Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, ubacite svoje identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Radmilo Mišović, Meho Omerović, Jelena Milenković, Nataša Milojević, Miloš Radivojčević, Juhas Atila, Miomir Tadić, Bojana Aleksić i Petar Mišić; (zakasniće) Miloš Lučić, Predrag Stojanović, Gvozden Jovanović, Mirko Rosić i Žarko Obradović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O KONCESIJAMA (u načelu) Podsećam vas da su juče, nakon uvodnog izlaganja koje je o Predlogu zakona podneo predstavnik predlagača Goran Pitić, ministar za ekonomske veze sa inostranstvom, u načelnom pretresu učestvovali narodni poslanici Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS i narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe Narodni socijalisti. Takođe vas podsećam da su na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom mišljenje izdvojili narodni poslanici Miodrag Stamenković i Branimir Trajković. Da li narodni poslanici, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora, žele reč? Ima reč narodni poslanik Miodrag Stamenković.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih vas, pošto sam prijavljen kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, da ovo sve povežem, a posle ću nastaviti. Poštovane koleginice i kolege, najpre ću govoriti o razlozima za izdvajanje mišljenja na Odboru za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Kad govorim o tim razlozima ne mogu da se ne setim odgovora onog paroha na pitanje vladike zašto nije dočekan zvonjavom zvona na crkvi: "Vaše pravosveštenstvo, mogu vam navesti sto razloga, ali prvi je - nemam zvono." I ovi moji razlozi počinju od zvona, a zvono je za nas poslanike iz poslaničke grupe Nove Srbije skoro 10% mandata u ovoj skupštini koji nisu rešeni, što dovodi pod znak pitanja legitimnost rada ove skupštine i sve zakone koje mi usvajamo. Zbog toga, dokle god naša poslanička grupa, koja je posebno oštećena, ne dobije pravilan i zvaničan odgovor, mi nećemo podržati nijedan zakon. Ostalih 99 pitanja se odnosi na sadržinu zakona. Kada je u pitanju Zakon o koncesijama, on je veoma bitan; samo da podsetim narodne poslanike: dve trećine nas iz ovog parlamenta smo 2000. godine promovisali izborni program DOS-a i između ostalih tačaka smo pomenuli decentralizaciju vlasti i ekonomsku samostalnost opština, odnosno jedinica lokalne samouprave. To su ujedno i osnovna načela iz programa Nove Srbije. Šta je bitno u vezi sa ovim zakonom, a da se dotiče ovih pitanja, možete zaključiti i sami. Nema decentralizacije vlasti bez decentralizacije svojine i para. Naše opštine, odnosno jedinice lokalne samouprave su obezvlašćene, oduzeta im je imovina, a samim tim i pravo na raspolaganje koncesijama na svojoj teritoriji. Sam ministar je juče napomenuo da su koncesije jedan od osnovnih instrumenata razvojne politike, pa čak i za popravljanje životnog standarda građana. Kada su u pitanju koncesije, po našem shvatanju, kod ovog zakona se pravi ista greška kao i kod Zakona o privatizaciji. Nije se smeo doneti Zakon o privatizaciji bez prethodne denacionalizacije, odnosno povratka neopravdano oduzete svojine! Sada imamo slučaj, pogledajte, da stalno na aukcijama prodajemo imovinu poznatih vlasnika, da se iz dana u dan povećavaju reakcije, a da se država direktno manifestuje kao saučesnik u krađi, jer prodaje tuđe! Isto je i sa koncesijama. Mi nismo vratili imovinu opštinama. Sada ćemo preko koncesija prodavati njihovo i onemogućiti im da se razvijaju, onako kako bi opštine mogle, koristeći svoje resurse. Ako govorimo o predmetu koncesije, upravo u vezi sa pitanjem vlasništva opština, definisan je u 16 tačaka, samo jedna se tiče lokalne samouprave, a to je "izgradnja, održavanje i korišćenje komunalnih objekata radi obavljanja komunalnih delatnosti." Jedino taj predmet koncesije, odnosno njegova prodaja, ostvaruje prihod koji ostaje u celini jedinici lokalne samouprave. Ali, ako pogledate član 14. opet dolazimo do nečega što je nepovoljno, to je da o koncesiji odlučuje koncesiona komisija u kojoj lokalna samouprava ima samo jednog predstavnika, a odlučuje većinom glasova. Šta to znači? Odlučivanje je ponovo izvučeno iz lokalne samouprave, koncentrisano u vlasti, a takav način odlučivanja odmah stvara sumnju kod izbora koncesionara! To znači: opet imamo monopol nad olučivanjem i sve ono što sledi uz monopol. Tako da ovaj zakon, sa tog aspekta, ni slučajno nije antikorupcijski zakon. Znači, mnoga pitanja se mogu postaviti samo na osnovu tog člana 14. Kada je u pitanju vlasništvo, odnosno raspodela nadoknade za koncesiju, opet imamo da samo 5% sredstava ide jedinici lokalne samouprave, a 95% sredstava ostaje u rukama Vlade. To je verovatno zbog decentralizacije vlasti, o kojoj stalno govorimo. Ovaj zakon, ovde je jasno rečeno, ne popunjava pravnu prazninu. To znači da zakon o koncesijama mi već imamo. Taj važeći zakon, postojeći, kako je ovde rečeno, a to je i ministar priznao, čak preko 80% se poklapa sa ovim novim, koga sada instaliramo. Šta to znači? Da nije bitan iskorak kada je reč o koncesijama, već predstavlja kontinuitet, sada jasno definisanih koalicionih partnera iz neke nove socijalističke internacionale. Međutim, nešto drugo je veoma bitno! Ako postoji Zakon o koncesijama, ako za prethodne dve godine nismo imali niti jednu koncesiju, otkuda sada razlog za hitnost stavljanja ovog zakona na dnevni red? Koncesije su pokrivene, znači nije bilo pravne praznine. Mi sa juga Srbije zadnjih par nedelja smo izuzetno iritirani, verovatno pratite štampu, intenzivno se piše o jednoj veoma izglednoj koncesiji koja upravo jugu Srbije treba da izmakne; taj resurs treba da povuče razvoj celog juga Srbije. Shvatate o čemu govorim? To je kompleks Vlasine. O njemu mogu mnogo da vam govorim, jer sam sa tog područja i 30 godina kampujem na Vlasini, znam svaki kamen, svaki izvor. Od svih onih potencijala do sada je iskorišćen samo deo resursa preko vlasinskih elektrana i vlasinske "rose", koja predstavlja samo kap vode, a vlasinski kompleks je ima u neograničenim količinama. Ta voda, svi znamo, veoma brzo će postati za nas isto što i petrolej za Afriku. Sada se postavlja pitanje, nije li ovo razlog za hitnost ovog postupka, jer sa Vlasinom imamo problema zadnjih par godina, a neki, ovde prisutni, to znaju. Samo jedan slučaj da vam spomenem - jedan naš čovek pokušava, već drugu godinu, da dobije dozvolu za izgradnju mini elektrane na tim prostorima, što je tipično za koncesiju; dobio je i pribavio oko 2.350 kilograma nekih raznih dozvola, a još nije ni blizu početka; doveo je najstručniju ekipu iz Slovenije koja je analizirala vlasinski kompleks i odredila 35 lokacija za mini elektrane; tim mini elektranama bi se povećao kapacitet vlasinskih elektrana za 30% i sve to uz angažovanje privatnog kapitala i preduzetničkih aktivnosti naših ljudi. Sada se postavlja pitanje, ukoliko prodamo koncesiju, kompletan taj resurs kome će ići? U korist juga Srbije sigurno ne! Druga stvar, objašnjavam: možda i nije problem sa dozvolama, samo je pitanje inertnosti ove države i nepostojanje zakonskog miljea, već namera da se ta naša "mlada sa juga Srbije", možda, "uda" za nekog "masnijeg mladoženju", a kada ima masnog mladoženju omastiće se i mnogi brkovi. Sve ovo navodi nas na jugu da posumnjamo i u neke druge namere! Govori se o 770 miliona eura, za koliko se nudi ta koncesija, što nije ni blizu vrednosti jednog takvog bisera, ne Srbije nego Evrope. Ko ne zna malo više o njemu može da dođe, sve ću mu objasniti. Ova vlada, sa ovakvim aktivnostima, očigledno ukazuje da želi da vlada neograničeno, uz apsolutnu vlast. Čak i da se proda ta koncesija, odnosno Vlasina, o kojoj govorim, šta jug Srbije dobija? Dobija 5% u ovom koraku, a onda kada istekne koncesija i kada se koncedentu, odnosno Vladi Srbije vrati sva imovina koja je, eventualno, izgrađena u tom periodu, onda će je Vlada Srbije prodati i jugu Srbije ostaje 5%, a 95% ide u centralu. Takva koncentracija sredstava i vlasti dovodi do "beogradizacije" Srbije, do stvaranja Srbije kao jednog loše izgrađenog tela sa ogromnom glavom i udovima koji su potpuno reterirali! Takva država sigurno ne može normalno da funkcioniše. Mi iz Nove Srbije sigurno nismo protiv ovog zakona zbog toga što nismo za evropske integracije i za reforme. Prvi smo za evropske integracije i za reforme, ali dajte da pravimo stvarno demokratsku decentralizovanu Srbiju, gde neće sva vlast biti koncentrisana u vrhu jedne piramide i gde nećemo u celoj Srbiji imati samo jednu instituciju što funkcioniše, a to je Vlada Srbije, koja će koncentrisati svu vlast u svojim rukama. Malopre sam spomenuo onaj izvorni program DOS-a, koji je većina nas ovde promovisala 2000. godine. Analizirajte ga od tačke do tačke i naići ćete na mnoga pitanja i odgovore tipa - obećali smo, a nismo ispunili, pa smo čak kojekuda uradili suprotno od onoga što smo obećali! Upravo to je ono što navodi nas iz Nove Srbije da razmišljamo o kontinuitetu promena. I krajnje je vreme! Zato i pokrećemo akciju da se vratimo šestom oktobru, jer peti smo, očigledno, potrošili! Mi iz Nove Srbije ćemo biti protiv ovog zakona. Mislim da sam dovoljno razloga naveo za to.
Narodni poslanik Miodrag Stamenković koristio je vreme kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nove Srbije i kao poslanik koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora. Reč ima narodni poslanik Branimir Trajković, takođe je izdvojio mišljenje na sednici Odbora.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, vlada u senci Demokratske stranke Srbije izradila je predlog zakona o koncesijama, u leto 2002. godine, kao jedan od svojih prvih predloga zakona. Kako su poslanici DSS-a bili izopšteni iz rada Republičke skupštine, ovaj predlog zakona nije ušao u skupštinsku proceduru, pa je Vlada Republike Srbije izašla sa svojim Predlogom o koncesijama 23. septembra 2002. godine. Ovo je, čisto napomene radi, redosled događaja oko donošenja Predloga ovog zakona. Svoje mišljenje o ovom zakonu izuzeo sam na Odboru za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom zato što smatram da je naš predlog zakona bolji. Naš je transparentniji, predvideo je veću decentralizaciju i pravedniju raspodelu dobijenog novca od koncesija. Osvrnuću se na nekoliko, po meni, najznačajnijih razlika između ova dva predloga zakona. DSS predlaže stvaranje agencije koja će se baviti koncesijama, normalno, uz saradnju sa resornim ministarstvima, dok je predlog Vlade da se stvaraju komisije pri resornim ministarstvima. Znači, stvar je za raspravu, ali smatramo da je naš predlog bolji, jer je mogućnost takve agencije mnogo veća nego ako bi se to sve razudilo u više ministarstava. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona - u članu 72. Ustava Republike Srbije, pored ostalog, predviđeno je da, Republika Srbija uređuje odnose sa inostranstvom, druge ekonomske odnose od opšteg interesa, sistem zaštite i unapređenja životne sredine, zaštite i unapređenja biljnog i životinjskog sveta itd. Namerno sam se zadržao kod zaštite i unapređenja biljnog i životinjskog sveta! Dame i gospodo, mi u našem predlogu eksplicitno kažemo - "šumska dobra ne mogu biti predmet koncesije". Zašto? Možda bi najbolji odgovor mogli da daju iz Ministarstva ekologije, jer, kao što svi znamo, šume su pluća države, regije i gradova. No, kada govorimo o šumama, ovde bih se za trenutak zadržao i podsetio bih vas,gospodine ministre, da se cela ova priča vrti oko dolaska stranog kapitala. Nama, ovoj siromašnoj zemlji Srbiji je više nego potreban svež novac, to je istina, novac sa strane, iz inostranstva, da nam se ne bi ponovilo "već viđeno" u procesu privatizacije - da nam od 212 preduzeća, koliko je prošle godine prodato na aukcijama,205 preduzeća uzmu naši, a samo sedamstrani ulagači; toznači da neki novi biznismeni dobiju preduzeća bez novca i na kredit. U opticaju je oko 100 familija u Srbiji koje otkupljuju društvena preduzeća, a u direktnoj su sprezi sa Vladom Republike Srbije, - da ne postanu sada i neki novi koncesionari. Setite se samo kako je JUL gazdovao "Srbijašumama", pa je samo jedna privatna firma imala pravo na neograničenu seču šuma, a danas je ta ista firma prodala svoje pogone i strugare, jer je procenat na zarade suviše mali,jer nema više JUL-a, normalno. Ono o čemu smo se složili na Odboru za razvoj, a naša Demokratska stranka Srbije ukazuje na to već više od godinu dana, jeste prijateljsko okruženje za strani kapital. (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Ceo set zakona mora pratiti ovaj zakon o koncesijama, kaona primer: zakon o denacionalizaciji, donacijama, lizingu, stranom ulaganju i, što je najvažnije, garancija države za sve ugovore sa stranim ulagačima. Bez ovih preduslova, znate i sami, nema ulaganja stranih partnera. Ne može se jednim, možda i dobrim, zakonom o koncesijama loša politika Vlade zanemariti i zaobići. Vi predlažete da na tenderu može da se pojavi samo jedan član i da mu Vlada da koncesije. Kod nas bi takav tender bio neuspešan,mora biti više od jednog učesnika na tenderu. (Predsednik: Molim vas da završite, već dva minuta ste prekoračili.) Sada nešto što je najinteresantnije, u čemu se mi razlikujemo, a to je kako se dele ona ostvarena sredstva od koncesija. Vi u vašemzakonu kažete da su sredstva ostvarena od koncesione naknade prihodRepublike. PredlogDemokratske stranke Srbije je dosta liberalniji, mi nudimo više novca lokalnoj samoupravi i autonomnim pokrajinama, po pravilima koncesionog akta. Jednostavno, mnogo je razlika između ova dva predloga zakona, te je bilo nemoguće Vladin Predlog zakona izmeniti amandmanima. Zato smatramo da je naš predlog zakona bolji i da bi ga trebalo prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, od ministra smo juče čuli i nešto dobro i nešto loše, a nešto loše i za njega, a dobro za Srbiju. Na primer, da on obara koncept agencija koji je Vlada Republike Srbije prihvatila; to je dobro i to je posle loše za ministra. Obrazloženje je da je to ogroman posao i da agencija ne može da ga radi. Do sada smo slušali da su pri tako ogromnim poslovima ministarstva zatrpana, pa moraju da formiraju agencije. Opasnije je ovo što se meni ne dopada i što ste danas, prihvatajući amandmane i pišući nov amandman, ubacili u zakon, a to je uplitanje Narodne skupštine u koncesije. Više ne mogu da pričam za ovom govornicom o tome koliko treba da insistiramo na razdvajanju tri grane vlasti. To je jasno svima vama u ovoj skupštini, građanima Srbije je to jasno, ali uvek kad se ukaže prilika, vi najpre pokažete supremaciju izvršne vlasti, a onda, da biste zadovoljili laička mišljenja pojedinih poslanika u ovoj skupštini, tobož obezbedite ravnopravnost Narodne skupštine u poslovima koji se ne tiču Narodne skupštine Republike Srbije. Naša je dužnost da donesemo ili ne donesemo, mislim da donesemo, zakon o koncesijama. U njemu propisujemo dužnosti za Vladu Republike Srbije, rokove, način sprovođenja itd. Otkud nama sad ideja da u zakonu propisujemoobaveze Narodnoj skupštini Republike Srbije oko sprovođenja zakona o koncesijama? Sada ste usvojili nekakav amandman, koji je postao sastavni deo Predloga zakona, da će Vlada Srbije da dostavi predlog za koncesije Narodnoj skupštini, a Narodna skupština je dužna da u roku od četiri meseca da mišljenje o predlogu koncesije. Šta ako Narodna skupština ne da mišljenje? Ko to može da obaveže Narodnu skupštinu da dá mišljenje, kojim tozakonom? Ili, recimo, da dá jednog člana u tendersku komisiju. Kojim to zakonom Narodna skupština Republike Srbije sprovodi tender za koncesije ili za bilo šta drugo? Ne može to, gospodine ministre, mešaju se babe i žabe! Kao opozicioni poslanik kome je u interesu da kontroliše Vladu, mnogo više nego što ima mogućnosti, kažem da ne treba narodni poslanik da bude u tenderskoj komisiji i da ne treba Narodna skupština da raspravlja o predlogu za davanje koncesije. Nije to njen posao! Mnogo bi bolje bilo da je na kraju 2002. godine Vlada Republike Srbije poštovala i Ustav i Poslovnik Narodne skupština, pa izašla pred Narodnu skupštinu i podnela izveštaj o svom radu, pa onda da kaže - bilo je toliko i toliko koncesija, bilo je toliko i toliko ponuđača, izabran je taj i taj, ugovor izgleda tako i tako, a Skupština prihvati ili odbaci izveštaj Vlade. To je posao Narodne skupštine Republike Srbije. Kad smo kod koncesija, dame i gospodo narodni poslanici, oprezno, sve sirotinjske zemlje, a mi smo još i pod svojevrsnom okupacijom, negde i pravom a negde prikrivenom, imale su problema sa koncesijama. Malo izgleda ironično, ali naša je prednost što smo siromašni, nerazvijeni, imamo resurse, imamo pravu vodu, zdravu zemlju, zdrav vazduh. Na to će da navale lešinari i već su navalili. Vode imamo najviše u Evropi. Ima li još neki glavni glad u Evropi da sa česme pije vodu? Vrlo malo, vrlo malo! Vi u Beogradu pijete vodu sa česme To je kvalitet. Ne znam Berlin i Beč, mene to ne interesuje, da nastavim ovu svoju priču. Član 5. tačka 12 - imali smo dobar zakon o koncesijama, trebalo bi da ovaj bude bolji zato što je noviji. Nekako mi je rogobatno to da uplićemo zdravstvene ustanove. Ne mislim na izgradnju. Dao bih koncesiju za izgradnju novih zdravstvenih ustanova, ali za održavanje i korišćenje zdravstvenih ustanova ili za njihovu rekonstrukciju, modernizaciju, održavanje i korišćenje i pružanje usluga, to je veoma diskutabilno i problematično! Ponavljam, 95% naših građana nema mogućnosti da se privatno leči. Njihovo lečenje država pomaže isključivo u državnim zdravstenim ustanovama. Pređu li sve državne zdravstvene ustanove u privatne ruke, posebno za stacionarno lečenje, kako će se naši građani ubuduće lečiti, ako znate da oni koji su ostali bez posla već šest meseci nikakvu nadoknadu nisu primili? Znate da je proizvodnja u Srbiji sve slabija, budžet pun ali samo od akciza, poreza, nameta na potrošnju, a nikako od proizvodnje. Čekaju nas jako teška vremena! Razmislite dobro; ovim predlogom i članom 5. praktično, više ništa neće ostati isključivo Srbiji. Sve je sad na pijaci i na tezgi: voda za piće, hidroelektrane, termoelektrane, sve! Razmislite dobro kada sve date, šta će da vam ostane! Član 6. - davanje koncesija. Do sada je bilo tako, ali nije bilo koncesija, pa se problemi nisu ispoljavali. Znači, koncesija se da na rok, najduže na 30 godina, ali stav 3. da može da se produžava ugovoreni rok veoma je nejasan, kao što je mnogo toga u ovom zakonu veoma nejasno, posebno oko ugovora, a stići ćemo i dotle. Vi kažete: ako posle zaključenja ugovora dođe do bitne promene uslova pod kojima je koncesija data, ako se ona nije mogla predvideti u momentu zaključenja ugovora, to je onda znači sve, nije mogla da se predvidi, došlo je do promene i koncesija se produžava. Hajde da razmišljamo drugačije. Onaj ko hoće koncesiju i vi mu je dajete na pet godina, on se sračunava: troškovi, realizacija, prihod, profit na pet godina. Zašto mu dati onu šestu godinu? Ako je prihvatio da u ulaganjima, i sa pet godina korišćenja, ostvari planove koje je imao kada ulazi u koncesiju, šta je to što može da se desi, kada smo tamo posebno rekli za rat i za neke druge uslove, što vi niste mogli da predvidite kada ste raspisivali tender za koncesiju? Hoćemo li da opravdamo ministra nadležnog za davanje koncesije, što nije mogao sve da sagleda i, odjedanput, pre isteka roka za koncesiju on kaže: to nisam mogao da predvidim, promenile su se okolnosti i dajte mu na još neku godinu. Zašto ne bismo nov tender raspisali,tim pre što objekti ostaju u našem vlasništvu? Član 11. stav 2. glasi: "Izuzetno, postupak javnog tendera može se isključiti kada bi njegovim sprovođenjem bili ugroženi nacionalna odbrana i bezbednost, o čemu odlučuje Vlada". Kakvu to mi imamo nacionalnu odbranu i bezbednost, koja može da bude ugrožena, pa zbog toga nema tendera?! Juče na suđenju u Hagu gledali smo film o proslavi dana Jedinice specijalnih operacija koji je snimala policijska kamera! Nikada ga javnost Srbije nije videla! Taj film je u Hagu! O čemu, o kakvoj mi nacionalnoj bezbednosti i sigurnosti razgovaramo? Mi to nemamo, oni su ušli u svaki papir, njima je policija dala svaki papirić naše državne i nacionalne bezbednosti! Ovo je samo način da se izbegne tender. Ja bih izbrisao bilo koji način da se izbriše tender. Nema davanja koncesije bez tendera, ako ste već rešili da tender bude jedini! Član 20. stav 2. kaže da ako učesnik određen za koncesionara po osnovu javnog tendera odustane od zaključenja ugovora, komisija predlaže za koncesionara prvog narednog učesnika sa rang liste iz člana 15. stava 4. ovog zakona, osim u slučaju kada Vlada odluči da u takvoj situciji pod istim uslovima i po istom postupku ponovi javni tender. Ne može prvi sledeći!
Da li želite da koristite i narednih 10 minuta. Izvolite.
Da. Ne može prvi sledeći! Vi znate kako se to radi. Videli ste i na aukcijama kako se to radi. Šta ako taj prvi ide namerno previsoko, a sledeći je nizak? Sada tobož otvore se ponude, a sve ćete otvarati ponude za zanimljive poslove gde ima mnogo para, otvaraćete vi to ranije. Sve se to radi, gospodine Jovanoviću, pitajte ove što su to do sada radili, a i vi ste dobri učenici. Nema, ako prvi odustane, gubi novac, raspisuje se novi tender! Nema drugog sledećeg! U vezi ugovora; zašto se Vlada odriče da ugovor sadrži sve elemente koje Vlada Republike Srbije traži za koncesiju? Zašto, a ministar je hvalio tu slobodu, slobodu da se dogovaraju dve strane. Nema dogovaranja dveju strana. Ovde nam nepovratno odlazi jedan resurs. Nepovratno, na 30 godina, a ko zna šta će od nas biti, ministre, od mnogih od nas, kroz 30 godina. Uglavnom odlazi. Iscrpeće se, na kraju krajeva, jedan neponovljivi resurs. Vi kažete, kada dobije koncesiju, onda neka sedne da se dogovara sa Vladom kakav će ugovor da pravi. Ne može! Ugovor mora da bude zadat unapred, potpuno jasno određen, hoće ili neće. Pregovaračka komisija o sastavljanju ugovora? Ne može tako! Vi znate šta dajete u koncesiju, koliko to vredi, pod kojim uslovima; a ugovor je takav, ugovor može da bude i predmet tenderske dokumentacije. Znači, onaj ko hoće da ide na tender za koncesiju, ima pred sobom ugovor koji će morati da potpiše. Ugovor mora da ima, a uostalom članom 22. propisuju se svi elementi koje ugovor mora da ima. Tipski ugovor možete da napišete za koncesiju ili za svaku posebnu koncesiju, poseban ugovor, ali već da bude napisan. "Na osnovu i u skladu sa ugovorom o koncesiji, koncedent i koncesionar mogu sa bankama i drugim finansijskim institucijama zaključiti poseban ugovor kojim se na bliži način reguliše finansiranje koncesije predviđeno ugovorom o koncesijama". Zašto koncedent? Zašto sada Vladu Republike Srbije mešati u to kako će koncesionar da obezbedi finansiranje svoje koncesije? Koji je tu njen interes? Koji je njen posao tu? Kako će se pojaviti pred bankom koncesionara i šta da radi tu Vlada Republike Srbije? Vlada traži pare od koncesionara, a ne od banaka. Član 25. stav 2. glasi: "Ugovorom iz stava 1. ovog člana može se predvideti da, u slučaju pokretanja postupka stečaja ili likvidacije nad koncesionim preduzećem, na predlog banke, druge finansijske institucije, koncedent može doneti odluku o zameni koncesionara drugim koncesionarom." A zašto kažete - može doneti odluku? A šta ako ugovor ne predvidi da koncedent može doneti odluku da koncesionara zameni drugim koncesionarom, odnosno zašto bi koncedent brinuo o tome hoće li koncesionar otići u stečaj, šta se time gubi, šta gubi koncedent? Resurs koji je ponudio tu je, ugovor propada, sve što je onaj uložio ostaje koncedentu, raspisuje se novi tender. Zašto bi Vladu Republike Srbije, koju ne interesuje nijedno preduzeće koje će da ide u stečaj, brinulo hoće li koncesionar da ide u stečaj? Zašto da koncesionar može dobijenu koncesiju da prenese drugom licu, uz saglasnost koncedenta? A šta ako je to drugo lice, u stvari, pravi koncesionar koji nije smeo da se pojavi kada je tender raspisivan; je li nam Čume asfaltirao puteve, a nigde se nije pojavio on, nego se pojavljivao na tenderu neko drugi, a puteve asfaltirao Čume! Pa ništa, gospodine Jovanoviću, samo što je to najveći mafijaš u Srbiji, eto samo to, to je srpski Al Kapone! Ja bih baš voleo da vidim Ameriku kojoj bi Kapone asfaltirao puteve.
Upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Je li to upozoravate gospodina Jovanovića?
Ne, upozoravam vas, vi ste za govornicom.
Nisam shvatio, mislio sam da upozoravate onoga što dobacuje. Član 31. kaže da uvećanje vrednosti objekta, uređaja i postrojenja koji su u državnoj svojini, a koji su predmet koncesije, svojina je Republike, ako ugovorom o koncesiji nije drugačije uređeno. Zašto to? On uvećava vrednost da bi izvukao veći profit. Ne može ugovorom drugačije da se odredi, nego da to bude svojina Republike. Sve što koncesionar ulaže u koncesiju svojina je Republike, jer on to sve planira na rok na koji mu se koncesija daje, on pravi analizu i zna da li mu se to isplati ili ne. Dovoljan je taj stav 2, u kome se kaže da on ima pravo na naknadu za učinjena poboljšanja, ako je to predviđeno ugovorom. Član 34. - koji je i protiv programa SRS i više puta sam imao problema i sa Koalicijom Zajedno i sa svima vama koji tvrdite da ste nove demokratske vlasti, a zalažete se za eksproprijaciju - u stavu 2. kaže da, ako se u vezi sa davanjem koncesije mora izvršiti eksproprijacija, utvrđivanje opšteg interesa i eksproprijacija vrše se po hitnom postupku. E sada vas pitam - šta je imperativ, koja je svojina najvažnija u Republici Srbiji? Ja mislim privatna svojina. Ona se čuva kao svetinja. I sada neko hoće koncesiju tamo gde građanin NN ima njivu. Važnije je tom građaninu NN njiva sa koje skida dve tone pšenice, nego koncesionaru koncesija sa koje će uzeti milione dolara. Jer, onaj ko hoće milione, mora najpre da se dogovori sa ovim koji ima dve tone pšenice na svojoj dedovini! Nema otimanja! Aerodrom Fjumićino pet godina nije mogao da bude bezbedan za sletanje džambo džetova, smetala je jedna njiva. I, umesto kad su projektovali da su otkupili njivu, oni su dovukli pistu do njive, pa počeli da se dogovaraju sa seljakom, ali njega je štitila država i zakon. A ja vas molim, ako vi to umete, a ako ne umete i ako nećete, nema opravdanja, zaštitite do kraja privatnu svojinu. Ko god hoće koncesiju, ne sme da nas ovde dovodi u svršeno stanje i da kaže: jeste, sklopio sam ugovor, smeta mi njiva, dajte hitno utvrdite opšte interese eksproprijacije, a koliko mu tržišno pripada - ne može, nego prvo obezbedite da je sve slobodno što će biti predmet koncesije, ali ne otimanjem, ne eksproprijacijom, nego dogovorom, jer je to njegovo! Koliko on iz toga izvlači, izvlači. Možda će koncesionar da mu da procenat, ali nemojte eksproprijaciju da vršite zato što je to klasična otimačina privatne svojine. Za tuđi interes, ni za državni interes, ne možemo da dozvolimo eksproprijaciju, a kamoli za interes koncesionara. Što je on važniji od čoveka koji ima svoju njivu? Koncesioni odnos se prekida ako se vršenjem njene koncesione delatnosti ugrožava životna sredina i zdravlje, što se u vreme davanja koncesije nije moglo predvideti, a ovo vam nijedan koncesionar neće prihvatiti. Ovo je sada izgovor Vladi da raskine koncesiju sa nekim ko joj se ne sviđa. Vi ne znate šta će da se radi, pa će to da izazove ugrožavanje životne sredine, koju vi niste mogli da predvidite. Odmah ostavke, i Vlada, i ministri, i svi. Pa, ako u to umešate Narodnu skupštinu, da se raspusti i Narodna skupština Republike Srbije! Pitate se - što nema koncesija! Pa kakva je sada sigurnost koncesionara ako mu ovo propišete. Svako može da dođe. Promeni se vlast, bude taj Čume koncesionar, mi kažemo da je bandit, menja se vlast. Mi kažemo, član 40. stav 1 - raskida se koncesija, jer si bio po volji prethodne vlasti, sada nisi po našoj volji i raskidamo ti koncesiju. Mnogo toga ima, mi nismo pisali amandmane na ovaj predlog zakona zato što je zaista teško pisati amandmane na koncept kada bismo ceo svakako sasvim promenili i dolazimo u situaciju, kada hoćemo da vam konceptualno menjamo zakon, da već treći ili četvrti amandman, posle dva ili tri odbijena pre toga, budu besmisleni, jer sadrže ideju koju vučemo kroz ceo Predlog zakona, a već je neostvariva, čim u samom startu ne prihvatite ono što bi promenilo ceo zakon. Mi ćemo biti protiv ovog predloga zakona, a vi ćete imati problema ako u ovakvom tekstu bude usvojen.
Reč ima narodni izabranik Milutin Prodanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS.
Gospođe i gospodo narodni izabranici, gospodo ministri, kao predlagač Predloga zakona o koncesijama, u ime DSS, bio sam iskreno zadovoljan kada je Vlada povukla tri zakona među kojima i Predlog zakona o koncesijama, jer sam smatrao da ćete neke sugestije iz našeg Predloga zakona usvojiti. Međutim, video sam da ništa od toga nije usvojeno. Tačno je da je važeći Zakon o koncesijama postao preuzak da izrazi nove ekonomske i političke odnose u društvu Srbije, iz više razloga. Prvo i načelno, odvijaju se izrazite ekonomske promene, koje moraju da se izraze i da se odraze i na koncesijama. Valja stvoriti nove pretpostavke za dugotrajno ulaganje stranog i domaćeg kapitala u oblasti delatnosti koje ulaze u isključivu nadležnost države i ne samo države, već i AP ili jedinice lokalne samouprave. Ulagačima se mora pružiti nova mogućnost za profitabilno ulaganje, ali uz obavezan uslov - da to trajno poboljša civilizacijsko, ekonomsko i privredno stanje u Srbiji. Druga stvar je da je važeći zakon bio pomak u domenu koncesija u Srbiji, tj. u uređenju koncesija u Srbiji, ali da ima određene pravne praznine i pored očigledne uzročnosti zakona. Treće, važeći zakon ne predviđa mogućnost da koncesiju daje autonomna pokrajina, što nažalost ne vidimo ni u ovom predlogu zakona, a takođe nedovoljno jasno uređuje davanje koncesija kada je koncedent jedinica lokalne samouprave. Prema tome, novi zakon valja doneti da bi se i u oblasti koncesija izrazila decentralizacija Srbije. Na kraju, Savezna skupština je donela i Zakon o stranim ulaganjima kojim se menja i liberalizuje režim stranih ulaganja, što je od značaja za materiju koncesija. Zakon o stranim ulaganjima izričito prepušta republikama - članicama da urede koncesije, gde se u članu 5. Zakona o stranim ulaganjima kaže da stranom ulagaču može biti ustupljena dozvola za korišćenje prirodnog bogatstva, dobra u opštoj upotrebi ili za obavljanje delatnosti od opšteg interesa, u skladu sa zakonom, i da se stranom ulagaču može odobriti da izgradi, iskoristi i transferiše određeni objekat, postrojenje, tehnologiju ili pogon, kao i objekte infrastrukture i komunikacije. Međutim, u zakonu, koji je predložila Vlada, nažalost nema mnogo decentralizacije, jer upravo AP je izbačena da može da bude koncedent. Zatim, kada krenemo da listamo zakon odmah nailazimo na član 4. gde je Vlada samo u jednoj rečenici dala uslove za davanje koncesija. Koncesije na prirodno bogatstvo i dobra u opštoj upotrebi daju se ako se može racionalnim učiniti njihovo korišćenje. Ako se daje koncesija na delatnost od opšteg interesa onda se mora poboljšati tehnološko-tehnička karakteristika procesa odvijanja delatnosti i omogućiti tehničko-tehnološko jedinstvo i efikasniji rad, kao i racionalnije upravljanje sistemima infrastrukture. I, ako se pak na kraju koncesija daje za izgradnju i korišćenje objekata, uređaji i postrojenja koja koriste javna preduzeća, može se dati samo onome ko je u mogućnosti da poboljša racionalnost rada tog javnog preduzeća koje daje koncesiju. Znači da jednim ovakvim uslovima možemo da odredimo zbog čega dajemo koncesiju. Ono što je izbegnuto u ovom predlogu zakona a što mislim da je veoma važno to je da koncesije, jednostavno, u svim okolnim zemljama koje imaju moderne zakone o koncesijama, ne može koncesiju na šumska dobra steći niti domaće niti strano lice. Znači, to je ograničenje koje se svakako mora uvesti u Predlog zakona. Zatim, ne znam zbog čega je, ako ovaj zakon posmatramo kao faktičke izmene i dopune zakona iz 1997. godine, ukinuta agencija. Neko od mojih prethodnika je ovde jučelepo obrazložio da jedinice lokalne samouprave apsolutno nisu spremne, to garantujem, da samostalno uđu u priču o koncesijama bez stručnih konsultacija. I, moram da pohvalim ministra i ministarstvošto su ozbiljno, kako ministar reče, konsultovali sve eminentne stručnjake, jer, vidi se da je ovaj predlog tj. Predlog zakona o koncesijama lišen originalnosti. Nema tog dobrog zakona o koncesijama koji može da zameni lošu politiku Vlade svuda u svetu, pa i ovde. Znači, ovaj zakon ne može da nam nadomesti nešto što mora politika Vlade da uradi a to je da se stvori odgovarajući ambijent. Šta znači ugovor o koncesiji u državi u kojoj ugovor nije ugovor, a sud nije sud? Moram, gospodine ministre, da vas podsetim da je Ustavni sud Srbije oglasio neustavnim Zakon o sudijama, jer su zavisni od Vlade. Znači, ako Ustavni sud jedne države kaže da sudije zavise od Vlade, kakav je onda to magnet i ambijent za strane ulagače. To jednim ovakvim zakonom, ma koliko on bio dobar i ma koliko mogao kao zakon da privuče, neće stvoriti pravi ambijent. Pre nego što prepustim svojim kolegama iz DSS-a da u nekim segmentima predstave naš predlog zakona, moram da vas podsetim - vi kažete da ste koristili strana iskustva i da je ovaj zakon prošao verifikaciju u raznim međunarodnim institucijama. Takođe moram da vas podsetim da Heritage fondacija i Njorldstreet jyrneal priređuju svake godine rang listu ekonomskih sloboda određenih država i vi dobro znate da od 1994. do 2001. godine Jugoslavija nije bila uvrštena na tu istu. Tek 2002. godine, po prvi put, SRJ je rangirana na toj listi, od 155 država zauzela je 144. mesto, sa indeksom 4,05 i svrstana je u poslednju grupu ekonomski neslobodnih zemalja. To je još jedan argument da, ako gledamo šta strani ekonomisti kažu, strunjčaci, jednostavno, ovde ambijent nije dobar i, ma koliko zakon bio dobar, teško da ćemo moći privući investitore koji bi se upustili da, u državu u kojoj nije izvršena do kraja vertikalna podela vlasti, ulažu svoj novac i da unapređuju tu državu svojim kapitalom. Još moram da kažem i to da smo po sigurnosti ulaganja, u toj istoj analizi, na 66. mestu u svetu. Znači, privlačenje stranog kapitala nije stvar zakona, većambijenta koji Vlada mora da stvori. Hvala.
Za reč se javio ministar za ekonomske veze sa inostranstvom, gospodin Goran Pitić.
Dame i gospodo narodni poslanici, počeo bih sa komentarom uvaženog poslanika iz poslaničke grupe DSS-a, pošto je citirao jedan komentar iz jedne fondacije koja je ocenila Srbiju baš kao što je i rečeno, što je tačno, pri čemu ne znam da li ste upućeni u strukturu samog komentara, pošto su u tom komentaru date ocene koje, apsolutno, ne da nisu potvrđene na taj način nego su upravo opovrgnute od svih onih koji nas prate u delu davanja aranžmana i od MMF-a i Svetske banke. Primera radi, siguran sam da ćete se složiti, tamo je monetarna politika ocenjena najgorom ocenom - 5, a od svih institucija koje nas prate kontinuirano da je to jedno od osnovnih dostignuća koje je učinila ova vlada. Tako, kada se pogleda struktura i ažuriranost tih kriterijuma, dobija se stvarno ta ocena koju su sami predstavnici Fondacije rekli, da su radili na osnovu nekih podataka koji nisu dali valjani rezultat. Drugo, radio je analize i Freedom house, kada smo već kod toga, koji su takođe priznati za ocenu ekonomskih sloboda, i daleko smo od onoga što je ta ista Heritač fondacija uradila, tako da uvažavajući tu tačnu informaciju koju ste rekli, ipak moram da ukažem da je realnost mnogo drugačija, pri čemu je nesporno da je pitanje ekonomskih sloboda nešto na čemu i te kako treba raditi, da zavisi, što ste vi jako lepo rekli, ne samo od samih zakona nego i od ambijenta koji se stvara, odnosno prvenstveno od primene tih zakona. Ja ću probati da nešto komentarišem o detaljima, a nešto i u načelu: juče je bilo dosta govora o tome da koncesijama pristupaju siromašne zemlje, da je to izlaz za one zemlje koje ne znaju kako drugačije da reše određene probleme u infrastrukturi. Netačno! Netačno zato što svi oni koji znaju više o koncesijama i šta se dešava u zemljama - Italija, Francuska, Nemačka, Kanada - gledaju koncesije kao način rešavanja, ne samo finansiranja, nego način rešavanja kvaliteta, rešavanja problema. Iz tog razloga, znači, Zakon o koncesijama se apsolutno ne svodi na princip da se on stavlja u proceduru iz razloga rešavanja problema jedne siromašne zemlje, pri čemu se, normalno, i to sam juče nagovestio, upravo bazirajući se na negativnim iskustvima u našem okruženju po pitanju koncesija - vodilo računa da se na pravi način regulišu procedura davanja koncesija, postupak izbora koncesionara, a posebno pravila koja treba da definišu da se ne bi desili slučajevi kao u Sofiji, Mađarskoj, Hrvatskoj, što sam vać napomenuo. Par tehničkih komentara ću dati, mislim da negde postoje određena nerazumevanja. Probao sam juče da objasnim, verovatno je greška i do mene, da nisam dovoljno insistirao na tome, da zakon, kada je u pitanju listing onih delatnosti koje mogu da budu predmet koncesije i onih dobara, da je to dispozitivnog karaktera i da je to dato, kao što sam rekao juče, kao edžempli causa, kao primera radi i da se lista ne iscrpljuje. Kolega iz poslaničkog kluba Nove Srbije rekao je da se za lokalnu upravu vidi stavka 16. u članu 5. To je ključ dešavanja na nivou lokalne samouprave, ali isto tako ako ima još elemenata, upravo zakon daje prostora lokalnoj samoupravi da rešava pitanja i da podnosi predloge za davanje koncesija, ukoliko nešto podleže ovom zakonu u smislu predmeta koncesije. Nisam priznao juče ništa u smislu da je u pitanju 80% preuzetog zakona. Tehnička rešenja i određene stvari validne u samom Zakonu tretirali smo na sličan ili isti način. Isto tako sam rekao da u mnogim pitanjima nema razloga za promenu, jer su to stvari definisane u svim zakonima na isti način. Nije sporno, rekao sam to na samom početku, da uvažavam ono što je urađeno u prethodnom Zakonu, ali isto tako što je i kolega iz DSS rekao, zahvaljujem se na toj objektivnosti, da je potreba donošenja novog zakona, da je savremenost poslovnog prometa i karakter transformacija i transakcija, koje se dešavaju, takve prirode, da je prošli Zakon passe. Taj zakon ne obuhvata svojom lepezom one aktivnosti što su se desile u međuvremenu i dešavaju se u savremenom poslovnom prometu. Iz tog razloga ovaj zakon ima ta nova načela i ima postupke koji definišu i daju duh novog zakona. Preko 2.350 kila dozvola; to je upravo zato što nije bila ni osnovana agencija, o kojoj se toliko govori. Znači, agencija nije osnovana, jer nije imala tu priliku da funkcioniše i pokaže svoju delotvornost. Juče sam rekao, moram kolegu Nikolića ipak da ispravim, striktno sam rekao kada se tiče koncesija, predlog Vlade je bio da se u ovim poslovima, imajući u vidu disperziju aktivnosti, od mineralnih sirovina preko vodoprivrede, preko saobraćaja, komunalne samouprave itd, ne optereti aktivnost duple administracije u vidu agencije. Upravo oni isti resursi koji bi se koristili u agenciji treba da se koriste tamo gde pripadaju, a to su resorna ministarstva, odnosno lokalna samouprava kada se radi o komunalnim delatnostima. Izvinjavam se kolegama iz DSS, ako vi definišete i limitirate koncesije na 10 godina za lokalnu samoupravu, o kakvoj onda decentralizaciji mi govorimo, a forsiramo decentralizaciju Znači, mi govorimo da je isti tretman,priroda - predmet koncesije će definisati da li je 10 godina, da li je 15, da li je 30, jer onda je pitanje očekivanog roka trajanja predmeta koncesije i konecsione naknade. To su elementi koji definišu pitanje regulisanja koncesije. Moram da prokomentarišem pitanja raspodela koncesione naknade. Mi smo sa dužnom pažnjom pročitali predlog zakona o koncesijama koji je podneo DSS. Radi se o tome da ovaj zakon tretira prirodna bogatstva, dobra u opštoj upotrebi koja su u svojini Republike, za razliku od karaktera vašeg zakona što implicitno daje prostora da predmet koncesije mogu da budu i dobra u opštoj upotrebi koja su u privatnoj svojini. To je ozbiljna razlika u karakteru zato što je u svojini Republike ono što može da bude predmet koncesije, a to je onda ujedno i javni prihod države. Javni prihod države, ako želimo da poštujemo zakone. Juče sam rekao, zadatak Skupštine, prirodna obaveza, potreba, jeste da raspravlja o budžetu u trenutku kada je on na dnevnom redu i da se definiše, na koji način će sve teritorijalne zajednice da učestvuju i da budu deo na rashodnoj strani u delurealizacije budžeta. To je ono što vi ovde definišete. To je ono što vi oblikujete u prioritetima: da li će ići u razvojnu infrastrukturu ili ćete reći - penzioneri, zdravstvo, prosveta treba da dobijaju na 12 meseci. Znači, to je pitanje jedne optimalizacije, uz definisanje prioriteta, a Vlada Srbije je definisala da je to realizacija prava građana Srbije da dobiju svoje prinadležnosti, a ono što ostane, u ovom siromašnom okruženju, da ide u realizaciju razvoja i infrastrukture. Ostalo je, stvarno, stvar demagogije. To je priča da sada treba sve da dajemo u razvoj infrastrukture kada je, s druge strane, pitanje kako realizovati ono što građani Srbije s pravom traže da se realizuje. Rekao sam juče, i stvarno ne vidim drugi argument, nema nijedne vlade u svetu koja bi rekla da neće da investira u sve ono na osnovu čega bi građani rekli - želimo opet da glasamo za tu istu vladu. To je vidljivo: to su putevi, to je zaštita životne sredine, to su vode, to je sve ono što je za građane Srbije važno. Moram da kažem još samo par stvari koje se tiču, posebno, komentara gospodina Nikolića. Nisam uspeo svuda da uhvatim konzistentnost komentara u kontekstu: kada se nešto napravi, onda je to nešto negativno; kada se ne napravi, opet je negativno. Mogu samo da pretpostavim da je to vaša logična konzistentnosti to uvažavam, ali mislim da ovde nije bila ispoljena, jer ste, s jedne strane, ako sam vas dobro shvatio, ukazali na pozitivnost u obaranju koncepta agencije; ako je to tačno, onda smo taj deo potencijalne konzistentnosti otklonili; s druge strane, bio sam veoma precizan povodom toga zašto smatram da u ovom slučaju, po pitanju koncesija, koncept agencije nije primeren. Takođe, pitanje Narodnoj skupštini - podela vlasti, znam da o tome nećemo debatovati, jeste pitanje kooperacije između svih različitih grana vlasti. U tom kontekstu ovo je predlog Vlade, u stvari usvajanje amandmana da samo za koncesije strateškog i međunarodnog značaja - a znače upravo ova pitanja o kojima ste govorili, nekih eksproprijacija i definisanja kako unaprediti, u ključnim segmentima, standard stanovništva i kako obezbediti ono što daje legitimitet države prema svetu, prema nekom nacionalnom značaju - Narodna skupština ima mogućnost da kaže da hoćemo ovo da damo u koncesiju ili ne. Mislimda to zahteva da se predstavnici naroda odrede po tom pitanju i da nijedna vlada nema tu obavezu i teret da o takvim krupnim stvarima odlučuje sama. Tu je logika ovog predloga. Zato smo mi prihvatili tu mogućnost i predložili Narodnoj skupštini da prihvati tu vrstu komunikacije, da se ona opredeljuje u tom prvom koraku da li će nešto hoće ili neće ići u koncesiju. Drugo, mislim da je isto dobro, zašto bežati od odgovornosti da Narodna skupština, autonomna pokrajina i lokalna samouprava imaju svog člana u tenderskoj komisiji. Ako želite da imamo transparentne procedure, izvolite pa učestvujte u tim komisijama, gde će vaš predstavnik imati legitimno pravo da kaže - ovo nije valjalo, ovo nije urađeno na način da su ispoštovane procedure i na taj način recite javnosti da se dešavaju stvari koje nisu dobre za Srbiju. Na taj način se obezbeđuje učestvovanje svih relevantnih struktura i obezbeđuje se da koncesija ima legitimitet Narodne skupštine. Prvi ću da predložim da iz opozicije bude član tenderske komisije. Izvolite, dajte svog predstavnika. Siguran sam da ću uspeti da to obezbedim. To ćete se vi dogovoriti, koga podrazumevate članom opozicije. Shvatio sam da gospodin Nikolić želi da promeni temelje pravnih normi i da se vraća čak u rimsko pravo i da želi da tu da jedan svoj doprinos u regulaciji rimskog prava. Mislim da to nije naš zadatak i mislim da nije moguće. Postoji klauzula rebus sic stantibus, a znači upravo da se vodi računa o promenjenim okolnostima, o njima ste vi govorili, što nisu mogle da se predvide. To sve pravne norme u svetu poznaju i mi smo ih jednostavno preuzeli na način koji se poznaje od rimskih vremena i preko rimskog prava, temelj su svih pravnih normi privatnog prava i to je osnovni temelj ovog zakona. Od tog se otišlo na drugi temelj - princip ugovora, o kome sam govorio i mislim da smo se tu, takođe, u principu složili. Da iskoristim još jednu mogućnost da se pozovem na stara vremena, gde se kaže da to znači princip "ugovor je zakon za ugovorne strane", tj. pacta sunt servanda. To su preuzete rimske stvari, one imaju svoju logiku u duhu zakona primenjenih u Evropskoj uniji. Taj motiv se provlači u ovom zakonu,nadao sam se da će se to prepoznati i izostati komentari u tom pravcu da, eventualno, ukazuje da su to nedostaci ovog zakona. Pitanje koncesionog ugovora; koncesioni ugovor je ostavljena sloboda da se definišu različitosti nekih oblika koncesije, što je stvar ugovornih strana, ali ono što su determinante koncesionog ugovora, ono što je određeno, to je proizvedeno iz koncesionog akta, ništa više. Ono što se nalazi u koncesionom aktu nalazi se i u odredbama ugovora, a ostavljeno je da to bude neki B.O.T (build-operate-transfer), niz oblika koncesije. Da bih bio konzistentan sa onim što sam juče komentarisao gospodinu Ivkoviću, upravo zato što savremeni poslovni promet poznaje jako puno koncesionih oblika koji mogu da budu predmet koncesije ostavlja se ugovornim stranama da definišu svoje obaveze. Normalno da ima puno detalja o kojima bih mogao da govorim. Meni je žao što Srpska radikalna stranka nije dala amandmane na Predog zakona, jer se radi ipak o nekim tehničkim stvarima a ne o suštini zakona, pa je o nekim stvarima moglo da se razgovara. Kada je u pitanju da koncedent i koncesionar imaju mogućnost da sa finansijskim organizacijama zaključuju ugovor - pa sigurno, zato što se radi o obavezama koje mogu da traju po 30 godina, zato što se radi o potrebi koncedenta da ima sigurnost da će koncesionar imati finansijski kapacitet da istraje u tom toku, a što podrazumeva da će neko pratiti koncensionara u određenom periodu vremena i da sa te strane koncedent ima određeno obezbeđenje, garanciju da će se te stvari dešavati. Opet sam čuo mogućnost da, ukoliko se na tender javi jedan potencijalni koncesionar, treba ponoviti javni tender. Za koga? Za istog koncesionara pretpostavljam. Prema iskustvu koncesija drugih zemalja, postoje oblasti u kojima u svetu postoje dva ili tri potencijalna koncesionara;isto tako neretko se dešava da ta dva ili tri potencionalna koncesionara rade kao konzorcijum i javljaju se na koncesionalne tendere kao konzorcijumi. Ne postoji druga mogućnost ako se javi samo jedan konzorcijum na određeni tender, a ispunjava sve uslove koncesionog akta, gde su svi članovi tenderske komisije predviđeni od svih elemenata organa vlasti, da mi zbog toga ne možemo da realizujemo određenu koncesiju koja nema drugog načina da se realizuje. Ovde je, takođe, data mogućnost da se procenjuje, na osnovu striktno definisanih tenderskih kriterijuma, ko i kako ispunjava određene kriterijume; normalno, ako se pojavi jedan i ne ispunjava kriterijume, to znači da neće biti izabran. Isto tako, ako se pojavi jedan može da bude izabran, ali to podrazumeva određenu komunikaciju. Imam dosta komentara, ali predmet današnje debate nije zakon o koncesijama DSS-a, nego je zakon o koncesijama Vlade Srbije. Moram da prokomentarišem određene primedbe po pitanju širenja nadležnosti, gde je DSS davanje nadležnosti autonomnoj pokrajini ocenio protivustavnim. Što se tiče koncesija, one nisu poverene autonomnoj pokrajini. Tu je za dobra u svojini Republike nadležna Republika Srbija! Iz tog konteksta proizilazi i priča o koncesionim naknadama, gde se apsolutno ne vidi način njihovog utvrđivanja, nego agencija utiče, donosi neke kriterijume i pregovara kako će se koncesiona naknada razvrstati. Mislim da je to jako loše! Duh ovog zakona je bio da se minimizira element diskrecije, a ne da se širi. Još nešto, takođe, što je ogromna razlika: ovaj zakon definiše javni tender kao institut dobijanja i izbora koncesionara. Za razliku od svih predloga koje sam do sada čuo, a uključujući i vaš koji podrazumeva da agencija definiše načine javnog nadmetanja, što znači da može da bude putem ponuda, licitacijom, raznim načinima, verujte mi, nesumnjiva je superiornost javnog tendera. I gospodinu Nikoliću sugerišem isto, možemo da popričamo kasnije oko razlike između aukcije i tendera, ali superiornost javnog tendera u odnosu na druge metode neprikosnovena je. U kešu prepuštam vama, kada budu primeri. Izvolite, budite član tenderske komisije, pa ćete i vi dobiti onda taj keš, ukoliko ga bude bilo, a onda nadam se da ćete javno reći da ga je bilo. Jer odmah da vam kažem za sve oblike ovakvih procedura: one minimiziraju oblike diskrecije. Za razliku od svih drugih oblika koji su do sada bili i koji ne sumnjam da su u nizu godina, posebno 90-tih, i te kako unosile elemente onoga o čemu vi komentarišete.
Nema osnova za repliku. Jeste spomenut, nije uvređen, nije pogrešno protumačen. Pažljivo sam pratila. Gospodin ministar je pitao - ako sam dobro razumeo, a vi ste klimali glavom - dobro ste razumeli. Po članu 97. stav 3, predsednik Skupštine određuje da li postoji osnov za repliku. Ne postoji. Ministar vam je samo odgovarao na vaše, nije vas ništa vređao. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Nema osnova. Administrativni odbor će odlučiti da li sam povredila Poslovnik. Pozivam se na član 97. stav 3- nema replike. (Tomislav Nikolić sa mesta: Povreda Poslovnika.) Nema replike. Molim vas da sednete. Nema povrede Poslovnika u skladu sa članom 90. stav 3,ne dozvoljavam vam pravo na repliku. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite.
Zaista je neshvatljivo, gospođo Mićić, da vam smeta dva ili tri minuta, koliko bi predstavnik poslaničke grupe iskoristio da odgovori na polusatno izlaganje ministra o stavovima poslaničke ...
Koji član Poslovnika reklamirate?
... i o mojim ličnim stavovima koji su ovde pogrešno protumačeni. Gospodin ministar je ravnopravni učesnik, odnosno više ravnopravan od svih nas. Ima pravo da se javi za reč kad god hoće, može da govori koliko god hoće.
Niste dobili pravo na repliku. Pitam vas koji član reklamirate?
On izaziva repliku svojim izlaganjem i ta replika ne mora da bude negativna. Ta replika je odgovor na ono što je ministar govorio. Nema tog poslovnika u svetu koji ne bi dozvolio da poslanik prozvan sa govornice, da poslanička grupa prozvana sa govornice, ne izađe i da ne obrazloži stav koji je ministar negativno protumačio! Nemojte baš da idete do kraja, nema smisla. Na šta bi to ličilo? Već minut i po vas ubeđujem šta je demokratija, do sada bih završio sa replikom ministru. To samo zato ...
Zato ćete da završite sa opomenom, pošto ne govorite o povredi Poslovnika, niste naveli ni član, zloupotrebili ste govornicu. Nisam vam dala pravo na repliku i molim vas da se udaljite sa govornice.
Nemojte da mi pretite kad kršite Poslovnik. Ako vam nije dovoljno to što je moje ime pomenuto sa govornice, ako vam nije dovoljno to što je poslanička grupa, tj. stranka pomenuta sa govornice, koji osnov onda postoji za repliku?
Apsolutno ne postoji! Dakle, ništa uvredljivo što je ministar rekao za Srpsku radikalnu stranku.
Ministar se izražavao o mojoj sposobnosti...
Molim vas da napustite govornicu, inače ću primeniti mere iz Poslovnika.
Gospođo Mićić, ministar se izražavao negativno o mojoj sposobnosti logičkog rasuđivanja. Za vas to nije uvredljivo, za mene jeste!
To ocenjujem ja, a ne vi.
Vi ste se smeškali dok je on to govorio.
Narodni poslaniče, na osnovu člana 101. Poslovnika, izričem vam prvu opomenu.
Nemojte da me opominjete, pravite incidente u Skupštini, nepotrebno. Ovo vi pravite incidente. Ja imam osnov za repliku, imam pravo na repliku, a vi pravite incidente!
O tome će odlučiti Administrativni odbor.
Je l' hoćete incident - imaćete ga?! To je najlakše u ovoj skupštini. Najteže je da Skupština radi, a vi to ne uspevate nikad da obezbedite.
Molim vas da se udaljite da bismo mogli da nastavimo rad.
Tražim repliku. Pomenut sam, pomenuta je SRS, javnost Srbije je to videla.
Istina, ali niste uvredljivo spomenuti i nemate pravo na repliku.
Jesam, rekao je čovek da ne umem logički da razmišljam!
Ocenjujem da niste i moje pravo je da ocenjujem. Molim vas da napustite govornicu.
Gospođo Mićić, zaista razmišljam da li vi zaslužujete zrnce mog poštovanja. Onog časa kad prekoračite meru, gospođo Mićić, a ne zaboravite da sad ..
Gospodine Nikoliću, nemojte da vas podsećam da ste i vi prekoračili meru na prethodnoj sednici.
... vršite dužnost predsednika Republike Srbije. Neka vas bar to obavezuje. To što ste slučajno postali predsednik Skupštine, neka vam služi na čast, ali vi predstavljate sada najviši organ izvršne vlasti, a maltretirate narodnog poslanika u Skupštini Srbije.
Da li se još neko od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa javlja za reč?
Samo želim da odgovorim gospodinu ministru da DSS nikada nije bila zlurada i da su sve ove kritike koje smo uputili bile najdobronamernije. Moram da kažem jednu stvar: da onog trenutka kad je Vlada Republike Srbije predložila ovoj skupštini, a Skupština usvojila Omnibus zakon o statusu i prinadležnostima AP Vojvodine, tada apsolutno nastaje potreba da i Autonomna Pokrajina može dati koncesije na one delove koji su u njenoj nadležnosti. Videli ste tamo da smo tačno definisali, recimo, ako autonomna pokrajina daje koncesiju, onda dobija i autonomna pokrajina i jedinica lokalne samouprave.
Da li se još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Nastavljamo raspravu prema prijavama za reč narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Predrag Patić, poslanička grupa DOS, zatim narodni poslanik Zoran D. Nikolić, poslanička grupa Narodni socijalisti.
Dame i gospodo poslanici, već sam uvod u ovu raspravu govori da je tema vrlo značajna i vrlo škakljiva. Ovaj zakon nije teško kritikovati. On je nov i kao sve novo što je bilo na dnevnom redu moglo se lako kritikovati sa ove govornice pred javnošću, jer ne postoji ništa sa čime bi moglo da se poredi. Koncesija, praktično, u ovoj zemlji nije bilo i ovaj zakon treba da ih obezbedi. Sve što se kaže na račun ovog zakona može biti, ali i ne mora, isto kao što nije bilo u nizu slučajeva za zakone koji su bili predmet rasprave u ovoj skupštini. Predlagač ovog zakona je morao da pomiri nekoliko interesa: prvo, potrebe države; zatim, ambicije potencijalnih koncesionara i da obezbedi zaštitu države od prevelikih ambicija koncesionara, možda i skrivenih u procesu davanja kncesije. Potrebe države za koncesijamasu velike. To je definisano ovim zakonom. Dakle, problemi saobraćaja (drumskog, železničkog, avio-saobraćaja i telekomunikacionog saobraćaja) su svima poznati. Svi vidimo to, svi koji živimo u Srbiji. Predmet ovog zakona suprirodna dobra koja bi trebalo da se daju iza industrijsku eksploataciju, kao i za razvoj turizma. Takođe je vrlo interesantno što ovaj zakon dozvoljava opštinama rešavanje komunalnih problema. Ovaj zakon bi trebalo da omogući da država profunkcioniše, da diše, da krv brže teče kroz ovu državu. To je ono što je primarni efekat zakona o koncesijama i što koncesije treba direktno da donesu. Tu se ne treba plašiti ni stranaca, ni naših građana koncesionara, jer će oni svojim ulaganjem doprinositi da naša država bolje funkcioniše, otvaraće bolja radna mesta za naše ljude, za naše radnike. To je ono direktno što će biti posledica koncesije. Ne treba zaboraviti ni indirektne posledice koncesija, a to je da će sve ono što bude moglo da se nasloni na koncesiju, da podržava predmet koncesije, biti razvijano uz tu koncesiju. Dakle, sva ona mala i srednja preduzeća koja će moći da se oforme na osnovu izdavanja koncesije, ona će se oformiti. To će sigurno raditi naši ljudi i sigurno će se u tim preduzećima, u tim motelima, restorinima pored auto-puteva, zapošljavati naši ljudi. To je isto nešto o čemu treba voditi računa. Interesantna je odredba koja uvažava lokalnu samoupravu. Ona je uvažava na više načina: prvo, mogućnost da lokalna samouprava pokrene koncesiju u oblasti komunalne privrede; drugo, da lokalna samouprava pokrene koncesiju koja se ne tiče striktno komunalne privrede, ali je vrloznačajna za pojedine opštine, pogotovo za nerazvijene opštine; treće, važno je to što je kroz ovaj zakon uvažena i lokalna samouprava, jer će lokalna samouprava gde se izda koncesija dobijati 5% naknade od koncesije, što će svakako, pogotovo nerazvijenim opštinama, biti vrlo dragocena pomoć. Najvažnije pitanje je bilo određivanje dužine trajanja kncesije. Mislim da se već u uvodnim izlaganjima vidi da je ova mera do 30 godina dobra. Važno je napomenuti da i posle 30 godina predmet koncesije postaje vlasništo države i da je koncesionar obavezan da državi preda predmet koncesije u funkcionalnom stanju. Pored toga, zaštita životne okoline i prirodnih dobara je potencirana u ovom zakonu, baš zbog toga što predmet koncesije mogu da budu i prirodna dobra. To je vrloznačajno, jer se na ovaj način čuva životna okolina. Dakle, što se tiče životne okoline i prevelikih ambicija koncesionara, koji će možda u traganju za zaradom prekršiti neke dogovore iz ugovora koji će potpisati, važno je i to što niko neće moći da se bavi nečim što ugrožava životnu sredinu. Sve ono što bude bilo na štetu životne sredine, a nije predviđeno ugovorom o koncesiji, automatski povlači raskidanje ugovora o koncesiji. Takođe, treba reći da su svi predmeti koji se budu našli pri radovima na koncesiji, ako su od istorijskog, kulturnog ili prirodnog značaja, vlasništvo države. Koncesionar je obavezan da te predmete preda državi. To treba podvući i to će sve biti precizirano ugovorom o koncesiji. Zakonom je predviđeno potpisivanje ugovora o koncesiji koji će tačno precizirati obaveze i države i koncesionara, tako da će u slučaju kršenja ugovora biti jasno ko je taj ugovor prekršio i otkloniće se sve dileme koje bi, eventualno, mogle da nastanu u vršenju koncesije. U ovom zakonu je vrlo bitna, a pokazala je vrednost u Zakonu o privatizaciji, javnost u postupku dodele koncesija. Ovim zakonom je obezbeđeno da svi zainteresovani u pojedinim segmentima koncesije mogu biti, odnosno biće prisutni kada se ti segmenti koncesije budu odvijali: dakle, ako je zainteresovana lokalna samouprava, ona će biti kod pravljena tendera, kod raspisivanja tendera, kod odlučivanja; koncesionari će biti prisutni kod odlučivanja o dodeli koncesija. Tako da taj deo možemo porediti sa Zakonom o privatizaciji, a on nije proizveo nijednu aferu za ovo vreme. Zakon o koncesijama je šansa za male opštine, pre svega za nerazvijene. To je šansa da one dobiju privredni subjekt sposoban da povuče razvoj u tim opštinama, što same do sada, ne samo u protekle dve, nego u proteklih 50 godina, nisu imale mogućnost da pokrenu. Mislim da je zbog toga važno što su i prirodna bogatstva takođe predmet koncesija, jer je to praktično jedino što male nerazvijene opštine imaju i što mogu da daju u koncesiju, a što može da povuče razvoj u pojedinim opštinama. Naravno, vrlo je važno pažljivo odabrati predmet koncesije i pažljivo napraviti ugovor sa koncesionarom, da se to ne bi izrodilo u nešto pogrešno. Dakle, očekivanja od ovog zakona su da ubrza razvoj Srbije, da ubrza dešavanja u Srbiji, da se kroz davanje koncesija poveća i broj radnih mesta na kojima bi se zapošljavali naši ljudi, da mnoge opštine sa do sada slabim izgledima dobiju šansu da se razvijaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran D. Nikolić, a posle njega narodni poslanik Vlatko Sekulović.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, obzirom da sam u jučerašnjem izlaganju izneo dobar deo razloga zbog čega će se poslanička grupa Narodni socijalisti opredeliti da glasa protiv predloženog zakona o koncesijama, ne bih želeo da dođem u poziciju da se ponavljam, pa ću pokušati da iznesem neke nove momente što nas opredeljuju da se izjasnimo na takav način. Pre navođenja ovih razloga, želim da kažem da je Zakon iz 1997. godine dobar. Rađen je u saradnji sa Institutom za uporedno pravo i konsultovano je čak 10 razvijenih ekonomskih zakonodavstava; znam za špansko, belgijsko, slovačko, poljsko i da ne nabrajam dalje. U svemu je harmonizovan sa pravom Evropske unije. Nije taj zakon prepreka što koncesija nema, niti će ovaj zakon ukoliko bude izglasan, biti apsolutna garancija da će koncesija biti. Po nama, osnovni razlozi zašto nema koncesija u Srbiji, svode se na dva kruga pitanja. Prvi je zaista žestoka recesija u privredi, izazvana pre svega ekonomskom politikom Vlade Republike Srbije i nedostatak investicionih aktivnosti, pa je logično da nema ni zahteva za koncesijama. Drugi je pravna nesigurnost na ovim prostorima na duže vreme, a pogotovo za strane ulagače, koji nemaju poverenja da će u roku od 30 godina, koliko ovaj zakon garantuje nekakve stabilne uslove privređivanja, to zaista i biti ispunjeno. Ta dva razloga su zapravo ključni što koncesija nema, bez obzira na dobru zakonsku regulativu. Juče sam rekao da je iz starog Zakona iz 1997. godineVlada izbacila jedan manji deo, pa je između ostalog izbacila i član 4. u kome su bili propisani uslovi za davanje koncesije. Upravo zakonsko propisivanje uslova trebalo je da obaveže i buduće koncesionare, ali i Vladu, onoga koji daje koncesije, da te uslove ispuni. Podsetiću vas, to se svodilo na tri grupe uslova: prvi je bio da se davanjem koncesije obezbedi racionalno korišćenje prirodnih bogatstava; drugi, da se izvrši tehnološko-tehničko unapređenje delatnosti koja je predmet koncesije; i, treće, da se zaštiti i unapredi životna sredina. Šta je smetalo da to ostane obaveza Vladi i budućim koncesionarima i sada? Jedna mala polemika sa gospodinom ministrom. Nije dobro da mi koji donosimo ovaj zakon u startu imamo različita gledanja na gramatiku zakona. "Predmet koncesije može biti...", tako glasi član 5. koji reguliše predmet koncesije. Ovde se predlagač zakona opredelio za tzv. metod pozitivne enumeracije; nabraja delatnosti koje mogu biti predmet koncesije. To znači da sve ono što nije nabrojano ne može biti predmet koncesije. A da se Vlada opredelila, što je svakako mogla kao predlagač, za metod negativne enumeracije i rekla predmet koncesije ne može biti to, to i to, onda bi to značilo da sve drugo može biti predmet koncesije. Znači, ne radi se o dispozitivnoj normi, nego se radi o normi koja veoma ograničava predmet koncesije na delatnosti pobrojane u navedenom članu. Još jedna teza oko pozicije Narodne skupštine, koja se delimično menja nekim amandmanima. Uvek sam, pa i u ovoj situaciji protiv da se zakonom menja pozicija Narodne skupštine. Ne zato što to tako želim, nego zato što je u Ustavu Republike Srbije, u članu 73, gde je utvrđena nadležnost Narodne skupštine, rečenošta ona radi. U onoj poslednjoj tački, kaučuk tački, kaže - "obavlja i druge poslove u skladu sa Ustavom". Znači, ne može se zakonom proširivati nadležnost Narodne skupštine, jer je ona isključivo utvrđena Ustavom. Kod Vlade u članu 90. stoji - "obavlja i druge poslove u skladu sa Ustavom i zakonima". Znači, Vladi se može zakonom staviti u nadležnost nešto što u Ustavu ne piše. To za Narodnu skuptšinu jednostavno nije moguće i nije dobro, jer se kvari onaj fini balans tri vlasti, sudske, zakonodavne i izvršne. Jedino je poštovanje Ustava garancija stabilnosti i međusobne usklađenosti ove tri vlasti. Zbog toga nije dobro dirati u taj deo. I na kraju, jedno pitanje smo pokušali da otvorimo svojim amandmanom na član 3, a biće sigurno aktuelizovano i u mnogim drugim zakonima, to je pojam domaćeg i stranog lica u smislu Zakona o koncesijama. Članom 3. definiše se strano lice. Međutim, ne definiše se domaće lice. Mislim da se nakon usvajanja Ustavne povelje, kojom je savezna država pretvorena u zajednicu država, stvorila potreba da se redefiniše i pojam domaćeg lica u smislu ovog zakona. Po našem mišljenju, to domaće lice, u smislu ovog zakona o koncesijama, jeste pravno lice sa sedištem na teritoriji Republike Srbije i fizičko lice koje ima prebivalište na teritoriji Republike Srbije, odnosno boravište od najmanje dve godine. Mislim da nema nikakvih ozbiljnijih prepreka da se kroz glasanje o amandmanima ovo naše pravno shvatanje i uvaži. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vlatko Sekulović.
Gospođo predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, gospodine ministre, ocena naše poslaničke grupe je da se juče i danas raspravlja o dobrom zakonskom projektu. Njegove dobre strane su u suštini dve: prva, što na jasan način reguliše značajnu materiju koja treba da doprinese daljem razvoju privrede i ukupnom standardu u našoj zemlji; druga, to što je bila, po našoj oceni, veoma dobra saradnja između zakonodavne i izvršne vlasti u procesu koncipiranja ovog zakonskog projekta, i to prvenstveno kroz rad Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i nadležnog ministarstva. Mislim da su poboljšanja kroz amandmansku proceduru, odnosno kroz proceduru predlaganja amandmana na tom forumu, učinjeni i neki značajni pomaci. Jedan od tih pomaka jeste sigurno to što je definisano učešće same Skupštine u tenderskoj proceduri, odnosno proceduri vezanoj za davanje koncesija. Napominjem to zato što je moj prethodnik govorio - da li treba regulisati nadležnosti Skupštine ili ne. Mislim da je svima nama od interesa da npr. u onim koncesijama, koje bismo mogli definisati da su od republičkog značaja, Narodna skupština bude nadležna i od početka upoznata sa čitavim procesom. Isto tako, napravljen je pomak vezan za AP Vojvodinu, koja i iz razloga određenog legitimiteta, vezano za davanje koncesionih prava, da i ona bude uključena u samu proceduru, a isto važi, na kraju krajeva, i za lokalnu samoupravu. Jer, ovaj zakon se razlikuje od prethodnih zakonskih projekata, odnosno akata koji su regulisali ovu materiju, a imali su upravo manjkavosti u tim delovima, što nisu regulisali čitav jedan segment ko može dati koncesiono pravo. Mislim da je to, takođe, jedna od dobrih karakteristika ovog zakona, što napokon imamo makar jasnu zakonsku proceduru, da li se radi o komunalnim delatnostima, da li se radi o mineralnim sirovinama. Postoji sada jasna procedura na osnovu koje zainteresovana lica mogu doći do određenih koncesionih prava. Takođe bih istakao da su u tom procesu amandmanskih izmena učestvovale maltene sve poslaničke grupe zastupljene u tom nadležnom odboru, kako poslanička grupa kojoj pripadam, tako i ove ostale. Osvrnuo bih se samo na još dva pitanja koja su se često ovde postavljala. Donekle postoji i u javnosti i nerazumevanje oko same koncesije. Istaknuto je ranije da, navodno, model koncesije u suštini treba da omogući efikasniji način eksploatacije ili upravljanja određenim delatnostima, odnosno dobrima, da ga koriste samo one zemlje koje nemaju na raspolaganju dovoljno sredstava da same ulože novac u realizaciju takvih projekata. Mislim da su i prethodnici govorili o tome. Smatram da je ipak značajno još jednom ponoviti da je model koncesije poznat kako u siromašnim zemljama, afričkim i azijskim, isto tako i u razvijenom svetu, SAD, Evropskoj uniji. Često se pribegava ovom modelu zato što se jednostavno radi o opšteprihvaćenom pravnom mehanizmu da se na određeni način reguliše materija, odnosno da se artikulišu interesi s jedne strane investitora, a s druge strane države zainteresovane da se reguliše ta delatnost. Prema tome, mislim da ovaj zakon popunjava donekle prazninu koja je postojala. Tačno je da postoji pređašnji Zakon, ali kada smo već bili u situaciji da li da pravimo nove zakone ili da poboljšavamo postojeće, ipak je bolja orijentacija ići ka tome da se donosi novi zakon. Jedan od prethodnika je i rekao da postoje problemi u vezi atraktivnosti naše zemlje za strane investicije, pogotovo u ovoj oblasti. Jednostavno, sama vest da je donet novi zakon o koncesijama, potpuno usklađen sa standardima Evropske unije, takođe jeste jedan od podsticaja ka privlačenju investitora u ovoj oblasti, kako domaćih, tako i stranih. Na kraju krajeva, mislim da će nesumnjivo pogodnosti, odnosno pozitivni efekti ovog zakona veoma brzo doći. Vlada, odgovorna za donošenje tih koncesionih akata, ne treba da bude brzopleta. Ima i negativnih iskustava, što se tiče koncesija. Mislim da je ranije i pominjan primer Mađarske, ona ima jedno veoma negativno iskustvo vezano za davanje koncesija na autoput od Budimpešte ka jugu, odnosno ka Srbiji. Otud je dobra orijentacija Vlade da se ne ide na koncesije vezano za realizaciju autoputeva, nego da se primene neki drugi modeli, kredit ili zajedničko ulaganje. Ne treba bežati od ovog modela, on ima svoju primenu i svrhu, ne treba biti brzoplet i ne treba Vlada u samom tom procesu donošenja koncesionih akata da bude previše stroga što se tiče lokalne samouprave. Možda je tu jedino zamerka vezana za ovaj zakon da dosta toga stavlja u ingerencije Vlade, što se tiče donošenja samog koncesionog akta. To ima svoje opravdanje, ali isto tako treba da ima elemente decentralizacije. Možda su ti elementi decentralizacije, pogotovu kada se radi o komunalnim delatnostima, mogli biti još izraženiji, ali dajte da napravimo prve korake u tom pravcu, pa ćemo videti. Mislim da će i predstavnici lokalne samouprave, koji su istovremeno i poslanici, imati određene predloge vezano za poboljšanje ovog zakona, ako bude potrebno. Ali, u ovom momentu Vlada bi trebalo da vodi računa da nije isto kada se razgovara o koncesiji za proizvodnju električne energije, odnosno izgradnji neke termoelektrane, i davanju koncesije na odnošenje smeća u Nišu, Beogradu ili Paraćinu. Nema to isti značaj. Prema tome, mislim da bi Vlada u svom budućem radu u vezi sa ovim morala da vodi računa i o značaju određenih investicija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović.
Poštovana gospođo Čomić, gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, Predlog zakona o koncesijama je tako vešto skrojen da će Vlada, nesvesno, omogućiti da grupa ljudi i posle izbora, kada odu sa vlasti, bude u poziciji da iz Srbije isisava kapital i lagodno živi u zemljama ujedinjene Evrope. U ovom zakonu Vlada daje konačnu reč o izboru koncesionara na javnom tenderu, a vrlo često bez javnog tendera, putem ustupanja koncesija ili uskakanjem na mesto propalog koncesionara. Vrlo maštovito je smišljeno mnogo načina putem kojih će mala grupa ljudi doći do prirodnih bogatstava i resursa Srbije. Neću se začuditi, dame i gospodo, ako neko iz Novog Sada ili Surčina dobije koncesiju za male pare sa isključivim pravom da iskrči celu Taru ili Frušku Goru. Nisu uzalud kod Nušićeve gospođe ministarke dolazili znani i neznani rođaci i tražili koncesije da bi se izvadili, jer su navodno propali po svim planovima. Kod nas se već sto godina ne menja ni korupcija ni način rada Vlade. Sumnjao sam u iskrene namere i dobra rešenja predlagača ovog zakona, ali sam na trenutak poverovao da će predlagač dati bar pravu definiciju samog pojma koncesije. U članu 3. se kaže da je koncesija pravo korišćenja prirodnih bogatstava koje nadležni državni organ, naravno vlada, ustupa domaćem ili stranom licu na određeno vreme, uz plaćanje naknade. A, šta je zaista koncesija? Već vekovima, u celom civilizovanom svetu, koncesija je poznata kao davanje povlastice pojedincu od strane vlasti za bavljenje nekim poslom, koji je slobodan od nadzora te iste vlasti. Zato je koncesija, dame i gospodo, najdraži poklon i najslađi zalogaj. Predlagač zakona pokušao je da zamagli suštinu koncesije komplikovanom procedurom, ali to ipak ostaje dar sa neba, kojim će Vlada nagrađivati i sebe i svoje nove saradnike. Simptomatično je da je već u članu 3. zakona koncesionar definisan kao jugoslovenski državljanin. Sada bi već trebalo reći - kao državljanin državne zajednice Srbija i Crna Gora. Čak ni to sa prebivalištem,odnosno boravištem u inostranstvu dužem od godinu dana niste dobro uspeli da napišete u ovom predlogu zakona. Nije potrebna, dame i gospodo, fotografija da bi se odmah dosetili o kome se ovde radi - razni eksperti, stručnjaci iz nevladinih organizacija, sponzori vladajućihpartija, biznismeni koji su trenutno izbegli zbog aktuelne političko-bezbednosne situacije, a sada upravo vidimo i zašto - eto ko su novi koncesionari za koje se donosi ovaj zakon. Pa, neće valjda Vlada da potegne sada demagošku parolu da su svi građani Srbije potencijalni koncesionari, kada vrlo dobro znamo da 50% građana u ovoj zemlji takoreći bukvalno gladuje. Po članu 7. Predloga zakona predlog za davanje koncesije nadležno ministarstvo podnosi Vladi. Vlada Republike Srbije u daljem postupku dodele koncesije ima odlučujuću reč, iako već godinu dana ona nema kredibilitet da bilo o čemu odlučuje. Od kada je poništila izbornu volju građana Srbije, putem transakcije poslaničkim mandatima, Vlada je zašla u tamni vilajet veoma diskutabilnih poslova. Takav skup ljudi koji radi u Vladi, po mišljenju poslanika Stranke srpskog jedinstva, ne bi trebalo da odlučuje o dodeli koncesija širom Srbije. Mi predlažemo da umesto Vlade dodelu koncesija treba poveriti novoobrazovanom odboru za koncesije. Narodna skupština bi obrazovala ovaj odbor tako što bi u njemu učestvovali poslanici svih parlamentarnih stranaka i koalicija, srazmerno njihovoj snazi u Narodnoj skupštini. Začuđujuće je da je Vlada samo kod koncesija rešila da se direktno uključi u posao, a u svim drugim oblastima obrazovala je agencije. Te agencije, kao što znamo, rade umesto Vlade. Da li su upravo koncesije najmasniji zalogaj u Srbiji, kada je Vlada sebi stavila isključivo pravo i svoje ruke samo na koncesije. Kako se daju koncesije? U članu 11. Predloga zakona rečeno je da se koncesije daju putem javnog tendera, što je valjda najpoštenije, a ružno je rećinajtransparentnije. Međutim, u ovom članu 12. ima jednoali, a toali "devojci sreću kvari", pa kaže - predviđeno je, naime, da će se postupak javnog tendera isključiti ukoliko bi njegovim sprovođenjem bili ugroženi nacionalna odbrana i bezbednost, o čemu dabome odlučuje Vlada. Dame i gospodo, upravo prisustvujemo povratku famoznih ONO i DSZ! Kladim se da će Vlada odlučivati tako da smo uvek i vazda ugroženi i da javnog tendera neće ni biti. Jer, zaista ako nismo ugroženi svi mi ovde, Vlada verovatno jeste. U članu 25. i 30. Predloga zakona o koncesijama napravljene su velike rupe kroz koje treba da prođu oni ljudi koji žarko žele da budu koncesionari, a nemaju uslova da to postignu putem javnog tendera. Dakle, u slučaju stvarne ili fiktivne propasti koncesije, koncesionog preduzeća, koncedent može doneti odluku o zameni koncesionara drugim koncesionarem, bez novog javnog tendera. Ili, koncesionar može dobijenu koncesiju preneti drugom licu, opet bez novog javnog tendera. Na kraju ovakvog lanca prenosa i ustupanja koncesija koncesionar neće biti onaj kome je koncesija dodeljena putem tendera, već onaj kome će biti suđeno voljom Vlade. U članu 28. Predloga zakona reguliše se usmerenje sredstava koncesione naknade, a stav 3. ovog člana predvideo je da će se 5% sredstava izdvojiti za potrebe razvoja infrastrukture jedinice lokalne samouprave, na čijem području se obavlja koncesiona delatnost. Imajući u vidu kakve sve radove i kakvu sve štetu može za životnu sredinu da uzrokuje neka koncesiona delatnost mi predlažemo da ta koncesiona naknada bude bar 20%. I na kraju, predlagač zakona se posebno pobrinuo da zaštiti prava budućih koncesionara, a najverovatnije i svoja sopstvena prava. Tako se u članu 33. stav 2.kaže: "Ako se posle zaključenja ugovora o koncesiji izmene propisi na osnovu kojih je ugovor zaključen, na odnose utvrđene tim ugovorom primenjuju se propisi koji su bili na snazi na dan zaključenja ugovora". Drugim rečima, odredbe ovog predloga zakona o koncesijama važiće za sva vremena. Mogu se desiti novi izbori, može doći nova vlast i vlada, novi ustav, mogu se doneti svi novi zakoni, ali prava koja od sadašnje Vlade dobijaju koncesionari tokom ove godine, ostaju za sva vremena! Ti će ljudi imati status belih medveda, biće zaštićeni za svagda, a prihod će ubirati svih 30 godina, bez obzira da li će to narod u Srbiji dovesti do konačne propasti. Jedna loša Vlada na ovaj način podiže sebi ružne spomenike, poput one večne vatre na Ušću koja se ugasila i nadam se - ne povratila se. Iz svega navedenog, poslanički klub SSJ ne može da prihvati zakonodavnu odgovornost i glasa za ovakav predlog zakona. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Milorad Stanulov.
Poštovano gospođ Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, ovaj zakon treba da stvori jasne uslove kod prava korišćenja prirodnog bogatstva, ulaganja u dobra u opštoj upotrebi i obavljanja delatnosti od opšteg interesa. Smatram da Predlog zakona o koncesijama mora biti usaglašen sa Predlogom zakona o sistemu zaštite životne sredine. Ukazujem na nekoliko neusaglašenih odredbi između ovih zakona: Prvo, u članu 8. Predloga zakona o koncesijama, koji se odnosi na predlog za donošenje akta o koncesiji, predviđeno je da nadležno ministarstvo priprema predlog za donošenje akta o koncesiji, na osnovu stava Vlade, o namerama davanja koncesije a na osnovu ekonomskih, finansijskih, socijalnih i drugih pokazatelja i, napominjem, procene uticaja koncesione delatnosti na životnu sredinu. Znači, taj predlog između ostalog mora da sadrži i podatke o uticaju koncesione delatnosti na životnu sredinu. Međutim, prema članu 21. Predloga zakona o sistemu zaštite životne sredine procena uticaja na životnu sredinu je samo jedan od dokumenata na osnovu kojih se dobija dozvola za ekološki održivo korišćenje prirodnih resursa i dobara. Dozvolom za ekološki održivo korišćenje prirodnih resursa i dobara utvrđuju se uslovi, obim i dinamika korišćenja prirodnog resursa ili dobra u skladu sa ustanovljenim bilansima, propisima, standardima i normativima za svaki pojedinačan prirodni resurs ili dobro. Ova dozvola se izdaje i u slučaju davanja na korišćenje prirodnih resursa i dobara putem koncesije; to je stav 6. člana 20. Predloga zakona o sistemu zaštite životne sredine. Pitanje je da li se može podneti predlog za donošenje akta o koncesiji bez prethodno izdate dozvole za ekološki održivo korišćenje prirodnih resursa i dobara, koju izdaje Ministarstvo za zaštitu životne sredine. Drugo, član 30. Predloga zakona o koncesijama predviđa mogućnost prenosa koncesije na drugo lice. Međutim, po članu 20. stav 4, Predloga zakona o sistemu zaštite životne sredine dozvola za održivo korišćenje ne može se preneti na drugog korisnika, što dovodi u pitanje prenos koncesije. Istovremeno želim da otvorim i nekoliko načelnih dilema u vezi koncesija za zdravstvene ustanove i pružanje zdravstvenih usluga, što je predviđeno članom 5. Predloga zakona. Po sadašnjim propisima privatne zdravstvene ustanove ne mogu da, na osnovu pruženih usluga građanima a na osnovu slobode izbora lekara i ustanove, naplate od državnog fonda zdravstvenog osiguranja za izvršene usluge. Da li koncesionar koji dobije koncesiju u zdravstvu stiče ili može da stekne monopol u odnosu na druge privatne zdravstvene ustanove u zemlji, da svoje usluge naplaćuje i od državnih fondova zdravstvenog osiguranja? Ukoliko je to tačno, izražavam rezerve prema koncesijama u zdravstvu koje na ovaj način produkuju monopol. Na kraju, predlažem uvođenje obaveznog dostavljanja izveštaja o sprovođenju Zakona o koncesijama Skupštini Srbije i ovaj predlog je sadržaj amandmana o kome ću govoriti kada budem obrazlagao amandmane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, posle njega narodni poslanik Srđa Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar nam u svom uvodnom izlaganju, u obrazloženju ovog zakona, reče jednu opštepoznatu priču, koju smo doduše više puta čuli od različitih, da će usvajanje ovog zakona poboljšati stanje u privredi Srbije i povećati standard građana Srbije. Kao narodni poslanik sam se prisetio da smo isto obrazloženje čuli kada se obrazlagao i Zakon o privatizaciji. Puno reči, a efekat nikakav. I tada kada se radilo o Zakonu o privatizaciji rečeno je, za poboljšanje stanja i unapređenje u privredi i za poboljšanje standarda građana. Evo, privatizacija je preko pola završena u Srbiji, od toga nema ništa. Da bi došlo do realizacije ovog zakona, potrebno je da Vlada obezbedi opštepoznate uslove, ovde je njen predstavnik zahvaljujući skupštinskoj većini u ulozi predlagača i člana Vlade, pre svega političku stabilnost, ekonomsku sigurnost i, što kao najbitnije potencira ministar, pravnu ili zakonsku sigurnost. Zašto? Zato što je ministar, u više navrata, rekao da je kruna ovog predloga zakona ugovor. Osnova za ugovor, za tu krunu ili vrhunac dostignuća ove reformatorske vlade je pravna ili zakonska sigurnost. Evo vidite, gospodo, takva je pravna ili zakonska sigurnost za buduće koncesionare, kada kaže - ugovor sa koncesionarem može da se raskine onog trenutka kada se dođe do saznanja, zaključi ili na neki drugi način konstatuje da je ugrožena životna okolina. Mi usvajamo zakon kome je ključna tačka u ugovoru zaštita ljudske okoline, a još taj zakon nismo usvojili. O tom zakonu još ova skupština nije raspravljala. Kako će onda koncesionar da se upusti u takvu avanturu, pa da kaže - u redu, potpisaću ugovor o koncesijama, a ne znakakav je zakon o zaštiti ljudske okoline. Naravno, ne treba ministre da se trudite, to će biti po svim evropskim standardima odobrenim na svim forumima Evropske zajednice. To su opšta mesta, to je poznato. To može izaći neko iz nekog drugog resora, ne morate vi da pričate. Znači, potencijalni koncesionar nema nikakvu zakonsku sigurnost. Da vidimo kakvu ima političku sigurnost? Politička situacija u Srbiji je katastrofalna. Ko je kriv za takvu situaciju? Vladajuća koalicija. Kako se vi delite, kako se zovete, koga vi lično smatrate da je opozicija ili nije opozicija, to je vaš problem, to ne interesuje potencijalnog koncesionara! Njega interesuje da većina obezbedi političku stabilnost. Politička stabilnost na jugu Srbije - svakog dana nas bombardujeteda su nemiri, da može doći do novog rata, sukoba, čak ministar policije dodatno informiše javnost da su moguće terorističke akcije, pa je našao kao primer terorističke akcije što su dignute u vazduh mašine za asfaltiranje puteva. To su sve terorističke akcije. Sada i Nebojša Čović se priključuje i kaže - na jugu Srbije su teroristi. Neko ga opomenuo da su to dileri droge. Sada je i on promenio ploču. Kakvu to sliku daje, kakvu sigurnost daje potencijalnom ulagaču? Nikakvu. Ko je odgovoran? Vi, gospodo! Kakva je ekonomska sigurnost ili ekonomska stabilnost. Ovaj zakon je proizvod takvog stanja u ekonomiji. Ovaj zakon, gospodo, po ovom metodu koncesija, upravo je proizvod tzv. dužničke krize. Kada se javlja dužnička kriza u jednoj državi? Kada Vlada ili vlast u toj državi iscrpi sve mogućnosti da se zaduži, digne novi kredit, dobije finansijsku pomoć od međunarodnih monetarnih fondova ili od zvaničnih institucija u međunarodnoj zajednici. Onda svaka vlada pribegava ovakvom zakonu. Znači, ide na nešto što su "paralelni izvori finansiranja". Zašto? Zato što je zatvoren krug, gospodo, sve ste dobro računali. Sa demagogijom koju ste od 5. oktobra počeli da širete po Srbiji dobro ste mislili da uradite zahvaljujući medijima. Samo jedno ste prevideli - zatvorićete sami sebi krug. Zašto vam je potreban sad ovaj zakon? Zato što nemate više izvore finansiranja budžeta. Najbolji dokaz su vam: "Goša", "Zastava", prosvetni radnici! Pitanje je samo trenutka, ko je sledeći na redu. Ovaj zakon može da se tumači kao ona anegdota koja je kružila - "šta će nam traktori kada ćete nam vi prodati zemlju". To je pravi odgovor poslaničke grupe Srpske radikalne stranke na vaš Predlog.
Reč ima narodni poslanik Srđa Popović, a posle njega Radojko Petrić.
Gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo predsedavajuća, meni je drago da mi ovde vodimo raspravu ne o onim efektima ovog značajnog zakona o kojima je govorio ministar Pitić, kao što su privredne aktivnosti, životni standard, ne o decentralizaciji i ne samo o decentralizaciji koja je vrlo važna, jer se ovim zakonom spušta ta odgovornost o lokalnim koncesijama na opštinski nivo, nego pre svega o onome što je meni struka i što mene zanima, a to je, u kakvoj je vezi ovaj zakon sa zakonom o sistemu zaštite životne sredine. Meni je žao što je moj prethodnik napustio salu. Postoji, naravno, važeći zakon o zaštiti životne sredine. Donet je pre sedam-osam godina. Nije baš sasvim moderan, ali vrlo precizno ovo predviđa. Dodao bih da kontrolu o kojoj treba ovde da govorimo možemo da posmatramo na tri nivoa. Prvi nivo kontrole - činjenica je da prvi put kod dodele koncesija uvodimo princip javnog tendera; možemo da znamo da je to dobar princip, da ni u jednom od dosadašnjih slučajeva nije obavljen na nepropisan način, da bi mogao da bude doveden u sumnju od strane bilo koga. Druga važna stvar vezna za kontrolu jeste da ćemo mi prvi put, zahvaljujući duhu tolerancije za vreme donošenja ovog zakona, nekim dobrim amandmanima opozicije, pre svega SPS, imati skupštinsku kontrolu nad koncesijama. To je vrlo važna stvar, vrlo važna tekovina. Ali, ono o čemu je ovde bilo najviše reči, voleo bih da te stvari pokušam da razjasnim, jeste odnos zakona o koncesijama i zakona koji se bave, štite ili na drugi način regulišu korišćenje prirodnih resursa. Bilo je ovde govora o šumama. Podsetiću da je veliki problem u Srbiji šoder, tj. kopanje šljunka iz reka i iz dela obala. Ne rešava se ta stvar tako da se negde napiše da se posebno vodi briga o tome. Gospodin Stanulov je ovde postavio jedno pitanje. Mi smo na Odboru za životnu sredinu Narodne skupštine uradili, naravno kada je stigao Predlog zakona o koncesijama, paralelnu analizu postojećih propisa o koncesijama i zaštiti životne sredine iz Predloga zakona o sistemu zaštite životne sredine, koji je u proceduri. Moram da pokušam da vam objasnim da je Zakon o koncesijama jedan kišobran ispod koga, vezano za pitanja životne sredine, dolazi, slobodno rečeno, mali ledž specialis ili u slučaju Zakona o sistemu zaštite životne sredine veliki ledž specialis koji definiše ovu oblast. Naravno, gospodine Stanulov, da je potrebna dozvola za korišćenje prirodnog resursa. Naravno, cenjene kolege, da je potrebna analiza uticaja na životnu sredinu, a ona je potrebna i po važećim zakonima. Drugo je pitanje zašto 72% našeindustrije nema tu analizu i zašto mi sada moramo da radimo naknadne analize uticaja na čitave ogromne komplekse farmaceutike, petrohemije. To su stvari ostale u nasleđe. Ali, meni je drago da se mi svi ovde slažemo da o tim stvarima mora da se vodi posebna briga.Ovo je Vlada i većina što o tome vrlo vode računa. Meni je drago da se, više nego ikad u ovom mandatu Skupštine, poteže pitanje životne sredine za ovom govornicom. Pokušaću da vam pročitam članove 29. i 30. jer su bili predmet rasprave predstavnika Demokratske stranke Srbije i mog cenjenog kolege, poslanika Stanulova. Pitanje u kakvoj je to vezi sa zaštitom životne sredine definiše se u članu 29. rečima - "u skladu sa propisima u oblasti zaštite životne sredine". Naravno da gospodin Pitić nije mogao u članu 29. da prepiše postojeće propise, niti da predvidi 169 članova zakona o sistemu zaštite životne sredine, jer se to tako ne radi. Druga stvar, vrlo važna, jeste prenos koncesije. Vrši se uz saglasnost onoga koji je koncesiju dao. Naravno da nema nikakvog načina da se prenosom koncesije prenese i ekološka saglasnost, bez mišljenja Vlade. Da li će to biti ministarstvo, ovo ili ono, i kako će se to ministarstvo sutra zvati, to nije toliko važno. U ovom trenutku predviđeno je da to radi Ministarstvo za zaštitu prirodnih bogatstava i životne sredine, starim Zakonom koji ne poznaje institut prethodne saglasnosti, ni prethodne dozvole, ali poznaje institut - analiza uticaja. Znači, to su neke stvari o kojima moramo da vodimo računa i vrlo sam zadovoljan da se o tome vodi računa za ovom govornicom, ali da pređemo u praksu. Da ne bismo mnogo pričali i gađali se terminima, institutima, nisam pravnik, imali smo juče pravne polemike, okrenuo bih se onome što je život. Za mene je važan deo života pecanje, a verovali ili ne, na odgovarajući način pecanje je jedna koncesija tj. ribolovna područja u Srbiji se dodeljuju kao koncesije. O čemu se radi? Postoji javni oglas, ljudi se prijave, dobiju vode na korišćenje pet godina po našem sadašnjem Zakonu o ribarstvu; to je opet ledž specialis u odnosu na zakon o koncesijama, ne treba ga prepisivati i prvi put moram da pohvalim naše ministarstvo i pokrajinski sekretarijat. Mi smo malo pretekli zakonodavni proces, a reći ću vam koliko je dobro da se ovaj princip primenjuje u praksi - zato što je on ove godine kod dodele ribarskih područja, praktično,primenjen u praksi i bez ovih dodatnih obaveza koje predviđa zakon o koncesijama: raspisan je javni oglas za dodelu ribarskih područja na teritoriji Srbije i Vojvodine; prijavilo se 75 kandidata za 19 ribarskih područja na teritoriji uže Srbije; definisano je 14 različitih pondera po kojima se boduju ti kandidati. Prvi put mi nismo imali odlazak na direktnu pogodbu. Samo tri od tih pondera su definisana zakonom - da je kandidat registrovan, da ima uredno finansijsko poslovanje i da ima kapacitet da to radi, tj. da ima zaposlene ribočuvare, zaposlenog biologa, što su sve stvari koje proizilaze iz jednog od ledž specialis zakona o koncesijama. Izbodovani su kandidati, vode su dodeljene. Po prvi put, srpski pecaroši, njih 106.000, kupuju dozvole pre nego što se odlede vode, znači pre početka sezone.To je nadam se način, naravno na mnogo višem nivou, po kome ćemo i u ovoj skupštini odlučivati o velikim koncesijama za razne objekte, zdravstvene ustanove, autoputeve. Bilo je dosta reči o pozitivnim i negativnim primerima iz našeg okruženja. Drago mi je da ljudi u Ministarstvu za ekonomske odnose sa inostranstvom prave tu analizu i da znaju šta se dogodilo u Mađarskoj, Sofiji. Naravno da se neće ići na koncesiju ako je bolji neki drugi način iskorišćenja. Čest sam uživalac jedine srpske koncesije, da ne pravimo veliku mistifikaciju, od 1997. godine u Srbiji je samo jedna koncesija dodeljena, a to je koncesija na autoput Beograd - Novi Sad. Pošto samčest putnik na relaciji između ta dva grada, to je u praksi izgledalo tako da vas neko sačeka, uzme vam 40 dinara, da vam ceduljicu na kojoj piše Konzorcijum "Rast". Sa vaše desne strane topi se autoput i verovatno je konzorcijum rastao, rastao, porastao i onda, u jednom trenutku, mi smo presekli i rekli - ovako više ne može, sada se radi po drugom principu: tender, kredit. Da sada ne ulazim u taj posao, ali kada god taj ko drži neko dobro ne ispunjava ono što je rekao tj. da će taj novac biti uložen u obnovu autoputa po tom i tom redosledu, mi ćemo biti u prilici da proverimo da li je zakon dobar, da li je koncesija dobar način ili možda postoji neki drugi način. Ovde je bilo pomena od strane nekoliko govornika, dobro sam upoznat, razgovarao sam s ljudima iz Evropske agencije za rekonstrukciju i tu bih pohvalio moje kolege iz Beograda zbog stava prema "Beogradskom vodovodu". Sofijski vodovod verovatno je u ovom trenutku najgori primer koncesije u regionu i predmet velike javne polemike u susednoj Bugarskoj. Naime, budući da je koncesija ostala bez kontrole, građani Sofije u ovom trenutku plaćaju izuzetno visoku cenu vode zbog stava koncesionara. S druge strane, kao što znate, u beogradskom vodovodu mi smo prvo išli na investicione kredite, sanirali primarnu vodovodnu mrežu u velikom delu grada, jer smo imali 50% gubitaka. U tri odvojena niza pregovora sa raznim stranim partnerima mi smo došli do idealne varijante, a ona kaže da Beograd nema problem sa vodovodom, on ima problem sa 20 izliva fekalne kanalizacije. Tu pomaže "srpsko-bavarski program", pomaže Evropska agencija za rekonstrukciju i mi ćemo u Beogradu izabrati neki drugi model. Znači, nije samo pitanje da li je koncesija kao takva negde u susedstvu donela dobro ili loše. Postavlja se pitanje da li smo mi pametni ljudi i da li smo nešto iz toga naučili. Mislim da jesmo, da mi nećemo imati prilike da se pečemo kao što smo se pekli na toj jedinoj srpskoj koncesiji i da ćemo imati snage da donosimo odluke pametno. Želim da pozdravim u ime poslaničke većine duh tolerancije koji je vladao u skupštinskoj proceduri u toku donošenja ovog zakona. Bilo je jako puno razgovora o ovom zakonu na Odboru za razvoj i nekim drugim odborima. Bilo je jako dobrih amandmana,tu je onaj za koji će meni biti zaista najdraže da glasam, a dolazi iz opozicije, amandman SPS-a koji predviđa skupštinsku kontrolu nad dodelom koncesija. Mislim da je ovo dobar primer kako mi ubuduće treba da razgovaramo u parlamentu, ne gađajući se terminima, ne koristeći govornicu za iznošenje političkih stavova ili sukoba, reklamiranje mitinga, nego za kvalitetan i kvalifikovan razgovor koji će nas dovesti do najboljih mogućih zakonskih rešenja.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, a posle njega narodni poslanik Goran Ćirić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, ovaj predlog zakona o koncesijama ne predstavlja u suštini poboljšanje dosadašnjeg, važećeg zakona koji su doneli socijalisti u maju 1997. godine. Istina, delom je proširen i detaljnije naveden spisak šta sve može biti predmet koncesije, ali na drugoj strani Predlog novog zakona u više odredaba predstavlja korak nazad u odnosu na do sada važeći zakon. Navodim konkretno; prvo, koncesioni akt prema zakonu koji su doneli socijalisti, između ostalog, morao je da sadrži pojedine elemente od značaja za uređivanje međusobnih prava i obaveza koncesionara i državnog organa koji daje koncesiju, a to se odnosi na angažovanje domaćih izvođača radova, domaće opreme, domaće radne snage i drugo. Ovo se sada koncesionim aktom, prema novom zakonu sadašnje Vlade, konkretno ne pominje. Očigledno da se novim zakonom manje štiti interes zemlje i snishodljivo ugađa stranom koncesionaru. Neće biti iznenađenje da se dovedu radnici iz Afrike, pored stotine hiljada nezaposlenih radnika u našoj zemlji, ako ponude da će biti jeftiniji, opremu i ostalo. Drugo, ustupanje koncesije po tzv. bod sistemu malo je regulisano u ovom, a mnogo jasnije u dosadašnjem zakonu. Podsećam da međunarodna skraćenica B.O.T. predstavlja koncesiju koja podrazumeva izgradnju - korišćenje - predaju objekta. Da bliže pojasnim, recimo, ustupanje koncesije izgradnja auto-puta po B.O.T. sistemu. Ustupa se koncesionaru da izgradi deonicu auto-puta; rok za koliko da vrši eksploataciju i naplatu putarine, nakon čega predaje tu deonicu auto-puta državi. Za razliku od zakona koji sada razmatramo i gde je pomenut samo u jednoj odredbi, važećim Zakonom je on bio definisan u mnogo više odredbi, a precizirane su bile obaveze i jedne i druge strane. Bilo je precizirano da ugovor sadrži: opis projekta;transfer tehnologije; rok izgradnje i završetak pojedinih faza izgradnje;obaveza angažovanja, ponovo se vraćam na domaće proizvođače, izvođača radova; način određivanja tarife, što je takođe bitno da se unapred zna i da se definiše. To se ovim predlogomzakona ne reguliše do detalja. U stvari, to ostavlja mogućnost Vladi da postupa po svom nahođenju. To može i te kako da bude štetno za zemlju. Ovo svakako ne iznenađuje ako imamo u vidu da je Vlada sebi prigrabila i suviše prejaku ulogu regulisanja svih ekonomskih tokova u Srbiji. Treće, u cilju stvaranja što većezainteresovanosti koncesionara dosadašnjim Zakonom je bilo predviđeno da onaj ko je vršio istraživanja mineralnih sirovina kasnije ima pravo prvenstva za dobijanje koncesije za eksploataciju tih sirovina, i to pod uslovima utvrđenim Zakonom i ugovorom o koncesiji za istraživanja. Nije jasno zašto je Vlada sada izbegla da predvidi istu mogućnost. Nije valjda potrebno nikome objašnjavati da će koncesionar koji vrši istraživanje ruda prilježnije raditi ako ima izglede da kasnije dobiju koncesiju i da tu rudu eksplsoatiše. U Predlogu ovog zakona neophodno je izvršiti dopune radi propisivanja određenih rokova završetka pojedinih radnji u postupku davanja koncesija. U članu 7. propušteno je da se propiše rok u kojem je Vlada obavezna da podnosioca predloga za davanje koncesije obavesti o svom stavu. Kako bez stava Vlade ne mogu da se nastave dalje aktivnosti, mora biti propisan rok koji obavezuje i Vladu, u suprotnom na stav Vlade moglo bi se čekati mesecima, da ne kažem i godinama, a da nikada ne obavesti podnosioca predloga. Ista primedba odnosi se i na član 8. Neophodno je propisati rok u kome se obavezuje nadležno ministarstvo da, po prijemu stava Vlade, sačini elaborat o nameri davanja koncesije i da ga dostavi Vladi kao predlog akta o koncesiji. Znači, u ovom slučaju da se propiše rok kada ministarstvo mora taj postupak da završi. Takođe je i u članu 9. neophodno propisati rok u kome je Vlada dužna da donese koncesioni akt, računajući od dana prijema pripremljenog predloga nadležnog ministarstva. Objektivno, postupak davanja koncesije je dosta dug, ali to ne znači da treba da traje unedogled. Znači, moraju se i tamo odrediti rokovi. Zato je potrebno propisati realne rokove i oni moraju biti obavezujući za sve učesnike uključene u postupak davanja koncesije. U članu 12. se pominje pojam "koncesije od velikog značaja". Nigde nisu navedeni kriterijumi za utvrđivanje takve koncesije. Neka seunese odredba koje su to koncesije od velikog značaja, koje su to koncesije od strateškog, od nacionalnog značaja, što je danas bilo govora. Dobro je što je Vlada prihvatila, suštinski, da se o takvim stvarima i Skupština izjasni, da li će za takvu stratešku stvar dati saglasnost da se ide dalje, da se ustupi koncesija. Dalje, neophodno je predvideti da odredbe u ugovoru o koncesiji, koje se pominju u članu 22. a odnose se na rok trajanja koncesije i uslove pod kojima se taj rok može produžiti ili ugovor izmeniti, moraju biti u skladu sa koncesionim aktom i oglasom o javnom tenderu. Ne sme se ostavljati prostor da neki koncesionari budu favorizovani ili da se vrše razne zloupotrebe od strane zaposlenih u organima koji učestvuju u davanju koncesija. Ipak, na kraju moram da konstatujem da je pozitivno što ste vi, gospodine ministre, kao i Vlada, prihvatili niz ovih sugestija koje sam izneo u ime SPS-a, a takođe i poslanika drugih političkih grupa i opredeljenja. Naime, od deset amandmana poslanika SPS-a, vi ste prihvatili pet. Znači, pola ste prihvatili. Nadam se da će ova skupština prihvatiti još neke amandmane SPS-a i drugih, a time doprineti da dobijemo bolji zakon u interesu svih građana.
Reč ima narodni poslanik Goran Ćirić, a posle njega narodni poslanik Milutin Prodanović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo, poštovane koleginice i kolege, danas je pred nama zakon o koncesijama koji uređuje uslove, način i postupak davanja koncesije za korišćenje prirodnih bogatstava, dobara u opštoj upotrebi. Želim sada da govorim o dva osnovna pristupa koja su mogla da se čuju i u ovoj sali, a i preovlađuju u javnosti Srbije. Dakle, pitanje je da li ćemo mi svakom zakonskom predlogu pristupiti kao šansi i mogućnosti za realizaciju nekog od projekata, ponavljam tu reč "šansa", ili ćemo u svakom projektu videti zaveru, problem i tražiti problem tamo gde moždapostoji ili možda ne postoji. Želim da ovaj projekat zakona pohvalim, pre svega zbog dovoljno duge prisutnosti u javnosti, zbog mogućnosti da se svi mi upoznamo sa projektom zakona i damo svoje primedbe. Skupštinski odbor je pokazao svoju spremnost da prihvati poboljšanje ovog zakona tako što su neki amandmani već prihvaćeni kao predlog Vlade. Dakle, želim da kažem da je u ovom zakonu dobra mogućnost da lokalne samouprave mogu da budu predlagači predmeta koncesionih ugovora, jer mislim da ovo zaista otvara mogućnost za traženje najboljih potencijala lokalnih zajednica, što nismo imali u dosadašnjem zakonu. Verujem da je ključni zadatak ili ključni problem svih nas koji živimo u Srbiji, u našim gradovima, da tražimo te potencijale; jer jedan zakon neće dati efekta ukoliko ga mi ne primenjujemo na pravi način, ukoliko u njemu ne vidimo šansu da te lokalne potencijale probudimo i podignemo ekonomski nivo lokalnih zajednica. Daću neke primere upravo na tu temu, pošto je u javnosti prisutna priča, nagađanja o tome, daima interesa da se prirodno bogatstvo kakvo je Vlasinsko jezero i okruženje proda. Postoje glasine da je neko zainteresovan i da neko tu pregovara o tome da se proda Vlasinsko jezero i odnesu na stotine izvora pijaće vode. Slažem se, pijaća voda će biti glavni resurs 21. veka, veoma važan resurs. Ali, da li je to uopšte moguće, to pokazuje ovaj predlog zakona, jer način na koji će se koristiti prirodna bogatstva upravo se definiše ovim zakonom. Uvek je jedna strana argumentacije - neko želi da proda prirodna bogatstva, državu, zemlju, jezera i reke. S druge strane, razmišljamo o tome da li je nacionalni interes da podignemo i stavimo u funkciju ta prirodna bogatstva? Svi mi smo učili škole i u našim udžbenicima zaticali, prvi stav, da je naša zemlja bogata prirodnim bogatstvima, a onda - kada se sećate tih prvih rečenica i uporedite kako sada živimo u ovoj zemlji, jer nismo uspeli da stavimo ta prirodna bogatstva u našu funkciju - vidite da mi jednostavno moramo da govorimo o nacionalnom interesu: na koji način ih staviti u funkciju realnog života svakog pojedinačnog građanina, lokalnog ekonomskog razvoja i boljeg života svakog od nas pojedinačno. Evo vam primera upravo na Vlasini, o kojoj sam počeo da govorim. Imali ste 1963. godine 20.000 stanovnika u toj opštini. Tamo sada živi 3.000 stanovnika. Hajde da se pitamo - šta bi se desilo sa Vlasinom, s tim ljudima i nacionalnim interesom na tom rubnom području Srbije da smo imali Vlasinu stavljenu u funkciju na pravi način, da smo imali sve te prirodne potencijale stavljene u funkciju na pravi način? Da li bi nam se dešavao taj odliv stanovništva sa tih rubnih područja? Da li bismo imali odliv stanovništva sa područja gde opet vidimo šansu? Govorim o jugoistočnoj Srbiji, recimo Babin Zub i čitavo okruženje zaječarske, knjaževačke, pirotske, svrljiške opštine. Znači, staviti u funkciju čitav taj kraj time što će se investirati u infrastrukturu. Potrebno je i danas investirati u infrastrukturu, u turističke centre, u način da se obezbedi vodosnabdevanje i taj tako važan resurs 21. veka važan ne samo za nas, nego za Evropu i čitav svet. Na koji način naći sada te mogućnosti? Dakle, ovaj zakon zaista otvara mogućnosti i otvara teme. U njemu vidim, i to ću ponoviti, prvi kvalitet da se lokalne zajednice uključuju u realizaciju, predlaganje i otvaranje koncesionih ugovora i tema, onoga što može da utiče na lokalni i ekonomski razvoj. Druga tema - prošli zakon je dao svoje rezultate, od 1997. godine je potpisan jedan jedini koncesioni ugovor, dakle potreban nam je novi zakon. Verujem da će on otvoriti nove mogućnosti sa političkom promenom i otvaranjem u našoj državi, kao i sa aktivnošću najzainteresovanijih da se pokrenu koncesioni ugovori na lokalu. To su upravo ljudi koji žive u lokalnim zajednicama, u gradovima i opštinama. Mislim da to ovaj zakon otvara kao mogućnost. Treća važna stvar - da usvojimo ovaj zakon danas, a ovu sednicu i usvajanje ovog zakona da vidimo kao priliku da uradimo promociju zakona. Treba da pozovemo ljude da razmišljaju na takav način da imaju mogućnosti da otvaraju nova radna mesta i nove poslove, da koriste te prirodne resurse, iako o njima nažalost kao o potencijalima govorimo, kao realnost što treba da poboljša kvalitet života i čitave države, ali i svakog od nas pojedinačno. Dakle, glasaću za ovaj zakon upravo iz ova tri najveća razloga.
Narodni poslanik Milutin Prodanović ne koristi svoje pravo za raspravu iz razloga što je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS; reč ima narodni poslanik Miloš Lukić, a posle njega narodni poslanik Nataša Jovanović; ukoliko ne bude prisutna u sali, narodni poslanik Golub Rajić.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, pred nama je Predlog zakona o koncesijama, koji smo dobili sa obrazloženjem u jednoj jedinoj rečenici, u kojoj se kaže da je razlog za donošenje ovog zakona stvaranje jasnih i modernih uslova za ulaganje u dobra u opštoj upotrebi i delatnosti od opšteg interesa, a posebno ulaganje u javnu infrastrukturu, radi unapređenja efikasnosti javnih službi, poboljšanja kvaliteta usluga i njihove dostupnosti svakom građaninu. Mi poslanici iz SSJ-a smatramo da je ipak trebalo, kada je reč o ovako značajnom zakonu, da budemo udostojeni podrobnijim obrazloženjem, a posebno iz razloga što je sadržina, sada da ne licitiramo da li 80% ili 90%, istovetna sa prethodnim zakonom. U svakom slučaju, teško je naći opravdanje pre svega za hitan postupak, a razlog za donošenje ovog zakona trebalo bi zapravo tražiti tamo gde su razlike između prethodnog i ovog zakona. Razlike su sledeće: sada, po novom Predlogu zakona, nemamo agencije za koncesije, a što je ranije bio slučaj. Te agencije su imale obavezu da pruže stručnu pomoć, zatim da podnose izveštaj Vladi i da izrađujuelaborate, da vode registar koncesija i još jednu vrlo značajnu ulogu, da promovišu interese Republike Srbije u ovoj oblasti. Smatramo da ukoliko sada, kako je zakonom predviđeno, to rade ministarstva apstraktno, teško da može da bude ozbiljan posao, s obzirom na činjenicu da su sva ministarstva zauzeta drugim poslovima. Predmet koncesije je nešto bliže određen i nabrojano je više stavki. Međutim, nije obuhvaćeno poljoprivredno zemljište koje je jedan od značajnih resursa. Pitanje je zašto se to nije desilo. Mislim da je ministar dužan da odgovori na ovo pitanje, s obzirom na značaj poljoprivrednog zemljišta kao važnog prirodnog resursa u našoj državi. Što se tiče načina davanja koncesija - sada imamo tender, a ranije je to bila licitacija ili aukcija. Uvođenje samog tendera bi moglo da ima opravdanja kada se radi o strateškim koncesijama, koncesijama od velikog interesa za državu, kao ionim koncesijama koje ne može svako da ima. Međutim, postoje koncesije koje su mnogo jednostavnije i mogle bi biti predmet aukcije; malopre je pomenuto šljunak, zatim eksploatacija određenih minerala itd; u tom poslu nema neke mnogo velike mudrosti. Samo uvođenje tendera dovodi do određene sumnje, jer ipak je tender nešto diskretniji oblik davanja koncesije. Što se tiče rokova - (članovi 16, 17, 18. i 21.) mi iz SSJ smatramo da treba da budu nešto kraći, s obzirom da kada se okonča postupak tenderskog izbora koncesionara, nepotrebno je sada da ti rokovi budu duži. Mi smo svojim amandmanima te rokove skratili. Suština je još u nečemu. Pregovaračku komisiju imenuje Vlada. To je ono što je takođe suštinsko i što razlikuje ovaj zakon od prethodnog. U svakom slučaju, to je još jedan dokaz da Vlada želi da uzme, praktično, vlast nad svim dobrima u ovoj državi. Pitanje zamene koncesionara je u suprotnosti sa načelom datim na samom početku Predloga zakona - slobodne tržišne utakmice. Ako imamo više učesnika za jednu koncesiju, pa jedan odustane iz odrđenih razloga, ovde se kaže u slučaju likvidacije itd, znači da bankari koji prate tu firmu mogu da dovedu drugog. Smatramo da treba ići na ponovnu aukciju ili da to dobije sledeći učesnik aukcije. Što se tiče usmeravanja sredstava za lokalnu samoupravu -smatramo da taj procenat treba da bude nešto veći, jer ipak kada je reč o koncesijama najviše trpi lokalna samouprava. Imamo puno takvih primera. Pohvalno je to što lokalna samouprava može sama da bude predlagač koncesije, ali imamo primera gde lokalno stanovništvo trpi silne posledice korišćenja određenih prirodnih dobara, a od toga ima malo vajde. Postavlja se jedno važno pitanje, a to je šta je sa postojećim ugovorima o prodaji, pa da krenemo odcementara koje su najaktuelnije. Mi nismo prilikom te privatizacije prodali samo mašine i uređaje, prodata su i okolna brda koja sadrže laporac, što je prirodno bogatstvo koje takođe nije neiscrpno. Znači, onaj koji je kupio cementare, već je koncesionar na mala vrata. Takođe, ostala je nerešena sudbina mnogih ljudi koji su ostali bez posla tom prilikom, kao što je slučaj u Paraćinu. Što se tiče ostalog, zaštita prirodnih bogatstava je strateško pitanje za ovu državu. To pitanje je SSJ više puta postavljala, a naročito na Odboru za privatizaciju. Tada je rečeno da se očekuje zakon o koncesijama da ovu materiju uredi na pravi način i zaštiti prirodna bogatstva ove države od nedomaćinskog raspolaganja. Nisam uspeo da nađem u ovom tekstu zakona tu zaštitu. Ozbiljno treba razmotriti odnos koncesije i privatizacije, jer taj postupak privatizacije je već krenuo i obuhvata mnoge delatnosti koje imaju karakter koncesionih. Takođe, treba ozbiljno bar da nam se objasni, ako ne i kroz pisani dokument, odnos koncesije i stranih ulaganja, koji je takođe vrlo zanimljiv. Jer, kada se kaže koncesija, većina ljudi podrazumeva da povodom toga strani ulagači treba da dođu u ovu državu da ulože ogromna sredstva, ali i da donesu nešto bolje, o čemu je ministar govorio, da se narod zaposli, da se bolje živi itd. Znači, te odnose bi možda trebalo preciznije objasniti, jer ova materija je vrlo zanimljiva i podložna raznim pričama. Što se tiče koncesija - sigurno da je za koncesije u koje bi ulagali stranci potrebna stabilna i ozbiljna država, a za ozbiljnost i stabilnost države odgovorni smo mi u ovom parlamentu, kao i vladajuća većina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije, koja je zakazana na zahtev grupe od 109 poslanika, jeste zakon o koncesijama, a kao razlog za njegovo donošenje navodi se stvaranje jasnih i modernih uslova za ulaganje u dobra u opštoj upotrebi i delatnosti od opšteg interesa, a posebno u javnu infrastrukturu, radi unapređivanja efikasnosti javnih službi, poboljšanja kvaliteta usluga i njihove dostupnosti svakom građaninu. Stupanjem na snagu ovog zakona prestaće da važi Zakon o koncesijama donet 1997. godine, mada su oni ako se dobro pogleda slični, pa je čak prethodni možda i bolji, jer su ovde još više povećane ingerencije Vlade, o svemu ona odlučuje, a predmeti koncesije mogu biti i objekti izgrađeni samodoprinosom građana. Pod ovom vladom nijedan ozbiljan problem u državi i društvu nije rešen: privreda ne radi, siromaštvo, nesigurnost i nezaposlenost su danas najveći problemi; korupcija i kriminal su u porastu, ugrožena je bezbednost ljudi, imovine, socijalno raslojavanje je sve veće. Ovaj zakon treba da uredi uslove, način i postupak davanja koncesija za korišćenje prirodnih bogatstava, dobara u opštoj upotrebi za koje je zakonom određeno da su u svojini Republike Srbije i za obavljanje delatnosti od opšteg interesa. U osnovnim odredbama članovi ovog zakona regulišu neke osnovne principe, mada bi trebalo bolje da odrede kako i pod kojim uslovima bi se davala i kako će se koristiti pre svega prirodna bogatstva i dobra u opštoj upotrebi gde je vlasnik država. Zakon reguliše da se koncesije mogu dati na rok od 30 godina. Međutim, u ovaj rok ne bi trebalo uračunati vreme potrebno za pripremne radnje, za izgradnju objekta, odnosno za početak obavljanja koncesione delatnosti i ovo vreme bi trebalo regulisati ugovorom. Predlog za davanje koncesije Vladi Republike Srbije podnosi nadležno ministarstvo ili skupština jedinice lokalne samouprave, na čijoj se teritoriji nalazi predmet koncesije, a i zainteresovano lice može podneti inicijativu; o svom stavu povodom predloga Vlada podnosioce obaveštava, što je dobro, ali to treba svakako definisati - u kom roku. Primereno bi bilo da to bude rok od šest ili do šest meseci, jer je to dovoljno vreme da Vlada prouči predlog i zauzme stav i za najsloženije koncesije od velikog značaja. Takođe, u članu 8. treba dodati da, najkasnije u roku od šest meseci od dana prijema stava Vlade o nameri davanja koncesije, sačini detaljan elaborat, odnosno predlog za donošenje akta o koncesiji i dostavi Vladi. Jer, bez propisivanja određenog roka ostavlja se prostor za manipulacije i neodgovoran prilaz sprovođenju zakona. Zakon reguliše da koncesioni akt donosi Vlada, ponovo bez određenog roka, što treba amandmanski popraviti, da to bude u roku od tri meseca od dana prijema pripremljenog predloga nadležnog ministarstva. Koncesioni akt za puteve, železnicu, aerodrome, luke, telekomunikacije, naftovode, gasovode, energetske objekte i drugo, po mišljenju socijalista, treba da donosi Narodna skupština na predlog Vlade, jer se radi o objektima od izuzetnog značaja za sve građane Srbije. I o tome bi predstavnici građana trebalo da odlučuju, što je primereno ustavnim ovlašćenjima i Vlade i Narodne skupštine, nadležnostima i odgovornosti u korišćenju dobara od vitalnog nacionalnog interesa. Oglase o javnom tenderu treba, pored "Službenog glasnika RS", objavljivati i u jednom domaćem listu, a kad je u pitanju npr. "nešto od velikog značaja", što treba svakako Vlada da odredi, da to bude i u jednom međunarodnom listu. U tendersku komisiju bilo bo dobro da i Narodna skupština imenuje jednog člana, jer i ovde ne treba da manjka transparentnost. U članu 20. treba brisati mogućnost da, ako se na javni tender javi samo jedan učesnik koji ispunjava uslove i kriterijume, ministarstvo na osnovu sprovedenih pregovora sa učesnikom predloži Vladi da učesniku na javnom tenderu da koncesiju. Tada treba javni tender ponoviti. U članu 22. tačka 211) treba tekst popraviti da bi se izbegle određene povlastice pojedinim učesnicima na tenderu, a isključilaeventualna zloupotreba pregovaračke komisije, dok u članu 23. treba regulisati da u slučaju davanja koncesija od posebnog značaja za državu, od vitalnog i nacionalnog interesa, ugovor o koncesiji zaključuje Vlada uz prethodnu saglasnost Narodne skupštine. Sredstva ostvarena od koncesione naknade su prihod Republike i pitanje je da li je 5% dovoljno za razvoj infrastrukture lokalne zajednice gde se obavlja koncesiona delatnost! Ali, mora se definisati da sredstva ostvarena na ovaj način budu upotrebljena za finansiranje razvoja upravo tih oblasti, a ne da se troše za nešto drugo. Takođe, treba pojačati zaštitu prava koncesionara i onima koji vrše istraživanja treba obezbediti pravo prvenstva za dobijanje koncesije za eksploataciju tih sirovina. Koncesioni odnos treba prekinuti i ako koncesionar, suprotno ugovoru o koncesiji, dva puta uzastopno ne izvrši svoju finansijsku obavezu prema Republici Srbiji, jer je u tom slučaju koncesija besmislena i predstavlja neodgovorno eksploatisanje određenog nacionalnog bogatstva. Dobro je što se u cilju pravne i ekonomske sigurnosti garantuje važnost svih odredaba utvrđenih ugovorima zaključenim prema ranije važećim propisima, a daje se mogućnost da ugovorne strane sporazumno mogu urediti određena pitanja u skladu sa ovim novim zakonom. Ali, nema potrebe da se a priori ostavlja mogućnost apsolutnog zadržavanja ranijih odredbi ugovora, ako je to povoljnije samo za koncesionara. Postavlja se pitanje - zašto se samo njemu daje prednost? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Radomir Naumov.
Gospođe i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, drugi je dan kako se ovde vodi rasprava o Predlogu zakona o koncesijama, koji je ponudila Vlada Republike Srbije. Mislim da postoji jedinstvo u shvatanju značaja koncesija za Srbiju kao zemlju u tranziciji, koja ima niz prednosti za strane ulagače, dobar geografski položaj, nesporna prirodna bogatstva, kvalifikovanu i jeftinu radnu snagu, niže troškove života nego u drugim zemljama. Koncesije su za nas razvojna šansa, ali i nužno zlo. Objektivno, šansa su onde gde nemamo razvojnih mogućnosti npr. zbog tehnoloških nedostataka, ali tamo gde imamo i mogućnosti, i znanja i posedujemo tehnologije, a nemamo sredstava, koncesije su nužno zlo. I evo, posle dve godine najavljivanja ovaj dom raspravlja o jednom, po obimu nevelikom, Predlogu zakona, koji po rečima predlagača treba da stvori jasne, moderne uslove ulaganja u dobra u opštoj upotrebi i delatnosti od opšteg interesa, a posebno u javnu infrastrukturu. Pre nego što se osvrnem na sam Predlog zakona dozvolite mi nekoliko opaski: prvo, zakon o kome danas govorimo treba da zameni sada važeći Zakon o koncesijama iz 1997. godine; u drugoj polovini 2001. godine pravni savetnik gospodina ministra, Ilija Dražić kaže, a "Politika" prenosi, da ovaj danas još uvek važeći Zakon i nije loš; treba ga samo osavremeniti, precizirati pojedine odredbe, pojednostaviti proceduru i naravno (neizbežan dodatak) uvesti više transparentnosti u sam postupak. Isto tako kaže:"Nakon višemesečnog rada, u saradnji sa nemačkim ekspertima, kao i obavljenim konsultacijama sa svim ministarstvima, pripremljen je tekst izmena zakona o koncesijama i ponuđen Vladi Srbije". Prošla je od tada godina dana, a Vlada je u septembru 2002. godine uputila u Skupštinu taj predlog novog zakona o koncesijama. Dakle, nisu više u pitanju izmene. To je učinjeno dva meseca nakon što je DSS-ova vlada u senci obnarodovala svoj predlog zakona o koncesijama. O podnetom zakonskom predlogu pravni savetnik gospodina Pitića, Nenad Ilić, kaže za list "Dnevnik" 8. oktobra 2002. godine - suština zakona je ostala ista, zakon je unapređen, daje veću zaštitu koncesionaru itd. Potom je prošlo još pet-šest meseci, Skupština danas razmatra Predlog zakona koji je sačinila Vlada. Zaključite, gospodo, da li je pred nama novi Predlog zakona, kako u uvodu reče ministar ili je to u stvari zakon o izmenama i dopunama zakona iz 1997. godine, kako su u raznim prilikama isticali njegovi savetnici. Zašto je bilo potrebno da se ovoliko dugo čeka na ovaj zakonski projekat? Mislim da je ovo još jedan u nizu primera kako Vlada nema konzistentan plan rada, kako su ministarstva u svom delovanju neusaglašena, da Vlada nema tajming predlaganja zakona. Ako ovo nije tačno, mogao bi da se stekne sledeći utisak: zatalasa se Srbija u Boru i Majdanpeku, štrajkom se preti, jedan od zahteva štrajkača je - doneti hitno i zakon o koncesijama i Vlada, odjedanput, aktivira u Skupštini ovaj predlog koji ovde stoji toliko dugo vremena. No, vraćam se koncesijama. Gospodin Pitić u "Blicu" od 11. oktobra 2002. godine izjavljuje, a ovde pomalo slavodobitno potvrđuje da, i pored toga što se stranci interesuju za koncesije, posebno u oblasti infrastrukture, u protekle dve godine nije dodeljena nijedna koncesija, praktično od 1997. godine, implicirajući verovatno da je to dobrim delom posledica važećeg zakona. Pa, naravno, i da imamo najbolje zakone o stranim ulaganjima, o koncesijama, B.O.T. aranžmanima, teško će se pojaviti strani investitor da ulaže kapital u perspektivne delatnosti kao što su energetska postrojenja, iskorišćavanje energetskih izvora i rezervi, mali rudnici podzemne ekploatacije, ali u zemlji gde nema pravne sigurnosti, nema predsednika, parlament se pretvara u tržnicu. S druge strane, rizično je ulagati u zemlju u kojoj nisu izvršene ni najneophodnije reforme u energetskom sektoru, kojima bi se omogućila liberalizacija tržišta energije, a promene u energetskom sektoru, kao što su nova zakonska regulativa, organizovanje i restrukturiranje energetskih kompanija, stvaranje uslova za tržište energijom, ne događaju se spontano. To su najsloženiji poslovi pred srpskom državom, s obzirom na potrebno znanje, iskustvo, trajanje i finansijska sredstva. Ali evo, gospodo, neka se pojavi neki zainteresovani stranac sa željom da dovrši izgradnju ovde više puta pominjane Termoelektrane - toplane "Kolubara B", odnosno njoj pripadajućeg površinskog kopa. Kako će Vlada ući u koncesioni odnos sa ovim stranim ulagačem ako još nije izradila osnovna dokumenta, kao što su energetska politika zemlje, strategija razvoja energetike i u okviru nje elektroenergetike? Nismo pristupili energetskoj povelji iz Lisabona. Nemamo harmonizovane zakone o energetici, rudarstvu, geološkim istraživanjima itd. Kako će Vlada u ovim uslovima da donese odluku o davanju koncesija po B.O.T. aranžmanima za Termoelektranu - toplanu "Kolubara B"? Teško! A 400 miliona dolara čeka sahranjeno u travi tamnavske ravnice. Gospođe i gospodo narodni poslanici, kao što znate, u ovom momentu se u Skupštini Srbije nalazi još jedan predlog zakona o koncesijama, koji je uradila vlada u senci Demokratske stranke Srbije. Zakon je predstavljen javnosti 27. juna 2002. godine. Zakon tada nije upućen u Skupštinu Srbije pošto je to bilo vreme, sećate se, nasilnog izgona poslanika DSS-a iz Skupštine po čuvenom inženjeringu Predsedništva ostatka DOS-a. Predlog ovog zakona o koncesijama zvanično je podnela poslanička grupa DSS-a 4. februara, sa predlogom, da se razmotri na prvoj narednoj sednici. I kada je Vlada Srbije dva dana potom, dakle 6. februara, povukla iz dnevnog reda Trećeg vanrednog zasedanja razmatranje svog zakona, doduše bez obrazloženja što to čini, ponadao sam se da je uvidela da je ponuđeni zakon DSS-a bolji, sveobuhvatniji i moderniji, te da će pružiti priliku da se ova skupština izjasni o tom boljem, sveobuhvatnijem i modernijem zakonu. Ali avaj, ovo je bila samo fantazmagorija u pustinji koja se polako širi Srbijom. Gospođe i gospodo, DSS smatra da je njen zakon o koncesijama više u duhu izrazitih ekonomskih i društvenih promena. U njemu se i u oblasti koncesija naglašava potreba za decentralizacijom u Srbiji. Gospoda Prodanović i Trajković ubedljivo su do sada pokazali razlike između našeg i zakona o koncesijama koji se teško može popraviti amandmanima. Dozvolite mi da ukratko, lapidarno, navedem bitne razlike. Razlike dakle postoje: u predmetu koncesije;uslovima;nadležnostima i postupku davanja koncesija; u principima raspodele koncesione naknade i drugom. U predmetu koncesije; naš zakon ne navodi taksativno potencijalne mogućnosti za predmet koncesije, već se definiše sveobuhvatno predmet koncesija na prirodnom bogatstvu, dobru u opštoj upotrebi i delatnosti od opšteg interesa. Striktno se definišu uslovi da bi se uopšte ušlo u koncesioni odnos, a posebno se navodi da na šumska dobra niko ne može steći koncesiju, ni strano ni domaće lice. Obrazloženje je dato. Nadležnosti za davanje koncesija; DSS smatra da nadležnost za davanje koncesija treba da zavisi od vrste koncesije. Tako, koncesija na prirodna bogatstva, dobra u opštoj upotrebi i korenspondirajuće daje Republika, dok autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave daju koncesije na delatnosti od opšteg interesa u njihovoj nadležnosti. Mi predlažemo da autonomna pokrajina ne daje koncesije na prirodno dobro, jer to je dobro Republike Srbije [[Dobacivanje iz klupa.]] Zahvaljujem se na dobacivanju.
Nemojte se meni zahvaljivati, nisam vam dobacivala, poštujem Poslovnik.
Na primer, autonomna pokrajina, grad ili opština mogu dati koncesije iz domena javnih preduzeća osnovanih za komunalne delatnosti. Kada se jedna kocnesija daje na više predmeta koncedenti nisu isti. Tada se nadležnost raspoređuje po principu: ako su koncedenti Republika i autonomna pokrajina nadležna je Republika; ako su koncedenti autonomna pokrajina i grad, odnosno opština nadležna je autonomna pokrajina. Rokovi koncesije; to ste čuli, predviđamo da jedininica lokalne samouprave daje koncesiju najduže deset godina. Već je rečeno o postupku davanja koncesije. Ovde se, naravno, javlja razlika u odnosu na predloženi zakon zbog drugačijih nadležnosti za davanje koncesije. Međutim, kompleksnost problematike vezane za koncesije, mnoštvo stručnih i upravnih poslova što prethode zaključenju koncesionog ugovora, potreba za nadzorom nad ispunjenjem obaveza iz ugovora i drugo, nalažu stvaranje posebne organizacije, agencije za koncesije. Agencija treba da priprema dokumenta za određivanje predmeta koncesije, predlaže koncesioni akt, pruža stručnu pomoć pri izradi koncesionog ugovora, vrši nadzor nad koncesionim odnosom i vodi registar svih koncesionih ugovora u zemlji. Ove su radnje prema predloženom zakonu praktično smeštene po ministarstvima, što je sigurno nepovoljnija varijanta u odnosu na koncesije. Sitem raspodele koncesione naknade - ovde se ostavlja više fleksibilnosti u tom poslu [[Dobacivanje iz klupa.]] Zbunjen sam pošto gospođa Milka ne dobacuje. (Glasovi: Milka nije u sali.) Zbog toga sam i zbunjen. Ako se koncesiona delatnost obavlja na teritoriji autonomne pokrajine, pet procenata od naknade ovde je po Predlogu zakona fiksirano, dok kod nas to može da bude predmet ugovora, odnosno koncesionog dokumenta itd. Pošto vidim da je pažnja "jaka", zahvaljujem.
S obzirom da smo pre par minuta okončali rad u prepodnevnom delu, popodnevni deo započinjemo u 15,00 časova. Reč će imati narodni poslanik Veroljub Arsić, posle njega narodni poslanik Miloš Nešović. [[Posle pauze-15.45.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad današnje sednice u popodnevnom delu po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o koncesijama; da bismo mogli da utvrdimo da li imamo uslove za rad molim da ubacite svoje kartice u identifikacione jedinice i da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad i prelazimo na nastavak rasprave, u načelu; reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodni poslanik Miloš Nešović.
Dame i gospodo poslanici, ovaj zakon bih pre nazvao "finalom" svega onoga što je rađeno od strane Vlade Republike Srbije na privrednoj i ekonomskoj sceni u protekle dve godine. Napisan je u korist sponzora stranaka iz DOS-a, koji su ove stranke finansirali 10 godina do njihovog dolaska na vlast; a i kroz donacije su, takođe, finansirali DOS da bi namirili javnu potrošnju i smirili socijalne nemire, na taj način ovu političku oligarhiju ostavili na vlasti, dok ne postignu sve one ciljeve zbog kojih su i finansirali jednu ovakvu političku grupaciju. Sada je došlo vreme da se plati cena njihovog finansiranja, a cena je baš ovaj zakon. Osim resursa, kojih ima u Srbiji i koji se prirodno obnavljaju, najveći akcenat je ovim zakonom u stvari bačen na sledeće tri oblasti: na Rudarsko-topioničarski basen Bor, Elektroprivredu Srbije i Naftnu industriju Srbije. To je ono zbog čega su oni došli na vlast i to su te koncesije koje svojim sponzorima i svojim gazdama oni treba da plate. Da je to tako potvrđuje samo činjenje ili nečinjenje Vlade Republike Srbije u protekle dve godine. Problemi u Rudarsko-topioničarskom basenu Bor uopšte nisu rešavani od strane ove vlade. Čak je i premijer Zoran Đinđić uvredio rudare i inžinjere dokazane u svetu, rekavši da treba da sade kikiriki. Verovatno da bi cena tih koncesija bila što manja. Kada je u pitanju Elektroprivreda Srbije, tu je stvar sasvim jasna. Voleo bih da ministar energetike, Kori Udovički, objasni ovde zašto struja mora da poskupi, da objasni ovde zašto laže da je sadašnja cene neekonomska, a vi konstantno našu javnost time bombardujete? Cena jeste pet centi, ali za struju proizvedenu u nuklearnim elektranama i u termoelektranama, za radnike koji primaju platu četiri do pet hiljada maraka, odnosno 2.500 do 3.000 evra; daleko je niža cena struje koju proizvode hidroelektrane, a u Srbiji otprilike jednu trećinu struje proizvode hidroelektrane. Cilj podizanja cene struje, koju uporno najavljujete, jeste u stvari da vaši koncesionari dobiju što povoljniju cenu električne energije. Zakon se tiče i radne snage koja će tu da bude raspoređena. Mogu da vam kažem da javna preduzeća u okviru Elektroprivrede Srbije već prave spiskove tehnoloških viškova; Vlada na pokvaren i perfidan način hoće da izbegne plaćanje socijalnog programa za tehnološki višak, tako što će većinu takve radne snage da rasporedi u manja javna preduzeća koja će da preregistruje; ona ne mogu sama da se održavaju, moraju u stečaj, a kada firma ode u stečaj, radnici nemaju pravo na socijalni program, na 100 evra za godinu radnog staža. To su pravi razlozi donošenja jednog ovakvog zakona. Čista je demagogija i priča da Narodna skupština treba da donese odluke za takva preduzeća. Narodna skupština ovakva kakva je, sa ovom skupštinskom većinomu stvari je produžena ruka Vlade Zorana Đinđića. Dokazalo se do sada da vi sve što predloži Vlada izglasate. Još ni jedan jedini zakonski predlog niste odbacili i samo Vlada želi svoju pojedinačnu, a i kolektivnu odgovornost da prebaci na Narodnu skupštinu. Jer, bože moj, narodni poslanici imaju imunitet i ne mogu krivično da budu gonjeni za ono za šta glasaju. Gospodo, bez obzira na sve, vi ste dokazali da sada možete da promenite i Ustav i sve živo. Nemojte da zaboravite da će i vas narod kad-tad da menja. Mišljenje naroda moći ćete da čujete i vidite na mitingu Srpske radikalne stranke, u nedelju 23. na Trgu Republike, sa početkom u 18,00 sati. Tamo sigurno neće biti samo članovi i simpatizeri Srpske radikalne stranke, već svi srpski patrioti.
Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović, a posle njega narodni poslanik Arsen Kurjački.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, narodni poslanici u Skupštini Republike Srbije danas raspravljaju o Predlogu zakona o koncesijama, kojim treba da urede uslove, način i postupak davanja koncesije na prirodna bogatstva Republike Srbije, na opšta dobra i delatnosti od opšteg interesa, a koja su u svojini Republike Srbije. Ovaj zakon čitao sam uporedo sa Zakonom o koncesijama koji je još uvek na snazi, objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije" broj 20/97, a njegove izemene i dopune u broju 22/97 i 25/97. Zaključio sam da postojeći Zakon i Predlog zakona o koncesijama skoro u 90% slučajeva na isti način rešavaju ovu materiju o davanju koncesija na prirodna bogatstva, opšta dobra i delatnosti od posebnog interesa. Zar nije bilo celishodnije da se vrši izmena i dopuna već postojećeg zakona, nego da se predlaže, odnosno radi potpuno novi zakon o koncesijama. Naravno, dobro sam pogledao i video da su u Predlog zakona stavljena načela za utvrđivanje uslova i načina za davanje koncesija, gde se ističe jednakost i pravičnost stranaka, slobodna tržišna utakmica i autonomija volje ugovornih strana, što mislim da je dobro. Smatram da je trebalo drugačije rešiti koncesije po B.O.T sistemu, koje su definisane u članu 3. B.O.T. sistem podrazumeva: izgradi - koristi - predaj (vrati) u vlasništvo Republike Srbije ta dobra, odnosno te objekte. Vidim da je u Predlogu zakona stavljeno da se mogu koristiti, što znači mogu se davati i izgrađeni objekti. Mislim da za našu Republiku Srbiju to nije dobro i da je trebalo po svaku cenu ići na čist B.O.T sistem, znači da se izgradi, da se koristi i da se posle toga vrati. Takođe, mislim da je predlagač trebalo da definiše i određena prirodna bogatstva, određena opšta dobra, na šta se to misli, da se i to nađe u zakonu i da bude promovisano tako da se dođe do saznanja kod pravnih i fizičkih lica, domaćih i stranih, šta žele da traže od toga u vidu koncesija. Drugo pitanje, za pojedine objekte trebalo je da se predvidi da o njima odluku o davanju koncesije daje SkupštinaRepublike Srbije. To su objekti od međunarodnog i posebnog strateškog značaja za Srbiju. Mislim da smo tu, ispred SPS-a, dali i određene amandmane. To je dobro, bez obzira što pojedini diskutanti smatraju da u to ne treba mešati Skupštinu. Kada je u pitanju politika i strategija zemlje, konkretno kada su u pitanju koncesije, mislim da o tome treba da donese odluku i najviši zakonodavni organ, odnosno Skupština Republike Srbije. Na taj način ćemo uspeti da javnost bude bolje obaveštena i samim tim pomoći i Vladi Republike Srbije da lakše dođe do pravog rešenja. Nije dobro u ovom zakonu, u članu 4. Predlogazakona, uređeno pitanje uslova za davanje koncesije.U Predlogu zakona je to vrlo šturo rečeno, da se koncesija može dati na osnovuzakona, koncesionog akta i tendera. Mislim da su uslovi za davanje koncesije bolje razrađeni u važećem Zakonu, koji govori da je potrebno da se obezbedi racionalno korišćenje prirodnog bogatstva ili dobra u opštoj upotrebi, tehničko-tehnološkounapređenje, zaštita i unapređenje životne sredine, kao i da opšta dobra kojima upravljaju javna preduzeća čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, a koja radi racionalnosti nisu u poziciji da to obavljaju, dođu pod koncesiju. U članu 5. Predlogazakona o koncesijama proširuje se predmet koncesija, pa se daju i zdravstvene institucije, ali ne samo da se grade, već i one što treba da se rekonstruišu, revitalizuju ili obnove i da se tako koriste; tu su i rekreacioni objekti i turistička infrastruktura. Međutim, mene posebno interesuju zdravstvene ustanove. U Republici Srbiji je mnogo zdravstvenih ustanova rađeno mesnim samodoprinosom. Ja ću vam navesti primer: opštine Kraljevo, Vrnjačka Banja i Raška - 22 godine su privreda i građani Kraljeva izdvajali samodoprinos da bi napravili hiruršku bolnicu, u želji da imaju kvalitetnije i jeftinije medicinske usluge. Mislim da takvi objekti treba da budu izuzeti iz koncesijeili da se definišu koncesionari. Podsetiću vas samo da je u Republici Sloveniji 19. januara bio referendum gde su građani tražili da se povrate sredstva svim građanima koji su kod izgradnje telekomunikacionih kapaciteta po ugovoru o zajedničkoj izgradnji ulagali sredstva i posle toga prenosili ta sredstva. To će se verovatno odnositi i na elektroprivredu. Doneta je odluka da se tim građanima vrate ta sredstva. Mislim da i zdravstveni objekti rađeni putem donatorskih sredstava, gde nijedan dinar nije išao iz budžeta Republike Srbije, već su to davala privatna preduzeća, građevinske operative radile su bez ikakve naknade, trebalo bi da budu izuzeti iz koncesija.
Reč ima narodni poslanik Arsen Kurjački.
Uvaženi gospodine ministre, predsedništvo, dame i gospodo poslanici, u obrazloženju Vlade, kao razlog za donošenje ovog zakona navodi se stvaranje uslova za ulaganje u dobra u opštoj upotrebi i delatnosti od opšteg interesa. Postavlja se pitanje - zar je trebalo dve godine da se Vlada seti da treba stvarati uslove za ulaganja i putem koncesija? Očigledno je da je u pitanju nešto sasvim drugo. Da i pored ponuđene rasprodaje svih naših ekonomskih resursa, koje je na sceni, ozbiljnijih stranih investicija u Srbiji nema! Nema ih jer nema političke stabilnosti i nije izvršena stvarna transformacija sistema; nema ih jer jošuvek nije vraćena imovina oteta od strane komunističkog režima, već se ta, tuđa, nudi na prodaju. U takvim uslovima nijedan ozbiljan strani investitor neće da investira, sasvim razumljivo. Dakle, kada ne ide rasprodaja - ajde da probamo sa koncesijama, ali naravnoi za to su neophodni preduslovi kao i za privatizaciju. Pre svega potreban je jasan i precizan zakon. Za ovaj ponuđeni zakon se to nikako ne može reći. Skrenuću pažnju samo na neke karakteristične manjkavosti, ima ih dosta i daju nam za pravo da ne prihvatimo ponuđeno. Odeljak - "Sadržina koncesionog akta", član 10. tačka 6) govori o uslovima i načinu obavljanja koncesione delatnosti. Tu je propušteno, a obavezno se mora predvideti, da se koncesije moraju obavljati u skladu sa tehničkim normativima uz primenu sistema kvaliteta ISO standarda. Zašto ovo govorim? Zato što se mora jasno precizirati, jer se može očekivati da će strani investitori pokušati da izbegavaju primenu ovih standarda, koji su kod njih obavezni, sve zbog povećanja troškova, a samim tim i manjeg profita. Setimo se "Beočinske fabrike cementa" i čuvenog "spaljivanja guma" radi ušteda energenata. Da naši ugovarači ne bi dolazili u razna "iskušenija" prilikom stvaranja ugovora, bolje je da to odmah jasno piše u zakonu. Odeljak "Tenderska komisija", član 14. stav 5. kaže: "U komisiju ne mogu biti imenovana lica koja imaju bilo kakve poslovne odnose sa bilo kojim od učesnika na javnom tenderu". Na prvi pogled, sasvim u redu. Međutim,kada malo dublje analiziramo, postavlja se pitanje:kako će se utvrditi ko to ima, s kim i kakve "poslovne odnose". Ništa nije tačno rečeno. Koje su to vrste poslovnih veza, šta se pod tim podrazumeva? Šta će se desiti kada se naknadno utvrdi da je postojala neka "poslovna veza"? Da li će se te tenderske komisije tada poništavati? Šta sa prekršiocima, kako će biti kažnjeni? Ništa se o tome ne govori. Očigledno, ovde je puno nejasnoća, koje daju široke mogućnosti zloupotrebe i eliminisanja nepoželjnih lica iz tenderske komisije. Član 28. - odeljak "Usmeravanje sredstava koncesione naknade", u žargonu se kaže "čiji su novci" - predviđa da se sredstva od koncesione naknade ustupe lokalnoj samoupravi i pokrajini u iznosu, rekao bih sramotnih, 5%. Posle ovoga je valjda i maloj deci jasno da od proklamovane i obećane predizborne decentralizacije Srbije, posebno u finansijskoj sferi, nema ni pomena. Ova vlada deklarativno sve prihvata, ali kada su novci u pitanju tu dileme nema, sve mora biti u njenoj kesi, a raspodeljivaće se onako kako gazda kaže. Pitam se šta je sa čuvenom predizbornom rečenicom- autonomija novčanika? Nekako se brzo zaboravi sve kada se dođe na vlast. Ako pogledate amandmane Skupštine Vojvodine koje je Vlada usvojila po onoj prvobitnoj verziji, a koje je odbila, jasno je ovo što govorim. Može veći uticaj Vojvodine u sprovođenju koncesija, ali veći udeo u novcima - to ne može. Očigledno da će Neša Čanak morati da zapreti neizglasavanjem Predloga zakona da bi Pokrajina dobila veći udeo u koncesijama. Ali čime da prete lokalne samouprave širom Srbije da bi došle do više sredstava koja im pripadaju? Jasno je da ovakvo rešenje nije dobro, te da se pripadajuća sredstva moraju opredeljivati prema značaju stvari koje se daju u koncesiju za državu, region ili lokalnu samoupravu. To je jedino ispravno rešenje. U ovom predlogu zakona ne postoji odeljak - kaznene odredbe. Svaki zakon, da bi bio pravi, mora da ima i kaznene odredbe. Da li to znači da se neko već unapred amnestira od delovanja koje može biti pogubno i štetno po ovaj narod? Prirodna bogatstva, nacionalna dobra i sve ono što su generacije i generacije stvarale, suviše je vredno da bi se ova vlada sa tim poigravala. Zbog svega navedenog, a i još mnogo toga drugog, DSS je ponudila ovoj skupštini svoj predlog zakona o koncesijama. Nismo ga do sada pustili u skupštinsku proceduru, između ostalog, i iz razloga što smo očekivali da predsednik Narodne skupštine već jednom stavi na dnevni red zakon o denacionalizaciji, koji smo davno dali u Skupštinu. Očekivali smo da Vlada posle debakla procesa privatizacije shvati da je "oteto - prokleto", i da se ne može ni prodavati tuđe, niti davati u koncesiju. Ali sada je valjda svima jasno da ova vlada, za svog mandata, nema nameruda vraća otetu imovinu, jer im ta imovina treba za rasprodaju ili dugogodišnje zakupe, kako bi još malo produžila tu vlast, po sistemu "posle nas potop". Kada je Vlada ponudila ovaj zakon o koncesijama bili smo prinuđeni da i mi pustimo naš zakon u proceduru, da bi koliko-toliko regulisali ovaj proces. Nažalost, kao i sve zakonske projekte koje je do sada DSS predala u skupštinsku proceduru, ni ovaj nije stavljen na raspravu, a mi to smatramo vrlo lošim. Ako već Vlada nije želela da se našzakon raspravlja i usvoji, jer bi time svima bilo jasno da vlada u senci DSS mnogo stručnije i odgovornije obrađuje ovu materiju, vodeći računa pre svega o dugoročnim interesima ove države i naših potomaka, a ne o trenutnim stranačkim i ličnim interesima ili interesima stranih investitora, mogla je barem da ima toliko odgovornosti prema svojim građanima, pa da se ovaj vladin zakon povuče, uporedi sa zakonom DSS, preuzmu sva ona dobra rešenja i tako inoviran stavi na razmatranje u Skupštinu. To bi bilo sigurno državnički mudro i odgovorno. No, nažalost, od toga nema ništa, forsira se ovaj nejasan i nedorečen zakon, koji ostavlja, a nabrojao sam nekoliko primera, velike mogućnosti za nemarnost i zloupotrebe. Mi iz DSS smatramo da se ovaj ponuđeni zakon ne može popraviti amandmanima i zato, kao što ste primetili, nismo ni ulagali amandmane,što nažalost znači da mi, kao odgovorni i moralni ljudi, ne možemo ni podržati ovakav predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Slobodan Tomović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u jučerašnjem neveštom ekspozeu ministar Pitić nije mogao da nas ubedi, predstavnike SRS kao i celokupnu srpsku javnost, u nova proklamovana načela javnog nadmetanja navodno ugrađena u ovaj predlog zakona o koncesijama, zbog toga što gorko iskustvo koje sa vama, mislim na vas i na celokupnu Vladu Republike Srbije na čijem je čelu Zoran Đinđić, ima celokupno stanovništvo Srbije, a naročito privrednici, ukazuje na nešto drugo. Takođe, ukazuje i na nemogućnost unapređenja naše privrede, njenog razvoja, podsticanja proizvodnje i zapošljavanja ljudi po principima tržišne ekonomije. Pokazalo se u praksi da se dešavalo nešto sasvim suprotno, da je standard stanovništva doveden na najgoru moguću meru i da je mnogo ljudi, na desetine hiljada, a planirate još stotine hiljada njih da ostavite bez posla, bez mogućnosti da prehranjuju svoju decu i da ih školuju. Prema tome, sve ono što se desilo i uređivanje tih uslova, načina i postupka davanja koncesija, jasno govori o tome da će se u narednom periodu dešavati iste stvari. Zbog čega to govorim? U prilog tome govori tvrdnja da sve ono što ste radili, obezvređujući naše fabrike, prodajući ih budzašto, počev od cementara, pa preko šećerana, koje su najvećim kriminalcima u zemlji, bliski vlastima, prodavane za svega tri evra. Umanjivanje tzv. knjigovodstvene vrednosti pokazuje poslednja prodaja "Šećerane" u Crvenki, čija je procena bila 21 milion evra, a prodata je za samo tri miliona evra. Najskandaloznije svakako je ono što se desilo, a to je samo jedna u nizu krivičnih prijava podnetih protiv ministra poljoprivrede Dragana Veselinova, u Lovačkom udruženju Odžaci, u rezervatu na preko 600 hektara zemljišta, kada je ministar Veselinov pokazao kako ćete vi posle usvajanja ovog zakona o koncesijama da delujete; baš kao što ste delovali onda kada je on protivno zakonu - zbog čega će, ubeđena sam, kao i svi njegovi pomagači u toj prljavoj raboti odgovarati - istrebio na stotine hiljada retkih ptica u Odžacima. Lovačko udruženje Odžaci u Lalinskim livadama, tako se zove to područje u Zapadno-bačkom okrugu, imalo je ugovor i odobrilo mu je nadležno ministarstvo na 10 godina, a pre toga uložilo na stotine hiljada evra, da bi tamo uzgajalo te retke vrste ptica, kao i krupnu divljač. Ministar Veselinov, da bi sebi i svojim kompanjonima obezbedio basnoslovnu zaradu, prekršio je takav ugovor Lovačkog udruženja Odžaci, zgrabio ogromnu sumu novca, verovatno za sebe i za sve one koji su mu u tome pomagali, jednostrano prekinuo ugovor i sve to izvezao nekoj italijanskoj firmi za veoma kratko vreme. Sada su tamo ostale, time može da se pozabavi i ekspert za koncesije koji danas nije ovde, a nalazi se na čelu ili je savetnik Odbora za ekologiju, gospodin Popović, samo nekakve vrane ili nešto što više ničemu ne vredi. Što se tiče Rudarsko-topioničarskog basena Bor, vi ste pre 15 dana, promovišući zakon o koncesijama, rekli gladnim rudarima (a njih 10 hiljada je tražilo svoja prava, baš kao i radnici "Zastave", koju svakodnevno čerupate preko svojih koalicionih partnera i vi sami iz DOS-a) da će oni steći mogućnost da rade, da privređuju i da primaju plate kada bude usvojen zakon o koncesijama. Neće tada moći uopšte da rade, nego će tada da se nastavi još veća pljačka i omogućavanje onima koji su bliski vrhu vlasti da se enormno bogate na radničkoj muci, na muci rudara i svih onih koji danas ne mogu da obezbede svoja prava. Ono što naročito bode oči to su pojedini članovi zakona. I danas je zamenik predsednika poslaničke grupe SRS, gospodin Tomislav Nikolić, taksativno naveo kakvi su to sve, što tehnički što suštinski, propusti. Istina je, mi nismo podneli amandmane na Predlog ovog zakona zbog toga što bismo ga mi potpuno promenili, čitav zakon o koncesiji. Međutim, danas je ministar Pitić, govoreći o navodnoj kontroli i uvlačenju zakonodavne vlasti u tendersku komisiju, rekao da je to ugrađeno u zakonski projekat. Pa nije, ministre, zbog toga što ste vi to naknadno uradili amandmanom koji je po ko zna koji put podneo Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Ne konkretno taj odbor, nego je to u ovoj skupštini postala praksa da razni odbori podnose, u poslednjem trenutku, amandmane na predložene zakonske projekte. Naročito je skandalozna činjenica da u članu 10, kod sadržine koncesionog akta, vi kažete da, ako je predmet koncesije rekonstrukcija, adaptacija ili sanacija postojećih objekata, koncesioni akt sadrži i procenu visine ulaganja koja se utvrđuje u odnosu na vrednost objekta čija je rekonstrukcija, adaptacija ili sanacija predmet koncesije. Samo nam niste objasnili ko će da vrši tu procenu, jer svi privredni subjekti imaju ne gorko iskustvo, već je to skandal šta je radila Agencija za privatizaciju na čelu sa ministrom za privatizaciju, Aleksandrom Vlahovićem, u protekle dve godine. To pokazuju primeri rasprodaje državne imovine: šećerana za po tri evra, cementara u bescenje; a nastavili ste i dalje - primer tzv. rekonstrukcije autoputa od strane jednog od vodećih kriminalaca Ljubiše Buhe-Čumeta. To su samo neki u nizu primera šta ste radili da biste enormno opljačkali građane Srbije i na takav način vršili vlast. Nemoguće je da vam bilo ko poveruje da se vi brinete za odbranu i bezbednost zemlje. Vi ste poslušnici Amerike i zapadnih sila, vi biste im sve na tacni dali. Vi ste juče usvojili tzv. komisiju za izradu predloga promene Ustava, a u nju ste uključili i samoproklamovane predstavnike Srba, znači onih koji su priznali okupaciju, kao i predstavnike Vrhovnog i Ustavnog suda Srbije. Jasno je svima danas u Srbiji da je najpoznatiji koncesionar Vilijem Montgomeri, a da bi se skratila vaša muka, gospodine Pitiću, moram da vam izrazim svoje čvrsto uverenje i svih predstavnika SRS, a verujem i ogromne većine naroda, da nećete moći do kraja godine da potrošite 35 miliona dinara izdvojenih u budžetu za vaša putovanja po belom svetu, jer ćete uskoro ostati bez ministarske fotelje. Tako će vam biti muka kraća, pa i od toga kako će, da li će i koliko onaj monstrum Karla del Ponte da vam lupa packe, a da vi zamajavate ovih dana javnost time da ćete dobiti nekakvu pomoć ako budete još tešnje sarađivali. Jer će u nedelju, 23. februara, građani doći u velikom broju, to sam sigurna, na Trg republike, da pozdrave najvećeg Srbina, najvećeg srpskog patriotu, vođu ne samo nas srpskih radikala, već Srba iz svih srpskih zemalja, dr Vojislava Šešelja, koji u ponedeljak putuje u Hag i koji će do kraja rasturiti vašu ljubimicu Karlu del Ponte i celokupni Haški tribunal.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovana gospođo Čomić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o kome se raspravlja u ovom parlamentu možda i nije najvažniji, ali je svakako najdelikatniji od svih zakona o kojima smo do sada raspravljali. Dokaz za moju tvrdnju je činjenica da se ovim zakonom utvrđuje koji to od svekolikih resursa ove države, a naročito strateških, treba da budu predmet koncesije i po kakvim pravilima te koncesije treba nekome da se dodele. To je bio razlog što smo mi socijalisti - uprkos uverenju da je zakon donet na naš predlog bio sasvim korektan i da je možda pre trebalo da razgovaramo o izmenama i dopunama tog zakona, a ne da ga potpuno menjamo - zbog poznatog mehanizma odlučivanja u ovom parlamentu, da ne pričam dalje, zaključili da moramo suštinski da se uključimo u raspravu o Predlogu ovog zakona i da, naravno u jednom postupku za koji moram da kažem da je trajao onoliko koliko je trebalo da se iskuju najbolja rešenja, damo svoje predloge i svoje razmišljanje o tome kako taj predlog treba popraviti. U tom smislu mi smo to pretočili u nekih deset amandmana. Okosnica naše intervencije bila je zalaganje da se ipak ograniči odlučivanje Vlade na one koncesije koje su matematički, kako bi se reklo, manje ili jednake u odnosu na neki iznos ili koje su od najvećeg strateškog značaja, kao što su izvorišta vode, izvorišta nafte itd. Dakle, te prerogative smo hteli da damo Skupštini, da ona odlučuje o koncesijama od naročitog strateškog značaja. I naravno, ne samo to, nego smo hteli (i to je bila suština našeg zalaganja) da Vlada periodično podnosi izveštaje o postupku koncesije ovoj skupštini i ne samo za ono što je Skupština rekla da, takođe, može biti predmet koncesije, nego i za sve ono drugo što je Vladi već dato kao diskreciono pravo. U tom smislu smo podneli desetak amandmana. Naravno, neću govoriti o svim tim amandmanima. Pomenuću samo neke i to one gde smo se mi u diskusiji razišli sa predstavnicima Vlade i na raznim odborima, pre svega na Odboru za ekonomski razvoj. To se pre svega odnosi na član 6. jer se u tom članu kaže kako će se odlučivati itd. Naše zalaganje je bilo da se napravi mali mehanizam u tom odlučivanju, rekao bih da se napravi matrično odlučivanje i da se kaže - ponder je taj i taj, ponder za rizik je taj, ponder za ovo, ponder za ono; jer, gde god se subjektivno odlučuje, može biti i tako i tako. Pretpostavljam da ako sada nije prihvaćeno, ovo se može kasnije usvojiti nekim podzakonskim aktom ili pravilnikom o radu tenderske komisije; da se napravi matrica odlučivanja gde se vrlo prosto kaže - faktor rizika taj, ponder taj i kad se sve sabere, stvari su vrlo egzaktne, to se uradi. Nadam se da će se to u tom smislu ispraviti. Ali, suština našeg neslaganja, a gde ipak treba da se složimo, to je što smo mi insistirali (dozvolite da se figurativno izrazim, jer tako sam pričao i na Odboru), kad se već stavlja malo zvonce na pare od koncesija koje idu lokalnoj samoupravi i autonomnoj pokrajini, da stavimo zvonce, ali veće, i na onaj veći deo pa da kažemo - e, to zvoni za korišćenje para u onim oblastima iz kojih smo ih i dobili dajući koncesije. Dakle, mogu razumeti vladu kada kaže - znate, to su pare iz budžeta, ali ne mogu to prihvatiti. Hteo bih da imamo sigurnost : ako smo dali autoput, neka se posle toga izgradi autoput. Jer Vlada će reći - nama treba za penzije. Ali, gospodo, to ne može biti manir - ne ide mi od privatizacije, hajde da uzmem od koncesije; ne ide mi od ovoga, hajde da uzmem od onoga. Dakle, zbog toga sam hteo da stavimo to veliko zvonce. No, dobro, vlada je vlada i mi razumemo teškoće. Da skratim, jer moje druge kolege čekaju na red, ovom prilikom pokazana je izuzetna spremnost ministra i njegove ekipe da korektno sagledaju naše zahteve i moram da kažem da je prihvaćeno dosta naših predloga, više nego ikada do sada, a meni to daje mogućnost da zaključim dvojako: kao Kopernik "ipak se okreće" ili kao Iljf i Petrov u čuvenom Zlatnom teletu "led je krenuo gospodo porotnici". Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slavoljub Matić.
Gospođe i gospodo, kada pričamo o predloženom zakonu želim da pomenemo neka iskustva koja svakako Evropa ima. Međutim, kada uđete na Internet vrlo je teško komunicirati sa tim iskustvima. Prvo zbog toga što imate nesređene linkove mnogih vlada u Evropi. Ono što može da se vidi to je da su svi zakoni iz oblasti koncesija poprilično stari, tako da pretpostavljam da se i Republička vlada tj. ministar Pitić, takođe i moja stranka, a možda i stari Zakon iz 1997. godine, oslanjaju na preporuke OECD-a dostavljene bivšim članicama SFRJ kao preporuka koja može da te zemlje izvuče iz krize. Pričamo o tim stranim iskustvima, recimo Velika Britanija fragmentarno pokazuje ovu oblast, naime koncesije se pojavljuju u zakonima iz oblasti zdravstva, putne privrede ili telekomunikacija. Takođe, Portugalija rešava pitanje koncesija opet nekim posebnim zakonima iz užih oblasti, recimo PTT saobraćaja, a i neke druge zemlje na sličan način rešavaju to pitanje. Što se tiče dužine koncesija, što je zemlja siromašnija to je duži rok koji se daje koncesionaru. Siromašnije zemlje, kao što su zemlje iz Sovjetskog Saveza, Rusija konkretno, zatim Rumunija, daju rok do 50 godina, a s druge strane Italija ima zakonski rok do 25 godina, sem što je za jedan putni pravac dato do 30 godina. Mislim da smo se ovde saglasili da taj rok može da bude do 30 godina i on je potpuno u skladu sa nekim evropskim iskustvima. Možemo da podržimo u ovom zakonu postojanje principa B.O.T. izgradi - koristi - predaj. Taj princip je opštepoznat, omogućava da se stvaraju nove investicije koje će posle biti predate državi ili narodu i to svakako treba pozdraviti. Juče ministar kaže da je zakon značajan za razvoj privrede i infrastrukture, a smatra da će to imati efekat na životni standard građana. Potom kaže da je zakon usklađen sa međunarodnim zakonodavstvom, naglašava zajednički interes privatnog i javnog interesa; takođe, ministar sam hvali svoj zakon, pa kaže da onemogućava diskreciono pravo, da postoji visoka pravna sigurnost. Sve je to lepo što ministar kaže, međutim, u državi ne postoji pravna sigurnost, pa se pitam kako ćemo mi po principu B.O.T. dati nekome putni pravac između Beograda i Niša ili makedonske granice, a u ovom trenutku svi smo svedoci da čak i asfaltne baze vredne nekoliko miliona dolara lete u vazduh. Znači, te pravne sigurnosti u ovoj zemlji nema. Mislim da u ovoj zemlji, koja je inače zemlja bez domaćina, bez predsednika, sigurno nije pravi mamac za te investicije, a svi smo ... [[žagor]] Dobro, zašto mi dobacujete? Molim vas, gospođo Čomić, da opomenete ove vaše koji dobacuju.
Svi ovde prisutni poslanici su moji, ne delim ih na vaše i njihove, po narečjima, i svi smo ovde obavezni da poštujemo Poslovnik ...
Pa opomenite ih.
Svi govornici, uključujući i vas, imaju potpunu slobodu argumentacije pri obrazlaganju zakona i zaista molim sve narodne poslanike da se pridržavamo Poslovnika. Izvolite.
Mi iz DSS-a svakako ćemo iskoristiti ovu priliku da predstavimo naš zakon. Kada ste ministre povukli ovaj zakon, nadali smo se da ćete možda neka naša iskustva iskoristiti i pokušati da na pravi način decentralizujete ovo pitanje koncesija. Ona iskustva koja imamo iz Zakona o privatizaciji, a mogu da vam kažem nešto o tome i kao predstavnik jedne lokalne samouprave, onog trenutka ...
Narodni poslaniče, obraćam vam se po članu 84. stav 2. Poslovnika, i s obzirom da opominjete na primenu Poslovnika. Formalnom primenom Poslovnika trebalo bi vam oduzeti reč jer pričate o temi koja nije na dnevnom redu, a ukoliko želite da se predlog vašeg zakona nađe na dnevnom redu poslovnička procedura je da skupite 84 potpisa narodnih poslanika i zakažete šesto vanredno zasedanje Narodne skupštine do 1. marta ili da predložite na redovnom zasedanju. Dakle, ono što važi za vas, važi i za sve nas druge. Slobodu koju imate vi, imaju i svi drugi poslanici. Izvolite.
Da li znate šta pričam? Da li ima smisla da me na ovakav način prekidate? Iskustva iz Zakona o privatizaciji - kada se privatizacija spustila na nivo lokalnih samouprava, gde lokalna samouprava ima obavezu kako bi proširila listu potencijalnih učesnika u privatizaciji - mislim da treba pozitivno vrednovati kroz ovaj zakon. Upravo smo mi naš predlog zakona bazirali na toj decentralizaciji. Prava decentralizacija, dakle, uviđa interes lokalne samouprave i podrazumeva učešće AP. Interes lokalnih zajednica svakako pre će doneti mnogo veći broj ugovorenih koncesija nego ići na neke velike koncesije koje ovog trenutka, zbog te pravne nestabilnosti naše zemlje, apsolutno nije moguće privući. Na kraju, pitam Republičku vladu - šta je za dve godine došlo kao koncesioni posao? Prethodna vlada je samo jedan ugovor napravila; radi se o putu Beograd-Novi Sad. Nažalost, naša Vlada danas nema snage da bude magnet za investitore, a upravo ovaj zakon jeste prilika da se ostvari taj naš interes da pokrenemo privredu na ovaj način, tj. nama je radi toga potreban taj autsajderski novac. Pošto mi gospođa Čomić zamera predstavljanje ovog zakona DSS, koji ima u svojim rukama, neću pričati o našem zakonu. Nadam se da će ovaj zakon vrlo brzo biti unapređen upravo novim zakonom, pa makar i onim izmenama na kojima mi insistiramo. To će biti, naravno gospodo moja, odmah posle vanrednih parlamentarnih izbora. Nadam se, gospođo Čomić, da će ovde na vašem mestu sedeti pravi demokrata, a ne neko ko će ometati komentarima poput ovih vaših prigovora koji su najbolji dokaz da vi sa demokratijom nemate blage veze.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, posle njega narodni poslanik Dragan Jovanović; poslanička grupa Srpske radikalne stranke ima na raspolaganju šest minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, put Novi Sad - Beograd, predmet koncesije u prošlim vremenima, ostavio je negativan trag na ovoj vlasti jer je nekim svojim akcijama i postupcima zaustavila tok i dinamiku izgradnje te deonice. Taj put je imao razrađen koncesioni ugovor verovatno prekinut po važećim zakonskim normama. Današnja vlast, na čelu sa Vladom Zorana Đinđića, nije sklopila nijedan ugovor ni sa jednom firmom, a da se odnosi na koncesije. Možda bi se ovaj zakon i ranije našao na raspravi ovog parlamenta, ali nesuglasice u DOS-u koje kulminiraju nisu dozvolile prohodnost ovog zakona do ovog doma. Stari Zakon o koncesijama donet 1997. godine otvorio je put koncesijama i danas prisutan. Nismo mi ni kao narod a ni kao država danas spremni da prihvatimo ovaj zakon i ostale zakone koje vi, gospodo iz Vlade, protežirate kao reformske zakone. Ti reformski zakoni su tako daleko od reformi - ljudi danas u Srbiji žive na ivici ekonomske bede. Mnogo je ljudi na ulici bez posla. Vlada opšte nezadovoljstvo. Pitanje je dana kad će to nezadovoljstvo da se pretoči da vi gospodo, koji danas vodite ovu zemlju, siđete sa tog pijedestala. Treba omogućiti da narod i pojedinci u državi i društvu budu u blagostanju, pa tek onda kada se stvori određeni broj ljudi koji imaju želju i ekonomsku moć da se bave koncesijama, doneti zakon o koncesijama. Predlog ima 45 članova. Koncesionari se bave eksploatacijom rudnih bogatstava, popravljaju puteve, uređuju obale reka, grade pruge, svojim mukotrpnim i istrajnim radom ostavljaju blagostanje celom društvu i sebi na duži vremenski period, a ne kao vi danas da se obogatite po sistemu što pre na neobičan i neljudski način. To znaju i komšije u našem okruženju koje su prošle tranziciju. Njihova negativna iskustva su doprla i do nas. Kako mislite da formulacijama ovog zakona privučete strane učesnike kad oni znaju da sve ovo što vi radite nema zakonsku osnovu, nema ni ova skupština legitimitet, to smo u više navrata isticali i danas to podvlačim. Šta tek da komentarišu ti ljudi, a oni treba da donesu ogromnu količinu para i da ih pretvore u profit, koji imaju u svom imidžu demokratiju kao stav? Pa toga kod nas sada nema, tako da ovaj zakon njima ne daje sigurnost. Što se tiče ravnoteže privatnog i javnog prava - isto je nemoguće danas sa ovom vladom, to sam napomenuo u gornjem stavu ovog mog izlaganja. Izbor koncesionara treba da bude regulisan ovim zakonom tako da to bude sve providno, odnosno kako vi kažete transparentno. Ali, ta providnost i vaša transparentnost nije stvorila ambijent za tu delatnost. Smatrate da će načelo jednakosti i pravičnosti prilikom izvođenja koncesija biti zastupljeno po demokratskim principima, a štitiće ih pravne norme naše države? Koje to države? Pa mi smo zarušili i međunarodne pravne norme koje su imale svoj istorijski tok. Pa kako da se sada vežemo za sve te norme u međunarodnom pravu kad nemamo ni državu, nemamo ni status koji to omogućava? Vi imate Ustavnu povelju. Koje to delatnosti treba da budu regulisane ovim zakonom? Znamo da smo nabrojali sve šta reguliše ovaj zakon o koncesiji, ali te opšte delatnosti mogu da se izmanipulišu, tako da one ne daju sigurnost ni državi, ni koncesionarima. To znači šta nam se svidi, to ćemo tražiti da se podvede pod ovaj zakon. Što se tiče zabrane strancima oko ulaganja a vezano za koncesije, zakonom je regulisano i evidentirano da je to zona pravljenja i prometa oružja, ta zabrana je prividna, pošto će ona posle proizvesti uvoz gotovih proizvoda. Tenderske komisije su obavezne da pripreme i završe sve poslove oko davanja koncesija. One su sastavljene i od članova sa nivoa lokalne samouprave. One treba da izvrše prethodni uviđaj na terenu i predlože Vladi rešenje određenog koncesionog problema.Ali, mi na tom prostoru imamo takve kadrove ... Koncesijama, od ovih naših generacija koje danas funkcionišu, nije se niko bavio, tako da i stručna javnost o tome zna samo iz literature. Mislim da i ministar sa ovim problemom nije do detalja upoznat. To je jedan veliki problem. Ljudi koji se bave koncesijama nisu živeli na ovim prostorima više od 60 godina, a procesi svetskog koncesionarstva su tako napredovali da će ovaj zakon biti teško prihvaćen. Kojim članom želite da rešite nacionalne parkove, šume, jezera i vode, a da vam to ne krši zakone iz ovih oblasti koje svoju osnovu ne zasnivaju na koncesijama? Na primer, rudno bogatstvo se nalazi u nacionalnom parku. Prljava tehnologija kao sirovina mora da ide duž ili preko nacionalnog parka u dužini od 10 do 15 kilometara - kako to da se reši, a da se pri tom ne vrši zagađivanje? Tako Beočinska fabrika cementa ima svoje iskope na južnoj padini Fruške Gore. Da li Zakon o zaštiti čovekove okoline mora da spreči taj proces koncesije? Jedan od komentara ovog zakona je i neusklađenost želja i ideja marginalnih stranaka DOS-ovskog konglomerata, koje nisu uspostavile konsenzus već i one svoje nezadovoljstvo ističu amandmanima. Nezadovoljna medijskom blokadom na RTS-u prema Srpskoj radikalnoj stranci, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Srpska radikalna stranka organizuje veliki narodni miting za ispraćaj svog predsednika, prof. dr Vojislava Šešelja, u Hag u odbranu srpstva. Miting će se održati u nedelju 23. februara, na Trgu Repbulike, u 18,00 časova.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, pa posle njega narodni poslanik Dragan Lazić; vreme na raspolaganju Socijalističkoj partiji Srbije je devet minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena drugarice Čomić u pozitivnom kontekstu, pred nama se nalazi materijal koji nosi vrlo pretenciozan naziv - Zakon o koncesijama. Zašto je pretenciozan naziv? Zato što Srbija već ima Zakon o koncesijama donet 1997. godine. Doneli su ga stručnjaci Socijalističke partije, koja je tada sa koalicionim partnerima bila na vlasti. Ovaj materijal, u krajnjem, mogao je da nosi naziv - izmene i dopune zakona o koncesijama. Znači, socijalisti su još 1997. godine iskazali svoj stav prema potrebama za davanje koncesija, ali u fukciji razvoja infrastrukture, privrede i zemlje. U tome se razlikuje pristup današnje vlasti od tadašnjeg pristupa. Ovaj naslov nije slučajan. Zašto naslov ne nosi ime - izmene i dopune zakona? Zato što su hteli da se postignu različiti ciljevi. Prvi cilj: marketinški nastup. Vlada hoće da pokaže kako radi nešto revolucionarno, jer od 5. oktobra sve je revolucionarno, veoma značajno što do sada nije rađeno. Taj marketinški pristup je prisutan stalno. Poznata je priča o vozu koji se ljulja da bi putnici mislili da voz ide, ali oni koji ljuljaju ne vide da je voz krenuo nazad prema provaliji - a narod to dobro vidi. Drugi razlog zašto materijal ne nosi naziv izmene zakona jeste patološki bolesna težnja za diskontinuitetom po svaku cenu. Govorili su neki o političkom diskontinuitetu. Međutim, ne može dobronameran čovek da se otme utisku da je već patološka stvar postala priča o diskontinuitetu. Već idete na potpuni zakonski doskontinuitet. Već idete na diskontinuitet sa zdravim razumom, jer verovatno će da usledi zakon ili uredba o tome da se leva cipela obuva na desnu nogu, da se prolazi kroz crveno, da se pravi krov u podrumu, da ništa ne bude kao što je bilo. Mnogo podseća na 1945. godinu! To nas je vratilo mnogo unazad - jesmo pravili diskontinuitet sa starom Jugoslavijom, nismo zadržali ono što je bilo dobro. Ova bolest prelazi već i u unutrašnjost. Već imate u gradu iz koga dolazim predlog da se menjaju nazivi 450 ulica, odjednom. To je neverovatno i postaje, na neki način, bolesno. Plašim se da sa prljavom vodom, sa greškama, ne počnemo da izbacujemo i decu. Treći i glavni razlog zbog čega se, po nama, menja ovaj zakon jeste želja Vlade, odnosno vladajuće stranke i vladajuće koalicije da na svaki način zadrži vlast. Znači, ta želja već postaje do te mere izražena da je prosto neprijatna. Donošenjem ovog zakona čak preti opasnost da se zaokruži proces kojim DOS već ruši i mitologiju. Poznata je u mitologiji priča o vladaru Merganonu koji je hteo po svaku cenu da zadrži vlast. On je bio simbol vlastoljublja u to vreme, pa je da bi zadržao vlast prodao pet sinova i pet kćeri, pa je prodao i dao zlim duhovima sve svoje građane, pa je na kraju prodao i carstvo da bi zadržao vlast. Iz ovog zakona, na ovakav način napisanog, vidi se težnja da se vlast zadrži po svaku cenu, jer postoji linija kontinuiteta. Da bi se punio budžet prvo su građani Srbije, protiv Ustava, prodavani Hagu za sitne pare, pa je onda došao Zakon o privatizaciji, gde nismo postigli konsenzus i gde je DOS insistirao da pare idu u budžet. Znači, rasprodaja firmi da bi se punio budžet i održala vlast. Šta danas imamo: Predlog zakona o koncesijama sa ključnom tačkom da pare od prodaje idu u budžet; znači, da bi se vlast održala po svaku cenu ima da se puni budžet. To je ono što socijalisti ne mogu da prihvate. Vlast po svaku cenu ili punjenje budžeta ne sme da bude razlog i način vođenja vlasti. Moram da kažem da smo u saradnji oko ovog zakona postigli izvestan napredak i moram da pohvalim ministra Pitića. On radi određen zadatak, a možda i ne znajući krajnje namere onoga što mu je dao taj zadatak. Imali smo sasvim solidnu saradnju, a ona pokazuje moguće puteve postizanja konsenzusa o bitnim pitanjima. To je jedini način na koji ćemo da krenemo napred. Ako Vlada prestane da želi da vlada po svaku cenu, da napuni budžet, postići ćemo konsenzus i oko Zakona o privatizaciji i oko ovakvih i sličnih zakona. U protivnom, želja da se vlada po svaku cenu ne može da odvede daleko. Neću da vam kažem kraj priče o Merganonu, pročitaćete sami, ali nije dobro završio. Mogu da vam kažem, za one koji nemaju vremena da pročitaju, na kraju je bio rastrgnut između konja. Zli duhovi nisu uvažili njegovu želju za vlašću.
Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Todorović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, očigledno da pažnja popušta, ali biću kraći nego što mislite. Gospodine ministre, pratio sam vas juče i u toku današnjeg dana i očekivao da ćete, bar jednom rečenicom, da spomenete Kosovo i Metohiju, iako možda trenutno nije pod vašom ingerencijom. Naime, tačno je da u okviru saveznog zakonodavstva ne postoji zakon o koncesijama, međutim to ne znači da mi ne možemo u parlamentu Republike Srbije da porazgovaramo i na tu temu. Kada se govori o koncesijama, vezano za Kosovo i Metohiju, neumitno se nameće pitanje povezivanja sa momentom privatizacije. Zbog čega? Zbog toga što se posle dolaska UNMIK-a i KFOR-a na Kosovo i Metohiju kvalitativno menja situacija i može sada, u ovom trenutku, da se kaže da predstavnici međunarodne zajednice flagrantno krše Rezoluciju 1244. Naime, verovali ili ne, odmah posle dolaska KFOR-a 10. juna, prvom uredbom tadašnji visoki predstavnik generalnog sekretara Ujedinjenih nacija, gospodin Bernar Kušner, pod brojem 199/1 od 25. jula 1999. godine, ukazuje da UNMIK raspolaže i koristi svu državnu i društvenu imovinu na području Kosova i Metohije. Uredbom od 2002/12 2002. godine osniva se Kosovska poverilačka agencija, gde se takođe flagrantno krši Rezolucija 1244. Tu se ukazuje da UNMIK ima pravo da upravlja imovinom u državnoj i društvenoj svojini, ali ne i da sa njom raspolaže i trajno menja vlasničku strukturu. To je vrlo bitno. Mi smo imali razgovor na Odboru za Kosovo i Metohiju sa predstavnicima Koordinacionog centra, gde je ukazano na sva ta događanja na Kosovu i da se krši Rezolucija 1244. Mi smo, naravno, potpuno ograničeni kada je u pitanju Rezolucija 1244, gde se kaže da međunarodna zajednica i jeste subjekt rešavanja, ali niko nikome ne daje za pravo da može da se ponaša na ovaj način. Iako je svojevremeno gospodin Čović, kao predsednik Koordinacionog centra, u svetskoj organizaciji, u Savetu bezbednosti, ukazao na taj trenutak, uložio oštar protest, smatram da Vlada Republike Srbije treba stalno da bude prisutna i da stalno ukazuje na sve te činjenice koje se dešavaju - da ulaže protest ne samo Ujedinjenim nacijama i sekretaru svetske organizacije, gospodinu Ananu, koji je jedan od garanta, nego i svim ostalim relevantnim institucijama u Evropi i svetu. Mislim da to pravo ne možemo da propustimo na Kosovu i Metohiji. Potpuno jasno sam se odredio zbog čega govorim u ovom momentu o Kosovu i Metohiji i ne treba smetnuti sa uma sve one resurse čime raspolaže naša država. Mi smo de jure, odnosno po Rezoluciji 1244 nosioci celokupne imovine, jer se spominje Savezna Republika Jugoslavija, odnosno sada državna zajednica Srbija i Crna Gora kao garant i da Kosovo i Metohija pripada toj zajednici, ali de fakto ne pripada, jer vidi se kakva je situacija dole. Da li treba da vam pričam o resursima kao što je kosovski basen? Treba reći na tu temu, recimo, u samoj Srbiji je budućnost u Kolubari. Ako je Kolubara 20 puta manja u odnosu na energetski potencijal kosovskog basena, onda vam je sve jasno. Samo uglja bilansne rezerve kosovskog basena iznose 9,8 milijardi tona ili prevedeno u dolare oko 200 milijardi dolara. To treba nekome da se objasni, da se vidi sva ozbiljnost ove situacije. Da li treba pričati o resursu feronikla - zna se da je podignuta fabrika upravo oko Glogovca i Drenice, gde je bilo i najzategnutije u celoj ovoj situaciji, sve ovo vreme, gde je međunarodna zajednica bila vitalno zainteresovana za određene koncesije, jer se zna da je "Feni" kod Kavadaraca bio u to vreme već prošlost i da nije moglo ništa da se radi. Ništa na tu temu nije odrađeno u prošlom režimu. Čak su pravljene neke pogrešne projekcije, kao što je, recimo, vezano za Trepču pre desetak godina, kada je potpisan ugovor na 99 godina sa grčkom kompanijom Mitilineos i zna se kako je prošlo; mahalo se čekom od pet miliona dolara, ništa nije urađeno, čak su se palile i automobilske gume da bi se videlo da nešto dimi na dimnjacima. U celoj ovoj situaciji treba zaista sagledati kakva je perspektiva oko svega toga. Treba stalno insistirati na doslednom sprovođenju Rezolucije 1244, a ovo sam vam rekao zato što, recimo, ministar Vlahović vrlo često koristi onaj svoj slogan - kada kažem privatizacija, mislim investicija. Koncesije se na Kosovu i Metohiji uvode na mala vrata, jer tamo postoji drugi slogan - kada kažem koncesija, mislim na komercijalizaciju. U kom smislu? Na Kosovu i Metohiji ne može da se sprovede koncesija zbog toga što je to, na svoj način, blokirano posle istupa gospodina Čovića na Savetu bezbednosti, ali se prave komercijalni ugovori na godinu dana, s tim što postoji šansa da se taj ugovor kasnije produži na još godinu dana i na još više. To je, recimo, slučaj sa "Cementarom" u Đeneral Jankoviću. To je na samoj granici prema Makedoniji. Za ovo vreme sam imao toliko da vam kažem. Zaista me je na neki način iznenadilo da niste spomenuli Kosovo i Metohiju i sve potencijalne mogućnosti. Nadam se da ćete moći bar na nešto da mi odgovorite.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, a sledeći prijavljeni za reč je Željko Tomić.
Dame i gospodo, kada sam dobio ovaj predlog zakona o koncesijama, najpre sam uzeo stari Zakon o koncesijama da bih video u čemu se nalazi razlika između novog Predloga zakona i ovog starog Zakona. Na moje i zaprepašćenje stručnijih od mene, a koji su mi pomagali u razmatranju ovog zakona, došli smo do zaključka da je skoro 80% odredaba jednog i drugog zakona isto. Zašto se onda donosi novi zakon? Prevashodno zbog toga da bi se zamazivale oči onima kojima ste u predizbornoj kampanji obećavali da ćete doneti zakon o denacionalizaciji pa niste, pa se sad neki bune i hoće, a ne znaju kako da uzmu imovinu nazad - pa neki tamo nadobudni novinarčići, uzimaju platu kao da imaju, a nisu završili fakultet, udaraju u talambase optužujući jednog, drugog i trećeg, tako zamagljujući stvar. Znači, jedan od motiva za donošenje ovog zakona jeste skretanje pažnje sa onoga što ste obećali u predizbornoj kampanji. Drugi motiv zbog kojeg se danas razmatra novi zakon o koncesijama, a u suštini nije novi, nego se samo radi o liberalizaciji uslova za davanje koncesija, nalazi se u tome što ste verovatno obećali nešto nekome u inostranstvu, pa sad traže neke nove olakšice za dobijanje koncesija i za uzimanje opštih dobara pod svoje po ugovorima o koncesiji. Ako to analiziramo, možemo videti da su u članu 4. iz odeljka "Uslovi za davanje koncesije" izbrisana sva ona tri uslova prethodnog zakona iz 1997. godine, gde jasno stoji da se koncesija daje pod uslovom da se obezbedi racionalno korišćenje prirodnog bogatstva ili dobra u opštoj upotrebi, tehničko unapređivanje delatnosti koja je predmet koncesije i zaštita i unapređivanje životne sredine. Dakle, to je što se tiče liberalizacije uslova davanja koncesije. Dalje, razlog za donošenje ovog novog zakona koji nije nov, samo se radi o ustupanju nekim stranim interesima, nalazi se u proširenju predmeta koncesije. Kao što možemo da vidimo, ovde se nalazi nekoliko novih momenata: po članu 5.tačka 12) tu ulazi još izgradnja, održavanje i korišćenje zdravstvenih ustanova ili njihova rekonstrukcija, modernizacija, održavanje, korišćenje zdravstvenih usluga itd. Pitam se da li će Piroćanci, koji su deset godina izdvajali samodoprinos za izgradnju zdravstvenog centra i bolnice, sada biti dovedeni u situaciju da ta njihova bolnica, izgrađena njihovim parama, bude predata pod koncesiju nekom strancu koji će određivati načine zdravstvene zaštite tim istim Piroćancima što su tu istu bolnicu izgradili?! Takođe, član 5. tačka 13) predviđa da predmet koncesije može da bude izgradnja sportsko-rekreacionih objekata, sportskih terena i prostora za sport. U prvom momentu nisam mogao da se setim zbog čega bi to moglo da bude aktuelno, ali pre izbora 2000. mi smo održali u "Beogradskoj areni" predizborni miting. Ta "Beogradska arena" izgrađena je sopstvenim sredstvima ove države i ona je dve godine, iako je onda održan miting unutar nje, bila funkcionalna. Za dve godine možda niste zakovali nijedan ekser u nju. Zbog čega? Verovatno je neko bacio oko na najveći sportski objekat na Balkanu, možda i u Evropi, i verovatno će neko dobiti povoljne koncesije za preuzimanje tog objekta.! (Predsednik: Upozoravam vas na prekoračenje vremena.) S jedne strane pravite nove agencije, a s druge strane ukidate agenciju koja je bila predviđena za dodeljivanje koncesija. Zatim, jedna pravna napomena: u tački 12) navodi se da ugovor o koncesiji može da sadrži način rešavanja sporova i primenu merodavnog prava. Ako se u članu 33. nalazi način zaštite prava koncesionara, ako se u glavi VIII nalazi predviđen način za rešavnje sporova, zaista je nedopustivo ili izlišno davati mogućnost da se odredbama ugovora o koncesiji predviđaju načini za određivanje merodavnog prava. Ako se kao koncedent pojavi domaće lice, to je država; ako se kao koncesionar pojavi strano lice, zna se da će eventualni spor završiti pred međunarodnom arbitražom. Zaista mislim da nema potrebe da se unosi jedna dispoziciona odredba ugovaračima, da se dogovaraju o načinu koji će biti primenjen u slučaju sporova. Imam mnogo toga da kažem, ali zbog kratkog vremena i zbog vašeg lošeg Poslovnika ...
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić; više nema prijavljenih za reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dosta toga je rečeno. Skrenuo bih samo pažnju na neke stvari koje smatram da su bitne. Simptomatičan za ovo zasedanje Skupštine Republike Srbije je nastup ministra za ekonomske veze sa inostranstvom, gospodina Pitića. U njegovom obrazloženju zakona i argumentaciji, kada govori zašto ne treba da postoji agencija za koncesije, kaže da su koncesije kao pojam i tema disperzivne, odnosno složene, višeslojne. Naravno da je to tačno. Podsetio bih da on danas nezastupa samo svoje ministarstvo, već i samu Vladu Republike Srbije.Ne može on, u dve rečenice, da kaže kako su agencije u nekim slučajevima osnivane jer je tako trebalo da bude, a ovde to ne može da bude slučaj, jer je oblast disperzivna. Iste takve oblasti su i privatizacija, državna uprava, oblasti koje zastupaju ministarstva trgovine, zdravlja i ostala pri kojima su osnivane Vladine agencije. Ministar, da li namerno ili nenamerno, nije želeo da se upliće u temu svrsishodnosti postojanja agencija. Po meni, on je to ipak morao da uradi detaljnije nego što je učinio, jer je on, podsećam, predstavnik Vlade Srbije koja, kao što znamo, uglavnom i vlada uredbama i agencijama. Ovako značajna oblast kao što su koncesije naprosto podrazumeva osnivanje agencije, kao što je to i DSS u svom predlogu zakona o koncesijama i predvideo. Mi smo u obrazloženju naveli kompleksnost problematike vezane za koncesije; mnoštvo stručnih i upravnih poslova koji prethode zaključenju koncesionih ugovora; potreba za nadzorom nad ispunjenjem obaveza iz ugovra i za stručnom pomoći stranama u koncesionom ugovoru; da se u razumnoj meri unifikuje praksa u davanju koncesija; sve to najpre nalaže stvaranje novog organa državne uprave, nove posebne organizacije, a to je aagencija za koncesije. Na kraju, želim da ukažem na još jednu interesantnu činjenicu. Naime, na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, kada su razmatrani amandmani Skupštine AP Vojvodine, niko od podnosilaca amandmana nije našao za shodno da se pojavi na toj sednici i da ministru, članovima Odbora i prisutnim narodnim poslanicima obrazloži amandmane Skupštine AP Vojvodine. Plašim se da je taj sindrom simptomatičan kada su u pitanju signali iz Skupštine Vojvodine. Naime, ministar i njegovi pomoćnici su bili veoma obazrivi i oprezni kada su komentarisali ove amandmane. Plašim se da ovolika količina respekta može još više da odškrine vrata, po meni, opasnim namerama nekih političkih struktura u Vojvodini, koje su se prilično osilile nakon donošenja onog nesrećnog i nebuloznog Omnibus zakona.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, da li želi reč neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa koji to pravo nisu iskoristili? Reč ima ovlašćeni predstavnik Nove Srbije, gospodin Miodrag Stamenković.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nisam imao nameru da diskutujem. Međutim, u mnogim diskusijama došlo je do čiste zamene teza, pa i Novoj Srbiji i meni, odnosno mojoj diskusiji pripisana je politička demagogija, odnosno da se mi zalažemo za nekorišćenje privrednih resursa kao osnovne institucije, odnosno instrumenta privrednog razvoja i popravljanja životnog standarda stanovništva! Zato moram da odgovorim. Upravo je obrnuto. Nije tačno da se mi ne zalažemo za koncesije i za stavljanje prirodnih resursa u razvojnu funkciju; naprotiv. Naravno, na zdravim osnovama. Ne možemo, gospodo, davati u koncesije i poklanjati nešto što je tuđe. Znači, ukoliko želimo da sve ove zakone koje usvajamo stavimo na zdrave osnove, moramo raščistiti prvo sa svim nepravdama u ovom društvu činjenim od Drugog svetskog rata pa naovamo. Prvo je SPC-u oduzeta imovina, kako bi se učinila ekonomski zavisnom, kako bi se odvojila od naroda, pa je normalno iza toga puštena parola: popovi-lopovi. Tipično odvajanje crkve od naroda. Odmah posle Drugog svetskog rata oduzimana je imovina i ljudi su ostajali bez života, a do današnjeg dana to nije popravljeno. Poslednji stadijum: komunisti su sopstvenim opštinama oduzeli imovinu kako bi ih učinili zavisnim od centrala i kako bi morali da "šene" pred svojim vrhovima. To do današnjeg dana nije ispravljeno. Mi zameramo ovoj vlasti što nije napravila diskontinuitet, nije ispravila istorijske nepravde; znači, morala se vratiti sva oduzeta imovina, svima ovima koje sam spomenuo. Kada znamo čije je šta, onda ćemo staviti u funkciju sve resurse i pošteno krenuti u razvoj. To je suština onoga o čemu sam govorio. Taman posla da resurse izdvajamo iz razvojne funkcije! Ovako kako sada činimo, učinićemo još jednu nepravdu. Napravićemo još veći jaz između razvijenih i nerazvijenih. Na koji način? Oni koji su svoje resurse počeli da koriste, oni su već razvijeni. Resursi su ostali u nerazvijenim opštinama. Njima ćemo dati na kašičicu, a buldožerima ćemo tovariti i terati u centralu, a onda bliži vlasti, ti su po pravilu već nešto postigli i svoje resurse aktivirali, dobiće više. Pravimo još veću nepravdu i još veći jaz između razvijenih i nerazvijenih. To je suština. Zbog toga Nova Srbija ne prihvata ovaj zakon. Zbog čega? U članu 1. se već definiše ko je koncedent, Vlada Srbije odnosno Srbija, jerje ona vlasnik svih resursa. Prema tome, još jednput, mi ovaj zakon nećemo podržati niti u načelu, niti smo pokušali da ga ispravljamo amandmanima, jer se ne slažemo sa suštinom zakona.
Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona o koncesijama u pojedinostima. Za reč se javio narodni poslanik Siniša Mitrović, zamenik predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovana gospođo Mićić, uvažene kolege poslanici, uvaženi ministre, dozvolite mi da pre početka rasprave u pojedinostima, u skladu sa članom 137. Poslovnika o radu Narodne skupštine, predložim da vreme trajanja rasprave o amandmanima bude tri minuta. U skladu s tim, prema članu 81. da produžimo vreme rada do završetka sednice, tako da vas molim da to izglasate. Hvala.
Narodni poslanik Siniša Mitrović izneo je dva predloga. Prvi predlog je da raspravu u pojedinostima ograničimo na tri minuta. Stavljam na glasanje taj predlog. Za 91, protiv 59, uzdržanih nema, nije glasalo 17, ukupno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog da rasprava u pojedinostima traje tri minuta. Drugi predlog, narodni poslanik Siniša Mitrović je predložio da produžimo radno vreme do završetka rasprave u pojedinostima. Molim vas da, ukoliko to izglasamo, zaista ostanemo da radimo. Inače, u protivnom, sutra ćemo imati nastavak sednice, pošto sam u utorak zakazala sledeću sednicu. Stavljam na glasanje drugi predlog narodnog poslanika Siniše Mitrovića. Za 91, protiv 57, nije glasalo 19, ukupno 167 narodni poslanika. Saopštavam da je Narodna skupština donela odluku o produžetku radnog vremena. Prelazimo na raspravu u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosilaca amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Samo da kažem da ima negde oko 30 amandmana o kojima se vodi rasprava; ima ih oko 50, ali je desetak već prihvaćeno ili su povučeni, tako da je ostalo 30 amandmana za raspravu. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predstavnik podnosioca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, znam da svako od vas procenjuje da je dobro da se ranije završi ova rasprava, ipak su ozbiljne stvari u pitanju, pa da im malo posvetimo vremena. Naime, ovde u članu 2. pojavljuje se nešto što čitaoca Predloga zakona iznenađuje. Pisac zakona se obavezuje da će biti pošten, da će obezbediti poštenu utakmicu svih učesnika u potencijalno koncesionom aranžmanu. Jednostavno, sve govori lepo o svojoj nameri. Onaj ko uzme i pročita ovaj član 2. ima samo dve varijante: prva, da pomisli da je to stvarno tako; a druga, da posumnja da se u ostalim članovima nalaze neke odredbe koje upravo ukazuju na drugačije rešenje. Smatram da je potpuno nepotrebno da se u zakonu o koncesijama nalazi član 2; nepotrebno je da se proklamuje, u ime ovog parlamenta i ove države, da ćemo biti pošteni i truditi se da svima obezbedimo ravnopravnu utakmicu, jer to se podrazumeva. Posebno, čitaocu ovog člana 2. teško pada činjenica da je predlagač zakona, mrtav hladan, uzeo i izbrisao član 4. iz važećeg zakona, a on govori o uslovima davanja koncesije. Preko toga su građani Srbije putem svoje skupštine apsolutno obavezali Vladu, koja god da je, da mora i te kako da vodi računa da koncesija garantuje racionalno korišćenje prirodnog bogatstva, da znači tehnološko unapređenje, da štiti i unapređuje životnu sredinu. Još kada se uzme ono što piše u članu 2, a nema članova da detaljno govore o minimalnim odredbama koje ugovor između koncedenta i koncesionara mora da ima. Potpuno je prepušteno na slobodnu volju zastupniku, odnosno Vladi i koncesionaru da pišu sami ugovor. I onda, dolazimo u poziciju da zaista zaključimo da je član 2. nepotreban. On je deklarativan. Jednostavno, on pokušava da nas predstavi lepim, poštenim, a zašto to da činimo ako već takvi jesmo.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada i nadležni odobor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran D. Nikolić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, kolege narodni poslanici, mi smo u članu 3. predložili vrlo sličnu definiciju pojma koncesije, koja možda samo u nekim detaljima odudara od onoga što je predloženo od strane Vlade. Ali, ono što mislimo da zavređuje pažnju jeste stav 3. našeg amandmana, u kome mi smatramo za celishodno da se uredi i pojam domaćeg lica u smislu zakona o koncesijama. Vlada je rekla šta je to strano lice. U međuvremenu, dobili smo novu državnu zajednicu države Srbije i države Crne Gore, pa smatramo da ta činjenica treba da ima svoje pravne reperkusije i na ovom i na mnogim drugim zakonima. Našim amandmanom zapravo odudaramo od vladinog predloga samo u toj nijansi što predlažemo da se ta definicija domaćeg lica odredi na sledeći način - da je domaće lice, u smislu ovog zakona, pravno lice sa sedištem na teritoriji Republike Srbije i fizičko lice koje ima prebivalište na teritoriji Republike Srbije, odnosno boravište od najmanje dve godine. Smatramo da to što je vladajući režim u Crnoj Gori učinio sve da razlabavi odnose sa Srbijom i da dođemo do jedne ovako vrlo labave zajednice, kakva jeste objektivno sada zajednica Srbije i Crne Gore, treba da ima za posledicu i uskraćivanje nekih prava koja su do juče građani Crne Gore imali na ovim prostorima. To je logično, pošto je glavna posledica ove definicije upravo to da isključivo građani Srbije i pravna lica sa sedištem na teritoriji Srbije mogu da se smatraju domaćim pravnim licem u smislu ovog zakona i da je ovaj prilaz utemeljen u Povelji koju smo pre neki dan izglasali u ovom parlamentu. Toliko.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada i nadležni odobor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković.
Našim amandmanom, koleginice i kolege poslanici, u stvari tražimo da se i u novom zakonu, ipak bih ga zvao zakonom o izmenama i dopunama postojećeg Zakona o koncesijama, zadrži odrednica o uslovima davanja koncesije iz starog zakona. Naime, mi zahtevamo da ostane: "Koncesija se daje pod uslovom da se obezbedi: 1. racionalno korišćenje prirodnog bogatstva ili dobra u opštoj upotrebi; 2. tehničko-tehnološko unapređivanje delatnosti koja je predmet koncesije, odnosno tehničko-tehnološko jedinstvo sistema u oblasti infrastrukture, efikasno funkcionisanje i racionalno upravljanje tim sistemom; 3. zaštita i unapređivanje životne sredine u skladu sa propisima o zaštiti životne sredine." Jednostavno, kao narodni poslanici, imamo pravo da zahtevamo od Vlade, bilo koja da je, da poštuje te uslove pod kojima se opredeljuje da dodeli koncesiju. Posebno su ti uslovi važni kada su u pitanju krupni sistemi, kao što je NIS, EPS, putna i železnička privreda Srbije. Zato je tim pre zapanjujući odgovor Vlade Republike Srbije, koja se plaši i kaže - ukoliko bi se prihvatio amandman, time bi se stvorio poseban režim za ta dobra, a javna preduzeća se stavila u monopolski položaj. Zamislite, mi imamo obavezu da razvijamo nacionalnu ekonomiju, a stubovi nacionalne ekonomije jesu javna preduzeća. Svi smo mi raskrstili sa društvenom svojinom. Treba da postoji državna i privatna svojina, a ključna državna svojina, faktički svojina građana, preko vlade i preko države, jesu javna preduzeća. Javna preduzeća, ovi uslovi o davanju koncesija kažu, mogu svoje delove, odnosno Vlada može delove tih preduzeća da stavi u potencijalni koncesioni aranžman tek ako ta preduzeća ne mogu sama uspešno da ih stave u funkciju. Ali, ostaje obaveza Vlade i tih preduzeća i ostaje uslov preko ovih uslova o davanju koncesije da ti segmenti, npr. "Kolubara B", budu efikasan deo celine sistema, koji će skladno pomagati da celina sistema funkcioniše. Krajnje je vreme, pogotovu zbog ove privatizacije koja teče, da mi razgovaramo o nacionalnoj ekonomiji. Naravno, radujemo se da dolazi inostrani kapital, jer se onda još više angažuje ovaj kapital sa domaćeg tržišta, da domaća uspešna preduzeća kupuju neuspešna, ali postoje sistemi koji moraju ostati totalno pod kontrolom države u većinskom kapitalu, bar 51%, a to su javna preduzeća. Znači, ne možemo da verujemo da je zakonopisac Predloga zakona izbrisao član u kome se obavezuje upravo Vlada Republike Srbije - koji to uslovi moraju biti zadovoljeni, i navedeni kao razlozi prilikom donošenja koncesionog akta, da se uopšte pristupi izradi koncesionog akta,njegovom usvajanju i koncesionom aranžmanu. Preporučujem svim poslanicima da dobro odmere i da, ako hoćete, kad je već član 2. deklarativno o poštenju, onda usvoje član 4. koji je suština.
Reč ima ministar za ekonomske veze sa inostranstvom, gospodin Goran Pitić.
Pošto je kolega Ivković opet pomenuo član 2, onda sam stvarno morao da odreagujem iz razloga što je pitanje deklarativnog načela o poštenju ozbiljna stvar. Prvo, mislili smo da možemo da unesemo norme, inače prisutne u zakonu kojeg svi predstavljaju kao jedan od najboljih u našem pravnom sistemu, a to je Zakon o obligacionim odnosima, gde se primenjuje isti princip da se navode načela zakona na osnovu kojih se propisuju određene pravne norme. To je prva stvar i mi smo se time koristili. Drugo, da li je pitanje da ta načela ne postoje, a da se primenjuju? U prethodnom zakonu to nije bilo teorijski napisano, a u praksi, nažalost ali i na svu sreću na samo jednom primeru koncesije, ne da nije ispoštovano to načelo, nego upravo nisu ispoštovani ovi principi o kojima je sada govorio gospodin Ivković; to je, osim što je govorio o tehničkom i tehnološkom jedinstvu... tačno, šta je to racionalno korišćenje, kako ga definisati, ko može da tumači to. S druge strane, mi nudimo varijantu opravdanosti same koncesije putem rada na određenoj fizibiliti studiji, znači oceni opravdanosti i uticaja na životnu sredinu i sve ostalo. Dakle, načela su postavljena ne da bismo se deklarativno poneli prema pitanju poštenja, nego da bi uputili čitaoca o čemu se radi u ovom novom zakonu, kada se govori o nekim načelima kao što su ravnopravan i pravičan tretman, sloboda tržišne utakmice i poštovanje instituta ugovora, što je zakon između ugovornih strana kroz načelo autonomije volje. To je ta logika, a ova logika gde se daju diskreciona prava utvrđivanja šta je to racionalno, šta je to tehničko i tehnološko jedinstvo, stvarno mislim da ne može da doprinese da ova država, o čemu kolega Ivković stalno govori, ide u pravcu razvoja nacionalne ekonomije, jer ovo jeste u funkciji razvoja nacionalne ekonomije. Izvinjavam se, ali na osnovu primera koji su do sada bili, ne vidim da su oni kriterijumi o kojima vi govorite bili ispoštovani u onome što je urađeno u praksi.
Da li ima još prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Branislav Ivković.
Replika koju mi nije dozvolila gospođa predsedavajuća; gospodine Pitiću i vama i meni je jasno da Zakon o koncesijama iz 1997. godine nije mogao da živi, jer svi potencijalni koncesionari su padala u vodu onog momenta kada su države tj. vlade država iz kojih su potencijalni koncesionari zabranjivale potpisivanje koncesija. U pravu ste za onu jedinu koncesiju - i meni je žao što je tada ta koncesija urađena bez onih koji poznaju koncesioni rad, ali i ja mogu vas da pitam šta ste vi radili 2,5 godine, ni jedan koncesioni akt niste usvojili, a imali ste Zakon? Zato ste i predložili zakon o koncesijama, a ne zakon o izmenama i dopunama Zakona o koncesijama, da bi izbrisali iz pameti građana Srbije činjenicu da ste imali odlično urađen zakon, prema evropskim standardima, a da ga niste primenili i da čak nijedan projekat niste ponudili potencijalnim koncesionarima, a imali ste iz starog vremena bar četiri dobra projekta. Što se tiče amandmana na član 5, želimo da istaknemo da smo zatečeni činjenicom da je uređivanje korišćenja obala reka i jezera, izgradnja objekata radi obavljanja delatnosti, preformulisano u vašem tekstu i da samo piše - uređenje i korišćenje obala reka i jezera. Odrednica "radi obavljanja delatnosti" je izbrisana. Vama i poslanicima je sigurno jasno da obavljanje delatnosti znači preciziranje, regionalnim i prostornim planovima, da se tačno zna namena svakog prostora i ako vi izbrišete ovu odrednicu, obavljanje delatnosti, jasno je da neko može preuzeti neku obalu za pristanište, da otvori kafić i da radi takav posao. Znači, to nije u skladu sa interesima građana i države na bazi donetih planova. Drugo, kocensionarstvo u zdravstvu postavlja pitanje da li uopšte neko zna šta je to koncesija. Koncesija je davanje isključivog prava za neku namenu. Ako vi nekome dozvolite da leči reumatske bolesti na teritoriji Srbije, onda će se u suštini svi reumatski bolesnici morati da leče kod onoga ko je dobio koncesiju za to. Uopšte, koncesionarstvo u zdravstvu je vrlo problematična činjenica.Moram da vam kažem da sam čitao deset zakonskih projekata iz deset evropskih zemalja i ni jedna zemlja u toj oblasti nije davala koncesije. Najkardinalnija događanja su u oblasti lokalne samouprave. Zakonom o komunalnim delatnostima, koji sam ovde predložio i odbranio kao poslanik, predviđeno je da je koncesionarstvo uopšte ulaganje većinskog kapitala sa strane u delatnostima koje se mogu paralelizovati. Ali u kojima to ne može, kao što je daljinsko grejanje, vodovod, šinski prevoz u gradovima, ne možete dati koncesiju; jer čovek koji bi dobio pravo da greje Novi Beograd ima monopol nad grejanjem Novog Beograda i može da se ponaša mimo svih pravila,može da shvati da je to njegovo vlasništvo na 10, 15 ili 20 godina. Znači, neverovatno je da vi niste pratili činjenicu da Zakon o komunalnim delatnostima, koji je na snazi, predviđa kod monopolskih delatnosti u oblasti komunalnih delatnosti, kao što su vodovod i kanalizacija, šinski prevoz, daljinski sistem grejanja, da je tu moguć samo proces dokapitalizacije a nikako većinskog vlasništva, privatnog, domaćeg ili inostranog kapitala, a pogotovu ne koncesionarstvo. Mislim da je jasno zbog čega.
Da li neko drugi želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, poštovani ministre, u ime SPS-a zajedno sa grupom poslanika podneo sam amandman na član 6. Predloga ovog zakona. U ovom članu propisuje se da se koncesija može dati na rok do 30 godina i faktori za određivanje vremena trajanja koncesije. Kao jedan od faktora za određivanje roka trajanja koncesije predviđeno je vreme potrebno za izgradnju objekta. Smatramo da ovo pitanje u Predlogu Vlade nije precizno formulisano i da je potrebno izvršiti odgovarajuću dopunu. U tom smislu amandmanom predlažemo jasnije i logičnije definisanje ovog pitanja. Naime, da se u rok trajanja koncesije ne uračunava vreme potrebno za obavljanje pripremnih radnji za izgradnju objekta tj. početak obavljanja koncesione delatnosti. Opravdanost prihvatanja amandmana najbolje možemo videti na nekom primeru. Uzmimo koncesiju za eksploataciju mineralnog blaga tj. koncesiju za neki rudnik, da se on otvori i vrši eksploatacija. Sigurno je u tom slučaju potrebno dosta vremena da se uradi projekat, izrade neophodni objekti, nabavi potrebna mehanizacija, obuči radna snaga, regulišu prilazni putevi i da dalje ne nabrajam. Zaista je potrebno izvršiti još mnogo radnji. Logično je da ovo vreme ne treba da uđe u rok trajanja koncesije. Na drugoj strani, da koncesionar ne bi unedogled odugovlačio sa ovim radovima, amandmanom se predlaže da se rok trajanja izvođenja ovih radova unapred mora utvrditi. Ne samo u ugovoru, nego da se zna u pravilima - koji je to rok, kada se već raspisuje tender, za ustupanje koncesije. Ne treba to samo naknadno određivati ugovorom. Ta neizvesnost u tržišnim uslovima može da odbije interesenta. Nije siguran koliko će mu se posle ugovorom određivati; da li jedna, pola ili dve godine, što u određenim slučajevima može da bude i te kako bitno. Sva pravila igre se moraju znati unapred. Prihvatanjem amandmana ovo pitanje bi se precizno regulisalo i postigli bismo ravnopravnu zaštitu državnog organa kao davaoca koncesije i koncesionara. Zahvaljujem.
Da li neko drugi želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić, kojim predlažu da se posle člana 6. doda novi odeljak sa članovima 6a i 6b. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Branislav Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, verujem da je svakome u sali, a i TV gledaocima, jasno da je koncesioni posao vrlo specifičan koji zahteva vrlo široka i stručna znanja iz mnogih oblasti; od poznavanja međunarodnih finansijskih institucija, načina njihovog poslovanja, organizacije UN, Svetske banke, do specifičnih načina zatvaranja finansijskih konstrukcija i formiranja koncesionih preduzeća. Sve u svemu, za taj posao ova zemlja ima stručnjaka koliko da se nabroji na prste jedne ruke. Nema više. Zakon koji je predložila Vlada Republike Srbije predviđa da se tim poslom bave sva ministarstva i sve lokalne samouprave. To je dobro jer u stručnom pogledu svako ministarstvo ima najpismeniji narod kada je u pitanju rudarstvo i energetika, a uz stručnjake sa strane tehničko-tehnološki može da se obradi problem i pripremi koncesioner. Kada je lokalna samouprava davalac koncesije na svojoj teritoriji, ona takođe može dati dosta lokalnih podataka. Šta ne valja u toj celoj priči? Ne valja što svi upisuju prvi razred osnovne škole, što svi počinju da uče ispočetka o koncesijama, što imate 1.000 pačića širom Srbije, a preko puta njih sede prevejane bele kragne naučene da uzimaju te poslove i po Slovačkoj, i po Mađarskoj i ko zna gde nisu bili, iz Behtela, Ove Arup & company i ostalih velikih konsultantskih kuća. Zakon na snazi, dok se ovaj ne usvoji, zbog toga je predviđao agenciju kao servis upravo ministarstvima, lokalnoj samoupravi. Ona čuva kontinuitet zdanja države, Vlade Srbije o pregovorima u toku, o završenim pregovorima; iskustva sa tih pregovora: kvalitet postignutih ugovornih rešenja, kolike su koncesione naknade, koji su koncesioni rokovi, kakva je interna stopa povraćaja kapitala, da li se u tim pregovorima popušta na jednom i na drugom mestu. Sada, kada Ministarstvo lokalne samouprave dobije pismenu ekipu, koja iza sebe ima pet, deset, dvadeset pregovora, onda su naredni, šesti, jedanaesti i dvadesetprvi potencijalno mnogo uspešniji, jer Vlada ima kontinuitet znanja. Nažalost, predlagač ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona je smislio da briše agenciju, iako danas ima 5.000 agencija u Vladi. A baš tamo gde treba, gde se specifično znanje briše,umesto toga postoji član 24. gde piše "Vlada evidentira svaku koncesiju..." odnosno udari pečat i stavi u fajl. Znači, mi apelujemo na vas i na predlagača da odmeri dobro šta čini. Sugerišemo našim amandmanom da se ubace članovi 6a, 6b i 6e, kojima se zadržava agencija, ne kao gazda, nego kao kontinuitet znanja o minulim poslovima, podloga mnogo spremnijeg rada i uspešnijih pregovora na budućim poslovima.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu. Ima reč ministar Goran Pitić.
Samo kratak komentar, možda da pomognem gospodinu Ivkoviću, da o ovom amandmanu ipak promeni mišljenje, jer možda nisam dao dovoljno informacija. Naime, radi se o sledećem: jedno je stvar donošenja predloga o koncesionom aktu: drugo je stvar pregovaranja, vodi ga komisija i predlaže Vlada. Znači, tu može da postoji kontinuitet i da se iskoriste ove prednosti ekonomije, u smislu korišćenja nekih prethodnih saznanja o pregovaranju. Vlada ide na koncept da koristi one stručne resurse, kao što ste i vi rekli,po definiciji locirane u resornim ministarstvima, sa mogućnošću i lokalne samouprave, kao i nadležnih ministarstava da koriste određene ekspertize ili savetodavnu ulogu nekih instituta koji bi mogli da pomognu tome. Predviđeno je da se pri Ministarstvu za ekonomske veze razvije jedinica zadužena samo koncesijama, da radi taj oblik praćenja ove ozbiljne i komplikovane delatnosti. Hajde da kažem još jednu stvar protiv agencije u ovom kontekstu; u skupštinskoj proceduri nalazi se zakon o osnivanju agencije za ulaganje i promociju izvoza; ona takođe treba da pokupi deo aktivnosti vezan za investicije i time će ta potencijalna organizaciono - institucionalna praznina, što je mogla da nastane da nije ovo podržano, ovim biti popunjena. Ako sam ovim uspeo da vas, na neki način, ubedim da postoji razmišljanje o kompleksnosti, a građani koji prate ovo znaju šta je kompleksnost ove procedure, nadam se da ćete promeniti vaše mišljenje i povući amandman.
Na član 7. amandman, sa ispravkom, podneo je Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Sa ovim amandmanom saglasio se predstavnik Vlade, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Narodni poslanici Jovan Todorović i Slobodan Tomović na sednici Odbora za rad i ekonomske odnose sa inostranstvom povukli su ovaj amandman u ime podnosilaca amandmana, jer je suština ovog amandmana obuhvaćena amandmanom Odbora. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović.
Poštovana gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici i uvaženi gospodine ministre, mislim da nema nikakvih razloga da se ovaj amandman Stranke srpskog jedinstva ne prihvati. On je, jednostavno, veoma dobar i glasi da se u članu 7. stav 1. Predloga zakona Vlada Republike Srbije zamenjuje rečima: "Odboru za koncesije". Kako je amandman dobar, verujem da će ga ministar prihvatiti. Obrazloženje je dato, to je u skladu sa vašim demokratskim ubeđenjima. Znači, Odbor da prihvati umesto Vlade to da rešava, kao i u svim ostalim zakonodavnim telima gde su agencije. Nema nikakvog razloga da se ne prihvati i verujem da ćete vi to uraditi.
Za reč se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je prilika da se ukaže na nedoslednost predlagača zakona koja se ogleda u prihvatanju dva ili tri amandmana na član 7. prikupljenih u jednoj sublimaciji kao amandman matičnog odbora, a što bitno menja koncepciju članova 7, 8. i 9, odnosno nadležnosti oko davanja koncesije. Godinu dana imamo ovaj predlog zakona u proceduri. Godinu dana je Vlada mišljenja da je to posao isključivo Vlade Republike Srbije. Naravno, da li ima pravo autonomna pokrajina i lokalna samouprava da podnosi predlog Vladi, to je nešto drugo, ali nigde se nije pominjala Narodna skupština Republike Srbije, da bi danas ministar izašao i kao da je prvi put video Predlog zakona, isključivo branio pravo Narodne skupštine da se umeša u davanje koncesije i u članove 7, 8. i 9, u tender, u komisiju koja pravi tendersku dokumentaciju i sprovodi tender. To zaista nisam očekivao od ministra koji samo naizgled deluje mirno, a u stanju je da ujede za srce i da se povuče sa bojnog polja. Da sam bio na vašem mestu, ministre, danas kad mi je uskraćeno demokratsko pravo, rekao bih - gospođo Mićić, zaista sam izazvao repliku. To vam je kao kad fudbaler ili košarkaš podigne ruku i kaže - jeste, načinio sam faul ili kad namerno promaši penal zato što nije bio faul, a dosuđen je. Vidite, ministre, lako je vama, vi godinu dana spremate ovaj predlog zakona. Toliko ste sposobni da, ako je juče sačinjen novi amandman, izađete za govornicu i branite taj amandman koji menja koncepciju vašeg zakona kao da je to poteklo iz vašeg pera. Narodni poslanici nisu u toj situaciji zato što se vas 30 u toliko oblasti ovde pojavljujete pred nama, a mi moramo uvek da pariramo. Ovo nije bio ni dan, ovo je bilo manje od pola dana. Morate da shvatite poslanike koji imaju 50 zakona u svojim torbama, uzimaju onaj na dnevnom redu. Da je, recimo, neko prošle godine pisao amandmane na Predlog zakona o koncesiji, svi bi mu rekli - šta je s tobom, zar ti nemaš preča posla, ko zna kada će taj zakon doći na dnevni red. Nesvrsishodno je pisati amandmane sve dok se ne stavi na dnevni red Predlog zakona. Predlog zakona se stavlja na dnevni red pred istek roka za pisanje amandmana, ministre. Nismo bili u jednakom položaju, vi što ste predložili zakon i mi što treba da ga popravimo ili bar da uložimo prigovor na određena rešenja koja nisu u skladu sa našim programom. Vi ste imali mnogo više vremena, gospodine ministre, i onda se bar uzdržite da upućujete packe narodnim poslanicima, tim pre što bih mogao da zamerim celoj Vladi Repbulike Srbije na rešenju prihvaćeno amandmanom, ono potpuno koncepcijski menja stavove o tome ko je koncedent i ko o koncesiji odlučuje. Sada sam ubeđen da ste vi bili u pravu. Amandman ste prihvatili da biste imali glasove određenih poslaničkih grupa. Pobojali ste se da zakon možda neće proći, a Narodnoj skupštini kažem, ništa taj jedan predstavnik Narodne skupštine, u svim tim vašim telima, neće da znači. To je jedan prestavnik DOS-a više. To je jedan predstavnik DOS-a više i vama koji ste pisali ovaj amandman.
Drugo upozorenje za vreme.
Kada će druga opomena? To me interesuje.
Ako nastavite.
Vama koji ste pisali ovaj amandman - samo ste pružili priliku Vladi da kaže kako tobož uvažava Narodnu skupštinu Republike Srbije.
Nema više prijava o ovom amandmanu. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Narodni poslanik Novica Đurašković na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom povukao je ovaj amandman u ime podnosilaca amandmana, jer je suština ovog amandmana obuhvaćena amandmanom Odbora. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Kovačević. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospođo Mićić, gospodine ministre, propustio sam malopre priliku da govorim o amandmanu na član 7, ali sad neću, obzirom da je Odbor za razvoj u suštini prihvatio nekoliko amandmana, sublimirao ih u jedan tekst prihvatljiv za sve članove ovog odbora za razvoj, a i zbog toga što je uvaženi kolega Tomislav Nikolić pokušao da kaže ipak nešto što ne stoji. Prvo, ne vidim kakav je problem da Narodna skupština raspravlja o najvažnijim mogućim koncesijama iz ovog zakona. Ako se misli da će Vlada uvek moći da artikuliše opšti narodni interes, da opredeli značaj pojedine koncesije, a da pri tome parlament ne treba da ima nikakav uticaj, onda mislim da je to ipak pogrešna teza. Ako ovaj parlament podržava Vladu onda će po pravilu, kažem po pravilu, ali uz priliku opozicionih poslanika da kažu svoje mišljenje, ipak većina prihvatiti predlog Vlade da se dá koncesija na određenom predmetu, pa ako je u pitanju autoput, pruga, termoelektrana ili neki drugi strateški važan i od međunarodnog značaja objekat, onda će se i skupštinska većina o tome usaglasiti. Ne vidim šta je tu suprotno osnovnoj intenciji i prethodnog Zakona o koncesijama, a i ovog koji se sada predlaže. Konačno, mislim da bismo morali da budemo zadovoljni time da smo u prilici da razgovaramo o onim predmetima koncesije koji jesu deo opšteg nacionalnog bogatstva i o tome treba opšta i šira, najšira moguća javnost da zna mnogo više nego što se to zna u slučaju kada nam Vlada po pravilu jedanput godišnje podnosi izveštaje o svom radu;iz iskustva znam zapravo i ne podnosi jer nismo te izveštaje imali prilike da razmatramo. O tome kako će ko da glasa o ovom zakonu videćemo u danu za glasanje.
Za reč se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić, a zatim narodni poslanik Branislav Ivković.
Samo o doslednosti i nedoslednosti: tolike cementare odoše, tolike šećerane odoše, ode pola prirodnog bogatstva bez znanja i obaveštavanja Narodne skupštine. Jednog dana, ako je bilo nepravilnosti, Vlada će da odgovara pred sudovima. Ne može da odgovara pred Narodnom skupštinom, izuzev politički, ako nas bude 126 da je srušimo, ali ne možemo sada da kažemo na koncesijama - mnogo je važno da Skupština odlučuje o koncesijama, a ne odlučuje o privatizaciji, postupku u toku ili će da bude za nekoliko godina završen. Pitanje je hoćemo li za nekoliko godina imati ijednu vrednu koncesiju! Što se onda niste zalagali da Narodna skupština ima člana u tenderskoj komisiji, da tamo u tim agencijama, koje su formirane i konstituisane, bude predstavnik Narodne skupštine. Nije nam tamo mesto. To je stvar izvršne vlasti, njoj smo zakonom poverili u ruke da to obavlja i mi se tu više ne mešamo i na to nemamo pravo. Imala bi pravo Vlada Republike Srbije sa gnušanjem da odbije amandman da je čestita, ispravna i poštena i da sve radi po Ustavu i zakonu. Mogla bi da kaže - pobogu narodni poslanici, je l, smo mi Vlada ili vi? A ovog časa pričati da u koncesijama mora da učestvuje Skupština, a propade država mimo znanja Narodne skupštine, to mi ne liči na racionalno i razumno razmišljanje, poštovani prethodniče!
Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslušao sam predlog predsednice Skupštine, ali pošto se diskusija razvila moram da podržim stavove narodnog poslanika Tomislava Nikolića. Mislim da su ovde potpuno pobrkani lončići i nažalost, moj ministre Pitiću, bojim se da ćete faktički ovim amandmanima, koje ste prihvatili, značajno otežati i prosto onemogućiti ovu oblast, a verujem da iskreno želite da je razvijete. Od 10 zakonskih projekata u Evropi koje sam gledao, mislim da samo u jednoj zemlji, i to nisam siguran, postoji takvo rešenje, ali bez uslova da u roku od četiri meseca Skupština odgovori na predlog Vlade. Koncesioni posao je stručan posao. Zadatak Skupštine Republike Srbije je da donese takav zakon koji će definisati koordinatni sistem Vlade Republike Srbije da pravilnim i kvalitetnim radom što pre i efikasno deluje, a ne da Vlada Republike Srbije, izabrana u ovoj skupština većinom kakva god da je, ima sada tutora pa predlog o koncesiji dostavlja ovde - gde ne sede ljudi za koncesione aranžmane; ovde sede stručnjaci za različite profesije, a najmanje za tu profesiju - i četiri meseca potencijalni koncesionar i Vlada Republike Srbije da čekaju. Čemu ta demagogija, ako su i važeći i vaš zakon predvideli javnu licitaciju, tendere, objavljivanje u službenom glasilu Vojvodine, "Službenom glasniku" Srbije, objavljivanje tendera u međunarodnom časopisu i ako se sve javno radi zašto to? Zašto uvlačenje Skupštine u ceo proces i ako hoćete podela odgovornosti? Mislim da ste ovim potezom, koji je vrlo neuobičajen u Evropi, možda jedna jedina zemlja ako ima takvo rešenje i nisam u to siguran, potpuno onemogućili ovaj zakon koji predlažete.
Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Milojević, Vlatko Sekulović, Aleksandar Vatović, Olgica Kirćanski, Vera Marković, Dragan Milentijević, Slavica Tatomir i Miroslav Hristodulo. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Olgica Kirćanski.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, gospodine ministre, mi smo u prvom trenutku razmišljali, kada nam je u ruke došao izveštaj Vlade o tome koji su sve amandmani na ovaj član prihvaćeni, da se odlučimo i da povučemo amandman. Međutim, neću ga povući iz razloga što je intencija i namera našeg amandmana bila da vremenski ograniči rok za odgovor koncesionaru - mislim da se iz konačnog teksta člana prema predlogu Odbora vidi da se ovo ograničenje vremena od šest meseci odnosi samo na izdvojene tačke iz člana 5, za predmete koncesije strateškog ili međunarodnog značaja, a da je to predug rok za sve ostale tačke iz člana 5. Tako ćuostaviti da možda u pravno-tehničkoj redakciji ubacite i neko vremensko ograničenje ili vremensko ograničenje od 30 dana koje smo mi predložili ovim amandmanom, jer je predugo vreme od šest meseci kao krajnji rok za dobijanje odgovora za sve tačke iz člana 5.
Da li ima još prijave za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i predstavnik Vlade su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Novica Đurašković.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u članu 8. stavu 1. Predloga zakona se kaže: "Nadležno ministarstvo priprema predlog za donošenje akta o koncesiji koji dostavlja Vladi". U stavu 2. tog istog člana kaže se da lokalna samouprava priprema predlog akta i sa mišljenjem nadležnog ministarstva dostavlja Vladi. Sada se tu, po mišljenju poslanika Lige socijaldemokrata Vojvodine, javlja jedna praznina. Mi smo bili duboko ubeđeni da će ova vlada, glasali smo za nju i podržavamo je već pune dve godine, shvatiti da u državi Srbiji postoji AP Vojvodina! Nažalost, izgleda da to još uvek nije tako. Moram da podsetim sve vas, a i gospodina ministra, da u Vojvodini postoji legalno izabrana Skupština, da postoji Pokrajinsko izvršno veće, izvršni organ te skupštine, i da postoje nadležni organi tih institucija sposobni da pripreme predlog akta o koncesiji, ako se predmet koncesije nalazi na teritoriji AP Vojvodine. U tom smislu ide naš amandman, /očekujemo da predlog za donošenje akta o koncesiji, kada se predmet nalazi na teritoriji Autonomne Pokrajine, priprema nadležni organ Autonomne Pokrajine radi dostavljanja Vladi. Ništa ne tražimo više od onoga što ima Vlada Republike Srbije,što imaju nadležni organi u lokalnoj samoupravi. Očekujemo da će u danu za glasanje skupštinska većina imati razumevanje za ono o čemu sada govorim.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Ovde treba pohvaliti Vladu Republike Srbije zato što je odbila ovaj amandman kao apsolutno neprihvatljiv. Naime, prihvatanjem amandmana na član 7. predlog za davanje koncesija može da potiče od Vlade Republike Srbije, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave. Ako prihvatimo ovaj amandman, ispalo bi da na teritoriji AP Vojvodine ne postoje ne samo Vlada Srbije, nego ni jedinice lokalne samouprave. Otkuda vama pravo da smatrate da na teritoriji AP Vojvodine postoje samo organi AP Vojvodine?! Odakle vam pravo da eliminišete Vladu Republike Srbije sa teritorije autonomne pokrajine?! Dalje, ko da vam veruje da ste demokratski orijentisani kad svoju lokalnu samoupravu eliminišete iz prava predlaganja za davanje koncesija za određene delatnosti. Ne samo da ovaj amandman treba odbaciti, za mnogo bolje amandmane koje sam pisao na predlog Poslovnika ili na pojedine zakone Zakonodavni odbor u svom izveštaju govorio je da ih treba odbaciti. Je l, tako beše, gospodine Ristiću? (Bojan Pajtić, sa mesta: Odbiti.) Zašto se niste isprsili vi iz Zakonodavnog odbora da ovaj amandman odbijete? Ovaj amandman ne zaslužuje da se o njemu govori na sednici Narodne skupštine i ne zaslužuje čak ni da ga ne prihvati Narodna skupština.! Ovaj amandman mora da se odbije, kao što bi još nešto trebalo učiniti sa predlagačima ovakvih amandmana.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Narodni poslanik Novica Đurašković, replika.
Još jednom sam primetio i shvatio da je gospodin Nikolić vešt orator i da u maniru takvoga vešto zamenjuje teze. On je rekao da smo mi predložili to što jesmo i stojim iza toga, ali je prećutao da u ovom članu 8 ostaje stav 3, koji ne briše lokalnu samoupravu! Uzmite zakon i pročitajte, jer vi savetujete nas da čitamo zakone. Vi koji ste do sada sve zakone čitali studiozno, radili na njima, izgarali ovde, pročitajte ga sada i kažite da ste pogrešili. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Replika.)
Ovo je bila replika. On je tražio repliku po osnovu pogrešnog tumačenja i sadržajem svog izlaganja pokazao je da je imao pravo, jer je pogrešno tumačen. Dakle, u članu 8, da ne bude zabune, ostaju i organi autonomne pokrajine i organi lokalne samouprave. Na to se odnosilo razjašnjenje. Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podne narodni poslanik Branislav Kovačević. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom je prihvatio ovaj amandman. Sa amandmanom se na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom saglasio predstavnik Vlade, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana, narodni poslanik Adam Urošević.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, pošto sam gotovo siguran da će proći naš amandman na član 7, predlažem da prihvatite i naš amandman na član 9, pošto je on logičan nastavak amandmana na član 7.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Pošto zaista čitam svaki predlog zakona i trudim se da shvatim o čemu se radi, moram da odbacim tumačenje koje mi je dala gospođa Čomić, ubeđujući me da je prethodnik bio u pravu i da nije izazvao repliku. Naime, odredba o tome da jedinica lokalne samouprave može datipredlog za koncesiju je opšta, a prihvatanjem amandmana mi bismo je za teritoriju autonomne pokrajine ukinuli, zato što je amandman bio potpuno jasan. (Leila Ruždić, sa mesta: To smo prošli.) Nismo još, sad ga prolazimo. "Predlog za donošenje akta o koncesiji, kada se predmet nalazi na teritoriji autonomne pokrajine, priprema nadležni organ autonomne pokrajine, radi dostavljanja Vladi". Znači, za teritoriju autonomne pokrajine niste predvideli jedinice lokalne samouprave, ahvalisate se i jedni i drugi da Vladu svakako niste predvideli. Sada vam kažem da niste ni jedinice lokalne samouprave. Ne znam šta je pisalo u amandmanu koji je bio predmet rasprave.
Još uvek prolazimo prethodni amandman. Dakle, u nastavku piše: "Dosadašnji stavovi 2. i 3. istog člana postaju stavovi 3. i 4." Da li na član 9. još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, evo vidite i u članu 11. naveli smo da, ukoliko se dopusti mogućnost isključenja javnog tendera kod davanja koncesija i navodnog ugrožavanja nacionalne odbrane i bezbednosti, ovakav izuzetak bi postao pravilo i prešao u masovnu zloupotrebu, jer ne treba zaboraviti da bi o tome odlučivala Vlada. Vidite, mnogo je širok pojam nacionalna odbrana i bezbednost itd. Možda bi to u zakonodavnom tekstu trebalo da se bolje obrazloži. To je veliki pojam i samim tim, pošto je tender u pitanju, bilo kakva mogućnost isključivanja tendera postaje diskutabilna i daje povoda da ljudi o tome različito komentarišu. Mislim da nije loš amandman i nadam se da ćete ga usvojiti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ovde se postavlja pitanje, zašto bi čak i da su ugroženi nacionalna odbrana i bezbednost postupak tendera bio tajna, odnosno ne bi bio javan? Kako to da za javnu koncesiju tek nakon raspisivanja i objavljivanja koncesije za postupak izbora koncesionara utvrdimo da ne može da bude javan, jer bi time bila ugrožena nacionalna odbrana i bezbednost. Znači, izgradnja infrastrukture, koja bi se dala koncesionaru, ne ugrožava odbranu i bezbednost, ali postupak izbora, možda čak i ime koje na tenderu dobija koncesiju, ugrožavaju nacionalnu odbranu i bezbednost. Vlada nije dovoljno obrazložila čitav Predlog zakona. Na dve stranice obrazložiti 44-45 članova nije dovoljno, a nije se upuštala u objašnjenje rešenja. Samo je napisala šta koji član reguliše. Ovaj član je nedefinisan. O tome sam govorio i u raspravi u načelu. Hajde, sada uvedite da Narodna skupština odluči kada tender ne sme da bude javan. Zašto da odluči Vlada? Zašto sada ne kažete, ovde odlučuje posebna komisija u koju će i Narodna skupština imenovati svog predstavnika. Kada uvučete Narodnu skupštinu, uvucite je do kraja. Posebno, ako se zna da su svi naši objekti čije bi otkrivanje moglo da ugrozi našu odbranu i bezbednost odavno snimljeni i strani vojni predstavnici i strani stručnjaci iz raznih oblasti su svojom nogom zgazili u svaki naš objekat koji čuva našu odbranu i bezbednost. Uopšte ne vidim razloga da Vlada opštim rešenjem želi da isključi javnost, da isključi transparentnost. Ovo je možda prepisano, nemam kod sebe stari zakon, možda je prepisano iz njega. U vreme kada je stari zakon donet, bili smo protiv, ali je tada postojala mogućnost da se nešto i sačuva od Amerikanaca i NATO. Sada vi to ne čuvate, vi im to nudite kao na tacni. Juče smo gledali najtajniji mogući film, koji ste predali Haškom tribunalu, a ne verujem da ga je neko švercovao mimo vašeg znanja. Neko se cinkari međusobno i vi otkrivate šta radi jedinica iz Kule. Idući put kada odete kod njih noću, da ih ubeđujete da se ne bune, recite im da su trake otišle slučajno u Hag o njihovom delovanju u odbrani srpskih nacionalnih interesa.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom. Sa ovim amandmanom na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom saglasio se predstavnik Vlade, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Narodni poslanik Novica Đurašković na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, u ime podnosilaca amandmana, povukao je ovaj amandman, jer je suština njegovog amandmana obuhvaćena amandmanom Odbora. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović, Zoran R. Anđelković. Narodni poslanici Jovan Todorović i Slobodan Tomović na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, u ime podnosilaca amandmana, povukli su ovaj amandman, jer je suština njihovog amandmana obuhvaćena amandmanom Odbora. Na član 14. amandman je podneo Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstovm. Sa ovim amandmanom na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom saglasio se predstavnik Vlade, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Sekulović. Narodni poslanik Vlatko Sekulović na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom povukao je ovaj amandman, jer je suština njegovog amandmana obuhvaćena amandmanom Odbora. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Narodni poslanik Novica Đurašković na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom, u ime podnosilaca amandmana, povukao je ovaj amandman, jer je suština njegovog amandmana obuhvaćena amandmanom Odbora. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Srđa Popović. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom prihvatio je ovaj amandman. Sa amandmanom se na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom saglasio predstavnik Vlade, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima, u ime podnosilaca amandmana, narodni poslanik Miloš Lukić.
U cilju ekonomije vremena obrazložiću amandmane na član 16. i odmah na član 17. u okviru ovog vremena. Naime, poslanička grupa SSJ smatra da u članu 16. umesto "60 dana" treba da stoji "30 dana". Taj član glasi: "Komisija je dužna da u roku od 60 dana od dana okončanja postupka javnog tendera dostavi Vladi izveštaj o sprovedenom javnom tenderu sa obrazloženim predlogom o izboru ponuđača koji je dao najpovoljniju ponudu". Stvarno je izuzetno dug rok od 60 dana za ovakvu aktivnost, s obzirom da taj rok teče od dana okončanja postupka pa do dostavljanja izveštaja; znači, u samom postupku usvajanja ponude već su svi elementi dovoljno izrađeni, razrađeni i obrađeni itd. Činjenica je da se ovaj posao neće raditi 60 dana. Moj poslovni prijatelj je često imao običaj da kaže - mi znamo da ćete to vi raditi nekoliko sati, samo je pitanje da li sada ili za 60 dana. Prema tome, smatramo da je rok od 30 dana sasvim primeren, s obzirom na situaciju u zemlji, da želimo da što pre krenu ovi poslovi i da ne bi trebalo da se igramo sa vremenom. Ukratko, pošto se neću javljati povodom sledećeg amandmana, treba napisati - da se odluka o određivanju koncesionara donosi u roku od 30 dana. Naime, smatramo da je Vladi dovoljno 15 dana da donese odluku, ako već ima potpuno obrazložen predlog, sa svim argumentima. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom prihvatio je ovaj amandman. Sa ovim amandmanom na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom saglasio se predstavnik Vlade, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, MilošTodorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Novica Đurašković.
Moram samo da ukažem na jednu proceduralnu grešku - Zakonodavni odbor odlučuje o tome da li je amandman zakonski moguć ili nije moguć. Mislim da Zakonodavni odbor nije taj koji treba da predlaže prihvatanje ili neprihvatanje amandmana. Obrazloženje da amandman nije u skladu sa zakonom ne stoji, a dokaz za to - prisustvovao sam sednici Zakonodavnog odbora i podeljeni su bili glasovi članova Zakonodavnog odbora. Ako o istoj stvari polovina, odnosno nešto više od polovine misli da ne može, a druga polovina misli da može, a svi članovi Zakonodavnog odbora su pravnici, onda tu, po mom mišljenju, nešto nije u redu. Tvrdim, konsultovao sam neke druge pravnike, ne članove Zakonodavnog odbora, da je ovaj amandman pravno moguć i mislim da ne stoji predlog odbora da ga Skupština ne prihvati. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč. Ima reč gospodin Bojan Pajtić, predsednik Zakonodavnog odbora.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, dao bih samo proceduralno pojašnjenje. Znači, svaki odbor u parlamentu ima pravo da predloži Skupštini da prihvati ili da odbije određeni amandman, tako i Zakonodavni. Zakonodavni odbor nema manje prava od drugih odbora. Rezultat glasanja je sledeći - šest članova Zakonodavnog odbora je bilo za to da se predloži Skupštini da se odbije amandman, tri protiv i dva uzdržana. Šest je, zapravo, većina glasova. Zakonodavni odbor je predložio Skupštini da se odbije amandman zbog neusaglašenosti sa Ustavom.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Srđa Popović. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom je prihvatio ovaj amandman.Sa ovim amandmanom na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom saglasio se predstavnik Vlade, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman prvno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Milojević, Vlatko Sekulović, Aleksandar Vatović, Olgica Kirćanski, Vera Marković, Dragan Milentijević, Slavica Tatomir i Miroslav Hristodulo. Na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom narodni poslanici Nataša Milojević i Vlatko Sekulović, u ime podnosilaca amandmana, povukli su ovaj amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvažno predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, uvažene kolege, amandman SSJ na član 18. je zapravo prihvaćen, jer je sadržan u amandmanu kolege Srđe Popovića. Međutim, kad smo već kod tog amandmana koji je usvojen, malo smo pogrešili, odnosno pogrešio je onaj ko je usvojio taj amandman, jer je prihvaćeno da se reč "učestvuje" zamenjuje rečju "prisustvuje". Na prvi pogled to ne menja mnogo suštinu, međutim, ovde se ne radi o pukom prisustvovanju radu tenderske komisije. Sve one koji mogu prisustvovati radu tenderske komisije - a to mogu biti zainteresovani građani, novinari itd, i učesnici koji su položili depozit, dali ponudu itd - ne možemo zakonskim tekstom poistovetiti. I u svim drugim propisima, u Zakonu o privatizaciji, Zakonu o obligacionim odnosima itd, ko je aktivan u postupku zove se učesnik, a za njegovo postupanje koristi se izraz učestvovati. Izraz prisustvovati može da važi za sve druge građane. Lično sam imao dilemu da li da podnosim ovaj amandman, jer sam smatrao da će on biti ispravljen tehničkom redakcijom, a očigledno se radilo o grešci prilikom pisanja zakona. Naravno da nekoga ne možete pozivati sedam dana nakon otvaranja ponude, jer bi to bilo puka greška, ali mislim da je još veća greška napravljena usvajanjem celog ovog amandmana i molim vas da i to pogledate, pa eventualno kroz neku tehničku redakciju da usaglasite.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Drgan Tomić, Stevan Ž. Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom nije prihvatio ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković, u ime podnosilaca amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, da se razumemo oko nekih stvari vezano za tender, javnu licitaciju i konkurs. Šta sve može da varira kod ponuđača na jednom konkursu - može da varira dužina koncesionog perioda, visina koncesione naknade, procenat obaveznosti učešća domaće operative, obim kredita koji obezbeđuje koncesionar zemlji koncedentu. Mi možemo da procenimo da neki projekat može da traje 15 godina. Neko može da nudi koncesioni rok 12, a neko 18 godina. Možemo da procenimo koncesionu naknadu 21 milion evra, npr. godišnje, neko može da nudi 25, a neko 16. Možemo da procenimo da 70% angažovanih sredstava treba da ide u domaću operativu, a neko će ponuditi 75%, neko 50%. Znači, jasno je da ima mnogo parametara koji variraju kod potencijalnih ponuđača i zato je vrlo važno za onoga ko donese koncesioni akt da se raspiše javni tender, odnosno javna licitacija, jer je tender sastavni deo licitacije; da se što više učesnika javi u tom konkursu, da se između sebe takmiče i da zemlja koncedent izvuče maksimum za sebe - što kraći koncesioni rok, što višu koncesionu naknadu, što veći procenat učešća domaće operative i što više povoljnih iznosa kredita za zemlju ili za pojedine aranžmane. Šta smo imali u ranijem zakonu - u članu 13. pisalo je da se koncesija daje putem postupka sprovedenog javnom licitacijom, pošto se oslanja na savezni propis, putem tendera. Rečeno je da mora biti najmanje dva ponuđača i tada je licitacija uspela, a izuzetno, ukoliko ne uspe i odustane neko ko bude izabran, može ići sistemom poziva, ali normalno opet dva ponuđača. Šta smo dobili od predlagača zakona? Tražili smo zeca i konačno smo ga i uhvatili, pa je po svoj prilici ovaj član 20. osnovni motiv za donošenje ovog zakona. U članu 20. piše: "Ako se na javni tender javi samo jedan učesnik za čiju ponudu nadležno ministarstvo utvrdi da ispunjava uslove i kriterijume javnog tendera Komisija, na predlog nadležnog ministarstva, može odlučiti da ponovi javni tender (mi u našem amandmanu tražimo da se tu stavi tačka, a nažalost zakonodavac - predlagač traži) ili da, na osnovu sprovedenih pregovora sa učesnikom, predloži Vladi da učesniku na javnom tenderu da koncesiju". Znači, razumeli smo. Ovaj zakon, ukoliko ga usvojimo bez amandmana koje su podneli narodni socijalisti,omogućiće nadležnom ministarstvu da samo pregovara, bez kompeticije ostalih učesnika u poslu, sa jednim pregovaračem i sa jednim jedinim ponuđačem i da tom jednom jedinom ponuđaču da koncesiju. To sigurno treba brisati. Naš amandman podrazumeva, ukoliko je jedan ponuđač, da se smatra da tender nije uspeo i da treba ići na novi putem poziva ili ponovo javno, ali mora da postoji tržište, da postoji utakmica, konkurencija. Svi smo mi imali prilike da pregovaramo i bez dva i tri pregovarača i potencijalnog konkurenta nema ni prave vrednosti za državu.
Za reč se javio ministar, gospodin Pitić.
Dame i gospodo narodni poslanici, odreagovaću na ovo što je rekao gospodin Ivković. Stvarno ipak pretpostavljam da ga vodi jedna politička nit. Siguran sam da kao profesor na fakultetu, koji je u ovom poslu dosta toga prošao, i te kako dobro zna zašto je ovaj član postavljen na ovaj način i da se ovim članom uopšte ne izbegava konkurencija, nego naprotiv. Javnim tenderom se daje prostor, a tim pre što se objavljuje na način predviđen zakonom i u domaćem dnevnom listu i u "Službenom glasniku". Ako je u pitanju međunarodni tender onda i u međunarodnom listu. Znači, svako ima mogućnost ako želi da učestvuje u procesu tenderisanja na način koji je propisan i, ako ispunjava određene kriterijume, da po tim kriterijumima potencijalno bude izabran kao koncesionar. Za razliku od toga kada se ide na pozive, poziv po definiciji može da podrazumeva određenu diskreciju i izbor onoga ko će dobiti taj poziv da učestvuje na nekom dodatnom konkursu. Objasnio sam da mi idemo na tu varijantu kada u određenim koncesijama jednostavno nema dovoljnog broja potencijalnih koncesionara. Razumeo sam da smo se mi razumeli kada sam o tome govorio, da se u tom slučaju dešava neretko da se pojavljuje isključivo jedan potencijalni ponuđač na tenderu za koncesionara, jer se predstavlja u vidu konzorcijuma. U tim uslovima ponavljati tender zarad tendera, jer se prijavio samo jedan, a prethodno je svako imao mogućnost da se pojavi na tenderu, mislim da nije u interesu države. Država želi da se određena koncesija završi i to na način definisan javnim tenderom, au zavisnosti od uslova o kojima se razgovara postoji mogućnost da se čak to i ne uradi, jer je predviđeno da može da se zaključi ugovor sa potencijalnim koncesionarom.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, gospodine ministre, zajedno sa grupom poslanika SPS-a podneo sam amandman na član 22. Predloga ovog zakona. U ovom članu se propisuje šta treba da sadrži ugovor o koncesiji. Između ostalog, stoji u tački 2) da se ugovorom određuje rok trajanja koncesije i uslovi pod kojima se taj rok može produžiti. Mi amandmanom predlažemo da se izvrši dopuna, u tom smislu da se rok trajanja koncesije može produžiti samo u skladu sa koncesionim aktom i oglasom o javnom tenderu. Ne sme ostati nedorečenost u zakonu, da pregovaračka komisija može naknadno da donosi odluke od slučaja do slučaja. Ako ne bismo izvršili dopunu predlaženu amandmanom, ostala bi mogućnost da se pojedinim koncesionarima naknadno daju povlastice. Samim tim, ostala bi i potencijalna mogućnost za zloupotrebe pregovaračke komisije. Drugi deo amandmana odnosi se na tačku 11). Tim delom amandmana predlažemo da se izvrši dopuna, u tom smislu da se ugovor o koncesiji može menjati, raskidati, ugovarati koje su to promenjene okolnosti, viša sila, samo u skladu sa koncesionim aktom i oglasom o tenderu. Svaki potencijalni koncesionar mora znati pravila unapred. Samo shodno konkretno datim uslovima može da se zaključuje koncesioni ugovor. Kao primer navešću višu silu kao element koji može da utiče na produženje i promenu ugovora. U Predlogu zakona ona se u ovom članu samo uzgred pominje. Međutim, ako se ne izvrši preciziranje u tenderu to može da ima velike posledice i na dužinu trajanja koncesije, i na raskid ugovora i na utvrđivanje drugih promenjenih okolnosti. Nije viša sila samo požar, poplava, zemljotres. U međunarodnim ugovorima je uobičajeno i da se štrajk radnika tretira kao viša sila i to kao element može isto da služi kao opravdanje za produženje rokova iz ugovora ili menjanje pojedinih odredbi. Da bi se izbegle namerne smicalice i tu se unapred predviđaju pravila za koliko se zbog tih razloga mogu menjati rokovi i drugi uslovi. Sve to mora da bude navedeno u oglasu o javnom tenderu. Ne sme biti nedorečenosti, da se nakon javnog tendera ugovaraju neki drugi uslovi. Nedorečenost ostavlja prostor da se nakon sprovedenog tendera daju određene povlastice i koncesionarima na štetu davaoca koncesije. Na drugoj strani, nedorečenost svih pojedinosti u oglasu o javnom tenderu odbijaće pojedine potencijalne interesente da se jave na tender. Iz navedenih razloga potpuno je opravdano da se amandman prihvati, a u zakonu treba da bude jasno definisano da se koncesioni ugovori mogu zaključivati samo u skladu sa koncesionim aktom i oglasom o javnom tenderu. To je suština našeg amandmana.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Podneli smo amandman na član 25. i predlažemo da se na kraju ovog člana doda - "ako je učestvovao na tenderu za dobijanje koncesije i po redosledu na konačno utvrđenoj listi ponuđača". Naime, ovim članom zakona o koncesijama predviđeno je da se izvrši zamena koncesionara drugim koji nije učestvovao na tenderu, ali po volji banaka i drugih finansijskih institucija koje prate jednog od koncesionara koji učestvuje na tenderu. Međutim, usvajanjem ovakog člana zakona direktno se dolazi u suprotnost sa članom 2. ovog zakona, koji utvrđuje principe jednakog i pravičnog tretmana, slobodne tržišne utakmice i autonomije volje. Naime, načelo jednakog i pravičnog tretmana obuhvata zabranu diskriminacije među učesnicima po bilo kom osnovu. Naime, u slučaju da prvi ne uspe da obavi posao, smatramo da drugi na tenderu stiče pravo da preuzme te poslove, a banke i druge finansijske institucije da prate tog učesnika na tenderu, a ne nekog trećeg. Načelo slobodne tržišne utakmice takođe obuhvata zabranu ograničavanja utakmice između učesnika, uz obavezu prihvatanja svih učesnika sa odgovarajućim tehničkim, finansijskim i drugim stručnim kvalifikacijama. Jer, učesnici na tenderu su sve ovo dokumentovali i pokazali, a mi članom 25. ovog zakona, praktično, stavljamo van snage sva ova načela zakona.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Srđa Popović. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i predstavnik Vlade su prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Vladimir Garčević i Zoran D. Nikolić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč narodni poslanik Zoran D. Nikolić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, poslanička grupa Narodni socijalisti podnela je amandman na član 28. Predloga zakona o koncesijama, kojim Vlada predlaže kako se dele sredstva ostvarena od koncesione naknade - predlaže da su ona prihod Republike i protiv toga nismo. U stavu 2. predlaže da se 5% tih sredstava izdvaja za finansiranje razvoja infrastrukture autonomne pokrajine na čijoj teritoriji se obavlja koncesiona delatnost, a stavom 3. da se 5% izdvoji za finansiranje razvoja infrastrukture jedinica lokalne samouprave na čijem području se obavlja koncesiona delatnost. Mi svojim amandmanom predlažemo da se briše ovaj drugi stav, odnosno ovo izdvajanje od 5% za finansiranje razvoja infrastrukture autonomne pokrajine iz dva pre svega pravna razloga. Prvi, da su koncesije dobra u opštoj upotrebi i prirodna bogatstva u svojini Republike, u državno-svojinskom režimu. Državnom svojinom po Ustavu gazduje Vlada Republike Srbije. Drugi, mi smo Omnibus zakonom, deleći nadležnost između Republike i autonomne pokrajine, odnosno govoreći o poverenim poslovima, izostavili mogućnost da se koncesioni poslovi, u bilo kom delu, obavljaju od strane organa autonomne pokrajine, upravo zbog ovih prvih ustavno-pravnih razloga. Mislim da je to sasvim opravdano. Ako je već tako, onda smatram da nije logično da pravimo razliku između građana i da favorizujemo građane koji žive, sticajem okolnosti, na teritoriji autonomne pokrajine i da se njihova infrastruktura kroz koncesije razvija brže i kvalitetnije, jer za to nema nijednog opravdanog razloga. Ali, zato predlažemo, takođe našim amandmanom, da se svim opštinama gde se obavlja koncesiona delatnost, umesto 5% te naknade, izdvoji 10%. Smatramo da je ovo pošteniji prilaz i usklađeniji sa Ustavom Repbulike Srbije, a i sa Omnibus zakonom donetim u ovoj skupštini.
Da li ima još prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš i Novica Đurašković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović, Zoran R. Anđelković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na Predlog zakona o koncesijama, ispred poslaničke grupe SPS, sa svojim kolegama, podneo sam amandman na član 28. ovog zakona. On reguliše kako i na koji način se vrši usmeravanje sredstava koncesione naknade. Sredstva ostvarena od koncesione naknade su prihod Republike i to nije sporno, mada se postavlja pitanje da li je dovoljno izdvajati 5% iz te svote za finansiranje razvoja i infrastrukture autnomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave, na čijem području se obavlja koncesiona delatnost. U redu je da i sredstva ostvarena od koncesione naknade za obavljanje komunalne delatnosti budu prihod jedinice lokalne samouprave. Međutim, mi predlažemo dodavanje novog stava 4, koji glasi: "Sredstva ostvarena od koncesione naknade po osnovu predmeta koncesije iz člana 5, tačka 3), 4), 5), 6), 7), 8) i 10) koristiće se za razvoj Republike Srbije u visini od 90% za finansiranje razvoja infrastrukture u oblastima koje su predmet koncesija". Da odsetim, član 5. reguliše šta sve može biti predmet koncesije. U njemu su nabrojani potencijalni predmeti, uz mogućnost da predmet koncesije budu i druge delatnosti, ukoliko su one zakonom određene kao delatnosti od opšteg interesa. Po nama je logično da sredstva ostvarena putem koncesije za autoput, železničke pruge, aerodrome, luke, telekomunikacije, naftovode, gasovode i elektroenergetske objekte budu upotrebljena za finansiranje razvoja upravo tih oblasti, a ne opšte javne potrošnje, čime se u suštini neracionalno i neopravdano troše dobra od najvišeg nacionalnog interesa. Zakonodavni odbor je zaključio da je amandman pravno moguć, a Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom da nije prihvatljiv, kao niVlada Republike Srbije, bez obzira što je prihvatila jedan broj amandmana poslaničke grupe Socijalističke partije. Vladino obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana je u tome što su sredstva ostvarena koncesionom naknadom javni prihodi i kao takvi se raspoređuju zakonom o budžetu, koji usvaja Narodna skupština Republike Srbije. Socijalisti ostaju pri predloženom amandmanu zbog interesa građana Srbije i razvoja infrastrukture Republike Srbije. Prihvatanje ovog amandmana je potrebno, jedino ako Vladi ipak ovaj zakon ne treba samo za kupovinu vremena i produženje vladavine za još neko vreme.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, zatim narodni poslanik Branislav Ivković.
Dame i gospodo, nije mi namera da baš pošto-poto guram predlog Socijalističke partije Srbije u procentu koji je predložen, ali jeste mi namera da ukažem na nešto što je jako važno. Mi sada objektivno imamo takvu situaciju da nam se javna potrošnja finansira, između ostalog, i budžetskim deficitom. To je činjenica i realnost od koje ne možemo da pobegnemo. Mi taj budžetski deficit po pravilu nadoknađujemo time što uzimamo kredite, domaće ili strane, i time što koristimo sredstva od privatizacije za pokriće budžetskog deficita. Ako ćemo tim konceptom nastaviti, onda ćemo doći u opasnost da i sredstva koja se ostvare po osnovu koncesija, namerno govorim koncesija zbog toga što se naš amandman ne odnosi samo na određenu koncesiju, vrlo brzo potrošimo, pa da tako nacionalno bogatstvo ode u javnu potrošnju. Ne insistiramo da se prihvati baš 90% sredstava ostvarenih od naknade po osnovu koncesije bude namenjno upravo za izgradnju objekata infrastrukture iz oblasti koje su obuhvaćene tačkama 3), 4), 5), 6), 7), 8) i 10), ali to ne znači da ako se ostvare sredstva po osnovu naknade za korišćenje autoputa mora da se pravi baš autoput, nego bar neki od objekata infrastrukture upravo iz tih oblasti. Za mene je to suština amandmana, mada znam da je ministru teško da prihvati takav amandman, jer mi realno sada imamo činjenicu da je, upravo, obrnuta situacija u odnosu na ono što bi moralo biti. Kao što reče jedan kolega narodni poslanik na sednici Odbora za razvoj i ekonomske odnose, da se o ovom amandmanu razgovara u nekoj državi bogatijoj od Srbije potpuno je jasno da bi on bio svakako prihvaćen, jer ovde se otvara pitanje iz kojih ćemo onda sredstava, zapravo u budućnosti, u narednih nekoliko godina, finansirati izgradnju infrastrukturnih objekata, poput završetka pruge Valjevo - Loznica; započeta, dva ili tri puta građena, izbijali ratovi i sada imamo situaciju da je, otprilike, jedna trećina pruge završena, dve trećine nisu, a u budžetu objektivno iz redovnih prihoda nemamo dovoljno sredstava namenjenih investicionoj delatnosti Republike Srbije. Zato molim da se, bar u pripremi ili u primeni ovih rešenja, razmišlja na ovaj način, da se sve ne svede na procenat usmeren upravo za namene naznačene našim amandmanom.
Za reč se javio narodni poslanik Branislav Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, bojim se da ne govorimo o nečemu što stvarno može da bude, jer pošteno rečeno koncesiona naknada zasigurno na važećim projektima i neće postojati ili će biti vrlo mala. Za ovu zemlju bi bilo izuzetno veliko da nađemo koncesionara da sa 350-400 miliona dolara završi Kolubaru "B", eksploatiše je 10 godina i ostavi ovom narodu i ovoj državi posle na eksploataciju; ili da izgradi autoput od Niša do makedonske granice, 20 godina eksploatiše i ostavi ovom narodu. Mislim da neće biti i nemojte se nadati nekim većim koncesionim naknadama, ali ako ih i ima ne razumem zašto predlagač podrazumeva da su u boljem položaju građani Vrbasa od građana Valjeva, jer građani Vrbasa zato što žive u autonomnoj pokrajini imaju 5% svojih, plus 5% Autonomne Pokrajine, sa punim pravom da očekuju onih 90%, a građani Valjeva imaju samo 5%. Taj predlog, cepanje Republike i regionalizacija ne vodi ničemu. Mi se zalažemo za decentralizaciju i jačanje lokalne samouprave, ali mi narodni socijalisti u potpunosti podržavamo predlog poslanika SPS-a, koji podrazumeva upravo ono što je nažalost brisano, a to je očuvanje celine sistema. Ako se iz putne privrede ostvaruje koncesioni aranžman i ako bude postojala koncesiona naknada, odlazi u putnu privredu, jer je putna privreda svakako i danas finansirana od putarine autoputa Beograd - Niš. Ako to sutra ode u neku koncesiju, normalno je da ta naknada ide u razvoj putne privrede i očuvanje celine sistema, kao što bi i eventualna naknada od neke Kolubare "B" mogla i trebalo da ide u energetski sistem Srbije, jer se time u suštini smanjuju troškovi poslovanja, a samim tim stvara šansa za nižu cenu električne energije, koju ste vi podigli nebu pod oblake.
Reč ima narodni poslanik Novica Đurašković, predstavnik podnosilaca amandmana na član 28.
Gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, povodom člana 28, gde se govori o raspodeli sredstava, javljaju se odjednom potpuno različita mišljenja i stavovi. Dok poslanici Lige socijaldemokrata Vojvodine, koje podržavaju još neke političke stranke, smatraju da 5%, koliko se u stavu 2. člana 28. predviđa za pokrajinu, nije dovoljno i očekujemo 30%, pojavljuju se socijalisti, da li narodni ili nenarodni, nisu bili narodni ni jedni ni drugi do juče, i podržavaju zakon koji je jedan od najsramnijih zakona donet u ovoj zemlji jer je omogućio najveću krađu i pljačku ovog naroda. Vi ste, gospodo, krajem 1995. godine doneli zakon kojim ste oteli svu imovinu i lokalnoj samoupravi i Autonomnoj pokrajini Vojvodini. Sada se pozivate na taj zakon i smatrate da ste jako u pravu. Lepo je to što mislite na lokalnu samoupravu i što želite da se poveća procenat izdvajanja za lokalnu samoupravu. Mi nismo podneli amandman u tom smislu zato što su poslaničke grupe Narodni socijalisti i Stranka srpskog jedinstva podnele takve amandmane, pa da ne bismo išli u istom pravcu, da ne bismo duplirali amandmane, mi smo od toga odustali, ali ne možemo da odustanemo od želje i potrebe građana Vojvodine da se i Vojvodini omogući da se razvija onako kako njoj dolikuje. Moram, još jednom, da vas sve podsetim da u Vojvodini postoje legalni organi i institucije. Poslednji su izabrani pre dve godine, u septembru 2000. godine. Meni je stvarno žao što vas koliko vas ima tamo nema, možda biste bili tamo glasniji, ali nažalost sada je tako kako je. Dozvolite da ne upoređujemo Vrbas i Valjevo. Spomenimo Kovin i neki grad. Kovin, jug Banata koji je nerazvijen, kojem treba pomoći i koji Pokrajina može da razvije. Očekujem da ćemo imati podršku, da će ovaj amandman naići na razumevanje većine u ovoj skupštini i da će usvajanjem ovog amandmana biti usvojen i zakon u celini.
Pravo na repliku narodni poslanik Branislav Ivković.
Gospodine Đuraškoviću, da vas obavestim, živite u zemlji Srbiji i dok se vi bavite politikanstvom mi se bavimo domaćinskim poslovanjem. Nemate pravo na repliku, džabe ste seli tu. Ovo je Srbija pod jedan, naš domaćinski pristup podrazumeva da se racionalno troše sredstva, a sigurno je mnogo racionalnije trošiti sredstva kada se posmatra celina Srbije. Mi poštujemo autonomiju Vojvodine, zbog specifičnosti višenacionalne sredine, oblasti kulture, nauke itd, ali mnogo bolje se planira kada se gleda celina sistema Srbije. Hitler je radio po sistemu podeli pa vladaj, a Republika Srbija će domaćinski poslovati samo ako razvija energetski sistem, sistem šumskog gazdinstva i upravljanje vodoprivredom na nivou cele teritorije. Ne možete ribici koju ulovite na levoj obali da kažete - izvini, ti si sa desne obale, pa ću da te pustim. To što vi pravite veštačke podele u ovoj zemlji, građanima Srbije će da se razlupa o glavu. Znači, ovaj amandman ima domaćinski pravac razmišljanja, da se novac koji se stekne na celini teritoriji Republike Srbije optimalno raspodeli, a da se u svakom delu Republike Srbije zadrži dovoljno modaliteta za razvoj. Vaš separatizam ide u potpuno drugačijem pravcu.
Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović, predstavnik podnosilaca amandmana na član 28. Predloga zakona.
Gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, poslanički klub SSJ u članu 28. stav 3. predlaže da se cifra 5% zameni cifrom 20%. Obrazloženjem Vlade nismo zadovoljni, zato što je Vlada navela da je korišćenje sredstava ostvarenih od naknade pre svega po principu teritorije na kojoj se ta sredstva ubiraju. Znači, niste demantovali i niste rekli da 5% nije dovoljno, nego ste naveli da su to javni prihodi, tako da to obrazloženje baš nije zadovoljavajuće. Moram da vam skrenem pažnju što se tiče ovog procenta, pošto su eksploatacije verovatno predmet koncesije i biće predmet koncesije. Mi u Lazarevcu imamo primer naseljenog mesta Vreoci, gde su eksploatacije toliko zagadile životnu sredinu da je postalo prosto neverovatno tamo živeti. Mislim da tim ljudima treba dati taj procenat koji smo mi predložili kao poslanička grupa SSJ. Verujte da im neće biti previše.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, MilošTodorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i predstavnik Vlade su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Grupa narodnih poslanika poslaničke grupe Narodni socijalisti podnela je amandman kojim predlažu da se posla člana 34. doda novi odeljak sa članovima 34a, 34b i 34v. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Ivković.
Dame i gospodo, ovo je zaista poslednji amandman koji obrazlažem, ali verujem da ćete razumeti iz sadržaja obrazloženja zašto ima i te kako razloga što vas još tri minuta zadržavam u ovoj sali. Radi se o specifičnim B.O.T. projektima, što znači: izgradi, upravljaj i vrati vlasniku na upravljanje. Tih projekata ima različitih. Ja ih ovde u knjizi imam nekih 11-12 tipova. Sigurno je da svaki specifičan B.O.T. projekat zahteva i neke svoje specifične vrste ugovora. Neverovatno je da je predlagač zakona dopustio sebi da izbriše članove 32, 33. i 34. iz postojećeg Zakona o koncesijama, koji je upravo išao ka onome o čemu sam malopre govori, ka domaćinskom poslovanju. Sigurno je da su svi ugovori za sebe specifični. Ali građani Srbije, preko ovog parlamenta i ovih poslanika, imaju obavezu da Vladi Republike Srbije, koja je izvršni organ ove skupštine, propišu šta to od minimalno bitnih elemenata ugovora mora da se nađe u jednom koncesionom ugovoru, u cilju domaćinskog poslovanja i zaštite interesa građana Srbije, da uopšte dođe do bilo kakve koncesione naknade koja će, nadam se, biti upotrebljena za projekte od interesa za Srbiju, a kad je od interesa za Srbiju, onda je i za Vojvodinu, iza Šumadiju i za bilo koji region te zemlje. Znači, mi tražimo ovim amandmanom da se vrati definisanje međusobnih odnosa u ugovor, da se vrate određeni bitni elementi iz sadržine ugovora: koje su ugovorne strane, predmet ugovora sa opisom projekta, da li se vrši transfer tehnologije, izvori i uslovi finansiranja, rok izgradnje, faze gotovosti, puštanje u rad, kako se čini produžetak pojedinih rokova, obaveza angažovanja domaćih podizvođača. Zašto je koncesioni aranžman interesantan? Ne treba nama ni dinar koncesione naknade, ali ako nam od 400 miliona dolara na jednom projektu putne privrede 70% kapitala ode u naše građevinarstvo i angažuje 28 industrijskih grana koje podržavaju građevinarstvo, mi smo završili posao. Nama koncesije trebaju i tu nema govora, tu podržavam ministra Pitića iz sve snage. Mora ova skupština da to propiše i kad propiše ona jezavršila posao. Onda to treba da radi Vlada. Nemojte da se sada, kada Vlada radi, sve to ponovo vraća u Skupštinu, sa rokom od četiri meseca. Neće vam nijedan veliki konzorcijum, koji ima 100, 200, 300, 400 miliona operativnog kapitala na raspolaganju, da čeka četiri meseca da se Skupština dogovori da li nešto podržava ili ne. Znači, molimo da prihvatite amandman i da uđe u zakonski projekat definisanje minimalnih bitnih elemenata ugovora, naravno sa znanjem da su svi ugovori sami za sebe jedinstveni.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Reč ima ministar za ekonomske veze sa inostranstvom, gospodin Goran Pitić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih se javio, ali uvek odreagujem kada gospodin Ivković govori o domaćinskom poslovanju. Imajući u vidu da se nekako osećam time prozivan, ipak imam potrebu da kažem da je ovaj zakona, čiji je predlagač Vlada, upravo u duhu domaćinskog poslovanja i razlikuje se po određenim normama u odnosu na ono što je dato u prethodnom zakonu. Probaću da pokažem na ova tri člana o kojima je govorio kolega Ivković (čl. 32, 33. i 34) da upravo postoji ozbiljna potencijalna pravna praznina u prethodnom zakonu na osnovu koje može da se dogodi nedomaćinsko poslovanje i da smo mi želeli upravo to da otklonimo ovim zakonom. Šta kaže predlog novog zakona? On kaže da koncesija u smislu ovog zakona jeste i koncesija po B.O.T. sistemu, uključujući i sve oblike ovog sistema. Drugim rečima, na sve oblike B.O.T. sistema automatski se primenjuju odredbe ovog zakona i time se utvrđuje visoki stepen pravne sigurnosti za ostvarenje svih oblika B.O.T. koncesija koje su i te kako važne. Video sam da gospodin Ivković ima knjigu koju koristi, gde sigurno piše šta sve to obuhvata. Drugim rečima, u odnosu na ono što je prethodni zakon rekao, on je definisao jedan tip B.O.T sistema na način da ima jedan vid restriktivnosti u svom duhu. Kada se dešavaju koncesije koje nisu obuhvaćene prethodnim zakonom, tumačeći da postoji pravna praznina, mi ćemo imati situaciju da se rade određeni oblici ugovora koji su koncesije, a ne potpadaju pod zakon. To mi nismo hteli da se desi. Mi smo hteli domaćinski da se ponašamo pa sve oblike B.O.T. sistema da uključimo i da se onda ugovorom, a rekao sam da je pripremljen tipski model ugovora, shodno koncesionom aktu, adekvatno varira saglasnost ugovornih strana upravo prema različitim oblicima B.O.T. sistema. Sa zadovoljstvom ću, gospodine Ivkoviću, da ipak ne oduzimamo vremena po pojedinim članovima, da vam ukažem da ti članovi ipak nisu u duhu domaćinskog poslovanja i da ćete se sigurno saglasiti da ovi novi predlozi idu u tom novom duhu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Srđa Popović. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i predstavnik Vlade su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Milorad Stanulov podneo je amandman kojim predlaže da se posle poglavlja VII i član 38. doda novo poglavlje VIII i član 38a. Vlada i nadležni odbori nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Stanulov.
Poštovana gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moj amandman kaže da se posle poglavlja VII - Povlastice i člana 38. dodaje novo poglavlje VIII - Izveštavanje o primeni zakona i novi član 38a koji glasi: "Skupština Srbije, najmanje jedanput godišnje, razmatra izveštaj o primeni zakona koji sačinjava i dostavlja Vlada Republike Srbije". U obrazloženju Predloga zakona navedeno je da je razlog za donošenje ovog zakona stvaranje jasnih i modernih uslova za ulaganja u dobra u opštoj upotrebi i delatnosti od opšteg interesa, a posebno ulaganja u javnu infrastrukturu, radi unapređivanja efikasnosti javnih službi, poboljšanja kvaliteta usluga i njihove dostupnosti svakom građaninu. Smatram da Narodna skupština Republike Srbije nije samo donosilac zakona, već da narodni poslanici kao izabrani predstavnici građana Srbije moraju imati priliku da razmatraju izveštaj o primeni ovog zakona, a posebno zbog njegovog značaja za sve građane. Zato ovim amandmanom predlažem da Skupština Srbije najmanje jedanput godišnje razmatra izveštaj Vlade o primeni zakona o koncesijama. Elementi za ovaj izveštaj nalaze se u ugovorima o koncesijama koje, pored koncesionara, u ime i za račun Republike potpisuje Vlada. Smatram da obrazloženje Vlade o neprihvatanju ovog amandmana nije dostojno Vlade i vašeg ministarstva. Kolege poslanici, znamo da Vlada Republike Srbije jednom godišnje podnosi izveštaj o svom radu. Moj amandman se odnosi na izveštaj o primeni zakona o koncesijama, a što bi predstavljalo instrument kontrole u ovoj važnoj oblasti od strane parlamenta, na šta Vlada izgleda nije spremna. Primedbe Vlade na formulaciju teksta amandmana mogle su se prevazići pravno-tehničkom redakcijom amandmana. Smatram da Vlada nema razloga da izbegava podnošenje ovakvog izveštaja, već naprotiv da je njen interes javno razmatranje rezultata primene zakona o koncesijama. Takođe, smatram da je ovaj amandman u duhu već prihvaćenog amandmana na član 14. o imenovanju jednog člana tenderske komisije od strane Narodne skupštine Republike Srbije i podele odgovornosti za oblast koncesija sa Narodnom skupštinom Republike Srbije. Pozivam narodne poslanike da glasaju za ovaj amandman. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Branislav Ivković, predsednik poslaničke grupe Narodni socijalisti; zatim, narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Podržavajući amandman narodnog poslanika gospodina Stanulova, želim da istaknem da je sasvim dovoljno angažovanje Skupštine kada se usvoji kvalitetan zakon upravo u jednom godišnjem razmatranju ostvarenih rezultata na polju koncesionih delatnosti, pogotovo što je javni proces predviđen, znači javni je tender, javno se objavljuje, nažalost u službenim glasilima od pokrajina, lokalne smaouprave, pa do zajedničke države. Objavljuje se javno i u međunarodnom časopisu. Znači, svako od nas može sutra bilo koju informaciju da dobije, da stane za ovu govornicu i da kaže šta misli. Dovoljno je angažovanje Skupštine upravo u ovome što je gospodin Stanulov predložio. Vlada Srbije treba jednom godišnje ovde da dostavi pregled svojih angažovanja. Daleko bolje rešenje nego da Skupština u celini, u plenumu 250 ljudi, razmatra svaku koncesiju posebno. Takav proces ni u jednoj evropskoj zemlji, proverili smo u međuvremenu, ne postroji. Ni u jednoj evropskoj zemlji skupština to ne radi! To radi vlada koju je skupština birala i može ta skupština tu vladu da promeni. Još nešto gospodine Pitiću, jedna je stvar kada vi u zakonu precizirate minimalan broj odredaba što moraju da budu u ugovoru, a druga kada vi kao ministar to napišete pa delite. Zakon je zakon, a vaše želje su vaše želje. Ne sumnjam da vi imate dobru nameru. Međutim, u zakonu je važno da štiti interese građana Srbije, a mi smo za to zaduženi, ima taj minimum odredbi koje moraju da se pojave u svakom zakonu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Samo bih da skrenem pažnju i narodnim poslanicim i javnosti da se Vlada ponela veoma cinično prema ovom amandmanu narodnog poslanika. Tek sam sada shvatio da je to u stvari narodni poslanik iz poslaničke grupe koja podržava Vladu. Pošto ova vlada zavisi od svakog pojedinačnog poslanika u ovoj sali, čudi me da se usudila da sa ovakvim nipodaštavanjem odgovori na amandman narodnog poslanika koji je podržava, naime narodng poslanika Stanulova. Ali to liči na ministra koji je samo naizgled tih, što sam već rekao. Narodni poslanik Stanulov je u skladu sa Ustavom Republike Srbije i sa razdvajanjem grana vlasti predložio amandman, a istina priznajem nevešto sročen ali vidi se šta je bila želja predlagača, po kome je Vlada dužna jednom godišnje da podnese izveštaj o koncesijama Narodnoj skupštini Republike Srbije, da bi Narodna skupština taj izveštaj mogla da razmatra. Vlada je u tri dela sačinila odgovor. Sva tri dela su zaista ponižavajuća i za onoga ko se potpisao iza ovog mišljenja Vlade Republike Srbije. Pod jedan, što je za nas najneprihvatljivije, kaže zašto da Vlada podnosi jednom godišnje izveštaj o koncesijama kada svakako jednom godišnje podnosi izveštaj Narodnoj skupštini o svom radu. Evo, treću godinu ova vlada gura kroz Srbiju: kada ste podneli izveštaj o svom radu Narodnoj skupštini Republike Srbije? Niti ste, niti ćete. Zato što se vi održavate raznim kombinacijama u Narodnoj skupštini, a samo se vi hvalite onim što nećete, bilo bi mnogo bolje kada biste se hvalili onim što hoćete. Vi se hvalite onim što ste srušili, a voleo bih da se hvalite onim što ste izgradili. Drugi deo odgovora kaže: kako nas to poslanik tera da Vlada podnosi izveštaj o primeni zakona, pa ispada da traži izveštaj o primeni svih zakona koji su u pravnom prometu. Koliko je to bezobrazno i cinično! Treći; formulacija Skupštine Srbije nije adekvatna, imajući u vidu da u tekstu mora da bude navedeno Narodna skupština Republike Srbije. Sve u cilju da se izbegne izveštaj koji se podnosi Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ispod ovog ciničnog obrazloženja, potpisao se, a ko bi drugi, Žarko Korać. (Predsednik: Vreme.) Sada još samo pošto više neću da se javljam, da vam ne pružam priliku za samozadovoljavanje u skupštinskim klupama, ovo je jedini predlog zakona u ovom sazivu koji nema kaznene odredbe. Zaista me čudi, da li je moguće da u zakonu o koncesijama nemamo predviđene kaznene odredbe? Da li je moguće da neće uopšte postojati, a reći ću vam jedan primer?! Ako koncesionar nađe predmete od izuzetne vrednosti i ne preda ih Republici Srbiji, kako će biti kažnjen? Nije tačno! A da ga kači drugi zakon, onda bi i u tom drugom zakonu bilo predviđeno i da vrati predmet Republici Srbiji. Ako ga kači drugi zakon, zašto je to ušlo kao obaveza u ovaj predlog zakona? Nijedna obaveza ni u jednom predlogu zakona ne može da prođe bez sankcije ako ne bude izvršena.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zaknodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Gospođo Mićić, dame i gospodo, gospodine ministre, samo malo strpljenja, mislim da je interesantan amandman koji je Vlada odbila, a poslanička grupa SPS ga je postavila pre svega da bi dobila odgovor na pitanje - šta će se desiti u slučaju kada koncesionar, koga smo izabrali po proceduri propisanoj zakonom, dva puta uzastopno ne izvrši svoju finansijsku obavezu prema Republici Srbiji, suprotno ugovoru? Ako smo pričali o tome zašto je neophodno doneti zakon o koncesijama, zašto je neophodno naći strateške ili druge partnere za koncesionare, onda moramo da razumemo i suštinu čitavog ovog odnosa, jer nigde u zakonu nije rečeno šta se radi u takvim situacijama. Mi smo, moram da priznam, bili u dilemi da li da stavimo amandman na član 40. ili možda čak na član 41. koji govori o prestanku koncesionog odnosa. Ipak smo se opredlili da predložimo novu tačku 4) koja kaže da dolazi do prekida koncesionog odnosa. Mi imamo tu nekoliko situacija, a tri su važne. Jedna je kad se ugrožava zdravlje ljudi, druga je kad se objavi ratno stanje, treća je neki drugi razlog, ali četvrta je, po našem mišljenju, veoma važna, između ostalog, zbog toga što imamo prisutnu praksu npr. u privatizaciji. Pa, molim vas, mi izlicitiramo preduzeće na 5, 6, čak i 10 miliona evra i onda nam se, po pravilu, dešava da kupac odustaje od toga, žrtvuje kauciju, a u međuvremenu se poradujemo da ćemo tim sredstvima napuniti budžet. Pitam - šta se dešava u situaciji kada neko ne izmiruje svoju finansijsku obavezu; pa mi kažemo - moglo bi izazvati i štetne posledice po građane koji koriste usluge koncesionara, ako dođe do prekida koncesionog odnosa?! Suština ovog amandmana je da postoji mehanizam koji obezbeđuje naplatu, a ako neko ne izvršava svoju finansijsku obavezu, može doći do prekida koncesionog odnosa u smislu da postoji ozbiljan razlog da taj izvrši svoju obavezu, da mu se na neki način bar privremeno zabrani korišćenje predmeta koncesije u meri koja neće ugroziti opšti interes ili interes građana korisnika usluga koncesionara. Molim vas, o tome se i radi, u onom delu ovog zakona koji se odnosi na ugovor, nemamo tu situaciju preciziranu i možda je negde u zapadnom svetu i nelogično postaviti ovo pitanje, ali u našim uslovima kad nam ništa nije izvesno i sigurno, moramo se i na taj način obezbediti. Dakle, to je suština amandmana koji smo podneli.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Radojko Petrić, Dragan Jovanović, Miloš Nešović, Živanko Radovančev, Golub Rajić, Slobodan Tomović, Miomir Ilić, Dragan Todorović, Slobodan Pavlović, Jovan Todorović i Zoran R. Anđelković. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i predstavnik Vlade su prihvatili ovaj amandman, a Zaknodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona o koncesijama u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, želi reč? Ima reč ministar Goran Pitić.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo par rečenica bih rekao, jer rasprava sigurno zaslužuje na kraju da se kaže par rečenica i oko same diskusije i oko nekih bitnih načela koja daju novi duh zakonu, koji će pokušati, ako bude i kada bude usvojen, da ostvari ciljeve predlagača da se pospeši privredna i uopšte investiciona aktivnost, kao i da se upravo karakterom predviđenih aktivnosti utiče na poboljšanje životnog standarda stanovništva. Ima više zakona o koncesijama, kao što je postojao zakon iz 1997. godine, kolege iz DSS su govorile o svom predlogu zakona, a u velikom delu svih zakona postoji nešto što je zajednički imenitelj; to su predmet koncesije, osnivanje koncesionog preduzeća, roka trajanja, koncesione naknade. Tamo gde se zakoni razlikuju, to su načela koja daju ovakav ili onakav duh zakonu i uvrštavaju ga u grupu zakona što mogu da se nađu u uporedno-pravnim sistemima zemalja kojima težimo ili među one što više ne odslikavaju savremeni poslovni promet. Ovaj zakon pripada ovoj prvoj kategoriji prema načelima predviđenim ovim zakonom, načelima ravnopravnog i pravičnog tretmana, slobode tržišne utakmice, autonomije volje u ugovaranju i postavljanja koncepta ugovora u srž samog zakona, jednog pravnog instituta koji je neretko bio zaboravljen u ovoj našoj zemlji. Željom da tamo gde ugovorne strane definišu svoja prava i obaveze i zadržavajući princip da ugovor ima karakter zakona za ugovorne strane, predlagač ima cilj da se obezbedi pravna sigurnost i da ova oblast bude definisana na način da se koncesije obavljaju neometano i efikasno. Druga stvar je (o tome smo danas dosta razgovarali) pitanje načina dobijanja koncesije. Mislim da je, uz sve iznete primedbe, napravljena jedna vrsta konsenzusa o kvalitetu predloženog načina dobijanja koncesije u vidu javnog tendera. Nadam se da će to takođe obezbediti visoku pravnu sigurnost u tom delu. Povodom nastanka samog zakona: ovaj zakon i sama priroda njegovog donošenja, pošto je rad na njemu započeo pre više od godinu i po dana i već dugo stoji u skupštinskoj proceduri, nema nikakve direktne veze sa pitanjem Bora, drugih ugroženih krajeva i svega onoga - zašto su ti krajevi i kako su osiromašeni u poslednjih više od deset godina. Ovaj zakon je nastao kao prirodna posledica potrebe da se reguliše jedna materija koja treba da pomogne, opet ponavljam, poboljšanom standardu života stanovništva i pospešivanju privredne aktivnosti. S druge strane, sigurno je da će i građani Bora imati mogućnosti da koriste svoja prirodna bogatstva na način koji će im ovaj zakon obezbediti, da poboljšaju kvalitet svog življenja, kao i u svim drugim delovima Srbije. Nadam se da nema nikakve dileme o tome da li je ovaj zakon imao neku svoju drugu nelogičnu prirodu nastanka, sem ove. Slažem se, ni najbolji zakon sam po sebi neće nužno dovesti do ogromnog priliva zainteresovanih za koncesije. Bilo je reči o stranim ulaganjima. Moram da vam kažem da je, po pitanju stranih ulaganja, došlo do bitnih promena od 5. oktobra 2000. godine,zaključno sa današnjim danom. Ako je 2000. godine bilo investirano svega 60 miliona dolara u Srbiji, 2001. godine došlo je do pomaka na 160 miliona dolara, a 2002. godine u ovu zemlju ušlo je 550 miliona dolara stranog kapitala. Neko će reći - malo, neko će reći - sasvim dovoljno, imajući u vidu onaj nivo političkog i ekonomskog rizika koji smo zatekli 5. oktobra i koliko smo uspeli taj deo političkog i ekonomskog rizika da snizimo. U tom kontekstu mislim da je napravljen vredan pomak u pogledu snižavanja rizika za ulaganje u našu zemlju, sa najavama da ove godine možemo da očekujemo milijardu dolara, sa mogućnošću, kao što je rekao gospodin Ivković, da ne bi bilo da delimo nešto što možda i nema toliko da se deli, po nekim principima koji mogu da budu znani svakom od nas, a to je pitanje koncesionih naknada. To stvarno nije kritično pitanje u koncesijama. Jer, pitanje da se pokrenu određene aktivnosti i da se prirodna bogatstva iskoriste na takav način da se stvarno stave u funkciju korišćenja i poboljšanja, to je pitanje nekih drugih motiva a ne prvenstveno i primarno budžeta države. Ako već dođe do prihoda od koncesija, priroda ovog zakona je da su to dobra u svojini Republike i da je to onda javni prihod države. I, ako je javni prihod države - pa država je ta koja treba da odredi zakonom o budžetu kako potrošiti ta sredstva. A, onda predlog izvršenja, odnosno plana budžeta dolazi ovde, pred vama je i na vama je da razgovarate da li su prioriteti koje je Vlada opredelila da finansira iz onoga što dolazi u budžet ono što obezbeđuje interese koje narod Srbije očekuje da oseti preko izvršenja budžeta. Vlada Srbije se opredelila za jednu dosta tešku odluku, ali jedino moguću. To je kombinacija minimalnog pokušaja da iz sredstava koja postoje razvija infrastrukturu; da podržava i saobraćajnu infrastrukturu, i energetiku, i da restrukturira preduzeća u kojima su desetine hiljada radnika; a istovremeno da se protivi nekim načelima međunarodnih organizacija koje bi volele da vide što manje nekih odliva iz budžeta, što su sve teške odluke i sa jedne i sa druge strane. Ali, s druge strane, opredelila se i da one prinadležnosti koje mora da isfinansira, i za penzionere, za zdravstvo, za prosvetu, da obezbeđuje nakon dugo godina na redovan način i na način koji obezbeđuje realan rast i za sve u tom procesu. Normalno, moram da kažem još jednu stvar koja mi pričinjava zadovoljstvo, a to je komunikacija koja je postojala u toku rada i pripreme na ovom zakonu, a posebno u poslednjim mesecima i ovih dana i sa poslaničkim grupama i sa pojedinim poslanicima. Želim, lično, da se zahvalim svima onima koji su uložili napor i dali svoj doprinos da ovaj zakon dobije kritički osvrt i nadam se da ćete uvažiti i prihvatiti ono što kažem - da smo i mi, sa naše strane, pokazali otvorenost i spremnost da prihvatimo one amandmane za koje smo smatrali da predstljaju vidan napredak u pogledu poboljšanja duha zakona. Takođe se nadam da će to biti praksa vezana i za većinu drugih zakona. Siguran sam da će se to nastaviti i u zakonima što slede kao deo tog poslovnog ambijenta koji Vlada Srbije želi da ostvari tj. da zakonodavnim putem organizuje i pospeši; da će ta komunikacija biti nastavljena i da će i dalje biti uspešna. Normalno, nadam se da ćete većinom glasova usvojiti ovaj zakon, tj. očekujem da ovaj veoma važan zakon za narod Srbije bude usvojen na narednoj sednici Skupštine. Zahvaljujem. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodinu ministru. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima i određujem dan za glasanje - utorak, 25. februar, kada ćemo glasati i o zakonu o duvanu i drugim. Nakon sednice na kojoj ćemo izabrati savezne poslanike, pristupićemo glasanju o predlozima zakona o kojima smo već obavili raspravu. Prijatno.