemsko unapređenje u borbi protiv dopinga. Mislim da danas šaljemo vrlo snažnu poruku ferpleja koja mora da čini celokupan sistem, ali i celokupno društvo. Šaljemo poruku tolerancije, ali šaljemo i poruku da brinemo i te kako o zdravlju sportista, o jednakosti, o pravičnosti i da samo na častan način možemo doći do vrhunskih rezultata. U danu za glasanje vas pozivam da izglasate ovaj zakon i da svi zajedno uzmemo učešće u borbi protiv dopinga, ali i u boljim rezultatima naših sportista koji su na istorijskom nivou. Hvala vam.
Zahvaljujem ministru. Prelazimo na nadležne odbore. Za reč se javlja potpredsednica Narodne skupštine, predsednik Odbora za evropske integracije, gospođa Elvira Kovač.
Zahvaljujem, uvaženi potpredniče. Potpredsednice Vlade, članovi Vlade sa saradnicima, zaista imamo spojenih nekoliko tačaka na dnevnom redu, tako da ću se ja u ovom kraćem izlaganju baviti sada isključivo izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji i to iz ugla usklađenosti, kao predsednica Odbora za evropske integracije, a kasnije ću govoriti, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SVM, o izmenama i dopunama Zakona o kulturi. Dakle, akreditacija, kao što je poznato, ovaj zakon nije bio u potpunosti usklađen sa evropskom regulativom, a upravo u delu koji se odnosi na oblast akreditacije, a kojom se propisuju zahtevi za akreditaciju i tržišni nadzor u vezi sa trgovanjem proizvodima koja je važila tada u vreme donošenja aktuelnog zakona, a na snazi je i sada i upravo je neophodno ovo dodatno usaglašavanje. Pored ovog dodatnog usaglašavanja sa evropskom uredbom, nakon perioda primene ovog zakona, a znamo da je to sada već osam godina, praksa je pokazala da u cilju efikasnijeg obavljanja poslova iz oblasti akreditacija jednostavno je neophodno izmeni ovaj zakon i dopuniti postojeća zakonska rešenja. U cilju daljeg unapređenja oblasti akreditacije u našoj zemlji, u Republici Srbiji, usklađivanja sa evropskom regulativom izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji, kao što smo to čuli, preciznije su definisani određeni pojmovi koji sublimiraju u sebi poslove koje obavljaju ova tela i u cilju dodatnog usklađivanja sa izuzetno značajnom uredbom, raduje me što je ministarka iznela, 765 još iz 2008. godine i propisani su uslovi koje Nacionalno akreditaciono telo mora ispunjavati. Vi ste, gospođo ministre, odnosno Vlada i svi vaši saradnici kao predlagač, na osnovu ocenu Odbora za evropske integracije, s jedne strane radi stvaranja uslova za ispunjavanje za članstvo u EU, ali tako i u Svetskoj trgovinskoj organizaciji prilikom izrade ovih izmena i dopuna zakona koji se nalaze pred nama, uvažili zahteve ove Uredbe 765/2008 u potpunosti kojom se propisuju uslovi za akreditaciju, kao i zahteve relevantnog međunarodnog standarda koji ste takođe spomenuli koji se odnosi na ocenjivanje usaglašenosti, tj. zahteve za akreditaciona tela. Jedan od razloga, kao što znamo, za donošenje ovih izmena i dopuna zakona je sadržan u potrebi jačanja nadzora vašeg ministarstva, Ministarstva privrede, koje je nadležno za poslove akreditacije nad nacionalnim akreditacionim telom, a sve u cilju pravilnog funkcionisanja sistema akreditacije, preuzimanja odgovarajućih mera kada je to potrebno. S druge strane, smatramo da razlog za izmene leži u potrebi jačanja saradnje određenih organa i organizacija svih resornih nadležnih za pripremu, odnosno za donošenje tehničkih propisa u smislu razmene neophodnih informacija, učešća njihovih predstavnika. Da naglasim, što je značajno sa polja evropskih integracija, našeg Odbora za evropske integracije da je Predlog zakona u potpunosti usklađen sa, kako sa SSP, Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, a moramo da naglasimo i da prelazni sporazum, znači drugi nema, ne sadrži odredbe o akreditaciji. Predlog zakona je u skladu i sa odredbama primarnih prava EU i usklađen je sa načelima koje iz tih odredbi proizilaze. Odgovarajući propis EU, kao što smo to čuli, kojim je usaglašen Predlog zakona, neka osnova je ova Uredba 765 iz 2008. godine, Uredba Evropskog parlamenta i Saveta EU. Ona je doneta još 9. jula 2008. godine i njome se propisuju neki detalji, zahtevi za akreditaciju, tržišni nadzor u vezi sa trgovanjem proizvodima. Ono o čemu nismo govorili, mislim da je značajno da naglasimo iz ugla evropskih integracija, bar ja nisam čula, je da je Predlog zakona bio predmet konsultacija. Znači tu je bio „Tvining projekat“, a i konsultacije izuzetno aktivne sa Evropskom komisijom, te su izvršene određene korekcije. Na osnovu njihovih primedbi i mišljenja produžen je maksimalan rok za okončanje postupka akreditacije, rok za obnavljanje akreditacije. Izmenjen je član koji se odnosi na prekograničnu akreditaciju, izostavljeno upućivanje klijenata na inostrano akreditaciono telo u slučaju prekoračenja roka za akreditaciju i po zahtevu Evropske komisije, znači koji je ispunjen. Razrađeni su zahtevi koje Nacionalno akreditaciono telo mora da ispuni u skladu ponovo sa ovom spomenutom Uredbom 765/2008. Dopunjen je sastav komisije za žalbe. U skladu sa primedbom Evropske komisije usklađene su i odredbe o prekograničnoj akreditaciji. Stoga od Odbora za evropske integracije svakako imate pozitivno svetlo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, potpredsednici Kovač. Za reč se javlja predsednik Odbora za kulturu i informisanje, poslanica Sandra Božić. Izvolite.
Zahvaljujem uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Orliću. Svakako smo imali priliku da čujemo jedno obraćanje sva tri ministra i dobro obrazloženje sva tri zakona. Ja bih u ime Odbora za kulturu i informisanje, što se tiče Zakona o kulturi, rekla par reči s obzirom da smo imali priliku i od samog ministarstva i od dolaska ministra za kulturu i informisanje, gospođe Maje Gojković, na čelo ove institucije da vidimo neka ozbiljna zakonska rešenja i da shvatimo jednu nameru ovog ministarstva i samog ministra da osavremeni pravne regulative i da uspostavi efikasniju proceduru u okviru tematike koja se tiče kulture i informisanja, što je svakako nešto što je za pohvalu, s obzirom da smo prethodni zakon koji je donesen imali 2009. godine, da li je tako, koji je sa raznim manjkavostima sve ovo vreme služio kao pravni okvir. Mislim da je došlo pravo vreme da se razgovara o regulativi koja može domen kulture i informisanja, u ovom slučaju kulture, dovesti do nekih novih zakonskih rešenja koja će omogućiti u praksi efikasniju primenu. S obzirom da smo imali priliku da čujemo da su, kao što je sama ministarka rekla, i javne rasprave na ovu temu, što je je svakako dobra, primer dobre prakse u okviru svakog donošenja izmena i dopuna zakona, podsetiću vas još jednom da su javne rasprave održane na pet okruglih stolova od 1. februara do 20. februara 2021. godine i u različitim gradovima, tako da smo tu obuhvatili jedan širok dijapazon mišljenja. Svakako da su različiti činioci kulturnog sveta bili prisutni na svim ovim raspravama koje su se dešavale u Čačku, Subotici, Novom Sadu, Nišu i Beogradu. Po tome ćete videti da je u potpunosti ova rasprava o temama kulture bila decentralizovana, što je pohvalno. Što se samog zakona tiče i onoga što je Odbor imao priliku da vidi u načelu, a kasnije smo razmatrali u pojedinostima, ali to ćemo u toku sledeće nedelje raspravljati, istakla bih nekoliko tema koje se tiču kulture i unapređenje efikasnosti rada samih tema. To je, pre svega, Nacionalni savet o kojem ste vi govorili i koji je bio i tema u medijima ovih nekoliko dana, prošle čitave nedelje od kako smo najavili izmenu zakona. Svakako da je izuzetno važno da Nacionalni savet za kulturu bude efikasan, da Nacionalni savet za kulturu prevaziđe onu ulogu koji je u prethodnom periodu imao, koja je bila samo deklarativna jer videli smo da je to telo i preglomazno i da je bilo u potpunosti, na žalost, nezainteresovana za sva pitanja koja se tiču domena rada kulture, tako da smo sa ovom izmenom došli do toga i složili su se svi članovi Odbora da će efikasnost ovog tela i njegova suština najzad biti postignuta, odnosno dostignuta. Takođe, pohvalila bih, kasnije ću nešto više o tome reći kao ovlašćeni predstavnik, vezano za ovaj zakon da je procedura regulisanja obaveza po osnovu uplate doprinosa licima koja samostalno obavljaju umetničku ili neku drugu delatnost važno i nije ostavljena kao stvar izbora lokalnim samoupravama, što je u ranijim godinama bilo, pa je opet na taj način obesmislila i ovu kategoriju, s obzirom da kada nešto možete i ne morate, odaberete u nekom određenom finansijskom momentu, govoreći upravo o lokalnim samoupravama da ne morate. Tako da je obaveza zapravo lokalne samouprave da uplaćuje ove doprinose za penzijsko i socijalno samostalnim umetnicima nešto što na sasvim drugačiji način govori o tome kako percipiramo umetnike, kako percipiramo kulturu i na koji način zapravo kulturnu baštinu čuvamo, upravo na ovaj način, i na koji način razmišljamo o kulturi. Mislim da je ta percepcija vrlo jasna i da je upravo Ministarstvo za kulturu i informisanje na čelu sa ministarkom Majom Gojković dalo jedan sasvim nov pečat u ovom delokrugu rada Ministarstva i da ćemo i u narednom periodu, a imamo i na dnevnom redu i za sledeće zasedanje određene izmene i dopune zakona koje se opet tiču kulture. Zaista videti jedan izuzetan napredak i da ćemo kulturu na velika vrata zaista vratiti u Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem, gospođi Božić. Reč ima potpredsednica Vlade, Maja Gojković. Izvolite.
Hvala. Da, bila sam svesna svih kritika, negativnih kritika u odnosu na izmene i dopune Zakona o kulturi koje se odnose na izbor Nacionalnog saveta. To sam shvatila kao kritiku ministru koji želi nešto da menja u oblasti kulture, pa ovog puta i način izbora. Izgleda da onima kojima je nešto zasmetalo više prijalo to što uopšte nemamo Nacionalni savet za kulturu i onda je prirodno da se javljaju neki neformalni centri moći mimo Ministarstva kulture i informisanja, mimo Nacionalnog saveta za kulturu. Kažem, kad god nešto menjate, pokušavate nešto da menjate, date neki lični pečat i nastojite da ojačate Ministarstvo kulture i informisanja, kao prirodno mesto za donošenje i zakona i odluka u ovoj oblasti, onda imate neki odijum određenog dela javnosti koji voli da se uljuljka u nepromene i u bezidejnost i to im se dopada, a sve drugo što želite da uradite, normalno da im se ne dopada jer remeti neki njihov ustaljeni mir. Želim samo da kažem da poslednju sednicu Nacionalnog saveta za kulturu smo imali, po nekim mojim podacima, a nije ih lako pronaći u Ministarstvu, 2015. godine kada je ministar Tasovac još bio ministar kulture. Ne može niko da mi kaže da je to bilo dobro, a pokušaj kasniji koji smo imali u poslednjem sazivu i prethodne Vlade Republike Srbije, ali i parlamenta nije slavno prošao zato što su gomila predlagača, to je tako bila jedna komplikovana procedura, toliki broj predlagača da tek sada kada sam neko ko treba da uredi oblast se upoznala o čemu se tu u stvari radi shvatila sam zašto mi nismo mogli da izaberemo nikako novi Nacionalni savet za kulturu. Mislim da ne može niko da zameri ako su u pitanju predlagači, kao što je Republički zavod za zaštitu spomenika kulture, Državni arhiv Srbije, Narodni muzej Srbije, Narodna biblioteka Srbije, Narodno pozorište u Beogradu, Jugoslovenska kinoteka, dva člana Srpske akademije nauka i umetnosti, i to iz Odeljenja umetnosti i drugi iz Odeljenja jezika i književnosti, Matica Srpska i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Videla sam da postoji jedno udruženje koje kaže da će biti onda izostavljeni umetnici koji su samostalni umetnici. Ne, nisu dobro shvatili. Ovo su predlagači i predlagači, nadam se, da imaju toliku svest da ne predlažu ljude samo iz svojih ustanova, nego iz oblasti kulture i umetnosti za koje oni smatraju da treba da budu kandidati za članove Nacionalnog saveta za kulturu. Pre svega, Nacionalni savet za kulturu znači da je to savet za kulturu države Republike Srbije i time i predlagači moraju da budu ozbiljni, relevantni, da nam daju određeni broj predloga. Ministarstvo će napraviti listu, uputiti parlamentu. Ta lista uopšte ne obavezuje parlament. Neću biti uvređena time što se većina poslanika ne složi sa tim predlogom i vrati ministru koji će ponoviti čitavu proceduru. To je sada na jedan transparentniji, bolji način, smatram i efikasniji pretočeno u predloge zakonskih normi koje se nalaze pred vama. Ubeđena sam da ćemo za nekoliko meseci imati i sednicu na kojoj ćemo birati članove Nacionalnog saveta za kulturu i konačno i imati i Nacionalni savet za kulturu, ako smo već obavezani zakonskom odredbom zakona iz 2009. godine. Kažem, biti zadovoljan što je poslednja sednica bila 2015. godine, ne vidim šta je tu kvalitet. Kažem, takva smo sredina. Postoje oni koji misle da treba da se bave politikom, ali ništa da ne menjaju, da imaju automobil ili sekretaricu, a postoje i oni koji se bave politikom i ako dobiju tu privilegiju još da vode još neki važan resor da se trude da nešto menjaju, da se bore protiv anomalija u svom resoru i da zajedno sa parlamentom Republike Srbije unaprede zakonski okvir. Hvala.
Zahvaljujem još jednom potpredsednici Vlade. Reč ima predsednik Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku, narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega kada je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji u pitanju smatramo da je ovim zakonom rešen jedan, da kažem, problem, odnosno povećana konkurentnost naše privrede u međunarodnoj saradnji i da je bilo neophodno da bismo olakšali našim privrednicima u budućnosti poslovanje da donesemo jedan ovakav zakon. Kasnije, u raspravi u načelu, ja bih malo više govorio o tom zakonu. Takođe, smatram da je jako važan i zakon koji sad donosimo, a to je Predlog zakona o predmetima od dragocenih metala, svakako iz mnogo razloga. Vidi se u samom Predlogu zakona da u članu 2. stav 1. tačka 6. da se odredbe ovog zakona ne primenjuju na investiciono zlato u smislu zakona kojim se uređuju porez na dodatu vrednost, kao i investiciono srebro, platinum i paladijum. Međutim, ako pogledamo obrazloženje ovog zakona i razloge za donošenje ovog zakona vidi se da se donošenjem ovog zakona izvršava obaveza utvrđena tačkom 48. stav 1. Akcionog plana za sprovođenje preporuka iz procene rizika za pranje novca koji je sastavni deo Zaključka Vlade Republike Srbije. Zašto sam ovo rekao? Javnost već izvestan vremenski period raspravlja oko jako velike imovine koju ima jedan bivši političar i predstavnik bivšeg režima. Priča se o nekih 25 miliona evra u nekretninama, priča se o nekih sedamdesetak miliona evra u gotovom novcu koji se nalazi po raznim računima po bankama. Govorim o bivšem gradonačelniku Beograda, bivšem predsedniku DS, Draganu Đilasu, a razlog zašto ovo govorim jeste i taj da je u vreme kada je on najviše novca sticao, odnosno otimao novca od Srbije, od građana Srbije, da je to bilo u vreme svetske ekonomske krize 2008. godine. Znajući kakav je Dragan Đilas njemu nije bilo dovoljno da obezbedi svoj kapital koji je stekao otimanjem od Republike Srbije i njenih građana samo na stranim računima. Nije ga čuvao samo u nekretninama, nego verujem da ga je čuvao baš i u ovom zlatu, jer pričamo o dragocenim metalima, pričamo o zlatu, srebru, platini, itd. Tako da apelujem da Uprava za sprečavanje pranja novca se pozabavi i ovom problematikom, da vidimo da li tajkun Dragan Đilas ima i po našim bankama i po raznim svetskim destinacijama, po raznim poreskim rajevima i dragocene metale, kako ih je stekao, gde ih krije i u kom iznosu.
Zahvaljujem i gospodinu Arsiću. Prelazimo na predsednike, odnosno ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa. Prvi reč ima potpredsednik Narodne skupštine, dr Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministrice sa saradnicima i ostali predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kvalitet i snaga kulture jednog naroda leži i ogleda se u kvalitetu tog naroda, te zajednice i tog pojedinca. Kult je ono u šta se veruje. Dakle, od snage vere ovisi snaga kulture. Od bogatstva vere i uverenja ovisi kvalitet i snaga kulture pojedinca, porodice, zajednice, naroda, nacije i čovečanstva. Zato onaj narod, ona država, oni predstavnici naroda, elita jednog naroda, intelektualna elita, politička elita koji uspeju pronaći pravi put, pravi diskurs u kulturi to će značiti uspeh u uspostavi stožera, vertikale, svih ostalih vrednosti u društvu. Sa druge strane, dezorijentacija u kulturnom kursu i diskursu značiće dezorijentaciju u svim ostalim pravcima. Ono što treba da bude fokus našeg interesovanja u svim našim kapacitetima, pre svega, intelektualnim i političkim potencijalima i kapacitetima, jeste dodatni fokus na kulturu u pogledu njenog značaja, pozicioniranja u državi i u društvu, i svakako preduzimanja svih potrebnih mera od traženja najboljeg zakonodavnog okvira do svih operativnih rešenja kako bismo mi ovde u ovoj zemlji, sa sve svojim duhovnim potencijalima, ali i balastima i problemima, uspeli što pre da pronađemo taj svoj put. Zašto je bitno pronaći put i da li ga mi imamo, ili da li nam je sporan? Načelno ga imamo. Kada čujete ljude na raznim nivoima, kada se izjašnjavaju po ovom pitanju, šta misle, u šta veruju, šta su im vrednosti, generalno imamo načelno jasnu orijentaciju, ali s druge strane, nužno je suočiti se sa brojnim anomalijama, detektovati ih, definirati ih i tražiti im odgovore i rešenja. Sa anomalijama koje definitivno jesu nasleđe prošlog stoleća, pre svega, nasleđe nastalo iz ideoloških i drugih razloga koji su bili posledica tih ideoloških lutanja. Pola veka dominacije antiteističkih, bezbožničkih stavova, ne mogu reći vrednosti, definitivno je ostavilo duboke tragove na naš kulturni pravac, na naša kulturna uverenja i kulturna ponašanja. Dakle, kultura uverenja prethodni kulturi mišljenja i u najznačajnijoj meri ga oblikuje, a potom na matrici kulture uverenja i mišljenja se granaju skoro sve ostale grane kulture življenja. Nemoj da čudi ta bliska veza između kulture i kulta, odnosno, između kulture i onoga u šta se veruje, jer zapravo svaki čovek svoj vrednosni sistem formira u svojoj glavi, u svojoj svesti shodno svojoj veri i svojim uverenjima. Šta su osnovni postulati kulture svakog čoveka? To je lista životnih prioriteta. Svi mi imamo listu prioriteta u svom životu. Uvek ono najvažnije na toj listi nam je na vrhu, a potom dalje ispod, ono manje važno. Kada nismo u prilici da imamo sve ono što je na toj našoj listi, obično ćemo ono niže žrtvovati za ono visočije. Zapravo, ta lista prioriteta, naših životnih, bilo da su u pitanju duhovni prioriteti, etički, biološki, porodični, bilo koji, ona zapravo predstavlja sistemske postulate ili sistem postulata temeljnih odrednica celokupne naše kulture. Mislim da nam u društvu, pa čak i u elitnim krugovima, nedostaje više govora, debate, pisanja o samoj suštini kulture. Kultura je jedan od pojmova koji nam izgleda svima jasno i da se ta jasnost podrazumeva i da preko toga prelazimo, a kada slušate sve javne nastupe ili čitate većinu tih tekstova, uglavnom kada se govori o kulturi, govori se o umetnosti, ili eventualno o spomeničkoj kulturi. Međutim, to su samo neke margine kulture. Umetnost jeste veoma važna, ali ona je margina kulture. Da, ona je elitni deo kulture, ali elitnost uvek ima smisla kao i sve divne grančice i cvetovi na jednom drvetu, ukoliko imaju snažna stabla i snažne grane, pa to sve u toj kompoziciji ima smisla. Umetnost nema smisla, gubi smisao, čak gubi snagu i značaj, i obično nema ni vrednosti kada imamo prazninu u kulturi naroda, u kulturi svesti, u kulturi mišljenja, u kulturi uverenja, u kulturi ishrane, u kulturi komuniciranja, u kulturi življenja, u kulturi stanovanja, u kulturi zabave, u svim aspektima kulture. Dakle, ono što bi trebalo da bude novi fokus i na temelju ovog zakona, i na temelju ostalih težnji ministarstva, i ono što me dodatno raduje, poznavajući i samu ministricu i njena opredeljenja, i drago mi je da imamo na čelu ovog ministarstva nekoga ko nije činovnik u kulturi, već neko ko, po mom da kažem sada ličnom uverenju, i neće mi ona zameriti što ovako to neposredno iznosim, ali nekoga ko veruje u ono što radi. Jer, nama na svim poljima treba više ljudi koji veruju u ono što rade, ali pogotovo kada je u pitanju segment kulture, tu se ne može biti birokrata, jer to se mora osetiti. Kultura i duša su neodvojivi. Zato je potrebno uložiti deo duše u kulturu i sa pozicije ministra i sa pozicije njenoga tima i sa pozicije svih onih koji će dobiti određene šanse i prilike da u ovome sudeluju, jer duh i kultura su neodvojivi. Znači, snaga, slojevitost i bogatstvo kulture je zapravo direktni odraz bogatstva duha jednog naroda. Bogatstvo duha jednog naroda se suštinski ogleda u bogatstvu duga svakog pojedinca. Da, dodatno je bogatstvo i kulturni spomenici. Da, dodatno su bogatstvo i pisani stari rukopisi. Da, dodatno su bogatstvo i razni oblici umetnosti i stare i nove itd. To su sve ukrasi naše kulture, ali suština kulture je bogatstvo duha svakog pojedinca nacije. Tu mi trebamo nužno da se vratimo tom fokusu. Naravno da tu otvaramo mnogo pitanja i da nije ovo prilika da baš sve pojasnimo. Ovo jesu teme za parlament, ali su teme i za simpozijume koje bi trebalo omasoviti, pokrenuti i sa pozicije Ministarstva kulture i sa pozicije Ministarstva obrazovanja, jer mislim da, iako neću biti prvi ko to pominje, da je siromašenje naše kulture započelo ili krenulo u trenutku kada smo počeli da razdvajamo kulturu i obrazovanje. Obrazovanje ništa drugo nije već davanje obraza detetu koje sutra treba da bude odrasli čovek. Dati obraz detetu, izgraditi mu obraz, znači kultivisati ga. Prema tome, znači kompletirati mu, usavršiti mu i unaprediti njegovu kulturu. Zato ova suštinska kultura naroda i nacije, ona se ne formira u ustanovama kulture, ona se u ustanovama kulture održava i dograđuje, a ona se formira u ustanovama obrazovanja, od dečijeg vrtića, preko osnovne škole, srednje škole, pa dalje univerziteta. Zato ćemo mi morati, da kažem, ponovno raspakovati naše strategije, i strategiju obrazovanja, i strategiju kulture, i vratiti se dokazanom, ovo su dokazane matrice, dokazani programi koji su preživeli stoleća. Nažalost, mi nekada pod najezdom određene modernosti, da tako kažem, ili izazova modernosti, nam se servira nekada i politički sa zapada, nekada i mi sami to kupimo da bismo popunili neke svoje praznine u biću, možda nekada i pod nekim kompleksima inferiornosti u odnosu na druge civilizacije, pokupimo ono što ne bi trebalo da pokupimo, ono poput usisivača. Znate, usisivač kupi sve ono što naiđe pred njim, a ne bi trebalo baš sve, nego trebalo bi da ponešto i zaobiđe. Prema tome, morali bi biti oprezniji, pogotovo u obrazovnoj strategiji, u odgojno obrazovnoj strategiji i u strategiji razvoja i unapređenja kulture. Ne može se kultura formulisati, oblikovati, razvijati i štititi na tuđim matricama, molim vas, zapamtite ovo. Nije problem kad dobijamo domaće zadatke iz Brisela, ja sam za to, sve ono što su stvarni izazovi savremenosti, a oni su najčešće na polju ekonomije, na raznim drugim životnim poljima, tu sam za to da budemo veoma revnosni da to sve brže prihvatamo nego što prihvatamo, i ne samo zato što oni to od nas traže, već zato što je to dobro i što oni u tome jesu bolji od nas. Ali, jasno moramo razdvojiti to polje tema od onoga što je polje duhovnosti. Ne može se nama servirati iz Brisela standardi duhovnosti, standardi kulture i standardi etike. To je naše izvorno, personalno izvorno i kolektivno izvorno, naše domaće, naše balkansko. Zato moja ruka nikad neće biti podignuta da podržim to, da podržim odricanje sebe od sebe, nas od nas, zato što nešto sija, izgleda savremeno, a znate, gospodo, dame i gospodo, da kič najviše sija. Prema tome, tu bi mi morali da se zarovimo, da malo fokusiranije poradimo na ovoj suštini i da onda tu pokrenemo proces rekultivisanja, proces rekultivisanja nacije kroz proces vaspitanja i obrazovanja. Tu se formira naša celokupna kultura, ne samo svest o kulturi već postojećoj. Da, već sam rekao, ponovićemo – ogromnu energiju trošimo da skinemo prašinu sa kulturno-istorijskih spomenika i time se ponosimo. Ponosimo se, ali to je rezultat naših predaka, ne pitajući se šta li ćemo mi podići, izgraditi, napraviti i ostaviti u nasleđe? Drugim rečima, da li će naša unučad i paraunučad imati sa čega da skidaju prašinu? To je ključno pitanje. A ovim redom, nisam siguran. Jer, mi smo sad razapeti između skidanja prašine sa spomenika, ne želeći da umanjim spomenike time, apsolutno, vrednost spomenika, i s druge strane, u ovoj konfuziji šta je to savremena kultura, gde smo se zapetljali u izazovima te savremene kulture koja čoveka, po mojim dubokim ubeđenjima, vraća u jedan niži stadijum razvoja misli, ideja, slike, kroz brzu sliku, kroz film, kroz zapravo jednu industriju, jedan biznis koji je vezan za umetnost. Opet neću da ga omalovažim, treba nam i film, treba nam i serija, treba nam i slika, brza, i sve ono što su neki savremeni oblici umetnosti, ali ono sa čim neću nikad da se saglasim, da to bude stožernost naše kulture. To neću da se saglasim. To je nešto što ide samo po sebi, koje je na ivici toga da li je umetnost, da li je biznis, da li je informativa, da li je pamflet, da li je ideologija, šta sve, svega ima. Nek to ima svoju traku, ali da mi sada postanemo taoci zapravo te inercije po kojoj je to sva naša kultura, ne pada mi na pamet. Dakle, mi smo razapeti između prošlosti, ozbiljnog kulturnog nasleđa naših predaka koji nam prave neku senu i anesteziju da se mi nečim ponosimo, a to što se mi ponosimo nije naše delo. Dame i gospodo, šta je naše delo u kulturi - to treba da bude glavno i ključno pitanje. Ja se izvinjavam i ministru sporta zbog toga što sam potrošio svo vreme na kulturi, ali kultura je moja omiljena tema, ja se u nju pogubim, potopim, plivam i onda bih voleo kao ono u toplom moru, da se brže vratim ali me pučina povuče, ali, evo, moraću da se vratim pre isteka od 20 minuta. Pošto smo juče na Odboru dali punu podršku antidoping zakonu, to je definitivno jedan civilizacijski bitan zakon koji će unaprediti kontrolu dopinga i smanjiti ga na minimum, a isto tako se i usaglasiti sa zahtevima međunarodnim, s obzirom da je sport i te kako povezan sa međunarodnim relacijama i zato tom zakonu svakako treba dati punu podršku, da i to kažem, da ne ispadne da sam se samo utopio u kulturu a da ne damo podršku Zakonu o kulturi, dakle, i tom zakonu treba dati jasnu podršku, iako bih ovde bio malo rezervisan oko Nacionalnog saveta za kulturu. Nije loša ideja da ima još neko mimo institucija. Institucije su najčešće birokratske i one obično drže monopole. Znate već kako akademije nauka drže monopole. Možete imati i Nikolu Teslu izvan akademije, ako nema većinu u akademiji on neće biti nikada primljen. Isto je tako i sa određenim drugim institucijama. Zato postoji ogromna energije u kulturi izvan institucija. A zašto ne bi zakonom omogućili da, recimo, neke članove tog Nacionalnog saveta za kulturu predloži Odbor za kulturu skupštinski kao krovna institucija svih kulturnih ustanova i organizacija? Tako ćemo dati mogućnost da kroz parlament, kao najmeritorniju instituciju za biranje, koja će na kraju i birati taj nacionalni savet, zapravo da imamo i određene dokazane vredne pojedince koji neće biti isključivo u ime tih institucija, ali svakako da je ideja o nacionalnom savetu za kulturu veoma velika ideja i važna. Pošto su mi minute otišle, zahvaljujem se na pažnji. Biće prilika da o ovome još razgovaramo. Hvala.
Zahvaljujem potpredsedniku Zukorliću. Reč ima potpredsednica Vlade, Maja Gojković.
Očigledno, uvaženi poslaniče, da imate više sklonosti ka diskusijama u oblasti kulture, a manje ka privredi i sportu, ali meni to kao resornom ministru zaista prija, kada vidim da poslanici žele da raspravljaju o kulturi i to je potpuno druga neka slika prema javnosti, koja je smatrala da kultura nije bitna Srbiji. Smatram da je izuzetno bitna i Vlada Republike Srbije je samim tim što je prvi put u istoriji izabrala resornog ministra zaduženog za kulturu i informisanje i za potpredsednika pokazala šta joj je jedan od prioriteta u ovom mandatu. Imaćemo prilike da razgovaramo još, jer upravo je u pripremi Zakon o kulturnom nasleđu, nacrt je napravljen i ide u javnu raspravu. Tu možemo da pričamo o temama koje ste vi načeli, sa kojima se delimično i slažem, iako apsolutno podržavam savremeno stvaralaštvo, ali bez one osnovne baze kulturnog stvaralaštva i one klasike o kojoj ste vi govorili nema ni savremenog stvaralaštva. Onda ne možemo da toliko prihvatamo neke moderne tendencije ako prvo od najranijih dana u životu, kroz zabavišta, jedno ste samo zaboravili, i predškolske ustanove i škole, sve ste rekli, omaškom ste zaboravili porodicu, da je porodica ključ svega. Porodica rađa navike da volite kulturu, da idete u pozorište, da idete u muzeje, da idete u bioskop. Nije ovo sredstvo uz pomoć koga ćete zavoleti kulturu, nego samo jedno moderno pomoćno sredstvo, recimo, u doba korone kada nismo mogli da izlazimo iz naših kuća, da se informišete, ali ne da zavolite i ne da suštinski upoznate šta je to zaista kultura. Zato mi je drago da smo jedna od retkih evropskih država, koje su uspele da otvore ustanove kulture i da u ova teška doba kod nas, mi smo jedna od šest ili sedam evropskih zemalja u kojima može slobodno da se ide u pozorište i pozorišta rade, mogu da se posećuju muzeji, galerije, delimično se održavaju i koncerti klasične muzike ili neke tradicionalne muzike. Kažem, imaćemo jednu veliku javnu raspravu o ovom zakonu o kulturom nasleđu i uskoro ćemo pričati o tome i ovde u parlamentu. Nacionalni savet za kulturu, kažem nismo ga imali, pogrešila sam, 2015. godine su izabrali predsednika, a 2018. godine je bila poslednja sednica. Onda se ništa nije dešavalo. Imali smo zaista veliki spektar predlagača. Da li se nisu snašli, da li je to ono da se u našoj državi niko ne može da se složi, pa je svako svakog predlagao i time vezao ruke parlamentu da može da se izjasni o tome. Probaćemo da vidimo tu svest, kod ovih ustanova kulture, nadam se da su dobro razumeli duh zakon, oni su predlagači, ali ne treba da predlažu sami sebe i da sada biraju od zaposlenih u tim ustanovama kulture, ko da bude u Nacionalnom savetu za kulturu. Nije to namera i u onom pismu koje treba, nakon usvajanja ovih izmena i dopuna da im pošaljem i da ih pozovem da pristupe kandidaturama, objasniću im da su oni predlagači, ali moraju da imaju širinu, svih ljudi koji se bave u određenim segmentima, u tim oblastima za koje su oni zaduženi, da ih i predlažu, a parlament će dati tu svoju poslednju reč. Nije zaista bilo prostora za sada, ali to nije ideja za odbacivanje, da možda u nekoj budućnosti i Odbor za kulturu i informisanje bude jedan od tih. Ali, ovako sada ovim izmenama i dopunama i ovim amandmanom Vlade, kažem vratili smo da ipak Odbor za kulturu i informisanje i Skupština, na kraju daju svoju poslednju reč, prihvate ili ne prihvate nekog od članova Nacionalnog saveta za kulturu i vrate ponovo Ministarstvu da ponovi proceduru, ako neko od predloženih kandidata nije po meri, dakle ovde poslanika, zaslužio da bude član Nacionalnog saveta za kulturu. Ja mislim da je to san svakog čoveka, koji se u nekom segmentu svog života bavi kulturom, da jednoga dana bude u Nacionalnom savetu za kulturu. To je najveća čast koju može neko da dobije. Gledala sam šta je i ko je koga predlagao u prošlim sazivima, kada nisu prošli predlozi. Prepoznala sam čak jednu osobu koja jeste završila akademiju, neću reći koju, jer će se odmah i prepoznati, ali koja u životu ništa nije uradila nakon toga. Našla se u predlozima da postane, vašom voljom i glasanjem, član Nacionalnog saveta za kulturu. To smo želeli da izbegnemo samo, a ne da sprečimo da neko nekog kandiduje. Videćemo kakvi su predlozi, i pravo vas je da te predloge prihvatite ili da ih ne prihvatite, i time će uloga skupštinska biti ključna uloga u izboru članova Nacionalnog saveta za kulturu. Spremna sam da o svakom predlogu za unapređenje Zakona o kulturi razgovaramo, jer ovo su neke hitne intervencije, da bi uopšte mogli da radimo, a moje duboko ubeđenje je da nama treba novi Zakon o kulturi. Da je onaj Zakon o kulturi u potpuno prevaziđen, ne znam ko ga je pisao, ali evo primećujem i kod vas određene negativne reakcije, odnosno da se slažete sa mnom. To je jedan tekst zakona koji je, eto tako prošao, kao iz moranja, kao da je postojao neki rok, jer sada je sve moderno i morate stalno neke rokove da ispunjavate i da trčite za nekim uslovljavanjima. Čini mi se, kao da je neko dobio rok, shvatio da ništa nije uradio i onda svašta nešto pustio pred nas i to je tako prošlo. Glasali smo za Zakon o kulturi, ali došlo je vreme da se ozbiljno radi na novom zakonu o kulturi. Hvala.
Zahvaljujem potpredsednici Vlade. Reč ima ministar Udovičić.
Želim da se zahvalim narodnom poslaniku, dr Zukorliću, na punoj podršci danas i na podršci u radu Odbora i pododbora za obrazovanje, gde je involviran i sport, imali smo priliku vrlo detaljno i sadržajno da razgovaramo u prethodna dva dana. Moram da napomenem da vrlo znači podrška odbora i pododbora sistemu sporta i na tome vam hvala, a znam i ako dana niste uzeli mnogo vremena u priči o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga, znam kao bivši sportista ili vrlo aktivni rekreativni sportista, koliko podržavate celokupan sistem sporta i na tome hvala.
Hvala, gospodine ministre. Pravo na repliku, dr Muamer Zukorlić. Izvolite.
Zahvaljujem, ministrima na svojim komentarima. Što se tiče uloge porodice, nisam se kliznuo u govoru o tome, zato što bi mi uzelo novih dvadeset minuta, a dotakao sam relaciju kulture i obrazovanja iz razloga što je vaspitanje i obrazovanje u nadležnosti države, a ja se ovde obraćam pre svega državnim institucijama, prisutnim narodnim poslanicima, predstavnicima Vlade i državnim institucijama jer je to ono što je od neposredne odgovornosti nas ovde u Narodnoj skupštini. Inače, van svake sumnje porodica jeste jedna od tri ključna subjekta profilisanja čoveka kroz vaspitanje i formiranje ličnosti i ne samo u pogledu neposrednog podizanje svesti o kulturi, već i o samom oblikovanju same svesti koja će zapravo predstavljati kulturni profil svakog pojedinca i svake ličnosti. Raduju me najave vezane i za novi zakon, dakle, gde ćemo definitivno moći i blagovremeno razmotriti sve ove ideje, kao i razumevanje potpredsednice Vlade za ideje koje smo ovde istakli, ponovili. Svakako da želim podvući da smo imali odličnu saradnju sa ministrom sporta kroz odbor, kroz jedan raniji sastanak i raduje me da postoji ta otvorenost i da mogu kazati da je to i sa određenim drugim ministrima pre svega ministrom za obrazovanje i njegovim timom, značajno bolje nego u proteklom mandatu, naravno, da se ne kliznem u rizik da sada kudim one prošle, a hvalim ove nove, jer je to najlakše. Definitivno smo bolje krenuli u ovom mandatu sa saradnjom i to je veoma važno da bismo imali prave rezultate i obavili svoje odgovornosti. Hvala vam.
Reč ima ovlašćeni predstavnik, poslaničke grupe JS, narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Hvala vam, uvaženi predsedavajući. Gospodo ministri, gospođo Gojković, Atanacković, gospodine Udovičiću, zajedno sa svim vašim saradnicima, ovo danas lepo izgleda, kao da su već počela pitanja Vladi, ovde imamo tri ministra danas ispred nas. Na početku vašeg izlaganja gospođo Gojković, vi ste pokušali da nađete šta je to zajedničko kao jedan iskusan poslanik, naš bivši poslanik, naša koleginica, da nađete šta je to što spaja kulturu, sport i privredu. Ja sam vas pažljivo pratio i vi ste rekli da je to hrabrost. Slažem se sa vama, a ja sam pokušao da to pogledam iz jednog drugog ugla, naravno, ne vezujući za sva vaša ministarstva. Suprotno od kulture je nekultura. Da li je to nekultura politike, ili nekultura života. Suprotno od sporta i dopinga u sportu je politički doping, to je doping lažima. Suprotno od akreditacije, mogu da kažem da je to nekakva kvalifikacija ili neki cenzus. Ja sada kada tražim na političkoj sceni ko je nekulturan u politici, kad tražim ko to u politici koristi doping lažima, a ko je taj ko ne može da pređe nijednu kvalifikaciju ili najprostije rečeno cenzus, meni u toj slagalici se pojavi ime Marinike Čobanu Tepić. I da vam kažem jednu stvar. Ovih dana sam se bavio presklipingom i tim šta Marinika radi. I ono što sam zaključio je sledeće. Sve koje je do sada napadala, davalo joj je vreme i prostor u medijima. Ovog puta je udarila na jedan vrlo nekorektan način na veliku ciljnu grupu. Naravno, kao i uvek sa lažnim optužbama, kako bi pripremila teren za ono što sledi. Medijima, najviše tabloidima odgovara svaki naslov kada za nekoga kažete da je pedofil, da je uradio neku sličnu stvar i tu dolazimo na jedan vrlo klizav teren. Sadašnji predsednik Srbije, gospodin Aleksandar Vučić definitivno uživa najveću popularnost. To se meri njegovim delima i to nije sporno. Sva istraživanja to pokazuju. I bivši predsednik Boris Tadić, je u trenutku kada je bio predsednik isto uživao veliku popularnost. Kada sam gledao istraživanja tada i sada uvek u vrhu popularnosti za njih je bilo ime Dragan Marković Palma. I ta istraživanja nismo radili mi, to su radile nezavisne istraživačke agencije. Zašto se ovo sa lažnim prijavama dešava? Zato što se bliže izbori. Zato što jedan lobi grupa ili organizacija, ne znam ni ja kako da ih nazovem ima želju da u narednom periodu traži određene izmene zakona koji se tiču porodice, insistiraju na tome da dva muškarca mogu da usvoje dete. Mi iz Jedinstvene Srbije, šta god da nam rade, kako god da nas napadaju na to nećemo da pristanemo. Budite sigurni. Zašto nas još napadaju? Zato što nikada nećemo da glasamo za nezavisno Kosovo i Metohiju. Znači, u našem Statutu stranke piše, kao i u ovom našem Ustavu da je Srbija jedinstvena. I znate šta, uvek smo pozivali na jedinstvo. Ja i danas ovde, sve i one koji su aktivni u politici i oni koji nisu aktivni u politici, pozivam na jedinstvo. Mnogo mi problema imamo kao država, od svih različitih uticaja sa strane i trebalo bi, ako ništa i najmanje da budemo jedinstveni. To jedinstvo nekom smeta. Vi morate da znate, da ono što sam malopre pričao, ideja oko koje nas je okupila Jedinstvena Srbija i njen predsednik Dragan Marković Palma su, ponavljam to, da je porodica svetinja. Znači, dva muškarca po nama ne mogu da usvoje decu. Teritorija Jedinstvene Srbije, tj. naše Srbije mora da ostane ovakva kakva je i danas, znači, u istim granicama. To što trenutno imamo okupiran jedan deo teritorije, to će vreme istorije da ispravi. E, onda je Marinika čobanov Tepić rešila sa svojim poslodavcima da proba da jednim udarcem, jednom grozotom, da uništi sve ovo o čemu sam vam pričao . znate kako kažu – neće da može. Taj film nećete da gledate. Što se tiče Jedinstvene Srbije više smo nego ikada bili jedinstveni i verujte mi, svaki udarac na nas, to je kao ono SSSS – Samo sloga Srbina spašava. Znate šta, kada god je neka teška situacija mi smo svi zajedno. Pre svega, zato što znamo da branimo istinu, da smo napadnuti lažima. To ljude može da podigne, a kada pričam o Mariniki Tepić, krivo mi je što i posle 10 dana od tih sramnih izjava nije našla za shodno da se izvini bar svim ženama koje je uvredila, a uvredila je mnoge žene u Jagodini. Mnoge porodice je podrmala i uzdrmala u temelju. I najmanje što treba da uradi kao žena je da se upravo tim ženama izvini. Ona će svoje političke prljave napade i dalje da usmerava ka Draganu Markoviću Palmi. To nije problem. Mi kažemo institucije neka rade svoj posao. Gospodin Marković ode pa se prijavi. Ona kaže – ali, ne može taj sud, jel može neki drugi? Onda državni organi izmeste taj sud. Ona kaže – pa ne može i taj on tamo ima svoje ljude. Šta znači ima svoje ljude? Ima svoje članove stranke u Kraljevu. Pa imamo ih u celoj Srbiji. Pa naopake su stranke koje se bave politikom, a nemaju članstvo u svim gradovima Srbije. Zašto ona ne napravi stranku pa da krene istim oružjem da se bori protiv nas? Nema mogućnost, nema snagu, jer teško da bi je ko pratio. Na njenom mestu ja bih pričao o tome šta je uradila dok se bavila politikom. Tri stranke je promenila. To je veliko iskustvo. Možete da kažete – uradili smo za narod to, uradili smo za državu to, imamo dobar program rada, glasajte za nas u budućnosti. Šta je njihov programa rada – hajde da se bavimo gnusnim lažima. Ja kažem malopre, za sve žene koje su u Jagodini uvređene i povređene, isto tako je uvređena i povređena sa ovakvim lažima i porodica Dragana Markovića Palme. Ni jednog trenutka se neko ne okrene da kaže – šta je sa tim ljudima? Ja sam pričao prošli put, politika, kako je rekla, pre neki dan, ministarka jedna ovde, je plemenita stvar. I baviti se politikom, pomažete drugima i to treba da bude interes svih nas. Opet moram da se vratim na Dragana Markovića Palmu, stranka koja traje već 17 godina, o tome pričamo, kako je svima pomagao. Kada kažem da je i politika sa jedne strane i prljava, pričam iz svog ličnog iskustva. Meni su zbog politike, ne ulazim u detalje, upalili kola i mogla je da mi izgori kuća, ali ja sam rekao i prošli put, gospodo, to sa poređenjem da vam neko kaže da ste pedofil, apsolutno nije za merenje. Znači, najveća uvreda koju su mogli da urade je upravo ta rečenica i jedna takva lažna optužba. Ja sam od onih koji veruju u ovu državu, od onih koji veruju u sisteme ove države, i možete vi da premeštate iz koga god grada hoćete predmet, ali činjenica je da je istina samo jedna i da istina ne može da bude drugačija. Zato sam siguran da kada prođe određeno vreme i kada sve ispliva na površinu, da će Dragan Marković Palma iz svega ovoga da izađe onakav kakav je i ušao u sve ovo, častan, pošten i čovek koji je, pre svega podređen narodu. Isto tako insistiram da svako ko je ugrozio sve žene o kojima sam pričao i sve porodice, mora da snosi posledice, jer u ovoj Srbiji ako nastavimo ovako, da se optužujemo sa lažima, i sa gnusnim prevarama i sa lažnim svedocima, pazite, traže da svedoci zbog njihove bezbednosti, da im se garantuje bezbednost. Gospodin Marković, kaže, uradite sve, zagarantujte šta god, a jel mogu oni onlajn da se uključe i da budu nevidljivi i šta to znači? Ako je neko kriv, a Dragan Marković je prvi to rekao, pogotovu za ovakvo delo, to se sudi po kratkom postupku, ja sam otac i imam ćerku i imam sina, i za takvo delo, meni ne treba zakon, da me ne shvatite pogrešno, ali ovo biste isto svi potvrdili koji imate porodicu. Prema tome, za ovakve optužbe neko mora da odgovara. Gospođo Gojković, toliko o ovoj slagalici koju ste pomenuli. Kada su u pitanju zakoni koji su danas na dnevnom redu, ono što je za vas, ministre, najbitnije je to da će poslanička grupa JS da ih podrži. Ja ću, ne po važnosti, ali ne baš kako je stiglo u dnevnom redu, da ih komentarišem. Prvi zakon je zakon o kulturi. Gospođo Gojković, ovo što ste sada rekli, pre par minuta je da možda jeste zrelo da dobijemo jedan novi zakon o kulturi. Ono koliko ste mogli da uradite sa postojećim, ja vidim da ste uradili, ali je činjenica da ako hoćete izmene o kakvim ste vi pričali, i o predlozima koje ste vi dali, morate da napravite jedan apsolutno nov zakon. Jeste specifičan teren i jeste bilo dosta polemike, da li ovako ili onako, i vi ste malopre rekli, biti ministar, to sa jedne strane jeste hrabrost, i odradili ste jedan častan i korektan posao, i ja smatram da i danas u diskusijama, sa drugim kolegama, mi nećemo mnogo da odstupamo od ovoga što se do sada čulo, jer to i jeste istina. Dali ste maksimum od onoga što vam je na raspolaganju. Ono što ja želim da kažem kada je u pitanju kultura, da je evidentno da ste, kada je u pitanju pre svega infrastruktura kulture, uradili dosta. U velikom broju opština i gradova, se renoviraju kulturni centri i pozorišta i to je dobra stvar. Vi prvo, morate da stvorite uslove za kulturu, oni su na žalost u jednom nizu godina, mogu slobodno da kažem stavljeni u neki drugi plan, a vi ste ih ubacili u fokus i ono što ja mogu da pohvalim kada je u pitanju i moja Vrnjačka Banja, odakle, dolazim, da smo se i mi našli na spisku gde ćemo da renoviramo zamak kulture u Vrnjačkoj Banji i da konačno završimo i renoviranje biblioteke u Vrnjačkoj Banji. Pošto sam malopre pričao o Jagodini, isto tako država je učestvovala sa nekih 10% radova na rekonstrukciji pozorišta u Jagodini, Kulturnog centra, dobićemo jedan ozbiljni kulturan centar sa preko 2.800 kvadrata, sa 650 sedećih mesta itd. Znači, kada je u pitanju Zakon o kulturi, svakako će kolega detaljnije da priča, obzirom da ovo vreme brzo prolazi. Sada ću da kratko nešto kažem i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o akreditaciji. Iskren da budem, malo i najčudniji zakon danas. Kad smo mi između nas razgovarali, kolege, teško da smo se svi oko toga usaglasili, ali eto, kada smo sve materijale izanalizirali itd. nesporno je da ovo moramo da uradimo, pre svega, zbog te standardizacije sa EU i sa većom kontrolom koje će Ministarstvo privrede da ima nad svim onim subjektima koji mogu da rade akreditacije. Obzirom da vi, ministarka dolazite iz Trstenika, dole smo i komšije, deli nas nekih desetak kilometara i što se tiče vas, kao neko ko je u privredi, čuo sam stvarno sve najbolje, ja onda moram da spomenem i tu našu „Prvu petoletku“, koja, nažalost nije onakva kakva je nekada bila, kao i masa preduzeća koja su uništena u onim nehumanim privatizacijama, ali dole je jedan broj radnika uspeo da sačuva jedan deo firme i to je dobar model kako može da se izbori. Činjenica da je „petoletka“ imala 15.700 radnika, to je bio veliki broj inženjera, mašinskih inženjera, tu je bio veliki broj dobrih majstora, pre svega, na glodalicama i na alatima, koji se tiču mašinskih obrada i ono što se dešavalo vremenom, a to je da su ti ljudi otvarali svoje male privatne firme. Ovo je dobro kada pričamo o akreditacijama. Oni su naučeni u jednom ozbiljnom sistemu kako se poštuju standardi i kako se poštuju sve te akreditacije da biste mogli da izvozite robu. Mi smo tada radili za velike ozbiljne avio-kompanije širom sveta, e ti ljudi su upravo napravili male firme, porodične biznise koji i Vrnjačku Banju, verujte mi, u dobrom delu budžeta Vrnjačke Banje imaju svoj uticaj. Svakako ta akreditacija može da ima samo pozitivne efekte na našu privredu, nikako negativne, zato što i ako hoćemo da se bavimo izvozom mi moramo da zadovoljimo neke standarde koje će, pre svega, evropske zemlje od nas da traži. Nije to samo u privredi ili takvu situaciju imate i u poljoprivredi gde je, recimo, ako nemate Global G.A.P. vi vašu robu ne možete da prodate na neka tržišta iako im roba treba. Znači, što se tiče standardizacije i svega ovoga što se upodobili u ovom zakonu, poslanička grupa Jedinstvene Srbije daje podršku. Kada je u pitanju Predlog zakona o predmetima od dragocenih metala, mislim on je kompatibilan sa ovim zakonom i tu, opet nemam šta da vam kažem, ali ono što je interesantno, eto, kao neku najbitniju stvar možemo da kažemo, da će ovo zakonsko rešenje uticati na efikasniji rad, a neće proizvesti nikakve nove troškove za korisnike, što je za ljude u privredi vrlo bitno. Ono što može da se izdvoji, naravno, a to je jedan isto od razloga za donošenje i usklađivanje sa zakonima o inspekcijskom nadzoru i upravnom postupku, znači, ovo je bila obaveza, ovo ste i morali da uradite. Ali, uvek kada pričamo o dragocenostima nekako svima odmah se upali lampica za zlato i ono što danas mislim da treba da se kaže i što građani Srbije trebaju da znaju, a to je, da je prema podacima Narodne banke Srbije od 2013. godine, zlatne rezerve su povećane količinski za 20,7 tona, odnosno, one su i više negu udvostručene, a vrednost koja se procenjuje za to uvećanje je 1,1 milijarda, samo su u poslednje dve godine rezerve uvećane za 12 tona zlata, 9 tona je kupljeno u oktobru 2019. godine, a 3 tone su kupljene u novembru 2020. godine. Zašto je to bitno da građani znaju i otkud ova stabilnost kada je u pitanju privreda i kada je u pitanju i kurs i sve ostalo, pa ako hoćete i sve ove vakcine i svi trendovi koji su trenutno aktuelni i pomoć građanima? To je upravo zbog tih rezervi prema podacima Narodne banke Srbije. Učešće zlata u deviznim rezervama trenutno iznosi 12% od ukupnih rezervi. Što se tiče i ovog Zakona o dragocenim metalima, mi ćemo ga svakako podržati. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu, gospodin Udovičić je danas napravio uvod. Jasno je objasnio i dao smernicu u kom pravcu trebamo da idemo, mislim on, pre svega, kao sportista u tome ima najviše prava da priča, zato ja neću u ime moje poslaničke grupe najviše da pričam o sportu zato što je moja koleginica, potpredsednica Narodne skupštine Marija Jevđić, i državni prvak, i evropski prvak, i svetski prvak, i ako neko treba da priča o sportu, o sportu bez dopinga, to je svakako Marija. Ono, ministre, što sam ovih dana video u medijima, a to je jedan dobar predlog, Željko Obradović, naš najtrofejniji trener je u nekim medijima, ne mogu sad da propratim tačno gde je to bilo, ali dao je jedan dobar predlog, a to je da u svim opštinama i gradovima preko sportskih saveza trebamo da se izborimo da deca ne plaćaju članarine da bi se bavila sportom, nego do nekog perioda, da li je to peti razred ili osmi razred, mi kao opštine, gradovi, mi kao država trebamo da preuzmemo na sebe neku vrstu, hajde da kažem, obavezu, da im omogućimo takve uslove u sportu. Činjenice kao i u kulturi da se dosta uradilo na sportskoj infrastrukturi, ja vam čestitam na tome, vi ste već drugi mandat vezano ministar sporta, efekti su očigledni, nažalost ova pandemija i korona su nas u mnogim stvarima usporile, pa nemamo taj intenzitet takmičenja kao što smo imali ranije, ali svi verujemo da će ovo brzo da se završi. Gospodo ministri, kad je u pitanju poslanička grupa Jedinstvene Srbije i zakoni koji su danas na dnevnom redu očekujte od nas punu podršku. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednica narodne skupštine Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženo predsedništvo, potpredsednice i članovi Vlade, kao što sam naglasila u ovom obraćanju ću kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SVM ovom prilikom da se baziram na izmene i dopune zakona o kulturi. Naime, nakon 12 godina, koliko je na snazi trenutno aktuelni Zakon o kulturi, zaista se ukazala potreba da se jedan deo odredbi upodobi sa realnim životnim problemima i da se izmenama i dopunama Zakona o kulturi pojednostave određene procedure kako bi se one učinile efikasnijim. Predložene izmene i dopune zakona o kulturi imaju za cilj jačanje saradnje, kao što smo to čuli, različitih aktera kulturnih politika i unapređenje efikasnosti, kontrole i procedura. Međutim, poslanička grupa SVM, kao suštinu predloženih izmena koje se danas nalaze pred nama vidi razvijanje demokratske političke kulture, koja zaista promoviše različitost, poverenje, međusobno poverenje, jača osećaje zajedništva. Poverenje i zajedništvo predstavljaju temelj društvene integracije. Poslanička grupa SVM je stava da u procesu društvene integracije spomenuti Nacionalni saveti nacionalnih manjina treba da imaju ključnu i izuzetno značajnu ulogu budući da su na osnovu nadležnosti utvrđenih zakonom, sad bih citirala definiciju – Nacionalni saveti nacionalnih manjina su posvećeni očuvanju, unapređenju i razvoju kulturne posebnosti i očuvanju nacionalnog identiteta nacionalne manjine. Mi ga zovemo kolokvijalno krovnim zakonom, ali Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina određuje nacionalnu manjinu kao po brojnosti dovoljno reprezentativnu grupu koja je u trajnoj ili u čvrstoj vezi sa teritorijom države i poseduje obeležja kao što su jezik, kultura, nacionalna i etnička pripadnost, poreklo i veroispovest, po kojima se razlikuje od većine stanovništva i čiji pripadnici se odlikuju brigom da zajedno održavaju svoj zajednički identitet, uključujući kulturu, tradiciju, jezik ili religiju. Upravo zbog toga je zadatak nacionalnih saveta nacionalnih manjina da se staraju o sprovođenju prava na kulturnu autonomiju i da kroz, kako kroz društveni dijalog, tako i kroz konsultacije sa predstavnicima Vlasti, kako na nacionalnom, tako i na pokrajinskom i lokalnom nivou, jednostavno nacionalni saveti i svi mi zajedno pronalazimo najbolja moguća rešenja i modele integracije kako bi se zakonom garantovana prava nacionalnim manjinama zaista i ispoštovala i primenjivala, jer uvek čujemo od svih da je zakonodavni okvir od Ustava preko raznih zakona dobar, što se tiče prava nacionalnih manjina, a da nekad treba još da radimo na implementaciji iliti primeni tih zakona. Stav je poslaničke grupe SVM da je jedan broj predloženih izmena i dopuna Zakona o kulturi koji se nalaze pred nama ide za tim da se pronađu bolja rešenja kako bi se zaista i ostvarila uloga nacionalnih saveta u delu koji se tiče promocije demokratske političke kulture. Kao što sam spomenula poverenja i zajedništva, to su odredbe koje se tiču, kao što smo to čuli od uvažene ministarke, efikasnosti upravo Nacionalnog saveta za kulturu, unapređenju saradnje osnivača i upravnih odbora ustanova kulture u proceduri raspisivanja i sprovođenja javnih konkursa za izbor direktora, na primer, kao i ujednačavanje efikasnosti funkcionisanja ovde spomenutih upravnih i nadzornih odbora ustanova kulture. Upravo preciziranjem uloga nacionalnih saveta nacionalnih manjina u navedenim oblastima institucionalizuje se manjinska politička kultura, povezuju se kulture većinske zajednice i gradi zajednička kulturna baština. Za poslaničku grupu SVM je od posebnog značaja, ja bih se sada ovde zvanično zahvalila na razumevanju potpredsednici i ministarki što se nije menjala odredba o sastavu Nacionalnog saveta za kulturu Republike Srbije u delu koji se odnosi upravo na broj članova koji predlažu nacionalni saveti nacionalnih manjina. Ostaju dva člana. Mi smo sigurni da će, odnosno nadamo se, ali sa druge strane smo i sigurni da će aktivnosti predstavnika nacionalnih manjina doprineti izgradnji integrativnih kulturnih politika. Takođe, ono o čemu je govorila i uvažena ministarka u uvodnom izlaganju i što je činjenica da smo pokušali, pa smo zajedno i rešili pitanje broja članova upravnih odbora u svetlu realnih problema koji su se javljali na relaciji upravni odbor i osnivač. Pokušaću to da objasnim, jer zapravo su dve dimenzije problema. S jedne strane, imamo Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina i na osnovu tog zakona nacionalni savet predlaže kako Republici, tako može i AP ili jedinici lokalne samouprave kao osnivaču utvrđivanje statusa ustanove od posebnog značaja javnih ustanova kulture. Znači, postoji ta mogućnost koja je ostala u samom zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, bez obzira što je on delimično menjan i što su određene odredbe tog zakona proglašene protivustavnim. Problem sa kojim se suočavamo u praksi vidljiv je na primer u određenim slučajevima. Ja bih spomenula možda Gradski muzej „Subotica“, Gradski muzej „Senta“ ili lokalne samouprave veće koje su u Vojvodini, na primer, i bogatije nacionalnim manjinama. U tim slučajevima može da se desi i dešava se da više nacionalnih manjina, recimo, mađarska, bunjevačka, hrvatska, romska, itd. proglase tu lokalnu ustanovu od posebnog značaja i kada bi ostali na tome, kao što je bilo u prvobitnom predlogu, da limitiramo članove upravnog odbora na pet, a po Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina svi ti nacionalni saveti mogu da predlažu člana upravnog odbora, onda bi ispalo da od pet članova upravnog odbora, recimo, četiri budu predstavnici nacionalnih manjina, što nije realno i zbog toga je dobar, posle ću citirati, i ovaj na kraju amandman Vlade koji će postati sastavni deo ovog zakona. Učešće pripadnika nacionalnih manjina u upravljanju javnih ustanova je osnovni preduslov za delotvorno učešće manjina u vođenju kulturne politike određene teritorije. Nije sporno da se kultura manjina vodi prvenstveno na nivou lokalnih javnih ustanova kulture, dakle ne pričamo mi o nekim velikim ustanovama, već o više njih u određenim lokalima gde su te manjine prisutne. To omogućava jednu jaču vezu sa važnim ustanovama kulture, jer su pripadnici nacionalnih manjina kroz svoje predstavnike u organima upravljanja pravovremeno, dakle na vreme, obavešteni o svemu, o svim projektima, mogućnostima, problemima prilikama, te mogu punopravno iskazati svoj stav u postupku odlučivanja, o svim bitnim pitanjima rada i razvoja ustanove. S druge strane, ako dalje gledamo Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, nacionalni savet može da inicira, odnosno predloži ponovo Republici, AP ili jedinici lokalne samouprave kao osnivaču ustanove, koja u skladu sa ovim zakonom, Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina ustanovljena kao ustanova od posebnog značaja za određenu nacionalnu manjinu, može da predloži, da inicira i delimični prenos osnivački prava. Preuzimajući osnivačka prava neophodno je, naravno, da se pojača kako uloga, tako i odgovornost samih nacionalnih saveta i to, pre svega, kroz stvaranje pravnog osnova za bližu saradnju upravnih odbora i samih osnivača. Zbog toga naša poslanička grupa SVM svakako pozdravlja odluku Vlade da konačna verzija ovog člana 11. Predloga zakona se potpuno prilagodi realnosti, onome što može da se desi u određenim lokalnim samoupravama i da se precizira, to što smo čuli od potpredsednice Vlade, da upravni odbor ustanove ima pet članova, znači inicijalno, kao što je planirano, da se ograniči, da ne bude više od pet članova, izuzev ovih slučajeva koje sam spomenula, kod kojih će se broj članova upravnog odbora povećavati za po jednog predstavnika nacionalnih saveta nacionalnih manjina za koje je ta ustanova od posebnog značaja proglasila tu ustanovu od posebnog značaja i bitno je da se spomene i mogućnost više njih za toliko koliko njih ima. Smatramo da je na ovaj način Vlada Republike Srbije potvrdila da radi na sprovođenju integrativnih kulturnih politika, ističe uvažavanje kako nacionalne, tako i regionalne raznolikosti, uz istovremeno negovanje zajedničkog kulturnog nasleđa, jer očuvanje kulturne posebnosti građana Republike Srbije, pripadnika nacionalnih manjina, podsetila bih sve nas, čini i predmet nekoliko bilateralnih sporazuma o zaštiti nacionalnih manjina najpre sa Mađarskom, Hrvatskom, Rumunijom, ali imamo takav bilateralni sporazum i sa Severnom Makedonijom. Međutim, da ostvarivanje Ustavom i zakonima zajamčenih prava u dobroj meri zavisi ne samo od države, već i od samih pripadnika nacionalnih manjina i od samih nacionalnih saveta, kojih u Srbiji trenutno imamo 23, možemo videti ako pogledamo, na primer, izveštaj Zaštitnika građana, posebni izveštaj – analiza o stanju u oblasti vršenja javnih ovlašćenja nacionalnih saveta nacionalnih manjina za period od 2014. do 2018. godine, iz kojeg zapravo proizilazi da su nacionalni saveti nacionalnih manjina svoju mrežu ustanova od posebnog značaja neke su ustanovili kasnije, a neki su ustanovili u periodu od 2010. do 2014. godine, što je u potpunosti logično, jer se Zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina doneo ovde u avgustu 2009. godine i tada im je prvi put data mogućnost da ustanove ustanove od posebnog značaja. Najpre je mađarski nacionalni savet to uradio u periodu od 2010. do 2014. godine, a kasnije od 2014. do 2018. godine, recimo, tri nacionalna saveti – bošnjački, bunjevački i vlaški. Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine je proglasio ukupno 24 ustanove kulture ustanovama od posebnog značaja, Nacionalni savet makedonske nacionalne manjine jedan, rusinski dva, albanski tri, slovačke deset, dok češki jednu ustanovu i sve to u periodu do 2014. godine. Sličan trend se uočava kada pogledamo i status kulturnih dobara od posebnog značaja za nacionalnu manjinu u cilju zaštite kako materijalnog, tako i nematerijalnog kulturnog nasleđa. Jedan broj nacionalnih saveta je ustanovio kulturna dobra od posebnog značaja čim se ukazala zakonska prilika za to. Kao što smo rekla, od druge polovine 2009. godine, zapravo u periodu od 2010. godine, kako su se formirali i 2014. godine ti procesi su se kod mnogih, na primer u slučaju mađarskog, okončali 2014. godine, te su u periodu od 2014. do 2018. godine ovi nacionalni saveti vršili svoja zakonska ovlašćenja vezana u pogledu ovih kulturnih dobara. Nacionalni savet mađarske nacionalne manjine je tako, na primer, 2012. godine doneo odluku kojom je utvrdio 140 materijalnih i nematerijalnih kulturnih dobara od posebnog značaja za mađarsku nacionalnu manjinu, dok je, recimo, Nacionalni savet bošnjačke nacionalne manjine, takođe, uživao ova svoja prava data zakonom i 2013. godine doneo odluku o utvrđivanju pokretnih i nepokretnih materijalnih dobara i listu nematerijalno kulturnog nasleđa od posebnog značaja za bošnjačku nacionalnu manjinu. Verujemo da je važan deo Strategija razvoja kulture. Očekujemo da će Strategija razvoja kulture biti posvećena stvaralaštvu i kulturi manjinskih zajednica, jer je to pitanje značajno za međusobno razumevanje, poštovanje. Razumećemo jedni druge, razumećemo se ako se poznajemo. Podsetila bih sve nas da je, na primer, u osnovnim školama u Finskoj obavezno učenje Švedskog jezika, da bi jednostavno upoznali bolje švedsku nacionalnu manjinu, koje ima 5% u društvu. Donošenje ove spomenute Strategije razvoja u Republici Srbiji je jedna od naših obaveza iz Posebnog akcionog plana za manjine i zapravo bi bilo ispunjenje naših obaveza iz poglavlja 23. i sigurni smo da će se u postupak izrade ove strategije uključiti i predstavnici manjinskih zajednica. Kada sam već kod evropskih integracija, da spomenem i Poglavlje 23 – obrazovanje i kultura. Kao što znamo, to je jedno od poglavlja koje je privremeno zatvoreno. Pokazuje da je kultura zbog svoje specifičnosti nerazdvojni deo brojnih oblasti i stoga zahteva istovremeno praćenje više od 10 pregovaračkih poglavlja. Tako i na taj način, znači, pošto je kultura vezivno tkivo, vezano za sve i treba pratiti desetak tema, treba ih sve uskladiti, zbog toga smatramo da je isto tako potrebno i značajno što i ovaj zakon, iako su samo izmene i dopune, ali usklađujemo sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Kada pričamo o zajedničkoj kulturnoj baštini, pred nama je još uvek puno posla, jer složićete se da institucionalno kultura manjinskih zajednica je uglavnom prepuštena samim manjinama, samim manjinskim institucijama ili sporadično se inkorporira u pojedine tematske izložbe koje se na primer priređuju u nekim većim muzejima, kao što su Muzej Vojvodine, Narodni muzej u Zrenjaninu, Narodni muzej u Beogradu. Delimično je učinjen pokušaj predstavljanja zajedničkog suživota različitih manjinskih zajednica sa većinskim stanovništvom određenim izložbama npr. u Vojvodini, kroz studijske izložbe Muzeja Vojvodine, davno, bilo je 2006, 2013. godine takvih izložbi, pod krovnim nazivom „Živeti zajedno“. Podsećam da su se sedamdesetih godina, sad već prošlog, dvadesetog veka u Vojvodini pojedine sredine izdvojile kao centri očuvanja i širenja kulturnih tradicija. Tako je na primer opštepoznato da je Senta kao centar očuvanja kulture Mađara, Uzdin za kulturu Rumuna, Subotica za kulturu Bunjevaca, Bački Petrovac – kultura Slovaka, Ruski Krstur za kulturu Rusina, Bela Crkva za kulturu Nemaca i Čeha. To su tradicije koje sve nas, jednostavno, povezuju sa srednjom Evropom. Svi mi znamo živeti zajedno u Vojvodini, vidimo da su nam slični običaji, kultura, verovanja, reči u svakodnevnoj upotrebi, poslovice, pesme, kuhinja i arhitektura. Spomenula bih nekoliko zanimljivih projekata u okviru evro regiona Dunav-Kriš-Moriš-Tisa koji povezuje više od pet miliona, 5,3 miliona ljudi. Jedan od projekata koji su u županijama Rumunije i Mađarske i naravno AP Vojvodine, jedan od projekata koji realizovala dva muzeja, Muzej Banat iz Rešica i Muzej iz Vršca, je bilo populisanje zajedničkog istorijskog i kulturnog nasleđa rumunskog i srpskog stanovništva koje živi u dolini Karaša i Nere, a najvažniji rezultat je objavljivanje dvojezičnog izdanja rumunsko-sprskog i rumunsko-engleskog u kojem se nalaze brojni rezultati arhitektonskih, etnografskih, etnoloških istraživanja. Krajem 2013. godine je takođe urađen sličan, mislim ovo je IPA projekat koji je rađen, s jedne strane, Muzej u Subotici, a s druge strane Muzej Skiškuhalaša iz Mađarske. Reč je o putevima kulture koji obuhvataju 45 naselja a projekat prikazuje kulturne vrednosti od baroka do modernizma važne za turizam i povezivanje naselja. Zaštita autentičnog graditeljskog nasleđa gradova i manje naseljenih mesta u Vojvodini predstavlja izuzetno značajan deo programa Saveza vojvođanskih Mađara. Za nas je očuvanje tradicije i zaštita autentičnog graditeljskog nasleđa bitno, jer tradicionalna vojvođanska arhitektura za nas predstavlja riznicu kolektivne memorije. Pošto vidim da mi vreme prilično curi, pokušaću vrlo kratko još da spomenem nekoliko stvari. Značajno je da razumemo suosnivače kao nacionalne savete nacionalnih manjina i u slučaju nekih pokrajinskih institucija, recimo Zavoda za kulturu nacionalnih manjina, ali lokalnih institucija. Da spomenem šta je to nas još obogaćuje i kakve su mogućnosti, šta je to što još imamo. Na nivou lokalnih samouprava lokalne institucije su suosnivači pozorišta, galerija, muzeja zajedno sa nacionalnim savetima. Mađari, samo da izaberem jednu ili dve nacionalne manjine, Mađari u Vojvodini danas imaju tri profesionalna pozorišta – Novosadsko pozorište, Pozorište Kostolanji u Subotici, Senćansko mađarsko kamerno pozorište. Profesionalne scene na mađarskom jeziku su Narodno pozorište Subotica sa dramom na mađarskom, Subotičko dečije pozorište i Narodno pozorište „Toša Jovanović“ iz Zrenjanina koje ima lutkarske predstave za decu na mađarskom. Izdavačkom delatnošću na mađarskom jeziku bavi se osam izdavačkih kuća, kako u Novom Sadu, tako u Subotici i Senti i objavljuje se 10 časopisa za kulturu na mađarskom jeziku i organizuju brojne kulturne manifestacije. Da pokušam da sumiram. Još jednom bih želela da se zahvalim i pohvalim odgovornost i otvorenost Vlade Republike Srbije, same potpredsednice Vlade i ministarke za kulturu, pa i predsednice Vlade koja je takođe razumela apel, ne samo SVM i nas, već nacionalnih saveta, jer kao što znamo postoji koordinacija svih naših nacionalnih saveta i oni su na sednici nacionalnog saveta, kojima je predsedavala predsednica Vlade Ana Brnabić, izneli pismeno svoje primedbe i jako su srećni i zahvalni što su one ušle u ovaj konačan, odnosno postaće sastavni deo ovog zakona. Stoga, što se tiče izmena i dopuna Zakona za kulturu, izuzetno značajna usklađenost sa Zakonom o nacionalnim savetima. Mi to svakako podržavamo i glasaćemo za. Ja sam sa ugla evropskih integracija pohvalila i Zakon o akreditaciji i ostale predloge. O dopingu, o sportu je trebao da priča malo kasnije kolega, ali zbog sednice na kojoj ćemo postavljati pitanja, nisam sigurna da ćemo stići na red, ali u svakom slučaju podržavamo predložene izmene i dopune zakona. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima zamenica predsednika poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, Sandra Božić.
Zahvaljujem, potpredsedniče Narodne skupštine. Uvaženi ministri, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, zaista danas imamo jednu kvalitetnu raspravu i zahvalila bih se i predstavnici Vlade, odnosno ministrima koji su nam detaljno obrazložili izmene i dopune zakone i neopravdajući baš preostala dva predloga zakona, odnosno izmene i dopune, ne razgovaramo u parlamentu danas, ja ću ipak početi sa Zakonom o sportu, a svakako da ću se i kao predsednik Odbora za kulturu nadovezati na svoje prethodno izlaganje. Dosta toga su kolege o kulturi i rekle, ali svakako da je jedan od zakona koji nam je dobrodošao u pravom momentu i možemo se složiti da je možda čak i vreme za jedan potpuno nov, ali kada se budu stekli svi uslovi za ovaj zakon. Što se tiče suštinskih izmena i dopuna Zakona o sprečavanju dopinga u sportu, samo bih napomenula neke najosnovnije, suštinske izmene koje se tiču sledećih pitanja, a to je pre svega zbog javnosti koja prati sednice Narodne skupštine, a koje na ovaj način najpreciznije možemo upoznati sa onim što su prava, što su obaveze i, na kraju krajeva, šta je to što se menja u okviru zakonskih rešenja. Dakle, ja bih se tu osvrnula na definisanje povrede antidoping pravila na način koji je utvrđen Svetskim antidoping kodeksom. Mislim da su ove izmene i dopune zakona, čini mi se, bez obzira što je tu potreba da se usklade sa evropskom regulativom radi nastavka poštovanja procedura u čijoj obavezi jeste i Republika Srbija, ali svakako da je od izuzetnog značaja i to da moramo obavezati sve učesnike u sportu na ove zakone, odnosno na poštovanje. Dakle, jasnije utvrđivanje obaveza nadležnih nacionalnih sportskih saveza i drugih organizacija u oblasti sporta u odnosu na sprečavanje dopinga je nešto što mora produbiti praktičnu svest javnosti o tome kakve su opasnosti od dopinga i koji su načini i vrste kontrole. Takođe, ovim izmenama i dopunama zakona preciziraju se nadležnosti i ovlašćenja Antidoping agencije Republike Srbije na način kako je to utvrđeno Svetskim antidoping kodeksom, kako sam maločas i rekla, u okviru jednog opšteg usaglašavanja obaveza koje mi svakako kao neko ko poštuje Svetski antidoping kodeks i pripadamo. Još jedna izmena koja je vrlo važna, a obezbeđuje nezavisnost Antidoping odbora, a vi ste ministre to obrazložili u svom izlaganju. Takođe je, iako ne toliko popularno, ali svakako da je važno proširivanje težeg oblika krivičnog dela omogućavanje upotrebe doping sredstava za sva maloletna lica, a za razliku od važećeg rešenja kojima su obuhvaćena samo maloletna lica od 14 do 18 godina. Dakle, to je još jedna odredba iako ne volimo da se bavimo kažnjavanjem i ako ne volimo da te restriktivne odredbe budu centar onoga što će naterati na poštovanje zakona, smatram da je od izuzetne važnosti upravo napomenuti da i te kako vodimo računa o tome da propagiramo zdrav sport, odnosno učešće naših sportista na velikim manifestacijama, zahteva, i svesni smo toga, određene kontrole, ali isto tako je važno raditi i sa ovim grupama mlađih sportista koji, bez obzira na svoje godine, ušli su u svet vrlo ozbiljnog sporta i ozbiljnih manipulacija koje se u okviru sporta i nalaze. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o akreditaciji, u cilju daljeg unapređenja mislim da je suštinski najvažnije jačanje transparentnosti rada akreditacionog tela, ali i definisanje rokova za završetak postupka akreditacije koji se svakako nalazi u interesu privrede kako bismo taj postupak skratili i kako bismo omogućili privredi da normalno i nesmetano funkcioniše i da ne bude opterećena predugačkim rokovima i verovatno nekim izgovorima kada je u pitanju izvršavanje obaveza iz ovog domena. Zakon o kulturi na koji ću preći, svakako da smo iscrpno već evo u vrlo kratkom vremenskom periodu uspeli da sagledamo. Ono što ste vi gospođo Gojković rekli, ja se slažem sa tim, da je Republika Srbija prepoznala značaj Ministarstva kulture, kulture uopšte samim tim što su ministra kulture odredili za potpredsednika Vlade. Takođe bih dodala na tu vašu konstataciju da je i budžet ono što je definisalo značaj kulture u budućim svim strategijama razvoja Republike Srbije. Budžet koji je opredeljen za resor Ministarstva kulture i informisanja je svakako najveći do sada. Došli smo do značajne stavke koja definiše standard i postojanje ozbiljnosti u bavljenju kulturom, da ne zaboravimo uvek i ovaj drugi deo koji se tiče informisanja koji definiše jednu razvijenu zemlju, a to je taj jedan procenat BDP koji definiše visinu onoga koliko ste spremni da uložite u kulturu. Takođe, zakon koji smo imali pre ovog, izmena i dopuna zapravo, od 2009. godine je bio i jeste zakon koji nije omogućavao da se neki delovi kulture, odnosno Zakon o kulturi poštuje na način na koji je to zakonodavac imao nameru da čini. S toga, smatram da je izuzetno važno ovo što ste gospođo Gojković i sami komentarisali, a vezano je za javne konkurse u oblasti kulture. To sve definiše da prethodnim stvaraocima ovog zakona, znamo koji je to kontekst 2009. godine i ko je bio zadužen za stvaranje ovog zakona, nije bilo važno da se ti konkursi kvalitetno sprovedu i da mi dođemo do najboljeg rešenja koje će nam dati i najbolji mogući rezultat tog konkursa, već je bilo bitno, verovatno kako god ga završiti, a gde su pare sa tog konkursa išle i na koji način su se trošile, mislim da je to apsolutno onome koji je ovaj zakon pisao 2009. godine slabo bilo od interesa i važno. Smatram da ste, pre svega, ovom odrednicom da se da 60 dana za raspisivanje javnih konkursa želeli da uozbiljite ovu temu. Pre svega, to niste mogli da učinite, niste mogli da se oslonite na jedan rok koji sama Vlada Republike Srbije, Ministarstvo finansija jeste propisalo samo sebi po difoltu, a to je da se Zakon o budžetu donosi krajem godine, a ne kako smo imali prilike u prethodnim vremenima, upravo ovim 2009, 2010. godinama da vidimo nekada i do marta, aprila, a bogami čini mi se da je jedan bio i u junu naredne godine. Tako da je to obesmišljavalo svu vrstu ovih konkursa koji su se ne samo u ministarstvu sprovodili, već i u drugim ministarstvima. O Nacionalnom savetu nije ostalo mnogo šta da se kaže. Vi ste vrlo detaljno to obrazložili. Ja se zaista nadam, bez obzira što svaki zakon ima prostora za izmene i dopune, u svakom trenutku kada osetimo ili vidimo da prepoznamo da u praksi nema dovoljnu učinkovitost da ćemo menjati. Ja nemam ništa protiv, naravno, da jedan član ili koliko god to onaj koji predlaže zakon proceni, bude kandidovan iz Odbora za kulturu, odnosno da ga kandiduje Odbor za kulturu. Svakako da možemo razgovarati o tome, ali svakako da sam i mišljenja da je ovo zakonsko rešenje koje ste vi dali adekvatno i gotovo da sam sigurna da će ono dati efekat, a to je da dobijemo jedan nacionalni savet za kulturu koji će zaista izvršavati svoju svrhu i koji će uspeti da izvrši i zadatke koji su pred njim, a svakako da će biti sastavljen od ljudi koji u domenu kulture čine najlegitimnije i možda i po iskustvu i dostignućima najadekvatnije ljude koji mogu sedeti u tom savetu. Takođe ste unapredili izbor direktora i promenili određenu strukturu odbora, odnosno upravnih i nadzornih odbora. Što se tiče izbora direktora, ja to zaista kao neko ko je došao iz privrede, ko zna na koji način se sprovodi izbor direktora u javnim ustanovama, javnim komunalnim preduzećima i javnim preduzećima, znam da to može biti i te kako problematično, bez obzira na zakon. U ovom slučaju, vi ste dozvolili da se v.d. direktora, odnosno vršilac dužnosti, da njegov mandat traje samo godinu dana što je i u skladu sa drugim krovnim zakonima. Isto tako bih pohvalila vašu tendenciju da broj članova i nadzornih odbora ustanova kulture, koji je do sada bio gotovo neograničen zakonski ipak uredite. To će takođe dovesti do uzročno-posledično, čini mi se, veće odgovornosti izbora direktora koji se biraju za institucije kulture, s obzirom da će onda uloga osnivača biti daleko drugačija i čini mi se preciznija. Naravno da ću pohvaliti kada god budem u prilici ovo poslednje o čemu ću govoriti, a tiče se Zakona o kulturi. To je upravo uplata doprinosa za penzijsko i socijalno osiguranje samostalnih umetnika, koji do sada u sistemu nisu ipak bili prepoznati na ovaj način. Nisu bili uvaženi na ovaj način, ja to moram reći, s obzirom da kao što sam i u pređašnjem svom izlaganju kao izvestilac Odbora rekla, samostalni umetnici su mogli biti na teretu lokalnih samouprava u ovom smislu, ali nisu morali. Odredbom da je to obaveza, mi zaista dajemo konkretno značenje svemu onome što jesu i što čine samostalni umetnici u čuvanju naše nacionalne baštine, u čuvanju našeg kulturnog identiteta, u čuvanju i unapređenju svih kulturnih tema, s obzirom da samostalni umetnici u kulturi čine jedan zaista širok dijapazon zanimanja. Što se tiče Zakona o kulturi, poslanička grupa i svih ostalih zakona, naravno, će dati svoju podršku apsolutno i neprikosnoveno s obzirom da kada govorimo o ovakvim vrstama izmena i dopune zakona, kada govorimo o unapređenju, što je svakako u svim predloženim izmenama i dopunama slučaj, mi ne možemo da ne primetimo da je to ipak rezultat jednog sveobuhvatnog i dobrog rada Vlade, rada predsednika Republike, gospodina Aleksandra Vučića, ali i Skupštine Republike Srbije, koja zaista zaseda gotovo bez prestanka, čini mi se, i da u ovom redovnom zasedanju smo doneli maksimalan broj zakona, izmena i dopuna. Pre svega, ekonomski prosperitet Srbije, ekonomski napredak nas čini sposobnim da možemo u ovoj sali razgovarati, imati punu, praktično slobodu, donositi i ovakve zakone, ali i one koji se tiču infrastrukture, koji se tiču napretka Republike Srbije, koji se tiču brige o privredi Republike Srbije. S obzirom da smo ovde pre tačno sedam dana usvojili rebalans budžeta Republike Srbije, kao još jedan dokaz uspešne politike koju, kao što sam maločas rekla vodi Vlada Republike Srbije, ministri ali naravno i predsednik, rezultat tog rebalansa je i pomoć države koja je pružena našim privrednicima, ali i građanima u sled saniranja posledica koje je ostavila iza sebe, a nadamo se da ćemo uskoro završiti ovu temu vezanu za Kovid 19. Ja moram samo jednu kratku informaciju zarad građana Republike Srbije da dam u okviru ovog izlaganja, a to je da je 60 evra, odnosno 30 plus 30 do sada po izveštaju koji imamo prijavilo se dva miliona ljudi za samo 35 sati. Podsetiću vas da je u okviru sve pomoći, koje je Vlada Republike Srbije pružila svojim građanima, ovo druga ovakva koja se tiče tzv. helikopter novca, odnosno onog koji će povećati svakako proizvodnu snagu Srbije, koja će povećati BDP, ali isto tako omogućiti da kao što i danas predsednik Srbije, a gotovo da ne postoji dan, primetili ste, Aleksandar Vučić ne otvara neki infrastrukturni projekat ili neku fabriku, tako i danas predsednik Srbije otvorio Sektor 4 obilaznice oko Beograda od mosta na Savi kod Ostružnice do petlje Orlovače i Petlovo Brdo, što dokazuje da bez obzira što zaista je teško ispratiti našeg predsednika koji od rane zore, čini mi se, od juga do severa, istoka i zapada Srbije, ne postoji mesto u kom se ne nađe, ne postoji selo za koje ne zna naziv, iskreno i zaista predano radi za dobrobit građana Republike Srbije, vrlo je važno da mi imamo pre svega osnove za ovaj ekonomski napredak, a one jesu upravo i u tom rebalansu oličene, jer se drugi deo rebalansa i te kako ticao infrastrukturnih projekata u okviru Projekta "Srbija 2025" koji je predsednik Vučić predstavio u 2019. godini i predstavlja nastavak naše uspešne politike, a mi ćemo danas u okviru pitanja Vladi imati priliku ovde i da vidimo ministre i da imamo slobodu i da ih pitamo sve ono što građane Republike Srbije zanima, a uglavnom se i veže za infrastrukturne projekte, jer oni donose nova radna mesta, oni donose veći BDP koji će nam omogućiti da pored povećanja konstantnih plata i penzija, koje smo imali i u prošloj i u ovoj godini, sa tim trendom nastavimo i u budućim danima, odnosno da naši građani mogu očekivati da će njihov standard permanentno u budućim i mesecima i godinama rasti. Takođe, kada govorimo o ekonomiji koja je kažem neizbežna tema, kada govorimo u Skupštini, jer prosto čini mi se da je u svakoj temi ekonomija temelj i nemamo dovoljno vremena da predstavimo sve rezultate za koje mislimo da je neophodno naglasiti ih i predstaviti građanima Republike Srbije, čini mi se i to predstavljanje da nije nikakva nužda s obzirom da građani Srbije i te kako vide napredak ne samo u svojim džepovima u vidu plata i penzija, povećanja već to vide i na ulici. Praktično kada krenete od mesne zajednice pa nadalje vi imate priliku da vidite šta je to sve što država radi u interesu građana Republike Srbije i povećanja njihovog standarda. Svakako da je nezaobilazna tema ipak i način na koji smo se izborili sa korona virusom i način na koji smo uspeli da i ovim rebalansom budžeta obezbedimo sredstva za izgradnju Kovid bolnice u Novom Sadu, čiji kamen temeljac je pre neki dan i postavljen i da u roku četiri meseca mi očekujemo još jednu Kovid bolnicu, pored dve koje su izgrađene i na taj način pored fabrika vakcina, pored vakcina koje smo uspeli za naše građane da obezbedimo, a podsetiću vas da je preko tri miliona građana primilo vakcinu, da li u dozi prvoj ili drugoj, svakako da smo šampioni kojima celokupan svet na rezultatima protiv, odnosno u borbi protiv korona virusa aplaudira, imamo priliku da praktično i ovde svakodnevno vidimo da se zaista Srbija i te kako uspešno bori sa virusom korona i da u toj borbi ipak jeste i lider ne samo, čini mi se, u regionu a za region smo zaista postavili drugačiji standard ne samo što se tiče korona virusa tako što smo doprineli tome da i naše susede vakcinišemo, da im omogućimo da dođu i da se vakcinišu u Srbiji i na taj način pokažemo sasvim jedan nov, čini mi se, narativ i mogućnost da ipak Zapadni Balkan i celokupna Jugoistočna Evropa, naš region, zavisi zaista od naših dobrosusedskih odnosa i da tu pružimo ruku svima kojima je ona bila potrebna u ovoj krizi koja je pogodila celokupan svet. S obzirom da govorimo o ekonomiji, moram zaista da kažem prosto zbog građana Republike Srbije da napomenem da je najzad kada je tema infrastruktura u pitanju da je postignut dogovor i da ćemo mi vrlo uskoro ovde pred poslanicima razgovarati i o onome što je dugogodišnji san svih Beograđana, ali je bilo nedostižno za bilo koga ko živi u Srbiji, a to je izgradnja metroa i Beograd će konačno dobiti metro. Koliko smo uspeli da čujemo od ministra Siniše Malog, nadam se da ćemo danas imati priliku i da mu to pitanje postavimo, ispred poslanika će se vrlo brzo naći i zakon koji će regulisati ne samo proceduru izgradnje, već i sistem upravljanja metroom, što zaista predstavlja jedan ogroman napredak i uspeh Republike Srbije, pored onoga, na koji ću vas podsetiti, a predsednik Srbije je imao priliku da nakon povratka iz Brisela kaže građanima, a to je da je dogovorena podrška EU od 700 miliona evra za izgradnju pruge do Severne Makedonije. Sve ovo što sam nabrojala pored infrastrukturnih projekata, Američke razvojne korporacije koja je obezbedila još 400 miliona za kredite srpskim preduzećima, za brigu i borbu za živote ljude, za gradnju bolnica, domova zdravlja, rekonstrukcija Kliničkog centra Srbije, rekonstrukciju Kliničkog centra Vojvodine, do kraja godine ćemo imati i izgradnju osam autoputeva, govori u prilog tome da se Srbija menja, da dobija jednu drugačije lice i da sve ono što smo uložili praktično u prethodnim godinama u jednu strategiju razvoja naše Srbije zaista sada nekako, čini mi se, da je odjednom došlo do stvaranja drugačijeg lica i do rezultata koji su praktično vidljivi građanima Srbije i pored toga što naravno da je poželjno da razvijate infrastrukturu, ali ono što je najvažnije za naše građane jeste da budu bezbedni, da budu zdravi, to smo uspeli da omogućimo, a sa druge strane i da njihov standard, lični standard bude u plusu, a to ćemo svakako omogućiti u narednom periodu. Međutim, postoje oni koji sve ovo što sam ja pobrojala, a kažem opet bilo bi mi potrebno mnogo, mnogo vremena da bih sve rezultate koje je Vlada Republike Srbije, predsednik Republike Srbije uspeo u prethodnom periodu da napravi i koje nižu svakodnevno, bilo bi mi potrebno mnogo vremena da to nabrojim, ima onih koji se trude da stave omču oko vrata predsedniku Aleksandru Vučiću i da se potrude da ga sklone, jer izbori nam se bliže, kao što smo imali priliku da u prethodnim mesecima da vidimo. Dijalog je počeo sa svima koji su želeli, koji su mislili da je dijalog potreban kako bi se poboljšali izborni uslovi i SNS je naravno jedna od tih koja nikada neće bežati od bilo koje vrste dijaloga, pa ni ovog, iako smatrajući da su po izbornim uslovima daleko boljim i te kako i povoljnijim po njih, režim bivše vlasti dolazio i nizao godinama, desetinama, odnosno deceniju čitavu svoje izborne pobede. Mi smo spremni na dijalog i spremni smo da kažemo da možemo da se menjamo u svakom smislu, u svakom trenutku jer ono što je jako važno jeste da mi izmene ne radimo zbog sebe, zarad onih drugih koji su to činili, već zarad građana Republike Srbije kojima je potrebno da kada biraju biraju svoje predstavnike vlasti na najbolji mogući način, a mi ćemo omogućiti da taj pluralizam izbornog procesa zaista bude na najvišem mogućem nivou. Kao što smo to učinili u svim međustranačkim razgovorima koji su bili u prethodnom periodu ostvareni na nivou Republike Srbije u razgovoru, odnosno posredstvu evroparlamentaraca, tako ćemo to učiniti i u ovim danima koji su ispred nas. Videli ste da se i juče održao razgovor sa onim mnogobrojnijim delom biračkog tela koji i te kako, da kažem, ima i zavređuje jedan veći legitimitet u odnosu na one koji su samo spremni za razgovore sa strancima uz prisustvo predsednika Republike i predsednika SNS, Aleksandra Vučića, što zaista ide činjenično u prilog tome da smo spremni zaista da razgovaramo sa svima i da obezbedimo najbolje moguće izborne uslove. Sad, što to neće biti dovoljno da pojedine dovede na vlast, već traže da ih neko za ruku uvede u Skupštinu to je druga stvar i to su upravo ti za koje želim i da vam kažem da stavljaju omču oko vrata nekakvim "non pejperima" koji se pominju ovih dana predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću, a ta dva predloga "non pejpera" vrlo jasno govore u prilog tome da se zbog KiM i pitanja KiM zaista spremaju i prisutni su ogromni pritisci na samog predsednika Aleksandra Vučića i na Srbiju. Ali, i te kako da i ovi drugi ne miruju koji bi da ih neko za ruku dovode u Narodnu skupštinu i koriste ovu priliku da i te kako kažu i stave do znanja svima i građanima Republike Srbije da čak iako bi taj "non pejper" jedan ili drugi, videli ste dva rešenja, doveo do toga da oni dođu na vlast, odnosno da i KiM ne budu deo Republike Srbije, oni su za ako je to uslov da se predsednik Srbije Aleksandar Vučić skloni u stranu i da im se obezbedi da i bez izborne volje dođu na vlast pa oni su i za to. Dakle, spremni su da čak i ovo pitanje, Kosovo i Metohiju, sudbinu našeg naroda na Kosovu i Metohiji stave kao monetu za potkusurivanje sa bilo kim, sa kim je god to potrebno. Ali, predsednik Srbije, Aleksandar Vučić je vrlo jasno rekao da apsolutno na nikakve pritiske neće pristajati, da će nastaviti da čuva suverenost, jedinstvo i integritet Republike Srbije i i te kako da brine o standardu naših građana na Kosovu i Metohiji koji će upravo osetiti u danima koji su ispred nas, a imaće priliku da se prijave za 100 evra pomoći. Dakle, i te kako vodimo računa o tome da naš narod na Kosovu ima pristojan život i da zna da je predsednik Srbije, SNS uvek tu da podrži integritet, jedinstvo i pre svega sigurnost našeg naroda. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem Sandri Božić na njenoj iscrpnoj diskusiji. Osvrnuću se samo na nekoliko stvari. Da, budžet za 2021. godinu koji se odnosi na resor kulture iznosi 0,97% od ukupnog budžeta, odnosno 1,10% ako uračunate još sredstva opredeljena za deo Ministarstva koji se odnosi na informisanje. Međutim, ono što se nikada do sada, ili bar ne u novijoj istoriji, nije desilo da samo rebalansom dobili povećanje budžeta za kulturu, 300 miliona. Izuzetno važan deo koji je iz privrede prešao na resor kulture, a to su podsticaji, stvaranje audio-vizuelne delatnosti, odnosno snimanje filmova, serija i reklama u Republici Srbiji. Znači, dobili smo dodatnih 300 miliona, što znači da je, bez obzira na period korone, velika zainteresovanost filmske industrije, domaće i strane, da nastave sa svojim radom ovde u Srbiji snimanjem filmova, serija i reklama. Naravno, dobili smo dodatnih 230 miliona pomoć samostalnim umetnicima, a juče je Zaključak Vlade donet da se iz tekuće budžetske rezerve izdvoji još 83 miliona za one umetnika koji su u prošloj godini nekom greškom izostavljeni, nisu ostvarili svoje pravo na pomoć. Što se tiče konkursa, ovim izmenama i dopuna zaista želimo da napravimo jedan korak napred, da svi oni koji žele da konkurišu na našim konkursima dobiju određeno vreme i za pripremu dokumentacije i konsultacije sa Ministarstvom. Prihvatam svaku kritiku na račun da ove godine možda konkursi predugo traju, ali ne treba zaboraviti prvo da je doba korone i da nije lako ljudima da se organizuju. Drugo, Ministarstvo je desetkovano, imamo izuzetan broj obolelih zaposlenih u Ministarstvu. Jedni dođu, drugi odmah odu na bolovanje. Treće, činjenica, nešto možda i šokantno, ja sam se iznenadila kada sam utvrdila da u Ministarstvu praktično pisarnica ni ne postoji. Imamo pisarnicu otprilike iz 15. veka gde jedna ili dve osobe rade i onako po starinski primaju jednu po jednu pošiljku, sami zavode. Vi ne možete da zamislite kako to izgleda u doba konkursa. Eto, ući ću u istoriju, ako ni po čemu drugom, onda što ću osposobiti pisarnicu za rad u 21. veku. Nadam se da ćemo uskoro završiti postupak javne nabavke sa kojim imamo malih problema. Kažem, nisam bez veze rekla da Ministarstvo kulture i informisanja izgleda ne treba samo voleti, nego biti hrabar da vodite, jer u svakom segmentu otkrijete neki delić malo i kriminala. To je nešto što nas zaustavlja i što istražujemo, radimo baš onako kako bi trebalo. Otom – potom, posvetićemo jednu sednicu stanju u kulturi, pa će to biti vrlo interesantno izlaganje, što vole da čuju i ljudi građani Srbije kako se to radilo u kulturi do skoro. Samo o onome što okružuje segment kulture, ne samo ono što ljudi podrazumevaju pod kulturu. Tu su i neke javne nabavke gde vam se neko javi kada se završava javna nabavka, u poslednjoj sekundi sa nekih 1.000 dinara manjom ponudom što izazova izuzetno veliku sumnju, a vidite da su druge neke republičke ustanove imali negativna iskustva sa radom baš tih učesnika na javnim nabavkama koje su vezane i za naše Ministarstvo. Kažem, nemamo pisarnicu adekvatnu. Vi bi svi bili u šoku kako to izgleda. Nadam se da ćemo uspeti da dobije jednu modernu, elektronsku pisarnicu gde će svako ministarstvo u svakom trenutku moći da vidi gde je predmet. Ovako se bavim poslom koji je na nivou filma „Indijana DŽons“, istražujem gde se, smeje se pomoćnica, gde se nalazi pa onda ko dugo radi u Ministarstvu, poseže malo pamćenje pa zna gde stoji baš to, negde u ćošku od neke kancelarije. Verovali ili ne, ali to tako izgleda. Konkursi mogu mnogo bolje, mislim da po ovome što piše – 60 dana, to je važilo za nekadašnje, da je to problem onda kada se budžet donosio 31. decembra, pa vam 60 dana dođe 1. april otprilike, prvi, drugi, treći april. Mi budžet sada donosimo u zakonskom roku i tih 30 dana i 60 dana teče u stvari od tog dana kada ste usvojili budžet, što znači i računam da ćemo ove godine krajem novembra doneti i budžet za sledeću godinu, i da će konkursi onda biti raspisani negde krajem januara meseca, 30 dana, to je u martu i svako može da povlači svoja sredstva i da realizuje. Najveći je problem što konkursi još uvek zbog ovih otežavajućih okolnosti traju i problem je kako će to uopšte učesnici konkursa moći i da realizuju, naravno uz ovu prepreku sa koronom. Izbor direktora, da, tražim ovim predlogom izmena i dopuna zakona da ministar bude obavešten o nameri upravnog odbora da će raspisati konkurs i da ministar da prethodnu saglasnost. Ako snosim odgovornost za izbor direktora i predlaganje moje Vladi Republike Srbije, onda moram da imam i uvid šta koja republička ustanova kulture radi i koje su namere tog upravnog odbora koje je takođe Republika Srbija postavila. Nisu to privatne ustanove kulture pa da kažete – nemaš prava da se mešaš, nego su to ustanove kulture Republike Srbije i ministar mora da ima neku odgovornost, ali ministru treba dozvoliti da nešto odlučuje i da nešto pomalo i zna šta se radi u tim ustanovama kulture. To su sve neka oveštala načina razmišljanja, to su razne devijacije vremenom i možda se i nisu navikli da imaju ministra koga interesuje šta se dešava, ali neka malo izdrže i ovo. Šalim se naravno. Što se tiče pomoći, tu je moja uvažena koleginica, nadam se da ću je slomiti da nađemo mogućnost da pomognemo i onome što jeste njen i moj resor, a to je da su nam bioskopi zaista stradali u ovim merama, da su mahom bili zatvoreni i tražimo model da pomognemo i ljudima koji se bave ovom važnom delatnošću. Sa druge strane, ne treba zaboraviti da je država investirala u digitalizaciju tih bioskopa i da ne smemo da dozvolimo da nama naša investicija prosto propadne zbog uslova u kojima su radili, odnosno nisu radili. Lokalne samouprave moraju da plaćaju doprinose. Kako plaćaju doprinos za druge ljude, socijalno, zdravstveno, samostalni umetnici dužni su da dobijaju od svojih lokalnih samouprava. Kažem, nema ih mnogo zato u zakonu mora da se kaže – može, jer u Srbiji kad kaže – može, svi kažu – dobro onda ne mora. To je tako i svi smo sveni toga. Što se tiče izbora direktora, to su divni ljudi, baviti se kulturom i umetnošću, to moraš da voliš, sigurno se niko ne bavi kulturom i umetnošću zato što očekuje da će biti bogat nakon tog mandata, ali ima i deo direktora i onih koji vode ustanove kulture koji misle da ne treba da snose odgovornost. Svaki direktor mora da snosi i nekakvu odgovornost za svoj rad, naravno, ali mora da snosi odgovornost i za propuste, mora da snosi odgovornost za finansijske probleme u tim ustanovama kulture, za krađe koje su se dešavale u poslednje vreme, ili ih ja otkrivam, a dešavale su se i desili su pre dve godine, za sklapanje štetnih ugovora itd. Takvi nam direktori trebaju, koji su stručni, znaju da rade svoj posao i spremni da snose odgovornost za svaki propust koji su napravili, kao što i ministri moraju da snose odgovornost za svoj rad pred Narodnom skupštinom Republike Srbije. Što se tiče vakcine, pridružujem se pozivu, da zamolim sve građane Srbije da shvate da je izuzetno važno da se vakcinišu, da time štite svoj život, da štite život svoje porodice i svoje okoline. Videli smo koliko smo umetnika izgubili u prošloj godini, izuzetnih umetnika, a mahom oni nisu bili vakcinisani. To moramo da shvatimo, da je važno da se svi vakcinišemo i da smo jedna od retkih država u svetu i u Evropi koji su umetnike stavili kao prioritetna zanimanja koja moraju da se vakcinišu. To nam je uspelo i tako smo i mi uspeli da otvorimo pozorišta, galerije, muzeje, da rade i po tome smo prepoznati u svetu kao jedna od šest, sedam država kojoj je to uspelo. Hvala vam i još jednom pozivam sve građane Srbije da se obavezno vakcinišu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Vanja Udovičić.
Hvala. Želeo bih da odgovorim prethodnim govornicima, ostao sam dužan neke informacije. Gospodinu Vojislavu Vujiću koji je izneo predlog našeg proslavljenog košarkaškog trenera, želim da poručim da je svaka sugestija dobrodošla i da otvaramo proces izmene i dopune Zakona o sportu i da ćemo u narednom periodu vrlo detaljno razmotriti i tu sugestiju. Želim da napomenem da smo kao odgovorno ministarstvo pristupili rešavanju i tog problema. Kroz rad Ministarstva smo pokrenuli razne programe i projekte, koji za cilj imaju besplatno bavljenje sporta mladih, pogotovo dece. Vrlo smo ponosni kroz Projekat „Sport u škole“, kroz projekat „SOFA“, kroz mogućnosti finansiranja svih vidova programa i kroz omladinske programe i projekte da svi naši najmlađi sugrađani, građani mogu da se bave besplatno sportom. Svesni smo da to nije dovoljno i kroz rekonstrukciju sportskih sala gde pokušavamo da obnovimo fiskulturne sale novim sportskim rekvizitima i uspeli smo da u 250 fiskulturnih sala zamenimo enterijer tih sala da bismo motivisali što veći broj dece da uđe u sistem sporta. Danas smo svesni da svi ti naši napori nisu dovoljni da bismo uveli veći broj dece, da bismo omogućili da deca mogu na pristupačniji način da se bave sportom. Želimo da te akcije i ojačamo, ali i da na jedan konkretniji način, iako imamo vrhunske rezultate, doprinesemo boljem razvitku sistema sporta u Republici Srbiji. Zahvaljujem se poslaničkoj grupi Jedinstvena Srbija što će da podrže izmene i dopune Zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Mnogo nam znači ta podrška, pogotovo što u svojim redovima imaju narodnu poslanicu koja je bila višestruki evropski prvak, vicešampion sveta i stipendista Ministarstva omladine i sporta. Smatramo da kada sa njihove strane dođe takva jedna podrška, to vrlo vrlo znači za celokupan rad Ministarstva omladine i sporta. Zahvaljujem se Poslaničkoj grupi Savezu vojvođanskih Mađara na podršci predloženim izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju dopinga u sportu. Uvažena narodna poslanice, gospođo Božić, hvala vam na detaljnoj analizi predloženog zakona i na sagledavanju onih najneophodnijih izmena, a to je edukacija najmlađih, dece i svih u sistemu sporta. U narednom periodu još više ćemo uložiti snage i energije da edukujemo što veći broj sportista i činioca u sistemu sporta. Od 2014. godine uveli smo obaveznu edukaciju svih sportista u svim savezima. Znači, danas već možemo da kažemo da smo u mnogome informisali sistem sporta, jer nekada nije ni zla namera, već neinformisanost sportista. To mogu da vam kažem iz ličnog primera, da niste baš ni svesni ni informisani koji svi lekovi, medikamenti se nalaze na listi nedozvoljenih supstanci. Samim tim ste nekada u zabludi zbog možda i pogrešnog savetovanja, ali i neznanja. Upravo sagledavajući uvek dobre okolnosti, tj. dobru volju sportista, ušli smo u program edukacije da bismo informisali što veći broj činilaca u sistemu sporta. Svesni smo da kroz edukaciju dece i najmlađih u najranijem dobu možemo i najviše da učinimo kada je reč o edukaciji i preventivi. Kao što sam u svom uvodnom izlaganju rekao, ponosimo se vršnjačkom edukacijom i mogućnosti da đaci, srednjoškolci i osnovci svojim vršnjacima prenose to znanje i prenose značaj ne uzimanja dopinga i značaj pravičnosti i jednakosti u celokupnom društvu, pa i u sistemu sporta. Na taj način želimo da uvežemo sinergiju celokupnog društva, želimo da radimo na svim segmentima našeg društva, od najranijeg doba, pa i do osoba trećeg doba, da skrenemo pažnju na sve one negativne pojave u sistemu sporta, prvenstveno negativne pojave u oblasti uzimanja dopinga. Smatramo da od najranijih dana treba da učimo našu decu i na taj način da edukujemo celokupno društvo. Povećavamo odgovornost i kroz sinergiju rada Ministarstva omladine i sporta i rada Anti doping agencije Srbije i Saveza. Kao što sam rekao u uvodnom izlaganju, želimo da upravo povećamo odgovornost svih saveza i da prenesemo taj jedan pritisak i odgovornost na njih da je neophodno da se bave sa sportistima, da je neophodno da ih edukuju, da je neophodno da na taj način danas razmišljaju o budućnosti i da danas vode računa o svojim sportistima. Jer, kao i kroz stipendiranje svih naših sportista, kao kroz edukaciju od najranijih njihovih dana, vodimo računa o svim njihovim programima, o svim njihovim željama, pa onda sa razlogom možemo da se dičimo i ponosimo rezultatima koji su rekordni za sistem sporta i za našu državu. Pridružujem se apelu kada je reč o vakcinaciji. Srbija je među prvim zemljama u svetu krenula vakcinaciju sportista. Od strane Međunarodnog olimpijskog komiteta smo pohvaljeni i uzeti kao primer za druge zemlje kolika je neophodno vakcinacije svih građana, pogotovo jedne važne oblasti koja ima veliki, snažan uticaj na celokupno društvo, a to su sportisti, jer znamo da su sportisti istinski idoli svim generacijama. Ovim putem želim da apelujem na sve građane da se vakcinišu, da vodimo brigu o našem zdravlju i da znamo da jedini put izlaska iz ove globalne pošasti jeste i naučno dokazana vakcinacija. Hvala vam.
Zahvaljujem, ministre. Reč ima ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, narodna poslanica Jelena Mihailović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi ministri sa saradnicima, poštovani narodni poslanici i građani Republike Srbije, kao što sam u svojim dosadašnjim izlaganjima navodila, za mene kao umetnika, a pretpostavljam samo trenutno politički angažovanog građanina, izuzetno je važan svaki dan u ovom visokom domu i svaka sednica na kojoj imamo priliku da diskutujemo o pitanjima koja su vezana za sektor kulture i umetnosti. Danas se obraćam kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije i zahvaljujem se na poverenju Poslaničkoj grupi SPS i prilici da u raspravi, u kojoj se na dnevnom redu nalazi krovni Zakon o kulturi i njegove izmene i dopune, govorim upravo kao ovlašćeni predstavnik. Kolege poslanici će dalje analizirati detaljnije ostale zakone koji se nalaze na dnevnom redu, te ja lično želim bliže da se posvetim izmenama i dopunama Zakona o kulturi, koji sistemski i suštinski treba da uredi različita pitanja od izuzetne važnosti za kulturu Republike Srbije, funkcionisanje kulturnih mehanizama, ali i da praktično pomogne onima koji po tom zakonu u okviru sektora kulture i funkcionišu, a to su institucije, ustanove kulture, ali pre svega pojedinci, radnici u kulturi i umetnici, oni koji kulturu velikim delom i stvaraju. Moram da naglasim da je jako važno što se vi, uvažena ministarko Gojković, nećete mi zameriti na izrazu, izuzetno mešate u svoj posao, u svakom pozitivnom smislu i kao što možete zaključiti imate podršku poslaničkih grupa. S obzirom da smo svi stekli utisak da predano pokušavate da štitite interese kulture, nadam se da, i želim, da svojim radim i autoritetom iščupate kulturu iz letargije u kojoj se nalazila proteklih godinama, možda i decenijama, ali da iz štedljivih, kakve i treba da budu ruke ministra finansija, izvučete i isposlujete u budućnosti značajni sredstva za sektor kulture, što bi otišlo verovatno najviše ka konkursima, o kojima ću detaljnije u svom izlaganju i govoriti. Upravo, kao umetnik, smatram da imam prava da o kulturi govorim iz prvog lica, iz svog ličnog ugla, jer sam ovde, u ovaj visoki dom ušla, kao neko ko zna iz prve ruke, kako u realnosti izgleda život umetnika, kreativaca i kulturnih pregalaca. Kolege poslanici iz sveta umetnosti i kulture, znaju o kakvom se radu i trudu tu radi. Mnogo je rada, učenja, usavršavanja, trema i dilema, žuljeva i krvavih prstiju od vežbanja neuspelih pokušaja i ideja, ali sve to zajedno stvara pojedinca umetnika, kulturnog pregaoca, sa kojim živote svih nas postaju ispunjeniji i kvalitetniji i ako toga možda nismo svi uvek svesni. Uz svakog slikara, muzičara, igrača, pisca, pesnika, vajara i njihova dela, naša svakodnevnica dobija smisao u boji. Baš danas, oprostili smo se od velikog Miloša Šobajića. Gubimo umetnike, ali ostaju njihova dela, za večnost koju zajednički moramo sačuvati, pametnim odlukama koje ovde treba da donosimo, ako smo možda nekada prema njima bili ne pažljivi i nismo možda uvažavali njihov rad, ostavljajući ih recimo na vetrometini. Opet ću reći „ars longa vita brevis“ – umetnost je duga, život je kratak. Kako bi moj osvrt na krovni Zakon o kulturi, bio smislen i kako bi se i sama odmakla od opštih mesta, na koje se obično svodi relativno svaka diskusija o kulturi. Analizirajući predložene izmene i dopune zakona, primetila sam da se, kao izuzetno važni ističu nekoliko njih. Prva se odnosi na konkurse za finansiranje ili sufinansiranje projekata u kulturi, i to u smislu da se rok za raspisivanje konkursa sa 30 dana od dana donošenje budžeta, menja na 60 dana, što po obrazloženju predlagača, treba da pomogne Ministarstvo kulture u proceduri pripreme konkursa i neophodne dokumentacije. To svakako jeste dobra promena, imajući u vidu i potencijalni manjak ljudskih resursa u samom Ministarstvu i obim poslom, kojim se podrazumeva kada je raspisivanje tako važnih konkursa u pitanju. Prošle nedelje smo na dnevnom redu imali rebalans budžeta kojim se kroz treći paket pomoći građanima obezbedila i bespovratna finansijska pomoć samostalnim umetnicima u ukupnom iznosu od nešto preko 230 miliona dinara. Svakako je jasno da se po ekonomiji ne možemo meriti sa jednom bogatom Nemačkom koja za oporavak kulture i kreativnih industrija od kovid krize obezbedila čak 50 milijardi evra, odnosno 1,55% svog BDP, a po glavi stanovnika gde je to bilo negde na nivou od oko 602 evra. Kada se zbirna pomoć koju smo mi kao država opredelili za kulturu u cilju ublažavanja posledica kovida u iznosu od oko 3,8 miliona evra, ne računajući dodatnim 83 miliona dinara koji su juče usvojeni, to se sve razdeli po glavi stanovnika, dolazimo do 0,54 evra, što je u odnosu na bogatu Nemačku oko hiljadu puta manje, a što ne podleže logici u reciprocitetu, imajući u vidu da je naš BDP otprilike sto puta manji od BDP Nemačke, ali ne i hiljadu puta manji. Ovakve statistike zabrinjavaju i pozivaju da svi zajedno kao zakonodavna i izvršna vlast, ali i kao društvo odredimo kurs kulture i kulturne politike. U svom prošlo nedeljnom izlaganju o rebalansu sam iznela predlog, a tada je bio prisutan ministar finansija, da se potencijalno predvidi novi paket mera pomoći u svrhu prevencije i oporavka od kovid krize koji bi umesto bespovratnih sredstava u vidu minimalca, umetnicima bio dodeljen kroz potencijalni drugi krug konkursa Ministarstva kulture kako bi se pored konkretne finansijske pomoći potpomoglo i iniciralo stvaralaštvo, jer moramo imati na umu da u velikoj meri kreativci funkcionišu u suživotu sa svojim talentima i kreacijama i proces stvaranja im je neophodan pored osnovne egzistencije i gašenje egzistencijalnog požara. Koju dodeljena pomoć donekle može da obezbedi. S obzirom da sam se dotakla rebalansa budžeta za 2021. godinu, ne mogu a da se ne osvrnem na uvećanje finansiranja sektora kulture i dostizanje dugo iščekivanog 1,01% za kulturu. U svojoj dosadašnjoj relativno kratkoj poslaničkoj aktivnosti bila sam uporna i možda dosadna kada je tema pojačanja finansiranja kulture u pitanju, ali kao što sam već navela, kao neko ko govori iz prvog lica kada govori o umetničkom delovanju, smatram da je ovih 1,01% samo dobar početak stremljenja ka konačnom opredeljenju da kultura bude na pijedestalu na kom i zaslužuje da bude i vesnik napretka u smislu da se kič i šund prirodnim procesom moraju vratiti na margine društva odakle su i potekli, a da centralna mesta u našoj svakodnevnici zauzmu prave vrednosti, pozitivna selekcija i crpljenje svih intelektualnih kapaciteta kojima kao društvo raspolažemo. Sigurna sam da ne moram da ističem dodatno da je važno da dostignut procenat u kulturu nikako ne bismo smeli smanjivati i da taj procenat treba da bude samo veći, da ovo povećanje ne bude samo trenutno jer su ga na jedan posto slikovito rečeno izgurali određena povećanja za sektor filmskog stvaralaštva, konačno odu u manastir Hilandar, zajam za infrastrukturu u kulturi i pomoć samostalnim umetnicima, što sve zajedno predstavlja izuzetno važne stvari. Našu ekonomsku stabilnost postignutom odgovornom politikom, moramo obratiti pažnju prema kulturi i na taj način dostići zemlje u regionu po davanjima za kulturu. Podsećanja radi, Severna Makedonija izdvaja 1,23, Hrvatska 1,76, dok je Crna Gora budžetom za 2020. godinu opredelila 1,34% za sektora kulture. Kada govorimo o davanjima po glavi stanovnika, moramo učiniti sve što možda do sada nismo, kako bismo iznos od 15 evra po glavi stanovnika koji smo izdvajali pre rebalansa podigli i potencijalno dostigli zemlje regiona, imajući u vidu da Severan Makedonija po glavi stanovnika za kulturu izdvaja 27, Crna Gora 36, Hrvatska i Mađarska oko 40 evra. Podsetila bih da smo nedavno u ovom visokom domu izglasali Sporazum o zajmu za infrastrukturu u kulturi koji predstavlja sjajnu priliku da se određene ustanove kulture renoviraju i obezbede im se uslovi za rad, ali da bi se iste te ustanove ispunile programima i sadržajima lokalne samouprave dobile dovoljno sredstava za finansiranje tih sadržaja, ponovo bih želela da predložim da se u okviru zajmova i međunarodnih sporazuma i prodaju obveznica obezbede dodatna sredstava koja bi kroz, recimo, fond za opstanak i preporod srpske kulture omogućila funkcionisanje svih kulturnih delatnosti. U trenutku kada se ceo svet bori sa krizom, kada kao država gradimo bolnice, obezbeđujemo vakcine i rešavamo važna politička pitanja, možda predlog za zajam u aproksativnom iznosu od oko 50 miliona evra zvuči ambiciozno, ali ukoliko osvestimo važnost prisustva kulture i to kako bi ta sredstva instant dovela do povećanja davanja u kulturu po glavi stanovnika sa 15 na 22 do 23 evra, taj iznos bi bio pravi iskorak u pravom smeru. Navedena sredstva bi se mogla opredeliti kako konkursima Ministarstva kulture za projekte i programe ustanova kulture, osposobljavanje srpskih kulturnih centara u svetu i umetničkih programa srpskih umetnika u svetu, stipendije za studiranje talentovanim umetnicima na prestižnim univerzitetima sveta i naročito aktiviranje rada kulturno-umetničkih i sportskih sekcija u oko 1600 škola i dve hiljade izdvojenih odeljenja u cilju kulturnog opismenjavanja dece i mladih sa obezbeđenim sredstvima za nastavna ili van nastavno osoblje. Neko će reći da sredstava za sektor kulture ima dovoljno, da je upitna samo distribucija i pravična raspodela, što svakako jeste važno, ali s obzirom da sam se dotakla teme konkursa koji su izmenama i dopunama Zakona o kulturi i obuhvaćeni, moram da istaknem da sam kroz analizu rezultata konkursa, period od 2017. godine do 2020. godine, dakle, za period od četiri godine utvrdila da je na konkurse stizao približno isti broj prijava po različitim delatnostima savremenog stvaralaštva i na konkurse u oblasti kulturne delatnosti za decu i mlade i da je uvek dve trećine, a nege i tri četvrtine projekata odbijeno. Čitajući obrazloženje komisije došla sam do zaključka da projekti koji su odbijeni nisu svi bili manje vredne finansiranja, već je komisija u obrazloženjima naglašavala da su negde sredstva limitirana i da su dodeljena sredstva mogla pokriti samo određen broj projekata, što složićete se otežava posao kako ministarstvu, komisiji, ali i prijavljenima koji svoje projekte prijavljuju, jer ih to usmerava na traženje alternativnih sredstava finansiranja gde pojedini projekti i manifestacije nikada ne ugledaju svoje svetlost dana, ne budu realizovani, iako su možda izuzetno kvalitetni. Birajući socijalnu pravdu upravo zato sam i iznela ovaj predlog koji bi mogao biti sledeći paket mera pomoći kulturi u fazi kada smo za prevenciju možda i zakasnili, ali za ublažavanje posledica nastalih kovidom, možda još uvek nismo. Dobro je što ustanove kulture imaju nesmetano finansiranje svojih regularnih mesečnih troškova. Dobro je što funkcionišu i održavaju programe i u pandemijskim uslovima, ali to je sve na žalost stanje hibernacije koje će proći, a kada prođe moramo biti spremni da nastavimo žustro napred i pomognemo i podstaknemo dalji razvoj kulture i umetnosti. Iako na dnevnom redu nije finansiranje kulture, morala sam da istaknem i taj deo koji je neophodan za funkcionisanje sektora, pored naravno izuzetno važnih izmena krovnog Zakona o kulturi, a koji se tiče konkursa koji sam već pomenula, kao i sledećih izmena i dopuna. Izmena koja predviđa upis ustanova u registar APR umesto Privrednog suda bi trebala da omogući ustanovama kulture da imaju ravnopravni status u svim ostalim telima, koje stiču status pravnog lica i logičan je predlog da se Privredni sud rastereti od ovakve vrste obaveza, a ustanovama pri osnivanju ili promenama, proces ubrza i olakša. Dalje, izmene koje predviđaju promenu strukture upravnih odbora i nadzornih odbora ustanova u smislu fiksiranja broja članova sa priloženim amandmanom Vlade, da se u odbore uključi i pripadnici nacionalnih manjina, treba da doprinesu ravnoteži funkcionisanja odbora svih ustanova na nivou Republike. Izmene koje se tiču javnih konkursa za izbor direktora ustanova kulture su po datom obrazloženju predlagača važni zbog transparentnosti koju konkursi moraju da imaju, ali i zbog sankcionisanja, tačnije nedopuštanja potencijalnih zloupotreba kada se radi o funkciji direktora, svedočimo i sami tome, obavljaju vršioci dužnosti iznad svih zakonskih vremenskih odrednica, što u praksi rade ustanove kulture koja mora da prati savremena kulturna dešavanja i konstantno vodi ka inovativnosti, može da dovede do stagniranja i neizvršavanja svoje uloge u društvu. Zakon o kulturi prepoznaje samostalnog umetnika kao nosioca delatnosti od opšteg interesa u kulturi, s obzirom da samostalni umetnici svojom delatnošću učestvuju u kreiranju kulturnog nasleđa, te je stoga izmena koja tretira uplaćivanje doprinosa za penzijsko, invalidsko i zdravstveno osiguranje izuzetno važna jer će stvoriti obavezu lokalnim samoupravama da izmiruju svoje obaveze koje su do sada bile samo na nivou opcije i ostavljala se mogućnost da lokalne samouprave tu vrstu obaveze ne izmiruju ujednačeno, što je stvaralo kako nezadovoljstvo kod umetnika koji imaju status samostalnih, dobijen od strane reprezentativnih udruženja ali i neefikasnost u realizaciji ideje koja bi suštinski trebala da podstakne stvaralaštvo samostalnih umetnika. Danas govorimo o Zakonu kulture kao o krovnom zakonu koji treba sistemski da reguliše ovaj sektor, ali pored strategije razvoja kulture koja je takođe obuhvaćena predloženim izmenama i sam zakon predstavlja neku vrstu strateškog opredeljenja države prema razvoju kulture i umetnosti i onima koji kulturu u stvarnosti i produciraju. S tim u vezi, predlog da se strategija razvoja kulture na period od 10 godina usvoji u Vladi potencijalno jeste dobar predlog, ako uzmemo u obzir praksu da je veliki broj strategija u Vladi već usvojen, da je proces usvajanja jednostavniji i efikasniji nego kada se dokument usvaja u Narodnoj skupštini, kao što je zakon do sada i predviđao i ako uzmemo u obzir da izvršna vlast jeste ta koja strateška opredeljenja treba da sprovodi i realizuje, a sve to pod uslovom da je prethodno sprovedena temeljna javna rasprava u što više sredina, sa uključivanjem stručne javnosti ali i svih ostalih zainteresovanih, uz uvažavanje kvalitetnih i smislenih predloga. Ono što možda nije predviđeno sadašnjim Zakonom o kulturi, a sami ste ministarka rekli da priželjkujete možda potpuno novi zakon koji bi bio moderan i savremen, je potencijalna odredba kojom bi se srpski jezik i stvaralaštvo čuvali na način da se na radio stanicama i televizijama obavezno pušta, na primer, 40% muzike srpskih autora i vokalno-instrumentalnih numera na srpskom jeziku, poštujući, naravno, i prava nacionalnih manjina, nešto što bi bilo slično Tubonovom zakonu u Francuskoj. Delimično je predviđen kulturno-umetnički amaterizam koji obuhvata ne samo folklorne sastave već i amaterska pozorišta, baletske grupe, amaterske horove i druge oblike kulturno-umetničkog amaterizma koji su zakonom obuhvaćeni samo u smislu omogućavanja prostora za rad u okviru lokalne samouprave. Sve navedeno može biti obuhvaćeno potencijalno novim izmenama ili potencijalno potpuno novim zakonom o kulturi. Dalja izmena zakona tretira jako važnu temu Nacionalnog saveta za kulturu. Po još uvek važećem zakonu, Nacionalni savet broji 19 članova koje bira Narodna skupština na predlog Vlade, ustanova kulture, reprezentativnih udruženja i drugih institucija, kao i saveta nacionalnih manjina. Po svim pravilima i logici, to visoko savetodavno telo zbog prirode svoje uloge koju treba da ima, mora biti nezavisno bilo od zakonodavne, ali i izvršne vlasti. Savet je svojim osnivanjem zamišljen kao telo koje treba da savetuje, misli i predlaže strategije i pravce delovanja kada je sektor kulture u pitanju, sektor koji je od nacionalnog interesa za našu državu. S obzirom da nisam bila uključena u prethodne procese biranja članova Saveta, ne mogu da sudim o njima kao proceduralno komplikovanim ili neefikasnim, ali ono što predložene izmene i dopune zakona donose je izmena upravo tog procesa, tačnije predlagača članova Saveta, koji predviđa da Savet u svom potencijalnom budućem obliku broji 11 članova, koje ministru predlažu institucije od republičkog značaja i institucije koje je osnovala Republika. Predloženom izmenom ovako predloženog člana 16. Zakona o kulturi – svoje predloge ne mogu neposredno da dostavljaju reprezentativna udruženja umetnika, što je pre bio slučaj, praktično predstavlja izuzeće nezavisne kulturne scene iz procesa biranja članova Saveta, a posledično i njihovo učestvovanje u radu. Lično primećujem neujednačenost predloženih izmena i promena koja se ogleda u tome što zakon i dalje tretira reprezentativna udruženja kao neodvojiv deo kulturnog mehanizma, što dokazuje registar reprezentativnih udruženja koje su status reprezentativnog dobili upravo od Ministarstva kulture. U pomenutom registru se nalazi 34 reprezentativna udruženja koja već decenijama funkcionišu i štite interese umetnika. Neka od udruženja traju već ceo vek, kao što su ULUS i UDUS, kao pravni sledbenik udruženja glumaca Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, oba osnovana 1919. godine. Tretiranje reprezentativnih udruženja kao neodvojivih od kulturnog i državnog aparata se ogleda i u činjenici da se upravo kroz registre samostalnih umetnika koja udruženja vode uplaćuju i regulišu kako pomenuti doprinosi za penziono, invalidsko i zdravstveno osiguranje, ali i sada, kao i prošle godine, paket mera pomoći samostalnim umetnicima u svrhu prevencije i oporavka od krize izazvane kovidom. Na sednicama Odbora za kulturu i informisanje u protekla dva dana, na kojima smo zatražili razjašnjenje pomenutog člana 16. vezano za učešće reprezentativnih udruženja u procesu predlaganja članova Saveta i njegovom daljem radu, predstavnici Ministarstva su izneli usmeno razjašnjenje izmene člana 16, kojim je predočeno da pomenuti predstavnici reprezentativnih udruženja neće biti isključeni, već će ih ustanove, institucije predlagača iz predloženog člana 16. Zakona o kulturi moći uvrstiti u svoju listu predloga članova. S obzirom da isto nije navedeno u samom priloženom obrazloženju, ali nije precizirano ni u samom članu 16. Zakona o kulturi, potencijalno može ali i ne mora biti ispoštovano, jer obaveza kao takva zakonom nije određena navedenim predlagačima članova Saveta, što u praksi zaista može u potpunosti isključiti predstavnike nezavisne kulturne scene, te stoga predlažem da se potencijalno nađe adekvatan modus kojim bi se članom 16. Zakona u Nacionalni savet uključili i predstavnici reprezentativnih udruženja i samim tim broj članova u skladu sa tim adekvatno i povećao, ukoliko ima potrebe. Imajući u vidu da ovde govorimo o Nacionalnom savetu za kulturu, visokom nezavisnom savetodavnom telu koje treba da predstavlja desnu misaonu ruku Ministarstva kulture, telu koje treba realno da sagledava tokove događaja kako na domaćoj tako i na svetskoj kulturnoj sceni, telo koje treba da sadrži samo izuzetne, korišćenjem svih intelektualnih i kreativnih kapaciteta kojima raspolažemo, moramo obezbediti da pozitivnom selekcijom dođemo do zdrave kritičke misli koja uvek treba da ima viši cilj, a to je napredak naše države u svakom smislu. Amandman Vlade kojim se izbor Saveta i nadležnost nad njim ipak vraća Narodnoj skupštini predstavlja, lično smatram, pravilno rasuđivanje o ulozi i svrsi tog visokog savetodavnog tela. Dozvoliće mi da parafraziram Kloda Debisija koji je rekao da su umetnička dela ta koja kreiraju pravila i da pravila nisu ta koja stvaraju umetnička dela. Stoga i ovo izuzetno važan krovni zakon sektora kulture mora biti u sinhronizaciji sa kulturnim mehanizmom, pojedincima, institucijama koji kulturu i stvaraju i održavaju, mora olakšati i podstaći rad i stvaranje umetnika i biti kreiran za višu misao, viši cilj i opšte dobro, što kultura u svojoj suštini i jeste. Na samom kraju, želim da verujem da će naknadna pamet i svest, to znači u kulturi u jednom društvu, dovesti do spoznaje da kultura ne sme da bude zadnja rupa na svirali, kako bismo narodski mogli reći, čak i u momentima ekonomskih kriza, prioritete u izgradnji infrastrukture, ili ogromnih zdravstvenih problema u vidu pandemija kao što je ova. Svi mi koji donoseći odluke, uvek mislimo da ima vremena za kulturu, u nekim boljim nailazećim danima, stavljajući je, možda slikovito rečeno, na rezervnu klupu, moramo pažljivo da razmislimo o dugoročnim posledicama sa kojima će se društvo suočiti, jer se može dogoditi da te posledice, kako posredno, tako i neposredno, utiču ne samo na kulturni nivo, i obrazovanje nacije, već i na ekonomiju i na konsekventno životni standard, položaj i ugled našeg društva, i države u svetskoj zajednici država i naroda. Naravno, već sam vam pomenula, da mi kao poslaničke grupe, poslanici Narodne skupštine Republike Srbije, pružamo apsolutno svaku podršku, čvrstu kao bedem i tvrđavu, za svaki vid konstruktivnih predloga koji mogu pomoći u unapređivanju sektora kulture i umetnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice. Reč ima ministar kulture, Maja Gojković.
Hvala vam puno na vašoj diskusiji i na tome što ćete podržati ove izmene i dopune, kao jedan korak, da unapredimo ovaj zakon, koji je prepun manjkavosti. Zaista se ranije nisam bavila ovim zakonom, ali jedna odredba zakona nije povezana sa drugom odredbom zakona i tako se mogu tumačiti ove izmene i dopune, kao i moguće postojeće popravljanje stanja, ali mi moramo doneti novi zakon o kulturi, u bližoj ili daljoj budućnosti, potpuno je svejedno, ukoliko budemo imali kapaciteta za rad. Ono što je brzo, očigledno je da nije dobro, tako da ne moramo da određujemo nekakve rokove, važno je da smo se svi ovde složili da nam treba novi zakon o kulturi i da je važno, iako je pre godinu ili dve, Vlada usvojila strategiju razvoja o kulturi, po nekom mom viđenju, morali bi da se na potpuno jedan drugačiji način posvetimo i tom strateškom dokumentu i da ga donesemo potpuno nov i na drugačiji način, prilagođeno ovom vremenu. Kada čitate strategiju razvoja kulture, strategiju kulture naše države za neki period od 10 godina, vidite čak i različite rukopise. Vidim da je nekoliko timova radilo na tome, a kamo li da, ali uzdržaću se ovog puta kritike dokumenta, ali koliko razgovaram sa ljudima i činiocima, i poslanicima, kulture u našoj državi, još nikoga nisam srela da je rekao da je potpuno zadovoljan strategijom razvoja kulture. Nacionalni Savet za kulturu, kažem zbog ovoga, ali je matisao u zakonu, očigledno nije mogao da radi na pravi način, niti da bude izbran. Moraš prvo biti izabran da bi ispunjavao svoju svrhu. Imali smo na Javnoj raspravi, ali to mogu da shvatim kao jedno neznanje, želju da se kaže nešto ružno o predlozima za izmene i dopune zakona, a ne da se stvarno nešto doprinese, pa je bila čak primedba - vi time što neće Skupština, to smo ispravili, ali što neće Skupština birati Nacionalni savet, nama onemogućavate da vas kritikujemo. To može samo da izgovori neko ko uopšte nije čitao odredbe zakona, koji su zadaci Nacionalnog saveta za kulturu. Nije samo suština da ti držiš neki govor i da kažeš sve najružnije i da je to tvoj doprinos za razvoj kulture naše države, ali Nacionalni savet treba nešto drugo da radi i to je definisano članom 17. Ako ne budu predložili ovi predlagači, a to su uglavnom ustanove kulture Republike Srbije i Nacionalni saveti i Srpska akademija nauke i umetnosti, Matica srpska, nekog šireg od nekog njihovog prirodnog okruženja, onda će to mnogo reći, dati nam sliku u kom vremenu žive naše ustanove kulture. Ali, svakako ispravljaćemo. Moramo i sve ono što ne položi ispit vremena, moramo da budemo svesni i priznamo neku našu grešku i uradimo nešto novo. Uostalom, parlament ne mora da izglasa tu listu koju ćemo imati, odnosno pojedinačno svakog kandidata predloženog od ovih predviđenih predlagača. Nacionalni savet treba da analizira, daje mišljenje o stanju u kulturi, daje sugestiju ka kreiranju kulturne politike, predloge za razvoj i unapređenje kulturnih delatnosti, daje mišljenje o predlogu strategije razvoja kulture, predlaže kriterijume za sticanje statusa istaknutog umetnika, stručnjaka u kulturi, utvrđuje status istaknutog umetnika ili stručnjaka u kulturi, daje mišljenje u postupku dodele nagrada za podsticanje kulturnog stvaralaštva, daje sugestije i predloge za uređenje drugih pitanja u oblasti kulture i međuresorne saradnje, nauke, obrazovanja, urbanizma, međunarodne saradnje, obavlja druge poslove u skladu sa ovim zakonom. To nije nezavisno telo. To telo bira Narodna skupština Republike Srbije i ono daje predloge, sugestije, mišljenja, stavove Ministarstvu kulture i informisanja, pa time i Vladi Republike Srbije. Biti nezavisan, to znači nešto potpuno drugo, ali možemo da polemišemo o svemu. Nacionalni saveti za kulturu svuda u svetu su zamišljeni potpuno drugačije. Zamislite, šta bi se desilo našoj državi da primenimo francuski model. Tamo predsednik Francuske sam da predlog, napiše ko su po njegovom viđenju članovi Nacionalnog saveta za kulturu i to dobro funkcioniše i nikoga ne napadaju, jer on je izabrano lice od strane građana Francuske i smatraju da ima tu političku snagu i moć da sam predloži po svom nahođenju i viđenju ko će biti član. Mi imamo i imaćemo proces izbora. Verujem u ustanove kulture da će na pravi način prići ovom pitanju, da će nam dati nekoliko ozbiljnih kandidata, poštujući sve one uslove koje će morati da poštuju prilikom raspisivanja, odnosno upućivanja mog poziva da pristupe ovom izboru i da ćemo imati relevantno telo koje već dugo nemamo, da obavljaju svoje nadležnosti iz zakona o kulturi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima zamenik poslaničke grupe Socijaldemokratske partije Srbije Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Uvaženi ministri sa saradnicima, poštovani i uvaženi građani i građanke, nema veće radosti nego kada u ovom Domu govorimo o kulturi. Nema veće radosti ni za državu kada kulturi dobro ide, nema veće radosti ni za građane kada prepoznaju da je kultura prioritet u razvoju jednog društva i jedne države. Ispričaću jednu kratku priču s početka Drugog svetskog rata koje i te kako govori o onome što je danas na dnevnom redu. Dakle, kada je negde na početku Drugog svetskog rata avijacija nemačkog Luftvafea počela da zasipa London bombama, onda je tadašnji premijer Vinston Čerčil sazvao Vladu i ministre da vide šta im je činiti i odakle naći novac, odakle uzeti novac za ratni budžet i za finansiranje odbrane Britanije. Jedan ministar je brzopleto rekao: „Evo sve funte koje su namenjene kulturi možemo da uzmemo, pa da prebacimo u ratni budžet.“ Čerčil je pitanjem odgovorio, i to je, zapravo bila njegova najbolja reakcija – Šta ćemo onda braniti ako uzmemo novac iz budžeta za kulturu? To najbolje govori o tome šta znači kultura. tTo je tada znao Čerčil, takođe, mi danas svi znamo šta znači kultura, šta predstavlja za jedan narod, naciju i državu. Kada kulturu učinimo nevažnom ili što bi naš narod rekao – devetom i poslednjom rupom na svirali, onda nema šta da branimo ili uzalud branimo sve ostalo. Kulturne tekovine od početka civilizacije do danas čine nas onim što jesmo. Kultura u najširem smislu znači i književnost, umetnost, arhitekturu, običaje, pismo, jezik i sve ono što zapravo jeste naš identitet. Ja verujem i nema sumnje da je verovatno to bilo Čerčilu na umu kada je na taj način zaštito kulturu štiteći zapravo identitet i dug jednog naroda. Kultura je mnogo širi pojam od onoga kako je mi često posmatramo, pa i od onoga o čemu mi danas govorimo. Meni je jako drago što je ova tema zgodna da o kulturi malo šire porazgovaramo, radovala sam se ministarki i kada su na dnevnom redu bili drugi zakoni iz oblasti kulture, radujem se takođe što je ova Vlada, čini mi se, nakon decenija prvi put izdvojila više novca za kulturu, što je izuzetno važno i potvrđuje ono što sam do sada rekla. Kultura je mnogo širi pojam i nisu to samo ni izložbe, ni bioskopi, pozorišta i ono sve što sam već navela, kultura je mnogo više od toga. To je i način na koji živimo, to je način na koji se ophodimo jedni prema drugima, kultura je način i na koji razmišljamo, kultura je, ako hoćete i to šta želimo sebi, a šta želimo drugima, kultura je ono „da komšiji krava bude živa i zdrava“, ako hoćete tako, što je tamo negde pre dvadesetak godina zamenilo ono što je do tada bilo ustaljeno u našem narodu „neka crkne i moja krava, ali nek crkne i komšiji“. To je sve kultura. Ono o čemu mi danas govorimo jesu uslovi da se stvori atmosfera u kojoj ćemo izgrađivati sve ono što sam navela, da kultura u nekom najširem mogućem poimanju i jeste. Kultura je, ako hoćete, i patriotizam najviše vrste, kultura je i domovina. Da se podsetimo i Ršumovih stihova: „Domovina se brani lepotom, čašću i znanjem, domovina se brani životom i lepim vaspitanjem“, to su večni stihovi koji takođe na svoj način govore upravo o onome šta treba da negujemo i koliko je kultura važna u životu svakog pojedinca. Dakle, kada govorimo o izmenama Zakona o kulturi, najvažnije izmene odnose se na formiranje i izbor članova Nacionalnog saveta za kulturu. Predviđeno je smanjenje broja članova sa 19 na 11. Vidimo da među predlagačima nema nekih udruženja kojih je ranije bilo. Verujem da ćemo o svemu tome govoriti detaljnije kada budemo razgovarali o amandmanima. U obrazloženju Zakona navodi se da je ugled Nacionalnog saveta za kulturu vrlo upitan i ja verujem da će ubuduće više pažnje biti posvećeno tom telu, jer je zapravo pitanje i koliko smo mi bili aktivni i koliko smo se mi sami bavili i davali pažnje tom izuzetno važnom telu koje mora i ima zadatak da vodi računa o razvoju kulture i da sprovodi i deluje savetodavno na ono što Ministarstvo odlučuje kao prioritete kada govorimo o kulturnom razvoju. Nije lako, ministarka, ispravljati sve ono što u nekom proteklom periodu nije bilo urađeno, kada govorimo o svemu onome što jeste bio zadatak Ministarstva za kulturu. Dobro je što iz zakona u zakon usvajate sve više predloga iz javne rasprave. Takođe mislim, kada to kažem, da je izuzetno dobro i važno što ste usvojili predlog iz javne rasprave i uvažili argumente da ipak Skupština umesto Vlade treba da bira Nacionalni savet za kulturu. Druga bitna izmena tiče se Strategije razvoja kulture. Moje lično mišljenje jeste da je i Strategiju o kulturi trebalo prepustiti Skupštini na usvajanje. Ne mislim da je loše rešenje što je to sada preneto na Vladu, prosto želim da podelim svoja razmišljanja o tome. Ja mislim da nije baš slučajno da je neko nekada odlučio nekim aktom pravnim da se baš Strategija za nacionalnu odbranu i bezbednost i baš, zamislite, samo Strategija za razvoj kulture usvajaju u parlamentu, a svi ostali strateški dokumenti, kao što je ministarka i navela obrazlažući predložene izmene, na Vladi. Ja mislim da je to baš zato što su ta dva pitanja izuzetno važna za opstanak jedne zemlje, dakle, i kultura i nacionalna bezbednost i odbrana. Dakle, to je moj lični stav. Uvažavam argumente koje je ministarka navela, odnosno koji stoje i u obrazloženju, može biti da i verujem u to da će primena strategije biti mnogo efikasnija kada bude doneta na Vladi, jer smo svedoci, a to ministarka, kao predsednica parlamenta u prošlom sazivu, najbolje zna koliko su nekada skupštinske procedure spore i komplikovane, tako da mislim i s te strane uvažavam argument da Vlada usvaja strategiju, jer verujem da će se u praksi pokazati da će njena primena biti mnogo, mnogo efikasnija i da će, naravno, strategija biti usvajana i na vreme i mnogo brže nego što je to do sada bio slučaj, i ne samo u oblasti kulture nego i u mnogim drugim oblastima, svedoci smo da često kasnimo sa donošenjem strateških dokumenata i akcionih planova itd. Ono što je takođe važno i što jeste velika novina – uvođenje registra ustanova kulture. Budući da su do sada pravni status, odnosno status pravnog lica sticali upisom u sudski registar, izuzetno je važno i apsolutno, ako mogu da zapazim, i u skladu sa zakonom o kom smo govorili, Zakonom o muzejima, o kojem smo govorili na jednoj od prethodnih sednica, koji predviđa i privatnu inicijativu u osnivanju muzeja, tako da mislim da je generalno dosta dobro i bitna novina uvođenje registra kulturnih ustanova. I za kraj, ali ne manje važno jeste i izmena roka u kome se raspisuju konkursi za sufinansiranje projekata iz oblasti kulture. Do sada je to bilo 30 dana, fleksibilan rok od 60 daje više nego dovoljno prostora svima da osmisle, da budu još kreativniji nego do sada i konkurišu za neki od projekata Ministarstva kulture, koje Ministarstvo kulture finansira ili sufinansira. Dakle, još jedna izmena je bitna, odnosi se na poreze i doprinose samostalnih umetnika. To je još jedan dodatni podsticaj slobodnim umetnicima koji žive svuda širom Srbije da se probude i postanu još kreativniji. Na taj način mislim da je to podsticajna, ako hoćete, mera, gledajući i okolnosti u kojima se trenutno nalazimo, mislim na pandemiju korona virusa. U Zakonu u članu 3. navodi se da 30%, kada govorimo o kandidatima za nacionalne savete, i o tome se čak vodilo računa, ja bih lično volela da je 40% predstavnika manje zastupljenog pola, 30% je takođe nešto što će nas jednog dana dovesti i do 40%, pa i do 50% i do dana kada neće biti važna kvota, nego istinski kvalitet i veštine kandidata, pa ukoliko je žena uspešnija i ima bolje kvalifikacije, ona će tu poziciju i dobiti. Kada govorimo o podnošenju izveštaja Nacionalnog saveta za kulturu, videćemo u danima kada budemo razgovarali u pojedinostima ovog zakona, da li će se tu nešto menjati i da li će eventualno biti nekih amandmana kada govorimo o podnošenju izveštaja Skupštini Nacionalnog saveta, budući da će Skupština ipak birati to telo, mislim da bi onda bilo i logično da podnosi Nacionalni savet za kulturu i izveštaj Odboru za kulturu i informisanje, odnosno Narodnoj skupštini. Znam i to sam rekla na jednoj od prošlih rasprava o kulturi, nisam sigurna da ste tada bili tu, gospođo Gojković, ali ja znam da je mesto ministra kulture u društvu kakvo je naše izuzetno zahtevna i teška pozicija. Zahteva i strpljenje i fleksibilnost i strast i veru da je moguće unaprediti kroz kulturu, kulturu staviti u prioritete, u čemu ste do sada donekle i uspeli. Socijaldemokratska partija Srbije, naravno, pruža vam punu podršku u postizanju cilja da kulturu zaista učinite prioritetom svih prioriteta, kada govorimo o razvoju Srbije i razvoju demokratije u našoj zemlji. Ono što je takođe izuzetno bitno i za svaku pohvalu jeste saradnja sa Ministarstvom obrazovanja, jer da bismo došli do svega ovoga o čemu sam govorila u svom izlaganju važno je i da od početka obrazovnog procesa, dakle, i od vrtića, osnovne škole, srednjih škola, fakulteta itd, da se sa kulturnim sadržajima i sa kulturom u najširem smislu upoznaju i deca kroz sistem obrazovanja. Tu vrstu saradnje i sinergije dva ministarstva ključna, nema napretka bez kulture i nema napretka bez dobrog sistema obrazovanja. Socijaldemokratska partija Srbije tu vrstu sinergije podržava, kao uostalom što će i u danu za glasanje podržati zakon o kome danas govorimo. Hvala.
Hvala. Reč ima potpredsednica Vlade.
Ja se slažem sa vama što se tiče zastupljenosti manje zastupljenog pola, da je potrebno 40%. To smo radili u Skupštini u prošlom sazivu. Zato sada ima više od 40% žena ovde u parlamentu, ali smo sačekali i sačekaćemo da prvo usvojite Zakon o rodnoj ravnopravnosti koji je, koliko ja znam, predvideo 40%, pa ćemo usaglasiti, jer biće još predloga zakona iz oblasti kulture i stavićemo odmah tu izmenu. Znači, sledeće moje pojavljivanje, tu neće trebati ni javne rasprave za jednu tako malu izmenu i vrlo brzo ćemo ispraviti to, ali na ovaj upravni odbor od pet ili za nacionalni savet od 11, već se može izračunati 30 i 40%, što je isti broj u odnosu na ukupan broj članova upravnog odbora ili nacionalnog saveta. Strategija koju je usvojila Vlada Republike Srbije za razvoj kulture do 2028. godine, nikada nije potvrđena ovde u parlamentu. Ovim činom je završeno što se tiče Strategije predložene u prošlom sastavu Vlade Republike Srbije. Mora da se piše nova. Mislim da je ova Strategija suviše opšta, jer vi sad kažete - moramo da implementiramo, ali pročitajte, molim vas, još jednom Strategiju koliko je to jedan opšti akt i koliko je teško onda odrediti u kojim pravcima ko šta treba da implementira. To je jedan problem sa tako velikim i opštim aktima. U svojstvu ministra na početku mog mandata dala sam neke strateške pravce od 20 tačaka šta ministar ovaj imenom i prezimenom smatra da treba uraditi, u kom pravcu poboljšati stanje u kulturi i čini mi se tačku po tačku da ispunjavam u ovom kratkom roku, ali kad neko da ovakav opšti tekst, onda vam je teško da vladate materijom. Možda bi ministar koji je insistirao na ovakvoj strategiji to na neki drugačiji način i uspeo da uradi. Ja sam osoba koja više voli neke konkretne odrednice i nadam se da ćemo uspeti takvu strategiju i da napišemo zajedničkim naporima, pa i sa Nacionalnim savetom za kulturu. Mislim da je nešto promaklo vama ili meni. Član 17. govori o tome da Nacionalni savet pred Narodnom skupštinom ili upućuje Narodnoj skupštini izveštaj o svom jednogodišnjem radu i to se nije menjalo, jer je i ostala odredba da članove Nacionalnog saveta bira Skupština, tako da su sve vraćene odredbe koje se odnose na nadležnosti Skupštine u odnosu na Nacionalni savet. Ne sećam se da smo mi ikada, bila sam predsednik parlamenta šest i po godina, da smo za šest i po godina razmatrali izveštaje Nacionalnog saveta za kulturu, niti da smo ga dobili na Odboru. Vodila sam i Odbor jedno vreme. Bilo je toliko manjkavosti i onda ne znam zašto neko misli da je ono staro bilo dobro kad čega god se dotaknemo, to staro je imalo neku formu, ali nikakvu sadržinu. Nadam se da ćemo sad dobiti i formu i sadržinu adekvatnu i da ćemo imati određene rezultate rada koji se i očekuju od članova Saveta, bez obzira na to što će to biti eminentna, značajna imena iz naše kulture. Hvala.
Hvala. Pravo na repliku.
Zahvaljujem. Trudiću se maksimalno da budem kratka, kako bi i ostale kolege stigle, budući da smo sednicu vremenski oročili. Dakle, razumele smo se sve. Upravo je moje zapažanje u pogledu toga kada govorimo o Nacionalnom savetu za kulturu, čiji je ugled vrlo upitan, što stoji i u obrazloženju, moje pitanje i jeste bilo usmereno ka tome, odnosno razmišljanje da li smo možda i sami doprineli nedovoljnom aktivnošću, jer, istina je, mi nismo nikada, niti je Nacionalni savet slao, pa nismo onda mogli da o tome ni raspravljamo. Prosto, zaista bilo je tu svega i svačega. Apsolutno sam saglasna, kada govorimo o strategiji, da je to preopšti jedan dokument. Meni je žao, znam da će biti dosta problema. Zapravo, to je možda u neku ruku za vas, poznavajući vas i lično, veliki izazov napraviti akcioni plan i sprovesti tu strategiju najbolje što se može. Toliko i hvala na odgovoru.
Zahvaljujem. Prelazimo na kratku listu. Prvi prijavljeni za reč je prof. dr Jahja Fehratović.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Jutros je ministar kulture kazala šta je spojnica između ova tri ministarstva – da imamo objedinjenu raspravu. Pored toga što je kazala da je hrabrost, ja sam zaključio da ima još jedna mnogo važnija stvar, a to je da su to tri ključna resursa koji teraju državu u napredak i prosperitet, jer bez ekonomije kao poluge koja potpomaže i kulturu i sport koji daju te vrhunske rezultate, ne bismo mogli imati ove rezultate u državi koje danas imamo. Takođe, još jedna zaista pohvala za ministra kulture jeste ta da smo danas prvi put doživeli da jedan ministar temeljito sagledava sve manjkavosti u svome resoru i spreman je da sve to ispravlja kako bi tom resoru bilo što kvalitetnije i kako bi usluga koju on pruža i državi, ali i svim onima koji pripadaju tom spektru interesiranja bila što kvalitetnija. Naravno da je kultura nešto što je iznad svih ostalih vrednosti na kojima se gradi naše društvo, a ja bih kazao da je ona i jedna od glavnih spojnica i različitosti koje sačinjavaju to naše društvo. Navešću jedan primer koji se dogodio pre, čini mi se, 110 godina. Obljetnica tog događaja, tog spajanja kulturnog koje je značilo veliki prosperitet u državi, a primer je da je te 1911. godine, negde uoči ovog velikog pravoslavnog praznika, Bogdan Popović na poziv matice Hrvatske objavio prvu Antologiju novije srpske lirike, koja je izašla u Zagrebu, kako bi hrvatskim čitaocima prikazao sve one vrednosti i kvalitete srpske kulture i tradicije. Ta obljetnica je predstavljala jednu prekretnicu u jugoslovenskim ili regionalnim okvirima iz razloga što je pored kvalitetnih pesnika, Popović jedan od najznačajnijih možda pregalaca u kulturi prve polovice posebno 20. stoleća u srbijanskom društvu utemeljio neke od osnovnih merila kvaliteta, pa je kazao da, recimo, kod kriterija pesme, pesme mora biti cela lepa, a ja bih to proširio na ovo da kultura mora biti cela lepa, jer je u stvari prava kultura koja spaja, koja prožima, koja vrednuje kvalitete drugih, ta koja je izgrađena na lepoti koja proizvodi dobrotu, a iz te dobrote se rađa plemenitost kod svih nas, odnosno svih generacija. Nažalost, zbog svih ovih manjkavosti koje smo imali od devedesetih godina na ovamo, naša kultura na individualnom planu u individualnim pregnućima davala je vrhunske rezultate, ali u ovom sistemskom planu imala je tih nekih poružnjenja te lepote, a to govorim pre svega imajući u vidu razne lobije koji su uključili u sistem odlučivanja o tome da li neki projekat, da li neka kulturna manifestacija, da li neka institucija treba dobiti sistemsku podršku. Mislim da su ove šupljine u zakonima upravo bile iz tih razloga, a ovim sadašnjim izmenama, čini mi se, da se kreće stati na put takvim lobijima, takvim interesnim grupama koje su zarobljavale razvoj kulture na našem prostoru i u našoj državi, a kulture bez slobode, kreacije bez slobode, misli bez slobode promišljanja, u stvari ne može ni biti. Zato i ovo sistematiziranje Nacionalnog saveta kulture i posebno ovaj deo koji se odnosi na konkurse izuzetno su važni, kako bi svi oni ljudi koji su bili izvan tih lobija, izvan tih interesnih grupa vrhunski su talenti, posebno među mlađima, dobili priliku i šansu da ostvare svoje ideje o kreativnim dostignućima i pregnućima i da na najbolji način opet iznedruju one trajne vrednosti u kulturnom smislu koje će nadživeti i naše vreme i naš prostor, kao što je ova antologija i ova poezija, koju je u svojoj antologiji pre 110 godina Bogdan Popović odradio ili koje je odabrao, nadživela sve izazove vremena i ostala je jedna od ključnih knjiga za shvatanje i razumevanje, ne samo vremena ili srpske kulture već celokupnog tog prostora i postala jedna od posebnih, hajde da kažemo, motiva za dalje kreiranje identiteta kulture na tom zajedničkom prostoru a ubrzo i zajedničkoj državi. Tako je to vreme spajanja, mislim, ključno i treba što više kroz kulturu raditi na tome da i ove ideje koje su provihorile u političkom diskursu o pomirenju, o dijalogu u stvari kroz kulturu i kulturne projekte mogu postići najkvalitetnije i najbolje i najdugoročnije rezultate, kao što su postizali u prošlosti našeg regiona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Atanasković.
Hvala. Podržavam sve poslanike u diskusijama što se tiče kulture i shvatam važnost, jer je to stvarno identitet jednog naroda, ali moram na kraju da iskoristim ovo vreme, pošto je to već sada kraj svih diskusija, da vam pojasnim malo važnost zakona ovih koje mi predlažemo. Morate da shvatite da su ovi zakoni koje mi sada predlažemo bitni toliko da privreda Srbije ne bi postojala ako ih ne usvojite. Jednostavno, 700 akreditovanih laboratorija postoji u Srbiji i bez ovih zakona nijedno privredno društvo, nijedan preduzetnik ne bi mogao ni da radi, ni da izvozi i ja Maji, verovatno, ne bih mogla da dam 300 miliona da bi ona mogla da radi dalje sa kulturom. Tako da, morate da shvatite važnost zakona. Ja svaki zakon podržavam, svakog uvažavam, svakog ministra pogotovo i moje kolege, ali morate da shvatite i važnost kao poslanici koji su zakoni najbitniji za ovu zemlju. Kada budete glasali i kada budete razmišljali o tome imajte na umu da stvarno bez ovih zakona privrede Srbije nema. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednica Skupštine, Marija Jevđić.
Zahvaljujem potpredsedniče. Poštovani ministri, na današnjem dnevnom redu, pored svih bitnih zakona iz privrede, iz kulture, imamo, po meni, kao sportisti, jedan od najbitnijih zakona, a to je Zakon o dopingu i znamo da neki sportisti pokleknu i nažalost koriste razna sredstva da bi postigli što bolje rezultate u sportu, ali meni ni dan danas nije jasno što pojedini tzv. političari koriste laž kao doping sredstvo da bi postigli što bolje rezultate u politici. Na primer, ovih dana imamo Mariniku Tepić koja se dopinguje lažima, otvara razne afere bez svedoka, bez ikakvih dokaza, misleći da tako prikupi neki politički poen. Mora da se zna da se samo radom i iskrenim zalaganjem postižu rezultati, da ne možeš ni u ovaj visoki dom da dođeš tako što bacaš ljagu na drugog, tako što se vodiš onom starom poslovicom – dok nekom ne smrkne, meni ne svane. Upravo je to ono što ona radi ovih dana i želi da najsramnijim optužbama poništi sve ono što Dragan Marković Palma godinama radi, radio je i radi i za Jagodinu i za građane Srbije. Sada se postavlja pitanje, s obzirom da oni kažu da nešto znaju već 11 godina, ali ćute, trenutak kada su počeli da pričaju, a to je onaj trenutak kada je gospodin Marković, kao narodni poslanik, ali i kao građanin ove zemlje, postavio jedno sasvim kulturno pitanje – da li Dragan Đilas ima te pare ili nema te pare, da li je platio porez ili nije platio taj porez? Svakodnevno čujemo i od drugih kolega o tom ogromnom bogatstvu Dragana Đilasa i pitanje je - kako je stekao to ogromno bogatstvo, da li je možda našao neko naftno polje, da li je iskopao ćup sa zlatom? Da vam kažem, iz svega toga što sam navela hronološki se postavlja pitanje – koga štiti Marinika Tepić, da li ona brani izmišljene žrtve ili sa druge strane brani bogatstvo svog šefa Dragana Đilasa? Protiv ovoga borićemo se samo istinom, jer verujemo da će vreme pokazati da je ona na našoj strani i da se vratim na sport i na uvaženog gospodina ministra, gospodina Udovičića. Znam da vi, gospodine Udovičiću, kao i ja, kao neko ko dolazi iz sporta, kada kažemo doping, možemo da kažemo da je priča o dopingu stara otprilike koliko i sam sport. Na samo početku se manipulisalo hranom, raznim travama koje su navodno produžavale izdržljivost sportiste, čak i u antičkoj Grčkoj biti pobednik je značilo sve, jer nisu bila druga i treća mesta, već onoga ko je pobednik su gledali kao boga. Kada pogledamo sada novije doba i kada kažemo doping, prva asocijacija za doping nam je sportista Lens Armstrong koji je od simbola običnog čoveka istrajao i pobedio sve ono što mu se našlo na putu, stiglo do najomraženijeg sportiste na planeti. Lens je inače bio najbolji i najuspešniji biciklista na svetu koji je pobedio jednu životnu borbu, pobedio je kancer i posle takve situacije krenuo da se takmiči, da postane simbol nove nade, da postane simbol pobede nad rakom. On je čak osnovao i fondaciju koja je skupljala novac i pomogla deci kojoj je otkriven rak. Sve dobro što je učinio u karijeri nije mu pomoglo da spere ljagu sa svog imena. Osvojio je i sedam titula Tur de Fransa, koje su mu oduzete. Godine 2005. se povukao iz sporta, pa se 2009. vratio u sport kada mu je otkriveno da je koristio doping. Na pitanje novinara Svetskoj antidoping agenciji – kako sve te godine nisu otkrili da se dopingovao, oni su odgovorili da je to bio najprefinjeniji, najuspešniji doping program koji je svet sporta ikada video. On je inače koristio tablete koje se daju ljudima koji pate od anemije, da poveća broj krvnih zrnaca koje doprinose povećanju kiseonika u krvi, što je kod biciklista najvažnije, jer se odlaže bol i produžava se maksimalan napor. Zašto sportisti pokleknu i krenu da se dopinguju? Da li je to zato što publika zahteva uvek više od sportiste ili je to zato što rukovodstvo koje vodi sport traži od sportista da daju svoj maksimum i onda kada ne mogu ili je to prekomerna ambicija sportista da bude najbolji, iako na jedan pošten način, treningom, odricanjem i sve ono što profesionalni sport iziskuje, može da postigne? Znači, praktično sportista bira da li želi teži ili lakši način. Mogu da pričam iz svog ugla, kao sportista, da sam se uvek zalagala, da je rezultat samo tvoj, da sve ono što postigneš je poruka za sve mlade ljude koji žele da se bave sportom i da baš zbog toga ne smeš da lažiraš svoju sposobnost da budeš prvi, drugi, treći, peti. Nije bitno mesto, bitno je da se bavimo sportom. Nekoliko puta smo u diskusiji, gospodine ministre, u Skupštini vi i ja upravo ukazivali na to koliko je bitno da se mladi ljudi bave sportom, počevši od školskog sporta, počevši od vrtića. Mi moramo deci da usadimo sport. Ne da svi budu najbolji sportisti, da se svi bave profesionalno sportom. Bitno je da se bavimo sportom. To je ono što moramo. Znači, od malih nogu, pa čak sportom od tri godine do 83 godine svi treba da se bave. Vi kao ministar u poslednjih nekoliko godina, ovo je vaš drugi mandat, ste pristupili ovom problemu kao pravi sportista jer ste prošli kroz ceo sistem sporta i to se vidi. Vidi se i ta podrška koju imate od Vlade, jer smo u rebalansu budžeta pre nekoliko meseci dobili milion dinara za pomoć sportskim savezima, što je svakako dobro. Završavaju se mnogi sportski infrastrukturni objekti. To je sve dobra poruka. LJudi bavite se sportom. Kada pričamo o dopingu, moram da se dotaknem nečega što me kao sportistu isto jako uzburkalo, a to je da je Rusima zabranjeno da se kao nacionalna selekcija takmiče u Tokiju 2021. godine, kao i na Svetskom prvenstvu u fudbalu u Kataru. Cela ta situacija sa ruskim sportistima ima neku svoju hronologiju. Na primer, 2014. godine nemačka televizija je emitovala dokumentarac u kome su pričali da čak 99% ruskih sportista se dopinguje, pa do 2015. godine kada je ruskim sportistima bilo zabranjeno da se pod svojom zastavom takmiče na Svetskom prvenstvu u atletici. Vi gospodine ministre, a i ja znam šta znači za jednog sportistu da nastupi sa svojom zastavom na nekom takmičenju i to je onaj pozitivan doping koji u vama rađa želju za pobedom bez ikakvih stimulansa, jer je najbolji stimulans kada na takmičenju čujete himnu svoje zemlje ili se ogrnete zastavom svoje zemlje. Kada sam spomenula ruske sportiste, ne mogu da ne spomenem i kriterijume za američke sportiste, gde je npr. „Stejt department“ garantuje za njih da su čisti, da se ne dopinguju. E, sada ti dvostruki aršini su nažalost nama u Srbiji dobro poznati. Mi smo davnih dana osetili šta znače dvostruki aršini i u kulturi i u sportu i u politici. Mislim da je olimpijski pokret možda izgubio ono što je smisao pravog olimpijzma i da je postao poligon za instruisanje političkih malverzacija. To meni kao sportisti jako smeta. Htela bih da iznesem jednu jako zanimljivu situaciju koja će možda najbolje pokazati šta znači doping u sportu i koliko je to uzelo maha, a to je situacija iz 2010. godine kada je otkazana borba između dva svetska bokserska šampiona, Flojda Mejvedera i Manu Pakjau. Tu najpre može da se vidi ozbiljnost tog problema, kao što sam i rekla. Dvojica boksera je trebalo u januaru 2010. godine imaju meč. Obojica su trebali po meču da dobiju 40 miliona dolara. Sam organizator je trebao da dobije 200 miliona dolara. Meč je otkazan jer borci nisu mogli da se dogovore oko načina doping kontrole. Naime, Mejveder je zahtevao olimpijski način kontrole, a to je podrazumevalo nasumičnu proveru krvi i urina tokom pripremnog procesa, dok je Pakja odbio rekavši da je sujeveran i da uzimanje krvi njega slabi i da želi da se kontroliše po pravilima državne komisije Nevade koja zahteva samo analizu urina pre i posle meča. Znači, oni su se dogovorili oko novca i oko svega, ali nisu mogli da se dogovore oko toga kako da sprovedu kontrolu dopinga. Ja sam ukratko htela da vas pohvalim kao ministra i da ukažem na značaj bavljenja sportom, a sa druge strane i da kažem koliko je nažalost doping možda promenio stvarnu i realnu sliku sporta u svetu. Svakako, Jedinstvena Srbija podržava rad Ministarstva sporta i rad i rezultate svih naših sportista i u Danu za glasanje glasaćemo za sve zakone. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Samira Ćosović.
Poštovani ministri sa saradnicima, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, poznato je da su pojedini sportisti još od perioda starog veka pa do danas koristili stimulativna sredstva sa ciljem postizanja što boljih rezultata. U današnje vreme u svetu sporta i pored rigoroznih mera sa ciljem sprečavanja dopinga u sportu, potresaju doping skandali koji uključuju neke od najvećih sportskih zvezda današnjice. Doping ugrožava pre svega zdravlje sportiste, a u dobroj meri dovodi u pitanje i regularnost samog takmičenja. U tim činjenicama leži i puno opravdanje da se preduzmu mere u cilju sprečavanja dopinga u sportu. Na tom planu, sankcionisanje koje može biti sportsko, krivično-pravno ili prekršajno-pravno igra značajnu ulogu. Komercijalizacija današnjeg sporta nameće zaključak da je iluzorno nadati se nestanku ili drastičnom smanjenju dopinga u sportu, prvenstveno zbog činjenice da su proizvođači i korisnici dopinga uvek korak ispred doping kontrola. Zato bi sankcionisanje trebalo da igra sporednu ulogu, a da se glavna i odlučujuća borba protiv dopinga u sportu, kako definiše i svetski anti doping kodeks vodi na preventivnom planu, u kojem bi edukacija igrala glavnu ulogu. Taj plan treba usmeriti prema trenerima, sportistima i medicinskim radnicima. Najvažniji razlog za razmatranje izmena i dopuna Zakona o sprečavanju dopinga u sportu leži u potrebi usaglašavanja ovog zakona sa osnovnim principima novog svetskog anti doping kodeksa i najvažnijim odredbama kojima se ti principi personalizuju. Mi u SDPS tvrdo stojimo iza stava da sport mora biti oaza u kojoj su promocija zaštite i očuvanje ljudskog zdravlja imperativ, tako da ćemo sa zadovoljstvom podržati ovaj zakon. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o kulturi, one imaju za cilj unapređenje funkcionisanja javnih institucija kulture. Ja ću se odmah osvrnuti na član 1. Naime, već neko vreme je uvedena praksa usvajanja budžeta za sledeću godinu pre kraja tekuće fiskalne godine, što predstavlja sasvim dovoljno vremena da se osnivačima ostavi duži rok od 30 dana, tj. 60 dana za raspisivanje javnih konkursa. Na taj način će se stvoriti adekvatni uslovi za kvalitetniju pripremu kompletne dokumentacije za javne konkurse, što je u krajnjoj liniji od interesa za zainteresovane subjekte i učestvovanje na njima. Mislim da ova dinamika nije loša, ali treba voditi računa da se veliki broj kulturnih manifestacija koje se projektno finansiraju održavaju u prvoj trećini godine. Navešću primer. Festival amaterskih pozorišta zlatiborskog okruga se održava u aprilu. Zatim se u maju održava festival amaterskih pozorišta zapadne Srbije, a koji se održava u Prijepolju, a onda svi zajedno odlaze na festival amaterskih pozorišta u Kuli. Svi ovi festivali vezani su jedan za drugi, vezani su za datume i kao nekome ko dolazi iz opštine Prijepolje, jedne male sredine, mogu vam reći da nama izuzetno znači ovaj festival amaterskih pozorišta i da je to jedan kulturni događaj koli u toku nekoliko takmičarskih večeri okupi veliki broj poklonika ove umetnosti. Zato je važna podrška ministarstva kako bi festival nastavio da živi i bude još uspešniji. Ovom prilikom želim da pohvalim i inicijativu Ministarstva kulture i informisanja da i manje sredine mogu da konkurišu za prestonicu kulture Srbije. Time ste ohrabrili manje sredine da osmisle projekte i konkurišu, a time da podignu kvalitet kulturnog života u svojoj lokalnoj samoupravi. Tako i Prijepolje sa svojim kulturnim ustanovama, manifestacijama i kulturno-istorijskim spomenicima ima šansu da se možda nađe kao prestonica kulture Srbije. Inače, Prijepolje je ušlo u uži krug u raspodeli sredstava na konkursu „Gradovi u fokusu“, što nam je jako značajno i očekujemo rezultate konkursa. Nadam se da je Ministarstvo prepoznalo želju i volju kulturnih institucija da učine pomak na polju kulturnog života u ovoj sredini. U toku su i konkursi za sufinansiranje programa u okviru oblasti za pozorišnu, muzičku i likovnu delatnost. Nadam se da će rezultati konkursa omogućiti da i Prijepolje kao mala sredina ima bogat kulturni život, jer Prijepoljci i te kako umeju da cene kulturu i uživaju u njoj. Posebno očekujemo podršku Ministarstva za umetničku koloniju „Mileševa“, jednu od najstarijih umetničkih kolonija u Srbiji, kao i podršku u oblasti negovanja bošnjačke kulture i tradicije. Da ne bude, uvažena ministarko, da samo očekujemo podršku ministarstva, ja ovu priliku hoću da iskoristim da pozovem vas i vaše saradnike da posetite Prijepolje, upoznate se sa radom tri uspešne kulturne institucije kao što su dom kulture, muzej i biblioteka „Vuk Karadžić“, kao i sa kulturnim manifestacijama koje se tradicionalno održavaju. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto na listama više nema prijavljenih za reč, da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi da se obrati? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 1. do 4. dnevnog reda. Nastavljamo sa radom u 16,00 časova. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova, saglasno članu 205. Poslovnika Narodne skupštine. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas još jednom podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja pitanja. Izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta, posle datog odgovora na poslaničko pitanje narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da u trajanju od najviše tri minuta komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje narodni poslanik ima pravo da izjasni odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora, shodno se primenjuju i odredbe Poslovnika s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika. U skladu sa tim, molim poslanike da podnesu prijave. Želim da pozdravim predsednicu Vlade Anu Brnabić, sa članovima Vlade i prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Reč ima Života Starčević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, Jedinstvena Srbija postavlja pitanje Vladi, premijerki, ministarki pravde, ministru policije, potpredsednici Vlade nadležnoj za rodnu ravnopravnost - zašto nadležni organi nisu reagovali na službenu belešku policijske stanice Vračar u vezi izjave Ive Đilas od 7. decembra 2014. godine, u kojoj Iva Đilas, bivša supruga Dragana Đilasa, je iznela tvrdnje o nasilničkom ponašanju Dragana Đilasa prema njoj i članovima njene porodice? U toj službenoj beleški koju će vam moj kolega Vojislav Vujić podeliti stoji da je Dragan Đilas napao suprugu, bivšu suprugu i njenu majku, da je sišao otac Ive Đilas u želji da ih razdvoji, da ga je Dragan Đilas oborio na pod i udario zatvorenom šakom ili pesnicom. U toj belešci stoji da je mesec dana ranije Dragan Đilas pretio svojoj bivšoj supruzi Ivi Đilas, rečima - odrubiću ti glavu. Da li institucije nisu reagovale možda zbog jedne rečenice koja se nalazi u toj službenoj belešci u kojoj se kaže da je Dragan Đilas silazeći niz stepenice posle tog događaja, rekao nekome - pozovi policiju. Zašto je zvao policiju? Da li je tim pozivom hteo da izvrši svoj politički i ekonomski uticaj i pritisak na nadležne organe da ne reaguju na ceo događaj? Jedinstvena Srbija pita, ali i zahteva, da istražni organi po ovom događaju reaguju, jer mi smatramo da nasilje nad ženama ne zastarava kao i genocid? Sada taj tobože borac za prava žena, a u stvari dokazani nasilnik nad ženama, istura Mariniku Tepić, prave konferenciju za štampu sa lažnim svedokom i skrivaju lica i skrembluju glas. Mi smo mislili da ga skrivaju da se ne bi otkrilo da je njihov aktivista stranački, što jeste. Međutim, saznali smo da je to čovek kriminalac koji je šest puta hapšen, osuđivan, koji je po nalogu Dragana Đilasa upao u RTS ne da bi se bunio protiv medijske zastupljenosti,, već verovatno kako bi ponovo počeli da preprodaju sekunde Javnog servisa i zarađivali milione. Takvi ljude Dragan Đilas i Marinika Tepić stavljaju da im čuvaju leđa na konferenciji za štampu povodom drugog rođendana njihove stranke. Razlika između Dragana Markovića Palme i Dragana Đilasa je u tome što je Dragan Marković Palma sam otišao u tužilaštvo da traži, zahteva i insistira da se postupa po navodima Marinike Tepić koju je neko dobro naučio da ne podnosi krivičnu prijavu, jer zato što nema dokaze, zato što što je sve laž, mogla bi da odgovara za lažno prijavljivanje. Dok kod Dragana Đilasa postoji službena beleška, postoje dokazi, postoje žrtve, postoje svedoci, a nije reagovano. Moje pitanje zašto?
Hvala vam. Reč ima premijerka Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Smatram da je tema koju ste pokrenuli izuzetno važna za naše društvo, da se odmah razumemo. Za ovu službenu belešku napravljenu 7. decembra 2014. godine u policijskoj stanici Vračar, nisam čula, nikada je nisam videla dok se nije pojavila u medijima. Iskreno da vam kažem, šokirana sam i time što sam videla i iskazom gospođe Ive Đilas i celim tim incidentom, a i time da na ovo nisu nadležni organi reagovali, svakako ne na pravi način. Mislim da to treba istražiti. Kao predsednica Vlade koja je svakako ne samo za region, nego i za ovaj deo Evrope, napravila primer rodne ravnopravnosti u izvršnoj vlasti, pošto smo danas kao zemlja, jedna od najbolje rangiranih zemalja na svetu po učešću žena u izvršnoj vlasti i time se ponosimo. Kao predsednica Vlade koja upravo prošle nedelje usvojila Strategiju o zaštiti i prevenciji nasilja prema ženama, zaštiti žena i prevenciju nasilja u porodicama i partnerskim odnosima. Takođe, kao predsednica Vlade koja je usvojila prošle nedelje Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti koji smo vam uputili, vama poštovani narodni poslanici, u Skupštinu na razmatranje i nadam se da ćemo ga uskoro usvojiti, moram da kažem i da moja Vlada i stranka iz koje potičem ili koje sam član ima nultu toleranciju prema nasilju nad ženama, porodičnom i partnerskom nasilju. Ovo što sam pročitala nije samo nasilje prema ženama, ovo je nasilje u porodici, ovde su napadnute i starije osobe, ovde je nažalost maltretirana žena čak dok je bila trudna, kao što kaže u svom iskazu i sveukupno je strašno. Zašto se o ovome nije ranije pričalo zaista ne znam i žao mi je što nije. Takođe, mislim da nam i gospodin Đilas duguje neka objašnjenja i neke informacije i da čitavoj našoj javnosti duguje da objasni ovaj incident, ovu službenu belešku, jer na kraju krajeva, ovo nikada ne sme da se dešava. Kada ovako nešto rade javne ličnosti, političari, predsednici nekih stranaka, onda je to nešto što valjda treba da služi za primer njihovim članovima, sledbenicima, simpatizerima i drugima. Mislim da celo naše društvo ovo mora da osudi na nedvosmislen način, mislim da treba da se ispita zašto je ovo stajalo u nekoj fioci na Vračaru i šta mi kao društvo sa ovakvim stvarima trebamo da uradimo, posebno zato što se radi o uticajnim, izuzetno uticajnim javnim ličnostima koji postavljaju standarde i primere za neku populaciju u našoj zemlji. Zaista, ja sam šokirana i izuzetno mi je žao kroz šta je gospođa Đilas morala da prođe. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Popović. Izvolite.
I ja sam šokirana sadržinom ove službene beleške. Ako se pokloni vera iskazu ovde oštećene, u ovim radnjama Đilasa se stiču obeležja više krivičnih dela. Tako da, ni meni nije jasno na koji način ova službena beleška nije našla epilog u krivičnom postupku. U svakom slučaju, mi ćemo ispitati sve okolnosti ovog slučaja i o tome ćemo vas obavestiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Života Starčević. Izvolite.
Hvala, premijerka. Hvala, gospođo ministarka. Čitav napad na Dragana Markovića Palmu nije ništa drugo nego početak političke kampanje Dragana Đilasa i Marinike Tepić kojoj su se pridružili i brojni drugi kvazi opozicioni političari, poput Sande Rašković Ivić koja je otvoreno slagala u vezi sa počasnim konzulom, profesorom Veraldijem. Mi smo danas preko njegovog prevodioca Aleksandra Basarića došli do pisma, evo ovde i prevod, a imamo i original, do pisma koje je uputio gospodin Veraldi, ambasadoru Goranu Aleksiću, u kome demantuje da su mu podvođene bilo kakve devojke, da je bio sam u sobi i da bilo šta slično nije postojalo. On u tom pismu za Dragana Markovića Palmu čak kaže da je on osoba sa mnogo jakih ideja i domaćin. Inače, do gospodina Veraldija je tada sedela Biserka Jakovljević, direktorka Centra za socijalni rad, ozbiljna žena, udata žena, majka troje odrasle dece, tako da sve što je Sanda Rašković Ivić rekla, u stvari nije ništa drugo nego gnusna laž i da je to deo najprljavije političke kampanje u istoriji srpskog višestranačja. Naravno, gospođa Sanda Rašković Ivić će to morati da dokaže na sudu. Pitam gospođu Sandu Rašković Ivić, koja je tada bila ambasador u Rimu, zašto nije tada napisala službenu belešku o događaju o kome je govorila, za koji tvrdi da je bio? Zašto nije prijavila slučaj državi Srbiji za koju radi i u koju se toliko kune? Ili su je možda u tom trenutku, možda su je u tom trenutku opili rimski trgovi, fontane, mondenski život Rima, pa nije imala vremena da se bavi poslom za koji je plaćena. Svi su se kao lešinari brže bolje bacili na Dragana Markovića Palmu, iako su znali da je sve laž, pa i Vuk Jeremić čiji su se troškovi tokom njegovih putovanja jednostavno skupo koštali građane Srbije. Zamislite da su pred medijima optužili Ratka Stevanovića, gradonačelnika Jagodine, čoveka koji ima 78 godina, Petra Petrovića koji ima 70 godina, da su im podvođene devojke, porodičnim ljudima, domaćinima. Zaista ne mogu ništa drugo da kažem nego – strašno. Sve je počelo jednostavnim pitanjem, ne samo Dragana Markovića Palme, već većine vas ovde u Narodnoj skupštini, većine poslanika, pitanje upućeno Draganu Đilasu – da li je stvarno zaradio 619 miliona evra i da li je platio pripadajuće poreze? Samo to, ništa više. Pošto odgovora nema, moje sledeće pitanje Vladi i ministarki pravde, policije, predsednice vama, jeste da li su državni organi počeli da se bave ovim slučajem vezanim za milione Dragana Đilasa i dokle se stiglo sa tim predmetom? Mislim da smo mi kao narodni poslanici u Skupštini rekli sve o tome i da bi nadležni organi morali da reaguju povodom toga. Hvala.
Hvala. Reč ima premijerka Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Ne mogu da kažem da mi je to bilo jednako strašno kao službena beleška zato što nije, jer ništa ne može da mi bude strašno kao ova službena beleška i to šta je očigledno gospodin Đilas radio svojoj tadašnjoj supruzi i porodici. Zaista ne može. Ali, to šta je gospođa Rašković Ivić uradila, meni je još jednom pokazalo koliko njih ili taj deo opozicije baš briga za ugled naše zemlje i za ugled stranaca koji vole našu zemlju i poštuju je dovoljno da nam budu počasni konzuli, ukoliko na drugi tas te vage stoji da eventualno mogu da bilo kako politički ugroze nekog svog političkog neistomišljenika. Dakle, kada sam pročitala tu izjavu gospođe Sande Rašković Ivić, pravo da vam kažem nadala sam se negde, iako poštujem gospodina Markovića, da je istina, zato što mi je bilo neverovatno da neko može da kaže za nekog stranca, našeg počasnog konzula u toj zemlji, takvu laž samo da bi izmanipulisao javnost u Republici Srbiji. Ali, onda sam pročitala prvi demanti, to je bio demanti ambasade Republike Italije u Srbiji, koji je rekao da oni nemaju nikakve veze sa tim, da nemaju nikakva saznanja i da se ne radi apsolutno o njihovim diplomatama, a onda je došao demanti od gospodina koji je bio naš počasni konzul što je neverovatno. Reći ću za građane Republike Srbije, počasni konzul je državljanin te zemlje, dakle to je čovek Italijan koji je tamo promovisao interese Srbije, koji se našao ovde umešan od strane naše nekadašnje ambasadorke u Italiji, umešan u jednu političku aferu koja mora da se ostavi nadležnim organima da se istraži i da se pokaže u stvari ko je šta radio, ko je šta pričao i ko je u svemu ovome kriv. Zaista se nadam da će nadležne službe uraditi to brzo i efikasno. Ali, čovek koji je takvo poštovanje imao prema Srbiji je nakon nekoliko godina došao u poziciju da se brani zato što je njegovo ime od strane nekadašnje ambasadorke postavljeno u taj kontekst i da kaže – ljudi, to se nije desilo. To je sramota za našu zemlju i za sve nas, iako ja to nisam uradila, i vi to niste uradili, nije niko od narodnih poslova ovde, niko od članova Vlade, niko od običnih građana. Da li možete da zamislite sada šta porodica tog čoveka misli o Srbiji, šta misle italijanske diplomate, italijanski državljani, kada nešto mora da demantuje njihova ambasada i čovek koji je bio počasni konzul Republike Srbije. To je skandal, zaista. Tako da bacate pod kamion ugled zemlje, vaše zemlje, samo zato da bi za nešto optužili, ili lažno optužili, nekog vašeg političkog neistomišljenika, ja mislim zaista opet do sada teško viđeno u Republici Srbiji. Sada, postoji tu još jedna za mene strašna stvar, a to je uvreda koja je upućena svim ženama u Jagodini koje vrše bilo kakvu javnu funkciju, ili su zaposlene u lokalnoj samoupravi, ili su zaposlene u nekom javnom preduzeću, ili bilo kakvu lokalnu funkciju. Zato što smo imali jednu osobu, takođe ženu, koja je rekla da su sve one, sve one, sve do jedne, tako je na kraju i napisala, sve one, došle do svog posla, ili svoje funkcije, preko zabave, mislim da su rekli, ili kako god, ali svi znamo na šta je mislila, druženja, ne znam. Time je za sve te žene, za sve te žene rekla da ništa ne vrede, da nemaju moral, da ih baš briga za porodice, za obrazovanje, da valjda nisu sposobne da urade ništa drugo, nego valjda da se preko zabave i tog tzv. druženja zaposle. E, to je za mene fascinantno, porazno, zaista porazno. Kako li se sada oseća svaka od tih žena? Tako da, kako god bilo, mislim da je važno, izuzetno važno, da se i ovaj slučaj baš efikasno razreši, kao i slučaj fizičkog maltretiranja, ili fizičkog napada, na gospođu Ivu Đilas i njene roditelje tog decembra 2014. godine, zato što mislim da svi mi dugujemo to našem društvu. Ali, kako god da pogledate, zaista ovo je jedna tužna epizoda i jedino što može da nas spasi u ovom trenutku jesu naše institucije, u koje ja apsolutno verujem. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Starčević, na kraju.
Uvažena premijerko, slažem se sa vama da i JS snažno veruje u institucije ove države i podržavamo i tražimo i zahtevamo od institucija ove države da se u svim pomenutim slučajevima radi najbrže i najefikasnije moguće. Takođe se slažem sa vama da je strašna službena beleška i situacija o kojoj ste pričali i da je strašna situacija svih zaposlenih žena u javnom sektoru Jagodine, jer se pitamo kako reaguju ne samo te žene, nego kako reaguju i njihovi muževi, njihova deca koja idu u školu. Zamislite kako je Draganu Markoviću Palmi, koji je i sin, čija stara majka sluša te vesti, koji je i otac dva sina, koji je i svekar dve snahe, koji je i deda petoro unučadi koji su takođe školarci, koji idu u srednje i osnovne škole. Oni se igraju sa ljudskim sudbinama. Ovo je najgnusnija i najprljavija, najniža moguća politička kampanja otkad postoji višestranački sistem. Pomenuti fariseji političke scene Marinika Tepić, Dragan Đilas, Sanda Rašković Ivić, Vuk Jeremić itd, u svojoj političkoj bezidejnosti i nemoći, u stvari nisu opozicija aktuelnoj vlasti, već postaju opozicija Srbiji i građanima Srbije. Oni su političke štetočine koje ne znaju ništa drugo da urade, osim da tužakaju i napadaju državu u kojoj žive, zarad nekog eventualnog dolaska na vlast, pritom tužakajući u evropskim i međunarodnim institucijama i stalno sapliću Republiku Srbiju. Zaboravljaju da su Srbiju ostavili pred bankrotom, a ignorišu činjenicu da je Srbija danas lider ekonomski, politički u regionu, da je faktor stabilnosti u regionu. Ali ja ono što sam rekao više puta u ovoj Skupštini, evo i sada kažem – Dragane Đilase, provaljen si, narod te neće. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Glišić.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovana predsednice Vlade, uvaženi ministri, moje pitanje je za celu Vladu, a tiče se situacije u kojoj, kako sam razumeo, vi ste doneli Predlog izmene i dopune Zakona o zabrani diskriminacije, kao i Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti. Ta dva zakona, pored toga što su u ozbiljnom sukobu sa našim Ustavom, pre svega zato što su protivni članu 43. Ustava koji garantuje slobodu veroispovesti i članu 46. Ustava koji garantuje slobodu mišljenja. Pre svega, Zakon o zabrani diskriminacije jeste zakon koji je izmena i dopuna Zakona iz 2009. godine. Zato ja često prijateljima iz SNS zameram da nastavljaju politiku: „Evropska unija nema alternativu“, jer drže ceo jedan set zakona koji u stvari uvode transrodnu ideologiju u naš pravni sistem. Takav je Zakon o zabrani diskriminacije. Zahvaljujući tom zakonu iz 2009. godine, mi smo već imali situaciju da su naučni radnici i stručnjaci koji su se bavili ne govorom mržnje, već analizom određenih društvenih pojava, bili diskriminisani i stavljeni u sudski postupak. Pre svega mislim na doktora i profesora Mišu Đurkovića, na Vladu Dimitrijevića, na Ristivojevića iz Novog Sada, mislim na Milana Brdara, svi su oni bili pod ovakvim zakonom podvrgnuti novom obliku delikta mišljenja i progonjeni. Dakle, nastavljajući ovakve zakone mi u stvari vraćamo jedan totalitarni sistem u Srbiju i dovodimo celu zemlju u situaciju da će sutra razne nevladine organizacije moći da pokreću postupke protiv ljudi koji ne govore govorom mržnje prema ljudi raznih rodnih orijentacija, već samo na naučnom načinu, na idejnoj poziciji, dovode u kritiku taj koncept. Što se tiče Zakona o rodnoj ravnopravnosti, to je takođe vrlo problematično iz ugla našeg Ustava, jer mi imamo Zakon o ravnopravnosti muškaraca i žena, a ne o rodnoj ravnopravnosti. Rod kao termin nije poznat u našem ustavnom i pravnom poretku, pogotovo kada ga stavimo u kontekst onoga što će doći, a to se desilo i pre 10-15 godina u Sjedinjenim Američkim Državama, u Evropskoj uniji, gde su u zemljama donošeni ovakvi zakoni, posle toga je transrodna ideologija dovela do svog apsurda i haosa u kome se sada te zemlje nalaze. Tako da imate ljude koji kažu da su transrodno sposobni, u smislu da žele da budu ljudi sa invaliditetom, pa se onda podvrgavaju raznim samopovređivanjima i zakonski okvir ne može na to da reaguje. Zatim, imate transdobne osobe koje kažu da iako imaju 66 godina hoće da imaju 46 godina zato što im je radnopravno to bolji status. To su sve slučajevi koji se dešavaju i tim zemljama na koje se mi ugledamo, koji dovode u haos jedan pravni sistem. Jer znate šta, kada govorite o muškom i ženskom polu, vi govorite o objektivnim medicinski utvrđenim stvarima, a kada govorite o rodnom osećaju, on je pre svega subjektivni osećaj i na tome se cela transrodna ideologija zasniva. Znači, moje pitanje je – da li kroz ovaj sistem, set zakona mi u stvari vraćamo verbalni delikt i da li na neki način uvodimo transrodnu ideologiju, koja je u suštini totalitarna i haotična? Hvala.
Hvala. Premijerka Brnabić ima reč. Izvolite.
Reći ću vam ukratko. Dakle, ne. Ne znam odakle vam sve to što ste izvukli kao zaključke na osnovu predloga ova dva zakona. Ja sam iznenađena, ništa od toga što ste vi rekli nisam pročitala u predlozima tih zakona. Ti zakoni su u potpunosti u skladu sa našim Ustavom. Ti zakoni su u potpunosti u skladu sa našim društvom i našom otvorenošću kao društva. Čini mi se da zaista ne postoji baš ni jedan jedini razlog da mislite tako o tim zakonima. Naravno, ti zakoni će tek biti na dnevnom redu Skupštine, tako da se ne bih u ovom trenutku mešala u tu debatu. Imaćete priliku, naravno, da razgovarate do detalja o oba predloga zakona. Zaista, opet, duboko mislim da su oni u skladu ne samo sa našim Ustavom, što znam da su u skladu, zato što su na kraju krajeva prošli i sve instance u okviru Vlade Republike Srbije koje proveravaju da su svi zakoni koje Vlada predlaže u skladu sa Ustavom, već da su duboko u duhu tradicije našeg naroda, koji je uvek bio i otvoren i tolerantan, na šta sam ja zaista duboko ponosna. Sve ovo ostalo nisam, pravo da vam kažem, baš ni videla taj haos toliki u tim nekim društvima, a posebno ne u njihovim pravosudnim sistemima, tako da, ne znam, možda razmišljam o različitim zemljama, ali ja zaista takav haos u pravosudnim sistemima nisam uočila. I ovo što pričate o zakonima, to isto nisam pročitala u našim zakonima, odnosno svakako ne u našem predlogu. Vi kao narodni poslanik, naravno, imaćete mogućnosti da date amandmane na oba ta zakona. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospodin Glišić. Izvolite.
Radi se o tome da sam Zakon o rodnoj ravnopravnosti uvodi u tu priču ka transrodnoj ideologiji. Zahvaljujući tome, recimo, u Kanadi upravo nedavno su hapšeni roditelji koji nisu hteli da se prema svojoj maloletnoj deci odnose sa nazivima koji odgovaraju njihovom subjektivnom osećaju šta je njihov pol. Znači, radi se o ocu koji se prema svojoj kćerki obraćao kao prema kćerki, međutim ona je umislila da je dečak. Znači, ne govorim o osobama koje su izvršile operaciju posle medicinske ekspertize, za koje su razni medicinski stručnjaci zaključili da oni imaju problem koji mora na taj način da se reši, već govorim o subjektivnom osećaju jednog maloletnog deteta koje je pod uticajem transrodne ideologije rešilo da se sada smatra dečakom. To može da bude faza u razvoju deteta, to može da bude odnos između oca i kćerke u razgovoru majke i kćerke, ali je problem što se tu država umešala i što je taj čovek uhapšen. Znači, oni su pre 10 – 15 godina doneli ovakav jedan zakon, koji je tada izgledao benigan, ali su završili u tome. Onda, imate drugu jednu stvar koja se dešava i koja je već sada u sportskom svetu poznata, a to je nešto što je vrlo opasno za osobe ženskog pola koje učestvuju u ženskim sportovima, jer sada kao subjektivan osećaj jednog muškarca koji može da ima 200 kila, da ima muskulaturu koju ima, da on kaže da se oseća kao žena, uđe u taj sport i onda pobeđuje, i ne samo da pobeđuje, nego nanosi teške telesne povrede ženskim takmičarkama koje ne mogu protiv toga zakonski da se bore, jer on se čovek oseća kao žena. Da ne pričam o karikaturalnim situacijama, da recimo u ženske toalete mogu ulaziti muškarci koji se osećaju kao žene. To sada izgleda smešno i izgleda kao da ne poštujemo ovaj dom i ozbiljnost ovog doma i institucija sa kojima razgovaram, kada to kažem mislim i na vas jer vas poštujem kao predsednicu Vlade, ali stvarno nije, to je onaj haos koji će nam se desiti i koji se tamo već dešava. Mi imamo problem, ja znam da politička odluka da se ide u EU nije od ove Vlade, već je to kontinuitet već 20 godina, ali mislim da je krajnje vreme da prestanemo da se ponašamo kao da je to jedina strana sveta, u smislu da je to jedini civilizacijski iskorak koji ćemo uraditi, u trenutku kada gledamo da u tom civilizacijskom iskoraku se raspada sve što liči na brak i porodicu, gde se dešavaju ovakve katastrofalne stvari i da se, na kraju krajeva, dešava da se na izborima pokrade 74 miliona glasova, pa se desi da predsednik te države ne može da se obrati u medijima. Znači, to više nije bolji deo sveta u mnogim stvarima. Hvala.
Premijerka Brnabić ima reč. Izvolite.
Odgovoriću vam još jednom, zaista jasno. Dakle, moguće da je to tako u Kanadi, moguće da je to takav zakon u Kanadi, ali to zaista nije zakon koji je Vlada Republike Srbije predložila Narodnoj skupštini i po zakonu koji smo predložili, a koji ćete imati prilike da vidite i, naravno, o njemu da debatujete, tako nešto ne stoji u Predlogu zakona. Zaista ne znam kakav je zakon u Kanadi, ali ti primeri koje vi navodite i ako se usvoji zakon, pa tačno u obliku u kome ga je Vlada Republike Srbije uputila u Skupštinu, tako nešto neće biti moguće u Republici Srbiji. Moguće da niste pažljivo pročitali ili niste uopšte pročitali taj Predlog zakona u ovom trenutku. Zaista ne, niti je to intencija apsolutno ovog zakona, niti mi to radimo zbog Evropske unije. Da se vratimo na ovo prethodno pitanje. Dakle, ja mislim da je pitanje rodne ravnopravnosti, ravnopravnosti muškaraca i žena u našem društvu važno pitanje za naše društvo. Iako smo mi pre ovoga imali Zakon o rodnoj ravnopravnosti, pa se takve stvari nisu dešavale. Ovo je sada samo dodatno unapređivanje te zakonske regulative. Znate, mi i danas imamo u našem društvu slučajeve da jedna žena, kao što je npr. Marinika Tepić, kaže svim ženama u jednom gradu u Srbiji da su sve zaposlene preko “druženja i zabave“ i praktično kaže njima da ne vrede ništa više od toga. Zaista mislim da je nama potrebno upravo zbog takvih ljudi kao što je Marinika Tečić, Dragan Đilas, koji tuče žene, tuče sopstvenu ženu, tuče njenu majku, ne znam kako drugačije maltretira ženu u svojoj stranci ili svom okruženju, ne želim ni da znam, želim da nadležni organi to znaju. Znate, mislim da ipak, nažalost, mi i dalje jesmo društvu u kome je negde potrebno unapređenje te zakonske regulative. Ali, ovaj zakon koji je Vlada Republike Srbije predložila jednako štiti i muškarce, posebno u onim oblastima ili profesijama gde ima više žena. Znate, to je opet ravnopravnost. Opet, ja se ponosim svojom zemljom Srbijom, zato što mislim da mi napredujemo jako dobro i bez bilo kakvih zakonskih okvira mislim da smo mi jedno otvoreno, tolerantno društvo, puno poštovanja jedni prema drugima. Nažalost, imamo i ovakve primere kao što smo videli u ovoj službenoj belešci. Imamo i primere Marinike Tepić koja optuži sve žene da dolaze do funkcije ili do posla nekim metodama koje su za mene, nikad mi tako nešto ne bi palo na pamet. Nažalost, imamo i takve primere. Tako da, verujte mi, poštovani narodni poslaniče, toga što vi pričate u Predlogu zakona, ni ovog antidskriminatornog ili ovog o rodnoj ravnopravnosti koji je Vlada usvojila kao predlog i uputila u Skupštinu, zaista nema. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Glišić. Izvolite.
Samo kratko. Mislim da nismo imali Zakon o rodnoj ravnopravnosti, imali smo Zakon o ravnopravnosti muškaraca i žena, u tome je bitna stavka. Znači, nema niko problem sa ravnopravnošću, ravnopravnost je tekovina i našeg društva i našeg naroda. Narodi koji su se borili za slobodu uvek poštuju ravnopravnost svakog čoveka i znaju da te stvari poštuju, pogotovo što je kod nas u našoj istorijskoj borbi bilo puno žena koje su dale ogroman doprinos u toj borbi, i na kulturnom i na svakom drugom, pa čak i na vojnom planu. U svakom slučaju, nije problem ideja ravnopravnosti, problem je ideja rodne ravnopravnosti, jer ubacivanje termina „rodni“ je ideološka floskula koja nam dolazi iz tih zemalja koje se na kraju završavaju svim ovim o čemu sam pričao. Što se tiče konkretnih slučajeva, mislim da je gospođa ili gospođica Tepić takođe deo tog idejnog koncepta, koliko sam pratio njen politički rad. Lično ja kao advokat nikada se ne bih olako bavio tim temama, jer u svakom slučaju kada se takve teme otvore treba prvo utvrditi sve činjenice, pa tek onda izaći sa osudama, jer su posledice katastrofalne po bilo koju stranu koja je u tom postupku. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani potpredsednici, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri moje pitanje je upućeno predsednici Vlade i resornoj ministarki za zaštitu životne sredine Ireni Vujović, a tiče se uklanjanja nesanitarne deponije „Stanjevine“ kod Prijepolja. Dokle se stiglo u sanaciji nesanitarne deponije „Stanjevine“ u kojoj smo sada fazi, kada možemo da očekujemo da će biti funkcionalna regionalna sanitarna deponija „Banjica“ kod Nove Variši, da li je to sanitarna deponije ili transfer stanica ili nešto treći i da li će deponija „Duboko“ kod Užica moći da servisira komunalne potrebe okolnih lokalnih samouprava? Znači, to su neke stvari koje zanimaju građanke i građane sa prostora odakle i ja dolazim, znači iz sandžačkih opština i Zlatiborskog okruga. Ono što se postiglo u Prijepolju, jeste generacijska stvar i ja na tome, kao građanin Prijepolja, neko ko živi u Prijepolju, želim da se zahvalim Vladi Republike Srbije, prvenstveno predsedniku države Aleksandru Vučiću, ali i vama predsednice Vlade i resornoj ministarki. Mislim da je to jedna generacijska stvar na koju svi moramo da budemo ponosni. Ovo postavljam pitanje i zbog građana, ali i zbog javnosti, jer vidim da se u poslednje vreme dosta bavimo ekologijom. To je dokaz da se mnogo bolje živi i podsetiću da 2009, 2010. i 2011. godine, glavna tema je bila da li ćemo moći iz budžeta da isplatimo plate i penzije. Danas govorimo o ekologiji i to je nešto što je jako dobro. Drago mi je što građani mogu da iznesu jasno svoj stav i na protestima. To je dokaz da živimo u jednom demokratskom društvu. Drugo pitanje koje postavljam, upućeno je ministru infrastrukture, Tomislavu Momiroviću – kada će krenuti izgradnja pruge Raška – Novi Pazar i kada će krenuti projektovanje te pruge i spajanje sa prugom Beograd – Bar? Kada možemo da očekujemo dalju rekonstrukciju pruge Beograd – Bar i kada možemo očekivati rekonstrukciju železničkih stanica? Znači, železničke stanice su otprilike ukras svakog grada. Međutim, one su sada dovedene u stanje potpune ruiniranosti i mislim da je to nešto na šta treba da obratimo pažnju. Nema ekonomskog razvitka bez autoputa i bez pruge. Jedan deo Sandžačkih opština ima prugu, znači međutim, neophodno je tu prugu rekonstruisati. Složićemo se da je sramota da jedan veliki centar, kao što je Novi Pazar nema prugu i to je jedna nepravda koju pod hitno moramo da ispravimo. Hvala.
Zahvaljujem. Ministarka Vujović, izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, građani Srbije, evo pre svega, zahvaljujem se predsednici Vlade što ću vam prvo ja dati pregled situacije vezano za „Stanjevine“ i Novu Varoš, transfer stanicu, dakle, ono što je važno i što ponovo ističem da je „Stanjevina“ jedan od prvih rezultata Ministarstva i mogu reći da svu energiju koju smo uložili u to mi sada već možemo da vidimo rezultate. Svi znamo da je to bio višedecenijski problem koji sada saniramo. Dakle, „Stanjevine“ danas kako izgledaju, verovatno ste imali prilike da vidite. Mnogi od vas koji žive u okolini ili prolaze tuda, već se vidi da su radovi pri kraju i to je ono što je nama bilo izuzetno važno da uradimo u dogovorenim i predviđenim rokovima. Dakle, mogu da kažem da je 60% posla završeno. U toku je postavljanje drenažnih slojeva. Takođe, nakon toga ide ozelenjavanje i pošumljavanje. Dakle, završetak radova je predviđen za 15. juni, iako nas uveravaju da će to biti i ranije. Svakako 15. juni nije daleko za takav veliki projekat i sanaciju čitave deponije. Ono što je drugo vaše pitanje, a svakako je vezano za „Stanjevine“ jeste gradnja transfer stanice u Novoj Varoši. Takođe, smo pričali početkom godine da ćemo prebaciti sredstva zaključkom Vlade, za izgradnju transfer stanice u Novoj Varoši i to je urađeno, pored toga vrednost radova je 91 milion dinara, i učešće tri opštine je 20%, dakle Priboj, Prijepolje i Nova Varoš. Mogu da vam kažem da je potpisan ugovor odmah nakon praznika kreće izvođenje radova i trajanje radova će biti 150 dana. Ta transfer stanica je od izuzetnog značaja, pre svega što će se rasteretiti i Priboj u koji se trenutno odnosi sav otpad, i stvarno hvala svima na razumevanju, pre svega građanima Priboja, ali odmah nakon izgradnje transfer stanice, u Novoj Varoši, taj problem će biti rešen. Transfer stanica je takođe preduslov za izgradnju regionalnog centra i reciklažnog centra, a to su centri koji su planirani da se izrade putem kreditne linije Evropske banke za obnovu i razvoj, i na poslednjem sastanku sa IBRD, dogovoreno je da se ti projekti podele u dve faze. Dakle, u prvoj fazi, će biti Kalenić, Valjevo, Duboko, Užice, Sombor i Banjica, Nova Varoš, s obzirom na spremnost dokumentacije, na koje se već intenzivno radi i koja je pri kraju, što znači da ova četiri regiona, može da počne i njihovo tenderisanje krajem ove godine, dakle, u četvrtom kvartalu. Svakako, u roku od 150 dana, kao što sam i rekla, biće završena transfer stanica, a nakon toga kreće tender i za regionalni centar, konkretno za Novu Varoš, i to će u mnogome olakšati situaciju. Dakle, čitav taj deo Srbije, kada bude imao izgrađenu regionalnu stanicu biće pod kontrolom upravljanja otpada.
Hoćete vi gospodine Tandir? Izvolite.
Hvala ministarki Vujović. Samo bih vas zamolio, spomenuli ste tri opštine, da u planu bude i četvrta opština, kako je planirano od početka i opština Sjenica, oni imaju određenih problema sa svojom likvidnošću, ali se nadam da ću uz podršku Ministarstva finansija, taj problem biti prevaziđen. Moje sledeće pitanje bi bilo ministru, u narednom bloku očekujem da ministar Momirović, pošto sam dobio reč, odgovori, postaviću još pitanja ministarki energetike Zorani Mihajlović, a tiče se, pošto je najavljeno da će biti na sednici, a tiče se izgradnje HE Brodarevo 1. i 2. na Limu, kod Prijepolja. Da li je to predviđeno generalnim urbanističkim planom i kakav je stav Ministarstva, obzirom da se i sa jedne i druge strane Lima, nalazi zaštićeno područje. Sa jedne strane zaštićemo područje Kamena gora, a sa druge strane Ozren i Jadovnik. Lokalna zajednica nije informisana, pre 10 godina, smo imali pokušaj izgradnje i nije do toga došlo, jer je lokalna zajednica zauzela stav da predviđeni projekat nije bio adekvatan, da će narušiti apsolutno identitet tog područja, iako je važno da sve ono što Ministarstvo eventualno planira, da lokalna zajednica bude upoznata, da ne bi ostavili prostor za političke špekulante, koji na bilo koji način, tu temu mogu da zloupotrebljavaju. Sledeće pitanje je upućeno ministru poljoprivrede. Zanima me, na koji način Ministarstvo može da pomogne stočarima, koji usled pandemije i zatvaranja hotela i restorana, nisu prodali svoja grla i krupne i sitne stoke. Znači, ovaj problem je izražen u celoj našoj zemlji, ali ja govorim o problemima stočara, pogotovo sa Peštera i sa Zlatara, opština Sjenica, Tutin, Nova Varoš, jer imamo jednu i zimsku i letnju sezonu, koja je potpuno propala, hotelijeri, odnosno hoteli su bili zatvoreni, i restorani i to nisu količine koje mi možemo neke respektabilne da izvozimo, na svetska tržišta. Takođe, Crna Gora, je prošle godine bila zatvorena i to su ljudi koji snabdevaju hotelijere i restorane. Sada, ne samo da nisu prodali svoja stada, već su im ostala stada, moraju da kupuju seno, stočnu hranu i oni su u debelom minusu. Govorimo o pomoći privredi, da vidimo kakav paket mera bi mogli ovde u Skupštini, da usvojimo i pomognemo našim poljoprivrednicima. Od ministra, takođe očekujem odgovor, hvala.
Hvala. Reč ima ministar Momirović.
Hvala, gospodine Tandir na pitanju i par konstatacija. Sa nekima bih se složio, sa nekima se ne bih složio. Neka su, čini mi se ostala po malo nepotpuna. Krenuo bio od železnice. Tu ste rekli da su stanice železničke poprilično devastirane, da se nije ulagalo u njih, da su one nekada bile simbol i sinonim za grandioznost, za napredak, za budućnost, da su one sada poprilično zapuštene. Nažalost, moram da se donekle složim sa vama. Jednostavno, železnica je decenijama bila zapuštena. Železnica je bila ubijana, devastirana. Teško bi sve to bilo ovako kako je izgledalo do pre par godina dok se neko nije zaista ozbiljno trudio ili ozbiljno zanemarivao železnicu, na kraju je ona došla u neku situaciju u kakvoj je bila do pre par godina. Ja bih vas podsetio da su ipak neke stvari urađene, a neke stvari su trenutno u procesu izgradnje koja će temeljno promeniti železnicu i mi se više nikada nećemo vratiti u situaciju kakva je bila pre par godina. Mi trenutno gradimo najbržu i najmoderniju železničku prugu u istočnoj Evropi. Odnosi se na Beograd - Novi Sad, kao deo buduće koridora Beograd-Budimpešta koja će biti pruga za vozove od 200 kilometara na sat. Za pola sata ćete dolaziti do Novog Sada. Sve železničke stanice će biti rekonstruisane na tom putu i to je ono što se već uveliko radi. Do kraja godine će biti završeno. To će zaista biti jedna velika promena u percepciji železnice u Srbiji, jer ono o čemu ja sad pričam je nešto što i mi u Vladi teško možemo da zamislimo. Podsetio bih vas da je na pruzi Beograd-Bar o kojoj pričate, odnosno Beograd-Vrbnica na teritoriji Republike Srbije, već rekonstruisan deo do Valjeva. Vi danas imate zaista jednu kvalitetnu prugu do 120 kilometara na čas, do Valjeva koja je trenutno, da tako kažem, najpunija, najveću okupiranost ima, već ljudi iz Valjeva više ne koriste prevoz u tom obimu, odnosno svakodnevno neki ljudi koji rade idu vozom do Beograda, vraćaju se nazad, to je potpuno jedna drugačija priča, Trideset šest kompozicija je kupljeno u prethodnom periodu. Svakako da to nije dovoljno u ovom trenutku i da smo mi u procesu nabavke još kompozicija, ali hoću da kažem već su neke stvari urađene. Sa našim evropskim partnerima mi radimo projektovanje i do kraja ove godine ćemo krenuti rad pruge od Niša do Dimitrovgrada. Ispratili ste predsednika posle napornih pregovora u Briselu. Dogovorio, odnosno obećan mu je grant od 700 miliona evra ili da budem precizan između 650 i 700 miliona evra što je najveći grant koji je neka zemlja Zapadne Evrope dobila u poslednjim decenijama. Kad pričaju o načinu i percepciji Evrope prema Srbiji to moraju da znaju. Ni jedna zemlja nije dobila toliki grant kao što je nama obećan za tu prugu. Na primer, Hrvatska je dobila za most na Pelješcu oko 300 miliona evra, Bosna za autoput značajno manje. Evropa je nas prepoznala na način da će nam odobriti najveći grant u dosadašnjoj istoriji za zemlje Zapadnog Balkana. Rekli ste za prugu Raška – Novi Pazar. Ona svakako postoji u strateškim pravcima koji postoje već decenijama. Vi ste dobro informisani, to jeste nešto o čemu mi ozbiljno razmišljamo. Kao što znate, mislim da je pošteno to ponoviti, mi smo svesni da Novi Pazar, Tutin, Sjenica, pa naravno onda i Priboj i Prijepolje zaslužuju mnogo bolju saobraćajnu infrastrukturu, nego što su imali u prethodnim decenijama zato se sada radi Novi Pazar, Tutin, magistralni put koji nije rekonstruisan decenijama. Predsednik je i danas ponovio, i to smo pričali prethodnih godina, mi smo odlučni da krenemo u izgradnju autoputa Požega-Boljare. To je autoput koji će potpuno promeniti saobraćaj za ljude iz Novog Pazara, pre svega iz Sjenice, a onda naravno i za Arilje, Ivanjica, Požega. Jednostavno, ono što imate sada jedan magistralni put koji prolazi kroz veliki broj naseljenih mesta vi ćete moći da dođete do Požege, Čačka, Beograda, onda i Užica u neverovatno bržem vremenskom periodu. Mi smo u prethodnom periodu imali zaista jako kvalitetne razgovore sa kineskim partnerima. Oni su nam inicijalno dali neke projekcije saobraćajnica sa manjim projektovanim brzinama. Mi smo tražili da to bude autoput gde će se ići preko 130 na sat, odnosno 130 u ovom trenutku, a da u perspektivi postoji opcija da se ide i brže. Mi želimo najmoderniji autoput i za građane Novog Pazara, za građane Sjenice, za građane Ivanjice i Arilja i ja se nadam da ćemo u najskorije vreme mi ući u potpisivanje komercijalnog ugovora, a onda ući i u izgradnju tog autoputa. Molim vas probajte da razmislite šta je samo urađeno u ovih pet godina od kada je predsednik Republike sproveo fiskalnu konsolidaciju. Koji je to obim autoputeva. Koliko je to važno i za Novi Pazar i za Sjenicu i za sve druge gradove. Samo pomislite na Čačak, Beograd u kome se decenijama pričalo. To je danas realnost. Mi smo zaboravili da smo mi decenijama išli do Čačka magistralnim putem, ginuli su ljudi, gužve su nesnosne bile, koliko se stvari menjaju u smislu saobraćajne komunikacije. Što se tiče puteva mi smo već otišli predaleko i tu nema nazad. Stvari su jasne, vidljive, perspektiva je jasna i mislim da je svakom građaninu Novog Pazara kao svakom građaninu Čačka jasno u kom pravcu ide Srbija. Što se tiče železničke infrastrukture moraćemo da sačekamo, ali ne još mnogo do kraja ove godine kada budu ljudi videli brzi vozovi i to najbrži vozovi i istočnoj Evropi, najmodernije pruge, onda će im biti jasno o čemu mi sve ovo vreme pričamo, a doći će na red, naravno i pruga Raška-Novi Pazar. Novi Pazar je grad koji raste, za nas je jako značajan, ne napuštamo ga, postoji obilaznica oko Novog Pazara koja se ne gradi dovoljno brzo i predsednik mi je rekao da obratim pažnju šta se sa tim dešava. Ako se to bude razvlačilo i u narednom periodu mi ćemo morati kao republička Vlada da intervenišemo i da preduzmemo neke korake kako bi ušli u bržu izgradnju obilaznice oko Novog Pazara. Ne znam da li vas je zadovoljio ovaj moj odgovor. Svakako hvala vam na pitanju. Novi Pazar, Sjenica, Tutin, kao i svi gradovi u Republici Srbiji su deo plana „Srbija 2025“, to je plan koji će dovesti ovu zemlju na mnogo ekonomskom i socijalnom nivou, većeg od onog koji je danas, a današnji nivo je mnogo veći od onog gde je bio pre pet godina. Tako da, molim vas imajte poverenja i videćete kako će se stvari desiti. Hvala još jednom.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Branislav Nedimović. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovana predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, želim samo nekoliko reči da kažem apropo teme koju ste pokrenuli, a vezana je za problem korone i problem koji se pojavljuje sa nedovoljnom potrošnjom jagnjećeg i goveđeg mesa. Činjenica je da u zadnjih 14. 15 meseci, 16, već koliko, zbog nedostatka jednog dela tržišta, to se pre svega odnosi na ugostiteljske objekte najvećim delom tokom ovih 14 meseci, a isto tako i nekih drugih platformi koje su bile važne za potrošnju ovog crvenog mesa, mi smo imali pad potrošnje. To automatski dovodi do situacije da u čitavoj priči dođe i do pada cena i samim tim do velikih problema. Nisu ovo normalne situacije, nisu normalni uslovi. Goveđem mesu je čak potrošnja pala 70%. To je najpre zbog toga što nisu radili hoteli, restorani, nije bilo veselja koja su najklasičnija, da tako kažem linija preko kojih je ta potrošnja išla. To nije zaobišlo ni jagnjeće meso. Međutim, šta je država uradila u zadnjih 15 meseci? Tri puta je intervenisala na tržištu preko robnih rezervi ili preko sistema su dodatne finansijske podrške kako bi se ovaj sektor, koliko toliko stavio u neke normalne okvire. Priznaćete da i vreme u kome živimo nije toliko normalno i ko bi se nadao da će takve stvari da se dešavaju i koje su prouzrokovane koronom. Ja ću samo zbog javnosti reći nekoliko stvari. U budžetu koji je namenjen podsticajima skoro 70% ode na stočarstvo. To je potpuno normalno, jer stočarstvo je najosetljiviji deo poljoprivredne proizvodnje koji trpi neki duži vremenski interval kada morate da se bavite njime i ne donosi odmah plodove, naročito kada je reč o govedarstvu, pre svega mislim o tovnom govedarstvu i mlečnom govedarstvu. Situacija na današnji dan je dosta solidna. Cena jagnjećeg mesa žive vage je oko 260 dinara, što koliko toliko zadovoljava stanje na tržištu, a s druge strane cena goveđeg mesa, odnosno žive vage kada je to u … 2,05 evra, 2.10, plus subvencija države koja ide i za jedno i za drugo. Mislim da to nije malo. Kako smo došli do toga? Sa jedne strane država je intervenisala, sa druge strane, otvorili smo nova izvozna tržišta. Nemojte zaboraviti da smo u Karajukića Bunaru zajedno sa jednim investitorom otvorili otkupni centar, pre svega, za jaganjce i odatle se skuplja roba i šalje na prostor Libana, na prostor Izraela i nekih drugih zemalja i to je jako važno. Mi u ovim trenucima kada je kriza možemo na ovakav način da rešimo ove probleme. S druge strane, otvaramo i neka nova tržišta, pre svega tržišta golfskog zaliva i mislim da tu imamo dobre potencijale. S druge strane, samo ću podsetiti na jednu stvar, po jednom grlu ovce subvencija je 7.000 dinara, za jaganjce je 2.000 dinara po grlu. To su ubedljivo najveće subvencije koje postoje u okruženju, veće čak ni u EU. Mislim da su to načini na koje ove država može da se bori. Nije bilo lako, naročito s jeseni prošle godine i u zimskom periodu. Sad je stanje znatno bolje, pošto vidim da se najavljuju i popuštanje mera i da će početi da rade i restorani u zatvorenom, tako da ja očekujem samo bolje i bolje, plus izvozni kapacitet koji vam se stalno povećava i mislim da ove godine više nećemo imati takvih problema. Hvala puno.
Zahvaljujem se ministru Nedimoviću. Reč ima predsednica Vlade.
Poštovani narodni poslaniče, ja ću vam samo brzo odgovoriti na pitanje u vezi sa hidroelektranom Brodarevo 1 i 2 na Limu. To je projekat koji je razvijan preko 10 godina od strane kanadske firme „Reservoir Capital“ koji su na kraju odustali od tog projekta, izuzetno je kompleksan projekat, projekat koji nije dobio ekološku dozvolu, gde je takođe bilo problema i gde je, u stvari, Republika Crna Gora izrazila zabrinutost zbog prekograničnog uticaja koji bi te dve, nisu ni male hidroelektrane, bogami, srednje veličine, imale, pa je to preuzeo jedan drugi, ako se ne varam, domaći investitor. Tokom juna, jula prošle godine bili su javni uvidi. Mi svakako nećemo donositi rešenja bez, na kraju krajeva, potpune saglasnosti lokalnog stanovništva a moja molba još jednom je zaista da se naši ljudi uključe u trenutku kada proces to od njih zahteva, dakle, u javnom uvidu, pa od plana detaljne regulacije pa nadalje, a najvažnije kada se predstavlja studija o proceni uticaja na životnu sredinu. Tako da, ne znamo u ovom trenutku u kojoj fazi je razvoj tog projekta, ali ja bih pretpostavila da i ukoliko je završen javni uvid i nije bilo nekog naročitog učešća, da bi verovatno moralo to da se ponovi, zato što je to bilo u vreme korone, tako da verujem da nije bilo mnogo ljudi koji su mogli da učestvuju, ali ćemo biti u kontaktu i da zaštitimo sve interese naravno lokalne zajednice, iako sam ja za to da što više diversifikujemo naše energetske izvore, zato što mislim da to doprinosi našem bogatstvu, našoj energetskoj stabilnosti, ali kao što smo rekli i kao Vlada u svim ostalim projektima, posebno energetskim projektima, životna sredina je na prvom mestu. Obišla sam Kostolac, Blok B, postrojenja sa prečišćavanje sumpordioksida, izduvnih gasova iz Termoelektrane Kostolac B pre neki dan, da pokažem i da podsetim ljude gde i kada je počela borba za zdraviju životnu sredinu, a to je bilo 2014. godine, kada je Aleksandar Vučić postao predsednik Vlade i tada, uprkos svoj težini trenutka poplavama i posledicama poplava, potrebi za fiskalnom konsolidacijom, ekonomskim reformama, tada je Vlada Srbije izdvojila 130 miliona dolara za prvo postrojenje za prečišćavanje dimnih gasova na jednoj našoj termoelektrani i za mene je tada počela borba za zaštitu životne sredine. Od tada smo samo u ta postrojenja uložili oko 600 miliona evra i planiramo dodatna ulaganja, a ja ću u narednim nedeljama sa svojim timom putovati po čitavoj Srbiji da obiđem sve one projekte zaštite životne sredine koji su urađeni i završeni, projekte na kojima radimo i projekte na kojima ćemo tek raditi da pokažem zaista na najkonkretniji način ko je u ovoj državi počeo i ko brine o životnoj sredini, za razliku od onih predstavnika bivše vlasti koji nam spočitavaju tu brigu a, zaista, za životnu sredinu, nažalost, ama baš ništa nisu učinili. Tako da ću uskoro posetiti onda i vaš kraj, da bi obišli i ono što moramo da saniramo sa deponijom, ali i da vidimo šta radimo sa transfernom stanicom i šta možemo još dodatno da učinimo za Lim. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik Samir Tandir, zaključni komentar.
Hvala, predsednice Vlade. Hvala ministrima. Apsolutno sam saglasan, što se tiče investicija u infrastrukturi i kada je u pitanju politika u oblasti agrara, na istom smo zadatku. Ne bi podržavali Vladu naša stranka i poslanička grupa da ne mislimo isto, ali, jednostavno, zadatak nas, narodnih poslanika, je da ukazujemo na probleme iz svog kraja. Ponosni smo na brze pruge, ponosni smo na rekonstrukciju pruge do Valjeva, ali nas zanima i taj drugi krak kada će doći i do Priboja i do Prijepolja i ta železnička stanica u Priboju i Prijepolju je nešto što ja gledam svaki dan i onda moramo, jednostavno, da radimo, da to rešimo što pre, kao i pruga do Novog Pazara. Ponosan sam posebno što smo postigli taj nivo poverenja da nikakve tajne diplomatije, nikakvi non-pejperi ne mogu da ugroze stabilnost naše zemlje i poverenje i saradnju koju imaju bošnjački i srpski narod kako ovde u našoj zemlji, tako i u regionu i mislim da je to najveći mogući uspeh koji smo postigli formiranjem ove Vlade i podrškom koju ova Vlada ima i partnerskim odnosima koje smo napravili sa najjačom Srpskom naprednom strankom i to je nešto na čemu permanentno radi i lider naše stranke akademik Muamer Zukorlić. Ono što je zadatak svih nas i o čemu smo razgovarali jeste da u što kraćem periodu dovedemo neku veliku investiciju na prostor Sandžaka, da vidimo šta ćemo oko tog projekta i slobodnih zona. Moramo da izvršimo dodatni pritisak na naše lokalne samouprave, jer ljudi u unutrašnjosti, nažalost, i ja živim u unutrašnjosti, u Sandžaku, nemaju dovoljno samopouzdanja, a možda i ljudskog resursa da te sve velike stvari iznesu, jer jednostavno godinama su se problemi gurali pod tepih. LJudi jednostavno ne veruju da se pojavila Vlada koja hoće da rešava njihove probleme. Hvala.
Zahvaljujem. Izvinite, ministre Momiroviću, po Poslovniku sada nemate pravo, pošto je zaključni komentar. U sledećem krugu ćete imati prilike. Reč ima narodna poslanica Jasmina Karanac. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri, koleginice i kolege, ja ću svoja prva dva pitanja uputiti premijerki Brnabić, a tiču se vakcinacije i ekologije. Naime, činjenica je i uopšte je poznato da je Srbija među najboljim državama u svetu kada je u pitanju i snabdevenost vakcinama i kada je u pitanju sama vakcinacija. Proces vakcinacije u Srbiji je odlično osmišljen i on zaista funkcioniše bezprekorno i tu nema nijedne zamerke. Može poslužiti kao model i kao primer svim zemljama u svetu na koji način se najbolje sprovodi imunizacija stanovništva. Građani Srbije imaju mogućnost da biraju kako između četiri vrste vakcina, tako mogu da biraju i termin i mesto vakcinacije, čak i da se ne prijavljuju preko elektronske uprave. Međutim, pored svega ovoga, mi dolazimo u jednu apsurdnu situaciju, a to je da ne postoji dovoljno zainteresovanost građana za vakcine i moje pitanje, gospođo Brnabić, je kako poboljšati odziv građana na vakcinaciju? Ja moram da istaknem da je moja stranka Socijaldemokratska partija Srbije u poslednjih mesec dana svakog vikenda na štandovima širom Srbije i mi promovišemo vakcinaciju pod geslom „vakcinu brini i ne brini“ i tamo smo došli do zaključka da je najmanja zainteresovanost među mladima i u manjim mestima. Dakle, na koji način možemo da motivišemo ljude, da motivišemo mlade da se vakcinišu? Da li je to možda veći broj punktova za vakcinaciju u tržnim centrima, u selima? Da li je to možda neki agresivniji vid kampanje? Da li je to možda neka povlastica za vakcinisane i da li će biti uvedeni kovid sertifikati? To je prvo pitanje. Drugo pitanje, imam vremena, tiče se ekologije. Dakle, to je top tema i u svetu i kod nas. Sve više građana u Srbiji je zainteresovano za životnu sredinu, i to je dobro. Ova država napravila je velike korake u zaštiti životne sredine. Pre svega, mi smo ovde u Skupštini doneli značajne zakone - Zakon o klimatskim promenama i set zakona iz oblasti energetike, potom udvostručili smo budžet za zaštitu životne sredine, izdvojena su ogromna sredstva za sisteme za prečišćavanje vazduha, u planu su sistemi za prečišćavanje vode. Moje pitanje je, kada govorimo o zaštiti životne sredine, premijerko, kako će izgledati budući energetski miks u Srbiji? Koja će biti dinamika da energija iz obnovljivih izvora zauzima mesto energije dobijene iz termoelektrana, a pri tom da se vodi računa o javnom interesu kao što su priroda, zemljište, voda, vazduh, a s druge strane da se ne ugrozi bezbednost i stabilnost u snabdevanju električnom energijom, da se ne ugroze investicije, da se ne ugrozi privredni rast? Dakle, kako je moguće naći taj balans i kojom dinamikom će to sve ići. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima predsednica Vlade.
Hvala vam. Što se tiče vakcinacije, imam presek od 15.00 časova. U 15.00 časova u Republici Srbiji je bilo ukupno vakcinisano, makar prvom dozom, 2.015.280 građana, što je otprilike nešto malo iznad 35% od ukupne punoletne populacije. Revakcinisano je bilo 1.462.125 građana, što je nekih 25,6% od punoletne populacije. Mi vodimo i tu treću kategoriju imunizovani, odnosno potpuno zaštićeni koje brojimo kao broj ljudi kojima je od revakcinacije prošlo dve nedelje ili pet nedelja u slučaju da su se vakcinisali Astra zeneka vakcinom. Takvih je bilo 1.261.974 ili 22% od ukupne punoletne populacije. Mi ćemo uskoro imati negde oko 40% ukupne punoletne populacije vakcinisano, što je dobro, ali su velike razlike između različitih gradova i opština u Republici Srbiji. Daleko, daleko najuspešniji u vakcinaciji je Beograd, i to posebno centralne gradske opštine. U centralnoj gradskoj opštini Stari Grad imamo u ovom trenutku preko 62% ukupno vakcinisanog punoletnog stanovništva. Beograd - gradska opština Savski venac oko 61% i Beograd - gradska opština Vračar oko 60%. Dakle, to je zaista mnogo, mnogo više od republičkog proseka. Najslabija je u vakcinaciji u ovom trenutku opština Tutin sa samo nekih 8% punoletne populacije vakcinisano. Nakon toga - Novi Pazar, pa Lajkovac, LJig, Žagubica, Merošina. To je ono na čemu u ovom trenutku zaista intenzivno radimo, da vidimo i sa predsednicima opština i sa lokalnim liderima, uticajnim osobama kako možemo da zaštitimo ljude u tim mestima. Takođe je velika razlika i kada govorimo o starosnim kategorijama. Najveći stepen vakcinacije je u populaciji između 65 i 74 godine. U toj populaciji smo značajno iznad 60% populacije vakcinisano, što je odlično zato što su oni ugrožena kategorija. Mislim da smo oko 64%. Dobri smo, takođe, iznad 75 godina. Tu smo negde u ovom trenutku na 52%. Moglo bi i mora i bolje, ali opet 52%, ako razumete da npr. 56%, po svim istraživanjima, znači kolektivni imunitet, onda je to dobro. Daleko najlošije stojimo u starosnoj grupi od 18 do 35 godina i tu je potrebno da mnogo, mnogo još uradimo. Grad Beograd, Vlada Republike Srbije, ako se ne varam i grad Novi Sad i još neki gradovi u saradnji sa nekim festivalima ili kako se to popularno sada kaže influenserima sada rade na jednoj kampanji za vakcinaciju mlađe populacije koja će početi 15. maja, odmah nakon praznika. Mislim da će tu učestvovati i Egzit i Bir fest, tako da radimo u ovom trenutku na tome. To je dobro. Mi smo juče na sednici Kriznog štaba doneli odluku da ćemo otvoriti punktove za masovnu vakcinaciju i u okviru tržnih centara. Prvi će biti TC Ušće u Beogradu, pa onda TC Delta i verovatno ćemo otvoriti još dva u tržnim centrima u Kragujevcu i u Nišu. Na tome radimo u ovom trenutku, a masovno otvaramo i lokalne domove zdravlja za vakcinaciju. Volela bih danas posebno da pohvalim opštinu Bosilegrad gde oni zaista uzmu medicinsku ekipu i idu od kuće do kuće i vakcinišu građane tamo i mislim da ćemo tako morati svi da radimo, posebno u nekim opštinama koje su razuđenije, gde ima naseljenih mesta i sela dalje od gradskog jezgra, od gradskog centra, ali to nam je najvažniji zadatak u ovom trenutku. Vidite, mi imamo sve bolju, sve stabilniju epidemiološku situaciju u Republici Srbiji. Brojevi konstantno padaju i novozaraženih i procentualno pozitivnih u odnosu na testirane. Najveći deo toga je zahvaljujući vakcinaciji i to se najbolje vidi u gradu Beogradu gde dramatično pada broj obolelih. Dakle, vakcinacija radi. Molim ljude da budu ozbiljni, odgovorni i da odu da se vakcinišu. U ovom trenutku oko 98% ukupno hospitalizovanih, kojih imamo nešto malo manje od 5.000, 98% nije vakcinisano. Dakle, ljudi pogledajte kako padaju brojevi u sredinama gde imamo dobru vakcinaciju, veliki broj vakcinisanih i kako izgleda u bolnicama. Nije vakcinisano 98% hospitalizovanih. Nema dalje. Zaista ne postoji argument da se ljudi ne vakcinišu. Pratićemo situaciju iz sata u sat, iz dana u dan, pa ćemo dodatno osmišljavati načine na koje ćemo komunicirati sa građanima i približiti im vakcinaciju. Što se tiče kovid sertifikata, zahvaljujući čitavom procesu koji je u potpunosti digitalizovan, koji nam je zaista pomogao da mi logistički izazovan posao uradimo na ovako efikasan i dobar način, zahvaljujući tom IT sistemu, mi smo u mogućnosti da imamo potpuno elektronske kovid sertifikate. Oni će biti završeni 1. maja. Od subote, praktično, Republika Srbija će za sve svoje građane koji su vakcinisani i revakcinisani imati digitalne kovid sertifikate. Mi smo radili na tome, odnosno mi smo podelili naše sertifikate i sa Svetskom zdravstvenom organizacijom i sa brojnim zemljama, kao što su na primer Izrael ili Mađarska, i mislim da su te zemlje spremne da prihvate te sertifikate. Ono što će to omogućiti građanima jeste da zaista jako lako mogu da putuju i da ne moraju da imaju PCR testove, a to će zavisiti od države do države, ali što se tiče digitalnih kovid sertifikata to će od subote zaživeti. Još jednom želim da zamolim, apelujem, hvala vama na ovom pitanju, na sve građane Republike Srbije, sada posebno u ovom trenutku mlađu populaciju, da se vakcinišu. Mi realno imamo vakcina da završimo sa ovom borbom i izađemo kao pobednici do kraja juna. Mi u ovom trenutku imamo vakcine za još sigurno nekih 350 hiljada građana, da se vakcinišu. Nama već 5. maja stiže nešto preko 104 hiljade dodatnih Fajzer vakcina. Koliko imamo najavu, tokom sledeće nedelje, dodatne količine iz Kovaksa. Dakle, nemamo problem sa vakcinama, ali hajde stvarno da budemo odgovorni da stavimo tačku na ovo, da pobedimo i da se vratimo normalnom životu. Ja sam danas i zaista beskrajno srećna zato što smo dobili i preliminarne rezultate naše ekonomije, ekonomskih pokazatelja u prvom kvartalu koji su mnogo, mnogo bolji nego što je bilo očekivano, nego što je bilo projektovano. Ali, i to je zahvaljujući tome što smo mi bili dovoljno sposobni da nabavimo vakcine i da efikasno vakcinišemo naše ljude i što za ovih prvih otprilike dva miliona ljudi, što smo zaista imali ljude koji su bili zainteresovani i jedva čekali da prime vakcinu. Kada bi ovako nastavili, stavili bi tačku na ovo do kraja juna, vratili bi se i normalnom poslu i normalnoj ekonomiji i normalnom druženju, zagrljajima, zaista i svemu onome emotivnom što nam toliko nedostaje kao narodu. Što se tiče životne sredine, ja se izvinjavam što sam produžila malo, ali obe teme su izuzetno važne i izuzetno kompleksne, vaša pitanja oko energetskog miksa. Dakle, ja sam rekla juče, ono što je zaista meni simptomatično, ovako vidite, godine 2014. je počela zaista jedna sistemska briga za životnu sredinu, iako tiha zato što je mnogo drugih stvari bilo prioritet i fiskalna konsolidacija i kako da izađemo iz toga brzo, kako da zaposlimo ljude zato što nam je bila enormna nezaposlenost, posebno nezaposlenost mladih, i kako da vratimo izuzetno skupe dugove koje su uzimale vlasti pre 2013. godine, kako da zemlju napravimo kredibilnom za investitore, kako da se izborimo za to da se pitanje Kosova i Metohije ponovo nađe na stolovima svih međunarodnih aktera i kako da nekako ponovo otvorimo tu knjigu koja je bila realno zatvorena i stavljena negde ad akta. Ali, radilo se na tome i koliko god je bilo nedostatka novca u životnu sredinu se ulagalo i zaista najbolji pokazatelj toga su ovi filteri na našim termoelektranama, Kostolac B koji je završen i termoelektrana Nikola Tesla Blok A i Blok B koji se trenutno rade. Pored ovoga, ja ću podsetiti ljude, jedna od sledećih mojih destinacija će biti Stolice. Podsetiću na ekološku katastrofu koja se desila 2014. godine u rudniku Zajača, gde se izlilo olovo, gde je bilo sve zatrovano i zemlja i voda i ljudi i koje je krajem 2016. godine u potpunosti sanirana za vjek-vjekova, dakle ne postoji više taj problem. To takođe govori koliko su se ljudi brinuli i pre te 2014. godine za životnu sredinu i koliko se tome nije pridavalo ni značaja ni pažnje ni od strane, nažalost, građana koji su ponovo za sebe imali mnogo drugačije prioritete i mnogo drugačije muke, a ni tadašnjih vlasti. Danas, u stvari 2014. godine, samo šest godina kasnije ova Skupština bira Vladu koja stavlja zaštitu životne sredine kao jedan od tri najvažnija prioriteta. Toliko se Srbija promenila. Da vam je neko tada pričao da će za neku vladu u Srbiji zaštita životne sredine biti među top tri prioriteta, ljudi mu ne bi verovali. Dakle, toliko se Srbija promenila i nekako sedam godina, nepunih sedam godina kasnije Srbija dobija i opet ova Skupština u ovom sazivu vi usvajate i hvala vam na tome, Zakon o klimatskim promenama kao prvi sistemski zakon koji se usvaja u našoj zemlji, a koje je usaglasilo na kraju krajeva i Ministarstvo energetike i Ministarstvo zaštite životne sredine, što je ogroman problem, verujte mi, koje na sistemski način obrađuje ovu temu. Nakon toga i Zakon o energetici, Zakon o obnovljivim izvorima energije. Ovo je prvi put da Republika Srbija ima Zakon o obnovljivim izvorima energije. U prethodnom zakonu su obnovljivi izvori energije bili samo jedan deo Zakona o energetici i to ponovo govori o tome koliko nam je ovo važna tema i još jednom zahvalnost ovom domu na podršci i na razumevanju koliko je ovo važno i za tu našu energetsku tranziciju i idemo u izmene dopune Zakona o zaštiti prirode. Dakle, i na taj način i kroz zakonodavnu aktivnost i kroz budžet i kroz naše aktivnosti se vidi koliko pažnje poklanjamo zaštiti životne sredine. Sad, što se tiče energetskog miksa, ja ću probati da budem zaista najkraća moguća. Ono što je važno, naše termoelektrane jesu i dalje naša sigurnost. Dakle, mi imamo te rezerve uglja, nažalost, lignita nije najsrećnije rešenje, ali imamo to što imamo. I one nam daju taj tzv. "bazni", osnovni kapacitet i bez toga mi ni ne možemo da imamo mnogo više obnovljivih izvora energije zato što morate da ih balansirate. Dakle, u te dve stvari moramo da budemo zaista izuzetno pažljivi kako dalje vodimo našu energetsku politiku. I koliko god ljudi mislili nisu nam potrebne termoelektrane, ja opet moram i za sebe da kažem, ja jesam jedna od tih koja pre ide ka zelenoj energiji, nego ka termoelektranama. Za odgovornu državu vi morate da imate te kapacitete kao osnovne ili bazne kapacitete. Isto tako, morate da razmišljate o energetskoj sigurnosti, da ne budete neto uvoznik električne energije, da takođe pokušavate da držite energetski sektor takvim da on bude i podsticaj daljem razvoju vaše privrede, ali da ne optereti u ovom trenutku kada smo mi u nekoj fazi zaista jako brzog razvoja, da ne optereti ni kućni budžet građana. Sve to mi moramo da uzmemo u obzir kada pravimo energetski miks, ali ću vam reći da ćemo svakako videti još više obnovljivih izvora energije, diversifikujemo i izvore gasa i gasne koridore. Idemo, što je jako važno, razmišljamo i o električnoj energiji, toplotnoj energiji i transportu. Ovo o čemu sam pričala, električna energija u smislu toplotne energije Ministarstvo za zaštitu životne sredine ima zaista jako ambiciozne projekte, projekte gde imate zamenu energenata, gde prebacujemo, posebno u onim gradovima, opštinama koje su najzagađenije kao što je Kosjerić, kao što je Kragujevac, kao što je Užice, kao što je Valjevo, gde zatvaramo sistem centralnog, odnosno daljinskog grejanja na mazut i ugalj, prelazimo na gas, u nekim slučajevima i na bio masu. Naravno, u sistemu transporta gde već dajemo i subvencije za kupovinu električnih vozila, ali postavljamo električne punjače na našim putevima, gledamo da sa „Putevima Srbije“ imamo što više elektronsku naplatu putarine da bi smanjili i tu čekanje na naplatnim stanicama, da bi smanjili zagađenje. Dakle, imamo jedan sveobuhvatan pristup energetici i životnoj sredini. Kompleksno je pitanje, ali verujte, dajemo sve od sebe da sačuvamo našu bezbednost i stabilnost, da to bude u funkciji našeg rasta i razvoja, ali i dalje zaštite naših potrošača i da otvorimo zaista na pravi način taj put ka zelenoj tranziciji. Izvinite još jednom na dužem odgovoru, ali bila su kompleksna pitanja. Hvala.
Zahvaljujem se premijerki. Reč ima Jasmina Karanac, potpitanja.
Zaista, ja želim da vam se zahvalim na odgovorima i na jedno i na drugo pitanje i da kažem da ohrabruje činjenica da broj zaraženih od korona virusa polako pada. Ohrabruje činjenica da je država osmislila kampanje za vakcinaciju i ja mislim da je to jedini način da se vratimo i normalnom životu i normalnim privrednim aktivnostima. Međutim, nažalost mi i dalje trpimo posledice korone. Mnogi sektori su pogođeni. Među najviše pogođenima je avio saobraćaj. Pored toga, pogođeni su i drumski saobraćaj, autobuski. Gospodine Momiroviću, vaše ministarstvo je izdvojilo subvencije za autobuske prevoznike. O kakvim subvencijama je reč, koliko je to novca i da li je to dovoljno da ove firme opstanu i da radnici koji se bave ovom delatnošću prežive? Hvala.
Zahvaljujem. Ministar Momirović, izvolite.
Hvala. Poštovana narodna poslanice, tako je, ova korona je već predugo tu. Svi trpimo posledice nje. Zaista to je takav pritisak, već prosto neizdrživ. Nekako smo svi optimistični od kada je predsednik, naravno i predsednica Vlade i cela Vlada obezbedili medicinsku opremu i vakcine, ali ne smemo da zaboravimo da su neke privredne grane izuzetno teško pogođene. Među najgorima su firme vezane za saobraćaj, pre svega vezane za vazdušni saobraćaj. Mi smo danas, predsednica Vlade i ja, sa delegacijom posetili aerodrom „Beograd“, aerodrom u koji se trenutno ulaže 220 miliona evra koji će biti verovatno najveći aerodrom u jugoistočnoj Evropi i prisustvovali smo ispraćaju novog aviona „Er Srbije“ za NJujork. Aerodrom izgleda fantastično i predsednica Vlade je održala jedan zaista dirljiv govor. Svi smo se podsetili šta je sve „Er Srbija“ uradila za državu Srbiju u prethodnom periodu, šta je nekad bio „JAT“, koliko je to preduzeće bilo propalo, kako se „Er Srbija“ podigla, kako sada uspeva da izdrži sav ovaj pritisak, naravno uz podršku države, i kako očekujemo da kada prođe korona da „Er Srbija“ bude ne samo najjača regionalna kompanija, što ona sada nesumnjivo jeste, nego jedna od jačih evropskih kompanija i ona će to sigurno biti uz podršku Vlade, uz ozbiljan menadžment. Mislim da je budućnost „Er Srbije“ neverovatna. Naravno, „Er Srbija“ je jedna kompanija i lako je pričati o njoj, ona je u fokusu. Međutim, mi nismo zaboravili da jedan ogroman broj kompanija u drumskom saobraćaju takođe trpi neverovatan pritisak zbog korona krize. Jednostavno, saobraćaj je ugrožen, prevoznici su ugroženi. Mi pričamo o 13.000 zaposlenih, oko 6.000 kompanija koje su uglavnom mala i srednja preduzeća i preduzetnici. Mi smo napravili jedan zaista kvalitetan paket da podržimo ta preduzeća sa 600 evra po autobusu u narednih šest meseci. Mi smo juče i danas isplatili za 82%, 83% tih autobusa uz jedan jedini uslov, a to je da zadrže svoje radnike. Znači, zaista smo se potrudili da u ovim teškim okolnostima kada su te privredne grane realno jako ugrožene, ne samo u Srbiji, nego u celoj Evropi, da im damo kvalitetnu podršku da sačuvaju svoju supstancu, da sačuvaju svoje kompanije i da kao „Er Srbija“ kada ovaj pritisak korone, a on je već na drumskom saobraćaju nešto na šta moramo da se naviknemo, ovo neće proći brzo, ovo traje predugo, da se prilagode, nastave svoje poslovanje i izađu kad ovo prođe još jače. Tako da, mislim da je to velika podrška i mi zaista imamo jako dobre povratne reakcije i uveren sam da sa ovom podrškom će autobuski prevoznici uspeti da izdrže ovu krizu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima premijerka, Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Samo da se nadovežem na neke stvari koje je pomenuo ministar Momirović i nekako podstaknuta danas zaista prelepim događajem da smo dobili i novi avion „Er Srbije“ A330 sa likom Nikole Tesle koji je danas krenuo put NJujorka, da se zahvalim našoj „Er Srbiji“ na svemu što su uradili. Pre dve nedelje, za one koji nisu znali, „Er Srbija“ je uvela i treći nedeljni let za NJujork. Mislim da je, uz „Turkiš erlajns“, „Er Srbija“ bila jedina avio kompanija koja nije prekidala letove do SAD. Zaista se izborila u tako teškim okolnostima da ima i najpopunjenije kapacitete od svih avio kompanija na tim letovima. Još jednom, zahvalnost „Er Srbiji“ za to što su tokom korona krize, odnosno krize uzrokovane korona virusom prevezli čak 10.310 građana Republike Srbije na evakuacionim letovima. Dakle, spašavali naše građane iz zatvorenih gradova, iz zatvorenih zemalja, sa zatvorenih aerodroma. Da nije bilo „Er Srbije“, verujte, nište od toga ne bi bilo tako, ne bih rekla lako, i ovako je bilo teško, ali ne bi bilo moguće. Konačno, naša „Er Srbija“ je do sada sprovela 56 kargo letova koji su nama donosili medicinsku opremu, aparate, respiratore, vakcine u trenucima kada vi, da imate pare, niste mogli da nađete, da iznajmite avion da vam donese opremu i vakcine. Mi smo samo slali našu „Er Srbiju“ sa onom starom A330, sada imamo ovu novu. Da nismo imali nacionalnog avio prevoznika zaista mi ne bi mogli ovako uspešno da se borimo protiv virusa. Tako da, sve to nekako oslikava zajedno jednu mnogo snažniju, mnogo ozbiljniju državu. Ne može jedna stvar da učini razliku, ali kada ulažete u sve i pametno radite onda vam se to na kraju sve vraća. Tako da, veliko hvala „Er Srbiji“. Hvala vam.
Hvala. Na kraju, reč ima Jasmina Karanac. Izvolite.
Zahvaljujem još jednom na odgovorima i premijerki i ministru Momiroviću. Zaista, ja ne bih dalje trošila vreme, ja bih se solidarisala sa ostalim poslaničkim grupama da bi i najveća poslanička grupa, SNS, mogla da dođe na red i postavi svoje pitanje. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Emeše Uri. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovano predsedništvo, poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri, ja bi moje prvo pitanje postavila ministru zdravlja, asistentu doktoru Zlatiboru Lončaru, a tiče se tzv. post kovid sindroma o kome ceo svet sve više govori. Moje pitanje se odnosi na planove, organizaciju zdravstvenog sistema koje će ministarstvo preduzeti da bi smo adekvatno odgovorili na ovaj nastojeći problem. Pre toga bih želela da pohvalim svakako rad Vlade Republike Srbije, samog Ministarstva zdravlja, zatim Instituta za javno zdravlje „Batut“, zato što su praktično omogućili da brzo, adekvatno i pravovremeno ceo zdravstveni sistem odgovori na ovaj problem. Vladu bih svakako pohvalila baš za ono što je najmanje bilo popularno u početku ove epidemije, a to je vanredno stanje, jer to je praktično omogućilo da se mi svi pripremimo za nastojeću epidemiju i da praktično taj zdravstveni sistem ekolabira pred problemom. Isto tako bi istakla, kao svaki put u mom govoru, značaj jedinstvenog zdravstvenog sistema primarne zdravstvene zaštite domova zdravlja koji su preuzeli najveći deo tereta i što se tiče samo dijagnostike, što se tiče prvobitnog lečenja, kućnog lečenja pacijenata koji su se razboleli od kovida, isto tako njihovo upućivanje, pravovremeno upućivanje u bolnicu, i dalje posle toga kada smo počeli vakcinaciju masovnu, onda je isti taj sistem reagovao promptno, brzo i adekvatno. Što se tiče post kovid sindroma o kome svet sve više priča, a pojavljuju se slučajevi i kod nas, to su pacijenti naši građani koji su preboleli koronu, a zapravo nemaju, nisu više zarazni, a imaju i dalje probleme, ne mogu se vratiti u svoje svakodnevne, da obavljaju svoje svakodnevne obaveze. Oni imaju skup tegoba od kojih su najizraženiji umor, malaksalost, bolovi u mišićima, trnjenje, nekad su to i konvulzije, gubitak svesti, zamagljena svest je isto vrlo bitna, depresija na kraju krajeva. U svetu se polako priprema sistem, zdravstveni sistem, tako što se formiraju tzv. post kovid ambulante pri bolnicama. Moje pitanje odnosi, kako to ministarstvo vidi u nekoj budućnosti i da li planira da iskoristi mrežu domova zdravlja i da pri domovima zdravlja budu tzv. možda neka savetovališta za post kovid sindorm? Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Lončar. Izvolite.
Drago mi je da već sada razmišljate o nečemu što nas čeka, što je već počelo. Apsolutno ste u pravu, imamo jedan broj pacijenata koji imaju posle preležale korone, odnosno posle negativnog PCR nastavak tegoba, jedan teži i duži oporavak funkcije pluća pre svega. To je samo jedan od parametara koji pokazuju da se teže vraćaju u neku normalnu funkciju i to je ozbiljan problem za te pacijente. Oni misle da kada su PCR negativni da je kao i sa nekim drugim bolestima, da su rešili problem i da mogu da se vrate bez ikakvih problema. Želim da iskoristim priliku da kažem svima da taj period povratka mora da bude postepen, da moraju da idu na redovne kontrole. Mi smo to već organizovali i na klinikama koje se bave plućnim bolestima, ali ste u pravu da mi to nećemo moći da izdržimo, veliki je broj pacijenata da bi primile sve te klinike, nego će to morati da preuzmu domovi zdravlja. To nisu jedine tegobe. Ako vam kažem da ljudi koji su duže vremena proveli na respiratoru, pa su se oporavili, da moraju da uče da hodaju jer su im atrofirali mišići i sve druge stvari, nadam se da će građani Srbije shvatiti koliko je korona ozbiljna i da će zapamtiti ovaj podatak koji je predsednica Vlade rekla, a da je to da po današnjem preseku preko 98% pacijenata u bolnici nije vakcinisano. To znači da su ljudi vakcinisani da ne bi bili u bolnici. Verovatnoća je 1% ili nešto više od 1% da bi bili u bolnici i sve te posledice o kojima pričamo, ne kažemo o preležanoj koroni, nego o posledicama koje dolaze, to je samo jedan deo koji viđamo na plućima. Drugi deo koji je vezan za srce, treći deo vezan za bubrege i za ostale organe. Ima i četvrti deo o kome se sada najviše priča, a to su psihički problemi. Radi se o mentalnom zdravlju. To već radi Svetska zdravstvena organizacija. Već za dva meseca će se doneti strategija na nivou Svetske zdravstvene organizacije kako da se postupa sa tim ljudima koji imaju tu vrstu problema. Još jednom apelujem na sve da nije nikakva sramota da se javimo i psihijatru i psihologu da nam pomogne, ili da popijemo lekove da nam bude lakše, da organizmu pomognemo. Brže i efikasnije će da se izbori organizam ako se javimo adekvatnom lekaru i ako uzmemo adekvatnu terapiju. Ako to ne radimo, mi iscrpljujemo organizam i to će sve mnogo sporije ići. Znači, tu nema nikakve sramote. Da ne kažem da je većina ljudi koji su imali koronu imalo ozbiljne košmare tokom sna i posle preležane korone da je to još neko vreme ostalo. Stvarno je raznolika ta klinička slika. To će se tek analizirati. Sve to možemo da izbegnemo ako se vakcinišemo. To je jedino što je dokazano. Po ovim podacima, da ne pravimo opet grešku, ovih 1,2% što ima u bolnici, to su ljudi koji su primili prvu dozu vakcine, a opustili su se i mislili su da su posle prve doze zaštićeni. Dragi građani, to nije tako. Neka vakcina daje brža, neka kasnija antitela, ali ono što važi za sve, računajte da tek posle druge doze, posle par nedelja, dve, tri, četiri nedelje, možete da se opustite, ali ne do kraja, jer ako uđete negde gde je koncentracija virusa velika dobićete i tad virus, samo što će vaša klinička slika biti mnogo blaža i nećete imati te posledice da ćete završiti u intenzivnoj nezi, da ćete završiti na respiratoru. To je suština. Nemojte da smo ljudi koji kada imamo nešto na izvolite da to ne znamo da cenimo. Kada imamo vakcinu potrebno je da izdvojimo pola sata, sat da odemo u najbliži dom zdravlja da se vakcinišemo. Više ne morate ni da zakažete, ako vam je to bio problem, ako nećete iz nekog razloga. Sada ujutru od osam do uveče do osam. Da li je moguće da nemamo vremena da izdvojimo pola sata, sat da odemo i da se vakcinišemo i da rešimo nešto, da pomognemo sebi, da pomognemo svojim najbližima, da pomognemo državi? LJudi, sve više će biti firmi koje neće moći da vam daju bolovanje, da vam plaćaju bolovanje ako se razbolite od korone a niste se vakcinisali. LJudi vam kažu, mi ćemo sada krenuti, obezbedićemo vakcinaciju, ići ćemo do kompanija i privatnih i državnih i svih ovih većih i manjih, da mi njima izađemo u susret, ne samo da vakcinišemo, nego da rešimo dileme tih ljudi koji imaju zašto se nisu vakcinisali. Imali smo vezano za mlade, znate šta, mi možemo ovde po ceo dan da pričamo, njih troje se organizuje i pusti da će mladima napraviti problem oko steriliteta, da neće imati potomstvo. Niko od tih mladih ne pita na osnovu čega to tvrdite, dajte mi jedan dokaz za to. Ne postoji nijedan jedini dokaz na svetu, nijedna studija, nijedna činjenica, ništa ne postoji. Ali, to postane izgovor da se to ne radi. Onda smo radili sa studentima medicinskog fakulteta, sa studentima farmaceutskog, stomatološkog, koji žive u studentskim domovima, pa sada idemo dalje, drže se predavanja i po drugim fakultetima da se odgovorim svim tim mladima na sve nejasnoće koje imaju, da najugledniji stručnjaci činjenicama odgovore na sve, da ljudi više ne budu u dilemi. Jednostavno, mladi su prihvatili to zdravo za gotovo, bez ičega. Nema nikakvog problema, nema nijednog dokaza, nema ništa. Nemojte to, ljudi, slušati. Mladi se i kreću, da bi se što pre vratili u normalan život, svi su željni provoda, svi su željni života na koji su navikli, moramo da imamo razumevanja za njih, sve je to moguće i sve je to brže moguće ako se što više u što kraćem roku vakcinišemo. Apelujem na sve vas, u razgovorima sa mladima i u sredinama iz kojih dolazite da se sve to organizuje, da se razjasni ljudima. Gde god treba poslaćemo naše stručnjake da objasne, da dokažu, da urade sve što je neophodno, jer je to jedini izlaz. Ovo je problem kojim smo već krenuli da se bavimo. Naši stručnjaci iz „Laze Lazarević“ i svih drugih ustanova, imamo besplatne telefonske linije gde ljudi mogu da se obrate, da dobiju savete, da dobiju sve ono što je neophodno, a mi ćemo našu zdravstvenu službu, zdravstveni sistem reorganizovati tako prema potrebama koje budu neophodne da pratimo sve te pacijente, ne samo vezano za probleme sa plućima, nego i sa srcem i sa mišićima i sa svim drugim stvarima koje se budu pokazivale kao potreba da se urade. Jednostavno, nama je najvažnije zdravlje naših građana, zahvaljujući, što vi kažete, primarnoj i domovima zdravlja, apsolutno svim našim zdravstvenim radnicima kojima neizmerno hvala za sve ovo što rade. Onda imate neke neodgovorne ljude koji dođi, uvrede ih, kao nisu oni dobro radili, mi imamo više umrlih kod nas. Bez ikakvog dokaza, bez ičega, uzmu mesec za mesec. Možete da zamislite, prošli mart, kada se sve dešavalo, i sada mart iz ove godine i onda poredite neke podatke, a niko ozbiljan na svetu ne poredi iz meseca u mesec, možete da poredite podatke na godinu dana. Ceo svet kaže porastao je broj. Mi ne krijemo ni jednu stvar, mi sve najotvorenije kažemo – da, imamo toliko umrlih, porastao je broj, jeste. Uradiće se analiza, videće se. To se dešava u celoj Evropi, u većem delu sveta. Ali, kod nas ovi navijači, imamo ljude čija je politička strategija, pošto je ovo politički dom, navijaju za veći broj umrlih, misle da je to njihova šansa da se vrate u politiku, misle da će to da ih dovede da oni opet naprave svoju kombinaciju. LJudi, nemojte ulaziti u zdravstvo, širiti paniku zbog vaših političkih poena. Morate toliko odgovorni da budete. LJudi, znamo vas. Znate vi nas, znamo mi vas. Znamo šta vam je cilj. To na neki drugi način uradite, nemojte rušiti ono što se brine o zdravlju naših građana, o životima naših građana. Mora da postoji linija iza koje se ne ide. Osmislite politiku, uradite nešto. Zamislite samo vi, svi se sećate da smo mi doživeli ovu korona krizu na nivou zdravstvenog sistema koji smo nasledili, bez jedne izgrađene bolnice, bez aparata, bez opreme. Nije se davala specijalizacija ljudima. Znači, bez lekara, bez sestara, bez ičega. Samo pokušajte da zažmurite i na sekund da zamislite kako bi izgledala naša borba sa koronom. Pa, mi već odavno ne bi imali zdravstveni sistem. Znači, ljudi bi otišli, i oni koji rade, otišli bi glavom bez obzira, jer ne bi mogli da odgovore ni na jedan izazov, a kamoli na svetsku pandemiju. Nemojte, ljudi, u nešto što ulažemo, što mnogo ulažemo, ulažu svi građani, nemojte to da omalovažavate, nemojte to da rušite, to se nikada ne radi. Mora da postoji jedna granica ispod koje se ne ide, jer ništa mi od ovog zdravstvenog sistema nećemo odneti kući, ni kliničke centre, ni bolnice, ni magnetne rezonance, ni skenere, ni sve ono što smo uzeli. To sve ostaje građanima Srbije, ostaje zdravstvenom sistemu, našim mladim lekarima, ljudima na koje moramo da se oslonimo, koji su naša budućnost. Samo ih molim da to razumeju, da će sve to ostati, samo neka o tome vode računa. Nemojte da rušimo nešto što očekujemo da nam pomaže. Kao što pričamo o vakcinama, ovakve su, onakve su, nema ih, pa onda odemo da se vakcinišemo. Razmislite malo samo unapred, osmislite neku strategiju, a na nama je da ne obraćamo pažnju na njih, da se skoncentrišemo na mlade, da se skoncentrišemo na ljude, da ih ubedimo da se vakcinišu, što pre, što više, da bi mogli da izađemo iz ovog problema. Jer, vidite kako izlaze zemlje i regioni koji se brže vakcinišu i koji se više vakcinišu. Znači, imate dokaze, a ne rekla-kazala. Hajde samo da pričamo o dokazima i onim stvarima koje mogu da se provere, jedino tako možemo da izađemo iz ove situacije. Izvinite što sam odužio.
Zahvaljujem. Želite ponovo? Doktor Emeše Uri.
Raduje me da postoji vizija u Ministarstvu zdravlja kako da rešimo i ovaj predstojeći problem. Mi smo iz Instituta za javno zdravlje „Batut“ dobili uvek savremene protokole lečenja kada je ova pandemija počela. Ja se nadam da ćemo isto takve protokole dobiti i za lečenje postkovid sindroma. U svetu su se formirale multidisciplinske jedinice pri bolnicama koje se sastoje od specijalista. Ako će to biti savetovalište, možda da se razmišlja o edukaciji lekara, da postanu edukovani, da rade u savetovalištu za postkovid, u savetovalištu za dijabetes, za hipertenziju, lipidologa, hipertenologe i na taj način ćemo možda motivisati i mlade doktore da ostanu na primaru. Mi sada trenutno imamo problem i oko nalaženja mladih budućih doktora, koji će nam raditi, naročito u malim sredinama. Hvala ministru na odgovoru. Ako imam vremena, ja bih postavila još jedno pitanje ministru Momiroviću, koji se odnosi na praktično infrastrukturu. Pošto dolazim iz Sombora, 150 kilometara je udaljen od Beograda, putujem dva i po sata i ovamo i nazad, pa bih vas pitala koji su planovi da se jedan grad koji je više od 270 godina unazad već kraljevski slobodan grad, a postoji od 14. veka, na tromeđi praktično, jednoj bitnoj raskrsnici koja povezuje našu državu sa Hrvatskom i Mađarskom, a nije spojena sa glavnim gradom odgovarajućom infrastrukturom, pa me interesuje – koji su planovi i kojom brzinom ćemo i mi moći mnogo brže doći u Beograd? Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Momirović.
Hvala puno na ovom pitanju. Složio bih se sa ovim što ste rekli. Zaista Somboru nije poklonjena adekvatna pažnja. Ne znam koliko ste pratili, jedan od planova i prioriteta vezano za putnu infrastrukturu je svakako auto-put Sombor-Kikinda ili brza saobraćajnica Sombor-Kikinda. Mi smo primetili da izgradnja infrastrukture ide uglavnom iz pravca Beograd-Novi Sad, Novi Sad-Subotica. Doneta je odluka, projektuje se i očekuje se ove godine da krene izgradnja auto-puta Beograd-Zrenjanin, ali nekako Sombor sa jedne strane i Kikinda ostaju uvek nekako u drugom planu. Naravno, na najvišem političkom nivou je doneta odluka, prethodni prostorni plan je sada trenutno u organima AP Vojvodine. Mi očekujemo da ćemo moći, ako ne ove, početkom sledeće godine da krenemo u neke radove, baš u delu od Bačkog Brega ka Somboru i da ćemo u narednih nekoliko godina izgraditi i povezati ne samo Sombor i Kikindu, nego i Sombor, Kikindu, Crvenku, Srbobran, Novi Bečej, Bečej, pa onda i Kikindu, da potpuno povežemo Vojvodinu. Mi taj auto-put zovemo „osmeh Vojvodine“, kao jedna saobraćajnica koja će poprečno povezati Vojvodinu i koja će omogućiti izuzetno kvalitetnu i brzu komunikaciju Vojvodine sa svih strana. Takođe, moram da vam kažem da postoji još jedan projekat koji je deo šire strategije Srbija koja se odnosi na investicije u komunalnu infrastrukturu. Kao što znate, mi već decenijama imamo jednu situaciju da guramo pod tepih, jednu ozbiljnu situaciju da nemamo postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda, praktično sve naše otpadne vode mi izbacujemo u reke, onda iz tih reka uzimamo vodu za piće i ako se mogli da razumemo zašto se to dešavalo 80-ih, zašto to nije bila aktuelna tema, ako smo mogli da razumemo zašto se 90-ih niko nije time bavio, jer je objektivno zemlja bila u teškoj situaciji, teško je razumeti zašto 2000-ih ništa nije učinjeno po tom pitanju. Mi pričamo o jednom pre svega civilizacijskom pitanju, da svaki čovek mora da ima kanalizacionu infrastrukturu i onda da ta otpadna voda bude prečišćena i vraćena u prirodu i onda naravno ekološkom pitanju, pošto ta voda, takva kakva je, da li prečišćena ili ne, završava u prirodi. Mi, nažalost, ni u Beogradu nemamo postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda i u ovom trenutku ih sada gradimo u Velikom Selu i predviđeno je nekoliko postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda. Ali pored Beograda, Sombor je jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije, biće uloženo 124 miliona evra u izgradnju četiri postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda i Sombor neće imati problema sa otpadnim vodama, i ne samo Sombor, i Subotica, i Ada, i Novi Sad i 80% opština na teritoriji Republike Srbije će imati rešeno pitanje u narednih pet godina. Znači, ne pričamo o nekom dugoročnom projektu, pričamo samo o pet godina i o investicijama od blizu četiri milijarde evra. To je realnost. Zato je zaista teško poverovati, razumeti kada se mi suočavamo sa ekološkim napadima, ekološkim napadima posle decenija apsolutnog neinvestiranja. U trenucima kada je zemlja imala jedan ekonomski rast, ubrzo posle 2000. godine, ekološke investicije su bile nula. Mi smo se suočili danas, pošto je završena fiskalna konsolidacija, pošto je ekonomski standard porastao, pošto su prosečne plate porasle, pošto smo krenuli u putnu infrastrukturu, mi smo došli u situaciju da li da uđemo u ovo pitanje, koje je pre svega ekološko i civilizacijsko, ili da ga ponovo gurnemo pod tepih i da pustimo još deceniju ili decenijama da se to pitanje razvlači. Predsednik Republike je zaista to jasno odlučio – šta će nam putevi, brze pruge, ako mi imamo tako lošu komunalnu infrastrukturu, ako mi imamo loše ekološko pitanje? Mi ćemo u narednih pet godina rešiti ne samo Sombor, Suboticu, Adu, već i Kragujevac, Bojnik, Bujanovac, praktično ćemo to pitanje rešiti jednom za svagda, Srbija će biti na ekološki mnogo višem nivou nego što je sada i to je jedna stvar koja je po meni fenomenalna, koja je apsolutni prioritet, koja je mnogo važnija nego putevi i brze pruge, a koji se jasno ne vidi. Mi ćemo ostaviti ovu zemlju čistijom kada završimo taj posao. Hvala vam.
Hvala. Reč ima premijerka Brnabić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ne povodom ove teme, ali ću iskoristiti samo da vam prijavim jedan neverovatan slučaj koji ja još uvek nisam videla, ne samo u svojoj političkoj karijeri, nego i ranije dok sam gledala i pratila Narodnu skupštinu Republike Srbije. Vi ste svi svedoci o čemu smo mi pričali i moje debate sa narodnim poslanikom Vladanom Glišićem, da smo pričali o dva zakona koja je Vlada Republike Srbije usvojila kao predlog i uputila u Narodnu skupštinu Republike Srbije. To je Zakon o rodnoj ravnopravnosti i Zakon o zabrani diskriminacije. Upravo sam dobila notifikaciju, poruku za jednu od glavnih vesti na portalu N1, premijerka, pa citiraju – „Zakon o istopolnim zajednicama, duboko u duhu tradicije našeg naroda“. Dakle, ja zaista moram da reagujem i da kažem kada lažete o nečemu što su mogli da vide svi građani Republike Srbije, mogu da vrate program pa da čuju ponovo o čemu smo pričali da o ovom zakonu koji su oni pomenuli nije bilo ni jedne jedine reči. Zaista, moram da reagujem. Tako sam jednom već reagovala kada su lagali o tome da smo mi pozvali nekog na vakcinaciju, a da je bio zatvoren punkt za vakcinaciju. Tada su govorili da to nije bila laž nego sam ja sprečila nekoga da daje neku informaciju. Dakle, ovakve otvorene laže, ovo nisu lažne vesti, ovo su otvorene laži. Neprofesionalizam, kakav u ovoj zemlji nikada, mislim nije viđen. Dakle, hvala vama što pokazujete svaki dan o tome koliko ste profesionalni, hvala vama što sami o sebi govorite najbolje, bolje nego što bih ja ikada mogla o vama da kažem, a sada još jednom nakon one moje pres konferencije, poštovani građani Republike Srbije, možete sada da pogledate i da vidite koliko je objektivan, neprofesionalan, izvinite profesionalan i kredibilan izvor N1. Hvala vam mnogo.
Doktor, Emeše Uri. Izvolite na kratko.
Ja bih se samo na kraju zahvalila ministru na opsežnom odgovoru i nešto čak i više smo dobili u njegovom odgovoru, više obećanja i planova za budućnost od pet godina. Mislim da je vrlo bitno, čak u jednoj maloj porodici da se zna gde ćemo biti za pet godina, kamoli u jednoj državi. Drago mi je da sam čula da su vrlo ozbiljno razmotrene trenutne situacije i napravljeni odgovarajući planovi za budućnost. Hvala vam puno.
Hvala. Idemo dalje. Narodni poslanik Dragan M. Marković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana predsednice Vlade, poštovani ministri i drage kolege poslanici, poštovani građani Srbije, moje pitanje biće upućeno ministru Krkobabiću. Ministre, vi ste bili jedan od pokretača obnove zadrugarstva u zemlji Srbiji, takođe ste bili inicijator formiranja preko 900 zadruga, pre svega u ruralnim područjima, zadrugarstva pre svega ovo zemljoradničko i poljoprivredno, postiglo je uspeh i dalo je odgovor kako da opstanu mali posedi, kako da podignu svoju produktivnost. Vlada Srbije i vaše Ministarstvo, ste u prethodne tri godine izdvojili milijardu i 700 miliona dinara za bespovratnu pomoć zadrugama, a u ovoj godini kako znamo planirano je 500 miliona dinara za pomoć zadrugama. Međutim, hteo bih da kažem da u Zakonu o zadrugama, u članu 10. pored ovih zadruga, kao što sam naveo, poljoprivrednih i zemljoradničkih, stoji da mogu da se formiraju i druge zadruge poput stambenih, potrošačkih, zanatskih, zdravstvenih, socijalnih i drugih zadruga, druge delatnosti. Formiranje ovih zadruga omogućilo bi faktički opstanak malim privrednicima i zanatlijama na tržištu. Pre svega mislim da se ovim zadrugama nije posvetila adekvatna pažnja i moje pitanje se iz ovog nameće, odnosno pitanje prema vama - da li planirate da u narednom periodu odvojite određena novčana sredstva kako bi pomogli i ove druge zadruge, odnosno pre svega zadruge koje bi se formirale u urbanim sredinama?
Hvala. Ministar Krkobabić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospođo Brnabić, uvaženi narodni poslanici, gospodine Markoviću, u svom pitanju ste već dali neke konkretne podatke. Pitanje zadrugarstva je nešto što je imperativ. Rekli ste veoma precizno da su oni neophodni, onim koji su mali i koji moraju da se udruže, da bi na neki način mogli da budu ili tržišno konkurentni ili da zadovolje neke svoje lične potrebe. Do sada smo se bavili isključivo poljoprivrednim zemljoradničkim zadrugama, a naravno, lepeza zadrugarstva je velika. Ona je široka i ona između ostalog zahteva i otvaranje trećeg sektora privređivanja, pored onog realnog i javnog, to je taj treći sektor socijalnog preduzetništva. Zadruga je po meni, duboko sam ubeđen, najadekvatniji organizacioni oblik za organizaciju tog trećeg sektora socijalnog preduzetništva. Ima i različitih zadruga, da ih ne spominjem, od socijalnih, turističkih, proizvodnih i sve imaju za cilj jednu stvar - da pomognu slabima, da pomognu nemoćnima. Kada govorimo o ovim drugim vrstama zadruga, ne koje se odnosi vaše pitanje, mislim pre svega na socijalne zadruge, proizvodne, na uslužne. Šta želimo? Odgovor je veoma jednostavan, danas ovde u Skupštini govorimo o brzim prugama, o železnici, o čistom vazduhu, ali ja bih podsetio na ono osnovno, danas je imperativ svakog od nas, pa i u Srbiji, redovna i sigurna zarada i dostojanstvo kada ostvaruješ tu zaradu, da imaš punu satisfakciju. Moram da napomenem da imamo veliki broj ljudi, pogotovo iz osetljivih socijalnih grupacija i napomenuo bih osobe sa invaliditetom, izbegla i raseljena lica, marginalizovane društvene grupacije, među kojima na žalost, ovde se postavljaju i takva pitanja, imamo veliki broj žena određene životne dobi i muškaraca, koji su neinteresantni na tržištu rada. Moramo da im posvetimo posebnu pažnju, i zato posebnu brigu pružamo tzv. ženskim zadrugama. Istovremeno taj oblik socijalnog zadrugarstva podrazumeva da oni dobiju startnu poziciju, koja će im omogućiti da budu konkurentni. Napomenuli ste broj zadruga koji je formiran, prešao je 900 i to je izraz velikog poverenja, sa jedne strane, ali i nužnosti. Moramo da ih formiramo. Kada kažem moramo, nismo ih formirali ovde mi iz Vlade Srbije, predsednica Vlade, ja , ministar finansija, pomogli smo ih finansijski. Formirali su ih ljudi, živi ljudi, muškarci i žene, u selima Srbije, kao odgovor na nedaće na izazove kojima su izloženi. Sad smo namenili pola milijarde, to je veliki novac, i ako me pitate, ja ću možda reći i da je mali novac, mali ako gledam budžetske izdatke ove zemlje i spreman sam da stojim iza tih stavova, da u narednom periodu, a to je odgovor i na vaše pitanje, moramo da izdvojimo više, da bismo pokrenuli socijalno preduzetništvo kao poseban vid sektor privređivanja, a po nekim računicama najmanje je potrebno 100 miliona evra i čuo sam nešto da su potrebna sredstva, za uređenje oko Sombora, tih 100 miliona. Hajde da vidimo i tog običnog malog čoveka, koji nas sada gleda, koji neće možda juriti putevima, koji neće možda baviti se procentima i računicama i matematičkim modelima, ali će pogledati u svoj novčanik. Hoće da ima zaradu i neće da ima socijalnu pomoć. Ti ljudi, osobe sa invaliditetom, zaslužuju da im se omogući da rade, rad, to znači i samopotvrđivanje, znači biti dostojanstven čovek. Ima ih u Srbiji, rekao sam, nekoliko desetina hiljada, ali sklon sam da kažem da ih ima i preko 100 hiljada. Spremni su, pametni su, inteligentni su, vredni su da krenu da rade. Model za koji ste vi postavili pitanje je pred nama, nadam se da ćemo u idućoj godini snažno zakoračiti, da ćemo im omogućiti da formiraju te vrste zadruga, bilo uslužne, bilo proizvodne, bilo socijalne, i da ćemo ih kao država i kao društvo, snažno pomoći. Pomoći ćemo ih da startuju, a onda ćemo zakonskim rešenjima koja podrazumevaju koncept tzv. pozitivne diskriminacije. Reći ću vam par stvari, odmah da oni znaju. To je umanjenje PDV-a, to je oslobađanje od svih poreza i doprinosa, sem doprinosa za PIO i zdravstveno osiguranje, omogućiti bolju startnu poziciju uz ono što bih rekao, veoma nužno naše opredeljenje kao društva, kao zajednice, kao celine, da psihološki delujemo, da kažemo da, taj proizvod ili ta usluga koju rade ljudi u tim socijalnim zadrugama, u tom socijalnom preduzetništvu je proizvod njihov i naša je dužnost da kao odgovorni pojedinci, kao odgovorne korporacije kupimo taj proizvod. Znači, to je set mera koji je pred nama, a od nas, uvaženi poslaniče Markoviću, i svih vaših kolega ovde u ovom sazivu, jer ovaj saziv će razmatrati budžet za iduću godinu. Kad taj budžet bude došao setite se ovih reči, pa kažite – da, mi jesmo da dobro razmotrimo ostale budžetske pozicije i da vidimo da za ove namene odvojimo, rekao sam početno bar 100 miliona evra, jer ponavljam ti ljudi u Srbiji, te marginalizovane grupe to zaslužuju, vi ste postavili pravo pitanje, govorite u ime njih i oni to čekaju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marković. Izvolite.
Hvala, ministre na odgovoru. Moram da kažem da PUPS ima osnovni princip svog delovanja, a to je solidarnost. S obzirom da ide i 1. maj, želeo bih da čestitam svima 1. maj i naravno svim građanima u Srbiji i prisutnima u ovom domu da čestitam koji slave Uskrs po julijanskom kalendaru, da im čestitam taj praznik. Želim stvarno da budem solidaran i da ostavim vreme i drugim kolegama poslanicima da postave pitanja. Hvala vam puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije. Uvažena premijerko Vlade Republike Srbije, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, predsedniče na samom početku, pošto je na prošloj sednici kolegijuma bila digresija upućena meni da imam dvostruke standarde i aršine, ja vas molim da vodite računa tokom predsedavanja i da poštujemo i mi i vi Ustav Republike Srbije. Ne postoje sandžačke opštine, postoji, ponoviću po ko zna koji put, Raški upravni okrug. Prosto da ne bude da imam dvostruke standarde i aršine samo kada je gospodine Enis Imamović i njegova poslanička grupa tu, jer smo maločas čuli da postoji sandžačke opštine, pa vas čisto molim da poštujemo Ustav Republike Srbije, jer to smo potpisali svi prilikom polaganja zakletve. Što se tiče današnjeg pitanja, dakle, najpre želim da kažem da je rezultat posete predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića Briselu i dogovori koji su postignuti zaista ohrabrujući za Srbiju. U potpunosti sam saglasan sa predsednikom koji ovu posetu ocenjuje kao jednu od najboljih i kada to kažem ne mislim samo na EU i pomoć i podršku u oblasti železničke infrastrukture, već pre svega mislim na obostrano poverenje. Mi smo tokom jučerašnjeg dana ovde u parlamentu razgovarali o Izveštaju Evropskog parlamenta, razmenili mišljenje sa gospodinom Bilčkikom koji je sastavio Izveštaj Evropskog parlamenta, sugerisali da je potrebna još bolja saradnja za koju smo uvek otvoreni i spremni kako ubuduće ne bi došlo do različitih tumačenja, određenih procesa u Srbiji i do različitih konstatacija koje su prethodnom izveštaju bili posledica amandmana podnetih od strane nekih evroparlamentaraca. Pre svega, ovde mislim na amandmane podnete od strane evroparlamentaraca na Predlog izveštaja Evropske komisije o Srbiji za 2019. i 2020. godinu, izvesne konstatacije koje su kod nas izazvale negodovanje, jer nam se činilo, ne, da nam se činilo, nego u potpunosti smo ubeđeni da nisu utemeljene i nisu precizne i nisu tačne. To smo u razgovoru sa evroparlamentarcima i sa gospodinom Bilčikom istakli. Takođe smo rekli da se slažemo da je važna percepcija građana u EU. S tim u vezi želim da kažem da je velika razlika između, recimo izveštaja Evropskog parlamenta i rezultata posete predsednika Srbije EU i onoga što je dogovoreno u Briselu. U tom smislu molim vas, gospođo Brnabić da kao predsednica Vlade prokomentarišete, recimo dve konstatacije koje su iznete u izveštaju. Prva, gde Evropski parlament izražava zabrinutost zbog navodnog istraživačkog novinarstva o tome da Vlada manipuliše statističkim podacima o Kovidu-19 u političke i izborne svrhe i druga koja se takođe tiče zdravstva, moram da pomenem zdravstvo, jer oni su heroji Srbije danas, gde se kaže – konstatuje da zdravstveni sistem Srbije trpi zbog nedostatka resursa i odliva stručne snage što je rezultiralo nedostatkom medicinske opreme, medicinske stručnosti i laboratorijskih kapaciteta za testiranje tokom pandemije Kovida-19. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima premijerka Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala. Pre svega, rekla bih da kad pričaju o istraživačkom novinarstvu ne pričaju o ovakvom istraživačkom novinarstvu, čiji smo primer upravo videli gde zbog loših veza i gubljenja signala između Beograda i Luksemburga dobijaju potpunu pogrešne informacije o tome šta sam pričala, ali dobro, i to je život i to je politička scena Srbije. Ovo nisu mediji, ovo su politički aktivisti, šta da se radi, moramo protiv toga da se borimo. Nekoliko puta smo pričali o Rezoluciji Evropskog parlamenta. Tu zaista postoje neke činjenično pogrešne stvari. Vi ste naveli samo neke od tih stvari. Dakle, kada neko u Rezoluciji koju usvoji Evropski parlament kaže da mi imamo nedostatak medicinske opreme, a mi smo tokom korona virusa, odnosno krize prouzrokovane korona virusom tu medicinsku opremu slali, pa i članicama EU kako bi im pomogli zato što su bili u težoj situaciji od nas, a mi smo u tom trenutku mogli da im pomognemo, a da ne pričamo o tome koliko smo pomogli i regionu, pa na kraju krajeva i Prištini sa PSR testovima, onda zaista ne postoji argument kojim vi možete da pobijete tu tvrdnju. Vi to možete samo da pročitate, da ponavljate i da onda ta rečenica ili taj jedan red ili član u toj Rezoluciji dovoljno govori o objektivnosti te same Rezolucije. Ne mogu da krijem svoje razočaranje zašto je to tako, posebno zato što iskreno verujem da su nažalost u tom Evropskom parlamentu za tu Rezoluciju, na primer glasali i evroparlamentarci iz Italije, zemlje kojima smo mi poslali medicinsku opremu, a oni su glasali za to da je Srbija u opasnosti zato što nema medicinsku opremu. Ali, dobro. Nekad imate Izveštaje koji su toliko neobjektivni, da kada odu u toliku krajnost da su to nekako otvorene laži koje možete lako da pokažete i lako da dokažete, onda čine i naš posao lakšim zato što postoji deo kao što smo pričali u svakoj Skupštini, pa i u Evropskom parlamentu poslanika koji se ne slažu sa nekom politikom, u ovom trenutku sa politikom predsednika Aleksandra Vučića ili vladajuće koalicije, ili politikom i aktivnostima Vlade Republike Srbije, pa onda iz te politizacije imamo i ovakve neobjektivne i netačne članove u okviru jedne rezolucije. Opet, ja se nadam da se to neće ponavljati u budućnosti, pre svega zato što mislim da to nije u evropskom duhu. Ja evropski duh poštujem, evropski duh cenim, ja iskreno želim Srbiju Evropskoj uniji i mislim da je nama tamo mesto i jesam posvećeno za to da mi treba da postanemo član EU, verujem u evropske vrednosti. Isto tako, znam da ova rečenica iz tog Izveštaja Evropskog parlamenta, odnosno Rezolucije Evropskog parlamenta nije ta evropska vrednost. Kada se kaže da Vlada manipuliše, sumnjaju ili postoji mogućnost da Vlada manipuliše podacima, ponovo bih rekla da je to zaista neverovatna optužba na račun Vlade Republike Srbije i svih naših službi koje se bore protiv korona virusa. Reći ću vam zašto. Prvo zato što vi ne možete znati tačne brojeve dok se ne završi čitava borba, dok se ne završi pandemija, dok vi ne pogledate sve te statističke podatke, dok ne uradite reviziju tih brojeva i onda izađete sa konačnim brojevima. Neke zemlje članice Evropske unije i neke druge zemlje širom sveta, izuzetno snažne, značajne, napredne zemlje su radile i reviziju i tokom same pandemije i menjale te brojeve i zaraženih i preminulih u toko 24 časa za više hiljada ljudi. Kažu, OK, imali smo preminulih 3.000, izvinite, u stvari, imali smo preminulih 9.000, pa ih niko nije optužio za manipulaciju. Dakle, mi ćemo svakako onako odgovorno, kao što smo i do sada vodili ovu borbu i čitav proces i kada ovo sve prođe, uraditi tu reviziju i mislim da ćemo imati čime da se ponosimo, kao što se mi ponosimo danas. Dali smo sve od sebe i mislim da smo u svakom slučaju postigli u mnogim oblastima mnogo bolje rezultate nego mnogo drugih zemalja iz EU i širom sveta i opet stvarno je to bio naporan i mukotrpan rad i velika zahvalnost ne samo zdravstvenom sektoru, nego svima koji su u ovome učestvovali. Dakle, ne znam šta bi nam rekli da smo uradili nešto što je na primer uradila jedna Velika Britanija, a to je da jedan dan samo kažu – mi prestajemo da objavljujemo brojeve preminulih? Ne znam kako bi onda reagovali da je Republika Srbija to uradila? Mi nismo želeli to da uradimo. Uvek smo se trudili da građanima damo tačne, pravovremene informacije koliko god je to bilo moguće u datim uslovima pandemije kakva je nezabeležena od španske groznice. Tako da, dovoljno to govori o toj rezoluciji, ali, opet, ima tu i nekih stvari na koje mi zaista moramo da obratimo pažnju, koje moramo uzeti u obzir i svaki takav dokument, kakav god bio neki deo njega, subjektivan i pristrasan, mi zaista uzimamo sa pažnjom koja je zaslužila i naše opredeljenje da budemo zemlja članice Evropske unije, ali se opet nadam da će i ovo biti nekako i njima za nauk da baš ne idu u takve ekstreme kao što se išlo u ovoj rezoluciji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. U potpunosti se slažemo sa vama i ovo pitanje smo postavili upravo zarad javnosti i jednog odgovornog i ozbiljnog odnosa koji ima predsednik Republike, Vlada Republike Srbije, čitava zdravstvena struka tokom perioda pandemije. Naravno da smo, između ostalog, po ko zna koji put evroparlamentarcima jasno stavili do znanja odlučnost, opredeljenost i posvećenost Srbije na putu evropskih integracija i jasno rekli da umesto izjave da je dobra vest da Evropski savet i Evropska komisija neće otvoriti nova pregovaračka poglavlja za Srbiju u prethodnoj godini, mi uvek predlažemo otvoren i konstruktivan dijalog sa predstavnicima Evropskog parlamenta. Sledeće pitanje je upućeno Ministarstvu prosvete. Gospodine Ružiću, vi ste nedavno sa predsednikom Republike Aleksandrom Vučićem razgovarali o tome da država sačini jedinstvene udžbenike za srpski jezik i književnost, istoriju i geografiju za osnovnu i srednju školu. U tom smislu dogovoreno je da vaše ministarstvo pripremi izmenu dva zakona kako bi se za ostvarivanje ovog cilja stvorile i zakonske i normativne pretpostavke. Pitanje je, kako bi javnost bila opet upoznata, dakle, želim da postavim pitanje ministru – kada možemo očekivati početak realizacije Inicijative o jedinstvenim identitetskim udžbenicima kako u pogledu najavljenih izmena zakona, tako i u pogledu pisanja i štampanja ovih udžbenika, da li su već započete aktivnosti Ministarstva i kada se očekuju prvi udžbenici?
Reč ima ministar Ružić, odnosno prvi potpredsednik.
Zahvaljujem, poštovani predsedniče. Članovi predsedništva, dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Milićević je postavio jedno vrlo važno i aktuelno pitanje sa aspekta zakonodavnog okvira i, naravno, Zakona o udžbenicima jasno je da je njime regulisano i pripremanje i odobravanje i izbor, izdavanje, kao i praćenje udžbenika i drugih nastavnih sredstava za osnovnu i srednju školu. Što se tiče izdavaštva, odnosno izdavača, to može biti javno preduzeće, preduzetnik ili bilo koje drugo pravno lice koje je registrovano za izdavačku delatnost. Apropo onoga što je i predsednik Republike gospodin Aleksandar Vučić inicirao kao ideju, a u smislu izdavanja nacionalnih udžbenika ili tzv. identitetskih udžbenika koje prepoznaje i normativni okvir Saveta Evrope, mislim da je to jedna dobra ideja na kojoj smo radili i formirali Radnu grupu i pripremili Predlog izmena i dopuna Zakona o udžbenicima koji bi to pitanje tretirao na način da se srpski jezik i književnost, istorija i geografija, dakle, udžbenici iz ovih predmeta štampaju od strane javnog izdavača, u ovom slučaju Zavoda za udžbenike i nastavna sredstva u nekom budućem periodu, naravno ne oglušujući se o ono što je naš zakonodavni dosadašnji okvir definisao, a tiče se liberalizacije tržišta udžbenika, koja je na mala vrata uvedena 2003. godine. Kasnijim intervencijama i novim zakonima je praktično jasno definisano, ali bih rekao da svakako jedna ovakva ideja i ujednačavanje tih udžbeničkih sadržaja, gde bi svakako ti udžbenici bili namenjeni i našoj deci koja uče na srpskom jeziku u dijaspori, ali pre svega u BiH ili u Republici Srpskoj, gde bismo ujednačili sve udžbenike. Mislim da je to ne samo identitetsko pitanje, nego i pitanje od nacionalnog interesa i na tom fonu je predsednik Republike inicirao ovu ideju. Kao što sam rekao, predlog izmena i dopuna ovog zakona je spreman. Ostala su neka fina nijansiranja, svakako i konsultacije sa onima koji su praktično zainteresovani i za izdavaštvo na tržištu i mislim da ćemo vrlo brzo izaći sa tim predlogom zakona i da će se on naći na sednici Vlade Republike Srbije, a nakon toga nadam se i u ovom domu.
Hvala. Narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, ministre, na odgovoru. Još jednom zahvaljujem i vama, premijerka, na odgovoru. Veoma kratko. Na samom početku ste, predsednice Vlade, govorili o nasilničkom i siledžijskom ponašanju i ono što želim da kažem jeste da manjak političke moći i manjak političkog uticaja dovodi do onog najprimitivnijeg ponašanja. To nije politika i to nije suština postojanja politike. To je daleko od politike i daleko od praga one političke tolerancije i političkog vokabulara i načina na koji političari, odgovorni ljudi u Srbiji treba i moraju da se ponašaju. Mi svi zajedno treba da se izborimo i to ne sme da bude norma društvenog ponašanja u Srbiji. Izgleda da u Srbiji još uvek postoji onaj deo kvazi političke opozicione elite koji nije shvatio da fabrikovanjem nekakvih političkih afera, da politikanstvom, političarenjem nećete doći do jeftinih političkih poena. Mi pripadamo političkoj opciji koja jasno kaže Srbija je uređena pravna država u kojoj funkcionišu institucije sistema. Ostavite nadležne organe, nadležne institucije, institucije sistema da rade svoj posao, a očekujemo da će Uprava za pranje novca, očekujemo da će nadležni organi i nadležne institucije vrlo brzo izaći sa preciznim i jasnim informacijama o svemu onome o čemu je govorio i ministar finansija i o čemu je pisala dnevna štampa podstaknuta činjenicama i jasnim podacima. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović.
Hvala predsedniče. Evo jedan od retkih trenutaka u parlamentarnom životu u Srbiji kada predstavnik najveće poslaničke grupe postavlja pitanje. Koliko me sećanje služi, to je treći put u poslednjih pet godina. Poštovane kolege, uvaženi članovi Vlade, poštovani građani Srbije, svi mi kada se obraćamo u ovom uvaženom domu imamo nekakav svoj stil i pristup, kako mi poslanici tako i vi predstavnici Vlade. Tako, na primer neki od nas sede, neki stoje i to je stvar ličnog izbora. Ja prvi put stojim, a stojim pre svega iz poštovanja za temu o kojoj ću sada govoriti. Stojim pre svega iz poštovanja prema predsedniku države i ovoj Vladi i Srbiji, iz poštovanja prema svemu onome što su zajedno uradili za naš narod u regionu u proteklim godinama. Tu pre svega, svakako, mislim na ono što je urađeno u Republici Srpskoj, ali ništa manje važno i ono što je urađeno u Crnoj Gori, Hrvatskoj, Makedoniji, Sloveniji i svuda širom regiona. Stojim i u ime svih poslanika poslaničke grupe SNS u znak zahvalnosti, u ime svih naših ljudi iz regiona koji svakako vide ono što radi predsednik i ova Vlada za njih, ali stojim i u ime svih onih koji su još pod Vlatkom Vukovićem za vreme Lazara stajali rame uz rame i branili Srbiju, u ime svih onih iz Nevesinjske puške, u ime svih onih ljudi sa Mojkovca koji su branili Srbiju i srpsku vojsku i srpsku državu, u ime svih onih stradalnika od Jasenovca do Prebilovaca, u ime svih onih koji su 90-tih godina dali život za ovu zemlju, a sve nadajući se da će Srbija biti u stanju da pomogne i sama sebi i svim onima koji je osećaju svojom. Srbija i njen predsednik i Vlada su menjali istoriju. Možda, predsednice, vi niste ni svesni kako ste to činili, ali kada biste prolazili kroz BiH u proteklim vekovima u svakoj opštini biste našli po jednu zgradu, jedan put, jednu branu koju je izgradila ili Turska ili Austrougarska ili, eventualno, Nemačka. Ono što je gradila Srbija niste mogli videti. Samo u nekoliko godina svaka opština u Republici Srpskoj je dobila barem po jednu takvu građevinu, ako ne više njih. To je promenilo istoriju vrlo jasno i vrlo vidno, ali vrlo pozitivno. To ste radili vi, Vlada, to je radio predsednik države, pre svega, ali i svaki građanin Srbije koji je na posredan ili neposredan način finansirao te projekte. Ono što je bilo, naravno svi vide i malo je vremena da bih ja o svakom tom pojedinačnom projektu danas govorio, ali mene kao narodnog poslanika interesuje ono što će biti. U proteklim danima prilikom posete Banja Luci, predsednik države je najavio pomoć za četiri opštine u Republici Srpskoj i Federaciji. Pomoć Dubici, Kostajnici, Drvaru i Nevesinju. Moje pitanje je kada će se krenuti u realizaciju te pomoći? Kada će početi izgradnja aerodroma u Trebinju koji je, verujte mi, mnogo više od saobraćajne veze sa Beogradom? To je jedna ozbiljna identitetska veza tog naroda, juga Republike Srpske, ako ćete, i severa Crne Gore sa Beogradom, sa maticom Srbijom i svakim čovekom. Hvala vam.
Hvala. Reč ima premijerka Brnabić.
Hvala vama poštovani narodni poslaniče na svoj pomoći i podršci koju ste vi lično pružili Vladi Republike Srbije kada smo razmatrali šta je to sve potrebno da se uradi, koji su prioriteti i šta treba da radimo i na koji način. Mnogo je urađeno i ja sam ponosna što sam u tome učestvovala, ponosna takođe što sam bila predsednica Vlade kada je na inicijativu predsednika Aleksandra Vučića i predsednika predsedništva BiH Milorada Dodika ustanovljen i novi praznik Dan srpskog jedinstva, slobode i nacionalne zastave, 15. septembar, koji sada slavimo već dve godine, kao podsetnik na datum kada je 1918. godine probijen Solunski front. To je simbolično, čini mi se, najbolji način da počnem da odgovaram na ovo pitanje, o svim projektima, ali svi ti projekti su deo nečeg većeg, nekog zajedništva između, ne samo Srbije i Republike Srpske, već srpskog naroda gde god on živeo u regionu ili širom sveta, Severnoj Makedoniji, Crnoj Gori, Hrvatskoj, bilo gde na svetu. Ponosim se svim što smo uradili. Ja ću vam reći da sam zaista emotivno doživljavala svaki put kada odem u Republiku Srpsku i otvorim neki od tih projekata koji smo zajedno radili, a koje je finansirala Republika Srbija, da li neko obdanište koje nosi ime Srbija ili neki dom zdravlja, most ili nešto treće. Dakle, sve ono što je važno za kvalitet života građana u Republici Srpskoj, ne samo u Republici Srpskoj, već srpskog naroda i u širom BiH i u drugim opštinama gde smo mogli da pomognemo. Ja se iskreno nadam, pravo da vam kažem, da ćemo mi konačno krajem jula ili u avgustu otvoriti most „Bratoljub“, dakle, most LJubovija – Bratunac, koji smo mi završili sa naše strane još 2017. godine i uložili značajnu sumu novca i onda Republika Srpska za predpristupne saobraćajnice, ali smo čekali na otvaranje graničnog prelaza. To je pre nekih godinu dana odglavljeno i sada se na tome radi, ali to će značiti toliko mnogo za ljude sa obe strane tog mosta, tako da se nadam da ćemo taj veliki poduhvat konačno završiti. Reći ću vam, takođe, možda sada ekskluzivno da je postignut dogovor da 17. maja mi imamo zajedničku sednicu dve vlade – Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Srpske. Pravili smo pauzu, nažalost, preko godinu dana zbog korona virusa, ali sada kada se situacija malo smirili, malo stabilizovala, 17. maja ćemo mi ići u Banja Luku na zajedničku sednicu dve vlade i da pokrenemo ponovo dinamiku oko mnogo tih projekata, posebno ovih strateških projekata, koje ste vi naveli, aerodrom Trebinje. Mi 17. maja, ponosna sam to da kažem, postavljamo kamen temeljac za hidroelektranu Buk Bijela, i to je jedan strateški projekat do koga nam je mnogo stalo, na kome smo mnogo radili koji će finansirati Republika Srbija. Autoput do Bijeljine. Dakle, mi smo već krenuli da radimo stranu u Republici Srbiji, Kuzmin-Sremska Rača, ali će Republika Srbija finansirati i deo do Bijeljine, kompletnu trasu do Bijeljine, tog autoputa. Imamo gasovod. Ne znam da li sam pomenula aerodrom Trebinje, vi jeste, ali još jedan izuzetno važan strateški projekat. Ja se nadam da ćemo krenuti u izgradnju sledeće godine. Tu smo mi odvojili značajna sredstva za eksproprijaciju. To je aerodrom koji će biti u 100% vlasništvu Republike Srbije, ali će mnogo značiti, ne samo za Republiku Srpsku, već za čitavu BiH. Razgovarali smo takođe i o jednom važnom projektu u oblasti poljoprivredne infrastrukture. To je automatska protivgradna zaštita kojom će se braniti i područje Republike Srpske, ali koje će u mnogome pomoći i nama na ovom području da mi te gradonosne oblake već tamo razbijemo, tako da ćemo imati manje potrebe da dejstvujemo na teritoriji Republike Srbije. Pored toga, predsednik Vučić i predsednik Dodik su pokrenuli još jednu važnu temu, a to je otvaranje pograničnih i industrijskih zona. To je jedna od važnih tema za narednu zajedničku sednicu vlada, a onda i konkretni projekti i podrška ove četiri opštine, koje ste pomenuli: Dubica, Kostajnica, Drvar i Nevesinje. Tako da smo 17. maja ponovo tamo i razgovaramo konkretno šta možemo da uradimo. Evo, 17. maj je dan kada krećemo konačno u realizaciju zajedničke hidroelektrane Buk Bijela. Hvala vam mnogo.
Hvala. Ministar Momirović. Izvolite.
Predsednica Vlade je već dosta odgovorila, samo ću kratko, par tehničkih stvari. Raspisana je javna nabavka za izbor izvođača za izradu projektno-tehničke dokumentacije. Mi smo odvojili oko 240 miliona evra za pitanje eksproprijacije, trebali bi na jesen da krenemo u eksproprijaciju. Računam da ćemo građevinsku dozvolu dobiti do kraja godine i kao što je rekla predsednica, mislim da sledeće godine možemo da krenemo u izgradnju. Ovde bih vas informisao samo još o jednom pitanju koje nije direktno vezano za aerodrom, ali je u principu jako vezano za ceo ovaj projekat. Mi smo počeli komunikaciju sa predstavnicima države BiH na centralnom nivou. Radi se o kontroli vazdušnog neba na teritoriji koje pokriva aerodrom, budući aerodrom u Trebinju. O čemu se radi? Mi ne želimo da Republika Srbija finansira aerodrom koji će koštati između 80 i 100 miliona evra, a da kontrolu vazdušnog neba ima treća strana. Znači, ne BiH, ne Republika Srbija nego treća strana, u ovom slučaju Republika Hrvatska. Mi želimo da podržimo BiH, da ona kontroliše nebo iznad svoje zemlje. Ukoliko ona to ne može iz raznoraznih razloga, mi smo spremni da naša regulatorno telo SMATS-a koje nije samo nacionalno telo, nego je regionalno telo, pošto SMATS-u čine, vlasništvo SMATS-e je država Srbija i država Crna Gora srazmerno vlasništvu Srbija 93%, Crna Gora 7%. Tako da otvorili smo jedno kompleksno pitanje koje je političko i strateško i njega takođe planiramo da rešimo u narednih godinu dana, svakako pre izgradnje našeg aerodroma kako bismo zaštitili interese imovine Republike Srbije u Republici Srpskoj. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vujadinović. Izvolite.
Hvala predsedniče. "Mir je naša budućnost". To su reči koje je predsednik države neki dan rekao u Banja Luci i mislim da su one bile ono najznačajnije što je izrekao u Banja Luci. Značajno je naravno kako ljudi žive, značajni su infrastrukturni projekti, svakodnevni život, ali imati mir i razvijati se u miru to je ono najvažnije. Dosta dobro je to zvučalo i optimistično za svakog čoveka i u Republici Srpskoj i u Srbiji, pa i na Balkanu, jer jedino u uslovima mira možemo raditi ovakve stvari koje danas radite vi i predsednik i u Republici Srpskoj i na svakom delu u regionu gde žive naši ljudi. Koliko Vlada i predsednik danas čine za naš narod u regionu ako bi to govorio samo ja ili ako bi to govorili moje kolege iz SNS, moglo bi biti shvaćeno možda i kao subjektivno. Međutim, kao istorijski doprinos Srbije razvoju i opstanku našeg naroda u regionu danas govore, pre svega politički lideri našeg naroda u regionu, bilo da oni dolaze iz tamošnje vlasti ili tamošnje opozicije. I to govori naravno i svaki naš čovek i to je ono što je sigurno objektivno. Naravno, bitno je napomenuti da po prvi put, a videli smo to u budžetima koje smo ovde usvajali se, prvi put se u budžetima Republike Srbije jasno nalaze projekti koje Srbija finansira, a nalaze se van teritorije Republike Srbije ili su na njenoj granici. Jedan od najznačajnijih, vi ste već napomenuli delimično ste i dali odgovor na to pitanje je izgradnja hidroenergetskog potencijala "Gornja Drina" gde Srbija učestvuje sa 50% i već ste rekli da je 17. marta polaganje kamena temeljca. Međutim, bitna je i ta politička podrška koju danas uživaju naši ljudi u regionu, veoma je bitna i u Republici Srpskoj i u Crnoj Gori gde je to možda danas najvažnije. Bitno je negovanje kulture sećanja, izgradnja memorijalnog kompleksa "Donja Gradina" gde naša država želi da svako dete koje krene na ekskurziju u toku svog školovanja treba da obiđe jedno takvo stratište, nauči šta je to što se desilo u istoriji našeg naroda, nauči da je potrebno da se nikada ne ponovi, a svakako čuvajući mir i ne šireći mržnju prema bilo kome. Naravno, čuvajući sećanje na sve ono što se desilo kako nam se ponovo ne bi ponovilo. Ja bih vas molio da, uvažena premijerka, taj deo malo prokomentarišete i to je svakako poslednje pitanje za današnji dan, poštujući svakako poslovnička pravila.
Hvala. Premijerka Brnabić, izvolite.
Ja se slažem sa vama da je mir najvažnija stvar za nas u ovom trenutku i da skoro pa ništa ne sme da kompromituje taj mir. Mir nam je potreban za dalji razvoj, za stabilnost, za jačanje naših domaćih investitora, za dovođenje dodatnih stranih investitora i za širenje njihovih investicija ovde. Dobro nam ide. Dobro nam je krenulo. Nije to palo sa neba, rezultat je hrabrog i napornog rada i ne smemo da stanemo. I zbog toga na svakom mestu, u svako vreme jedina naša poruka je mir. Mir je potreban čitavom Balkanu i naša politika uvek i u potpunosti sledi te naše reči. To smo mogli da vidimo i sada kada niko u regionu, osim Republike Srbije, nije imao vakcine, nesebično, solidarno smo delili one vakcine koje mi imamo sa našim prijateljima, partnerima u regionu, bez obzira na možda neke naše političke razlike, različita mišljenja o određenim stvarima, bližoj ili daljoj prošlosti. Jedino što je bilo važno je da što je moguće više i što je moguće pre čitav naš region i svi ljudi koji u njemu žive budu sigurni i bezbedni. Zato donacija vakcina i BiH, naravno Republici Srpskoj, Crnoj Gori, Severnoj Makedoniji i tako ćemo i nastaviti. Pored ovoga mi smo skoro predsednik Vučić i ja razgovarali i o projektu eventualno izgradnje naučno-tehnološkog parka u Sarajevu. Iskreno da vam kažem, ja sam spremna i izuzetno bih volela da mi takve projekte radimo i sa nekim drugim narodima. Volela bih da smo sa Prištinom kada su uvodili takse od 100%, stavljajući etnički i nacionalni predznak namirnicama i robi, da smo govorili o tome kako možemo zajedno da digitalizujemo škole, na primer u Prištini, kako možemo zajedno da izgradimo neki naučno-tehnološki park, kako možemo da uradimo nešto što će značiti drugačiju budućnost za sve ljude koji žive na tim prostorima. Nažalost, sa te strane nismo imali sagovornika za tako nešto, ali mi ćemo nastaviti da propovedamo, širimo politiku mira i saradnje, međusobnog razumevanja, jer je to jedini način da idemo napred. Da idemo napred je jedina moguća opcija za nas, zato što mi želimo da naši ljudi ostaju ovde, žive ovde, ovde grade svoje porodice, ovde grade svoje karijere, dalje grade našu budućnost i to je jedini put napretka za Republiku Srbiju, ja iskreno verujem i za čitav region. Koliko god možda neko imao politički motiv da destabilizuje region da bi opravdao svoje, pre svega, ekonomske neuspehe, Republici Srbiji je u životnom interesu mir, stabilnost, dijalog, razumevanje i saradnja i tako ćemo nastaviti da pričamo i da radimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima, na kraju, Milimir Vujadinović. Izvolite.
Za kraj iskoristiću svakako priliku, rekoše mi kolege da sam rekao u vezi polaganja kamena temeljca 17. mart. Naravno, radi se o lapsusu, mislio sam na 17. maj. Elem, puno je stvari o kojima mi ovde, a vezano za ovu temu, uvažena premijerka, možemo danas govoriti. Projekti se mere stotinama, a iznosi milionima evra. Puno je toga i čini mi se da je jedan ovakav format zaista mali i bilo bi čak potrebna jedna čitava sednica na kojoj bismo govorili o ovim stvarima, jer je puno, puno toga urađeno u proteklih nekoliko godina. Bitnu stvar ste vi već sami rekli, važno je da sačuvamo mir, da sačuvamo saradnju sa svima onima koji sa našim narodima žive u okruženju, jer nema bogate i jake Srbije, niti bogatog i jakog srpskog naroda, niti bogatih i jakih građana Srbije ako im komšije ne žive u miru i blagostanju. Ova vlast i ovaj predsednik to svakako razumeju. Ne možete biti bogat i uspešan čovek ako su vaše komšije neuspešne. Ako ste takvi pružićete ruku i pomoći ćete svima onima koji žive oko vas. To je put koji danas radi Vlada, to je put koji danas radi predsednik države i svako znate da uživate podršku ovog parlamenta, pogotovo nas poslanika SNS. Na kraju, pošto sam ja poslednji za danas, a i poslednji pred ove velike praznike, iskoristiću priliku da Srbiji čestitam vaskršnje praznike, da vaskršnje praznike čestitam svima onima kojih ih slave, pogotovo u Srbiji, Republici Srpskoj, Crnoj Gori, ali i u svim zemljama regiona. Srbijo, sretan ti praznik. Naš narode u regionu, sretan vam praznik, a vama podrška i puno hvala za sve ono što ste uradili skupa sa predsednikom za naš narod. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto imamo još šest minuta, reč ima Nebojša Bakarec. Molim vas, samo jedan krug. Izvolite.
Naravno, biću kratak. U ovoj Skupštini sedi gotovo 50% žena. U Vladi su članice gotovo 50% ministarke. Vratio bih se na početak naše rasprave i uputio pitanje premijerki, ali i gospođi ministarki pravde. Zaboravili smo sledeće okolnosti. Pre dve godine je Dragan Đilas naterao svoju bivšu suprugu, to strašno, to je nasilje u produženom trajanju, da slaže Agenciji „BETA“ da je lagala u policiji prethodno. To je strašno. Znači, on je ucenio svoju bivšu suprugu da mu da, navodno, neku razrešnicu ne bi li se on oprao od svojih prethodnih greha, a znamo da ga od tih greha, od porodičnog nasilja ne može oprati ni Sava, ni Dunav. Znači, ucenio je svoju žrtvu mučki, kao Mefisto, i naterao je, doveo u problem ne samo nju, pošto je davanje lažnog iskaza u policiji krivično delo, ali nije samo ona dala izjavu, nego i njeni roditelji. Međutim, znamo svi da je njegova bivša supruga i da su njeni roditelji dali istinit iskaz u policiji. Ali, vidimo dokle ide beskrupuloznost Dragana Đilasa, da u svojoj nekoj veličini persone da bi dobio oprost od grehova koji ne može da dobije on natera svoju žrtvu praktično, nemoguće da je nije ucenio, nečim ju je ucenio, dođe kod bivše supruge i kaže – ako želiš da nastavim da ti isplaćujem tvoju alimentaciju ima da pošalješ saopštenje „BETI“. To se desilo 16. oktobra 2019. godine. Završiću sa ovim da je to jedino nasilje, to je naravno neoprostivo, koje je Dragan Đilas počinio, ali unazad 15 godina koliko je on na političkoj sceni, negde od 2005. godine, on je učestvovao u desetak nasilnih događaja. Setimo se kako je pretio policajcu otkazom i kako ga je psovao pete godine, pa kako je pred kamerama na Skupštini grada napao Aleksandra Mirkovića. Ja sam bio prisutan 2008. godine, kada je psovao kolegu odbornika na javnoj sednici pred svim kamerama i bez posledica. Setimo se kako je podržao Veselinovića, koji je pozvao na silovanje premijerke. Podržao je to Đilas u Skupštini grada. Setimo se kako je psovao studente iz grupe koji su došli na njegov protest. Pa, setimo se da je on predvodio upad u RTS, kada su vređani novinari, kada je RTS demolirana. Setimo se da je predvodio napad na zgradu predsedništva. Setimo se da je na Terazijama, posle toga pretio pripadnicima opet policije da će ostati bez posla. Eto, za sada toliko. Hvala vam.
Hvala. Reč ima premijerka Brnabić.
Moram da kažem, pošto je već dva minuta do sedam i pošto je prethodni narodni poslanik čestitao Uskršnje praznike svim građanima Republike Srbije i Uskrs je tu, pred vratima, ja bih volela nekako da završim u tom optimističnom tonu i da zamolim još jednom nadležne organe da se oni bave siledžijama, nasilnicima, bahatim osobama, kakav je gospodin Đilas, a da svim našim građanima, celom našem narodu, svima onima koji slave, poželim mir, sreću i blagostanje i da nastavimo mi da radimo naš posao i guramo dalje samo napred. Hvala vam.
Zahvaljujem. Molim vas da ostanete na svojim mestima. Pošto više niko ne želi da postavi poslaničko pitanje, odnosno pošto je sada 19.00 sati, završavamo rad u delu sednice koji se odnosi na poslanička pitanja. Zahvaljujem predstavnicima Vlade, na čelu sa premijerkom Brnabić na prisustvu, a vama samo želim da dam nekoliko još obaveštenja. Danas je održano Javno slušanje o ustavnim promenama koje je organizovao Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, na čelu sa Jelenom Žarić, uz prisustvo ministarke pravde i sa tim će se nastaviti. Ovo sve ponavljam i svaki dan ću ponavljati zato da ljudi mogu da razlikuju bitno od nebitnog, jer ovo su stvari koje su od najvažnijeg značaja za državu, a prenose se razne dezinformacije, kao što je premijerka danas rekla vezano za ono što ona uopšte nije naglasila, a to govorim zbog toga što je nešto što gledaju svi šta mi ovde radimo. Mi možda mislimo da nas ne prate i ne gledaju, ali videli ste i po ovim prijavama da za kršenje Kodeksa da ipak nije tako. Druga stvar, juče je održan veoma uspešan sastanak sa predstavnicima različitih političkih stranaka. Zahvaljujem svima koji su ovde u parlamentu, koji su tu došli. Bilo je predstavnika 26 političkih stranaka. To su stranke koje su želele da razgovaraju bez učešća stranaca. Zahvaljujem se i predsedniku Vučiću koji je kao predsednik Republike došao i učestvovao na tom sastanku. Sastanak je bio veoma korektan. Pošto je dogovor da se o tim stvarima ne govori javno, već će se govoriti tek kada se u potpunosti postigne taj dogovor. Samo da napomenem da je pokazana visoka svest čini mi se svih političkih aktera koji su u tome učestvovali o razdvajanju prioriteta nacionalnih i državnih od drugih pitanja o kojima možemo da mislim o različito, ali i da pokušamo da se dogovorimo na jedan fin, kulturan i politički pristojan način. Mislim da smo imali veoma uspešan sastanak. Dogovoreno je da se naprave radne grupe koje će se baviti konkretnim temama i pripremiti sledeći plenarni sastanak na konkretne teme. Pošto ja moram da predsedavam tim međustranačkim dijalogom, na osnovu tih ranijih dogovora, dogovorili smo da u tome sa strane vlasti učestvuje Aleksandar Martinović, kao predsednik poslaničkog kluba SNS, i Dejan Đurđević, koji je šef Radne grupe za saradnju sa ODIR-om, odnosno OEBS-om, i sa strane opozicionih stranaka će takođe biti nekoliko predstavnika. Mislim da je to možda, posle dužeg vremena, bio jedan veoma značajan politički sastanak, sa svim političkim opcijama. Dogovoreno je da to ne budu samo ad hok sastanci posvećeni izborima, nego da budu redovni sastanci, u cilju podsticanja i jačanja međusobnog poverenja i političke stabilnosti u Srbiji i da se održavaju na svakih šest meseci. Mislim da smo napravili značajan iskorak i posle Vaskrsa ćemo nastaviti sa tim radom. Samo želim ovde na kraju da još dodam da, apropo ovoga o čemu je i premijerka govorila, vezano za neke izjave i danas i od pre nekoliko dana, vezano za pitanje žena, meni je zanimljivo samo to da je Poverenica za zaštitu ravnopravnosti našla za shodno da komentariše Dragana Markovića, a ne Mariniku Tepić, koja je rekla da se žene u Jagodini zapošljavaju na osnovu druženja. Znači, hoću da okuražim sve državne organe i političke subjekte da se prema svakome odnose ravnopravno. To znači, ko god je kriv, nikoga ne treba niko da brani, ali kada treba nekoga da osudite, morate da imate i političke hrabrosti da kažete javno da to nije u redu, kao što je to danas javno rekla i premijerka i to je, mislim, najveća uvreda za sve žene koje su tamo u Jagodini time okarakterisane. Na kraju, kao što je red, da vam kažem da nastavljamo zasedanje posle praznika, to znači 5. i 6. maja. Šestog maja će, već znate taj dnevni red, a znate i da sam već zakazao sednicu za 11. maj i da računate da ćemo do kraja redovnog zasedanja, to je 29. maj, biti u stalnom zasedanju, uključujući, naravno, i ovo što Vlada Srbije predlaže i dostavlja Narodnoj skupštini Republike Srbije. Želim svima srećan Prvi maj, a naravno i jedan od naših najvećih hrišćanskih praznika. Hristos vaskrese. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Desete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 94 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno u ovom trenutku 130 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju prof. dr Žarko Obradović, dr Vesna Ivković i Jelisaveta Veljković. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. od 5. do 7. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Branko Ružić, prvi potpredsednik Vlade i ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja; Branislav Nedimović, potpredsednik Vlade i ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede; prof. dr Darija Kisić Tepavčević, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja; prof. dr Marijana Dukić Mijatović i prof. dr Ivica Radović, državni sekretari u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja; Zoran Milošević, vršilac dužnosti pomoćnika ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja; dr Aleksandar Jović, vršilac dužnosti pomoćnika ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja; Nebojša Milosavljević, direktor Uprave za zaštitu bilja u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i Milanka Davidović, šef Odseka u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o socijalnoj sigurnosti između Vlade Republike Srbije i Vlade Kvebeka; Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola za izmenu i dopunu Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD o naučnoj i tehnološkoj saradnji i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti biljnog karantina i zaštite bilja. Da li predstavnici predlagača žele reč? Ministri, želite li reč ili ne? Izvolite, Darija.