Dame i gospodo narodni poslanici, tražio bih objašnjenje od Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Tiče se člana 17. Zakona o matičnim knjigama, u kojem se u prvom delu kaže da pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na upis ličnog imena prema jeziku i pravopisu pripadnika nacionalne manjine, što ne isključuje i pravo na upis ličnog imena na srpskom jeziku. Međutim, u praksi se to u većini slučajeva ne dešava. Vidim da u opštini Bujanovac prvo ide upis na srpskom, doduše latiničnim pismom, a u Vranju gde su većina u porodilištu Vranja rođeni, što se Preševa i Bujanovca tiče, koristi se ranija praksa, da se ćiriličnim pismom prvo upisuje ime i prezime, pa onda u zagradi opet po pravopisu latinice na srpskom ide u nekom smislu kada roditelji traže ili kada građani traže da se poštuju njihova zakonska prava. Međutim, apsolutno mislim da se ne poštuje zakonska odredba. Takođe se ova zakonska odredba ne poštuje i u slučaju organa uprave u Nišu, Kragujevcu, Kruševcu, Jagodini, Vranju, Leskovcu i svim centrima gde po Zakonu o dopuni Zakona o matičnim knjigama je određeno da se vode matične knjige za područje Kosova. Tu se ne poštuje ova zakonska odredba. Znači, prvo ide ćirilično, pa zatim u zagradi latinicom, a ne i azbukom Albanaca, jer vi znate da ima šest slova u kome se dve azbuke razlikuje, pa se dolazi do deformacije imena i prezimena Albanaca. Međutim, sada ovde dodajem jedno još osetljivije pitanje. Kada su u pitanju ove jedinice organa uprave po centrima koje sam spomenuo, a koji izdaju izvode rođenih i državljanstva i za građane Kosova, ali dobrim delom i za građane Preševa, Bujanovca i Medveđe, koji su rođeni u porodilištima Prištine, Gnjilana i drugih centara na Kosovu, tu se začudo ne sprovodi praksa koja se primenjuje u svim drugim opštinama, a to je da se izvodi dobijaju za pet minuta. Digitalizovano je, sada je sve kompjuterski, a oni imaju stanje od pre 10-15 godina. Čuvaju nekako zaleđeno, neko ranije stanje od 90-ih godina. Tu se čeka danima, čak i nedeljama. Tu se vrši otvorena korupcija. Ima različitih tu posrednika koji se nude jadnicima koji tamo danima treba da čekaju na jedan izvod. Sad postavljam pitanje zašto su morali sve do Jagodine, sve do Kragujevca ljudi iz Preševa i Bujanovca da odu za jedan izvod? Ako nema sudsko ovlašćenje, mora svaki za sebe da ode da obezbedi taj dokument i mora dva puta da ide, i kada dostavlja zahtev i kada treba nakon nekoliko dana da preuzme to. Za jedan običan dokument koji je nužan u svim uopšte aplikacijama ili niz drugih oblasti gde mora taj dokument da se obezbedi. Zamislite, to se odvija više od 11 godina. Ako sad postoji jedan tretman prema građanima Kosova, onaj ko je bio u 90-tim, po čemu bi trebalo sada te jade i te muke da imaju građani Preševa, Bujanovca, Medveđe, zašto se ne obezbeđuje ono što je u svim drugim opštinama omogućeno, da se izvod iz knjige rođenih, izvod iz državljanstva i drugi slični dokumenti dobijaju za pet minuta? Zašto ovde mora toliko dana da se čeka i da se maltretiraju ljudi, da čak moraju da nađu posrednike da bi završili posao. Mislim da je to ozbiljna stvar. Usmeno sam to ranije pokretao, ali sad javno tražim objašnjenje zašto se to dešava u našoj praksi. Šta treba učiniti da bi se prekinula jedna otvorena diskriminacija, jedna otvorena korupcija. Mislim da treba hitno videti sve modalitete da se ovo pitanje reši.
Gospodine Halimi, prošlo je pet minuta.. Narodni poslanik Zoran Ostojić ima reč.
Koleginice i kolege, u ponedeljak sam bio u Kraljevu, na poziv lokalnog odbora naše stranke i s vama podelio neka razmišljanja. Ovo što ću reći vi iz izvršne vlasti nemojte shvatiti kao neku žestoku kritiku, više kao želju da pomognem, a na kraju imam i neka pitanja. Situacija je mnogo gora nego što naizgled izgleda. Grad je trošan, rastresen i šteta unutar zgrada je mnogo veća nego šteta koja se vidi spolja. Ovaj zemljotres je razotkrio i takvu situaciju sa Kraljevom i sve nelogičnosti, nezakonitosti i oko urbanizma, i oko gradnje i oko nadzora, jer činjenica je da su oštećene teško zgrade koje su građene pre godinu, dve ili pet, što je apsolutno dokaz da nije sve bilo u redu sa poštovanjem zakonskih propisa kada se gradilo. Ako je, recimo, Kolonija, koja je građena 1948. godine, zaista oštećena i izgleda da će morati da se ruši, onda je neshvatljivo da se to desilo sa gotovo novim zgradama. Kada je u pitanju organizacija života i pomoći od strane kriznog štaba, ne može se sve rešiti pi-arom. Zaista ima mnogo nelogičnosti. Moramo da shvatimo da kad ljude pogodi takva nesreća, onda je nepravda ono što nikako ne sme da se desi. Pomoć može brže ili sporije da stiže, ali nepravde ne sme biti. Po kojim kriterijuma se deli crep, to još niko nije utvrdio. Jasno je da ekipe koje idu i procenjuju koliko su zgrade oštećene, da li u njima može da se boravi ili ne može, one u tom trenutku nemaju ljude iz lokalne samouprave koji će popisivati koliko u tim zgradama, gde ne može više da se živi, ima ljudi, da bi se oni eventualno izmestili negde. Ljudi u objektima koji su skloni padu, a stalno se pomera tlo, i dalje žive, ne mogu da ostave svoje stvari, neće da ostave svoje stvari. Nije napravljen, uslovno rečeno, sistem gde bi mogle te stvari da se odnesu. Kada govorimo o crepu, to se očigledno radi na telefonski poziv, a ne na osnovu procene neke komisije o oštećenjima. Posle nekoliko dana, juče ili prekjuče, čuli smo da su otkrivene razne malverzacije. S druge strane, stižu crepovi koji često ne mogu bez stavljanja novih letvi da se stave na krov. Ako je nekome, recimo, oštećeno pet-šest kvadrata i treba mu 100-200 crepova, često crep nije istog formata, jer postoje crepovi Kikinda 1 i Kikinda 2, a često im stižu velike količine crepova koji nisu ni Kikinda 1, ni Kikinda 2, tako da ne može tek tako da se zakrpi rupa, nego moraju cele celine. S druge strane, imamo osećaj da su ljudi ostavljeni i prepušteni sami sebi. Nestručno se to obavlja, često su tu grede trule ili je zgrada predviđena za rušenje ili će biti rušena, a ljudi koji nisu stručni pokrivaju crep, pa naiđe novi zemljotres, pa taj novi crep pukne. Sve su to neki problemi, čini mi se, koji bi sa malo više organizacije bili otklonjeni. Prvenstveno, mora da se zna koliko novca je stiglo i koliko će novca stići, jer krizni štab je objavio samo koliko ima na računu. Ljudi u Kraljevu pričaju da ne žele da se pomoć deli na partijskim osnovama nego da se deli na stručnim osnovama. Čini nam se da su i sela zaboravljena, stalno se priča samo o gradu Kraljevu. Sve su to neki problemi koji moraju biti otklonjeni. Mi smo ljudi kratkog daha, to se pokazuje i u sportu. Sada smo svi skočili da pomognemo, ali se bojim da ćemo posle dve-tri nedelje zaboraviti te ljude. Zato pitam Vladu, mi smo ovde doneli na Kolegijumu Skupštine da svi jednu dnevnicu odvojimo za Kraljevo, koliko se sećam, bila je preporuka da to uradi i Vlada i svi državni organi. Ovako nagojena država, sa ovolikom administracijom, kada bi svi, kao mi, doneli odluku da jednu dnevnicu odvoje za Kraljevo, bio bi to ozbiljan novac. Zato pitam Vladu kada će ona da donese odluku kakvu smo mi iz Skupštine doneli i da preporuči svim državnim organima da za početak odvoje jednu dnevnicu za Kraljevo? Najava da će Kraljevu biti pomognuto kroz rebalans budžeta je jedina prava i sistemska pomoć, jer ovo ad hok, da li će ova ili ona pevačica to da uradi, to nije rešenje. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Reagovanje u ovim situacijama je, u suštini, evropska vrednost. Mi zato hoćemo da uvedemo Evropu ovde, jer država u ovakvim situacijama mora da bude država i da pokaže da je sposobna da reši ovaj problem.
Poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Pažljivo sam saslušao mog prethodnika, pošto je moje pitanje vrlo slično pitanju koje je postavio Zoran Ostojić. Ono što me zaprepašćuje to je odnos poslanika u ovoj sali, bez obzira kojoj političkoj stranci pripadaju, koji sve vreme žamore i ne slušaju kolegu koji govori o nečemu što se desilo u Kraljevu, o zemljotresu. Bez obzira na naše neslaganja, jer LDP i DSS su na potpuno suprotnim stranama na političkoj sceni i žestoko se napadamo, ali prosto ne mogu da verujem i moram da stanem u odbranu kolege Ostojića, koji je postavio jedno vrlo ozbiljno pitanje, da očigledno nikoga u sali ne interesuje ni šta pita i 90% ljudi ovde, da ih neko pita šta je čovek pričao maločas, ako ne pogledaju stenogram, nemaju pojma. Dakle, vrlo konkretna stvar je u pitanju. Pre neki dan bio je Kolegijum, koji ste vi sazvali, predsednice Skupštine. Između ostalog, jedna tačka dnevnog reda bila je posvećena pitanju Kraljeva i pomoći. DSS tom kolegijumu nije prisustvovala. Javnost zna da je politički stav poslaničkog kluba DSS da ne prisustvuje kolegijumima. To je jedan načelan politički stav. Međutim, da ne odreagujemo na saznanje činjenice da je to na dnevnom redu, kada smo to saznali, mi smo uputili jedno pismo u kojem smo vas obavestili da, bez obzira na to šta će biti na Kolegijumu, da je DSS u Skupštini odlučila da svako od poslanika da svoj lični doprinos za pomoć Kraljevu. Posle smo videli da je i na Kolegijumu jedna takva mera predložena poslanicima, što pozdravljam i što je sasvim u redu. Mi smo dali po 10.000 dinara, što je nešto manje od desetak posto naših ukupnih neto primanja. Mislimo da je to korektno. Bilo bi lepo da je i ostatak Skupštine, bar poslanika, zaključio da je to neki minimum, ali nije to toliki problem, to je jedan lični odnos. On jeste minimum i ako ste zaključili da je to jedna dnevnica, pretpostavljam da je to minimum. Neko može da da i više, ko oseća da je potrebno. Poenta je u nečemu drugom. Mi smo u tom pismu, koje smo vama uputili, naveli da očekujemo da Narodna skupština, kao institucija sistema, pomogne. Jedno je apelovati na poslanike koji mogu dati svoj doprinos, to nije sporno, ali drugo je kako mi možemo, kao institucija sistema, a i po nekom saopštenju koje smo čuli u javnosti sa tog kolegijuma, ispada da smo mi sa tog kolegijuma pozvali i druge institucije sistema da reaguju. Dakle, kako mi kao institucija sistema možemo da pomognemo? Način na koji mi vidimo tu pomoć sličan je načinu koji je predloži maločas gospodin Ostojić. Mora da postoji metod kojim mi kao Skupština možemo da reagujemo, recimo, da odvojimo 10 miliona dinara za pomoć Kraljevu. To možemo formalno da uradimo samo kroz odluku Narodne skupštine. Ne postoji način da sekretar Narodne skupštine ili vi, kao predsednica, označite ta sredstva, mimo načina trošenja koji je već utvrđen, ali postoji mogućnost kroz rebalans budžeta, postoji mogućnost kroz leks specijalis, koji može doneti ova Skupština, pri čemu vam mi kao poslanička grupa, svima, svi jedni drugima treba da stojimo na raspolaganju. Dakle, to nije sporno. Ako imamo određene troškove investicione za održavanje itd, možda možemo nešto od tih radova i da odložimo za godinu dana, jer ovo je vanredna okolnost i možda možemo da preraspodelimo namenski ta sredstva za određenu svrhu. To je moje pitanje vama. Prvo, da li ste pročitali naše pismo na Kolegijumu? Valjalo bi da nam to kažete, jer ste ga svakako dobili pre početka Kolegijuma. To što mi iz političkih razloga ne prisustvujemo Kolegijumu ne znači da vi nemate obavezu da upoznate druge naše kolege sa dopisima koje šaljemo vama, ne zbog vas nego zbog svih nas. Drugo pitanje, kada već doznačujemo ta sredstva, da li može Skupština da reaguje, kakav je vaš stav? Ako ne možete sada da nam kažete, Skupština kao institucija da nam kažete nešto, pošto nije cilj pitanja da vas mi zaskačemo ovde nečim i da pravimo poene, ako ne možete sada da mi precizno odgovorite, ako je to pitanje prethodnih konsultacija, onda makar to recite, pa nam dajte u sledeća dva-tri dana neki pisani odgovor sa neko idejom. Treće konkretno pitanje, da li može Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, tj. ministar Marković, da nam obezbedi u sledećih nedelju dana jedan konkretan pregled kako se do sada prispela sredstva troše, kako su ona konkretno locirana za potrebe Kraljeva i da li tu postoji nekog fizičkog traga kako ta sredstva idu, da bi se razne dileme i razne spekulacije, koje su možda i neopravdano dospele u javnost, demantovale? Dakle, to je moje pitanje i moja sugestija istovremeno.
Gospodine Aligrudiću, raduje da razmišljate potpuno isto kao što su to učinili ovi članovi Kolegijuma koji su bili na Kolegijumu. Naravno da je Kolegijum javno upoznat sa stavom vaše poslaničke grupe i odlukom koju ste doneli. Ono što smo razgovarali i o čemu razmatramo i razmišljamo to je da nakon rebalansa budžeta i prethodne odluke Administrativnog odbora i Skupština kao institucija reaguje, ali moramo sačekati rebalans budžeta, ali smo o tome razgovarali. Pozvali smo naravno i sve druge institucije da u skladu sa zakonom i potencijalom koji imajui voljom koju imaju učine maksimalnu moguću pomoć postradalima. Tako da o detaljima ćemo razgovarati u vreme kada bude realno da donesemo i određene odluke. Zahvaljujem na pitanju. Narodni poslanik Nikola Krpić ima reč.
Poštovana predsednice, pošto su se danas postavila sva ova pitanja oko Kraljeva, kao Kraljevčanin želeo bih da kažem – sigurno da se vodi dosta dobra evidencija prispele pomoći i svega ostalog što se tiče samog grada. Ali, u Kraljevu u ovom momentu sigurno da je potrebna pre svega solidarnost i ona stiže sa svih strana i grad Kraljevo je sigurno zahvalan u tom delu pomoći. Drugo što bih želeo da kažem, možda bi jedna velika pomoć bila da se lokalna samouprava i radne organizacije na teritoriji opštine Kraljevo oslobode raznih doprinosa i ostalog što sad moraju da imaju u ovom vremenu kada privreda ne radi, kada je grad opustošen. Možda je to oslobađanje od distribucije električne energije, gasa i ostalog, mislim da bi to bilo u ovom momentu jedna pomoć, ukoliko vi i Skupština i svi poslanici budu za to glasali, to će biti sigurno jedna velika pomoć gradu.
Naravno da će biti prosleđeno odgovarajućim subjektima. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, mi smo vas do sada nekoliko puta obaveštavali o teškom zdravstvenom stanju prof. dr Vojislava Šešelja, koji se nalazi u pritvorskoj jedinici Tribunala u Hagu. Njegovo zdravstveno stanje je i dalje teško i ozbiljno. On i nakon svih intervencija koje su sprovedene u Hagu ima problema sa aritmijama, sa tahikardijama, sa krvnim pritiskom. Dakle, nijedna metoda koja je upotrebljena u Hagu da bi se on navodno izlečio nije dala rezultata. Isto se desilo i sa poslednjom intervencijom, operacijom koja je obavljena 28. oktobra. Do dana današnjeg njegovi rezultati, odnosno rezultati te operacije nisu poznati, niti je Vojislav Šešelj obavešten o tim rezultatima. Želim da vas podsetim da, prema nalazima stručnjaka lekara iz Srbije, Vojislav Šešelj najkasnije od oktobra 2009. godine u terapiji ima tzv. kardiotoksične lekove, lekove koji izazivaju aritmiju i do dana današnjeg njegova terapija u tom delu nije promenjena. Za nas pravnike to je apsolutna jasna situacija, ukoliko nekome dajete lekove koje izazivaju aritmije, a onda taj čovek sve više i više oboleva i dovodite njegov život u opasnost, onda je na sceni pokušaj ubistva. Ukoliko je na sceni pokušaj ubistva, svi nadležni državni organi, pa i predstavnici ove vladajuće većine u Skupštini moraju da reaguju na pravi način. Međutim, vi ne samo da ne reagujete na pravi način, već predstavnici Vlade RS, oličeni u Draganu Šutanovcu, zabranjuju lekarima iz Srbije da daju svoje stručno mišljenje o zdravstvenom stanju Vojislava Šešelja, kao što je zabranjeno lekaru Zdravku Mijaliloviću da da svoje stručno mišljenje od strane Dragana Šutanovca. Ministar odbrane Dragan Šutanovac je takođe zabranio Zdravku Mijalioviću da se pojavi na Odboru za zdravlje kada se raspravljalo o zdravstvenom stanju Vojislava Šešelja. Nagrada je vrlo brzo stigla i iz američke ambasade, iz ambasade SAD donirano je ministru Šutanovcu prvo 74 hiljade dolara, potpisao je sporazum Miodrag Jevtić, koji je takođe zabranio Zdravku Mijalioviću, kao načelnik VMA, da se pojavi na Odboru za zdravlje i da da svoje stručno mišljenje o zdravlju Vojislava Šešelja. Da bi pre nekoliko dana iz SAD prema Ministarstvu odbrane bila obećana nova donacija od milion dolara. Eto, toliko košta pomoć u ubijanju Vojislava Šešelja, koja je isplaćena ili treba da bude isplaćena na račun Vlade RS i Ministarstva odbrane. Što se tiče odgovora koje smo mi dobili od strane Vlade vezano za zdravstveno stanje Vojislava Šešelja oni su bojažljivi, vidi se da Vlada RS ima strah od Haškog tribunala, od Tužilaštva Tribunala u Hagu, iako je Tužilaštvo samo jedna strana u postupku, i vidi se da se iznose neki neistiniti podaci. Pre svega, mi smo naveli da je do sada ubijeno 16 Srba koje je tražio Tribunal u Hagu. Vlada RS je svojim dopisom iz oktobra, od 20. oktobra 2010. godine, navela brojku od 14 Srba, koja je netačna. Želim da ovde ovom prilikom navedem da su takođe ubijeni kao petnaesti Krsto Mićić, ubijen 15. marta 1999. godine u Ugljeviku, Vidoje Tomić ubijen 3. aprila 1999. godine, kao šesnaesti i kao sedamnaesta stradala je supruga jednog osumnjičenog od strane Tribunala u Hagu, stradala je Rada Abazović. Tom prilikom ranjeno je i jedanaestogodišnje dete. Podsećam vas da prilikom ubistva Dragana Gagovića u njegovom vozilu su se nalazila deca, petoro dece od 11 do 12 godina. Pored svega toga takvom Haškom tribunalu vi nastavljate da izručujete Srbe. Povećali ste nagradu za generala Ratka Mladića na deset miliona. Evo, prvi se javio Tomislav Nikolić, koji je 10. novembra rekao da je spreman da izruči generala Ratka Mladića Tribunalu i to upravo onom tribunalu u Hagu koji je ubio 17 Srba ili je 17 Srba umrlo sa poternice Tribunala u Hagu, onom tribunalu u Hagu čije je gašenje tražila Ruska Federacija 8. novembra 2010. godine saopštenjem Ministarstva inostranih dela. Zaista zbog svega ovoga treba da vas bude sramota.
Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Pošto se više niko od predstavnika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavamo vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Aleksandra Ilić i Miroslav Markićević. Nastavljamo rad. Prelazimo na 35-36. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O DAVANjU SAGLASNOSTI NA PRAVILNIK O UNUTRAŠNjEM UREĐENjU I SISTEMATIZACIJI RADNIH MESTA U STRUČNOJ SLUŽBI POVERENIKA ZA ZAŠTITU RAVNOPRAVNOSTI I PREDLOG ODLUKE O DAVANjU SAGLASNOSTI NA ODLUKU O OBRAZOVANjU I RADU STRUČNE SLUŽBE POVERENIKA ZA ZAŠTITU RAVNOPRAVNOSTI (zajednički jedinstveni pretres) To su 35. i 36. tačka današnjeg dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o Predlozima akata po tačkama 35. i 36. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 192. shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i raspoređuje se na sledeći način: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Vjerica Radeta, poslaničku grupu SRS. Više nema ovlašćenja Saglasno članu 192. stav 3. i članu 193. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u stručnoj službi Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na odluku o obrazovanju i radu stručne službe Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, koju je podneo Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije. Da li predstavnik Odbora za pravosuđe i upravu želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo počinjemo ovu tačku dnevnog reda uz svojevrsnu diskriminaciju propisa, jer kada je pre neki dan trebalo da raspravljamo o jednoj grupi zakona, onda ste apsolutno u skladu sa Poslovnikom prekinuli sednicu zato što nismo imali predstavnika predlagača. Danas opet nemamo predstavnika predlagača. Ne insistiramo na tome, na to smo već navikli, ali samo hoću da kažem da ne može da se radi ni o diskriminaciji propisa, jer diskriminacija primene propisa dovodi do diskriminacije o kojoj bi trebalo da vodi računa Poverenik za ravnopravnost. Ovo govori o skupštinskoj većini i o tome koliko ste zainteresovani da suštinski uradite bilo koji posao koji počnete, zato što vam je neko rekao da to morate da uradite. Danas imamo dve odluke, odnosno Predlog odluke i Predlog pravilnika o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u stručnoj službi Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Ako je neko slučajno čitao ova dva predloga, mogao je da primeti da su ovo maltene dva identična teksta, ali smo primetili u čemu se na prvoj stranici razlikuju ova dva teksta. Pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta predložila nam je poverenica za zaštitu ravnopravnosti dr Nevena Petrušić. Moram da skrenem pažnju da u Zakonu i u Ustavu poverenica ne postoji, a odluku o obrazovanju i radu stručne službe Poverenika za zaštiti ravnopravnosti predložila nam je poverenik dr Nevena Petrušić. Ili nije u redu ovaj prevod ili se opet vrši diskriminacija propisa. Poverenica ne postoji, postoji poverenik i to je voljom većine gospođa dr Nevena Petrušić. Govoriti pojedinačno o ovim članovima poprilično je besmisleno zato što i jedan i drugi predlog akta predstavljaju prepisivanje već postojećih propisa, Zakona o državnim službenicima, pre svega, i ničeg novog i ničeg specifičnog za ovaj posao u ova dva akta nema. Rekoh već da se oni apsolutno ne razlikuju, ali evo dve razlike – jedna u članu 8. i jednog i drugog akta, druga u članu 14. pa da prokomentarišemo. Član 8. kaže – položaj stručne službe kod poverenika su pomoćnici poverenika i šef kabineta i onda pomoćnici poverenika spadaju u prvu grupu položaja, a šef kabineta se bira do kraja mandata i spada u treću grupu položaja. U članu 8. ovog drugog akta koji se zove odluka, kaže se da pomoćnike poverenika postavljaju se na položaj od pet godina na osnovu internog ili javnog konkursa, a šef kabineta se postavlja na položaj do kraja mandata poverenika. Ovde su sporna dva pitanja. Prvo pitanje – koliko pomoćnika gospođa Nevena Petrušić će da imenuje? Drugo pitanje je – zašto se pomoćnici biraju na jedan način, a šef kabineta na drugi način? Zašto se šef kabineta vezuje za mandat poverenika? Da li je ovde u primeni ovog člana zastupljena ravnopravnost? Da li i ovde ne postoji diskriminacija? Mi kažemo da. Da li ovo ne znači da će i na ovo mesto da se biraju partijski kadrovi, a podsećam, zakon kaže da je Poverenik za ravnopravnost nezavisno regulatorno telo? Dakle, dokazujete da smo mi iz SRS bili u pravu kada smo tvrdili da ne postoji nijedno nezavisno regulatorno telo, već da su sve to partijska rešenja. Opet ponavljamo da to tako i treba da bude, jer nema razloga da se neko krije i laže javnost da je on potpuno nezavisan, ako ga bira 126 poslanika koji pripadaju određenim strankama, a te stranke čine vladajuću većinu. Interesantan je član 12, koji govori o žalbama državnih službenika u stručnoj službi na rešenja kojima se odlučuje o njihovim pravima i dužnostima. Onda, žalbenu komisiju poverenik može obrazovati iz reda zaposlenih, a u sledećem stavu posle toga se kaže da članovi komisije za rad primaju naknadu. Postavljamo pitanje – ako su komisije iz reda zaposlenih, zašto da dobijaju posebnu naknadu osim one naknade koju dobijaju kao zaposleni? Član 14. govori da u jednom aktu, u odluci kaže da poslovi investiciono-tehničkog i tekućeg održavanja objekata, opreme, poslova prevoza, kao i drugi zajednički administrativni i tehnički poslovi koji su neophodni za ostvarivanje nadležnosti poverenika i za rad stručne službe se vrše u skladu sa propisima kojima je uređeno vršenje ovih poslova za sve državne organe. U ovom drugom aktu koji je pravilnik se kaže da je to Uprava za zajedničke poslove republičkih organa. Nije to sporno, ali govorimo o tome da potpuno nepotrebno ovde imamo dva akta, kad se jednim aktom moglo regulisati sve, jer u suštini ta dva akta su, kao što je javnost mogla da čuje, apsolutno identični. Javnost je takođe svakodnevno u prilici da vidi kako se ravnopravnost primenjuje u ovom parlamentu odnosno kako se u parlamentu vrši diskriminacija narodnih poslanika. Malopre kada su kolege govorili kroz poslanička pitanja o tome kakav je stav koje poslaničke grupe, kada je reč o tragediji koja se desila u Kraljevu, gospođa predsednik je rekla da su se sve poslaničke grupe na tom kolegijumu dogovorile na koji način da poslanici pomognu nastradalima u Kraljevu. Najpre, to nije tačan podatak. Predstavnik poslaničke grupe SRS, gospodin Dragan Todorović je u ime poslaničke grupe i u ime SRS tražio jasno i glasno da Skupština zauzme stav da se 10 miliona evra koje je Vlada u budžetskoj rezervi namenila za nekog izdajnika koji bi prodao glavu Ratka Mladića, dakle odmah da se ta sredstva preusmere na pomoć nastradalima u Kraljevu i korektno bi bilo da se to kaže. Naravno da poslanici SRS žele u okviru svojih mogućnosti da pomognu i pošto su se svi time hvalili, mada mislimo da time ne treba da se hvalimo nego da budemo humani na delu, a ne samo da bi se to čulo. Poslanici SRS već su sakupili sredstva i mi ćemo ta sredstva dati nekoj od ustanova kojoj je to najpotrebnije i već danas ćemo se dogovoriti koja će to ustanova biti. Mi nismo želeli najpre zato što niste prihvatili naš predlog za ovih 10 miliona, a s druge strane zato što mi ne želimo da se Nenad Konstantinović hvali na koji način će da rasporedi ta sredstva, kao što sredstva koja ubira Skupština od kazni, koje plaćaju isključivo poslanici SRS i to baš zato što smo diskriminisani, objasniću na koji način, da se on hvali kako će da nekim aktivistima lokalnih odbora DS po Srbiji deli taj novac. Dakle, kada smo već kod diskriminacije ili neravnopravnosti u Skupštini, pored ovoga što sam rekla, mi smo ovde svakodnevno podvrgnuti, mi poslanici SRS svojevrsnom mobingu. I juče se to desilo. Desilo se i pre nekoliko dana i dešava se maltene redovno. Kada poslanik SRS interveniše po Poslovniku i kada predsedavajući konstatuje, eto tako, padne mu napamet da poslanik SRS zloupotrebljava intervenciju po Poslovniku, jer predsedavajući misli da nije bilo povrede Poslovnika, onda se poslaniku SRS izrekne opomena i ta opomena košta negde oko sedam i po hiljada dinara, ne znam precizno, nisam još dobila rešenje, ovo poslednje, koliko iznosi ta opomena. Kada poslanik DS ili šef poslaničke grupe na isti način zloupotrebi – a mi mislimo da ne, jer stav SRS je da narodni poslanik može da govori neograničeno vreme i da može da govori sve što misli da treba da kaže; kada budemo većina i kada bi smo mi odlučivali kako će izgledati Poslovnik Narodne skupštine, onda neće biti nikakvih ograničenja za obraćanje narodnih poslanika parlamentu i javnosti – dakle, kada procenite da poslanik vladajuće većine takođe zloupotrebi Poslovnik onda tog poslanika upozorite i to ga ne košta ništa. Zar to nije diskriminacija narodnih poslanika i zar to nije mobing koji predsedavajući, na osnovu ničega jer nigde ni u jednom propisu nema takvu mogućnost, vrši nad narodnim poslanicima. Mi tvrdimo da jeste i interesantno je da se gospođa Petrušić, za koju ste ovde tvrdili da je idealno rešenje, nijedanput nije oglasila na tu temu. Gledala sam je u nekoliko emisija, pričala je o političkommobingu i očekivala sam da će da skrene pažnju predsedavajućima u parlamentu da ne vrše politički mobing nadposlanicima SRS. Politički mobing je prisutan ne samo ovde, pogledajte stanje u lokalnim samoupravama. Pogledajte kako vlasti u lokalnim samoupravama vrše mobing nad zaposlenima. Znam sigurno da je pokrenuto nekoliko postupaka pred nadležnim sudovima i iako su to postupci koji bi trebalo da se rešavaju po hitnom postupku, već nekoliko meseci postupci stoje u sudovima i poverenik ne reaguje. Poverenik mora da se interesuje pošto je u začetku primena ovog zakona. Poverenik bi trebalo da se interesuje kod sudova po Srbiji da li imaju zahteve da se utvrdi mobing naradnom mestu i ako imaju da poguraju sudove da krene to da rade, da prestanete da pričate kako se zalažete za ravnopravnost, kako se zalažete protiv svake diskriminacije, a na delu ne činite ništa. Mi već dva meseca pričamo o ugroženom osnovnom ljudskom pravu Vojislava Šešelja, a to je pravo na život. Govorim o njegovom ugroženom pravu, o informisanju o zdravstvenom stanju. Pozivamo uporno nadležne u Srbiji da se oglase po tom pitanju. Niko od tih nezavisnih regulatornih tela se nije oglasio. Gospođa Petrušić je prva po onome što joj zakon kaže bila u obavezi da se oglasi i da reaguje i da kaže – ljudi, nemate pravo da diskriminišete građanina Republike Srbije, građanina Vojislava Šešelja. Ne oglašava se. Zar to nije diskriminacija na delu? Jeste. Šta se onda dešava? Dešava se da uz ta naše javne apele, naše javno skretanje pažnje cela Srbija zna kako se postupa sa građanima Republike Srbije u Haškom tribunalu. Malopre su građani mogli da čuju od kolega Borisa Aleksića da je 17 Srba posredno ili neposredno ubijeno u Haškom tribunalu. I pored te činjenice vi i dalje insistirate da na tu hašku antisrpsku giljotinu pošaljete još dva Srbina, Ratka Mladića i Hadžića, i još za to dajete pare. Već danas se pojavio Tomislav Nikolić, valjda mu je malo para koje je dobio od raznih obaveštajnih službi i od Borisa Tadića kada je pokušao da rasturi SRS, pa bi još da dobije i tih 10 miliona namenjenih za glavu Ratka Mladića i već danas kaže da je on spreman da izruči Ratka Mladića Haškom tribunalu. Zašto ovo pominjem? Zato što dve godine pričamo da ste diskriminisali građane Srbije zato što ste dozvolili Tomislavu Nikoliću i ovoj šačici oko njega da formira poslaničku grupu jer mandati koji su 2008. godine u maju osvojeni, osvojeni su na osnovu programa SRS. Nama su ti mandati ukradeni, a ovo pominjem u kontekstu ova dva predloga zato što hoću da vas podsetim i dam samo potvrdu argumentu da smo ove dve godine u pravu kada insistiramo da se vrate oteti mandati. Jer da je Tomislav Nikolić 2008. godine u kampanji pomenuo na skupovima SRS da je za to da se izruči Ratko Mladić, ne bi bio izviždan kao Montgomeri na njegovom skupu, nego bi bio išutiran sa takvog skupa. Dakle, i to je dokaz da su svi mandati koji su osvojeni, svih 78 mandata, osvojeni između ostalog i na stavu SRS da Ratko Mladić nikada ne sme biti izručen Haškom tribunalu. Vidite kako vi jedno pričate, a drugo radite. Ne verujem da sad i ranije, a pogotovu sada nikome od vas nije nejasno da je to zaista diskriminacija, ni manje ni više nego volje građana Srbije, miliona građana Srbije. Šta nam se sad priprema? Pripremaju nas mediji polako na uvođenje verbalnog delikta. Zbog čega? Zato što neka jedna ili više grupa navijača skandiraju na utakmicama - spasi Srbiju i ubij se Borise, pa se prekida utakmica zbog takvih skandiranja. Naravno, mi ne pozivamo na bilo koju vrstu čak ni skandiranja koja može da dovede bilo koga u neprijatan položaj i da mu na bilo koji način ugrozi život. Logično je da Borisu Tadiću neće pasti na pamet i hvala bogu i ne treba da se ubije zato što ga neko poziva da spasi Srbiju. On će kao čovek koji je zadržao trunku morala da podnese ostavku da spasi Srbiju. Godinama unazad na skupovima DS se uzvikivalo - spasi Srbiju i ubij se Slobodane, spasi Srbiju i ubij se Koštunice, i to ne samo na fudbalskim utakmicama, nego na skupovima DS se to uzvikivalo i to nikom nije smetalo, a sad očigledno vratiće nas ova diktatura, i ovaj diktator vratiće nas u Brozovo vreme i ponovo će uvesti verbalni delikt da neko ne bi ne daj bože uvredio njegovo visočanstvo. Zašto se tu nije oglasila gospođa Petrušić? Zašto se nije oglasila – ljudi ne možete tako da radite, ovo je slobodna država. Na kraju krajeva, u Ustavu RS, ovom a i u onom koji je bio pre ovoga zagarantovana su maksimalno sva osnovna ljudska i manjinska prava svakom građaninu koji živi u Republici Srbiji. Nisu problem akti. Problem je primena. Problem je diskriminacija koju vrše nad građanima Srbije nadležni državni organi. Problem je što Vlada RS svakodnevno vrši diskriminaciju građana tako što eventualno posao može da dobije neko ko je član neke stranke iz vladajuće većine, što poslove svakodnevno gube i otkaze desetine hiljada građana Srbije, što penzioneri ne dobijaju ono što ste im obećavali u kampanji, što se dogovarate sa MMF o građanima Srbije… (Predsednik: Vreme.) Završavam. Hvala lepo. Vidim da sam potrošila vreme.
Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika je podnela poslanička grupa SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Dušanu Mariću.
Dame i gospodo, ravnopravnost je reč koja se često čuje u ovoj skupštini i u društvu uopšte, ali i jedna od tekovina koja se i na jednom i na drugom mestu malo poštuje. Sva priča o ravnopravnosti u Srbiji uglavnom se svodi na odbranu navodno ugroženih pedera i lezbijki i navodno ugroženih nacionalnih manjina u Srbiji. Ne bi bilo ništa čudno da se to ne događa u zemlju u kojoj caruje bela kuga, u kojoj je mortalitet veći od nataliteta, u kojoj godišnje umre 33.000 ljudi više nego što ih se rodi, u kojoj se broj penzionera opasno približava broju radnika, u kojoj ima više od 60.000 napuštenih seoskih imanja, u kojoj ima više od 300 pustih, napuštenih, umrlih sela, u koja se razvodi svaki četvrti brak. Umesto kampanje za zaštitu prava porodilja, prava dece, umesto kampanje za podsticaj rađanja ogromnu društvenu energiju, ogroman novac trošimo za odbranu, za afirmaciju prava pedera i lezbejki. O ugroženosti nacionalnih manjina u Srbiji govori se u trenutku kada jedna nacionalna manjina drži okupirano 15% teritorije RS, u trenutku kada Srbi na KiM pod terorom jedne nacionalne manjine žive u getu bez osnovnih ljudskih prava, u trenutku kada Srbi u Novom Pazaru kada reprezentacija Turske, posebno u nekim sportovima kao što su košarka i fudbal, odnese neku značaju pobedu ne smeju da izađu na ulicu, ne smeju da skandiraju – ovo je Srbija, ali zato nekoliko hiljada pripadnika muslimanskog naroda slobodno bez ikakve reakcije države mogu da skandiraju sat vremena – ovo je Turska i da u rukama mašu sa desetinama turskih zastava. To se događa u zemlji Srbiji gde imate desetine naselja na severu Vojvodine, na severu Srbije u kojima su natpisi mesa, nazivi ulica ispisani isključivo na mađarskom jeziku, što je potpuno suprotno Ustavu i zakonu. Govoriću o nekim primerima neravnopravnosti kojima bi poverenik za ravnopravnost i njegove stručne službe trebalo da se bave. Počeću primerima narušavanja načela ravnopravnosti ovde u skupštini. Moja koleginica Vjerica Radeta je već govorila o neravnopravnosti parlamentarnih stranaka. Vladajuće stranke ovde u skupštini mogu da menjaju sopstvene poslanike kad hoće i kako hoće, a opozicionim strankama je to dozvoljeno samo u slučaju kada to odgovara DS i strankama vladajuće većine. Još jednom ukazujem na tužnu neverovatnu činjenicu da je SRS otet 21 poslanički mandat, a da je nedavno i DSS otet jedan poslanički mandat, pa sada imamo jednu nenormalnu situaciju da u najvišem zakonodavnom telu RS sede predstavnici političke partije koja nije postojala u vreme kada su se održavali izbori za ovaj saziv skupštine RS. Takođe smo svedoci neravnopravnosti narodni poslanika. Kaznene mere koje se primenjuju prema poslanicima opozicije su daleko rigoroznije nego mere koje se primenjuju prema poslanicima vladajuće većine. Moram da istaknem i svoj lični primer. Na sednici koja je održana 12. oktobra meni je zamenik predsednika Skupštine Gordana Čomić izrekla meru kršenja reda na sednici u trenutku kada sam u skupštinskom restoranu gledao televizijski prenos sednice. Treći primer iz Skupštine jeste narušavanje prava žrtava rata, odnosno neravnopravnost žrtava rata na osnovu nacionalne pripadnosti. Najteži primer diskriminacije svakako predstavlja usvajanje Rezolucije o osudi zločina nad Muslimanima u Srebrenici i to nekoliko meseci pre pošto je usvojena Deklaracija o osudi zločina nad pripadnicima srpskog naroda i građanima Srbije i pripadnicima nacionalnih manjina. Da je vlast u Srbiji poštovala načelo ravnopravnost, ljudskosti i pravičnosti onda bi Skupština Srbije sve zločine osudila istovremeno jednom deklaracijom. Ako se htelo ići na usvajanje dve deklaracije onda je prvo moralo da bude donesena Deklaracija o osudi zločina koji su počinjeni nad srpskim narodom. Evo zbog čega – prvo, zato što je ovo matična država srpskog naroda. Ako mi nećemo braniti sebe, ko drugi ima obavezu da nas brani? Drugo, Srbi su najveće žrtve poslednjih ratova koji su se od 1991. do 2000. godine vodili na prostoru Balkanskog poluostrva. Treće, vrlo indikativno činjenica je da su Hrvati i Muslimani u poslednjih 100 godina počinili dva zločina genocida nad srpskim narodom. Međutim, parlamenti u Sarajevu i Zagrebu te zločine nikada nisu usudili, ni u vreme kada je postojala nezavisna država Hrvatska, ni u vreme kada je postojala SFRJ, ni u vreme kada su Hrvatska i BiH kako se sada po ovom novom govoru kaže demokratske evropske države. Jednostavno, smatram da nije normalno da jedan narod nad kojim su počinjena dva zločina genocida, prvi osuđuje, prvi se izvinjava onima koji su nad njim počinili te zločine genocida. Sledeći primer, jeste i ova deklaracija o osudi zločina nad Srbima i ostalim građanima Srbije koju je Skupština usvojila, čini mi se, 7. oktobra. U toj deklaraciji ima više primera diskriminacije i to ne samo diskriminacije prema Srbima, nego i diskriminacija nad Hrvatima i Muslimanima. O čemu se radi. Prvo, ni jednom rečju se ne pominju zločini nad srpskim vojnicima u Sloveniji. Drugo, ako je u Deklaraciji o osudi zločina koji su počinili Srbi, naveden konkretan primer Srebrenice, onda je i u ovoj drugoj deklaraciji morao da bude naveden bar jedan konkretan primer masovnih zločina nad srpskim narodom. Konkretno, mislim na zločin u Sarajevu, zločine u Posavini i zločine u Podrinju, iz razloga što su ti zločini, ako ne teži, onda po svom obimu, po svojoj brutalnosti ravni zločinu koji je počinjen u Srebrenici. Samo podsećam na jednu činjenicu, da su većina žrtava u Srebrenici gde je očigledno počinjen zločin, bili pripadnici muslimanske vojske koja je pre toga počinila stravične zločina nad srpskim stanovništvom, a da su u Sarajevu ubijeni Srbi. Prema zvaničnim podacima MUP Republike Srpske, u Sarajevu je ubijeno 9.300 Srba, otprilike polovina vojnika i polovina civila. Većina tih civila nije imala nikakve veze sa ratom, nikada nisu uzeli pušku u ruku, nikada nisu obukli uniformu, jednostavno su izvedeni iz svojih stanova, često i čitave porodice i brutalno ubijeni. Mislim da je naša obaveza bila da osudimo prvo te zločine. Treće načelo je ravnopravnost je pogaženo i u kvalifikaciji zločina i osudi zločinaca. Mi smo ovde muslimanske i hrvatske zločine nazvali zločinom. Muslimane i Hrvate koji su počinili te zločine smo nazvali zločincima. A zločince iz NATO pakta, koji su izvršili agresiju nad Srbijom, koji su pobili tri hiljade i ranili 15 hiljada građana Srbije nismo nazvali zločincima. Njihovu intervenciju, njihovu agresiju na Srbiju u Jugoslaviju nismo nazvali zločinom nego intervencijom. Ne opravdavam nijedan zločin, posebno nad pripadnicima sopstvenog naroda, ali imam više razumevanja za zločine koji su počinili Hrvati i Muslimani zato što nas vezuju nekakvi istorijski nesporazumi, krvne osvete, hiljadu neraščišćenih računa i njih nekako i mogu da razumem. Ali, ne mogu da razumem i opravdam da neko dođe iz SAD, iz Velike Britanije, iz Belgije, iz Holandije sa kraja sveta koji nemaju nikakve veze sa Srbijom, digne hiljadu aviona i tri meseca ubija srpsku decu. Sledeći primer gaženja načela ravnopravnosti jeste kada predsednik Srbije Boris Tadić 11. jula ode u Srebrenicu, izrazi žaljenje zbog pogibije i stradanja muslimanskih vojnika, a onda sledećeg dana na Petrovdan, odbije da ode u Bratunac i da izrazi žaljenje zbog pogibije i ubistva 3.500 pripadnika sopstvenog naroda, od čega su većina civili – žene i deca. Umesto da ode u Bratunac, on ode u Novi Pazar na druženje sa predsednikom Turske. U Bratunac pošalje jednog svog, neka mi oprosti, ipak manje značajnog drugorazrednog savetnika. Sledeći primer neravnopravnosti jeste primer diskriminacija građanina Srbije, Ratka Mladića. Skrećem pažnju na činjenicu, da građanin Srbije Ratko Mladić nikada nije pravosnažno osuđen ni za jedan zločin. Nikada nije platio prekršajnu kaznu. Imate svakoga dana primere gde se Ratko Mladić od strane najviših državnih funkcionera naziva ratnim zločincem. Od poverenika za zaštitu ravnopravnosti, od ovih stručnih službi, a vidim da je u pitanju brojna služba, hvala bogu ima ih dovoljno, imaju dosta para na raspolaganju, tražim da se malo posvete zaštitiprava, ljudskih prava članova porodice Ratka Mladića. Mislim da oni kao i svi građani Srbije, tim pre što nikada nisu pravosnažno osuđeni, imaju prava na normalan život i na svoju privatnost. Podsećam građane Srbije da se supruga Ratka Mladiće, njen sin i njegova porodica nalaze pod 24-časovnom nadzorom, da se prisluškuju svi njihovi ne samo telefonski razgovori, nego razgovori koje vode u kući, koje vode čak i u spavaćoj sobi i bračnoj postelji. Skrećem pažnju da je porodici Ratka Mladića uskraćeno pravo da uživa penziju koju je Ratko Mladić časno zaslužio. Skrećem pažnju i na činjenicu, država sprečava sina Ratka Mladića, Darka Mladića, da se normalno bavi poslom, da zarađuje pare i da tim parama prehranjuje svoju porodicu. Istaći ću još samo dva primera. Po Ustavu RS svi građani Srbije su jednaki pred zakonom. Svi imaju pravo na pravnu pomoć i zaštitu sopstvene države, posebno ako im ta pravna pomoć i zaštita zatrebaju u inostranstvu, ako se nalaze uhapšeni negde u inostranom zatvoru. Ističem činjenicu da se predsednik SRS već osam godina ni kriv ni dužan nalazi zatočen u haškoj tamnici. Sudi mu se na osnovu lažne optužnice. U toku postupka su mu prekršena sva mogućaprocesna i ljudska prava, uključujući i pravo na lečenje, država Srbija sramotno ćuti. Postavljam pitanje, ljudsko pitanje, ne kao poslanik SRS, nego kao Srbin i pripadnik ovoga naroda, kao građanin Srbije –šta još treba da se dogodi Vojislavu Šešelju? Šta treba da se dogodi da predsednik parlamenta RS, da predsednik RS, da predsednik Vlade RS kaže dosta – aman, ljudi, on jeste naš politički protivnik, on jeste nepomirljivi protivnik i neprijatelj zapada zato što taj zapad vodi zločinačku politiku prema srpskom narodu, ali je on građanin Srbije. On je čovek koji nije počinio nijedno krivično delo. On je otac četvoro dece i ima prava na osnovnu elementarnu zaštitu. Imali smo sada slučaj da je Vojislav Šešelj bio operisan u nekoj bolnici "Š" kategorije, pod potpuno nerazjašnjenim okolnostima, pod lažnim identitetom. Za mene je neshvatljivo, verujte mi, neshvatljivo sa ljudske strane. Da se tamo nalazio Hašim Tači i da mu je to učinjeno, za mene je neshvatljivo da država Srbija kao matična država njegovog naroda ne reaguje, bar jednom jedinom kurtoaznom izjavom i osudom tog zločina koji se čini nad Vojislavom Šešeljem. Zadnji primer, o njemu sam jednom govorio, očigledne jedne neravnopravnosti i očiglednih dvojnih aršina. Podsećam da su 5. oktobra 2000. godine članovi političkih partija, ali i članovi raznih mafijaških, navijačkih i ko zna kojih grupa zapalili Skupštinu Srbije, zapalili zgradu televizije, dobrano opljačkali i jedno i drugo. Razbili su izloge na, čini mi se, oko tri stotine radnji u Beogradu, povredili su oko 70 policajaca. Svukli su 300 policajaca u donji veš, zauzeli stanicu policije "Stari grad", odneli 300 komada oružja, među njima snajpere, mitraljeze, a posle to delili po Beogradu. Ti ljudi su tada kvalifikovani, citiram tadašnje izjave visokih funkcionera DOS – u pitanju su naša deca. To je jedna izjava. Druga izjava – to je savest našeg naroda. Treća kvalifikacija – oni su budućnost Srbije. Ista priča, samo sa manjim razmerama i sa manjim posledicama se desila 10. oktobra 2010. godine. Razbijana jedna radnja, povređeno 50 policajaca …
Narodni poslaniče, molim vas da argumentacije koje iznosite dovedete u vezu sa tačkom dnevnog reda. Tačka dnevnog reda je unutrašnje uređenje, saglasnost o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u stručnoj službi Poverenika za zaštitu ravnopravnosti i saglasnost na odluku o obrazovanju i radu stručne službe Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Molim vas da u svojoj raspravi sa ovim tačkama dnevnog reda i sa zakonom na osnovu kojeg je formirana i dodata odluka o Povereniku za zaštitu ravnopravnosti, dovedete u vezu.)
Hvala, gospođo Čomić. Sve ovo što sam do sada govorio je bilo u vezi sa temom. Sada ću konkretno na ovaj zakon o stručnoj službi poverenika za informacije, samo moram da završim prethodnu rečenicu. Znači, ovi koji su sada razbili jednu radnju…
Narodni poslaniče, podsetila sam vas o kojem je zakonu reč i na osnovu kojeg je zakona izabran Poverenik za zaštitu ravnopravnosti i šta je tema dnevnog reda, te vas molim da svoje izlaganje, na osnovu obaveze iz Poslovnika Narodne skupštine, dovedete u vezu sa temom dnevnog reda. Izvolite.
Gospođo Čomić, hvala vam. Smatram da je ovom vašom intervencijom potvrđena moja tvrdnja na početku ove diskusije i tvrdnja gospođe Vjerice Radete da u ovoj skupštini, u ovome domu, ne postoji ravnopravnost narodnih poslanika. U znak protesta završavam svoju diskusiju, a građani Srbije vide šta se događa u ovoj Skupštini i u svakom slučaju će izvući zaključke.
Upozoravam vas da ne dovodite u zabludu javnost i da ne smatrate svoje pravo da zloupotrebljavate odredbe Poslovnika Narodne skupštine, odnosno svoja prava kao narodnog poslanika da zloupotrebljavate na taj način da kvalifikujete, odnosno diskvalifikujete sve druge narodne poslanike. Pažljivo ste saslušani, uvidom u stenogram se može videti da je pažljivim slušanjem sačekano da za dovoljno dugo vremena išta od onoga što govorite dovedete u vezu sa temom dnevnog reda, na šta vas obavezuje Poslovnik Narodne skupštine. Naprotiv, vi ne želite ni da se ponašate na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine, niti želite da saslušate upozorenje predsedavajućeg. Ja sam vam na raspolaganju za postupanje na osnovu člana 103. u tim slučajevima kada narodni poslanik insistira da dobije kaznu utvrđenu Poslovnikom Narodne skupštine. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas donosimo dve odluke koje su naizgled tehničkog karaktera jer treba da obezbede gospođi Petrušić, koju je Narodna skupština Republike Srbije izabrala na mesto Poverenika za zaštitu od diskriminacije, da može da obavlja taj posao. Moram u ime poslaničke grupe SRS odmah da kažem da se ponavlja na neki način sudbina i gospodina Jankovića i gospodina Šabića, jer se najpre pod ogromnim pritiskom pre svega raznih nevladinih organizacija, Evropske unije i u kontekstu donošenja nekog zakona, pa kao posledica toga izaberu ovakva naizgled nezavisna tela državna, kao što je poverenik za zaštitu od diskriminacije, a onda dolazimo u jednu situaciju da oni imaju tehnički problem ili da se mnogo kasni sa odlukom o obrazovanju tog tela, kako ono treba da radi u interesu građana, što ovde očigledno nije slučaj. Ako se sada podsetite kada je izabrana gospođa Petrušić na mesto poverenika, mi već kao parlament, poštovane kolege narodni poslanici, dolazimo u onaj period kada ona treba da nam podnese prvi izveštaj jer ona je dužna, da li je tako ili je prošao rok, da nam podnese prvi izveštaj o svom radu jer je Skupština bira, a ona očigledno to neće biti u mogućnosti da uradi na vreme, zbog činjenice da se kasni i da sada tek treba da obrazuje telo koje će da joj pomaže u radu. S druge strane, glavni nosioci posla kod poverenika čija je obaveza da sprovodi Zakon o zaštiti od diskriminacije, odnosno Zakon protiv koga je bila SRS, pre svega što se on selektivno primenjuje, jer je i zbog toga donet, mi smo i tada rekli da je taj zakon izričito, o tome je malopre govorio i kolega Marić i pre njega gospođa Vjerica Radeta, naš ovlašćeni predstavnik, da bi se štitile neke kategorije i neki ljudi u ovom društvu koji po mišljenju, ne samo nas srpskih radikala, jer tako misli ogroman broj građana Srbije, svoja nastojanja i sve ono što oni misle da su nove takozvane vrednosti, žele da ispoljavaju zato što im je to zakon omogućio, a to nije u duhu srpske tradicije, kulture i onoga što smo mi Srbi kao narod. Kao posledicu toga imali smo nedavno nemile događaje 10. oktobra na ulicama Beograda i verujte mi, u budućnosti zbog toga što ovo društvo, ne samo da nije zrelo, nego to nije u duhu naše tradicije i onoga što smo mi kao narod, može da se desi da imamo takve ponovljene slučajeve. Sada moramo da podsetimo građane, pošto je davno bilo, ne zbog toga što oni imaju kratko pamćenje, nego zato što vi, kao predstavnici vlasti imate kratko pamćenje, zato što usvojite neki zakon, a kasnije ne govorite o tome da li se on implementira ili ne, ne govorite to u svojim izlaganjima, kao što to radi gospodin Krasić, evo, napravio je jednu analizu juče oko zaduživanja građana Srbije i države u proteklih 10 godina, pa je upozoren od gospođe Kolundžije da je on zalutao u temi itd. Hoću da iskoristim svoje pravo da vas podsetim da kada je donošen Zakon o zabrani diskriminacije, jasno je bilo da mnogi građani Srbije od toga neće imati velike koristi. Taj zakon je bio nepotreban zbog toga što smo donošenjem mitrovdanskog Ustava pre četiri godine definisali Ustavom Republike Srbije šta je to što treba da štiti nacionalne manjine u našoj zemlji i nacionalne manjine u Srbiji. Kroz sve članove Ustava, kroz celo poglavlje, imaju najveći stepen zaštite, naravno, to uvek može više. Vi znate zalaganje SRS, a uostalom, to smo i promovisali na dvadesetogodišnjicu naše stranke, 23. januara ove godine, nacionalne manjine, vi se sada samo deklarativno zalažete, i te kako moraju da imaju i da budu inkorporisane mnogo više u državne organe Republike Srbije nego što je to sada slučaj. Ako podvučemo neku crtu, mi možemo da razgovaramo danas, pošto je gospođi povereniku to posao da radi, ko je danas diskriminisan u Srbiji. To su zaista, gospođo Čomić, gospodine Odaloviću, velike strukture našeg stanovništva, jer Zakon o zabrani diskriminacije mora da štiti Ustav u svakom njegovom članu. Sada nemam dovoljno vremena da govorim o svim oblastima koje poznaje Ustav kao najviši pravni akt i kategorijama o zaštiti prava čoveka i građanina, ali da pođem od prava na rad. Zar ne kaže Ustav Republike Srbije da svako ima u Srbiji pravo na rad? Kako onda nekim pojedinačnim aktom, ako je čovek diskriminisan, a jeste, najpre ako konkuriše u državnoj službi, namešteni su konkursi, razne agencije koje produkujete i koje plaćaju građani svojim parama osiromašenih džepova, putem poreza, niko ne može da dobije posao. Onda mi recite – kako će sada 200.000 ljudi koji su ostali bez posla u protekle dve godine, od maja 2008. do današnjeg dana, da upute preko ovog formulara koji je objavljen na sajtu poverenika, odnosno službe, jer formular postoji, a služba se tek obrazuje, da traži zaštitu svog prava? Nikako, jer onaj radnik u "Zastavi" koji je bio ZZO, koji je isteran iz fabrike, koji je svedok toga da fabrika "Zastava automobili" više ne postoji, već da je u ovoj novoformiranoj fabrici primljeno tek negde oko 1.500 radnika da radi na proizvodnji "punta". Moram da vam kažem, a budite sigurni, nažalost, da će tako biti u sledećoj godini, umesto 84 radna dana koja je fabrika "Fijat-Zastava" imala, Fabrika "Fijat" u Kragujevcu, imala ove godine, oni predviđaju da će sledeće godine imati samo 50 radnih dana. Zbog čega? Zato što nemaju posla. Zašto? Zato što tržište ne traži taj model automobila, iako je 30 onako pompezno proslavljeno, tridesethiljaditi je skinut "punto" sa trake, naše tržište, osiromašeni građani jednostavno nemaju odakle to da kupe. Da li su diskriminisani građani Srbije, gospođo Čomić, u odnosu na ministarstva i na ove sporazume koje smo mi usvojili, a zadužena je Srbija ovim sporazumima juče za novih 250 miliona evra? Jesu, jer mi kada odemo u banke i kada uzimamo platne kartice, ili ako nam je potreban neki kredit, mi moramo da plaćamo jako visoke kamate, koje su klizne i koje su promenjive i koje idu do preko 20% na godišnjem nivou. Za ove kartice rivolving itd, to i ne znam, to je neverovatno kakvo je to zelenaštvo, kod ovih banaka kojima ste vi dozvolili da to rade sa građanima Srbije. Kada ministarstva uzimaju određene kredite i kada pojedinci iz Vlade Republike Srbije prave raznorazne dilove, oni dobijaju kamatu od svega 1,8%. Gde je tu ravnopravnost? Kako normalan čovek da opstane? Da li vi mislite da je funkcija ove gospođe samo na papiru i da će uopšte ljudi da se obrate njoj i da traže zaštitu svojih prava? Molim vas, ako krenete širom Srbije, ako mislite da oni ljudi u Doljevcu, koji su ponudili da prodaju bubreg zbog toga što nemaju od čega da prežive, srpski seljak koji nema dva grla stoke u štali i kome da proda, jer jednostavno mu se ne isplati, da će oni da sednu i da popune formular, da ga skinu sa interneta i da šalju povereniku i da gospođa sa ovom službom, koju sada obrazuje, o tome odlučuje, vi se grdno varate. Baš me zanima, pošto se sada obrazuje ovom odlukom njena služba, kada dođe prvi izveštaj kakve će biti predstavke građana i ko će da joj se žali. Žaliće se oni koji smatraju da nije dovoljno što je donet takav nakaradan zakon 2009. godine, da nije dovoljan Ustav Republike Srbije koji slobode i prava čoveka i građanina definiše na najbolji mogući način, a neće da se žali ni radnik koji je ostao bez posla, ni samohrane majke, ni mladi ljudi, a njih je sve više, stotine hiljada u Srbiji koji nemaju gde da se zaposle, obrazovani koji su završili visoke škole, ali ne vide budućnost i ne vide perspektivu, već ovaj režim bele šengen liste koriste, što je uostalom izveštaj Evropske kancelarije, da putuju i da tamo ostanu da rade, a da se ne vrate više nikada u Srbiju. Prema tome, mi smatramo da je ogroman broj građana Srbije danas diskriminisan. Njihova prava se ne poštuju i oni nemaju kome da se žale. Mi imamo u nekim lokalnim sredinama, kao što je slučaj u Kragujevcu, ombudsmana. Ako me pitate, u izveštajima koje mi dobijamo kao odbornici skupštine grada, šta su najveće muke građana Kragujevca? To što je kasnio proces legalizacije, to što je i dalje nakaradan Zakon o planiranju i izgradnji koji je ovde promenjen, odnosno donet pre godinu dana, to što nemaju mogućnost da dobiju poljoprivredne kredite da subvencionišu privredu, to što ima mnogo nerešenih imovinsko-pravnih odnosa, to što su propušteni u pojedinim zakonima kao kategorija. Evo ljudi koji imaju pravo to znaju, pogotovo stručnjaci iz SRS za imovinsko-pravne odnose, da koriste gradsko građevinsko zemljište koje su dobili nakon toga što je konstatovano da je u nekom periodu nekom od njihovih predaka ta imovina konfiskovana, ali oni ne mogu da grade na tom zemljištu. Kad se obratite nadležnima u ministarstvu, oni kažu – znate, mi smo donošenjem zakona propustili tu kategoriju ljudi. Ko zna koliko je takvih slučajeva. Doneli smo Zakon o ravnopravnosti polova i apelovale smo i ja i profesor Gordana Paunović na ministra i na sve vas da morate mnogo više da brinete o samohranim roditeljima, ne samo o samohranim majkama, jer ima i samohranih očeva u Srbiji, a i o nezaštićenoj deci. Gospođo Čomić, vrlo dobro znate, jer ste kao i ja, takođe, član radne grupe za prava deteta, da treba da donesemo set zakona koji će da štite prava dece u Srbiji u narednoj godini. Ako je sada ovako posle donetog Zakona o zabrani diskriminacije, zamislite tek kada budemo, i ako budemo uopšte u ovom sazivu doneli tih pet-šest zakona, koliko je potrebno, ko će onda i na koji način da brine o deci Srbije? Vidite kako se u najgore moguće političke svrhe zloupotrebljava tragedija građana Kraljeva. Gospodin kolega Momčilo Duvnjak i profesor Goran Mihajlović su pre neki dan, kao i kolega Sreto Perić i profesorka Paunović, obišli to područje kao poslanici SRS. Nisu tražili da ih slikaju kamere i da ulaze sa njima i da dodatno pogoršavaju položaj tih ljudi u razrušenim kućama koje su presečene na pola, nego su išli i najviše su se zadržali u velikom selu Sirča koje je izuzetno pogođeno. Neka vam kaže i profesor Mihajlović i kolega Duvnjak šta su rekli ti građani. "Ova tragedija koja nas je zadesila i ova nesreća mnogo nam je teško pala. Nekako ćemo da pokušamo, ako gde vredi, da se poprave te kuće, ali kada bi nam jedan iz kuće gde ne radi četvoro ili petoro ljudi bio zaposlen, mi bismo ipak bili srećni." Nažalost, imamo žrtve tog zemljotresa, ali ipak, kako je to moglo da bude, ti ljudi su srećni što im je ostala glava na ramenima. Oni pitaju opozicione poslanike gde oni mogu da nađu posao. Šta će ljudi da im kažu? Da su konkursi namešteni, da je u Kraljevu privreda propala, da je kao i u Kragujevcu metalski kompleks uništen, tamo Fabrika vagona i sve što je radilo i Magnohrom itd. Uostalom, gde god nogom zgazite po celoj Srbiji takva je situacija. Zbog toga, gospođo Čomić, nije samo parola ovo što piše na mom bedžu – Srbija čeka Šešelja. Nismo mi to napisali tek tako da pored lika našeg predsednika, koji se ipak i na ovoj slici kao i u sudnici haškog kazamata, iako žele da ga ubiju neadekvatnim lečenjem, smeje, daje podršku i kaže narodu da treba da se bori, nego zbog toga što nas i u muci ljudi pitaju, kao i u Kraljevu, kao i seljaci na pijaci, kao i sindikalci, kao i svi drugi gde god se pojavimo, kada će Šešelj da se vrati? Zbog toga je ova parola – Srbija čeka Šešelja. Budite sigurni, bez obzira na to što državni organi, što se gospođa nije oglasila, na kraju krajeva, ona gleda sednice i prenos Skupštine Srbije, na vrlo loš način je interpretirala opaske nas opozicionih poslanika da se ovde vrši diskriminacija prava izabranih predstavnika. Mi smo suvereni naroda Srbije. Narod je izborom poslanika deo svog suvereniteta preneo na nas. Ovde ima 250 mesta, nema više. Mi smo ti koji predstavljamo milione birača. Zašto se nije oglasila povodom tog slučaja? S druge strane, u jednoj sasvim drugoj emisiji u kontekstu borbe protiv tajkuna, Miškovića, Beka i ostalih mafijaša koji su napravili ovu tzv. Naprednu stranku, vidimo kako je napredna zajedno sa Montgomerijem i ostalim zlotvorima i neprijateljima srpskog naroda, molim vas, zašto se ona nije oglasila povodom činjenice da nam Administrativni odbor nije realizovao blanko ostavke, a to su mandati srpskih radikala, ili zbog ovoga što svakodnevno apelujemo na to da Haški tribunal osam godina drži našeg predsednika tamo? Nema ni naznaka kada može da bude završen proces i žele da ga ubiju. Moram da vam kažem da je ovo bruka i sramota za državu Srbiju, bez obzira na sve naše političke razlike, bez obzira na to što i Boris Tadić i vlast u Srbiji imaju servilan odnos prema zapadnim silama i prema NATO i prema EU, ali ako je u pitanju položaj i život jednog čoveka i građanina. Srbija zna i građani Srbije znaju da to nije običan čovek, nego predsednik naše stranke dr Vojislav Šešelj koji je sve ove događaje predvideo još kao disident i kada se pojavio na srpskoj političkoj sceni. Sramota je što se i ovakve državne institucije koje su navodno nezavisni organi ne oglašavaju i ne čine ništa da se spreči njegovo dalje zlostavljanje u haškom kazamatu. Zato je gospođa vrlo dobro znala da radi za sebe. Pre nego što je došla ova odluka o obrazovanju njene stručne službe, ona se obratila Nenadu Konstantinoviću 22. juna ove godine. Da li može da prima, pitala je, kako ga vi od milošte zove, Necu, razliku između funkcionerske plate na mestu poverenika i plate profesora na niškom pravnom fakultetu? Ona jeste podnela ostavku na mesto dekana niškog pravnog fakulteta, ali je ostala profesor iz pet predmeta - ekološko pravo, pravo deteta, građansko-procesno pravo, pravne studije rada i kliničko-pravničko obrazovanje. Dobila je odgovor. Kada mi podnesemo ostavke da vratimo mandate koje su ovi instrumentalizovani od strane CIA, njih šest i ko zna sve koga, i ovih srpskih tajkuna, oteli srpskim radikalima i listi SRS – dr Vojislav Šešelj, onda to ne važi. Ne poštuje se Ustav, član 102. stav 2, ne poštuje se izborna volja građana Srbije, a kada gospođa poverenik traži da ima mogućnost da uzima parice za sebe, onda može. Molim vas, kakva je onda to ravnopravnost i gde je tu uopšte pravda? Uostalom, svi ljudi koji prate ovu raspravu vide, građani Srbije, završavam time, opet se njima obraćam da vaša prava i to što ste svuda i na svakom mestu diskriminisani, jer nemate posao, jer ste siromašni, jer vas vlast ne vidi jer je osiona i bahata u svom ponašanju i ne sluša glas naroda i ne želi da pomogne ogromnim strukturama ugroženih, da o tome danas u Skupštini Srbije, ovog 11. novembra, govore samo srpski radikali.
Osamnaest minuta i 50 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Predrag Mijatović je bio prijavljen. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Ne bih hteo da ulazim u neku polemiku, međutim pozivam se na član 107. povreda dostojanstva Narodne skupštine i narodnih poslanika i pitam se zašto niste prekinuli i kada ćete, dokle ćete dozvoljavati da pojedini poslanici vređaju poslaničku grupu SNS, da smo tajkunski formirani, da smo primili određenu količinu para itd. Jeste, slažem se da oni imaju svoje neko mišljenje itd, međutim, to je neargumentovano, ničim dokazano i nikada dokazano i apelujem na vas da je u ovom slučaju povređeno dostojanstvo i nas, narodnih poslanika i poslaničke grupe SNS. Molio bih vas da se u danu za glasanje o tome glasa.
Narodna skupština će se u danu za glasanje izjasniti o primedbi na član 107. Moje obrazloženje je da bi intervencija za nastup narodne poslanice Nataše Jovanović o opominjanju ili zabrani podrazumevala isto to i za sve druge poslaničke grupe. Ona je koncipirala svoj govor u skladu sa dnevnim redom, sa primerima koje je ona smatrala potrebnim i u okviru odredbi Poslovnika, taman toliko koliko bilo koji drugi poslanik koji govori o bilo kojoj drugoj poslaničkoj grupi. Da je prešla liniju poštovanja odredbi Poslovnika, bila bi upozorena, ali nije. U svakom slučaju, Narodna skupština će se izjasniti u danu za glasanje. Narodna poslanica Nataša Jovanović, pravo na repliku.
Hvala vam, gospođo Čomić. Naravno da vi niste ni imali osnova da me opominjete zato što i u izveštajima pojedinih državnih organa postoji trag o tome i to na naše direktno pitanje na sednicama Odbora za odbranu i bezbednost. Naime, to dotični ne zna, koji je ovde kvaziposlanik, da je BIA odgovorila nama, narodnim poslanicima, da i te kako ima saznanja, samo su rekli da ne znaju karakter i prirodu susreta, ali i te kako imaju saznanja o susretima Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića sa kriminalcem koji je na crvenoj Interpolovoj poternici Srbije Stankom Subotić Canetom Žapcem u oktobru 2007. godine, u čuvenom pariskom hotelu "Ric". Oni su tamo ne primili određenu svotu, kako reče dotični, nije utvrđeno koliko, nisu vam prijavili, gospodine Mijatoviću, pet miliona evra, možda vam ništa nisu dali. Moguće je da vi i ne znate koliko je to para, ali to je mnogo. Ne samo da BIA zna o tome nego se čak jedan poznati srpski novinar onako izleteo,a možda i nije, pa je rekao – pa, video sam ih tamo, lepo društvance, pije se "kristal" šampanjac, jedu se specijaliteti u hotelu "Ric", a za stolom Nikolić, Vučić, Milo Đukanović i Stanko Subotić Cane Žabac. I šta tu više imam da dokazujem? Uostalom, ako ne verujete meni, pitajte upravnika hotela "Ric", recepcionera, ne znam na koga više da vas uputim, ako vam nije dovoljan izveštaj državnih organa Srbije... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ... A verujem da možda niste svesni toga, ali bićete, koliki su oni, zapravo, lopovi i koliko su taj novac, prljavi novac za izdaju Vojislava Šešelja i ideala SRS [[Predsedavajuća: Narodna poslanice, vreme za repliku je iskorišćeno.]] , u koje, uostalom, nikada niste ni verovali, zloupotrebili za svoje lične svrhe.
Narodni poslanik Predrag Mijatović, pravo na repliku.
Ovakve optužbe gospođice Nataše Jovanović, da li zna šta je pet miliona, nebitno je da o tome razgovaramo. Da li su se sastali Vučić i Tomislav Nikolić sa dotičnim Žapcem ili nisu i o čemu su razgovarali, možda i o vremenu, to mi nije poznato. Vi dozvoljavate vređanje i dalje. Isto tako, uz svo dužno poštovanje prema bivšem predsedniku stranke kojoj sam pripadao, i on se brčkao u bazenu kod Spasojevića, pa nikom ništa, igrao je šah sa Spasojevićem. Tako su isto i oni sa Žapcem razgovarali. Niko nije sasvim beo, niti je iko sasvim crn. Gospodo, vašeg predsednika jako poštujem, to stoji i zato sam i dao ostavku, zato što s vama nije razgovarao o njegovom zdravstvenom stanju. Ovo što vi sada govorite, ovo je samo politički pamflet, ništa drugo. Poštujem njega, a ne vas koji ga lažno poštujete.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, moraću da krenem sa pohvalama kada je u pitanju ovaj dnevni red i objedinjavanje ove rasprave. Ovo je stvarno dobar primer da dve tačke mogu da se objedine, jer one stvarno čine jednu logičnu celinu, ne samo zato što je poziv na isti zakon, nego što ova odluka o osnivanju službe i ovaj pravilnik o sistematizaciji stvarno čine jednu celinu. Naravno, tu sam završio sa pohvalama. Pretpostavljam da vam je jasno. Sve što bih dalje rekao da je pohvalno, morao bih sam sebe da lažem, jer ne verujem da ima nečega dobrog u ovome. Radi javnosti, samo da dam neke opštepoznate stvari. Ovom odlukom i ovim pravilnikom, praktično, reguliše se organizacija rada službe Poverenika za ravnopravnost i imaće četiri organizaciona dela, ukupno 60 zaposlenih. Tako je to planirano, tako da svi oni koji misle da repliciraju, repliciraju ovom dokumentu, ne meni. Kada se pogleda ovaj dokument, vidi se čisto samoupravljanje. Za socijalizam je bila karakteristična ona izreka "Svoje ne dam, tuđe dizam, to je socijalizam", a za samoupravljanje je bila karakteristična izreka "Jedan radi, a trojica ga posmatraju i prave mu društvo". Ako uzmemo ovu statistiku koju ste napisali, ne vašu nego Poverenikovu, onda imamo situaciju sa brojkama ovako: 25 njih ima da rade po zakonu, 35 ima da im pomažu i negde oko sedam do devet miliona ima da razmišlja kako da izigra ovaj zakon. Otprilike, to može ovako da se protumači. Znači, na 1,1 zaposlenog dolazi jedan penzioner, na dva zaposlena u privredi dolazi jedan zaposlen u državnoj službi, administraciji, paradržavnim organima. Da biste stvarno isplivali iz ove situacije i da bi ovaj Zakon o zabrani diskriminacije moga da zaživi, vi morate ove brojeve nekako da izjednačite. Predložio bih vam da tri i po miliona ljudi razmišlja o tome kako da se kontroliše onih tri i po miliona koji krše. Ili, da opet idem u svetu brojku, u tom proevropskom putu mi imamo sada situaciju da sve što se formira kao nezavisno, kao paradržavna institucija po svojoj organizaciji je preslikano ministarstvo. Evo kako izgleda kod poverenika. Kod poverenika ovako, kaže: ima sektor za postupanje po pritužbama i taj sektor ima dva odeljenja, pa onda imamo sektor za unapređenje zaštite i ravnopravnosti, međunarodnu saradnju i projekta, zamislite. U tom sektoru takođe imamo dva odseka. Sektor za opšte poslove, e tu je sada situacija još bolja. U tom sektoru za opšte poslove imamo odsek za kadrovske poslove, grupa za finansijsko-materijalne poslove, odsek pisarnice sa arhivom i grupa za informatičke poslove. I tu nije kraj, dolazi još i kabinet poverenika. Znači, nešto će da se napravi, organizaciono da se popuni, imaće svoju unutrašnju strukturu, ima da liči na instituciju, oni koji vas posmatraju kazaće – da, ispunjeno je to, a šta će biti u praksi? Pre nego što krenem da pričam o praksi, moram da skrenem pažnju javnosti da za poslednjih 20-tak godina smo došli u jednu situaciju da se brkaju termini i sve može da se podvede pod neki termin. Tako su postali svojevrsni sinonimi za isto: demokratija, ljudska prava, zaštitnik građana, institucije, borba protiv diskriminacije, nevladine organizacije. Pazite, kod nas su se ispilile posebne institucije, nevladine organizacije koje finansira Vlada Republike Srbije i međunarodne organizacije koje imaju zadatke različite. Sinoć ste imali primer da je jedna nevladina organizacija dobila pare za neki projekat kako će mlade nezaposlene žene da idu kod starijih žena da uče kako se veze, kako se plete, jer to treba da bude izvozni brend Republike Srbije, a ove jadnice koje 40 godina pletu ne mogu više ni na pijaci da prodaju svoju pleteninu. Vi se sećate onog vašeg velikog revolucionara iz Kragujevca, Buce Kovačevića, koji je na svoje ime i ime porodice imao 60 nevladinih organizacija registrovanih. One su konkurisale u inostranstvu za neke pare, odobravani su im projekti i sve je u Srbiji crno. Nažalost, došli smo do toliko sive boje da je stvarno čudo. Da vidimo kako se država ponaša. Ovi kada su pravili ovu vladu, evo čitam dokument gospođo Čomić, ovo pomirenje, šta su napisali ovi vaši na strani 4. Naslov "Politički život, moderno organizovana država". Kaže se ovako: "Razvijaćemo mehanizme parlamentarne, zakonske i građanske kontrole javne uprave, uključujući posebno institucije tipa ombdusmana". Prvo, nije ombdusman nego zaštitnik građana. A šta kaže zaštitnik građana, da li ste ga čuli juče? Katastrofa, više vas je napao Saša Janković nego bilo ko sa ove strane ovde što je ikada rekao. Znate, kada čovek ima planinarsku dozvolu on se bavi planinarenjem, kada ima pešačku dozvolu, on se bavi pešačenjem, kada nema on se neovlašćeno penje. Imamo to ovde stalno prisutno, neovlašćeno penjanje, ali šta da radimo, to hirurški zahvat, intervencija. Kako se donose ovi zakoni? Ovi zakoni se donose po sistemu – bolje išta nego ništa. I ima drugo nešto, kaže se – moramo od nečega da krenemo. Tako smo morali od nečega da krenemo pa smo krenuli od onog poverenika koji se bori za slobodan pristup informacijama. Šta će Šabić da vam kaže da vam ne pričam, da vam ne guram prst u živu ranu. Onda ste zamislili zaštitnika građana. Rekao sam da sve što radi zaštitnik građana, to je ovo što radi i poverenik. Nema tu neke principijelne razlike. Ali, vi pravite institucije. Dok vi pravite institucije, moram da vas podsetim da se kada se izađe ovde na Trg Nikole Pašića pa se krene prema ovim platanima koji su isečeni, tu pored Telekoma nalazi se, nekada je bila NB, a sada je tu Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, tu se svakog dana dešava performans uz muziku. Ista grupa policajaca, a samo se menjaju grupe civila koji sa pištaljkama nešto traže, a ne znam šta traže, prosto sam iznenađen. Šta oni traže tamo? Traže platu, traže radna mesta, bune se protiv stečajeva, bune se protiv lopovske privatizacije. Stičem utisak da ti ljudi izvolevaju. Oni preko leba traže pogaču. Oni uopšte ne gledaju "Dnevnik". Molim vas, svi morate u pola osam da gledate "Dnevnik". Svi vi što duvate u pištaljke, lupate itd. i kažete u krajnjem – želim da živim. Ne čuje vas ova vlast, naša realnost je u "Dnevniku". Nije naša realnost ono kada se ujutru probudite, to je java, to je nešto drugo. Ovo je ovaj život. Znači, fontane, fasade, ali čoveka nigde nema. Međunarodni standardi, nikada se u istoriji Srbije nije desilo da postoji više institucija koje se brinu o ljudskim pravima, a da su ljudska prava zgažena. Ne postoje. Da ne bih izgubio osnovnu nit ova dva predloga koja su na dnevnom redu, evo ja sam gospođo Čomić poneo, pošto komuniciram sa građanima, pa makar oni bili i iz nekog Malog Mokrog Luga, kako kažete vi iz DS, ja ću danas sa njima da se vidim, pričaću o ovim knjigama. Pozvao sam gospođu Kalanović da ona ispriča o evroatlantskim integracijama, čekaju je ljudi u Malom Mokrom Lugu, da završimo ono što smo obećali građanima. Evo, poneo sam konkretne primere, ono što mi građani stalno šalju, imam toga poprilično, i zamoliću vas da kasnije ovo predate povereniku, jer očigledno ovo može biti polazište za ove sektore, pogotovo za ovaj prvi sektor koji radi na pritužbama. Prvi je primer Narodni radio. Niti je registrovan, a preko "Telekoma" naplaćuje usluge muzičkih želja. Ako bi neki drugi koji nije registrovan hteo da napravi ugovor sa "Telekomom" ne bi mu dali, a ovaj radio je dobio krivične prijave i od RRA, i od one druge institucije koja se bavi frekvencijama radija. Onda dolazimo do pitanja – ko je to omogućio? Znate, ako je neko 1992. godine u selu Resnik prodavao švercovane cigarete iz CG, a njegova sestra plastične kese, oni su se formirali kao poslovni ljudi u jednom ilegalnom tržištu. Kada takvim ljudima date "Telekom" ili finansije u gradu Beogradu, onda vas ništa ne iznenađuje šta se dešava u našem životu. Drugi primer, ovo je primer diskriminacije po političkoj osnovi. Tiče se Niške banje i pretnji nekih funkcionera iz grada Niša prema funkcionerima gradske opštine, neću namerno da pominjem imena da ne bi došli u tešku situaciju da me kaznite, pa da onda Administrativni odbor pokazuje humanost sa mojim parama, to bi bila bruka i sramota. Sledeći oblik diskriminacije gde gospođa mora da se uključi, jeste primer društvenog preduzeća Sobovica-Kragujevac. Molim vas, ništa očiglednije, to je broj dva. Broj 3, primer diskriminacije, zaključak Vlade Republike Srbije, gospođo Čomić. O ovome sam pričao pre nekoliko meseci. Vidim da su juče neki natrapali nešto povodom toga. Tiče se Zvezde, bolnice, privatizacije i prava ljudi koji rade, da ne idemo u sitna creva. Ovo je zajednički primer iz Niša gde mi žena priča o genocidu. Pogrešila je termin, piše neki Mile pandur svašta itd. Ovde hitno treba da se neko uključi, jer je u pitanju život čoveka. Dalje, ovo mi je pisao jedan demokrata. Gospođo Čomić, ovo je meni pisao član DSS o diskriminaciji u vašoj stranci. Ona nije unutarstranačka stvar. Ne mešam unutarstranačke stvari, to da znate. Imam tu dozu korektnosti. Što se mene tiče, otvorio sam unutar poslaničkog kluba i kladionicu ko će da bude potpredsednik. Tipujem na Nadu Kolundžiju. Velika kvota je kod Nade Kolundžije. Računam, ako je izaberete, nestajete, jer gde god je ona bila član stranke, te stranke više nema. Dalje, ovo je primer iz Prokuplja. Ako je čovek primljen, raspoređen da radi na nekim mestima zdravstvenog radnika, a onda ga direktor šibnuo negde u neko selo bezveze i neće da ga vrati. Sledeći primer – Agencija za obezbeđenje, Verano, kako beše, sikjuriti, znam da nešto beše bezobrazno, ovde su ljudi naoružani, rade, nisu u radnom odnosu, ne plaćaju se doprinosi. Sinoć me sreo jedan čovek koji radi u drugom obezbeđenju, kaže – pa to je pravilo. To su desetine hiljada ljudi koji rade u obezbeđenju, a ne znaju kakav je njihov status. Nisu u radnom odnosu, ne plaćaju se doprinosi, dobijaju neku jadnu crkavicu od 16-17 hiljada dinara i poneki put su u sukobu i sa kriminalcima, kada navale na njih. Gospođo Čomić, ovo ćete vi da mi posebno pomognete, ovde se radi o nečemu što se dešava na radnom mestu. Ovo je doktorica iz Sremskih Karlovaca. Pročitao bih vam samo jednu rečenicu, veliki sam džentlmen i korektan čovek, ne pričam imena. Šta se radi sa sudijom koja treba da sudi? Kako se sudija brani od pritisaka? Ja sam sebi najpreča, ne želim da umrem u 41. godini, to kaže sudija u sudnici, pred advokatima i pred strankama i pred osobljem koje radi, jer je dobila zadatak da mora da bude bolesna tog dana, da se ne rešava predmet i bila je u susednoj kancelariji, gde se krila. Kada su je videli – pa dobro, što odlažete, ova vaša koleginica, evo je rečenica, naravno, neću dalje da pričam o ovim predmetima i konkretnim stvarima, jer situacija može da bude daleko teža, daleko gora. Možda me zapljusnu silne pritužbe ostalih građana. Trenutno se bavim nekim drugim stvarima, koje su mnogo interesantnije. Gospođo Čomić, ne mogu da shvatim da li ste vi sigurni da su ovi ljudi koji će biti zaposleni u ovoj službi poverenika i koji će biti raspoređeni u skladu sa ovim pravilnikom o sistematizaciji? Ne sumnjam da ćete to da izglasate. Da li ste sigurni da će oni da budu dosledni borci za ljudska prava? Kažem vam da nemam tu sigurnost, čak ne smem ni da verujem da će oni biti opredeljeni za to. Možete li da zamislite koja bi to bila planetarna katastrofa za Vladu Republike Srbije da ovde pređe da radi, recimo, Marko Karadžić? Teoretski je moguće. Šta ako on pređe tamo da radi? Znate li koliko se on razume u ljudska prava? Ko Marica u svilu, bukvalno rečeno, ali politička podobnost i druge stvari mogu da učine svoje i da on pređe. Dalje, da li ste primetili koliko ima u ovom sektoru za međunarodnu saradnju? Da li ste primetili da u ovom bazičnom sektoru, gde treba da se neposredno radi na zaštiti ljudskih prava, u sektoru za postupanje po pritužbama, oni su napisali u tom sektoru standarde i preporuke organizacije UN, Saveta Evrope, a u ovom drugom sektoru za unapređenje, zaštitu ravnopravnosti, međunarodnu saradnju i projekte nema toga? Šta ima? Šta može ovaj sektor da nauči kada ode u inostranstvo? Evo vam, gospođo Čomić, konkretan primer. Recimo, ako bi ovi naši eksperti budući otišli u Francusku i razgovarali sa gospodinom Sarkozijem, znate li šta bi on njih naučio? Naučio bi ih da evropski jedinstveni pasoš ne postoji, da što se tiče Francuske oni sa nepoverenjem gledaju na pasoše izdate u Rumuniji i Bugarskoj, a pogotovo ne vole kada se pojave Romi koji su došli da rade da bi se nahranili, pa naprave kartonska naselja. To mora da se izbaci. Koji standard treba da bude onda kod nas ovde, to što je rekao gospodin Sarkozji ili dekada Roma ili ova borba za njihov jezik, ravnopravnu upotrebu? Da li vi hoćete da oni nas pokvare ovde, da nas nateraju da budemo diskriminatori? Evo, zabranio bih im da idu u Francusku kod Sarkozija. Ili, da uzmem drugi primer, Nemačka, vi dobro znate, gospođo Čomić, Nemačka je bila kreator jedne konvencije o prekograničnim jezicima itd. Šta smo čuli od gospođe Merkel pre nekoliko dana? Pošto je početkom ove godine promovisan politički projekat u Nemačkoj koji se zove "Bavarska domaćica", to u prevodu znači Piroćanac, da bi to ljudi shvatili, oni smatraju da treba štednjom da izađu iz neke krize. Šta je rekla omladini svoje stranke gospođa Merkel? Da je potpuno neprihvatljivo da neko 40 godina živi u Nemačkoj i da nije naučio nemački, da ne želi da priča nemački. Kada bi to neko u Srbiji rekao, znate li koliko bi aviona bilo iznad Srbije? Ne bi se videli ni oblaci, a kamoli sunce. Šta još ona kaže? Oni samo dolaze u Nemačku da bi koristili našu socijalnu pomoć, e, ne može više tako. Znate li koliko takvih ima u Nemačkoj? Između 13 i 16 miliona. Molim vas, imali smo na KiM ljude koji odavno nisu hteli ni da pričaju, niti da komuniciraju, već su pravili svoje paralelne institucije i ta Nemačka je podržala to. Šta mi da naučimo od njih, od tih Nemaca, kada su u pitanju ljudska prava? Vi ćutite. Deveti novembar, Dan borbe protiv fašizma, da li je tako, gospođo Čomić, u znak sećanja na Kristalnu noć, fašiste itd, šta radi Nemačka? Dan pre toga otvara izložbu nacističkih simbola. Šta od njih da naučimo, objasnite mi? Šta se dešavalo juče? Jedna televizija – drp B 92, kaero nide, profašistička organizacija Obraz, da li je neko intervenisao da kaže tim ljudima da olako daju kvalifikacije za nešto? Da kažem da je profašistička organizacija Otpor, vi bi mene mrko pogledali, a odmah bi se oni pronašli koje sam prozvao. Sada, pošto se oni pronalaze, moram da kažem, gospođo Čomić, vi znate tog čoveka. To je gospodin Malešević, znate se. Vidite šta je on napisao. On je pokretao neke postupke da se raspravi taj kriminal u Otporu. Kaže – sastanak križnog štaba na kome je došlo do podele održan je iste večeri kod Vilijema Koena, kada je Vilijem Koen preko CNN poručio – Srbiji treba slomiti kičmu. Preko CNN Otpor je dobio zadatak. Šta se uradilo? Predsedavao je, kao i obično, Srđa Popović. On je sad neki državni službenik, student itd. Slušajte dalje. Srđa Popović je u to vreme imao običaj da kaže kako maloletnike treba slati da provociraju policiju, jer isprebijani maloletnici pobeđuju za nas u medijskom ratu. Gospođo Čomić, čitam, da li me razumete? Ovde piše i za nekog izvesnog Jovana Ratkovića. Imam ovde i za ovog biznismena Slobodana Homena. Sve stoji napisano. Ovo ništa nije Krasić izmislio, da se razumemo.
Narodni poslaniče, samo vas molim da to sve što niste izmislili dovedete u vezu sa tačkom dnevnog reda.
To čekam, da mi postavite pitanje.
Ne postavljam vam pitanja, upozoravam vas da ste obavezni da govorite o dnevnom redu. Pažljivo vas slušam i nisam vas prekidala, bez obzira što ste mene lično doveli u zabludu, pošto govorite u prilog tačke dnevnog reda za koju nećete da glasate, ali to nije razlog za uznemiravanje poslanika koji izlaže. Sada ste se jako udaljili od tačke dnevnog reda, pa vas molim da povežete.
Gospođo Čomić, nije sasvim sigurano da neću da glasam za ovo. Ako vi mene na bazi ove argumentacije ubedite da će sve ovo da se otkloni možda se mi popišmanimo pa glasamo. Znate, strastveni sam borac za ljudska prava, pogotovo za prava srpskog naroda, to znate. Vidite, ovo sve citati. Ovo su stranci pisali, gospođo Čomić, nisam ja. Sad kažete koja je veza? Ovo je kod nas promovisano kao borci za ljudska prava, a ovde se nalaze po definiciji poslovi boraca za ljudska prava. U svakom od ovih sektora, u svakom o ovih odseka treba da rade stručni ljudi koji mogu to da prepoznaju, a takve ne vidim, ne vidim ih čak ni u izboru da bi se namestili da rade na tim poslovima. Meni će biti izuzetno drago ukoliko kažete da ćete sa ovim mojim primedbama da sve to otklonite, možda bismo mi glasali, a znate koliko bi mi bilo drago da makar poverenik podigne glas i da kaže zaustavite ubijanje Vojislava Šešelja.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 24 minuta i 30 sekundi. Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč.
Dakle, ovde je grubo povređen Poslovnik jer je grubo uvređena šefica poslaničkog kluba ZES, gospođa Nada Kolundžija i DS, tvrdnjom da će DS propasti posle nekih izbora ako gospođa Nada Kolundžija bude izabrana da bude ne znam šta u DS, po tvrdnji gospodina Krasića. Gospodine Krasiću, moram da vas podsetim da je gospođa Nada Kolundžija član DS od 2004. godine i da od trenutka otkako se ona učlanila u DS jedino ko je propao na političkoj sceni Srbije je vaša stranka. Raspali ste se u paramparčad. Cenzus ne prelazite. Malopre su građani imali prilike da vide kako se biranim rečima obraćate jedni drugima, bivši radikali, nekadašnji radikali, naprednjaci, da vidimo ko se družio sa žapcima, ko sa punoglavcima, ko je kreketao, ko je pio u Hiltonu, ko se opijao u Hiltonu, ko se kupao u bazenima. Hvalite se, gospodine Krasiću, sami sobom. Razumem vaš kompleks zbog Otpora, ali kada već govorite o Otporu moram da vas upozorim na jedno, pazite i vodite računa kako govorite o mojim kumovima. Gospodin Konstantinović i gospodin Homen su moji kumovi. Možda se vi unutar SRS među kumovima obračunavate sekirama, mi unutar DS držimo i prijateljstva i kumstva, pa vas molim da vodite računa kako govorite o mojim kumovima. Ovo shvatite kako hoćete, ali shvatite ozbiljno. Kada govorite o Otporu i o decu koja su prebijena u Otporu, kažite majkama Srbije da ste vi bili ministar koji je naređivao prebijanje te dece. Kažite – ja sam sedeo u toj Vladi i naređivao sam specijalcima i plaćao iz svog džepa, pare koje sam pokrao kao ministar, štampajući knjige, otimajući od radnika, te pare sam davao batinašima da biju ljude iz Otpora. O tome se vode sudski postupci. Da li hoćete da čitam? Nije nikakav problem, gospodine Krasiću, ali biće vam neprijatno, pa ćete izaći iz sale. Prema tome, kada govorite o Otporu kažite majkama Srbije – ja sam taj Zoran Krasić koji je govorio da sve to treba pobiti, to su fašisti i ponosan zbog toga što sam to govorio. To je vaše mišljenje, to je vaš stav, to je vaša slika i prilika, Zorana Krasića, nekadašnjeg ministra koji ne može da prežali što više nije ministar.
Nema povrede Poslovnika pažljivo slušajući narodnog poslanika Zorana Krasića. Intervencija je načinjena kada se zaista udaljio od teme, kršeći odredbe Poslovnika koje podrazumevaju da se poslanik drži teme dnevnog reda kao obavezne i kao razlog da, ukoliko se ne drži, bude upozoren i opomenut ili kažnjen. Mislim da smo uspeli da ni jedno ni drugo ne prekršimo Poslovnik. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč, pravo na repliku.
Nešto da ispravimo na ovoj relaciji, pošto me niste razumeli. Ne bavim se primercima. Nemam afiniteta prema Otporu. Skupljam dokumentaciju o Otporu, ali ne skupljam dokumentaciju po ulici nego posećujem američke sajtove, gde obaveštajne službe obaveštavaju kako su Slobodana Miloševića skinuli sa vlasti. Šef Tadićevog kabineta koordinator je u tajnim službama. Nije ovo napisao Zoran Krasić. Dalje, Tadića je lako savetovati, Amerikanci. Ko rukovodi predsednikom Srbije? Amerikanci. Gospođo Čomić, žrtva sam tuđe neobaveštenosti. Neko nešto ne zna, a onda sam ja kriv što ne zna. Nemojte tako, molim vas. Iznosim vam dokumentaciju. Svi predsednikovi ljudi, čovek iza leđa, ima i "Njujork Tajms", mogu da vam prevedem, ima mnogo objavljeno, kako su finansirani, gde, kako, zašto su prebačeni u RTS neki novinari, zašto vode programe, kako vode programe. Rekao sam vam, ne mogu da prelomim knjigu, dolazi mi dokumentacija. Pozivam sve građane šta imaju u vezi Otpora i njihovog delovanja da mi dostave, da napokon kompletiram ovu knjigu, tako da, gospođo Čomić, ovo je klasična replika, da se samo rasprave neke okolnosti. Inače, primerak je primerak.
Pravo na repliku narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospodine Krasiću, zamolio bih vas da se bavite sami sobom. Znaju građani Srbije vrlo dobro ko ste vi i to svoje saznanje o vama su pretočili kao svoju izbornu volju, kao rezultat na izborima i ocenili su rad vas i vaše stranke. Mogu da čitam o vama serijale ko rukovodi vašom strankom, ko je rukovodio vašom strankom. U toj istoj knjizi na koju se pozivate, na petoj strani piše da je okupaciju Kosova od strane NATO pakta omogućila tadašnja Vlada u kojoj je ministar bio Zoran Krasić. Ima li potrebe da sada govorim o moralnom liku i delu gospodina Zorana Krasića? Nema potrebe da se branim od onoga što građani Srbije jako dobro znaju, ko je ko na političkoj sceni Srbije. O vašem moralu najbolje govori način na koji se obraćate dojučerašnjim saborcima. To ste malopre, građani Srbije, imali prilike da vidite, ali za one zaboravne, pre svega za gospodina Zorana Krasića na "Radio Beogradu" postoji jedna fantastična emisija, zove se "Mozaik vremena". Emituje se svake subote od 10.00 časova i njen cilj je borba protiv pilećeg pamćenja. Molim vas, gospodine Krasiću, svake subote slušajte tu emisiju. Nju ne slušaju samo penzioneri, slušaju je svi građani ove zemlje. Ima vaših brilijantnih izjava, ima vaših genijalnih izjava i samo to treba da prikupite. Samo to treba da se prikupii onda, kada stanete pred ogledalo da se brijete, trebate imati snage i hrabrosti da sebe pogledate u odrazu i da kažete- evo, ja, moralna gromada zemlje Srbije, Zoran Krasić, čovek koji je prevaspitao posrnulu planetu, stojim ponosno pred ovim ogledalom i kažem – ovo su moje reči, ovo su moja dela, ovo je moja politička biografija, ponosan sam čovek. To kada uradite, gospodine Krasiću, onda se prijavite da pišete knjigu o Otporu.
Narodni poslanik Zoran Krasić, pravo na repliku.
Gospođo Čomić, samo jednu stvar da ispravim. Poslednji put sam se brijao pre 30 godina. Gospođo Čomić, moram da vam skrenem pažnju, teško je promeniti nešto što je opštepoznato. Ono što je opštepoznato, to se ne dokazuje, ono se samo konstatuje, prihvata. Nema šta dalje da se priča povodom toga. I na početku današnjeg izlaganja sam rekao – čitam vaše što ste napisali, ne vaše konkretno, gospođo Čomić, nego vaše dosovsko, vaše pohvale, igru senki, i Bujoševića i malo-malo izađe poneko i kaže šta se dešavalo, kako se dešavalo, šta se u međuvremenu sve desilo, gde je ova država otišla itd. Nemam nameru u ovoj replici da pričam o sebi, da budemo načisto. Kao što sam danas tokom ove rasprave pričao o mnogim stvarima, trudeći se da ne pomenem nijedno ime, konkretno, povodom one dokumentacije koju sam vam dostavio, ali gospođo Čomić, u Srbiji se javlja jedan veliki pokret – kako da se zaštite ponos, dostojanstvo i elementarne stvari ovog naroda. Deo sam tog pokreta. Ne mogu da se pomirim sa činjenicom da mi neko uništava državu. Na sve moguće načine, dozvoljene naravno, dižem svoj glas – zašto? Da probudim ljude, njihovu savest, da nas bude što više koji želimo da pošaljemo samo poruku – mi želimo da živimo u Srbiji. EUne dozvoljava da se živi u Srbiji. NATO pakt ne dozvoljava da se živi u Srbiji. NATO paktu je danas lakše. Invazija NATO pakta danas košta samo koliko su davali za kerozin. Zašto? Instalirali su svoje ljude i oni završavaju prljav posao. Doduše, s vremena na vreme neko se prepozna pa skoči. Hvala vam, gospođo Čomić.
Nastavljamo raspravu po prijavama. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Da, želim da govorim o povredi člana 27. Poslovnika i u sklopu obrazloženja te povrede da vas pitam gospođo Čomić – kada je u Narodnoj skupštini promenjen stav 2. član 107. Poslovnika koji kaže – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku itd? Pošto se to malopre ovde desilo, uverena sam da ćete vi kao neko kome je stalo do primene Poslovnika da priznate da ste prekršili Poslovnik zato što ste to dozvolili, i da ćete sebi izreći opomenu što podrazumeva i kaznu od 7.500 dinara, kao što radite svaki put kad se vama, a tvrdim neosnovano, učini da neko od narodnih poslanika SRS prekrši Poslovnik. Hvala lepo.
Naravno da nije prekršen član 107. i morate pažljivije da pratite šta govore narodni poslanici. U direktnom obraćanju pažljivim slušanjem može se napraviti razlika da li narodni poslanik vređa, iznosi neistine ili koristi u svom retoričkom oblikovanju govora nečije prezime ili ime. Uvidom u stenogram videćete da narodni poslanik Zoran Krasić, koji se obraćao meni lično po prezimenu, nijednog trenutka nije prekršio odredbu član 107. stav 2. Da jeste bio bi naravno upozoren, podsećen prvo, pa kažnjen. Pošto nije i pošto je sasvim očito kada narodni poslanik ličnim obraćanjem vređa, kada se ponaša nedopustivo ili koristi rečnik koji je nedozvoljen, a kada je upotreba nečijeg imena ili prezimena jednostavno delo retorskih veština, onda je tako kao i do sada taj član pominjan samo u slučaju očiglednog kršenja, što u današnjem toku sednice nije bio slučaj. Da li želite da se izjasnimo? Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Najpre želim da se Skupština izjasni po ovoj prethodnoj povredi, za koju tvrdim da je povreda, a sada skrećem pažnju da ste najgrublje prekršili član 107. Poslovnika Narodne skupštine i da ste najdublje povredili dostojanstvo Narodne skupštine. Gospođo Čomić, nisam budala i ne smete na taj način da se ophodite prema narodnom poslaniku. Dakle, vrlo je jasno da uvidom u stenogram, gospođo Čomić, možete da konstatujete na koji način kolega Srđan Milivojević krši Poslovnik i na koji način je …
Narodna poslanice, ne može drugi narodni poslanik da krši Poslovnik, samo predsedavajući. Molim vas da upodobite svoje izražavanje u Narodnoj skupštini i izraze koje upotrebljavate bez obzira da li ih upotrebljavate za sebe ili za druge. Nedopustivi su. Da li hoćete da se i o ovoj povredi Poslovnika Skupština izjasni u danu za glasanje? Narodna poslanice, niste prekinuti, nego kršite odredbe Poslovnika. U slučaju kada narodni poslanik koji želi da govori o povredi Poslovnika krši neku od odredbi člana 103. predsedavajući ga tada prekidanjem upozori da zloupotrebljava pravo, pa zatim upozori da je to direktna obaveza ispisana u članu 103. za izricanje kazne i onda pokuša da poštedi Skupštinu neprijatnih odluka, kao što je izricanje kazni, što sam učinila. Da li želite da se izjasni Skupština? (Ne.) Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da je gospođa Nevena Petrušić pratila, odnosno da prati rad ovog parlamenta i da će konačno zaista da se pozabavi svojim poslom, pa između ostalog i diskriminacijom narodnih poslanika u parlamentu. Podsećam da krajem marta kada ste usvajali, a kada smo govorili o Zakonu o zabrani diskriminacije, krajem marta 2009. godine, da smo skretali pažnju da taj zakon donosite iz samo jednog jedinog razloga i 10. oktobra ove godine ste pokazali, vi iz skupštinske većine, iz režima Borisa Tadića, da smo tada bili u pravu kada smo upozoravali građane Srbije zbog čega se donosi taj zakon. Kada ste u maju 2010. godine birali gospođu Nevenu Petrušić za poverenika za ravnopravnost, tada je gospodin Boško Ristić bio ovlašćeni predstavnik kao što je danas, s tim što ga danas nema kada govorimo o ovoj tačke dnevnog reda, i da je slučajno primene Poslovnika ne bismo o tome mogli da govorimo, jer pre dva dana maltene ceo dan nismo radili jer nije bilo predstavnika Vlade, a svejedno je i on je predstavnik predlagača kao što je to Boško Ristić danas, međutim, baš vas briga za primenu Poslovnika. Dakle, podsećam da je Boško Ristić tada, 5. maja2010. godine ovde tvrdio da će gospođa Nevena Petrušić da se ponaša u skladu sa Zakonom o zabrani diskriminacije i da neće biti u sukobu interesa, a ona to i danas jeste. Taj zakon kaže da onaj ko je poverenik za ravnopravnost ne može obavljati neke druge poslove i primati platu za to. Gospođa Nevena Petrušić i dalje je profesor na nekom fakultetu u Nišu. Možda iz tog razloga ne može da obavlja poslove koje bi trebalo da obavlja po ovom zakonu. Možda je i to razlog zbog čega gospođa, koja je poverenik za ravnopravnost, ne reaguje na apele SRS i poslanika SRS, već dva meseca i više od dva meseca pokušavamo da apelujemo na nadležne da zaustave ubijanje dr Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Nije reagovala ni kada se okupilo više od 7.000 građana u velikoj dvorani Sava centra, gde su bili eminentni stručnjaci i naši prijatelji iz Rusije, koji su takođe apelovali da se zaustavi ubijanje Vojislava Šešelja u Hagu. Možda će prekosutra reagovati kada bude videla da će i sutra u 17.00 časova popodne u velikoj dvorani SPENS-a u Novom Sadu da se okupi isto toliko hiljada građana koji će tražiti zaustavljanje ubijanja Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Ovo jeste jedan od važnih zadataka gospođe Petrušić. Mora da zaštiti, bar da pokuša da zaštiti osnovna ljudska prava svakog građanina Srbije, a ne selektivno gde se to njoj dopadne i gde je to u interesu DS-a. Bilo bi dobro da gospođa Petrušić, s obzirom da se valjda upoznala s tim na koji način se tretiraju građani Srbije u Haškom tribunali i da je tamo posredno ili neposredno ubijeno 17 Srba. Da joj možda to bude razlog i motiv da se ona izjasni kakav je njen stav o tome, da li Ratko Mladić treba da se preda Haškom tribunalu, odnosno da li neko treba da uzme od države 10 miliona evra, koje bi, da je normalna, država usmerila na pomoć građanima Kraljeva koje je zadesio zemljotres, ili neka se povede za primerom Tomislava Nikolića koji jasno i glasno kaže da bi on predao Ratka Mladića Haškom tribunalu. Dakle, neka gospođa Nevena Petrušić počne konačno da radi svoj posao. Nismo sigurni da će ga raditi ni kada bude izabrala sve ove ovde zamenike, pomoćnike, šefove kabineta itd. Sigurni smo u suprotno, sigurni smo da će i kod gospođe Petrušić u njenu kancelariju, u njen kabinet da se smeste neki kadrovi Demokratske stranke, odnosno stranaka režima, a da će građani Srbije od toga imati samo još jedan namet na vilajet.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam – da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Narodni poslanik Borislav Pelević želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Uvaženi građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, ovde je izrečeno u nekoliko navrata par neistina o predsedniku Srpske napredne stranke Tomislavu Nikoliću. Pozivam se na član 103, zato što je gospodin Nikolić predsednik jedne poslaničke grupe u ovom parlamentu. Njegovim vređanjem povređeno je i dostojanstvo same Skupštine. S obzirom da on nije tu, nažalost, vrlo često se u takvim prilikama koristi situacija da se o njemu govore neistine. Ovo što je danas rečeno je zaista neistina. To što mu se imputira, gospodin Nikolić nikada nije rekao i to jeste činjenica. Zaista iz poštovanja prema predsedniku stranke, čiji predstavnici ovako govore o svom bivšem lideru, mogu da kažem, u zadnjih šest godina, gospodinu Nikoliću, neću reći ništa ružno niti o stranci, niti o lideru, s obzirom da se nalazi u zaista nezavidnoj situaciji. Želim da kažem da nije korektno govoriti o nekome ko zaista nije tu i ko ne može da odgovori na pitanje. Sačekajte sutra, gospodo, pa kada on bude tu, onda govorite o tome. Inače se gospodin Nikolić nalazi u Kraljevu, gde pokušava da pomogne na bilo koji način onima koji su ugroženi zemljotresom. Hoću da kažem i još nešto što jeste zaista važno za ovu skupštinu i za čuvanje dostojanstva ovog doma. Mislim da moramo voditi računa o tome da svaki poslanik ima svoje dostojanstvo i da moramo čuvati dostojanstvo jedni drugih. Ako se budemo ovako ponašali u Skupštini, narod će nas kazniti. Neke je narod kaznio na svim proteklim izborima u zadnje dve godine, pa na mnogim izborima ti isti ljudi nisu mogli da pređu ni cenzus, a Srpska napredna stranka je na polovini tih izbora zaista pobeđivala.
Narodni poslaniče, član 103. ne može biti povređen pošto ste vi govorili. Član 103. u svim svojim stavovima definiše pravo poslanika da dobije reč da govori o povredi Poslovnika. Molim vas da, ukoliko želimo da se izborimo za pravo da ukažemo na kršenje procedure ili bilo kog člana Poslovnika, da pročitamo Poslovnik Narodne skupštine. Zahvaljujem. Da li želi reč neko još od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, ili bilo ko drugi ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) U tom slučaju zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u Stručnoj službi Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Odluku o obrazovanju i radu Stručne službe poverenika za zaštitu ravnopravnosti, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres, Narodna skupština će, u danu za glasanje, odlučivati o predlozima odluka. Pre nego što odredim pauzu, a na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, a da će popodnevni deo sednice početi u 15.00 časova, pretresom u pojedinostima zakona koji slede po tačkama dnevnog reda. [[Posle pauze – 15.00]] Dame i gospodo, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, pored predstavnika predlagača Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, pozvala da sednici prisustvuje i Zorica Pavlović, pomoćnica ministra zdravlja. Pre nego što pređemo na rad, podsećam narodne poslanike da su ovlašćeni predstavnici po 1. i 2. tački o kojoj smo obavili zajednički načelni pretres narodni poslanik Nikola Krpić, poslanička grupa PUPS; narodna poslanica Zlata Đerić, poslanička grupa Nova Srbija; narodni poslanik Nebojša Ranđelović, poslanička grupa LDP; narodni poslanik, Zoran Bortić, poslanička grupa SPS – JS; narodni poslanik Milan Dimitrijević, poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica; narodni poslanik Mileta Poskurica, poslanička grupa Napred Srbijo; narodni poslanik Simo Vuković, poslanička grupa G17 plus i narodni poslanik Paja Momčilov, poslanička grupa SRS. Podsećam takođe poslaničke grupe da mogu u svakom trenutku da obaveste da biraju drugog ovlašćenog predstavnika, a u slučaju da ne, onda ovlašćeni predstavnici koji su informacijom postavljeni da predstavljaju poslaničku grupu tokom zajedničkog načelnog pretresa predstavljaju poslaničku grupu i tokom pretresa u pojedinostima. Samo još da vas podsetim, s obzirom da su na snazi odredbe novog Poslovnika o propisu koji važi za pretres u pojedinostima. Dakle, pretres u pojedinostima obavlja se u članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredbi, pri čemu ukupno vreme za pretres u pojedinostima za poslaničke grupe iznosi isto koliko je iznosilo i ukupno vreme za načelni pretres Predloga zakona. Ukoliko vreme pretresa u pojedinostima raspoređuje se na poslaničke grupe, predsednici, ovlašćeni predstavnici za ukupni pretres imaju po dodatnih 15 minuta, svaki podnosilac amandmana ima pravo da obrazloži svoj amandman u trajanju do dva minuta, s tim da ukupno trajanje pretresa u pojedinostima po ovom osnovu ne može biti duže od 10 časova. Ako amandman podnosi više narodnih poslanika iz iste poslaničke grupe, onda se smatra da se radi o jednom istom amandmanu koji je podnelo više narodnih poslanika zajedno i primenjuje se odredba već pročitana stava 5. ovog člana. Ono što je novina, predlagač zakona, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača zakona ima pravo da o svakom amandmanu govori do dva minuta, s tim ukupno trajanje pretresa u pojedinostima po ovom osnovu ne može biti duže od tri časa. Ovo je novina koja će biti primenjena na osnovu člana 158. tokom i ove sednice. Kada se utvrdi da više nema prijavljenih za učešće u pretresu ili dođe do toga da je vreme iskorišćeno, tada se zaključuje pretres u pojedinostima. Prva tačka dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZDRAVSTVENOJ ZAŠTITI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Gordana Paunović Milosavljević, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević, prof. dr Mileta Poskurica, prof. dr Milan Knežević, dr Predrag Mijatović, Dušanka Plećević, Vjerica Radeta i Paja Momčilov. Primili ste izveštaj Odbora za zdravlje i porodicu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pozdravljam ministra upravo u trenutku kada sam htela da obavestim Narodnu skupštinu da imamo informaciju da će rasprava u pojedinostima teći po pravilima iz našeg Poslovnika, jer je ministar Tomica Milosavljević informisao Narodnu skupštinu da čim se završi sednica Vlade dolazi na sednicu Narodne skupštine, pa tako imamo sve uslove za rad propisane Poslovnikom Narodne skupštine. Na član 1. amandman su, u istovetno tekstu, podneli narodni poslanik Gordana Paunović Milosavljević i zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS predložila sam da se član 1. Predloga zakona briše. Ovaj član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona odnosi se na član 199. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Želim da kažem da smo podneli ovakvo amandmansko rešenje jer ovako organizovani dopunski rad neće doprineti uspostavljanju održivog sistema zdravstvene zaštite i zato smo predložili da se briše. Član 199. reguliše obavezno obavljanje dopunskog rada zdravstvenih radnika, zdravstvenih saradnika, kao i drugih lica zaposlenih u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi van redovnog radnog vremena do jedne trećine punog radnog vremena. Pre nego što je Zakon o zdravstvenoj zaštiti usvojen 2005. godine nije postojala nikakva zakonska odredba koja bi lekarima zabranjivala da istovremeno rade i u državnoj i u privatnoj praksi. Međutim, taj zakon je doneo nova pravila koja su zabranila rad u obe prakse. Na to su se pobunili mnogi lekari, pa je krajem 2008. godine donet Pravilnik o načinu, postupku i uslovima za obavljanje dopunskog rada. To je bio prvi korak u očuvanju državnog monopola u zdravstvu. Prethodnim zakonom je napravljena protivustavna diskriminacija između lekara, ali i ovim predlogom zakona lekari su diskriminisani, poniženi i oštećeni. Smatramo da u Srbiji lekari, znači, zdravstveni radnici, zdravstveni saradnici, kao i celokupno osoblje koje radi u zdravstvu je poniženo malim platama koje nigde na svetu nisu tako male i mizerne. Lekari i celokupno zdravstveno osoblje svakodnevno obavlja izuzetno težak, odgovoran i stresogen posao za koji nisu adekvatno plaćeni. Da biste rešili ovaj problem, pošto ne možete da platite lekare koliko zaista zaslužuju, vi sad uvodite dopunski rad. Smatramo da uvođenje dopunskog rada nema nikakve veze sa navedenim obrazloženjem Vlade. Dopunski rad ne samo da ne stvara uslove za zadovoljenje stalno rastućih potreba stanovništva u korišćenju zdravstvene zaštite kroz obezbeđivanje dostupne zdravstvene zaštite, već postojeći konflikt interesa i temeljno narušava pravo pacijenta na pravičnost i dostupnost. Sve dok se lekari ne budu odlučivali za državnu ili privatnu praksu, u zdravstvu neće biti reda. To će se desiti kada zdravstvenim radnicima, zdravstvenim saradnicima i drugom medicinskom osoblju obezbedite adekvatnu platu od koje će moći da žive, izdržavaju svoje porodice, a neće morati da tezgare po noćnim klinikama. Da li smatrate da je u interesu pacijenta da jedan lekar radi dnevno najmanje 11 časova? Kažem, najmanje 11 časova, jer imamo lekare koji su u isto vreme i nastavnici na medicinskom, stomatološkom i defektološkom fakultetu, pa znači da rade duže od 11 časova. U čijem je interesu da imamo totalno iscrpljene, umorne i dekoncentrisane lekare? Gde je ovde pacijent? Ko danas štiti pacijenta? S druge strane, ovim članom zakona nije regulisan i postoji manjkavost u okviru toga da ne mora da se za dopunski rad traži odobrenje direktora ustanove. Ovo stvara još veći haos u zdravstvu. Kako može da funkcioniše jedna zdravstvena ustanova, kada nam ni direktor ne zna ni gde ni kada mu rade zdravstveni radnici i gde se nalaze? Tako će i dalje pacijenti da se šetaju od šaltera do šaltera, da gube vreme i već izgubljeno zdravlje dok ne dobiju zdravstvenu uslugu, koja im po zakonu i po Ustavu odgovara i pripada. Dopunskim radom nije rešeno i jedno pitanje, a to je da pacijent ima pravo uvida kako se troše njegove pare koje izdvaja za zdravstveno osiguranje. Predlogom zakona, pacijent dva puta plaća istu uslugu. Ovim članom zakona su diskriminisani pacijenti jer oni koji imaju novac preskakaće liste čekanja, a oni koji nemaju mogu da se pomire sa sudbinom. Tri su osnovna cilja politike Svetske zdravstvene organizacije u 21. veku: duži i zdraviji život za sve ljude, dostupnost adekvatne i kvalitetne zdravstvene zaštite svim stanovnicima i jednakost u zdravlju između zemalja i unutar zemalja. Ostvarivanje ovih ciljeva je moguće postići zdravstvenom politikom koja treba da obezbedi prihvatanje i sprovođenje univerzalnih principa - zdravlje za sve. U kontekstu navedenih ciljeva, želela bih, gospodine ministre, da vas pitam kao člana Vlade – šta Vlada i država Srbija čine konkretno u cilju zaštite osnovnih ljudskih prava prof. dr Vojislava Šešelja? Mislim prvenstveno na pravo na život, shodno članu 24. Ustava Srbije i članu 21. Ustava o zabrani diskriminacije. Naime, već duže vreme ukazujemo na neadekvatnu dijagnostiku i lečenje u Haškom tribunalu, koje izazivaju osnovane sumnje na stručnost, zatim, pravo na informisanost pacijenta, na osnovu tačke 4. Evropske deklaracije o promociji prava pacijenta, donete u Amsterdamu 28. marta 1994. godine i stav Svetskog udruženja za prava pacijenta vezana za informisanost od oktobra 2009. godine. Ovim dokumentima je tačno u devet tačaka i posebno objašnjeno kako se ostvaruje pravo na informisanost pacijenata. Novi momenat koji danas imamo je da nakon operacije, koja je izvršena 28. oktobra 2010. godine, subjektivno stanje se nije promenilo kod dr Vojislava Šešelja, a one poseduju osnovne elementarne informacije koje mu prethodna dva navedena dokumenta garantuju. Mi znamo da vama ne odgovara da se o ovome govori, ali članovi 10. i 14. Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima govore o javnom suđenju u razumnom roku i to vas takođe ne interesuje, ali mislim da treba da vas interesuje institucija ovog sistema, kakva su prava gospodina dr Vojislava Šešelja na informacije, na dostupnost informacija i na zdravlje. Zašto vas, gospodo, ne interesuje njegovo osnovno pravo koje je ugroženo u Haškom tribunalu? Zbog toga želim, ako možete da mi odgovorite. Hvala.
Šest minuta i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, podneli smo kao poslanička grupa Nova Srbija amandman u istovetnom tekstu kakav je podnela i poslanička grupa SRS, odnosno koleginica Gordana Paunović Milosavljević. Inače, tražili smo da se predloženi član briše i smatramo da ono što je koleginica pročitala upravo jeste dovoljno argumentovano da se prihvati jedan ovakav amandman. Pročitaću obrazloženje zašto je amandman odbijen i koleginicin, pa se ministar pozvao, odnosno Vlada se pozvala na iste argumente odbijajući i naš amandman. Kaže se ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što predložena izmena člana 199. Zakona o zdravstvenoj zaštiti upravo daje mogućnost svim zdravstvenim radnicima, zdravstvenim saradnicima, kao i drugim licima zaposlenim u zdravstvenim ustanovama da pod istim uslovima propisanim ovim predlogom zakona i podzakonskim aktima koji će se doneti za njegovo sprovođenje obavljaju dopunski rad, kako kod svog poslodavca, tako i kod drugog poslodavca. Predloženim izmenama otklonjen je problem uočen u dosadašnjoj primeni organizacije dopunskog rada u zdravstvenim ustanovama i privatnoj praksi. Ono što je sigurno, to je da je ovo jedan fini novi oblik korupcije u zdravstvu, koji će se sigurno vrlo brzo osetiti kroz kvalitet rada i usluga. Bez obzira, gospodine ministre, koliko ste vi pokušavali to u obrazlaganju ovih predloga da negirate, mislim da će ovo biti upravo nauštrb i na štetu, mi smo tog mišljenja, građana Srbije, odnosno onih koji moraju zdravstvene usluge da koriste, onih čija je potreba za takvom vrstom usluga zaista najvažnija. Mislim da je rečeno ovde i pomenuto malopre da lekar koji radi pre podne u jednoj ustanovi, pa posle podne prima pacijente u nekom drugom terminu, naravno, sada kada oni to plaćaju, pitamo se – kojim će se pacijentima bolje i savesnije baviti? Da li onima koji dolaze u onom zvaničnom terminu ili onima koji dolaze i tu uslugu naknadno plaćaju? Da li to neće izazvati u stvari usmeravanje, što je do sada bila praksa, pacijenata u privatne paralelne tokove zbrinjavanja zdravstvenog stanja? Dakle, smatrali smo zaista da u zdravstvu, ovakvom kakvo jeste i ovako kako je ustrojeno, ovakav jedan vid pružanja usluge, najblaže ću reći, nije dobar. Tada sam, a i sad ću ponoviti, rekla jednu tezu. Kako bi bilo kada bi, recimo, saobraćajni policajci, koji koriste sve resore države, na primer nedelju ili neki svoj slobodan termin posle radnog vremena dobili da za svoj groš regulišu bezbednost saobraćaja i naplaćuju kazne, odnosno da dopunsku zaradu ostvaruju na taj način. I oni su slabo plaćeni, rade jedan težak posao i zašto ne bi imali tu vrstu usluga. Mislim da bi ministar policije mogao da razmisli da na taj način stimuliše svoje ljude.
Iskorišćeno je minut i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović Milosavljević. Reč ima Gordana Paunović Milosavljević.
Ovim amandmanom predložila sam brisanje člana 2. jer je on kao takav nepotreban. U članu 2. između ostalog kažeteda se član 200. menja i glasi – ugovor o dopunskom radu može da se zaključi, pa dalje navodite – za pružanje zdravstvenih usluga koje nisu obuhvaćene obaveznim zdravstvenim osiguranjem, pa za pružanje usluga obaveznog zdravstvenog osiguranja za koje ne može da se na drugačiji način obezbedi kadar i za pružanje zdravstvenih usluga za potrebe lica koja nemaju svojstvo osiguranog lica. Postojeći sistem zdravstvene zaštite teško je opterećen neadekvatno rešenim načinom finansiranja. Još uvek postoji zdravstveno osiguranje i služba zadužena za njegovo sprovođenje. Dosadašnje ustavno opredeljenje za zdravstveno osiguranje u zakonima nije dosledno sprovođeno. Država odlučuje o pravima i o sredstvima. Služba osiguranja je svedena na finansijski servis, distribucije, centralizovanje sredstava i određene vidove administriranja. Ovakvo stanje je neodrživo. Kod utvrđivanja prava za zdravstvenu zaštitu mora se voditi računa o mogućnostima društva, da se finansijski pokrije ostvarivanje garantovanog prava. Da bi se uskladila prava i materijalna mogućnosti društva i da bi se obezbedila zdravstvena zaštita na principu socijalne pravde, u mnogim zemljama je uveden osnovni paket zdravstvene zaštite koji svim građanima obezbeđuje određeni obim zdravstvene zaštite pod istim uslovima. U osnovnom paketu, pored prava, kvantitativno se utvrđuju mere unapređivanja zdravlja i prevencije bolesti, kao i drugi vidovi aktivne zdravstvene zaštite. Novi zakon o zdravstvenom osiguranju nije prihvatio osnovni paket zdravstvene zaštite kao minimum prava, mera i usluga koji se garantuju svima pod jednakim uslovima. Uskratio je neka prava na zdravstvenu zaštitu i uveo participaciju zbog nedovoljne selektivnosti te participacije koja najviše pogađa siromašno stanovništvo i stare osobe. Zato vas mi pitamo kada će građani Srbije već jednom da dobiju, odnosno da definišete paket usluga obaveznog zdravstvenog osiguranja? Odnosno, koja sredstva uplaćenih doprinosa za zdravstveno osiguranje Organizacija obaveznog zdravstvenog osiguranja realno može i mora da obezbedi obavezno osiguranim građanima? Tada bi se znalo koje su to usluge realno pokrivene uplaćenim doprinosima, a koje nisu i koje građanin mora da plati iz svog džepa. Većina građana Srbije plaća doprinose za zdravstveno osiguranje Organizaciji obaveznog zdravstvenog osiguranja i treba da imaju pravo da o tome više znaju. Još 2001. godine na javnim skupovima i javnim raspravama je pitanje definisanja paketa osnovnih usluga bilo aktuelno. Posle skoro 10 godina mi taj paket osnovnih usluga nemamo. Dešava se često da građanin koji plaća obavezno zdravstveno osiguranje najčešće ne može da ostvari to pravo, jer ono postoji samo na papiru, pa je građanin prinuđen da tu uslugu zatraži u privatnoj praksi i da je još jednom plati. Kod nas postoji i dalje rigidan zakonski okvir koji propisuje da izbor lekara može da se načini samo u okviru državnog zdravstva, dok privatno zdravstvo i nakon 10 godina postojanja i posedovanja kapaciteta i resursa ne učestvuje ravnopravno u lečenju građana Srbije. Smatramo da Predlog zakona neće biti efikasan ukoliko se prethodno ne promeni Zakon o zdravstvenom osiguranju, pa smo zato i predložili da se ovaj član briše. Stiče se utisak da se ne preduzimaju ozbiljni koraci u pravcu izjednačavanja mogućnosti kako bi građanin Srbije mogao da bira gde i kako će se lečiti. Između pacijenata i vlasti za sada ne postoji ozbiljni dijalog, ne samo radi unapređenja sistema, već i zbog činjenice da pacijent nije u centru zdravstvenog sistema, zbog čega se javlja veliko nezadovoljstvo korisnika zdravstvenih usluga. Srbija izdvaja skoro 11% BDP za troškove zdravstva i u tome je pri vrhu u Evropi. Ali, po mnogim drugim zdravstvenim pokazateljima smo na dnu. Zato smatramo da su potrebne ozbiljne i stručne reforme urušenog zdravstvenog sistema krajnje neophodne, jer u suprotnom će se dešavati ono što se i danas dešava, a to je da nas je svakog dana sve manje. Manje se rađamo, a više umiremo. Svake godine nestaje jedan grad od 33.000 stanovnika. Odbor za zdravlje i porodicu Skupštine Srbije u više navrata je ukazivao na jedan od najtežih problema u domaćem zdravstvu – nemogućnost domaćih pacijenata obolelih od malignih oboljenja da blagovremeno dođu do neophodnih terapija, ali bez rezultata. Proteklih dana u medijima se informacije plasiraju da Institut u Kamenici, kao i Ministarstvo zdravlja, ima dobar izvozni posao. Izvozi domaće pacijente u Tursku. Domaći kardiohirurški bolesnici odlaze u Tursku na lečenje. Neki kardiohirurzi su rekli da je ovo nepotrebno i da je velika sramota. Ostali ćute. U minulih 10 godina Ministarstvo zdravlja se bavilo svim i svačim, od krečenja do administriranja u zdravstvu, ali se kadrovima ne bavi. Iscrpljuju se i lekari i pacijenti. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ako dozvolite, koristio bih 15 minuta koje imam na raspolaganju kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Mi smo imali javnu raspravu o ova dva pravna akta koja se danas nalaze pred nama. Kao što znate, u načelnoj raspravi poslanici SRS su rekli da ne mogu da glasaju ni za jedan od ova dva akta. Pokušali smo u načelnoj raspravi da i obrazložimo zbog čega mi to ne možemo da radimo. Međutim, nažalost, u diskusiji koja je usledila i u raspravi desile su se neke stvari koje su dodatno komplikovale čitavu situaciju oko razjašnjavanja, povodom ovih veoma važnih zakonskih akata. Naime, šta se dogodilo? Nama je rečeno da smo bez argumenata govorili i da nismo bili spremni da predložimo argumentovano činjenice kojima bi mi pokazali kako mislimo da valja uraditi zdravstveni sistem Srbije. Ma koliko to ne bilo tačno, pažljivim praćenjem onoga što smo govorili mi u poslaničkoj grupi SRS, ostaje opet jedan gorak i neprijatan ukus koji je dodatno izazvan i komentarima gospodina ministra, profesora Tomice Milosavljevića. On je bukvalno rekao, nažalost, u većini kritika, bez obzira što svih ovih godina pokušavam stalno da, duboko razmišljajući o tome, šta čujem u Narodnoj skupštini dokučim šta je to konstruktivno kada slušam neke poslanike i koje je to zrno soli koje menja sistem nabolje. Moram, nažalost, da kažem da u nekim diskusijama to svih ovih godina nisam uspevao. Žao mi je što u velikom broju diskusija jednog broja poslanika je bilo mnogo destruktivnog, naopakog i negativnog. To je mišljenje jednog pojedinca koje se može poštovati, koji opet kaže: "U tom smislu uvek se mora poći od činjenica". Jako bismo voleli, mi koji smo označeni destruktivnim, da nam činjenicama ukažete na tu našu destruktivnost. Kaže se, na stranu utisci i procena, ako neko danas ovde u ovoj zgradi izjavi, odavno urušen sistem, pogrešno postavljen sistem, razvaljen sistem, nerešena sistemska pitanja, onda samo mogu da mislim da je on zalutao u neki vremeplov i da u stvari misli na neko potpuno drugo vreme. Kad poslanici SRS danas, znači, ne koristimo vremeplov, svesni smo današnjeg trenutka, mislimo da čvrsto stojimo na ovom tlu zemlje Srbije, ukažu na niz problema, od kojih je najveći biološka ugroženost nacije zbog smanjenog fertiliteta koji je u blagom opadanju i zbog prevelike opšte smrtnosti uzrokovane hroničnim zaraznim, nezaraznim bolestima, kardio-vaskularnim na prvom mestu i epidemijom karcinoma, kad imamo slučajeve Kraba jedan i dva, kada su vrhunski rukovodioci ustanova beogradske zdravstvene službe i dalje u zatvoru zbog sumnji na korupciju, kad imamo situaciju da bacamo skupo plaćene vakcine protiv gripa, a u isto vreme "Torlak" osam godina posle, nazovimo ih, demokratskih promena, nije u stanju da isporuči svoju vakcinu, kojom smo se vakcinisali godinama i kojima se vakcinisao, može se slobodno reći, čitavi nerazvijeni svet, pa i razvijene zemlje sveta. A znamo za dve plaćene studije "Eurohelta" i "Crown agency", koje doduše nose oznaku – poverljivo, gde je davnih godina 2002, 2003. rečeno da država treba da nađe načina da uloži 12 miliona evra i da "Torlak" bude i više od onoga što je ranije bio. Kada na državnoj televiziji, u ponedeljak gledamo emisiju onog sadržaja, koji smo gledali, a sinoć katastrofalne činjenice o umiranju građana Srbije, koji nisu dočekali na listama čekanja da budu ozračeni. Kako bi vi okarakterisali taj sistem? Kad u novinama svakodnevno čitate izjave vaših kolega koje su veoma alarmantne, pa gospodin ministar policije Dačić, na srpskom ekonomskom samitu kaže ovako – od septembra 2008. do septembra 2010. godine policija je otkrila 18 kriminalnih grupa sa 309 članova i napisala je prijave protiv njih zbog zloupotrebe u javnim nabavkama, prilikom dodele državnih investicionih sredstava u oblasti bankarskog poslovanja i zloupotreba prilikom davanja u zakup gradskog građevinskog zemljišta. Kaže ovako – ove godine i još dve od 20% više slučajeva korupcije nego lane. Od toga, otkriveno je pet puta više slučajeva korupcije u zdravstvu. Kad pročitate izveštaj Svetske zdravstvene organizacije o kvalitetu zdravstvene zaštite i lečenja u svetu, pa se kaže da se Francuzi leče bez osiguranja, pa najbolji sistemi, poređano deset njih, a kaže: "Srbije nema nigde". Zašto Srbije 2010. godine nema na listi SZO u utakmici kad govorimo o sistemima? Nama se ovde potura kao argument neki nalaz Svetske banke, bankara koji procenjuju da mi imamo dobar zdravstveni sistem. Opšta stopa mortaliteta od 14 na hiljadu govori daleko više od jednog izveštaja jednog bankara. Broj ljudi koji ne dočeka zračnu terapiju, koji se meri stotinama, a u isto vreme postoje liste čekanja koji se mogu preskočiti i lečenje građana druge države preko reda za daleko veća materijalna sredstva, u najboljoj meri oslikavaju situaciju koju imamo. Upozoravao sam članove Odbora za zdravlje i porodicu, kada su glasali za ovakve kozmetičke izmene Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji u nekim svojim odredbama apsolutno generiše sukob interesa i korupciju, budući da vi deklarativno težite da idete u Evropu, pazite, da se ponašate u skladu sa nekim normama te Evrope. Govorim sve iz papira, sve sa dokumentom. Na sajtu neke evropske mreže za borbu protiv korupcije i prevare u zdravstvu, koja stoluje u Briselu, ne znam koja je organizacija, imate novosti i kaže: srpske nevladine organizacije upozoravaju na povećan rizik korupcije u zdravstvu i navode ove zakone za koje ćete vi, drage kolege, dići ruku. Ovo je Evropa, ono nije SRS, ovo nije dr Momčilov, ovo nije loš temperament jednog čoveka i animoznost prema drugom čoveku. Ovo su fakta institucija u koje vi slepo verujete i hoćete da verujete. Kad idete po sajtovima EU, na sajtu "Euroaktiv" lepo možete da vidite dameđu ključnim problemima, o kojima Evropa raspravlja, imate i srpsku korupciju u zdravstvu. To je ovaj članak i neću ga čitati, nema potrebe. Meni uvek kažu da izmišljam, lažem, ne govorim istinu, manipulišem. Držim ove papire ovde i iskreno bih voleo da budem demantovan da to nije istina. Što se tiče nesretnog člana 2, da se dotaknem i njega, mi smo rekli u načelnoj raspravi da ne pristajemo na kozmetiku, da menjamo nešto u interesu jedne grupe lekara koji su drakonski bili oštećeni, a na štetu građana Srbije. Vi ste, tobože, sad vratili stvari na prethodnu situaciju, pa malo i proširili dijapazon ljudi koji će moći da bude angažovan u dopunskom radu. Lepo ste napisali ugovor o dopunskom radu, upravo u ovom članu 200. može da se zaključi za pružanje zdravstvenih usluga koje nisu obuhvaćene obaveznim zdravstvenim osiguranjem u pogledu sadržaja, obima i standarda, odnosno zdravstvenih usluga koje se ne ostvaruju na način i u postupku koji su propisani za ostvarivanje prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja. Kako će onda lekari primarne zdravstvene zaštite moći da rade? Oni nisu specijalisti, oni mogu da rade samo ono što je obim i sadržaj primarne zdravstvene zaštite, a vi to zabranjujete. Lepo smo vas pitali objasnite i vi ne dajete objašnjenje, a onda nama kažete -eto, mi smo ljudi niskih pobuda, mi gajimo neku ličnu mržnju; ne, mi se trudimo, poslanici SRS, da u okviru svojih ljudskih moći, skromnih zastupamo interese građana, a eto imamo i tu ideju i pravednosti. Ono što hoću da vam kažem, da uprostim tu priču oko ove kozmetike koja građanima Srbije ništa ne donosi, osim učvršćenja i ozakonjivanja sukoba interesa, prostim rečima da kažem, budući da sam lekar, pa i vas ovde većina ste lekari, da nama lekarima ne treba dopunski rad, ne treba građanima Srbije. Mi hoćemo normalno radno vreme, neka je ono osmočasovno, desetočasovno i da u tom normalnom radnom vremenu iscrpimo fizičke, mentalne sposobnosti na korist naših pacijenata, a i u korist našeg ličnog zadovoljstva. Hiperprodukcija lekara koju imamo može da obezbedi i smenski rad, ukoliko je neophodno, pa da se ide na eliminisanje lista čekanja. Ono što većina lekara, ne kažem svi, istinski želi je da pošteno bude iscrpljena svojim radom, u redovnom radnom vremenu, a da ostatak vremena provodi (Predsednik: Vreme.) Imam ja. Zamolio sam da 15 minuta koristim, ako nemate ništa protiv. Sada smo 15 minuta istrošili, ali imamo i dalje vremena. Ono što hoćemo da kažemo, mi smo socijalna bića. U slobodnom vremenu hoćemo da se usavršavamo u korist naših pacijenata, hoćemo da održavamo porodične odnose, da nam deca ne lutaju po ulici i tražimo od društva za stresnu funkciju koju obavljamo i dužnosti, da budemo pristojno plaćeni, naravno, onoliko koliko ovo društvo u ovom momentu može da pruži. To hoće lekari. Neće lekari da trče kao sluđeni, iz ambulante u ambulantu, iz grada u grad. Nisu svi lekari vođeni pohlepom. Neki put, moguće je i nuždom, a većina lekara ovo želi. Evropa danas ima veliki problem sa radnom snagom. Vi to znate bolje nego ja, nedostatak radne snage i ljudi beže iz medicine. To je poznato. Zdravstvena služba danas i oni koji se bave zdravstvenom politikom razmišljaju na koji način zadržati ljude da studiraju medicinu i da rade u medicini. To je ono čega treba da budete svesni. Kako će Evropa to da radi? Omogućiće normalne, humane uslove rada, olakšavati ih i drugim svojim mehanizmima, koji je takođe efikasan, plaćanjem. U uslovima krize izvesne zemlje EU, kojoj vi tako žarko težite, povećavaju izdvajanje za zdravstvo, da bi zadržali zdravstvene radnike u sistemu, ali realnost je realnost i sve zemlje imaju problem, bežanja, beži se uglavnom, kada gledate krajnju tačku, u Ameriku i u razvijene zemlje, a i unutar zemalja imate bežaniju iz nerazvijenih krajeva u razvijene. Ovaj sistem koji ste inaugurisali i koji hoćete da učvrstite ovim vašim kozmetičkim merama ne pije vodu. Ove klinike vaše, jasno je, ako lekar pre podne radi kao državni službenik, a popodne za veće pare, kao ''privatnik'', to je konflikt interesa i, hteo ne hteo, čovek će pacijente upućivati u te večernje klinike. Šta je građanin dobio? Ništa, samo da mora ponovo da plati za ono što je već izdvojio. Rekla vam je koleginica i paket striktan, usluga zdravstvenih, koji će svaki građanin po jednakim uslovima dobiti, niste jasno definisali i tu je jedan veliki problem. Po vašem zakonu imamo komoru. Briga komoru za mentalno, psihičko i fizičko blagostanje profesije. Ona se zdušno zdala da se obezbedi dopunski rad. Takva je to komora. Doduše, u Beogradu je 6% lekara glasalo za takvu komoru. Šta vam to znači? Nije li to na neki način urušen sistem? Zastaću ovde. Bilo bi lepo da nam ponešto i odgovorite, a ne na kraju da nam održite lekciju, nego ako imate valjane argumente, ukrštajte ih sa narodnim poslanicima, ali argumente, a ne kvalifikacije i ne vremeplov šta je bilo. Iks puta nam se ovde kaže – vi ste na izborima dobili ono što ste dobili. Šta smo dobili? Osamdeset poslanika SRS je bilo u ovim klupama, a vi koji kažete – ja sam dobio poverenje naroda, koliko je vaša stranka dobila? To vas pitam. Ima li problema moje izlaganje? Dobro. Prebacivanja sva koja imate za prethodna vremena i režime, uskladite između sebe. Tu ste, zajedno vladate. Nama slatko prebacite za bivša vremena i za krivice, a zajedno sa gro ljudi koji je u tom sistemu odlučivao složno vladate. Koji vam je to moral? Šta to demonstrirate? Znači, da nije bilo onoga o čemu je bilo pričano pre podne, stranog faktora koji se zdušno umešao u političku scenu Srbije, a čuli smo i od gospodina Krasića kojim metodama, sve to opisano, napisano od strane zapadnih autora, potpuno bi druga priča danas bila u Srbiji. Ovde ću zastati. Gospođo predsedavajuća, prekidam sad, a vi štopujte vreme. Hvala vam.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gorana Paunović Milosavljević. . Izvinite, najpre ima reč gospodin ministar. Izvolite.
Istine radi, uvažene dami i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, predsedništvo, zdravstvene usluge koje se obezbeđuju iz sredstava obaveznog zdravstvenog osiguranja definisane su u jednom zakonu koji se zove Zakon o zdravstvenom osiguranju, u članu 45, a one usluge koje se ne obezbeđuju u obaveznom zdravstvenom osiguranju definisane su u članu 61. tog zakona i ta dva člana Zakona o zdravstvenom osiguranju, zajedno sa nizom podzakonskih akata koji definišu i sadrže prava iz zdravstvenog osiguranja, listu lekova, pravilniku rehabilitacije, pomagalima. To je ono što se u ovoj diskusiji povremeno naziva paketom zdravstvenih usluga i red je da građanima razjasnimo da prosto nije istina kad neko tvrdi da nije definisano na šta čovek ima pravo u zdravstvenom osiguranju. Dopunski rad nije obaveza, on je mogućnost. Ukoliko neko smatra na ovakav način argumentovano, kao što se povremeno čulo u današnjem izlaganjima, misli potpuno suprotno i poštujem da neko ima drugačije mišljenje, naravno, svakako. Ljudi smo da imamo različito mišljenje. Zamislite koja bi strahota bila da svi mislimo potpuno isto? To su očigledno i različiti pogledi na zdravstvenu politiku, ali građani ne zaboravljaju da neki od današnjih diskutanata su sedeli tačno u onoj vladi koja je naredila 16. septembra 2000. godine da doktor mora da odluči da će raditi samo u državnoj ili u privatnoj praksi. To je bila praksa koja je bila eksperiment in vivo koji je bio loš. To je bilo vreme najvećeg poniženja lekarske profesije koje je velikim delom izazvano, naravno, i nizom objektivnih razloga, ali i naopako vođenom zdravstvenom politikom. I onda je ovde iz čitanja novina citirano putno toga. Danas, naravno, u slobodi štampe može se objaviti, bez pokrića komentarisati sve i svašta, tako da ova analiza Svetske zdravstvene organizacije, koja je pominjana, nije rečeno da je ta analiza rađena 2000. godine za zemlje unazad između 1995. i 2000. godine. Naravno da tada nije bilo analize podataka za Srbiju nego podataka za Jugoslaviju, ali čitavo to rangiranje posle 2000. nikada više nije ponovljeno jer je Svetska zdravstvena organizacija odustala od takvog načina rangiranja sistema. Činjenice takođe kažu da Zdravstveni sistem Srbije, uprkos svemu onome što se može imati kao utisak, u ovom trenutku ostvaruje da je od 1997. do 2007. godine ukupna smrtnost od bolesti srca i krvnih sudova smanjena za 13,8%, a smrtnost od akutnog infarkta u koronarnim jedinicama je prepolovljena, da po učestalosti malignih bolesti naravno nismo u vrhu kvaliteta u Evropi, kao što u mnogo čemu nismo. Spadamo u zemlje srednje učestalosti malignih bolesti koje još uvek rastu. Činimo sve, uključujući i današnji dan i nadalje, zahvaljujući vama, od danas imamo zakon koji na terenu u čitavoj zemlji štiti stanovnike od štetnih efekata duvanskog dima. Imaćemo i te efekte, siguran sam. Kada se pominju pacijenti i lečenje, onda u tom vremenu, koje se ne pominje konkretno, kada su neki od današnjih diskutanata krojili zdravstvenu politiku, zračeno je samo šest hiljada ljudi godišnje. Danas se zrači 12 hiljada. (Predsednik: Vreme.) Izvinite, Srbija u Davosu, u februaru ove godine, rangirana na najviše 46. mesto upravo zahvaljujući zdravstvenom sistemu. Korupcija je teška boljka. Zdravstvo nije izuzeto. Svi zajedno se protiv nje borimo.
Povredila sam Poslovnik. U ovom delu sednice ministar može govorite najduže dva minuta. Nije greška gospodina ministra, ja sam pogrešila. Zahvaljujem kolegama poslanicima koji su me podsetili. Reč ima gospođa Gordana Paunović Milosavljević.
Ovim amandmanom traži se brisanje člana 3. predloga ovog zakona. Član 3. je u direktnoj vezi sa članom 201. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Članom 201. je predloženo da se ugovorom o dopunskom radu zaključuje u pisanom obliku i sadrži da, pored toga, odredbama člana 201. propisana je obaveza da poslodavci koji organizuju dopunski rad pacijentu pružaju sve potrebne informacije o načinu i postupku pružanja zdravstvenih usluga, a o pružanoj zdravstvenoj usluzi zdravstvena ustanova odnosno privatna praksa dužan je da pacijentu izda račun na propisanom obrascu. Predložili smo ovim amandmanom da se član 3. briše jer ovoj materiji sigurno nije mesto u ovom predlogu zakona. Ovde je reč o protivustavnom rešenju, suprotnom Zakonu o radu. Mnogi lekari se ne slažu sa ovim predlogom zakona zato što smatraju da je omogućena legalizacija konflikta interesa u državnom zdravstvu, zatim uzurpacija državnih resursa preko večernjih klinika, nezakonito naplaćivanje lažnih vanstanradnih usluga, zatim preskakanje liste čekanja za novac itd. To je i dovelo do neprihvatljive zdravstvene diskriminacije siromašnih građana, a sa druge strane do rasipanja u zdravstvu. Zbog toga osiguranici godišnje nepotrebno plaćaju preko 300 miliona evra iz džepa za usluge u državnom zdravstvu koje se već finansiraju preko obaveznog doprinosa i poreza. Ovo je i finansijski neodrživo. Finansiranje zdravstvene zaštite počiva na obaveznom zdravstvenom osiguranju, čiji je model preuzet iz komunizma i kosi se sa slobodnim tržištem, slobodnim izborom osiguranika i konkurencijom osiguravajućih društava. Dobrovoljno zdravstveno osiguranje se spominje sporadično. To gubi smisao obzirom na održavanje državnog monopola u sistemu kvazipluralizma osiguranje, a drži se državnog monopola. Ukoliko državni sektor ne može postojećim kapacitetom i kadrovima da omogući građanima adekvatnu zdravstvenu zaštitu, jer je i to bio razlog da se predlože ove izmene i dopune, zašto se ne uključi privatni sektor da otkloni taj nedostatak pod istim uslovima pod kojim se radi u državnom sektoru? Odgovora na ovo pitanje nema u ovom predlogu zakona, ali je jasno da se na ovaj način vrši legalizacija konflikta interesa. Ovim izmenama i dopuna pacijentima se nameću samo veći troškovi lečenja koji ih još više udaljavaju od pristupa zdravstvenim uslugama. Nažalost u Srbiji demografska slika je porazna. Stopa smrtnosti je veća od stope rođenja i taj odnos je 14:9,4 na hiljadu stanovnika, što je više nego u nekim nerazvijenim zemljama sveta. Na tu stopu, pored socijalno-ekonomskih uslova utuče i funkcionisanje zdravstvene službe. To je velika istina. Svima je poznato da se svakodnevno stopa nezaposlenosti povećava, a da je standard stanovništva sve niži i sve manji. Prema istraživanjima o potrošnji stanovništva, za zdravstvenuzaštitu se izdvaja svega 4%, što predstavlja minimum od ionako skromnih primanja građana Srbije. Šta nam ovo govori? Svakako ne to da je stanovništvo obuhvaćeno kompletnom besplatnom zdravstvenom zaštitom, već to da u Srbiji veliki broj ljudi ne odlazi lekaru zato što nema novca za lečenje. Uostalom, to je i u Beloj knjizi i napisao Savet stranih investitora Svetske banke. U tom izveštaju oni navode da 45% građana Srbije nema novca za lečenje. Pored toga, postoji i nesklad između izdvajanja za finansiranje zdravstvene zaštite iz bruto društvenog proizvoda i stanja zdravlja, o čemu sam govorila po prethodnom amandmanu, ali ću se i u ovom amandmanu osvrnuti na ovaj problem. Različiti su podaci o rashodu za zdravstvenu zaštitu. Tako Republički zavod za zdravstvenu zaštitu navodi da je to 6%, ministar zdravlja da je to 8,2%, Nacionalni zdravstveni račun 9,6%, a Svetska banka 10,5%. Tu je razlika između najmanjeg i najvećeg 1,5 milijardi evra i gde svaki procenat znači novac, tj. 300 miliona evra govore da u stvari Srbija nema nacionalni zdravstveni račun. Smatramo da je zdravlje i blagostanje građana krajnji cilj razvoja demokratskog društva. Kvalitet života ljudi je glavno merilo blagostanja. Zdravlje je najvažnija komponenta kvaliteta života. Zdravlje i socijalno-ekonomski razvoj se međusobno uslovljavaju. Obaveza države je da reguliše pravo na zdravstvenu zaštitu i da obezbedi uslove da se ta prava ostvaruju pod jednakim uslovima za sve građane. Ima li Vlada volje i kapaciteta da spreči ometanje savetodavne pomoći u lečenju prof. dr Vojislava Šešelja? Ovo su pitanja koja mi upućujemo elementarnoj ljudskoj solidarnosti i humanosti. Ako nemate osećaj za to, nama preostaje jedino da na ovaj način i u direktnom kontaktu sa građanima Srbije pričamo istinu o Haškom tribunalu i o stanju zdravlja Vojislava Šešelja. Na velikom mitingu u Novom Sadu u Spensu, sutra u petak u 17.00 časova, bićemo prinuđeni da raspravljamo o kršenjima ljudskih prava građana Srbije (Predsednik: Koleginice, samo se držite teme.) evo kraj, na koje država Srbija ne reaguje. Zbog toga pozivam sve građane i apelujem još jednom zaustavite ubijanje Vojislava Šešelja.
Narodni poslanik Zoran Krasić, po amandmanu. Izvolite.
Gospođo Đukić Dejanović, kao dokaz držim se teme, uzeo sam i Predlog zakona, i amandmane, i mišljenje Vlade da se čvrsto držim toga što je napisano i dozvolite mi (Predsednik: Gospodine Krasiću, vi imate pravo na to da bukvalno shvatite sve, i to potpuno razumem, ali vas molim da vodimo računa o dostojanstvu Skupštine. Izvolite.), kao i uvek, ja sam ovde poslednja linija odbrane parlamentarizma. Gospođo Đukić Dejanović, naravno da se držim pre svega amandmana na član 3. Zamolio bih vas da gledate šta piše u 4. stavu člana 3. Predloga zakona. Ovde su neke stvari napisane koje u praksi i apsolutno ne mogu da zažive. Molim vas, samo da iskoristim nekoliko pojmova. Isplata zarada zdravstvenom radniku, pa se dalje nabraja, najkasnije u roku od 30 dana od dana pružanja zdravstvene usluge, odnosno to sad znači ili, od dana prenosa sredstava od organizacije obaveznog zdravstvenog osiguranja ili od osiguravajućeg društva. Da li ovako nešto može da ispuni neka zdravstvena ustanova. Ako može da ispuni zdravstvena ustanova, onda svaka firma u Republici Srbiji u privatnoj, državnoj, društveno-restruktuiranoj svojini je u obavezi da zarade i sve naknade zarada isplaćuje u zakonom propisanim rokovima. Ako je ovo stav Vlade, to podržavam, ali tražim da se ova norma primeni na sve koji su zaposleni u Republici Srbiji. Kada bi se ova norma primenila, onda ne bi malo-malo pa performans ispred kabineta jednog ministra. Zašto sam ovo rekao? Zato što papir trpi sve. Moram da hvalim gospodina ministra. Prvo što moram da pohvalim ministra to je što je odoleo tolike godine da bude ministar zdravlja. Nije lako. Nije lako da budeš toliko dugo ministar i da u jednom trenutku napraviš presek i okreneš i iza sebe vidiš pustoš. Tu treba velika hrabrost, odanost itd. Prava je retkost da neko u nekoliko mandata bude ministar za jednu oblast. Kažem vam da se iskreno zalažem da kod pravde, unutrašnjih poslova, obrazovanja i zdravstva ne treba četiri godine, nego treba mnogo, mnogo duže, s obzirom da su potrebe da se te oblasti reše velike, a rešavanja nekih oblasti težak posao. Ne može to neko za dve godine, da reši. Gospodine ministre, podržavam vas i povodom onog stava da ne treba da se čitaju novine. To mi je mnogo drago što sam čuo od vas, ja ne čitam novine. Evo 20 i kusur godina se bavim politikom, nisam sebi dozvolio da čitam novine, da meni pijani kolumnisti kreiraju političko mišljenje o nečem, to sebi neću da dozvolim, novinari, što kaže Petar Jojić, pevaljke itd. To ne dozvoljavam. Današnje novine su ko taraba. Ako ti nešto odgovara, uzmeš kredu pa napišeš. Još ako neko da pare i naruči, svašta može da se desi. Kao što vidite, gospodine Milosavljeviću, mi iz Rakovice se podržavamo, znate. Mi imamo takve stavove povodom toga. Sada, moram, gospođo Đukić Dejanović, da branim vas. Dvehiljadite godine nije bila odluka Vlade, nego znate i sami vi ste tada bili direktor i profesor itd. E sad, ako gospodin Milosavljević ima nešto stvarno protiv vas iz SPS-a neka se okrene za 180 stepeni i neka sve kaže, a ne za 90 stepeni nadesno, pa gospodinu Paji Momčilovu. Nije korektno. Jer ipak pravim razliku između G17 plus i nekih drugih. Neki drugi sve trpaju Srpskoj radikalnoj stranci od 1989. godine, a mi tada nismo ni postojali. Druga stvar, vrlo važna, vodite računa kada kritikujete Srpsku radikalnu stranku i stavove Srpske radikalne stranke. Evo zbog čega - Srpska radikalna stranka je jedina politička organizacija koja je unela velike inovacije u politički, privredni, ekonomski i u drugim oblastima života u Republici Srbiji. Mi se ne pozivamo na stavove nekih organizacija, međutim, oni se pozivaju na naše stavove. Ako pogledate program Srpske radikalne stranke i koncept državne penzije, to vam je nešto što sad Svetska banka pre nekoliko meseci objavila pet stubova osiguranja, nulti stub socijalna penzije. Mi smo prva stranka koja je unela pojam investicioni fond, da živi kao pojam u Republici Srbiji i neko drugi je došao na vlast, uzeo je neki koncept, mi smo rekli šta mislimo o tom konceptu, gde se pogrešilo i praksa je pokazala da se pogrešilo. Mi smo prva stranka koja je razvila koncept dobrovoljnog penzijskog i invalidskog osiguranja. Svi su to osporavali, kasnije su prihvatili. Mi takođe imamo primedbe na taj koncept koji je sad u praksi. Mi smo prva stranka koja je pričala o porezu na dodatu vrednost, pa smo čak i preveli sve evropske zakone koji regulišu tu oblast. Mi smo bili zastupnici da se što masovnije promoviše bar kod registar kasa, fiskalna kasa i da ne ređam dalje. Bili smo pioniri u intelektualnom smislu u odnosu na političku žabokrečinu koja je bila u Srbiji. Vi možete da napadate medijski, ali kasnije dođete upravo baš na one pozicije, programske pozicije Srpske radikalne stranke. Sada, gospodine Milosavljeviću, nećete da zamerite što se lično obraćam, nemam nameru niti bilo koga da vređam, ali hoću oštro da kritikujem. Zašto? Ceo zdravstveni sistem, to nije samo kod nas, to je jednostavno standard, ima u suštini nekoliko svojih glavnih stubova. Ima onaj stručno-profesionalni deo koji treba da bude daleko od državne uprave. Ima onaj materijalno-finansijski, kroz instituciju koja se bavi obaveznim osiguranjem, koja prikuplja sredstva i raspoređuje sredstva. I ima onaj treći – to je državna uprava koja što manje treba da se meša, jer i jedan i drugi stub rade poverene državne poslove. U procesu decentralizacije, deetatizacije, a sad vidim pojavljuje se i neki novi pojam, verovatno ga promovišu ovi dekocentrisani, pa kažu dekoncentracija. Kod nas se desio obrnuti proces. Kod nas ona dva stuba koja poprilično treba da budu samostalna i pod kontrolom, ona su se podržavila i sele se polako u upravu, u Ministarstvo zdravlja. To je loš proces. Jedan sam od retkih ljudi u ovoj zemlji koji se stvarno principijelno bori protiv toga. Lokalna samouprava ne sme ništa da se pita povodom zdravstva, ljudi moji. Zašto? Ma država garantuje zdravstvenu zaštitu na svakom pedlju Republike Srbije. Ma ista prava, iste mogućnosti mora da ima svako i onaj na vrh planine Tare i onaj u centru Beograda. Prava, mogućnosti. Mi dolazimo u ovu situaciju da najbolji proevropski zakon od prošle godine, menjamo još boljim proevropsko svemirskimizmenama ove godine. Naši građani treba da shvate da je ovo klopka zakona, klopka izmena. Zašto? I ako si za ove izmene i dopune, pogrešio si. I ako si protiv ovih izmena i dopuna, pogrešio si, jer bi neko mogao da protumači da si za ono rešenje koje postoji već sada u zakonu, a ti nisi. Jednostavno, nalazimo se u toj situaciji šta god da kažeš pogrešio si. U vreme kada su radikali vladali sa 90% prisutnih poslanika, bila je jedna izreka vezana za Nikolu Pašića. Došao jedan pa mu nešto priča, on kaže u pravu si. Pa, onda dođe jedan drugi pa priča kontra, on kaže u pravu si. A, onaj treći sluša pa kaže – Bajo, pa kako i jedan i drugi kada su različite priče; i kaže – i ti si u pravu. To je danas ova situacija. Svi smo mi u pravu, ali ne daj bože nikome da se razboli. Ne daj bože nikome da se razboli, jer ulazimo u neki lavirint iz koga može da se izađe na milion različitih načina. Naravno, svi smo bolećivi kada je u pitanju zdravlje, kada su u pitanju deca, trudnice, starije generacije itd. Pod plaštom tih dobrih želja završava se sve i svašta. Zato je ovo klopka. Klopka, da bi bilo kao u onoj reklami – pričaj, pričaj, pričaj nula dinara u mreži. Danas se vrtimo oko jedne raskrsnice koja ima 17-18 puteva koje vode iz te raskrsnice i ne možemo da nađemo pravi put. Sve što nam se nudi može da bude rešenje. Radi 10 miliona evra neki jure da pronađu i uhvate Mladića. Mrtva trka, još se hvale. Oni bi da ga uhvate. Računaju, ako ga uhvate dobiće 10 miliona evra. Vidite li kakva se inverzija dešava kod nas. Svašta se dešava kod nas. Ako se pogledaju prva tri člana Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, vidi se da je to u stvari samo jedan član iz originalnog teksta koji je dobio neke tri nove varijacije na temu – isti ili drugi poslodavci. Ništa se značajnije nije tu promenilo. Da li će ovo da reši našu situaciju? Neće. Apsolutno neće da je reši. Gospodine Milosavljeviću, za razliku od velikog broja ministara zdravlja pre vas vi ste imali istorijsku priliku da toliko godina, da ne pogrešim broj, jeste na tom mestu. Morali ste da vodite računa da postoje ta tri stuba, da ta tri stuba treba da se razvijaju, da budu podjednako razvijeni. Ako tronožac, hoklica ima jednu nogaru koja je kraća, onda ne može da se sedne. Gubi se stabilnost, pada se. Sada imamo situaciju da u jednom trenutku je jedna nogara kraća, pa nam direktor Republičkog zavoda pobegne u privatnu zdravstvenu ustanovu privatnog osiguravajućeg društva. Za ovih n.n. godina ste menjali toliko vrlo važnih funkcionera na ova tri stuba na kojima počiva zdravstvo i nikako da se dođe do prihvatljivog rešenja. Verujte, pored najbolje volje i onih lepih pohvala sa početka, nemojte da tražite da glasamo i da podržimo ovaj predlog zakona.
Reč ima potpredsednica Nataša Jovanović.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želim da iskoristim gospodine Milosavljeviću ovu priliku i raspravu o amandmanima, pošto je reč o budućem funkcionisanju zdravstvenog sistema Srbije, da vam postavim nekoliko konkretnih pitanja i zamolila bih da mi u toku i do kraja date odgovor. Znate da sam ko i predsednik Narodne skupštine iz Kragujevca i ne želim nikada da nastupam lokal-patriotski, jer Srbija i sve srpske zemlje i svaki grad u Srbiji i svaka mesna zajednica su mi podjednako važne. Ovo moram da pitam zbog studenata i svršenih lekara Kragujevačkog univerziteta, Medicinskog fakulteta u Kragujevcu. Tiče se kvota koje ministarstvo određuje, a vi me ispravite ako terminološki ne govorim ispravno. Nećete mi zameriti, jer nisam lekar. Naime, sada imamo na birou, odnosno nezaposlenih preko 100 lekara u Kragujevcu. To su mladi ljudi, neki od njih, nažalost, godinama čekaju na taj prvi posao. Znate da imamo tercijarnu zdravstvenu zaštitu, Klinički centar Kragujevac, koji je pre nekoliko dana kroz posetu gospođe Đukić Dejanović, a i Borisa Tadić koji je morao tu da se slika, doživeo promociju, odnosno taj projekat izgradnje kliničkog centra u Kragujevcu koji opslužuje negde oko dva miliona stanovnika Srbije. Da bismo bili slikoviti, čitavu Rašku oblast, oblast Zlatibora, Kruševca, Pomoravlja, Šumadije itd. Konkretno me zanima, gospodine Milosavljeviću, kako ovi ljudi, oni to pitaju, a i mene su zamolili da vas pitam, mogu da dođu do tog prvog radnog mesta. Naime, oni kad pokušavaju, a uglavnom svi kažu da se to dešava ispod žita, kako vi to vidite kroz neki inspekcijski nadzor? Kada je u pitanju dom zdravlja, znate da smo mi na nivou našeg šumadijskog okruga i Kragujevac je centar toga, uredili tu primarnu zdravstvenu zaštitu i, sada je to diskutabilno i mi smo svi kompetentni, bez obzira što nismo svi lekari, da govorimo kakvi su domovi zdravlja, naročito po našim selima, mnoga su ugašena itd. Imamo problem i sada u tom vakuumu između primarne zdravstvene zaštite i Kliničkog centra Kragujevac, nešto nedostaje gradu Kragujevcu. Šta to? Jedna opšta bolnica. Znaju to i te kako dr Paja Momčilov, a i vaš kolega, gospodin Vuković. Beograd ima nekoliko bolnica, da li je tako? Mi kao grad, kao grad koji je sada preuzeo odluku ministarstva i formiranjem kliničkog centra obavezu da prihvati toliki broj ljudi. Tu je i gospodin Milenić, predsednik naše gradske Skupštine. To je jedno pitanje opšteg konsenzusa nas u gradu, bez obzira na to što smo opozicija, gospodine Stevanoviću, nama je potrebna jedna gradska bolnica. Bolnica koja će da bude nešto između ova dva sistema zdravstva i ono na šta apelujem, jer to takođe traže i lekari, a pre svega i ljudi koji rade na tom projektu. Na kraju, grad Kragujevac je doneo odluku i završio sve svoje poslove oko toga, šta je sa medicinom rada, odnosno sa početkom rada te zdravstvene ustanove koja takođe treba da prihvati veći deo teritorije i van administrativno-šumadijskog okruga. Prema tome, s obzirom na to da je prošle nedelje dekan Medicinskog fakulteta u Kragujevcu prof. dr Nebojša Arsenijević potpisao sa novoimenovanim direktorom Kliničkog centra Kragujevac gospodinom dr Obradovićem ugovor o saradnji između medicinskog fakulteta, da ne uvredim ove druge, ali vi znate da fakultet u Kragujevcu, čiji je i redovni profesor gospođa Đukić Dejanović, ima savršene reference, ne samo kod nas, nego i u inostranstvu, bez obzira na to što se kolega Vuković smeje, ne znam šta je smešno, ali zaista, ako vam je smešno to što ima takva ogledna odeljenja da može sve to da pruži, uostalom, nikada se tome dr Paja Momčilov nije smejao, on je više puta posećivao ranije Klinički centar i Medicinski fakultet u Kragujevcu, jer svaki grad zaslužuje jednak tretman, ja bar tako mislim. Prema tome, gospodine ministre, ovo je veliki problem jer ljudi udaraju glavom o zid, što se kaže, mladi ljudi, ljudi koji treba da osnuju porodicu, koji su završili jedan od najtežih fakulteta, to je medicinski fakultet i to sa jako visokim ocenama, a ne mogu da dobiju prvo radno mesto. Mislim da je potrebno da se već kroz projekat izgradnje novih zdravstvenih ustanova i te kako u budućnosti razmišlja o gradskoj bolnici koja je gradu Kragujevcu potrebna, a samim tim i širokom broju naših građana iz okolnih gradova koji mogu tu da zatraže stručnu, odnosno zdravstvenu pomoć.
Gospodin Simo Vuković ima reč.
Uvažena predsednice, hteo bih da ukažem na povredu Poslovnika, član 106. stav 1. Pored ogromnog napora koji je uložen, ne mogu da dovedem u vezu izmene i dopune zakona, odnosno raspravu u pojedinostima sa diskusijama koje su bile u prethodnom periodu. Dakle, molim vas da se držimo Poslovnika i u okviru onoga što nam nalaže rasprava o amandmanima o pomenutom zakonu. S druge strane, ovde u brojnim diskusijama bi neko ko je neinformisan, a građani Srbije nisu neinformisani, verujem da potpuno raspolažu drugim činjenicama, stekli biste utisak da praktično zdravstveni sistem u Srbiji ne funkcioniše i da nas niko ne leči, na šta moram da reagujem i kao lekar, štiteći svoju struku i sve zdravstvene radnike, jer prosto izgovaranje takvih neistina ne ide u prilogu ni struci, niti onome što se radi u okviru zdravstvenog sistema. Istine radi, želim da naglasim, pošto to neko ne želi da uvaži, da je samo u periodu od 2006. do 2010. godine u ovoj zemlji rekonstruisano svih 157 domova zdravlja. Ne znam, možda to nekome ne odgovara. U ovoj zemlji takođe u tom periodu od pet do šest godina je rekonstruisano gotovo 20 bolničkih ustanova, da se u ovom momentu priprema rekonstrukcija svih kliničkih centara u ovoj zemlji. Da li treba da naglasim da u tom periodu Srbija je stekla 38 magnetnih rezonanci, 90 skenera, dve pozitronske emisione tomografije? Pogledajte u okruženju čime raspolažu druge zemlje. Sramota je reći da to nisu rezultati. Mi možemo da se krećemo u okvirima korektne političke borbe, ali izgovaranje takvih neistina ili nečega što je (Predsednik: Vreme.) do te mere neargumentovano prosto nas stavlja u poziciju da imamo jedno potpuno nerazumevanje i obesmišljavamo bilo kakvu raspravu o uspešnosti vođenja zdravstvene politike u Srbiji.
Uvaženi kolega, mogla bih da se složim sa vama da nisam intervenisala, ali kao što vidite, kada je zdravstvo u pitanju teško se držimo svi teme, uključujući i vas i mene. Vi ste reklamirali Poslovnik, pa ste se ipak malo proširili u sadržaju. Molim vas da imate malo tolerancije za vođenje sednice i da me razumete. Ali, ako niste zadovoljni mojim odgovorom, predlažem da se u danu za glasanje izjasnimo. Ne. Zahvaljujem. Gospodin Petar Jojić ima reč. Nema replike. Možete u okviru vremena. Gospodin Petar Jojić, u okviru vremena SRS.
Gospođo predsedniče, gospodine ministre, ovaj zakon koji se predlaže pred Narodnom skupštinom, da se donese izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti, moram da kažem, tako sam ga shvatio i dobro ocenio, da se ovde ne radi o donošenju izmena i dopuna u interesu građana, ovde se radi o interesu privatne prakse lekara i ovde se otvaraju brojne mogućnosti za korupciju i kriminal. Šta to znači? Je l' Srbija ima dovoljan broj lekara? Ima. Šta će ovaj dopunski rad? Sada ćemo da prepakujemo iz zdravstvene ustanove državne u privatnu, pa će tezgaroši koji rade u državnim bolnicama i zdravstvenim ustanovama da popodne šalju pacijente kod privatnika, a privatnik čeka tog upravo njegovog drugara koji je posla sa one klinike ili one zdravstvene ustanove. Gospodine ministre, ovde je velika korupcija u pitanju. Da sam na vašem mestu, dao bih ostavku jer vi ne možete da izađete na kraj sa bandom, lopovima i kriminalcima, a građani kukaju, pište, pate, ne znaju više šta će. Podsetiću vas, gospodine ministre, na Južnobanatski okrug. Pitam vas, ali vas molim da mi date odgovor. Postavljao sam jedno poslaničko pitanje, ali sam dobio takav odgovor u kome kažete – preneli smo nadležnosti. U pitanju je AP Vojvodina. Jeste li vi ministar zdravstva Republike Srbije ili ste ministar za Beogradski pašaluk? Prema tome, bolesnici i građani Južnog Banata, dakle, opština Pančevo, Vršac, Bela Crkva, Kovin, Plandište, Alibunar, Kovačica i Opovo grdnu muku muče, ne znaju više šta će. Njih maltretiraju, zakazuju im po tri-četiri meseca. Za jedan recept treba da čeka čovek invalid ili penzioner ili bolesnik po nekoliko dana. Šta se radi, aman bože, hoćete li nešto da učinite? Pozivam vas, dajte, pomozite onom Pančevu, koje je najugroženiji grad u celoj Republici Srbiji, čiji su građani po broju stanovnika i u procentima najviše oboleli od raka i od najtežih bolesti. Drugo, gospodine ministre, u zdravstvu u Vojvodini, odnosno u Južnobanatskom okrugu i u Pančevu i okolini je rasulo. Ne rade, nema dežurstva u zdravstvenim ustanovama. Dijabetičari idu dva puta dnevno da primaju insulin. Idu po 15-20 kilometara dva puta u Pančevo da bi iz Brestovca ili Ivanova moralo da im se pruži usluga. Nema subotom i nedeljom uopšte dežurstva. Ljudi ne mogu da primaju injekcije, ne mogu da prime najosnovnije lekarske usluge. U Ivanovu kod Pančeva, od osam do 12 časova radi lekar iz Beograda, zatvara radnju i dućan, on ode i više nema ko da pruža zdravstvene ustanove, a 20 kilometara je daleko od Pančeva. Gospodine ministre, dođite u Pančevo. Pozivam vas u ime građana koji su me čak i danas u Pančevu sreli i pitali – kada ćete postaviti to pitanje? Dođite, obiđite zdravstveni centar. Dođite, obiđite interno odeljenje u bolnici u Pančevu. Uverićete se, a pošaljite inspekciju, ako imate pravo da pređete Dunav, jer ja se sećam kada su nekada autonomaši branili da se vrši istraga kada je ubijen turski ambasador. Niko nije mogao da pređe Dunav da bi vodio istragu zbog toga što nisu dali oni iz AP Vojvodine da se meša Republika Srbija. Umešajte se u vaš posao, obezbedite građanima Srbije zdravstvenu zaštitu, podjednako sprečite korupciju i kriminal, a korupcija i kriminal u zdravstvu cveta. Gospođo predsedniče, vi ste ugledan lekar. Sa svoje strane učinite šta možete, a gospodina ministra molim, dođite u Pančevo, uverite se, ja ne lažem, svi će vam Pančevci potvrditi ovo što vam danas govorim. Hvala vam.
Gospodine poslaniče, htela bih da vas podsetim da najkvalitetniji ljudi, najbolji srednjoškolci upisuju medicinski fakultet i najkvalitetniji ljudi se bave ovom visokostručnom i humanom delatnošću. Da ima korupcije u zdravstvu nije sporno i da odgovarajući organi rade svoj posao takođe nije sporno, ali sadržaj kojim se obraćate i građanima i nama poslanicima ima tendenciju da ruši ugled onih koji pod teškim uslovima krajnje savesno i stručno rade svoj posao. Prosto hoću u ime najkvalitetnijih ljudi u zdravstvu, kojih ima 99%, to je sigurno, da kažem da nije u redu da ovako atakujete na lekare koji savesno rade, a kojih je najviše.
Molim vas, repliku. Imam prava da odgovorim da nisam uputio ovo na sve lekare. Ima časnih lekara, na njih se to ne odnosi. Drugo, sudska praksa je u poslednjih godina… [[isključen mikrofon]]
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik profesor Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Predrag Mijatović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pre nego što bih prešao na ovaj amandman…. Da li mogu da nastavim, s obzirom da se dešava nešto? Ako prekoračim vreme, molio bih da to oduzmete od vremena poslaničke grupe. Ne želim da uvredim gospodina ministra, ali hteo sam da pitam dokle će 200 hiljada lekara Srbije i ne znam koliko osiguranika trpeti i biti taoci samoljublja ministra zdravlja? Stvarno samoljublje ministra zdravlja ide toliko daleko da nam je zdravstveni sistem skoro sasvim urušen, a da je zdravstvo u jednom potpuno haotičnom stanju. Šta smo mi dobili sa ovim zakonom koji nam je sada ministar poslao? Vratili smo se na početak. Gospodine ministre, sa ovim ste počeli 2008. godine i vratili ste se na početak. Prvo je bilo zabranjeno da se uopšte radi u privatnoj praksi. Onda ste rekli da može da se radi u privatnoj praksi, s tim da se napravi ugovor. Pa onda je išao ugovor do 20% radnog vremena u privatnoj ordinaciji, 80% u državnoj i shodno time da se prinadležnosti skinu. Posle toga su odjedanput ljudi počeli da prave ugovore na 5%, što je bilo potpuno smešno, a radili su po nekoliko sati. U međuvremenu ste rekli da privatno ne može da radi niko, pa onda mogu da rade samo profesori, što je predstavljalo diskriminaciju i to se direktno kosilo sa zakonom o zabrani diskriminacije. Onda ste uvideli da ste pogrešili, pa ste rekli – mogu i drugi. Sad smo se vratili na početak, i ovo je bilo na početku 2008. godine. Pitam vas čemu ovaj eksperiment? Zašto eksperimentišete sa srpskim zdravstvom? Zašto eksperimentišete sa osiguranicima? Donesite jedanput jedan čvrsti zakon koji može barem nekoliko godina da opstane. Ako niste sposobni i niste u stanju da napišete sami, pretpostavljam da raspolažete znanjem nekoliko stranih jezika, pa prevedete nemačke, austrijski, prevedete švedski, prevedete neki zakon o zdravstvenoj zaštiti primenjen srpskom mentalitetu i dajte nam ga, a nemojte eksperimentisati non-stop. Šta ste uradili? Odavno sam hteo to da pokažem i voleo bih da to kamera zumira. Vi ste nama lekarima dva puta, ja sam lekar 31 godinu i smatram da ste nam pljunuli u lice prvi put kad ste nam rekli – doktori, operite ruke. To je bilo jako ružno sa vaše strane. Posle toga ste nam poslali jedan strip. Ako može kamera ovaj strip da zumira. Voleo bih da zumirate da ga građani Srbije vide, jer ovo nije bilo upućeno osiguranicima, nego je upućeno lekarima. O čemu se radi? Na jednoj strani su nacrtani onako kako ministar zdravlja vidi lekare i medicinske sestre, namrgođene, pune besa, nezadovoljstva, i uplašene pacijente pored njih. S druge strane nam ministar zdravlja kao učiteljica kaže – no, no, to nije lepo što vidite sa leve strane, treba da se ponašate onako kako sam vam rekao, a to se nalazi sa desne strane ovog pamfleta. Pamflet se inače zove – zdravlje se osmehom prenosi. Ovim ste nam, gospodine ministre, studirao sam toliko godina i to sam naučio, ovim ste nam pljunuli u lice, svim zdravstvenim radnicima i nije vas to pogodilo ni na koji način, kao što i eksperimentišete sa Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, a da ne govorim o tome da vas zakoni o zdravstvenoj zaštiti ne interesuju. Prošli put kad smo branili određene amandmane, vi ste nam poslali nekompetentnog ministra i niste bili prisutni. Kada smo na Odboru za zdravlje, koji vodi gospodin Momčilov, diskutovali o ovim amandmanima, niste našli za shodno da dođete i da date svoje mišljenje, nego ste poslali svoje saradnike koji nemaju nikakvo pravo, koji se jednostavno ne mešaju u vaš posao. Na šta je ličio Odbor za zdravlje? Ni našta nije ličio. Znalo se da ima veći broj poslanika iz pozicije i ti poslanici su, normalno, odbili sve amandmane koji su bili i smisleni i dobri. Neko je čak i napustio sednicu, smatrajući da nije validna takva sednica koja se vodi. Prema tome, zamolio bih vas da se malo više bavite bazičnom medicinom, da se bavite našim odnosima, a manje visokoumnom naukom koja ne može običnom čoveku toliko da pomogne, koliko može da mu pomogne organizacija primarnog zdravstva. Primarno zdravstvo nam je, ministre, na najgorem mogućem nivou. Traženo je od nas da se podelimo, da se zdravstveni centri, u čijem sastavu su bili domovi zdravlja, podele i da lokalna samouprava… Što je ovde neko rekao – lokalna samouprava nema ništa sa zdravstvom, i bio je u pravu, jer zdravstvo treba da vodi država Srbija i ministar zdravlja. Sada su u sukobu zdravstveni centri i bolnice, znači, sekundarna zdravstvena zaštita sa primarnom zdravstvenom zaštitom. S tim što ste tražili da to pređe u ingerenciju lokalne samouprave, vi ste samo napravili haos u zdravstvu. Ljudi ne mogu više da se snađu. Tačno, čekaju po dva do tri dana da dođu na red da dobiju recept. Na listi čekanja čekaju mesecima itd. Šta ćemo dobiti dalje s tim? Dobićemo da ljudi otvaraju, sada ponovo imaju pravo da otvore ordinacije na tuđa imena, pa će prebacivati pacijente iz društvenog u privatni sektor. Ponovo ozakonjujete. Ne radim privatno, nikada neću da radim privatno i ponosim se time što ne radim privatno. Onoliko koliko mi plaćate, dovoljno mi je. Ne želim da varam, lažem i kradem pacijente posle podne, kao što radi ogroman procenat lekara koji drže privatne ordinacije. To je čist hohštapleraj. Dajte mi 66 hiljada kao specijalisti, hvala vam lepo, ali mi nije potrebno ništa posle podne. Elem, da pređem na temu o kojoj danas govorimo, a to su amandmani na ovaj vaš predlog. Mi smo se bazirali na član 3. i gospodin Poskurica je dao amandman na stav 1. Evo o čemu se radi. Vaš predlog koji menjate kaže – ugovor o dopunskom radu zaključuje se u pismenom obliku i sadrži vrstu, način, vreme trajanja, visinu i način utvrđivanja naknade za rad, obveznika uplate, utvrđene naknade za pruženu zdravstvenu uslugu, u skladu sa zakonom i opštim aktima poslodavca. Mi smo tražili da se ovo promeni. I to ću vam pročitati, nemojte da vam bude dosadno. Ne znam da li ste vi pročitali. Kaže – ugovor o dopunskom radu zaključuje se u pismenom obliku i sadrži vrstu, način, vreme trajanja itd, kao i obaveze u pogledu praćenja stanja pacijenta nakon pružene zdravstvene usluge do konačnog ishoda lečenja, visinu i način utvrđivanja naknade za rad obaveznika, uplate utvrđene naknade za pruženu zdravstvenu uslugu, u skladu sa zakonom i opštim aktima poslodavca. Malo sam brže čitao. O čemu se radi? Vi ste ovaj amandman odbili sa obrazloženjem, samo jedan deo ću da pročitam, pa kaže – s obzirom na činjenicu da se ugovor o dopunskom radu zaključuje na ograničeni rok trajanja, odnosno da angažovanje zdravstvenog radnika po osnovu dopunskog rada traje ugovorom određeni vremenski period. Pitam vas, Pera Petrović doktor sklopiće ugovor sa zdravstvenom ustanovom državnom, doći će i odradiće, govorim vam plastično zbog građana Srbije, ne zbog vas, vi to znate, određenu dijagnostičku metodu ili operativni zahvat. Šta će biti sa tim pacijentom posle? On će za taj zahvat dobiti, određenu dijagnostičku metodu, određenu materijalnu nadoknadu. Ta materijalna nadoknada će se deliti, biće jedan deo za njega, jedan deo za njegove saradnike i jedan deo za bolnicu. Postavljam vam pitanje šta je sa komplikacijama u takvoj dijagnostičkoj ili operativnoj situaciji? Šta će biti kad ugovor istekne a zdravstveno stanje se iskomplikuje kod tog pacijenta? Ko će o njemu voditi računa? Opet mi, koji radimo u državnoj službi, to ćete mi reći. Vi ste u obavezi, i tačno sam po svim nekim merilima u obavezi da vodim računa. Da li je to pošteno, ministre? To vas pitam. Da li je to u redu? Neko će da pokupi kajmak, da uzme novac, a posle toga će oni koji rade u državnoj službi vaditi kestenje i voditi računa o tom privatnom pacijentu koji se nalazi u bolnici. Zato smo tražili da se ovim amandmanom to promeni i da obaveza, bez obzira na potpisan ugovor važi i dogod je taj pacijent se nalazi na bolničkom lečenju u državnoj ustanovi. Zahvaljujem.
Poslanik Milan Dimitrijević ima reč.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, DSS je u načelnoj raspravi iznela stavove povodom izmena i dopuna Zakona o zdravstvenoj zaštiti i o planu razvoja zdravstvenog sistema. Ono što smo mi postavili kao osnovno pitanje, a odgovor od ministra nismo dobili, jer je vrlo retko prisutan, pogotovo na sednicama odbora, čini mi se da to pitanje delimično stoji u razlozima za donošenje izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Dakle, šta se kaže u razlozima za izmenu ovog zakona? Stvaranje uslova za zadovoljavanje stalno rastućih potreba stanovništva u korišćenju zdravstvene zaštite kroz obezbeđivanje dostupne zdravstvene zaštite svim građanima na teritoriji Republike Srbije. Gospodine ministre, pitali smo vas nekoliko puta da li je sistem sposoban da odgovori zahtevima korisnika usluga zdravstvenog sistema? Vi ste nama odgovorili da je sistem sposoban. Čemu dopunski rad, ako je sistem sposoban? Šta se dešava sa privatnim sektorom? Kako je on uključen u zdravstveni sistem Republike Srbije? Gospodine ministre, moram reći da su zdravstveni radnici zaposleni u državnom zdravstvu jedina kategorija službenika iz javnog sektora državnih organa kojima zakon dozvoljava da dopunski rade u istoj delatnosti. To je presedan koji ne postoji više nigde u svetu. U načelnoj raspravi smo analizirali efekte dosadašnje prakse dopunskog rada. Sada ću ih ponoviti. Dakle, u periodu donošenja Zakona uočava se da postoji pad produktivnosti državnih ustanova u redovnom radnom vremenu i na taj način se pacijenti obezbeđuju za tzv. vaše klinike. Formiraju se veštačke liste čekanja u državnim ustanovama, radi slanja pacijenata u privatni sektor. Legalizovanje zdravstvene diskriminacije u sistemu javnog zdravstva za stanovnike koji ne mogu da plate dopunski rad državnih lekara. Time se otvara konflikt interesa i na taj način se podriva efikasnost profesije i smanjuju standardi kvaliteta. Rast ukupne zdravstvene potrošnje se povećava, jer osiguranik, pored obaveznih doprinosa, plaća ponovo uslugu u dopunskom radu i to ponovo iz svog džepa. Smanjuje se fiskalna disciplina, jer osiguranici nisu motivisani da uplaćuju doprinose. Žao mi je što je gospodin ministar morao da izađe, očigledno on ovo ne može da sluša. Legalizuje se konflikt interesa u državnom zdravstvu i time se dovodi do urušavanja osnovnih principa na kojima počiva naše zdravstvo, a to je solidarnost. Time se omogućava postojanje lažnog privatnog sektora koji egzistira na osnovuprivlačenja pacijenata iz državnih ustanova. Na kraju, time su temeljno narušena prava pacijenata na dostupnu, pravičnu i kvalitetnu zdravstvenu zaštitu. Dakle, to su bile analize koje smo mi predočili gospodinu ministru. Međutim, šta se sada dešava? Ovi predlozi izmena nekih zakona, umesto da rešavaju sve ove probleme, oni vode ka suprotnom. Otvara se mogućnost sistemske korupcije i to na taj način da ta korupcija dobija oficijelnu podršku najviših državnih organa, tj. Ministarstva zdravlja. Čini mi se da to postaje zvanična politika ove vlade. Dakle, srpsko zdravstvo se nalazi na vrlo niskim granama. Ne transparentnost, jedna od osnovnih mana, a transparentnost je odlično sredstvo za dezinfekciju ovakvog društva i ovakve vlasti. Srpsko zdravstvo su unazad u vrlo kratkom periodu potresle dve krupne afere, afera Kraba. Da ne ponavljam reči ministra policije, da ne govorim o aferama sa vakcinama, koje mi sufliraju kolege narodni poslanici. No, konflikti interesa su raznovrsni. Pored odnosa pacijent – lekar, podmićivanje, prebacivanje pacijenta iz državne na privatne zdravstvene ustanove, gde lekar ima više vremena da se pozabavi pacijentom, tu je sistemska korupcija, odnos pacijent – zdravstvena ustanova, kao primer nezakonitog naplaćivanja lažnih zdravstvenih usluga, kao i krupna sistemska korupcija, od nabavke opreme do pomenutih afera Kraba, do korišćenja državnih resursa za lečenje pacijenata drugih država, a dok naši pacijenti čekaju na tzv. listama čekanja, a ja bih ih nazvao listama smrti. To donosi taj dopunski rad i to je legalizovalo Ministarstvo zdravlja u Institutu za onkologiju u Kamenici. Umesto da se ti problemi rešavaju, oni se samo komplikuju i nagomilavaju. Kada se ponudi Ministarstvu rešenje i kada se da predlog kako da se iz ovih problema izađe, kada se govori da treba doneti novi zakon o zdravstvenoj zaštiti, novi zakon o zdravstvenom osiguranju, zakon o pravima pacijenata, tada postoji autizam kod Ministarstva zdravlja i kod ministra, tada se narodni poslanici nazivaju neznalicama, tada se ide i na lično. Gospođo predsednice, i vama je upućen ovaj prekor, zato što je u načelnoj raspravi pre izvesnog vremena, kada su ukazani svi problemi, gospodin ministar u svojoj završnoj reči, na krajnje nedopustiv način, vređao narodne poslanike, pominjući njihove bračne drugove, da li su direktori zdravstvenih ustanova sada ili su bili pre, da su narodni poslanici vodili velike zdravstvene sisteme i da su te sisteme ostavili i razrušili iza sebe. Javnost Srbije moram da podsetim, jesam vodio jedan veliki zdravstveni sistem nepune tri godine, ali sam oteran kada sam ustao javno se bunio protiv korupcije, kada sam rekao da neću da potpisujem lažne tendere i kada je moj budžet, kao gradskog sekretara zdravlja, iznosio nekoliko desetina hiljada evra, za razliku od ministra koji je raspolagao milijardama evra. To je suština. Kada se to govori javno, onda se kritika poslanika svodi na lične motive, zato što se nema odgovora na ova krupna pitanja. Time ću završiti, a ostalo ću koristiti vreme naknadno, kao i vreme poslaničke grupe.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? Gospodin Mijatović.
Dame i gospodo, gospodin Dimitrijević me je podstakao samo na jednu stvar, pre nego što pređem na amandman, a to je da možemo da konstatujemo da je srpsko zdravstvo izuzetno težak bolesnik i da mu je šansa u lečenju samo vakcinacija protiv samovoljnog ministra, tj. da napravimo anti telo protiv njega. Ovaj amandman koji je podneo dr Knežević i sledeći koji sam ja podneo u ime SNS na izvestan način je dotakao i gospodin Krasić i dao je određena objašnjenja, tako da se ne bih dugo zadržavao i govorio bi o oba amandmana, jer je ovaj sledeći. Radi se o načinu, odnosno vremenu isplate angažovanih radnika i da se predlog koji se nalazi u ovom predlogu zakonu od dana prenosa sredstava od organizacije obaveznog zdravstvenog osiguranja, odnosno od osiguravajućeg društva ne može prihvatiti ovako polovično, da to mora da bude usaglašeno sa zakonom i da mora da se privede tome da usluga bude plaćena u roku od 30 dana što na izvestan način govori i ovaj amandman koji je podneo profesor Knežević i amandman koji sam ja podneo. Tako da me čudi da je ministar zdravlja ovo odbio, ili njegovi saradnici, bez konsultacija sa pravnom službom i da taj deo nije usaglašen sa našim pozitivnim zakonima. Ne znam koji su to negativni zakoni, jer se obično kaže – sa pozitivnim zakonima.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Vi ste praktično već obrazložili svoj amandman. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo, podnela sam amandman da se član 4. predloženih izmena zakona briše. Predložena izmena je u suprotnosti sa Zakonom o javnim službama, Zakonom o platama u državnim organima i javnim službama i Zakonom o državnim službenicima. Državni službenici su oni zaposleni čiji je poslodavac Republika Srbija, u konkretnom slučaju to su zaposleni u državnim zdravstvenim ustanovama. U delu ovog zakona, članu 26. se kaže – državni službenik može da radi za drugog poslodavca, ako ne stvara mogućnost sukoba interesa ili ne utiče na nepristrasnost rada državnog službenika. Ministar nas nije u načelnoj raspravi ubedio da se postojećim izmenama ne stvara mogućnost sukoba interesa. Naprotiv, smatramo da se na ovaj način vrši legalizacija konflikta interesa. Predloženim izmenama ide se korak unazad u odnosu na neophodnost reformisanja zdravstva. Umesto stvarnih reformni, već 10 godina imamo evolutivne pokušaje u zdravstvu. Evo, kako je to teklo. U prvoj evolutivnoj fazi ministar je najpre tražio da se lekari izraze da li žele da rade u državnoj ili privatnoj ustanovi. Oni koji se odluče da puno radno vreme provedu u državnoj ustanovi, a nastave da rade u privatnoj praksi, biće otpušteni. Ne znam nijedan takav slučaj, ni pojedinačni, ni opšti, a znam bezbroj slučajeva da su tada lekari iz državnih ustanova radili i u privatnim ordinacijama. Ovim merama, rekao je tada ministar, a to je bila konferencija za novinare 6. avgusta 2008. godine, postigle bi se veća bezbednost pacijenata ispred politike i otvorilo mesto za još 1000 radnika u zdravstvu, lekara, pretpostavljam. Rekao je da se tim merama ne remeti konkurentnost na tržištu, podstiče da se najbolji stručnjaci u ovoj oblasti zadrže u državnim ustanovama, a to je jedan od načina da se iskoreni korupcija u zdravstvu. U drugom, višem stepenu evolucije, ne evaluacije, da ne bude zabune, zdravstveni radnici, lekari, moći će da rade četiri sata u državnoj i četiri u privatnoj ustanovi. Posledice tog koncepta su bile da su lekari sedeli na dve stolice, da su se pacijenti prebacivali iz državnih u privatne ordinacije, da su se stvarale veštačke liste čekanja itd, sve na štetu pacijenata. Tada je bilo diskriminacije lekara, pa su tu privilegiju imali samo lekari u nastavi, pri tom je trebalo da privatnici uplaćuju lekarima iz državnih bolnica koje angažuju i doprinose za deo radnog vremena angažovanog lekara. Novim pravilnikom će biti regulisano tezgarenje lekara iz državnih ustanova, reče ministar tada, decembra meseca 2008. godine. I da reč konačno ne znači definitivno, imao i ove izmene Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Evo nas u završnoj ekspertskoj fazi eksperimenata, u finalu evolutivnog lanca zdravstvenih usluga koji će se obmotati oko vrata i džepa pacijenata. Dopunski rad lekara i ostalih saradnika iz državnog zdravstva, koji ništa kvalitativno ne donose u ostvarivanju prava istih, jer će oni finansirati iz sopstvenih džepova usluge koje će im pružati lekari u dopunskom radu. Tako se građanima uzima dodatnih 300 miliona evra za zdravstvene usluge, koje i onako plaćaju kroz obavezno zdravstveno osiguranje. Ovo su sve recesivne mere u odnosu na prava pacijenata. Zbog toga i nema definisanog paketa osnovnih zdravstvenih usluga, već nečega što se naziva listom vanstandardnih usluga, da bi se moglo njome lakše manipulisati. Vi ove izmene pravdate time da se stvarju uslovi za zadovoljavanje stalno rastućih potreba stanovništva u korišćenju zdravstvene zaštite, kako ste naveli u obrazloženju. Međutim, stanovništvo je imalo uvek iste potrebe za zdravstvenom zaštitom, a to je da ima pravo da se leči. Ako su sada potrebe rastuće, to znači da su u porastu njihova oboljenja i bolesti, pa se postavlja pitanje prevencije tih bolesti u proteklom periodu. Jedan od razloga koji navodite u obrazloženju za donošenje ovih izmena je da se njima obezbeđuje smanjenje liste čekanja, odnosno vremenskog perioda koji je protekao do momenta pružanja odgovarajućih zdravstvenih usluga, ali ne kažete da to smanjenje liste čekanja ima i svoju cenu koju plaća pacijent. Opet pominjete uslove za stvaranje uslova za zaposlenje itd. Pitam – šta se to promenilo u odnosu na one evolutivne faze, kada su donošeni neki drugi pravilnici, najbolji, kada se dopunski rad nazivao tezgarenjem. Ovo nije prvi put da isti sastav ministarstva menja Zakon o zdravstvenoj zaštiti, u nesposobnosti da se sprovedu istinske reforme u zdravstvenom sistemu pribegava se ad hok potezima, sve jedan od drugog nelogičniji, ali dosledni uskraćivanju prava pacijenata da se leče na teret sredstava koje uplaćuju za obavezno zdravstveno osiguranje.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević, koja želi da obrazloži amandman. Izvolite.
Predlažem da se član 5. briše. Ovaj član se odnosi na član 256. stav 1. tačka 25. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji govori o kaznenim odredbama, gde se kaže da će se novčanom kaznom od 200.000 do 1.000.000 dinara kazniti za prekršaj zdravstvena ustanova koja angažuje zdravstvenog radnika zaposlenog u toj ili u drugoj zdravstvenoj ustanovi odnosno privatnoj praksi za rad van redovnog radnog vremena, suprotno odredbama ovog zakona kojima je regulisano zaključivanje ugovora o dopunskom radu a predložena izmena glasi: "Ako angažuje zdravstvenog radnika, odnosno saradnika, i drugo zaposleno lice za obavljanje dopunskog rada, suprotno odredbama ovog zakona". Kao i u prethodnom amandmanu, tražim brisanje ovog člana jer se predloženim izmenama ne doprinosi poboljšanju nivoa zdravstvenih usluga stanovništva. Dopunskim radom udovoljava se samo lekarskoj struci, zdravstvenim radnicima i saradnicima. Doduše, ovog puta sa ispravkom jer je to nekome bilo dozvoljeno a drugima ne, ali se otvaraju brojni problemi, od toga da će se vršiti zloupotreba državnih kapaciteta, povećanje amortizacije sredstava za rad, tj. opreme u državnom vlasništvu u privatne svrhe, nemogućnost kontrolisanja priliva tako zarađenih sredstava, pa do veštačkog stvaranja liste čekanja na lečenje što još više povećava mogućnost korupcije. Ako je rad u privatnoj režiji državnih lekara bio izvor korupcije po ministru 2008. godine, kada je tražio da se lekari koji rade u državnim ustanovama opredele da li će raditi u državnoj ustanovi ili u privatnoj ustanovi i da će to opredeljenje iskoreniti korupciju u zdravstvu, kako je moguće da sada, dve godine posle, to nije konflikt interesa i to nije izvor korupcije? Dopunski rad u zdravstvu je u suprotnosti sa evropskom regulativom i ukinut je u zemljama u okruženju. Ukoliko državni sektor ne može da omogući građanima adekvatnu zdravstvenu zaštitu sa postojećim kapacitetima i kadrovima, zašto se ne uključi privatni sektor da otkloni taj nedostatak pod istim uslovima pod kojima se radi u državnom? Uostalom, izmene pravilnika, o tome je govorila i direktor sada već bivši, Svetlana Vukajlović, 6. avgusta 2009. godine, pacijentima koji ne mogu da usuput obave specijalistički pregled u roku od 30 dana, za koji ne postoji lista čekanja, a lekar napiše da pacijent ne može biti pregledan, omogućava da to učine u privatnoj ili u državnoj ustanovi u dopunskom radu i da im troškovi budu u potpunosti refundirani u roku od 30 dana. Dakle, postoji mogućnost da se ne prave liste čekanja na već opisani način ili tako što će se uvesti druga smena bez potrebe uvođenja dopunskog rada u državnim zdravstvenim ustanovama. Na taj način će se ostvariti dvostruka korist, nestaće nepotrebne liste čekanja i zaposliće se veći broj lekara zdravstvenih radnika i saradnika. Tako će se i racionalnije dodeljivati specijalizacije, naročito one koje su deficitarne. Međutim, predloženim izmenama vrši se samo redukcija prava pacijenata, kao i prava zaposlenih u zdravstvu po pitanju mogućnosti specijalizacija za one poslove koji se prebacuju u dopunski rad. Ovo nisu reformski potezi a nije ih ni bilo u proteklom periodu, ako izuzmemo neke pokušaje reforme koja se svodila na otpuštanje, smanjivanje broja zaposlenih, na izmene Zakona o zdravstvenoj zaštiti gde će se sve veći broj troškova svaljivati na leđa pacijenata, pa na povećanje pacijenata po lekaru itd. U razloge za donošenje ovih izmena navodite da u Srbiji u pojedinim delovima postoji problem nedostatka stručnog kadra deficitarnih specijalista, ali ko je za to odgovoran? Struktura kadrova u zdravstvenoj mreži u najvećoj meri je neadekvatna na nivou cele zemlje, uz to ide i loša pokrivenost teritorijalna osnovnom zdravstvenom zaštitom. Tu pre svega mislim na seosko stanovništvo iz udaljenih planinskih područja kojima je nekada pravi podvig da stignu do lekara opšte prakse, stomatologa ili apoteke jer nekada moraju preći i 100 km u jednom danu. Ovim izmenama će se lekari opšte prakse staviti u neravnopravni položaj u odnosu na druge kolege jer neće moći da rade u dopunskom vremenu, s obzirom da obavljaju posao koji nije na listi van standardnih usluga. Umesto da se poveća produktivnost rada u državnim ustanovama, gde je to moguće i adekvatnom platom u redovnom radnom vremenu, ovim se podstiče nelojalna konkurencija državnog i privatnog sektora i ceo sistem uvodi u konflikt interesa. Lekari i drugo medicinsko osoblje će se iscrpljivati dodatnim radom, što će se odraziti i na kvalitet zdravstvenih usluga. Zbog svega toga treba povući ovaj predlog iz skupštinske procedure i napraviti novi zakon o zdravstvenoj zaštiti.
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 6. se odnosi na član 259. osnovnog zakona i govori o novčanim kaznama. Vi ste u članu 6. predložili da se novčane kazne za određene prekršaje odnose na zdravstvene radnike i dodali ste – zdravstvene saradnike. Uvereni smo da takva izmena ni na koji način ne doprinosi poboljšanju kvaliteta zdravstvenih usluga i zato smo predložili da se briše član 6. zato što su sve ove izmene zakona poprilično besmislene. Kada se govori na ovu temu jednostavno je nemoguće usredsrediti se isključivo na amandman koji je na dnevnom redu. Sve kolege koje su govorile, govorile su malo šire od toga i razumljiva je primedba gospođe predsednika koja je intervenisala sa namerom da zaštiti lekarsku profesiju, ali naravno da mi u SRS smo svesni toga da je najveći broj lekara u Srbiji savesno i pošteno, kao što smo i te kako svesni da je lekarska profesija izuzetno časna i odgovorna profesija ali naš zdravstveni sistem i ono sa čime se svakodnevno srećemo demantuju nas u mnogo toga kada su u pitanju određeni lekari. Svaki put kada govorimo o nesavesnim lekarima mi, srpski radikali, imamo asocijaciju na profesora Jevtića, načelnika VMA koji je na najgrublji mogući načini potpuno suprotno lekarskoj etici se poneo kada nije dozvolio svom kolegi da pruži savetodavnu pomoć u vezi sa zdravljem predsednika srpskih radikala Vojislava Šešelja. Svakodnevno više od dva meseca apelujemo na lekarsku stručnu javnost da podignu svoj glas da se zaustavi ubijanje Šešelja u Hagu i, kako se ti časni lekari nisu pridružili i nisu podigli svoj glas, mi moramo to da radimo političkim sredstvima i to je razlog, između ostalih, zbog kojih ćemo sutra u 17.00 časova u Novom Sadu, u velikoj dvorani Spensa, poručiti onima u Hagu, a i vama, gospodo iz vlasti – zaustavite ubijanje Vojislava Šešelja.
Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Dobro je što je ministar tu da čuje glavne zamerke na izmene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju. Dakle, naša glavna zamerka na izmene i dopune ovog zakona o zdravstvenoj zaštiti je ta da predlozi promena ovoga zakona omogućuju da sistemska korupcija dobije zvaničnu podršku najviših državnih organa. Gospodine ministre, navešću šta može dovesti ovakva promena zakona. Prvo, ne postoji osnovni paket zdravstvenih usluga koji ste vi obećavali - opravdana sumnja da će mnoge usluge biti prebačene u večernje klinike i da će biti te usluge pružane za novac. Doći će do novog skoka plaćanja građana u državnim ustanovama i onda opet nećemo imati jasnu sliku kolika je ukupna potrošnja u srpskom zdravstvu. Kako odrediti pravičnu cenu amortizacije državnog resursa koji se koristi u cilju privatne zarade? Čije je to vlasništvo? Svih onih koji su godinama uplaćivali doprinos. Ko određuje cenovnik večernjih klinika odnosno vanstandardnih usluga? Iz člana 61. Zakona o zdravstvenom osiguranju određuje arbitrarno upravni odbor i direktor, što opet otvara mogućnost uzurpacije državne imovine. Postojanje državnih klinika automatski negira liste čekanja, gospodine ministre. Kolike su liste čekanja u Srbiji? Na kraju, da li te večernje klinike i dopunski rad sprečavaju zapošljavanje novih mladih kadrova? Sprečavaju, gospodine ministre. O tome niste vodili računa. Mi u ovom trenutku, po ko zna koji put ponavljam, a to se čulo od mnogo kolega, ne znamo šta je ukupna potrošnja u zdravstvu Srbije. Šta je to javna potrošnja? Šta je to što odliva iz džepova građane Srbije. Ko im to i na koji način zavlači ruku u džep? Podsetiću na jednu činjenicu, gospodine ministre, pre izvesnog vremena završena je nova zgrada Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, koja košta stotine miliona evra, pored toliko praznih državnih objekata, a čijim je to novcem plaćeno? Novcem građana Republike Srbije nauštrb kvaliteta zdravstvenih usluga. Kolika je cena lekova koji se plaća iz kase Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, i o tome sam vam govorio, i opet ću podsetiti javnost da cena formirana tako što se uzme prosečna cena leka u Italiji, Sloveniji i Hrvatskoj. Vi ste s pravom postavili pitanje gospodine ministre i negodovali i da je stopa izdvajanja po glavi stanovnika u Srbiji među najnižima u Evropi. Potpuno to razumem. Ali, kada je to tako zašto se mi poredimo i zašto su nam reper ove tri države, kada se u Sloveniji po glavi stanovnika izdvaja 1.700 evra, u Italiji 1.300, a u Hrvatskoj preko 1.000, a kod nas nepunih 300 evra. Ko je doneo takvu odluku? Koliko to sredstava odliva iz zajedničke kase.
Htela sam samo da vam kažem da ste potrošili vreme ovlašćenog predstavnika, ali da imate još 24 minuta. Prelazimo na to novo vreme. Prijavite se ponovo da bismo merili vreme.
Ni na jedno pitanje koje javno postavljeno nismo dobili odgovor. Začuđujuće je, gospodine ministre, postaviti pitanje – šta se dešava sa komorama? Šta je bilo sa Stomatološkom komorom? Da li je isteklo vreme na pitanja da li ta komora postoji, da li funkcioniše, da li je u zakonskom okviru? Skupštinski odbor je dve i po godine slao dopise i vama i Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu i dokle smo došli – ovo je odgovor na to pitanje. Dosta hrabrih kolega koji se javno usude da govore o korupciji u zdravstvu biva šikanirano, oterano iz zdravstvenih ustanova, kao što je slučaj sa jednom doktorkom iz Instituta za onkologiju u Kamenici, koja je morala da napusti i da pobegne iz ustanove. Ta afera traje već mesecima. Kako je afera nastala? Tako što je ta ustanova dobila odobrenje Ministarstva da radi dopunski rad, iako ste bili svesni da može da podmiri svoje pacijente, iako ste znali da je to osnovni vid zdravstvene zaštite. Kada neko o tome govori snosi sankcije, umesto onaj ko krši osnovne zakone da snosi sankcije. Postoje još mnoga pitanja, gospodine ministre. U štampi se provlači da se afera "Kraba" i dalje širi, da se lista privođenih lekara, onkologa širi preko Niša i Kragujevca, do Instituta u Kamenici. O svemu tome smo govorili, ali nažalost kada se o tome govori javno nađe se nevladina organizacija Cesid, i to onaj privatni deo da ona istraži javno mnjenje i da potpuno ovu priču obesmisli. Kada se postavi pitanje – na osnovu kog tendera, da li je bilo drugog ponuđača da se bavi tom temom da istraži javno mnjenje, odgovora nema. Gospodine ministre, šta se dešava sa legalizacijom – Srbija u pokretu, koja je finansirana od strane EU sa 150.000 evra, a svoje promocije održava po disko-klubovima? Možete da pogledate i fotografije. Ko su članovi te mlade organizacije? Da nije možda neko od tih članova državni službenik u Ministarstvu zdravlja ili činovnik? Imamo li odgovor na to pitanje? Evo opet sukoba. Problem do problema. Pitanje do pitanja, a odgovora niotkud. Gospodine ministre, 31. oktobar je istekao. U Torlaku stoji i dalje 600.000 vakcina, a mi ne možemo da se bavimo time. Dali smo milion evra. Samo ćemo još platiti i transport, po kilogramu uništavanje, da li u Austriji ili u nekoj drugoj državi, a vi ste rekli da ćemo te vakcine pokloniti nekoj nerazvijenoj afričkoj zemlji. Vidite, kada nema transparentnosti, kada nema pravovremenih obaveštenja onda trpi država, trpe pacijenti i trpi sistem i ceo sistem zbog takvog načina ponašanja i nečinjenja, nerešavanja ozbiljnih problema se provlači na jedan vrlo ružan način kroz naše medije. Najbolje je, gospodine ministre, da ovu izmenu i dopunu Zakona o zdravstvenoj zaštiti povučete, jer ona ne rešava, ona samo produbljuje konflikte. Ona otvara mogućnost korupcije. Bilo bi dobro da povučete i plan razvoja zdravstvene službe u Srbiji. Ukazali smo vam kroz nekoliko amandmana na određene propuste. Pokušali smo da vam amandmanima damo kompletniju sliku razvoja zdravstvene službe u Srbiji. Prihvatili ste samo jedan amandman koji se odnosi na to da o tom planu razvoja uopšte niste kredite prikazali, izvor kapitalnih investiranja u zdravstvu Srbije. Preskočili ste stotine miliona evra koje je ova država podigla na ime renoviranja kliničko-bolničkih centara i drugih bolnica. Kada smo vas opomenuli i rekli šta se sa time dešavalo, onda ste amandman prihvatili. Niste prihvatili ništa drugo, zato što ste svesni da je taj plan razvoja neprihvatljiv, da je baziran na friziranim podacima, da je baziran friziranom rastu BDP, na lažnim statističkim podacima. Kada se tako pođe od početka, kada se to predstavlja kao tačna informacija onda se dobije takav dokument koji je neprimenljiv i u suštini bezvredan.
Gospodin Simo Vuković ima reč.
Uvažena predsednice, ponovo se javljam po povredi Poslovnika. Imam utisak da samo kada raspravljamo u zdravstvu se pravi ovakva atmosfera. Prosto, može da se govori o čemu god kome padne na pamet i mi, pre svega ja kao ovlašćeni predstavnik svoje grupe, ispred Odbora suočavam se sa obiljem neargumentovanih činjenica koje često dosežu do ponižavajućih kvalifikacija, vređanja itd. Molim vas da kao uvažen spiker ovog doma, kako kažu, da se starate o sprovođenju Poslovnika. Moram da napomenem nekoliko činjenica. Jedan od govornika je ovde citirao izveštaj Svetske zdravstvene organizacije, nakon intervencije ministra u tom pravcu, nikom ništa. Videli smo da to nije tačno. S druge strane, imate kvalifikaciju da se ovde radi o hohštapleraju, o prodaji magle itd. Zaista, u toj atmosferi koja više liče na jednu pijacu je teško razgovarati o jednoj ovako ozbiljnoj oblasti. Molim vas da ovu raspravu koja po ko zna koji put od ovog saziva Skupštine se ponavlja, da je usmerena u jednom pravcu, zbog onih koji treba mnogo ozbiljnije da doživljavaju zdravstveni sistem u Srbiji i da imaju poverenja u njega. Kako ćemo mi izgraditi poverenje u zdravstveni sistem, ako smo ovde nebrojeno puta konstatovali da on praktično ne postoji i da u zemlji ništa ne funkcioniše. Od 128 hiljada ljudi koji su zaposleni u zdravstvu, praktično ništa ne rade, da je korupcija na svakom mestu. Naravno da konstatujemo da postoji akcija "Kraba". Koliko se sećam i ministar zdravlja je podržao tu akciju. Da li je ministar zdravlja odgovoran za svakog onog lekara koji posegne za mito? Koja je to logika? Kakva je to logika, molim vas? (Predsednik: Vreme.) Molim vas, da li mogu da dobijem vreme od svoje poslaničke grupe? (Predsednik: Izvolite.) Koja je tu logika? U tolikom sistemu, naravno da će postojati takvi slučajevi. Sigurno je da korupcija postoji u svim oblastima života. Ovde pokušava da se prikaže da je zdravstveni sistem taj koji je ovde najviše prisutan u smislu problema korupcije. Ovde je važna jedna druga činjenica koju ovde primećujem, kada pričamo o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Sećam se diskusije od pre dve godine kada smo pričali o spornim članovima 277. i 199, zato što je tri godine nakon stupanja ovog zakona od njegovog donošenja, te odredbe su trebale da važe. Većina onih poslanika koji danas kritikuju su kritikovali i to rešenje. Danas se kritikuju i ova rešenja. Ne razumem šta je onda rešenje vezano za radno vreme lekara? Da bi bio potpuno jasan, argument Lekarske komore je bio da ne može po danas važećem rešenju da se ospori lekarima dopunski rad. To pravo ostvaruju po Ustavu i po Zakonu o radu. Svaka profesija u ovoj državi ima pravo na dopunski rad do 1/3 radnog vremena. Šta je tu sada sporno? Sa druge strane, koje rešenje nudite? Ovde je pomenuto da je 90-tih godina pokušano da se skroz odvoji i jedno i drugo. Znamo šta je bilo. Ovo prethodno rešenje koje je podrazumevalo podelu radnog vremena je napadano. Praktično je nastao takav otpor u zdravstvenim ustanovama da to rešenje jednostavno nije sprovedeno. Sada se nudi ovo, koje podrazumeva dopunski rad i koje omogućava lekarima da do 1/3 radnog vremena rade u svojim ili drugim ustanovama, da zaključi ugovor. Postoji jedan regularan i legalan tok. Mislim da je krajnje nepravedno i prema lekarima i prema pacijentima sada ovde govorimo o jednoj koruptivnoj tendenciji u smislu izmena ovog zakona. Zašto je sada u ovoj profesiji to onemogućeno? O čemu se tu sada radi? Za mene je potpuno neprihvatljiva kvalifikacija da se stotine hiljada lekara kvalifikuju kao hohštapleri i prodavci magle. Mislim da to nije dostojno ovog doma, niti je doraslo diskusiji o nečemu što se tiče zakonskog predloga koji reguliše oblast zdravstvene zaštite. Zahvaljujem predsednice na prilici da koristim vreme svoje poslaničke grupe.
Kolega, kada su u pitanju zdravstveni radnici koji na jedan određen, po meni zaista način koji ne bi smeo biti korišćen, posebno u ovom visokom domu, govore da mi ne ostaje ništa drugo nego da asocira na sentencu – "castis omnia casta sunt", čistima sve je čisto. Gospodin Paja Momčilov.
Javljam se za repliku, ukoliko dozvolite, pošto sam dva puta pomenut. Šta sam pročitao i kažete - nikom ništa. Čitam dnevni list "Blic" [[Predsednik: Da se razumemo, niste dobili pravo na repliku. Govorite u okviru vremena?]] Neću.
U redu. Na član 7. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanik Paja Momčilov i zajedno narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Paja Momčilov ima reč, izvolite.
Iskoristiću dva minuta, jer je ovo očigledna manipulacija da se jednim nevažnim i kozmetičkim zakonskim izmenama potroši vreme, a da se ne govori o daleko važnijem dokumentu – planu zdravstvene zaštite. Bezvredno je govoriti o ovom članu koji je jedini branio, još na koliko-toliko moguć način, sukob interesa. Ovo što pokušava gospodin poslanik Simo Vuković nije korektno. Tačno sam citirao list "Blic" od 24.10. koji kaže – Svetska zdravstvena organizacija svake godine pravi listu najboljih zdravstvenih ustanova itd. Ministar kaže suprotno. Trebalo je to demantovati. U organizovanom društvu se to demantuje. Mi verujemo medijima. Mediji su vaši. Mediji nisu radikalski. Vi kontrolišete medije, isto društvo. Druga stvar, ono što ste kazali – steći će se utisak u javnom mnjenju da se ovde ne može lečiti. Naravno da ne može kada svi idu u inostranstvo za rutinske operacije. Ono što hoćete o javnom mnjenju da saznate, idite na blogove. Pročitajte iza svakog članka koji se pojavi u novinama sa zdravstvenim problemom šta građani kažu. Ako vam je i to malo, idite na pijacu, prošetajte samouslugom i popričajte sa građanima. Doduše, mlad ste čovek. Mi koji imamo izvesne godine, dozvolite da ipak ne pričamo napamet i da nismo zlonamerni, najmanje prema svom narodu.
Gospodin Simo Vuković ima reč.
Hteo bih da iskoristim pravo na repliku, s obzirom da sam (Predsednik: Ne, imate vreme poslaničke grupe kao ovlašćeni predstavnik.). Prihvatam. Ovo je po ko zna koji put već pomenuta činjenica vezana za lečenje, odnosno kardiohirurške operacije koje su obezbeđene od strane Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje u jednoj klinici u Turskoj. Istine radi, pošto se time veoma manipuliše, moram reći sledeće. U Srbiji, neka me isprave predstavnici Ministarstva i sam ministar, Srbija trenutno raspolaže sa 54 kardiovaskularna hirurga. U našoj zemlji, s obzirom da je stvarnost takva kakva jeste, u kojoj je on kardiohirurg, uz sva dežurstva koje ostvaruje i rad koji mu je omogućen po zakonu, može u jednom neto iznosu da zaradi 120 ili 130 hiljada dinara. Možda sam pogrešio10-20.000. S jedne strane, imate veliku motivaciju kardiovaskularnih hirurga da napuštaju našu zemlju. Kardiovaskularna klinika na Dedinju raspolaže sa 19 kardiohirurga, od kojih su već tri otišla u Kuvajt. Sa mnogo manje posla su mnogo bolje plaćeni. Mi to kao država ne možemo u ovom sistemu da ostvarimo i da platimo te ljude. S druge strane, imate rast broja ljudi na listi čekanja zbog rasta poverenja ljudi u zdravstveni sistem, što ovde niko neće da prizna, zbog poboljšane dijagnostike u oblasti kardiologije i imamo kapacitete koje imamo. Zato imamo, da bismo omogućili da se što veći broj ljudi operiše, da zaključimo ugovor i sa jednom privatnom klinikom i sa klinikom u Turskoj. Ne možete prosto klonirati ili multiplikovati 54 postojeća kardio-vaskularna hirurga. Jedan kardiohirurg se stvara decenijama. To je nešto složeniji posao nego što se stvara jedan vojni pilot. Molim vas da u tom pravcu ne omalovažavate napor da se što veći broj ljudi koji se nalaze na listi čekanja, a imaju problem u oblasti kardiologije, odnosno očekuju kardiohiruršku operaciju, da ne izazivate kod ljudi jedno podozrenje i nepoverenje u zdravstveni sistem.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Ne uznemiravam javnost, govorim o činjenicama. Javni servis Srbije pita građane Srbije da li treba građanima omogućiti da se sa zdravstvenom knjižicom u okviru obaveznog zdravstvenog osiguranja mogu da leče po svom izboru kod privatnog ili državnog lekara - da kaže 88,8%. Medijski javni servis Srbije pita javnost Srbije – korupcija je raširena pojava u zdravstvu 68,7%. Medijski javni servis Srbije pita građane i citiram to. Da bih vam to objasnio, jer se ne radi ni o kakvom hohštapleraju, kako vi to nazivate, jer tu reč nisam pomenuo uopšte, iznos zarade od vanstandardnih usluga u državnim ustanovama, 2004. godina - 1.296.000.000; 2005. godina – 1.538.000.000; 2006. godina – 2.346.000.000;2007. godina – 2.537.000.000. Šta mislite, gospodine Vukoviću, ko je to platio? O tome govorim. To su platili građani iz svog džepa. To morate da razumete. Očigledno vama to nije jasno.
Poslanik Predrag Mijatović ima reč.
Mogu li u okviru poslaničke grupe vreme da dobijem? Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, podstaknut sam izjavom gospodina Vukovića. Dve stvari bih hteo da kažem. Moždaje na izvestan način upotrebljeno ono što sam govorio, a to je da ovakav zakon o zdravstvenoj zaštiti koji sada donosimo, znači, vraćamo se na staro, daje mogućnost legalizacije korupcije. On kaže – ako su svim drugim, rečeno je da se ne obraćam direktno, ako je svim drugim profesijama dozvoljeno, onda treba da bude dozvoljeno i lekarima. Ne može da bude. Kao što je za stvaranje jednog hirurga potrebno vreme kao i za formiranje jednog pilota, tako isto je i medicinska struka, gospodine Vukoviću, nešto sasvim specifično, jer se bavi stvarima u kojima se greške teško ispravljaju i stvarima koje se tiču onoga što je ljudima najvrednije, a to je zdravlje. Prema tome, ako vi dozvolite taj dopunski rad, znate i sami da zbog mentaliteta i malih plata koje mi imamo, da sam taj dopunski rad služi u najvećem procentu za bogaćenje, odnosno za popravljanje materijalnog stanja lekara. Naše materijalno stanje u državnim službama je jadno, međutim, neka svako odluči hoće li da se bavi medicinom od koje živi iz humanosti, zadovoljan platom kakvom-takvom, kao što je imamo. Rekao sam da lekar specijalista ima 66.000 platu, što je vrlo mala plata, ili će raditi kod privatnika za hiljadu, dve ili tri hiljade evra, ali ne dozvoliti da pre podne se pacijenti prebacuju na posle podne, da se formiraju noćne klinike, da se dozvoljava 30% rada posle podne, što znate i sami da nije 30% nego 100%, jer i ja se bavim tom medicinom i znam da kolege fiktivno rade 30%, a u stvari rade puno radno vreme kod privatnika. S obzirom da se bavimo jednom ovakvom delatnošću, neka žrtva je i potrebna, a ta žrtva se ogleda u materijalnom stanju. Kolega, budite zadovoljni s onim što dobijate u državnoj službi. Ako niste zadovoljni, izvolite, pređite u privatnu službu. Nemojmo dozvoljavati i nemojmo legalizovati kriminal. Mi na ovaj način legalizujemo kriminal. To je jedno. Drugo, dobacio sam vam, što se izvinjavam, pošto to nije lepo, da je ministar odgovoran. Jeste, moralno je odgovoran. Ako se u jednoj zemlji dešava toliko kriminalnih radnji u zdravstvu i ako je toliko lekara uhapšeno zbog kriminala, u zemljama sa neodređenom tradicijom ima moralnu odgovornost gospodin ministar da da ostavku, a ne da se frenetično drži ministarske fotelje zbog svog ličnog narcizma i zbog samoljublja. Jer znači da nije bio u stanju da iskontroliše rad zdravstvenih ustanova, kolega. Znate i sami kakve su kontrole. Nikakve. Kontrole su pod uticajem Ministarstva zdravlja. Prema tome, ako ministar nije u stanju da kontroliše rad, onda je dužan, smatram, po božijim zakonima ili moralnim zakonima, da da ostavku, da se zahvali i da nastavi da se uspešno bavi svojim poslom, pošto je cenjen profesor medicinskog fakulteta.
Mislim da ne bi bilo dobro da gospodin Milosavljević radi posao gospodina Dačića i mislim da je dobro da svako radi u okviru sopstvenog resora. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Gospodine ministre, izvolite, samo se ponovo prijavite.
U poslednje četiri godine zaposleno je 6.291 zdravstveni radnik, kao novoprimljena radna mesta, od toga 4.126 medicinskih sestara, 1.863 doktora i 302 nemedicinska radnika. To je od 2006. do 2010. godine. Maja ove godine, posle devet godina, potpisan je kolektivni sporazum sa reprezentativnim sindikatima u zdravstvenom sistemu i zapošljavanje u zdravstvenim ustanovama mora, po kolektivnom sporazumu, da bude obavljeno konkursnom procedurom koja se objavljuje u Nacionalnoj službi zapošljavanja. Ne postoje kvote određivanja. Mi smo kao zemlja nasledili praksu koja je zaživela iz, pretpostavljam, najbolje namere da se univerzitetsko obrazovanje širi, povećava i dobro je da je tako, ali nije dobro da hiljade doktora i sestara čekaju posao. Kao što znate, siguran sam da znate, pošto većina ljudi radi u tom zdravstvenom sistemu o kome danas ovde pričamo, učinjeni su ogromni napori i značajan broj mladih je našao posao. Dopunski rad koji je regulisan ovim propisom se razlikuje od kategorije prekovremenog rada i on je u stvari privilegija zdravstvenih radnika. Definisan je ovim zakonom koji je zapravo neka vrsta leks specijalisa za zdravstvenu zaštitu i omogućava da platite zdravstvenog radnika za ono što će uraditi van svog redovnog radnog vremena, da ga platite više nego što bi to bilo, do trećine plate koju može da dobije prekovremenim radom. Objasniću vam zbog čega je to značajno. Značajno je, između ostalog, i zbog toga što ako u jednoj kardiohirurgiji imate pacijente koji treba da budu operisani, maksimalno uradite sve što možete u redovnom radnom vremenu, direktor ako vas pozove da u subotu, umesto da šetate Adom, dođete da operišete, ne može od vas da očekuje da maksimalno to radite uz nadoknadu koja je simbolična. 32/1MO/CG17,40-17,50 Ovaj mehanizam omogućava da se, recimo, u jednoj godini sa one jedinstvene liste čekanja po medicinskim kriterijumima operiše 600 ljudi subotom i nedeljom i da se time ubrza lečenje. I iz godine u godinu od 2002. naovamo, ja vam ovde stojim i svedočim, nijedna lista čekanja nije uvećavana, sve su smanjene, a neke su potpuno ukinute, kao što je npr. lista čekanja za ugradnju pejsmejkera. Hiljadu ljudi je čekalo samo u Kliničkom centru Srbije u Beogradu. Neke liste koje smo mi uveli tako što smo započeli kao ministarstvo sa vantelesnom oplodnjom na teret zajedničkog novca, pa smo rekli – prvo ćemo 1.000 vantelesnih oplodnji platiti iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, a sada više takve liste ne postoje. Oni parovi kojima je potrebno tu uslugu dobijaju i to dva puta do 40 godina života. Teško je voditi zdravstveni sistem i raditi u njemu u zemlji koja izdvaja najmanje novca za zdravlje i za zdravstvo po glavi stanovnika od Atlantika do Kavkaza u apsolutnom iznosu. Ali takođe je činjenica da se novac od 90 dolara 2001. godine uvećava oko 400 evra po glavi 2009 – 2010. godine. Naravno da su mnogi poslanici danas ovde pominjali podatke ovakve i onakve. Imamo različite baze podataka, različito skupljamo te podatke. Takva smo zemlja, nemamo jedinstvene informacione sisteme i raspolažemo onim čime raspolažemo. Sada bar nečim raspolažemo. Sve je, naravno, transparentno i sve se može videti. Ako na tih 6% odvajanja od bruto nacionalnog dohotka za zdravstvo dodate trećinu, jer uvek je između 25 i 40% davanja iz džepa u svakoj zemlji na ovom svetu, i u Evropi, po svim analizama onih koji se ozbiljno bave analizama sistema, izdvajanje za zdravlje u ovoj zemlji je uporedivo procentualno sa modernim državama Evrope danas. To što je nama baza nešto preko 4.500 evra bruto nacionalnog dohotka, a neko drugi ima 14.000 evra bruto nacionalnog dohotka, u tome leži razlog zbog čega bismo mogli da očekujemo i uvek očekujemo bolje, ali moramo se pomiriti da imamo ono što imamo. Dakle, dopunski rad je mera kojom pokušavamo da zadržimo doktore u javnom zdravstvenom sistemu. Pre dva meseca makedonski klinički centar u Skoplju izgubio je 100 lekara, koji su dali otkaz i otišli u privatnu praksu. Mi hoćemo da očuvamo sistem koji je pre svega za one koji nemaju novca u džepu. Onaj ko ima novca u džepu da plati sebi dodatno, snaći će se i bez nas. Otići će u privatnu ustanovu, pa će platiti uslugu, u onu privatnu ustanovu koja ne radi na teret obaveznog osiguranja, nego koja radi na tržištu, jer očekuje da dobije nešto više, nešto bolje i hoće nešto posebno, pa neka plati. Ali, ljudi koji nemaju novca u džepu, osim obaveznog zdravstvenog osiguranja, a njih je ogroman broj, naravno, u ovoj zemlji, zaslužuju da ih u klinikama leče najbolji doktori, da u domovima zdravlja sa njima razgovaraju i trude se oko njih oni koji su najbolji, da imaju negu onih koji su dobri, a ne onih koji će ostati zato što ne mogu da nađu posao negde drugde. Dakle, crno-bele varijante, verovali ili ne, nigde u Evropi ne postoje. Ne postoji ni jedna jedina zemlja na evropskom kontinentu koja ima strogo odvojen sistem u javnom vlasništvu i u privatnom. Svaka zemlja ima neki modalitet kombinovanja ovog posla na različite načine i ja ga iskreno doživljavam kao antikoruptivnu meru. Ono što je danas ovde izrečeno o korupciji, svako stoji iza onoga što je rekao, sluša nas 28-30.000 doktora već sada, 120-130.000 zdravstvenih radnika pažljivo je slušalo šta pričate. Društvo koje počne da nedovoljno poštuje doktora, učitelja, sudiju, sveštenika, ima ozbiljan problem, jer to su stubovi na kojima društvo počiva i koji razlikuju društvo, rekao bih, od neuređene šume. Siguran sam da je većina poslanika koja je sa ovoliko žuči danas govorila to rekla u afektu i da u stvari zaista to ne misle, jer su mnogi od njih učestvovali u izgradnji dokumenata koje smo usvajali, pa u donošenju zakona 2005. godine. Neki od ovih koji sad ovako gorljivo pričaju protiv i te kako su glasali baš za takve zakone. Odgovornost ministra zdravlja u svakoj zemlji, pa i u našoj, jeste uređivanje zdravstvenog sistema, donošenje i sprovođenje strategija i politika. Vodim Ministarstvo zdravlja s ponosom i 65 ljudi koji rade u sedištu još. Dvesta ljudi koji rade kao inspektori po terenu izgaraju. Mi smo u ovom vremenu doneli 14 zakona koje smo vam predložili i vi ste ih usvojili i više desetina, pa čak i stotina, podzakonskih akata. Mi smo zemlja koja je u tranziciji, koja mora da svoje propise preispituje i ne sme da se zabija glava u pesak. Do traganja za najboljim rešenjima, to je ono što podrazumevam kada kažem konstruktivnost, u traganju za najboljim rešenjima važni su otvoreni razgovori i sučeljavanje činjenica. Čitanje novinskih naslova, izvrtanje, ne služi na čast nikome, ali dobro. Nećemo ulaziti u to. Stomatološkoj komori Srbije oduzeta su javna ovlašćenja. Mandat još uvek traje zameniku direktora i taj problem će biti u narednih 120 dana rešen na novim izborima. Pošto je to bilo jedno od pitanja. Ispitivanje javnog mnjenja, da. Po Zakonu o javnim nabavkama izabrali smo Cesid i poverili smo mu da sprovede ispitivanje ne percepcije korupcije u zdravstvu, jer ovo o čemu je sada ovde govoreno je percepcija korupcije. Posle ovakvog govora, naravno, ako sada budete pitali, taj procenat će biti još veći. Kad pitate građane Srbije – da li mislite da su vaši doktori korumpirani, 60% kaže da. Kada ih pitate onda – da li ste vi bili žrtva korupcije, 19% kaže da. Kada ih pitate – da li znate nekoga ko je takođe platio mito, onda još 19% kaže da. Znači, manje od polovine onoga što inače ima percepciju. Kada uđete dublje od onih koji su nešto dali, koji su bili žrtve koruptivnog ponašanja, u 20% slučajeva im je nešto traženo, a u 80% su to uradili sami. Mi nismo beli anđeli, ali nismo ni crni đavoli. Ogroman broj zdravstvenih radnika u ovoj zemlji radi svoj posao požrtvovano, pošteno, posvećeno i naravno zaslužuju pet puta veću platu. Pitanje realnosti srpske ekonomije, mi živimo u realnom vremenu, u realnim okolnostima, sa realnim, a ne izmišljenim i naštampanim novcem. Od tog realnog novca koji zaradimo kao država, kao društvo, radeći svako svoj posao, vozač vozeći, seljak orući njivu, radnik proizvodeći proizvod, lekar lečeći, učitelj učeći, od tog novca delimo zajednički to što imamo. Milion i dvesta hiljada ljudi nema sopstveni prihod, sa njima solidarno delimo to što imamo u zdravstvenom osiguranju i nije nam lako, ali nam je sistem mnogo bolji nego što su neki od vas večeras pokušali da crno nacrtaju. Taj sistem, kada gledaju ljudi sa strane, drugim merilima koja nisu politikantska, od danas do sutra, sa projekcijom nekih sopstvenih merila u taj sistem, znači, kad nas gledaju drugi, u Davosu februara ove godine Srbija je na 46. mestu od 133 zemlje samo po jednoj jedinoj stvari koja se zove zdravstveni sistem. Po tome Srbija ima najviši rang na tom svetskom ekonomskom savetu. Nikada ovako ne bih o tome govorio, ali ovo govorim zbog svojih 28 hiljada kolega, pa i vas, kolega koji ovde sedite i zbog 80 hiljada zdravstvenih radnika, od kojih su njih 85, na primer, u kraljevačkoj bolnici one noći kada je tresao zemljotres prenosili bebe iz jedne sobe u drugu, trudili se da bolnica ne prestane da radi i zbog toga im odavde poručujem, ne da ćemo hitno popravljati liftove u obe zgrade za 24 miliona dinara iz budžeta, nego će dobiti, umesto te jedne noći, dva noćna dežurstva. Najsrećniji bi ministar bio ukoliko dopunski rad ne bi morao da bude na ovaj način regulisan i plaćen, ukoliko bi svaki doktor mogao da ima onoliko koliko jedna bogata ekonomija može da ga plati. Ovo je način da u teškim vremenima zdravstveni radnici ne odlaze iz državnog sektora u privatne ustanove trčeći za zaradom. Ovo je način da se na najbolji mogući način upotrebi ono što ima u postojećim okolnostima. Nije lako i nije jednostavno, ali je najlakše ne raditi ništa, najlakše je ne menjati nikakav propis, najlakše je ne hvatati se u koštac ni sa kakvim problemom. Međutim, onda se ne bi desilo, kao što se desilo u ovih nekoliko godina, da se obolevanje od tuberkuloze smanji od 34 na 25 na sto hiljada stanovnika, da se prepolovi smrtnost u koronarnim jedinicama, da lista lekova sada ima nekoliko puta veći broj nego pre nekoliko godina. Konačno, zdravstvene ustanove ne izgledaju kao ambari, ostavljeni da se raspadaju, nego počinju da liče na normalne, dostojanstvene zgrade i u njima nećete više moći da vidite snimak u kome pitate sestru kako je, a ona kaže – strašno je, sredstvo za pranje sudova dobili smo pre dve nedelje, ne znam kada ćemo ponovo; pitate pacijenta kakva je hrana - nikakva, donose mi od kuće; da li je toplo - ne, nema grejanja, moram sa tri ćebeta da se pokrijem. To vreme je iza nas. Moramo svi zajedno da učinimo najbolje što možemo, svako na svom mestu, da ovaj sistem iz dana u dan, iz meseca u mesec postaje sve bolji i bolji. Bio bih najsrećniji da sutradan neko drugi sedne na ovo mesto pa da nađe čarobno rešenje koje odjednom rešava sve. U ovih osam godina, otkad sam na ovom mestu, s prekidima, pokazali smo svi zajedno u zdravstvenom sistemu da vredimo i da smo u ligi šampiona kao zdravstveni sistem, bez obzira na to što je jedan mali broj ume da pokuša da učini naše mantile crnim i da baci senku na celu profesiju. To nikad nećemo dozvoliti. Korupcija je boljka čitavog srpskog društva i protiv nje moramo svi da se borimo, ali na pravi način svako od nas. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Naravno, posle gospodina ministra nema više amandmana, te ni mogućnosti da dam reč bilo kome. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Zahvaljujem gospođi Pavlović i gospodinu ministru. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Sa radom ćemo nastaviti 16. novembra u 10.00 časova.