Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, poštovane kolegice i kolege. Evo, dopustiti da ukratko predstavim Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. Naime, radi se o malim zapravo intervencijama u ovaj zakon ali po mojem mišljenju one bi mogle utjecati prvenstveno barem malo na socijalnu situaciju nekih naših regija, isto tako nekih populacija našeg stanovništva. Ovaj zakon zadire u članak 53., u članak koji govori o HRT pristojbi. Ova tema dakle sve više poprima socijalno i isto tako i političku dimenziju. Tome smo svjedočili jučer dakle kad je bila rasprava o PDV-u tj. o prijedlogu SDP-a da se ukine plaćanje PDV-a na HRT pristojbu a možemo se i prisjetiti dakle i zadnjih parlamentarnih izbora kada je HRT pristojba također bila tema nekih stranaka i njihovih predizbornih obećanja. No, kakva je trenutno situacija. Dakle, člankom 53. definirano je da vlasnici radijskih i televizijskih prijamnika na području Republike Hrvatske dužni su plaćati HRT pristojbu i da ta pristojba iznosi 1,5% prosječne neto mjesečne plaće zaposlenih u Republici Hrvatskoj na temelju statističkih podataka za prethodnu godinu. Već sam prije napomenuo da ovaj moj zakon ima mogli bismo reći socijalnu i regionalnu dimenziju. Pa zašto socijalnu? Zato eto jer ovim našim prijedlogom pokušavamo dakle da neki dijelovi, dakle rekao sam već, Hrvatske a i neki dijelovi naše populacije plaćaju manju HRT pristojbu i po našem mišljenju i to bi se moglo ostvariti na najjednostavniji mogući način bez puno kompliciranja i to tako da se promijeni članak 53. tj. stavak 4. koji bi po novome iznosio. Visina pristojbe iznosi 1,5% prosječne neto mjesečne plaće zaposlenih u Republici Hrvatskoj obračunato po županijama i Gradu Zagrebu na temelju statističkih podataka za prethodnu godinu. Dakle, to je po nama najjednostavnije rješenje da ipak krenemo na neki način u socijalizaciju HRT pristojbe. Nećemo sada ovdje započeti, ja se nadam barem, raspravu o samoj suštini naplaćivanja i karaktera HRT pristojbe. Dakle, rekao sam da ovaj zakon ima socijalnu dimenziju pa eto podaci nam govore da je prosječna plaća u 2004. godini bila 4 tisuće kuna dakle u cijeloj Hrvatskoj, da je sindikalna košarica bila 5 tisuća 259 kuna. Dakle, s prosječnom plaćom ne možemo pokriti troškove sindikalne košarice. Isto tako, da u toj sindikalnoj košarici stavka obrazovanje i kultura u koje bi spadala ova HRT pristojba dakle da pridonosi sa 720 kuna tako da bi smanjenje dakle HRT pristojbe po nekim županijama barem malo pridonijelo i visini troškova za tu sindikalnu košaricu. Ono za što mislim da bi trebalo posebno dakle upozoriti i što nam daje zapravo drastičniju sliku stanja na terenu to su podaci po našim županijama, dakle to je ta regionalna dimenzija pogotovo što se tiče moje Međimurske županije pa i stranke Međimurskog demokratskog saveza koja je dala podršku isto tako ovom zakonu. Dakle, podaci nam govore za deveti mjesec prošle godine, deveti mjesec 2004. godine, to je ono najsvježije što smo uspjeli dobiti. Dakle, da je prosječna plaća u Republici Hrvatskoj bila negdje upravo, dakle rekli smo već oko 4 tisuće kuna ali da nažalost postoje velika odstupanja o prosječnim plaćama po županijama. Od one najmanje prosječne plaće u Hrvatskoj koja je nažalost upravo u Međimurskoj županiji od 3 tisuće kuna, dakle skoro za 30% je manja nego na republičkoj razini pa do plaće od 4,5 tisuće kuna u Gradu Zagrebu koja je dakle za 50% veća od one plaće u Međimurskoj županiji. Mislim da bi te podatke morali na neki način anticipirati kod i ovog i sličnih zakona i da bi se to moralo dakle vidjeti na taj način da ljudi plaćaju različitu visinu pretplate. Prošle godine je pretplata bila, HRT pretplata prije dakle povišenja ove godine 63 kune bila je 59 kuna. Za Međimursku županiju po tom obračunu bilo bi 45 kuna, za Krapinsko-zagorsku na primjer bilo bi 48 kuna, za Zagrebačku 53 kune, za Brodsko-posavsku 51 kunu, za Ličko-senjsku 52 kune itd. Dakle, u svim županijama došlo bi do smanjenja osim u Gradu Zagrebu gdje bi se RTV pristojba dakle povisila na 67 kuna a s obzirom dakle da je tu najveća i prosječna plaća u Republici Hrvatskoj mislim da to zapravo građani ne bi toliko ni registrirali. Dakle, to je bio glavni razlog za donošenje ovog zakona. Mišljenje Vlade je negativno. No, ono što bih htio upozoriti je da Vlada zastupa mišljenje da ovdje nije riječ o pristojbi, da nije riječ o porezu nego da je riječ o naknadi za obavljenu uslugu makar u zakonu decidirano piše da tu pristojbu plaćaju vlasnici radijskih i televizijskih prijemnika u stavku 1. A isto tako u stavku 2. i u stavku 3. uspostavlja se čisti pravni odnos između vlasnika, prijemnika koji se ističe, znači vlasnik prijamnika dužan je HRT-u prijaviti prijamnik i vlasnik prijamnika nije dužan plaćati pristojbu ako prijamnik dakle odjavi. No, to je već druga priča. Ono što želim još tu napomenuti, istaknuti i upozoriti zapravo na što sam već upozoravao i svojim zastupničkim pitanjima, evo i kolega Lesar se aktivirao u tom smjeru. Dakle, Vlada govori o naknadi za obavljenu uslugu. No nažalost, mi u Hrvatskoj imamo brojna domaćinstva dakle, prvenstveno su to uz slovensko-hrvatsku granicu koji uopće ne mogu pratiti HRT program i jednostavno za sada nismo pronašli nikakvo rješenje unatoč toga što smo kontaktirali i Ministarstvo prometa i Hrvatsku televiziju i odašiljače i veze. Odašiljači i veze koliko vidim nemaju nikakvu namjeru na bilo koji način intervenirati da bi se promijenilo to stanje. A samo da pročitam što piše na njihovim Internet stranicama. Evo, Odašiljači i veze. Svojim poslovanjem odašiljači i veze moraju osigurati izvršavanje funkcija i zadataka koji su djelom određeni zakonskom regulativom uz ostvarenje najvišeg stupnja zadovoljstva korisnika, poslovnih partnera, zaposlenika i svih zainteresiranih strana. Oni dakle za sada nisu u cijelosti obavili ovu svoju zadaću. Kao rezultat toga imamo sudske opomene upravo za te ljude koji niti neće zapravo plaćati ono što ne mogu koristiti tu koju uslugu a dakle ono što dobivaju to su opomene pred sudsku ovrhu. Mislim da eto, evo apeliram i sa ove govornice da se taj slučaj čim prije riješi. Evo, da ne duljim situacija je jasna dakle. Ovim zakonom predlažemo pravedniji način raspoređivanja obaveza naših građana. Po nama se dakle radi o porezu a svaki porezni sustav, čuli smo to jučer, mora se temeljiti i na jednakosti i na pravednosti. Jednakost je u tome dakle da svi plaćaju. Dakle, mi ne ukidamo HRT pristojbu ali pravednost dakle da se uzme u obzir socijalna situacija, tj. prosječna neto plaća po određenim županijama. Nije to veliki korak. Taj korak ne zahtjeva nikakva sredstva iz proračuna, taj korak neće ni na koji način oštetiti ili umanjiti prihode Hrvatske radio televizije, možda čak suprotno, mislim da je zapravo riječ samo o dobroj volji svih nas ovdje u Saboru da nekome olakšamo malo njegovu socijalnu situaciju. Hvala lijepa. Pa evo, uključiti ćemo se i poslije.
Hvala lijepa predlagaču. Sada ćemo najprije, najprije pitati žele li izvjestitelji Odbora pa onda? Žele li izvjestitelji Odbora? Da. Hvala. Predsjednik Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav gospodin Dražen Bošnjaković, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav raspravio je na 35 sjednici održanoj 20. svibnja 2005. godine Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radio televiziji. Odbor je u raspravi podržao stajališta Vlade Republike Hrvatske da su pristojbu sukladno Zakonu o Hrvatskoj radio televiziji dužni plaćati radnici radijskih i televizijskih prijemnika na području Republike Hrvatske iz čega proizlazi da su je dužni plaćati u jednakim iznosima. U raspravi je izraženo i mišljenje da bi trebalo preispitati opravdanost plaćanja pristojbe onih vlasnika prijavnika kojima iz tehničkih razloga nije omogućen prijem programa. Nakon rasprave Odbor je većinom glasova predložio Hrvatskom saboru da ne prihvati prijedlog ovog Zakona, 3 glasa naime podržalo Zakon a 4 glasa je bilo protiv. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sada ima riječ predstavnik Vlade, državni tajnik gospodin Jadran Antolović, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Vlada se protivi Prijedlogu zakona o Hrvatskoj radio televiziji i to iz razloga koji su izneseni u mišljenju ali upravo obrazloženjem, u obrazloženju predlagatelj je istakao razloge koji su ga … [[Govornik se ne razumije.]] da predloži ovaj Zakon a to je shvaćanje pristojbe kao poreza. Naime, vi dobro znate da su porezi i prihod proračuna koji je nenamjenski i koji se uplaćuje u proračun uvijek. Ovdje se pristojba plaća Hrvatskoj radio televiziji kao javnom servisu i nikako se ne može raditi o porezu. Istovremeno u članku 53. Zakona rečeno je da kućanstva koja imaju više televizijskih prijemnika plaćaju samo za jedan. To ukazuje da ta pristojba je u pravilu naknada za uslugu javnog servisa koji obavlja Hrvatska radio televizija. A kako bi bilo pravedno po načelu da svi građani, odnosno vlasnici televizijskih i radio prijemnika plaćaju isti iznos, iz toga razloga se protivimo ovome Prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a, gospođa Jagoda Majska Martinčević koje nema. U ime Kluba HSS-a, gospodin zastupnik Luka Roić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodo kolegice i kolege zastupnici. I u ime HSS-a reći ću nekoliko riječi o ovome Prijedlogu zakona, o dopunama Zakona o Hrvatskoj radio televiziji. Inicijativa našeg kolege Pavlica je hvale vrijedna jer pokušava na neki način pravednije raspodijeliti TV obveze koja se plaća Hrvatskoj radio televiziji koja moramo priznati nije ni tako beznačajna za mnogi broj ljudi u Hrvatskoj državi. Na primjer umirovljenici koji sigurno imaju daleko niža primanja od prosjeka neto plaća u Republici Hrvatskoj, a poglavito nezaposlenih i onih koji ne dobivaju nikakva sredstva za svoj rad. Pitanje je zapravo da li bi trebali ići dalje, da li bi trebali raspravljati o tome kako taj teret raspodijeliti pravednije s obzirom na razne vrste imovine koje građani Hrvatske imaju. Da li je neto plaća jedini kriterij po kojem se mjeri materijalni status jednog građanina ili postoji i drugi kriterij koji bi znatno mogli raspodijeliti drugačiji teret pristojbe na tv … [[Govornik se ne razumije.]] koje je po mišljenju gospodina Pavlica se plaća porez. I sva su to otvorena pitanja na koje moramo pokušati naći odgovor. Naime, sjećamo se kada je ta pristojba bila u apsolutnom iznosu i pogađala je potpuno jednako sve građane. Sada ona nije u jednakom iznosu nego u iznosu zaposlenih Republike Hrvatske, da li je to pravedno ili nije ostavljam svima na razmišljanje. Meni se čini da nije pravedan pristup, jer kao što rekoh, razlika je kada jedan umirovljenik mora izdvojiti 63, odnosno 59 kuna za pretplatu ili pristojbu u Hrvatskoj radio televiziji ili jedan građanin ima u svome vlasništvu milijune i milijune kuna. Kako je to riješeno u drugim državama na koji način? Mislim da je i svugdje ta pretplata uređena tako da je plaćaju svi građani ali moramo pokušati naći način na koji ćemo rasteretiti one koji su ekonomski, socijalno najosjetljiviji u odnosu na one koji imaju više. Nešto zbog čega ne bih mogao dignuti ruku, odnosno mi u HSS-u dati glas ovom prijedlogu zakona je njegova konačna zapravo neizvjesnost jer nemamo točan izračun koliko bi sa ovakvom primjenom zakon zapravo bilo prikupljeno sredstava. Da li je dovoljno reći da će u Zagrebačkoj županiji s obzirom u Zagrebu zapravo gdje je prosječna neto plaća daleko veća nego npr. u Međimurju, dakle, gdje dolazi gospodin Pavlic, gdje je daleko manja, da li će ta sredstva biti veća u ukupnom iznosu ili će biti manja. To je vrlo bitno da bi se mogli odrediti prema ovom prijedlogu zakona. I zato mislim da je moralo biti i preciznije izračunato koliko bi se tih sredstava prikupilo. Kažem, sve su ovo razlozi zbog čega pozdravljamo, pozdravljamo ovu inicijativu, mislimo da je ona potrebna. Ja bih čak išao i dalje i rekao bih da bi morali možda razmišljati i o plaćanju televizijske pristojbe u odnosu na pojedinačna primanja svakog građanina. U tom slučaju čini mi se da onaj koji nema nikakvih prihoda ne bi trebao imati ni obvezu plaćanja televizijske pretplate. Za razliku od onih koji imaju daleko više plaćali bi i više pristojbu i tzv. porez na posjedovanje prijemnika. Mene također kao i, da ne ponavljam sve one priče od jučer, također brine zašto ne definiramo točno što je to pristojba Hrvatske radiotelevizije? Da li je to tumačenje ovo koje gospodin Pavlic iznosi i koje smo mi prihvatili ili je to mišljenje Vlade koje ponovno na neki način tumači drugačije pristojbu kao znači pristojbu na uslugu koju Hrvatska radiotelevizija pruža svim našim građanima? Onda je pitanje naravno šta s onima koji tu uslugu ne mogu dobiti? Ima onih koji ne mogu koristiti usluge Hrvatske radiotelevizije, a isto tako obvezni su plaćati pretplatu. Da li je to porez? Da li je to pristojba koja je na neki način po tumačenju Vlade i obveza za plaćanje PDV-a? To su sve pitanja koja moramo razriješiti da bi imali stabilnu i čistu situaciju kako bi i Hrvatska radiotelevizija kao javni servis mogli uredno planirati svoje poslovanje i svoju budućnost a isto tako građanima moramo jasno poručiti koja je njihova obveza u servisiranju javnog medija, elektronskog medija Hrvatske, Hrvatske radiotelevizije? Znači ta neizvjesnost zapravo da li je jednakost koja je uglavnom kriterij za plaćanje svih pristojbi? Jedini kriterij? Ili je pravednost koja je ugrađena u svim dokumentima socijalnih i pravnih država drugi kriterij po kojima se može i drugačije znači tumačiti obveza za plaćanje određene usluge s obzirom na vlastita primanja ili materijalni status koje korisnici takve usluge imaju? Ja sam za kombinaciju ta dva sustava jer mi se čini da smo društvo u kojem je vrlo bitno racionalizirati na, za svaku kunu što je govorio kolega Pavlic o košarici koja je daleko iznad prosjeka naših primanja. O milijunu umirovljenika i 400 ili nekoliko, blizu 400 tisuća nezaposlenih koji ne primaju po toj osnovi nikakva primanja. Da li imamo pravo i obvezu od njih očekivati da plaćaju nekakav prosjek iznad, koji je daleko iznad njihovih osobnih primanja? Eto to su sve dileme zbog kojih mi se čini da ne bi trebali ishitreno donositi zakone i prilagoditi ih možda jednom međukoraku koji predlagatelj zapravo predlaže. Ili zadržati se na postojećem sustavu ili tražiti još nova rješenja koja će pravednije i bolje riješiti ovaj problem? Mi u HSS-u stoga ćemo biti rezervirani prema ovom prijedlogu ali nismo zadovoljni ni sa postojećim rješenjem. Očekujem da će doći i još bolje pripremljeni i bolje sačinjeni prijedlozi zakona koji će onda dobiti i našu podršku. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a PGS-a gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege mi ćemo podržati ovaj Prijedlog zakona i to iz tri razloga. Prvo, ovaj Prijedlog nije usmjeren protiv Hrvatske radiotelevizije u financijskom smislu jer prihodovna strana o, primjenom ovog modela ne bi se smanjivala. Dakle financijski interes javne ustanove, javnog servisa ne dira se i ne remete se njihovi planovi poslovanja ni u ovoj ni idućim godinama. Drugi razlog što je ovaj Prijedlog sa stanovišta građana koji plaćaju pristojbu, porez, pretplatu ili ne znam što se to zove, je socijalno pravedniji. Ova tema je bila i politizirana i politička tema sa socijalnog aspekta i već se godinama upozorava da dio stanovništva čiji su prihodi i primanja na granici izdržljivosti i izdatak plaćanja pristojbe ili pretplate bitnije utječe na njihov obiteljski, kućni proračun. S obzirom da i troškovi života, a i prihodi u Hrvatskoj nisu na nivou prosjeka u svakoj hrvatskoj regiji, a podsjećam vas ponovno da recimo Međimurje već nekoliko godina ima prosječnu plaću nižu od državnog prosjeka 30%. Da sa aspekta socijalne pravednosti kada već je zakonodavac plaću uzeo kao osnov za izračun nekakve obaveze stanovništva. Dakle uzeta je prosječna plaća. Onda je socijalno prihvatljivo da ta prosječna plaća ne bude na državnom nivou nego na regionalnom. Jer valjda prosječna plaća jeste odraz s jedne strane i gospodarske moći primanja prihoda ukupnih u obitelji ili samaca i troškova života. Dakle samo logiku koju je država zakonodavac već jednom dao da je prosječna plaća osnov za obračun primjenjujemo na regionalnom ... [[Govornik se ne razumije.]] A i ovdje svi smo do sad govorili da Hrvatska po svim svojim segmentima nije ista u svakoj od hrvatskih regija. Ovo je jedan primjer gdje nismo svi isti. I nije svejedno zagrebačkih 4 i pol tisuće prosječne plaće ili međimurskih 3 tisuće. I tu nije razlika 100 kuna. Tu je razlika 1500 kuna. Nije zagrebačkih 4 i pol isto kao šibenskih 3 i pol ili bjelovarskih 3 tisuće 200. Ili koprivničkih 3 tisuće 200. To su razlike koje iznose toliko koliko je nečija plaća u ovom trenutku koji rade cijeli mjesec za tu plaću. To je dakle jedan razlog. I završni razlog je mišljenje Vlade koje je dato u pisanom obliku je danas ovdje ponovljeno. Ajmo ga na trenutak prihvatiti da se radi o plaćanju usluge. To piše ovdje i rečeno je da nije porez, da nije to nego da se plaća usluga. Ali što onda sa ignoriranjem trgovačkog društva «Odašiljači i veze» kojemu je ova država i vlast, Sabor zakonima dao monopol na imitiranje signala koji priznaje, koji priznaje da nema signala na konkretnom području što sam ih pitao, ali vele i drugim velikim dijelovima Republike Hrvatske koji za svoju uslugu imitiranje signala debelo naplaćuje i javnoj televiziji bez ikakvog interesa kao ovlašteni distributer signala, emiter signala popravi u tehničkom smislu i da svi građani, vlasnici televizijskih prijemnika koji moraju plaćati, moraju plaćati bez obzira što signala nema, a ja vam dakle dokazujem da su «Odašiljači i veze» 11. ožujka ove godine potvrdili da nema signala i da se ne može gledati program Hrvatske radiotelevizije, a moraš plaćati. Što sad s tim? Pa ćete onda gospodo iz Vlade morati prihvatiti moj Prijedlog zakona kojega sam jučer pustio u proceduru da tamo gdje signala nema nema ni usluge koju moramo plaćati svi po jednakoj cijeni pa ćete građane Hrvatske na teritoriju gdje nema signala ili je nevidljiv, tako loš da se ne može gledati program morati osloboditi plaćanja pristojbe za uslugu koju daje javni servis, citiram vaše mišljenje. Dakle tragom vašeg mišljenja tražim da se prekine državni namet za uslugu koju građani moraju plaćati, a nije im dostupna. Nije im dostupna. Ja sam pitao za Međimurje. Oni su mi proširili da je to problem uz cijelu slovensku granicu posebice u Hrvatskom Zagorju. Otoke, otoke. Dakle što sad to onda znači? Ja prihvačam stav Vlade, mišljenje Vlade da se radi o plaćanju usluge i molim ako ne i ovaj prijedlog kolege Pavlica ajmo onda i regionalnu visinu, ali tamo gdje signala nema nema usluge, nema plaćanja. I vrlo jednostavno a prijedlog zakona je jučer predan u proceduru. Ja se nadam da Vlada neće promijeniti mišljenje i reći to ipak nije plaćanje usluge. I još nešto što sam saznao jutros što mi nije palo na pamet, a zvao me ravnatelj jedne škole. Imam tri televizora u školi koje ne gledamo program, ali putem VHS-a ili DVD-a stručne materijale djeci prezentiramo. Televizijski prijemnik mi služi kao monitor i moram plaćati televizijsku pristojbu. U učionici nema ni priključka antenskog, ništa. Dakle, isključivo monitor i sad mi je jeftinije valjda kupiti monitore od kompjutera i koristiti ga a ove bacit nove televizore, da bi izbjegao plaćanje televizijske pretplate odnosno pristojbe, oprostite, a radi se o školi koju financira država, koja nema dovoljno novaca. Vrtići, srednje škole, pa i znanstvene neke institucije se služe istim sistemom. Dakle, ako se radi o usluzi onda molim samo tamo gdje je usluga korištena se može nešto naplaćivati. Želim vjerovati da ovu socijalnu komponentu svakih mjesec, desetak, 50, 60 kuna ne doživljavate kao političku temu kolege Pavlica, nego sa socijalnog aspekta daleko pravednije, ne do kraja pravedno jer točno da i unutar pojedine regije ima ljudi sa različitim primanjima, ali pravedniju od onoga što sad imamo. Hajmo konačno priznati da po standardu, primanjima, prihodima, troškovima života i platežnim mogućnostima hrvatskih građana Hrvatska nije svugdje ista i zbog toga se čudim ovakvom stavu Vlade da ne može čak ni ovo prihvatiti što ne remeti prihode javne ustanove Hrvatske radiotelevizije. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba DC-a, HSLS-a i LS-a gospodin zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa ja ću biti kratak. Prvo, pohvalio bih zaista namjeru kolege Pavlica nošen načelima pravednosti i socijalnosti. Predložio je ove izmjene i dopune vezane za televizijsku pretplatu. Međutim, kao što je mogao i on sam vidjeti ovaj očigledno prijedlog neće moći ići, teško ga je u praksi provesti, a da se ne dira dublje u Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji, odjel o samoj pretplati. Nadalje, naš Klub drži da je ovaj dio nemoguće provesti zbog toga što iako kolega predlaže da se plaća prema nekom prosjeku po županijama, gdje su prihodi diferencirani s obzirom na snagu pojedinih županija, da time oni koji su socijalno ugroženi neće dobiti više pravednosti, neće dobiti više socijalnosti. Oni će i dalje morati plaćati, a oni dijelovi Hrvatske koji nisu pokriveni kvalitetno signalom oni dalje nemaju sliku. Naše razmišljanje ide u tom smjeru da gdje postoje ovakvi problemi nepokrivenosti da se tamo uopće i ne treba plaćati televizijsku pretplatu, a za one koji su socijalno ugroženi zaista bi onda društvo, država trebala naći neki model pa da ti ljudi budu zapravo oslobođeni tih davanja. Svako davanje onome tko nema njemu je veliko davanje. Znači, to su ta dva razloga zašto mislim nećemo moći to podržati ovaj prijedlog, a inače nakane su zaista plemenite. Postoji jedan problem koji mi još danas nismo raščistili, a to je onaj problem koji je jučer bio na raspravi i ranijim raspravama kada se govorilo o televiziji, o Hrvatskoj radioteleviziji, ali to je vezano za pretplatu. Da li je ona porez, da li je ona neki dobrovoljni prilog ili je to cijena odgovarajuće usluge. To vidite da svatko tumači na svoj način. Mislim da bi to zaista trebalo definirati. Ako je to porez onda je on jedinstven na razini cijele države. Ako je to jedan dobrovoljni prilog onda se on mora prikupljati na osnovu dobrovoljnosti, nek da onaj tko misli da treba dati i koliko treba dati. Ako je to cijena odgovarajuće usluge onda ona ima svoju tržišnu vrijednost, ima svoju troškovnu stranu. Prema tome, a država ukoliko želi pomoći onima koji nemaju novaca može imati beneficiranu cijenu za one koji su socijalno ugroženi. Za nas je veći problem, nije problem toliko da li je, što to nije kvalitetno određeno, da li je porez, davanje ili cijena usluge. Za pretplatnika Hrvatske radiotelevizije je bitnije od toga koliki je njegov utjecaj na ta sredstva koja on daje i zašto on njih zapravo daje. Ako je to davanje za kvalitetu programa, ako je to davanje za to da odgovarajući sadržaji, društveni sadržaji budu prikazani na Hrvatskoj televiziji onda jesmo ali gdje je moj utjecaj i na koji način ja mogu utjecati na ta sredstva. To ljude zapravo po meni najviše zabrinjava i traže taj odgovor. Ovdje je kolega Lesar spomenuo također jednu stvar o kojoj biste isto tako trebali razmisliti. Prema ovome zakonu, posljednjem Zakonu o Hrvatskoj radioteleviziji, znači pretplata se mora plaćati. Ukoliko imate televizor vi morate ako ne želite plaćati pretplatu televizor će vam se zapečatiti. Međutim, ja želim gledati gospodo RTL, želim gledati TV Novu, želim gledati moju lokalnu televiziju, želim gledati satelitski program. Šta onda? Tko će mi doći zapečatiti moj televizor i zabraniti mi. Znači, to su stvari koje nisu zakonom definirane i koje bi trebalo pod hitno definirati i mislim da bi se Vlada trebala pozabaviti time da izađe s jednim prijedlogom u kom bi se ove nejasnoće ovi problemi razriješili, a ne da mi kao saborski zastupnici sami to izrađujemo. Možemo davati inicijative i ova inicijativa od kolege zaista hvale vrijedna. I za sam kraj. Recimo vi imate sadašnji važeći Zakon o elektroničkim medijima. Mislim da u članku 56. tamo se navodi da postoji fond za poticanje pluralizma i raznovrsnosti elektroničkih medija. U tom fondu, po tom fondu, u taj fond Hrvatska radiotelevizija bi iz pretplate trebala izdvajati onaj dio sredstava, čini se 3% od pretplate. Čuli ste zadnji put od ministra Biškupića da za 2003. do 2004. godinu nisu uplaćena nikakva sredstva, tek za 2005. godinu, za ovih pet mjeseci, … [[Ne razumije se.]] čini mi se 7 milijuna kuna, ali to su sredstva koja su namijenjena za razvoj elektroničkih medija na nižoj lokalnoj razini ali mogu i regionalni sudjelovati u natjecanju za dobivanje tih sredstava da bi se potakao taj pluralizam elektroničkih medija. Nadalje, u taj fond Hrvatska radiotelevizija ne izdvaja ta sredstva, ali mali lokalni mediji po 0,5% izdvajaju ta sredstva i uplaćuju ta sredstva. Znači, mi mali možemo to plaćati, velika Hrvatska radiotelevizija koliko vidim za ovu 2003., 2004. godinu još nisu ta sredstva legla na račun. Ima tu mogućnosti koliko mi želimo pretplatu sačuvati. Ja jesam da ona i dalje ostane, ali bi o njoj trebalo drugačije raspolagati i usmjeravati je na neki drugi način. Zašto se Hrvatska radiotelevizija ne bi javila fino na natječaj, ponudila program, tko ima bolji program, tko ima bolje uvjete za provedbu tog programa. … [[Ne razumije se.]] neka uzme ta sredstva, a onda će biti ja vjerujem i zadovoljni svi hrvatski građani. Eto toliko. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovani predstavnici Vlade. Klub HSP-a pozdravlja ovu inicijativu uvaženoga kolege Pavlica da se otvori rasprava i o pitanju ovih pristojbi, naime, to je dosta bitna stvar, ako se samo uzme u obzir da od negdje godišnjeg prihoda Hrvatske radio televizije u iznosu od milijardu i tristo miljuna kuna 850 tisuća kuna se skupi od pristojbi. Znači to nije mali iznos, vidljivo je da je to 2/3 cjelokupnog iznosa Hrvatske radio televizije. Kažem to zbog toga što je pristojba, zvalo se to pristojba, porez, davanje ali prema sadašnjeg Zakonu pristojba ima pravni karakter, obveznog ugovornog odnosa. Znači to je obvezni ugovorni odnos i to tako hrvatski građanin to mora platiti ako ne plati bez obzira na činjenicu što govori gospodin Lesa što postoje područja koja nisu pokrivena, da ne mogu pratiti znači programe Hrvatske radio televizije ali on to mora platiti. On ne može sam reći neću to platiti, nezadovoljan sam emisijama, unatoč tome što ja imam ugovorni odnos sa Hrvatskom radiotelevizijom, a sve je ovo ugovorni odnos. Ugovorni odnos vam je kada uđete u tramvaj pa kupite kartu, to je isto ugovorni odnos, znači za tu vožnju kao što je ovaj ugovorni odnos u nekom širem smislu svi hrvatski građani koji plaćaju pristojbu u biti su mali dioničari. E sada kakva su njihova prava vidjeli smo nikakva. Ako netko ne odluči platiti pristojbu odmah će uskočiti odvjetnička kuća Haženković-Radaković i reagirati. A vrlo jednostavno reagiraju, prvo šalju opomenu a imaju sve u kompjutoru, onda nakon toga idu na ovrhu a Hrvatska radio televizija njih debelo plaća za te stvari a mogli bi imati 4, 5 ljudi koji će vrlo jednostavno obavljati te poslove zaposliti nove nezaposlene a ne davati sve ove odvjetničkoj tvrci a znamo i sami da su sve one razno razne ugovore koje smo sklapali za autoceste uvijek je ta tvrtka bila koja daje mišljenje pravno o primjeni ugovora pa jedan posto njima u džep. Evo to je ova isto situacija kako i na koji način se u tome dijelu radi. E sada kada smo kod ovog ugovornog, a to je ugovorni obvezni odnos, plaćanje pristojbe što hrvatski građani očekuju. Hrvatski građani očekuju da Hrvatska radiotelevizija bude javna ustanova. Znači prije svega javna ustanova, a ne komercijalna, ne komercijalna osnova. Jer i sami znamo iz ovoga fonda što je osnovan 3% bi trebalo još od 2003. godine ići komercijalnim televizijama, koliko vidimo tek sada ove godine je to krenulo, izlike su različite nije bio osnovan fond a lova je dolazila. I sada me zanima u ime Kluba HSP-a što je sada u tome, vidjeli smo različita priopćenja uprave Hrvatske televizije i Ministarstva pa bi željeli ovdje u Hrvatskom saboru pravi odgovor tko je sada u pravu, da li je ministar Biškupić koji je na aktualnom prijepodnevu rekao ono što je rekao da nije se postupalo ili je Hrvatska radio televizija. Mislim da javnost, evo imamo sada i sreću da Hrvatska televizija prenosi ovu sjednicu pa da konačno čuje od odgovornih predstavnika što je. I sada ću reći na jedan dio što nikako, uvijek ističemo primjer HINE i Hrvatskoga radija koji su objektivni mediji, objektivni mediji kao javne ustanove kojima je svrha objektivno informirati hrvatske građane i to tako da oni na temelju te objektivne informacije sami formiraju svoje mišljenje. A Hrvatska televizija opet u zadnje vrijeme luta između onoga dijela komercijalnoga i objektivnoga i u mnogima stvarima nas je u Klubu HSP-a vezano za zadnju Latinicu, zvao veliki broj hrvatskih građana. A također i drugim, a također ona pokušava oblikovati javno mišljenje što je najgore što se može dogoditi. Javna ustanova, pa u nekima situacijama ni komercijalne se ne bave takvim situacijama da idu oblikovati javno mišljenje, to je moguće samo onome a tko će gledati kada su predizborne kampanje pa je plaćeno, pa onda ima pravo govoriti što hoće ali u ovome dijelu to je opasno. Samo se sjetite situacije da je Hrvatska radio, Hrvatska televizija uoči lokalnih izbora organizirala u emisiji otvoreno javno suđenje gospodinu Anti Đapiću, što je nedopustivo. Nedopustivo jer je imalo, moglo je imati izravnih utjecaja na izbore a bilo je u sklopu toga. Znači ima takvih puno situacija, a hrvatski građani koji su znači, uvjetno kazano dioničari, koji su u obveznom ugovoru … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatske radio televizije traže od Hrvatske radio televizije kao i Klub HSP-a vjerojatno i svi da Hrvatska radiotelevizije traže od Hrvatske radiotelevizije kao i Klub HSP-a vjerojatno i svi da Hrvatska radiotelevizija, Hrvatska televizija prije svega se konačno odluči, hoće li ona biti javna ili će biti komercijalna. Ako će biti javna onda ima pravo na one pristojbe s time da osigura gledanost na cijelom području. Ako će biti komercijalna neka ide na tržište pa ostavimo pravu Hrvatsku televiziju koja će biti javna i gdje će oni koji plaćaju te pristojbe imati utjecaja da bude i objektivna a ne komercijalna. Prema tome, to je bitna situacija i bitan prijepor u svemu ovome ako se tako ne odlučimo, ako tako ne bude radilo i vodstvo Hrvatske televizije onda odošmo u krajnost. I onda će, onda ćemo mi predložiti ako bi se tako nastavili da ovo nema, da se takav ugovor, znači pristojba da se može raskinuti, može se raskinuti. Ako sam ja primjerice nezadovoljan i ne želim gledati kao što ima gledatelja koji su rekli da nakon zadnje Latinice ne žele gledati Hrvatsku radioteleviziju onda mu mi kao Hrvatski sabor moramo dati mogućnost da on raskidne taj obvezni ugovorni odnos kroz karakter pristojbe. Ako smo pravna država! Prema tome, ili ćemo napraviti da Hrvatska televizija ne oblikuje javno mišljenje nego da bude objektivna i da da informacije hrvatskim građanima a oni nisu glupi da ne mogu sami oblikovati javno mišljenje. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Prelazimo na raspravu po 10 minuta. Prva je gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo. Gospodin Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, predstavnici ministarstva. Naime, ovim Prijedlogom zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji predlagač želi uvesti po njemu pravedniju naplatu RTV pretplate. Ona je za sada u cijeloj zemlji jednaka. Čuli smo jučer nekoliko varijanti što je to pretplata, da li treba ili da li treba ili ne treba obračunavati PDV ili slično. Podjela na bogatije i siromašnije županije bila bi bitno realnija kada bi cjelokupni osobni dohoci i prihodi bili isplaćivani u skladu sa Zakonom a ne kombinacijom računa i keša. Konačno znamo i previše još rada na crno, pa stvarna slika je možda i drugačija. Prosjek plaća u Zagrebu, veći je nego u ostalim županijama ali u Zagrebu živi uz najbogatiji sloj stanovništva, dakle to su mahom menađeri, direktori, pa konačno i međunajbogatije spadaju i tv zvijezde i veliki broj obitelji sa niskim primanjima živi također ovdje. Upravo ti stanovnici bili bi kažnjeni uvećanom pretplatom a bogatima svejedno. Bogati proživljavaju ono što siromašni gledaju u sapunicama uz skupu pretplatu. Pretplata je prihod isključivo nacionalne televizije i radija i normalno je da me zanima kako se troši. Iz nalaza državne revizije vidjeli smo troši se olako i često ne u skladu sa zakonom. Pa je i ovako velika HRT-u premala. Zanima me koliki se postotak pretplate troši na nacionalni program, kulturni program, vjerski program, informativni program, zabavni program a koliko na manipulacije u različitim talk showovima. Upozoravao sam i ranije kada je bio gospodin Galić jednom prilikom da je Hrvatski radio i Hrvatska televizija izborom tema, gostiju, citata, vještim izrežiranim redosljedom vijesti dokazuju da HRT gotovo jednopartijska televizija koja je sadašnja vlast prolazna elementarna nepogoda. Ako je to tako onda bi pretplatu trebali plaćati HRT-ovi miljenici a ne narod, za 63 kune gledatelji, slušatelji trebali bi dobiti kvalitetni i neovisni profesionalni program a to je na HRT-u više iznimka nego pravilo. Nekoliko kuna više ili, viša ili niža pretplata neće osigurati zaštitu nacionalnih kulturnih interesa Republike Hrvatske jer većina zaposlenika HRT-a, većini zaposlenika HRT-a to baš i nije omiljena tema pa ne prepuštaju priliku dovoditi sve češće goste iz Srbije i Crne Gore koji veličaju Jugoslaviju, Tita i partiju uz odobravajuće klimanje glavom TV voditelja i voditeljica. Plaćali mi 55 ili 65 kuna gledati ćemo i slušati i dalje na početku vijesti hitove Crne kronike sa vrlo detaljnim slikama bez obzira bilo to uz ručak, doručak ili večeru. Generaliziranje grijeha pojedinih struka, linč neistomišljenika, lamentiranje tzv. neovisnih stručnjaka koji su isti urednici prije desetak godina optuživali za korupciju, zvali npr. "Mister 10%" i slično. A najveća kvalifikacija sugovornika je da rado pričaju protiv aktualne vlasti. I konačno, ne čudi me što urednička ekipa manipulira gledateljstvom i slušateljstvom, ali čudi me da za to traži sve više novaca. Sve veći broj reklama na prvom i drugom programu HRT-a sigurno smanjuje prihode komercijalnih televizijskih kuća koji nemaju stalan i obilan prihod u RTV pretplati. Pa ako se već s njima ne slažemo bar im ne plaćamo. Skupe uredničke i novinarske TV zvijezde HRT-a nemilice troše popriličan novac koji im zakon priskrbljuje ne primjećujući u svojoj samodopadnosti da televizija postaje sve više palanačka a sve manje nacionalna i kulturna. Pa upravo bi nas HRT trebao pripremiti i voditi u Europu, a zapravo nas udaljava od civilizacijskih dostignuća 21. stoljeća. U svakom slučaju mi to plaćamo, 45 ili 67 kuna. U Međimurskoj županiji ili Zagrebu svakako previše novaca za ono što dobivamo. Hvala.
Hvala. Gospođa Ivana Sučec-Trakoštanec.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Vrlo kratko ću dati svoj doprinos ovom kratkom zakonu koji ustvari izaziva niz pitanja i mogućih rasprava i oko uloge javne televizije u hrvatskom društvu, oko stanja u elektroničkim medijima uopće i stupnja njihovog razvoja i suodnosa i zakonske regulative koja uspije pratiti sve te novine na tom području, oko pravednosti i moguće drugačije preraspodjele tereta pa i te pretplate na uslugu javnog servisa do cijelog onog niza na koji način jednolično razvijati državu. Dakle, kojeg god područja bih se sad ja u svojoj mogućoj deset minutnoj raspravi prihvatila imala bih naravno niz pogleda koji reflektiraju na ovaj kratak zakon. Da li je ovo kako god se zvalo, najbolji način i metodologija obračuna apsolutnog iznosa kojeg barem određeno vrijeme plaćamo mi kao građani, da li je TV prijemnik kao kategorija i kao početna točka najbolji model? To bi mi trebali možda razgovarati. Dakle, ako krenemo samo od toga dakle da je bez obzira, govorim o metodologiji i to uvijek apsolutni iznos kojeg plaćamo. On je do sad bio 59 kuna, on je sa i biti će neko dogledno vrijeme 63 kune, on je ipak pojedinačni teret ali za TV prijemnik u domaćinstvu. Ako govorimo o prosječnoj plaći kao kategoriji onda možemo govoriti dakle samo o onima koji tu plaću primaju. Pa možemo doći do jedne nakaradne situacije da u pojedinoj županiji imate izuzetno mali broj zaposlenih sa relativno visokim primanjima, a onda se postavlja pitanje šta sa onima drugima koji su nezaposleni, koji su penzioneri, koji primaju plaće na crno a isto gledaju televiziju. Dakle onda bi pravednija kategorija bio prihod Domaćinstva prosječni u toj županiji, ne samo zaposlenih, ako već o nekakvoj pravednosti govorimo. Koliko daleko ići i da li je to moguće ja ne znam. Po meni osobno gledajući najpravednija naknada bi bila minuta gledanosti. Kao što smo u HT-u došli na to sa konkurencijom, naravno da te pretplate ne treba biti nego da se plaća minuta razgovora, tako bi pretpostavljam pravedno i najpravednije bilo platiti gledanost ako je to ikako moguće. Dakle ne postoji ta kontrola i to nije moguće. Dakle broj članova domaćinstva je isto jedna kategorija koliko ljudi gleda za tu istu pretplatu i sa kakvim primanjima. Dakle vraćam se na to da u ovom prosjeku plaće u Republici Hrvatskoj učestvuju na neki način svi i da ne mislim da je ovaj način obračuna plaće po županije prvo tehnički moguće obaviti i drugo, da je puno pravedniji. Jer ja sad neću govoriti o troškovima života u pojedinoj županiji, onda bismo predaleko došli. Dakle o strukturi stanovništva, o tome da ja dolazim iz Koprivničko-križevačke županije pa je ovaj prosjek od 3 i 700 i nešto, a ne 3 i 200 koje je ovdje rekao, nešto malo veći od nekih drugih ali je tu ispod prosjeka onoga što svi gledamo samo a to je Zagreb. I nisam sigurna kad bismo mi prihvatili ovaj zakon da bismo naišli na veliko pljeskanje milijun i nešto stanovnika koji čine strukturu zagrebačkog stanovništva. A i u Koprivničko-križevačkoj županiji imate cijeli niz poljoprivrednih domaćinstava naravno koja nisu niti iskazana u ovoj plaći. Dakle ponavljam, nisam sigurna da je ovo pravednije od onoga što već imamo. Ali dakle sam definitivno za to da se ne plaća nešto što ne postoji. Dakle tamo gdje su onemogućeni signali radi nerada i radi nepoštivanja hrvatskih zakona odašiljača i veza. Tu sam da se Hrvatski sabor postavi u ulogu onog korektiva i zakonodavca koji želi da se zakoni na cijelom području Republike Hrvatske poštuju, izvršavaju i da ljudi mogu konzumirati posljedice povoljne tih zakona. Za to jesam. I jesam za to da se raspravlja na koji način se taj novac troši. I jesam za to da se raspravlja o visini te pristojbe. Dakle jesam za to da se kad bude rasprava o Hrvatskoj televiziji, a pretpostavljam obzirom na zakon i o njenoj javnoj ulozi i nalazima revizije da ćemo vrlo brzo o tome raspravljati. Dakle da mi kao glas naroda učestvujemo u tome na koji način se sredstva troše, da li je taj program kojeg ljudi dobivaju u suodnosu na pretplatu koju plaćaju dobar, nije, da li se ta pretplata može obzirom na novu konkurenciju u nizu drugih televizija i na mogući izbor. Dakle vi morate jedino kroz taj televizor gledati, ne možete imati jedan televizor na kojem ćete gledati RTL, TV Novu a neće gledati HTV. Dakle ta nemogućnost raspoznavanja tko, što i gdje gleda je nešto što je dakle dalo, a i zakon, mogućnost Hrvatskoj televiziji da ima određeni monopol. A i zakon tromosti iz onih vremena kad je Hrvatska televizija bila jedini elektronički javni medij kojeg smo mi uopće imali. Dakle mislim da ovaj Prijedlog zakona nije moguće konzumirati i osobno mislim bez obzira na razložnost objašnjenja kojeg je kolega Pavlic dao da nije pravedniji od onog kojeg sad imamo. Ako, ponavljam, uzmemo sve pokazatelje onoga što čini prihod domaćinstva i teret kojeg ta pretplata od 63 kune, koja isto smatram da je relativno u apsolutnom iznosu visoka, nosi za pojedino domaćinstvo. Zahvaljujem.
Hvala i vama poštovana kolegice. Na redu je poštovani kolega Lončar. Izvolite kolega Lončar.
Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo. Premda je ovaj zakon potpuno neprovediv ja ću ga podržati. Zašto? Zato što Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji postojeći, jedan od najnakaradnijih i najnemoralnijih zakona u povijesti televizija. Bio sam duboko uvjeren da oni koji su 23. studenoga 2003. godine dobili legalitet i legitimitet da mijenjaju zakone i da promijene jedan nakaradni zakon kakvoga nigdje u svijetu nema, oni to nisu napravili i zato ću ja podržati ovaj koji je neprovediv pa da imamo apsurd apsurda. Naslov ovoga zakona je Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. Ovdje se dosta govori o pretplati. Budući da je ovo Prijedlog o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji ja ću govoriti o nečemu drugomu i govoriti ću o primjerima kako danas funkcionira Hrvatska radiotelevizija. Ona je po zakonu javni medij. Ja sam je definirao sa Forumom 21 prije osam godina, da ona mora biti javni servis svih svojih građana. Što je ona danas u stvarnosti? Danas u stvarnosti ta televizija u moralnom smislu promiče palanački mentalitet u komercijalnom smislu to je najjača komercijalna televizija u Hrvatskoj, da dalje ne objašnjavam. Sada ću iznijeti tri primjera što radi Hrvatska radiotelevizija, kako konkretno izvještava iz ovoga Sabora, a onda ću u skladu sa prijedlogom ovoga zakona i predložiti što ja o svemu tome mislim. Kolegice i kolege ovdje smo 7. travnja ove godine raspravljali o Deklaraciji o antifašizmu. Na večer u «Dnevniku» Hrvatske televizije, evo tu je kazeta, vidjeli smo nešto što je nezamislivo. Način kako je taj izvještaj poslat odavdje postidio bi se i sam Gebels, sad ću to i argumentirati. O novinarki govoriti neću, jer to nema veze s novinarstvom, ali to imade veze sa njezinim šefovima. Ja sam razgovarao s tom novinarskom u nazočnosti svjedoka i priznala mi je što je napravila i ispričala se je, ali to meni ne znači ništa jer mojoj obitelji i meni nanešena je velika šteta. Dakle ovo je skinuto sa ove kazete i sad ću to pročitati. Dakle ona ide u svom off-tonu, nakon kolege Nenada Stazića i kaže sljedeće, citiram: «Uz naglašavanje antifašističkog određenja Hrvatske IDS i SDP predlažu izjednačavanje prava sudionika Domovinskog i Narodnooslobodilačkog rata i tu počinje zastupničko prebrojavanje žrtava Jasenovca, Bleiburga, Golog Otoka. Tu počinje povijesna podjela na crvene i crne, na komunjare i one druge. Situacija je potpuno izmaknula kontroli predsjedavajućeg nakon istupa zastupnika Lončara.» završen citat i tu pušta moj ton: «Kolegice i kolege», tu je fonogram «nakon mog temeljnog izlaganja, nitko nije imao ni ispravak netočnog navoda, ni repliku ni povredu Poslovnika. Dakle jedna Gebelsovska konstrukcija koja je meni nanijela nevjerojatnu bol i onda ta pod navodne znake «novinarka» iznosi ono što sam ja rekao, ali na izlaganje kolege Damira Kajina. Sada da to ne citiram, uglavnom ona tu … … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? … [[Upadica se ne čuje.]] Što samo? … [[Upadica se ne čuje.]] Pa evo citirat ću. Dakle ona kaže da je sve nastalo nakon mog izlaganja što nije točno, a ja sam kako je kolega Kajin rekao, on je, kolega Kajin je govorio, ma ustvari da budem, imam dovoljno vremena idemo po fonogramu. Evo sad me i Damir. Evo, ovako, dakle ja citiram ono što sam rekao tada kolegi Kajinu. Kolega Kajin je rekao doslovno, citiram: «Slažem se da su pojedinci znali počiniti pokoji zločin» završen citat, a meni ta novinarka tada stavlja sljedeće, dakle nakon tog njezinog off-tona koga sam malo prije citirao: «Šef zločina i šef zločinačke organizacije tih tzv. antifašista osobno je bio drug Tito, ta ljubičica bijela». To sam rekao ali u jednom drugom kontekstu i kod toga ostajem. Međutim znade se da i deset istrgnutih rečenica iz govora jednoga znanstvenika nema tog čovjeka koji ne može otići na giljotinu. Međutim idemo dalje, ta novinarka tada na moje reagiranje, na izlaganje gospodina Pupovca, a ja sam na ovo reagirao. Tada je gospodin Pupovac rekao: «Antifašizam jeste naša vrijednost posebno za neke prigode, ali istovremeno dopuštat ćemo sa neuobičajenom lakoćom egzistenciju, manifestaciju i prisutnost fašizma u svakodnevnom životu uključujući naravno i ovdje ovaj Sabor i to je nedopustivo» završen citat. Ja se na to, molim lijepo, ja se na to obraćam sa ispravcima netočnih navoda i kažem, opet ću citirati: «Gospodin Pupovac je rekao da se vrijeđa antifašizam u Saboru, sve je potpuno netočno i na taj način kolega Pupovac relativizira antifašizam. Mi smo svi antifašisti. Ja bih volio vidjeti tko to nije. Ali tko je u Hrvatskoj antifašist i što je to u Hrvatskoj antifašizam». Zatim kolega Pupovac je rekao: «da ima mržnje u ovom Saboru». «Točno kolega Pupovac, vi ste je sada izrekli u vašem govoru jer ste relativizirali hrvatsku svetinju, a hrvatska svetinja je antifašizam. Zatim Hrvati su pobijedili i srpski fašizam u razdoblju od 91. do 95. a da tragedija i ironija bude veća, mi danas u Hrvatskom državnom saboru imamo dva četnika», završen citat. A pazite sada kako izvještava ta spomenuta novinarka. Ona na ovaj ton od gospodina Pupovca na što ja nisam reagirao, a pazite na što ona meni lijepi ton. Ona pušta ton sljedeći, citiram: «Tako se i u ovoj dvorani da ne govorimo javnosti, jedna od temeljnih vrijednosti našega Ustava napada na način na koji se napada. Za mene je to gospodine predsjedniče ravno nastaju na državu» završen citat. Bez ikakvog objašnjenja sada ona stavlja, e ovo je trganje iz konteksta, sada stavlja moj ton i kaže, citiram: «a tragedija i ironija bude veća, mi danas u Hrvatskom državnom saboru imamo dva četnika». Je li to isto s onim što je ovdje rečeno? itd. itd. Zatim mi smo 13. travnja ovdje imali raspravu o Deklaraciji o antifašizmu. Bile su dvije deklaracije potpuno ravnopravne, jedna od devet stranaka, a druga od HSP-a i sada, a ista novinarka 13. u «Dnevniku» hrvatsku javnost ovako izvještava. Citiram: «Većinom glasova prihvaćena je ona» misli se na deklaraciju «koju su sastavili HDZ, SDP i IDS, a supotpisale sve ostale parlamentarne stranke osim HSP-a. Zanimljivo je da deklaraciju koja potvrđuje antifašističku opredijeljenost Hrvatske poziva na trajnu afirmaciju njegovanja antifašističkih vrijednosti i traži da se antifašistički pokreti i ideologija komunizma ne izjednačavaju, nisu poduprla trojica članova stranke koja je suautor deklaracije. To su HDZ-ovci Branimir Glavaš, Vladimir Šišljagić i Ivan Drmić. Protiv su bili Ivo Lončar i još jedan zastupnik kojega ni saborski brojači glasova do sada nisu uspjeli identificirati.» završen citat. Molim vas lijepo ovdje se sugerira Ivo Lončar je fašist jer je on protiv antifašističke deklaracije. Ja nisam podržao jednu, ali sam podržao drugu što je potpuno legalno i legitimno. I zamislite nakon toga se događa sljedeće, da u jednoj gimnaziji na satu povijesti profesorica đacima priča kako u Saboru imade jedan fašist koji nije glasovao za Deklaraciju o antifašizmu. O svemu ovome sam obavijestio glavnoga ravnatelja informativnog programa, postoje svjedoci. Obećao mi je ispriku, do dana današnjega to nije napravio. I treća stvar, evo kako vrijeme curi, 8. prosinca prošle godine kompletna snimka, ovdje kad je bilo glasovanje u Saboru, tada me je kolega Pupovac napao da sam ja glasovao umjesto gospodina Čehoka. Budući da je ova kamera cijelo vrijeme snimala što se ovdje vidi, svi koji se razumiju u tehnologiju televizijskog novinarstva zna se da se "time code" ne može ničim prekinuti, da je to autentično. Ovo postoji na Hrvatskoj televiziji i ja to imam. I tu se je mene napalo da ja glasujem, a vidi se cijelo vrijeme moj položaj. Tu je Hrvatska televizija lagala hrvatsku javnost. I tada sam išao glavnom uredniku informativnog programa Hrvatske radiotelevizije, gospodinu Vladimiru Rončeviću. Također mi je, kao i u prethodna dva puta, pred svjedocima obećao da će se ispričati i da će objaviti ovo što su njegovi novinari zakuhali. O ovoj novinarki nisam htio govoriti, ni ime ni prezime, ali neću govoriti ni o ovom novinaru koji je lagao. Uglavnom, mogu reći da je on danas vodeći novinar Hrvatske televizije. Inače, po obrazovanju je diplomirani konobar. Evo, kolegice i kolege, cijelo vrijeme sam se borio za javnu televiziju, borim se i sada. Što želim sa ovim napraviti? Što želim s ovim reći? Želim da napokon, i da to bude svima u interesu, promijenimo ovaj nakaradni Zakon o Hrvatskoj radioteleviziji. Želim da Hrvatska radiotelevizija bude servis svih svojih građana, da služi općemu dobru, da informira na objektivan, pošten, kulturan, civiliziran i iznad svega moralan način, a ne da se služi ovakvim metodama kao što sam iznio ova dva primjera. Kad sam u pitanju mogao bih iznijeti još. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, kolega Lončar. Vrlo je interesantno uzeti u razmatranje jedan slučaj pa makar i svoj. Ali moram vam reći da vaša obrana pred nama nije bila tema ovog Zakona. Ona je, interesantno ju je čuti, ali vi ste u cijelosti temu koja se tiče, osim završnog dijela i početka svoje rasprave, promašili. I moram na taj dio ... ... [[Upadica se ne čuje.]] Samo polako. ... [[Upadica se ne čuje.]] Sačekajte, za Boga miloga. Sačekajte, za Boga miloga. Povreda Poslovnika, kolega Kajin.
Ma na tragu vašeg istupa, gospodine potpredsjedniče, a shodno članu 209., odnosno 214., ako je netko pobjegao od ove teme koja nosi naslov Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji onda je to gospodin Lončar. To je svo vrijeme bio obračun sa jednom novinarkom, a ne rasprava o Zakonu o Hrvatskoj radioteleviziji koju je na neki način i sam gospodin Lončar u velikoj mjeri promovirao do 2000. godine i to na jedan krajnje korektan i profesionalan način. I ja mu to sam dužan i priznati. Međutim, to je možda eventualno rasprava bila predmet za neku eventualnu ispriku Hrvatske radiotelevizije, a prema gospodinu Lončaru ako se našao povrijeđen. Ali ne predmet raspravljanja o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji.
E pa sad moram reći da se ne radi o nikakvoj povredi Poslovnika, a osim toga, to nije vaša dužnost nego moja dužnost da upozorim kolegu Lončara i to sam napravio. I ja moram samo reći da postoje u zakonu mogućnosti da ako kolega Lončar zbog svega ovoga što je izrekao smatra da treba tražiti satisfakciju ima i zna se gdje i po kojem postupku to mora tražiti. Kolega Lončar, tražili ste i ja molim kolege da imaju razumijevanja. Ja ću iznimno dati kolegi Lončaru mogućnost da odgovori još jednom rečenicom kako je rekao. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, hvala vam lijepa jer ja doista nemam poslovničke mogućnosti reći. Ovo je vaša dobra volja jer, evo, nažalost u našem Poslovniku nema to da može nezavisni nešto reći. Ovdje je Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji. U govorništvu postoji sintagma koja kaže govornička parabola. Ja sam kroz te govorničke parabole htio pokazati što se danas događa na Hrvatskoj televiziji i zato sam rekao da u moralnom smislu palanačka, a u komercijalnom smislu najjača komercijalna televizija u Hrvatskoj što je nedopustivo i što nije u skladu sa Zakonom. Evo, hvala vam lijepa što ste mi ovo dopustili i ...
Naravno, ja ovaj dio ne mogu komentirati jer bi se onda upustio u raspravu sa vašim mišljenjem, ali [[Upadica: Idemo dalje.]] Idemo dalje. Hvala kolega Trgovčević. U ime, ... ... [[Upadica se ne razumije.]] Odustaje? Želi li predstavnik predlagatelja uzeti završnu riječ s obzirom da predstavnik Vlade odustaje? Da, kolega Pavlic ima riječ. Izvolite kolega Pavlic.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, poštovane dame i gospodo. Dopustite kao prvo da vam zahvalim svima koji ste se uključili u raspravu o ovom Zakonu. Pa sama rasprava je pokazala dakle da je tema interesantna i da zapravo bi trebalo provesti raspravu o cijelom ovom sustavu. Ja i dalje, dakle, ostajem kod svog stava da je HRT pristojba sada, kako je definirana na ovaj način, porez, jedan oblik poreza i kao takva, dakle, mora biti temeljena na principima jednakosti i pravednosti. Ponavljam, dakle, jednakosti da je plaćaju svi, a tu treba napomenuti da je plaćaju gotovo sva domaćinstva u Republici Hrvatskoj. Dakle, ovaj Zakon zahvaća gotovo sva domaćinstva u Republici Hrvatskoj. Ali isto tako da se mora temeljiti i na principu pravednosti, tj., da se prihvaćaju neki kriteriji koji bi određene, dakle, skupine ili u mom prijedlogu regije olakšali, tj., omogućili im da pod povoljnijim uvjetima uplaćuju ovaj porez. Kao još jednu potkrjepu potrebe da se to upravo radi na takav način, po regijama. Već sam prije rekao da su regije nejednake međusobno po prosječnoj neto plaći, da to ide od 3 tisuće, npr. u Međimurskoj županiji, pa do 4 i pol tisuće u Gradu Zagrebu iz razno raznih razloga. Ali tu je također i činjenica o visini sindikalne košarice. Imam tu podatak da je sindikalna košarica u ožujku 2005. godine za regije jugozapadne Hrvatske, dakle, Međimurje, Zagorje, Koprivničko-križevačka županija, itd., bila tek 5 tisuća 876 kuna, a prosječna plaća 3 tisuće i 300 kuna. Da je sindikalna košarica u istom mjesecu, dakle, za regiju Zagreb i Zagrebačku županiju bila 5 tisuća 766 kuna, a da je prosječna plaća bila 4 tisuće i 800 kuna. Mislim, ovaj Zakon dakle ne može riješiti razlike, dakle, među našim županijama ali mislim da bi ih morao uzeti u obzir. Što se tiče i vjerodostojnosti podataka, dakle, i sama neto prosječna plaća jedan je od podataka koje iz mjeseca u mjesec, svaki mjesec obrađuje Državni zavod za statistiku i taj podatak je itekako vjerodostojan. On se ne koristi samo u Hrvatskoj, je li tako? Da bi se najbliže moglo oslikati kakva je socijalna situacija u nekoj regiji. Nije slučajno da je u Međimurju prosječna plaća 3 tisuće, da je u Zagrebačkoj regiji 4 i pol tisuće. Mora se to dakle negdje poznati. A iz mjeseca i mjesec to prati i FINA. Dakle, imamo itekako detaljne i precizne podatke o kretanju prosječnih plaća po županijama iz mjeseca u mjesec. Dakle, ovaj Zakon, ova rasprava o ovom Zakonu pokazala je da je itekako potrebno raspraviti, a što ja predlažem zapravo je najjednostavnije rješenje upravo u ovom pravcu. Radi se samo u dodavanju 6 riječi u članku 53. Zakona o Hrvatskoj televiziji koje bi pridonijele, dakle, da se na pravedniji način taj porez naplaćuje. Ono na što bih još upozorio, a vidim da smo se manje-više svi složili oko toga je, dakle, da se prekine mogućnost da se ta pristojba naplaćuje za one korisnike koji ne mogu uživati u HRT program mislim da to treba svakako napraviti, evo tu je i Ministarstvo, možda da i sam Sabor intervenira svojim zaključkom. Evo, samo na kraju još kao potkrjepu da treba nešto napraviti tu je i opomena pred sudsku ovrhu koju sam pokazivao, radi se o jednom gospodinu iz mjesta Bukovec, općine Selnica, u Međimurskoj županiji koji nije plaćao pristojbu za 6., 7., i 8. mjesec 2004. godine upravo zbog tog razloga što nije mogao pratiti program, sa zakonskim zateznim kamatama i s dosadašnjim troškovima račun mu je došao 248 kuna, a trošak ove opomene iznosio je 124 kune što je ukupno bilo 373 kune, trošak se odnosi na troškove odvjetničkog društva Hanžeković-Radaković i partnera. I ono što je posebno tu istaknuto za slučaj neplaćanja imamo nalog naplatiti gornje dugovanje sudskim putem što će vam prouzročiti daljnje troškove, evo nemilosrdno do kraja. Mislim da to mi kao Sabor ne smijemo dopustiti, a na kraju krajeva znamo da svaki potrošač koji ne dobije uslugu tu uslugu niti ne mora platiti. Dakle, ovo je prvo čitanje, čuli smo raznovrsne i konkretne prijedloge, ali na žalost sudeći po iskustvu, sudeći po mišljenju Vlade ovaj Prijedlog zakona neće ići u drugo čitanje što mislim da nije dobro nego dakle da smo do drugog čitanja mogli napraviti nekakvu varijantu koja bi odgovarala svima. Eto još jedanput uz žaljenje zbog ovog razloga svima vam još jedanput zahvaljujem. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega Pavlic. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda, glasat ćemo kada se za to steknu uvjeti, vjerojatno popodne.
Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji, P.Z. br. 273. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Hrvatskoj radioteleviziji koji je predložio zastupnik Željko Pavlic zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predloženi zaključak prihvaćen sa 71 glas za, 13 suzdržanih i 13 protiv.
Prelazimo na sljedeću točku - Prijedlog zakona o televiziji Hrvatskoga sabora – Predlagatelj zastupnik Frano Piplović, prvo čitanje P.Z. br. 274. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije njihova izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske također je dostavila svoje mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja, kao što sada vidi, očigledno želi, vrlo je nestrpljiv, izvolite kolega Frano.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa evo dvije i pol godine jedna ideja koju je Demokratski centar u prošlom sazivu Hrvatskog sabora bio pokrenuo, došla je u obliku Prijedloga zakona u klupe Hrvatskog sabora, tu je pred vama da se o njoj raspravi i da se da mišljenje je li to ono što u ovom trenutku može proći, je li to ono što treba Hrvatskoj javnosti, Hrvatskom saboru. Naime, u namjeri da bude što više javnosti u radu Saboru, da bude više razumijevanja, više komunikacije između nas saborskih zastupnika i Hrvatske javnosti, u cjelini da Hrvatska javnost ima uvid u ono što rade Hrvatski zastupnici, Demokratski centar je još u prošlom sazivu potakao ovo pitanje, ja ću ukratko kolege podsjetiti da je to bilo 14. siječnja 2003. godine, tada je upućen jedan ima zaključak, Odbora za informiranja, informatizaciju i medije gdje je načelno predsjedništvo Hrvatskog sabora podržalo mišljenje na Prijedlog kluba zastupnika Demokratskog centra i predsjedništvo je sugeriralo Odboru za informiranje, informatizaciju i medije da na temelju članka 98. Poslovnika Hrvatskog sabora razmotri ovaj Prijedlog Kluba Demokratskoga centra i osnivanju Saborske televizije i da u jednom razumnom roku pribavi sve potrebne tehničke i financijske podatke za osnivanje Saborske televizije, o tome izvijesti Predsjedništvo, vjerojatno je razlog zašto do toga nije došlo što su poslije bili parlamentarni izbori tako da je to vjerojatno smatrano manje značajnijim pitanjem, bilo je značajnijih pitanja o kojima se raspravljalo. Znači evo, mi ponovno aktualiziramo ovo pitanje i dali smo svoj prijedlog o kojem treba raspraviti. Prijedlog je pred vama, ja ću reći par uvodnih napomena što je neposredno nas potaklo još u 9. mjesecu, naime, kao što se sjećate u rujnu protekle godine predsjednik Hrvatskog sabora gospodin Vladimir Šeks je dao jednu svoju jednu ocjenu, kao predsjednik Sabora da na Hrvatskoj radioteleviziji nema dovoljno praćenja rada parlamentarnih aktivnosti i da je to je zapravo izazvalo takva jedna ocjena predsjednika Sabora, jednu dosta lavinu komentara, kritika gdje su se pojedinci obrušili na predsjednika Sabora, ocjenama da zapravo traži više politike i više sebe i više same svoje stranke. MI smo ocijenili da je to ipak zgodno vrijeme da se treba uključiti u aktivnost i taj naš zahtjev već ranije aktualizirati, svjedoci smo da je da informiranjem iz Hrvatskog sabora svi segmenti koji zainteresirani nisu u potpunosti zadovoljni ima dosta primjedbi, sama Hrvatska javnost nije zadovoljna informiranjem iz Sabora ne zna se dovoljno što mi kao saborski zastupnici činimo i radimo, imate i ono jedno istraživanje koje je ponijela Hrvatska radiotelevizija da je gledanost izravnih prijenosa sjednica Hrvatskog sabora negdje oko 2,5%. I mi sami kao članovi Hrvatskog sabora često nismo zadovoljni sa onim o čemu se informira čuli smo sada ovu raspravu kolege Lončara, sigurno ima i drugih možda sličnih takvih primjedbi. U onom terminu koji je određen za prijenos sjednice Hrvatskog sabora često puno toga ne može doći pred Hrvatsku javnost, pa smo bili svjedoci da smo se kao saborski zastupnici zapravo gurali u taj termin da bi rekli ono što smo mislili reći za sjednice sabora da bi do toga došla do te spoznaje došla Hrvatska javnost onoga što mi činimo i radimo. Znači s te strane imamo to nezadovoljstvo nas zastupnika i političke stranke također često nisu zadovoljni ima te ocjene, … neću spominjati. Naime, i sami kolege novinari često nas vuku za rukave da bi dobili kvalitetnu informaciju koja je potrebna postaji njihovih redakcija da bi dobili gledanost, odnosno slušanost, čitanost u svojim medijima i u konačnici sama Hrvatska radiotelevizija i ona je isto tako jednim dijelom nezadovoljna zato što taj termin bi mogla prodati u komercijalne svrhe zaraditi vjerojatno više novca nego što može zaraditi od onoga što pretpostavljam dobije od nas, odnosno televizijske pretplate, međutim, nisam siguran da je to jedini razlog vjerojatno bi htjeli znatno više novca. MI smo u ovom našem ovdje Prijedlogu dali jedno svoje viđenje kako bi to otprilike izgledalo, poštujući način kako se predlažu zakoni. Dali smo ovdje programska načela i obveze koje jesu znači, da bi se ovaj zakon o televiziji Hrvatskog sabora trebao temeljiti na tri osnovna načela da se dobije, provede načelo informativnosti, načelo objektivnosti i načelo profesionalizma u skladu s tim smo dali i naznake kako bi otprilike izgledao sadržaj programa, kako bi izgledao ustroj Hrvatske televizije Hrvatskog sabora. To smo predvidjeli u članku 13. da funkciju Upravnog vijeća bi trebao vršiti predsjedništvo Hrvatskog sabora, predvidjeli smo ovim Prijedlogom zakona i ravnatelje i način kako doći do ravnatelja. Zatim, zaposlenike u želji da se smanje troškovi, danas više-manje kada se predlažete Zakon morate dati i neki okvirni troškovnik. MI smo željeli doći do toga da se Parlament zainteresira za ovu problematiku pa u želji da smanjimo te troškove, predložili smo da to bude poseban odjel unutar Tajništva Hrvatskoga sabora a da zaposlenici budu oni koji ispunjavaju, znači uvjete putem svoje stručne spreme da budu iz tajništva a da one stručne vanjske, stručne djelatnike prije svega koji se odnose na kamermane, montažere, znači … [[Govornik se ne razumije.]] tehnika da to bude na neki način angažirano putem vanjske suradnje. U tom smislu Hrvatska radiotelevizija odnosno gospodin Mirko Galić s kojim sam ja razgovarao prije nego sam uputio ovaj prijedlog u proceduru je obećao pomoć Hrvatske radiotelevizije. Čini mi se da je bio i jedan dopis nakon sjednice njihovoga vijeća da je Hrvatska radiotelevizija zainteresirana da pomogne pokretanje i otvaranje televizije Hrvatskoga sabora i u tom smislu su predložili pomoć u osoblju, tehničkom osoblju, znači kamermanima, montažerima koji su danas u mirovini a još bi uvijek mogli dati svoja znanja i iskustva u formiranju ove televizije i da bi vjerojatno i dio te tehničke opreme. To su ukratko obrazloženja. E sada, kada vidimo ocjenu Vlade koja je dana ovdje u pisanom obliku onda vidimo da se Vlada poziva na Zakon o elektroničkim medijima i zapravo o zakonskoj nemogućnosti koje sada zapravo ne postoje da bismo imali televiziju Hrvatskoga sabora. Ne postoji slobodna frekvencija. Po sadašnjem zakonu bi trebali imati tvrtku koja bi se trebala javiti na natječaj. Na natječaju znači da dobije pravo korištenja koncesije. Mi smo vodeći računa i o ovoj ograničavajućoj okolnosti u našem prijedlogu predložili da bi zapravo bilo možda najbolje koristeći sadašnje mogućnosti da idemo da Hrvatska televizija za početak, da to bude jedan produkcijski centar i da umjesto televizije Hrvatskoga sabora zapravo imamo jednu elektroničku publikaciju i emitiranje da bude putem interneta. Predloženim zakonskim rješenjem bi se, kaže, postiglo sljedeće. Televizija Hrvatskoga sabora bi tonski i slikovno snimala sve službene aktivnosti Hrvatskoga sabora, plenarne sjednice, sjednice odbora, stalnih i ad hoc saborskih povjerenstava a u kasnijoj fazi ovisno o tehničkim mogućnosti i sve ostale informacije o radu saborskih tijela, recimo kompjuterska lista prijavljenih za raspravu, digitalne tekstove amandmana ili cijelih zakonskih prijedloga o kojima se trenutno raspravlja na primjer u formi teletexta itd. Znači, takva rješenja vi danas imate u europskim zemljama. Prije svega, kada smo davali ovaj prijedlog zakona vodili smo se iskustvima engleskog parlamenta. Za svaku djelatnost postojala bi režijska kontrola slike isključivo u profesionalnom smislu biranja najinformativnijeg kadra, prikaz govornika i slično dok bi tonski dio zbivanja išao bez ikakvih intervencija. Ovakav program bi bio emitiran putem interneta koji se danas pokazuje kao idealan medij za sveobuhvatno pokrivanje Sabora. Rad parlamenta bi na takav način bio u svakom trenutku pred očima javnosti budući su tehničke mogućnosti hrvatskih korisnika interneta iz dana u dan sve veće zbog dostupnosti širo pojasnog interneta. Ovim se ostavlja mogućnost da svaka medijska kuća ocijeni koliko je pojedina rasprava atraktivna pa bi se mogli uključivati u nju prema svojim komercijalnim mjerilima. U razdobljima mrtvih termina televizijske i radijske kuće mogle bi emitirati snimke cijelih događaja. U studiju televizije Hrvatskoga sabora snimale bi se izjave sudionika pojedinih događaja od toga dana, recimo predsjednika odbora koji su taj dan imali raspravu, pojedinaca predlagatelja pojedinih zakona, obaju sudionika nekog zahtjevnijeg spora na sjednicama odbora ili na plenarnoj sjednici. Davanje izjava mogao bi zatražiti svaki zastupnik uz obveznu najavu svoje želje na sjednici o kojoj temi želi govoriti kako bi druga strana o nekom pitanju mogla pripremiti odgovor. Važno je da se u tom smislu … [[Govornik se ne razumije.]] oba sudionika događaja bez komentara ili uređivanja i montaže njihovih izjava, dakako uz tehnička ograničenja. Tehnička realizacija saborske Internet televizije kao projekta sastoji se u grubo iz tri dijela. U radne prostorije u kojima se održava rad saborskih sjednica, odbora i povjerenstava postavit će se potreban broj kamera u skladu sa tehničkim projektom. U posebno određenoj i uređenoj prostoriji uredit će se studio i režija sa računalima, adekvatne snage i konfiguracije te mix pult. Sve kamere su povezane sa studijom odnosno sa režijskom sobom i video mixetom. Tako dobiveni video signal se pretvara u … [[Govornik se ne razumije.]] signal koji će biti usmjeren prema … [[Govornik se ne razumije.]] serveru s kojega će onda korisnici moći pratiti prijenos. U takvom studiju odnosno režiji video signal se može davati i drugim TV kućama i kablovskoj televiziji. Mogu se snimati i raditi prilozi koji će se onda kasnije moći postaviti na Internet za down load. Usvajanjem ovog zakonskog prijedoga odmah bi se povećala javnost rada saborskih tijela, po prvi put bi se dao pravi medijski značaj radu u saborskim odborima, rasteretila bi se HRT odgovornosti u procjeni koji dio rada Hrvatskoga sabora će prenositi, isključili bi se prigovori oporbe na manipulacije saborske većine, rad pojedinih zastupnika bi bio vidljiviji a njihovi stavovi o pojedinim pitanjima jasniji biračima koji bi bili na dobitku. Konačno bi u potpunosti konzumirali svoje ustavno pravo praćenja rada svojih parlamentarnih predstavnika. Posebno treba naglasiti velike prednosti Internet prijenosa nad ostalim. Internet prijenos je jeftin i brz način prijenosa, dostupan je širom svijeta svim medijima, diplomatskim i konzularnim predstavništvima hrvatskoj dijaspori, dostupan je velikom broju korisnika interneta u Hrvatskoj. Jasno, u svemu tome treba naglasiti niske troškove a svi oni građani Hrvatske koji bi željeli imati jedan neposredan uvid recimo iz diplomatsko-konzularnih predstavništava, razno raznih biroa po svijetu, kulturnih, umjetničkih društava po svijetu, klubova mogli bi imati jedan uvid u rad Hrvatskoga sabora. Evo, kolegice i kolege, to bi bilo ukratko vezano za ovaj naš prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala vama, poštovani kolega Piplović. Žele li predstavnici radnih tijela uzeti riječ? Ne. Predstavnik Vlade? Ne. Otvaram raspravu. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvi je na redu Klub IDS-a poštovani kolega Damir Kajin. Izvolite, kolega!
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni predstavnici Hrvatske radiotelevizije, uvažena gospodo zastupnici! Ovo što mi danas imamo ovaj prijedlog kojega gospodin Piplović predlaže po mom sudu je loše. Mislim, televizija način na koji on to predlaže praćenje Sabora. Hrvatska radiotelevizija s druge strane priskrbila je sebi TV pretplatu potpuno neovisno što je dobro za što se svi mi moramo jasno zalagati a Hrvatski sabor indirektno i sa tog mjesta uporno da ne kažem sistemski se marginalizira a to drugo je zasigurno loše. I ono što je minimum, što bi Hrvatska radiotelevizija trebala učiniti da nam vrati barem jedan sat televizijskog prijenosa ujutro kao što je to bilo do pred dva ili tri mjeseca. Svi se mi vjerojatno između sebe slažemo da je Hrvatska radiotelevizija najmoćniji medij, ali isto tako s druge strane hrvatska javnost mora znati da moć nije u Hrvatskom saboru, moć je prije svega u hrvatskom kapitalu koji je postao nedodirljiv i kojeg ne dotiču ni pisani ni elektronski mediji. Zašto? Jer od tog istog kapitala oni žive i u tome je sva na kraju "hipokrizija" tobožnje medijske neovisnosti. Evo, baš sam danas došao do jednoga podatka da je bruto vrijednost oglašavanja u 2004. godini iznosila približno 3,2 milijarde kuna ili 426 milijuna eura od čega na naše televizije, na sve televizije otpada 2 milijarde 68 milijuna kuna, na dnevnike 519 milijuna kuna, na magazine 362 milijuna kuna, na vanjsko oglašavanje 229 milijuna kuna. Ponavljam, znači riječ je o 3 milijarde 180 milijuna kuna. Recimo koje su najoglašavanije kategorije. Telekomunikacije su potrošile za oglašavanje 333 milijuna kuna prošle godine. I sada vi zamislite da neki medij ide protiv njih. Ma neće. Financijske ustanove, banke i tako dalje, 199 milijuna kuna. Ovi prodavači automobila 171 milijun kuna, alkoholna pića 129 milijuna kuna, ostale usluge itd., itd., i sada da više to ne navodim. To je prvo što želim reći, dobro mi je rekla gospođa Čičin-Šain malo prije da u ovom Saboru nema tko koga potkupiti, to je naša moć, to je jasno, to bi bila katastrofa kada bi se netko na to spustio i kada bi to bio slučaj. Ali naprosto činjenica je da Sabor je nažalost a zato smo u velikom mjeri i sami krivi zadnja rupa na svirali. Stvarna moći u ovoj zemlji isto tako u medijima jer se postavljaju iznad sviju, pa tako na Hrvatskoj radioteleviziji to je isto podatak. Imate preko 200 osoba koji su bolje plaćeni od hrvatskih ministara. Moć je konačno u Vladi ali Sabor je ponavljam posljednja rupa na svirali, mjesto na kojem se kali medijska neovisnost, što je dobro, hrabrost, odlučnost itd., a zašto? Zato jer svi znaju da od Sabora nikome u ovom e društvu ne prijeti nikakva opasnost. Opasnost im jasno može prijetiti od izvršne vlasti, od onih koji bi odustali od oglašavanja ali ne i od Sabora i mi moramo javno poručiti hrvatskoj javnosti da u Saboru nije moć. Svaki urednik na Hrvatskoj radioteleviziji ili bilo kojoj drugoj medijskoj kući u boljoj je poziciji od bilo kojega saborskog zastupnika i to je istina i to isto tako valja reći. I to ljudi moraju znati. A kome paše takva pozicija Sabora? Paše ljudima koji imaju moć, prije svega kapitalu, paše izvršnoj vlasti, možda i dijelu medija itd.. Hrvatska radiotelevizija mora biti medij koji mora pratiti Hrvatski sabor. Sabor je Hrvatskoj radioteleviziji s druge strane nemojte me hvatati za riječ osigurao 500 ili 600 milijuna kuna od tzv. televizijske pretplate. To je pod navodnicima, pod navodnicima rekoh jedinstven porez za kojeg bi svatko prenosio saborske sjednice osim Hrvatske radio televizije. Dobro, ja se slažem ne moraju pratiti sabor od 9,30 do 19, ali od 9,30 do 13.30 kako je bio dogovor sa izvršnim direktorom ili sa predsjednikom uprave ne znam kako se to zove, ravnateljem to bi trebali naprosto činiti. Reći s druge strane nešto protiv bilo kojega medija to znači automatski sam sebe staviti na crnu listu. A i svi se toga mi bojimo, pogotovo koji živimo od tog javnog nastupa. Svi se mi jasno bojimo pod navodnicima medija. A šta to znači? Još jedanput ću reći da moć nije u Saboru već da je moć u krupnom kapitalu ili kapitalu u medijima odnosno izvršnoj vlasti. Neću citirati ovo mišljenje koje je Vlada uputila gospodinu Frani Piploviću, međutim, ja sam osobno protiv saborske televizije koju bi bili u prilici pratiti sami odabrani. Nisam protiv još jednog paralelnog medija da prati Hrvatsku radio televiziju ali da se odustane od tog prijenosa na drugom kanalu, protiv toga sam apsolutno. Znači IDS je za direktan prijenos na drugom kanalu barem u onom razdoblju do 13,30 sati. S druge strane bivša Vlada apsolutno nije trebala prodati treći kanal, to je po mom sudu bila jedna katastrofalna odluka, no sada da budem ciničan, ako smo prodali banke, ako smo prodali INU, Hrvatski telekom, ako kanimo i Uljanik, što će biti zločin prema cijeloj Istri a i državi, zašto ne bi netko prodao i treći kanal. Kada nam već ide, onda ajmo. Međutim, time smo gospodo uz financijsku suverenost koju smo prodali putem banaka, gospodarsku nakon prodaje ovih velikih poduzeća Hrvatskog telekoma itd., na treće prebacili i medijski suverenitet. Znači za kraj Saboru ne bi trebalo da netko diktira kada će se, odnosno kada se neće prenositi sjednice Sabora, Saboru nema tko time prijetiti. Sabor bi trebao biti neovisan i treba imati snage reći, gospodo ne marginalizirajte nas, jer time marginaliziramo javni život na prostoru Republike Hrvatske. I to onda jasno vodi jednom totalnom nihilizmu koji je danas prisutan u hrvatskoj javnosti jer se stvara dojam da je sve u politici loše ali svi će se složiti da je Sabor još pod navodnicima "najčišće" mjesto javnog života u Republici Hrvatskoj. I konačno, i Hrvatska radio televizija isto tako i politika, to znaju svi koji su u politici ali i svi koji su na Hrvatskoj radio televiziji. Tko to ne priznaje taj zapravo nije svjestan snage tog medija a pitanje da li ima neovisnih. Postoje samo skloni više ovoj ili onoj opciji i to je tragedija jer se javni život usmjerava kako medijima odgovara. A iza toga možda je opet interes kapitala ili jasno nekih politika. Stoga Sabor se mora boriti za neovisnost vlastitu i ne dopustiti da se njime dirigira sa strane od bilo kojega medija. Za kraj. Dobro je da ova Vlada nije dirala u Vijeće Hrvatske radiotelevizije, dobro je da nije vodila, dirala u vodstvo Hrvatske radiotelevizije. Ja sam siguran da će istekom tih rokova i to ona promijeniti. Znam da joj čak i paše da u trenutku kada dođe u opoziciju ima situaciju kakva i danas vlada. Međutim ipak držim da mandati trebaju kulturno istječi a ne da se bilo koga proziva za bilo koji revanšizam. Ono za što se Klub IDS-a zalaže da se Sabor po mogućnosti integralno prenosi. Ako ne barem u onom periodu od 9,30 do 13,30 i to bi trebao biti jedan minimum. Zato ima sigurno potrebe, to je jedna politička nušnost a držim i doprinos hrvatskoj demokraciji. Znači, Klub IDS-a nije protiv prijedloga gospodina Piplovića, dapače neka se Sabor paralelno prenosi ali prijenos na II. kanalu i dalje treba ostati.
Hvala lijepa kolega Kajin. Na redu je poštovani kolega Bošnjaković u ime Kluba HDZ-a. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, pa nismo jednom bili svjedoci kako smo mnogi od nas zavapili i predsjednika Sabora tražili da nešto učini da se određeni tijekovi sjednica i rasprava direktno prenose na našoj javnoj televiziji. Međutim, realnost je takva, javna televizija ima toliko prostora koliko ima, programa ima toliko koliko ima i doista mislim da ni u svijetu nije praksa takva da se sjednice prenose zapravo u cijelom tijeku. Mi sada možemo naravno biti zadovoljni ili nezadovoljni načinom kako nas oni prenose, kolege su mnogi i mnogi zapravo nisu zadovoljni i to je zapravo i treba gledati kao demokratski doseg da predsjednik Sabora evo ne može nekome narediti ili bilo kome od nas da nešto prenosi, znači da televizija ima ipak tu slobodu. E sada kvaliteta toga, to je potpuno jedno drugo pitanje. I upravo na tragu toga mislim da je proizašao i taj prijedlog iz prošlog sastava i ovaj prijedlog što je kolega Frano Piplović danas nam dostavio da Sabor osnuje jednu svoju televiziju koja bi zapravo prenosila cijeli tijek sjednice, koja bi prenosila i sjednice Odbora i sjednice povjerenstava i gdje bi zapravo javnost bila potpunije, zapravo potpuno informirana o našem radu i sasvim sigurno je da bi slika o nama kao zastupnicima i slika o Saboru kao, kao Parlamentu bila potpuno drugačija nego što to je. Međutim ovaj Prijedlog zakona Klub HDZ-a neće podržati. Mislimo da je tu Vlada u pravu. On je u određenim segmentima u suprotnosti sa Zakonom o elektronskim medijima i ima određene nedorečenosti ovako stvari kako su postavljene. Kao prvo mislimo da ta televizija ne bi mogla funkcionirati unutar tajništva Sabora i mislim da bi to bilo vrlo teško ljude koji sad u tajništvu Sabora rade neke potpuno druge poslove odjedanput preraspodjeliti na poslove vezano za televiziju. A oni nemaju niti kvalifikacije za to niti potrebnih znanja i stručnosti. Zatim ono što se ovdje navodi da taj projekt bi koštao nekoliko stotina tisuća kuna mislim da je neobjektivno. Taj projekt je daleko, daleko vjerojatno ipak skuplji i zato mi nismo protiv ove ideje i smatramo zapravo da na medijskom prostoru ljudima treba omogućiti jedan, jednu ovakvu sliku i da treba na tom medijskom prostoru konkurirati i sa ovakvim programom međutim ako se ide na to onda se slažemo sa mišljenjem evo koje je i Odbor za Ustav zapravo ovdje dao da, da tome treba pristupiti ipak malo studioznije. Da to treba sagledati i sa aspekta zakonskih mogućnosti i sa aspekta tehničkih, a posebno i sa aspekta financijskih mogućnosti. I stoga Hrvatska demokratska zajednica evo iz ovih razloga neće prihvatiti prijedlog ovog zakona, ali na tragu ovoga što ste vi rekli i predsjedništvo vidimo u prošlom sazivu je donjelo jedan zaključak da se u taj projekt uđe i mislimo, evo tražimo i mi od predsjedništva da ponovo to stavi na dnevni red da se naprave potrebne analize i da se vidi da li je to zapravo i u zakonskom i u tehničkom i u financijskom smislu moguće jer nedvojbeno je da bi sasvim sigurno bilo puno bolje da je moguće zapravo da, da naši građani mogu izabrati da postoji jedan takav medij gdje se može cjelodnevno pratiti sjednica i Sabora, a ne samo Sabora nego i Odbora i sve ono što se u ovom prijedlogu predlaže. Tako da evo Klub Hrvatske demokratske zajednice ne protivi se ovakvoj jednoj ideji međutim treba je sagledati u svim njenim aspektima kako bi se vidjelo da li je ona zapravo moguća da bude kao takva realizirana. Hvala.
Hvala lijepa. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pejo Trgovčević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo saborski zastupnici! Klub Hrvatske stranke prava drži da TV prijenos rasprava u Hrvatskom saboru svakako doprinosi demokratizaciji Republike Hrvatske jer birači i cjelokupna hrvatska javnost vide iz prve ruke kako njihovi saborski zastupnici rade ili ne rade odnosno kako i na koji način zastupaju njihove interese i slično. Mogu konstatirati da smo svi mi za javnost rada Hrvatskoga sabora i za prijenos saborskih sjednica. Nekada je to bilo moguće i bolje raditi nego sada jer je nacionalna televizija imala tri svoja programa pa je drugi program bio de facto rezerviran za prijenos sjednica Hrvatskoga sabora. Pojedine sjednice znale su biti tako interesantne i prikovati za ekran čitavu naciju kao što su bile interesantne rasprave o nuklearki Krško ili gospodarskom pojasu. Odnedavno stvari su se promijenile jer Hrvatska televizija odnosno Nacionalna televizija ima samo dva svoja programa. I temeljem toga prostora za prijenos saborskih sjednica gotovo da i nema u ovom trenutku. I tu smo u velikom problemu jer Republika Hrvatska radi svoga oblika i svoga položaja a temeljem Europskoga sporazuma o dodjeli TV frekvencija i kanala u Republici Hrvatskoj mogu biti samo 4 kanala na nacionalnoj razini. Dva sada koristi nacionalna Hrvatska televizija, a po jedan RTL televizija i televizija Nova. Za još jedan kanal dakle nema prostora. Možda će se za prijenos saborskih sjednica odlučiti neka druga komercijalna televizija vjerujući da će sve što se u Saboru događa biti toliko zanimljivo i interesantno. Ali moram napomenuti da komercijalne televizije žive i egzistiraju od reklame. Pa će se možda nastup nekih kolega u Saboru prekinuti reklamom za deterdžent ili ulje ili neki drugi proizvod. Možda upravo stoga i toga se boji naš kolega Piplović pa zato pokušava napraviti neku zasebnu televiziju. Ostaje nejasno kako bi se ovaj program saborske televizije emitirao jer preko satelita i preko interneta je to nemoguće. Svima nama na znanje da niti 5% Hrvata nema brzi internet odnosno širokopojasni priključak na Internet. Formiranje saborske televizije predlagatelj osuđuje unaprijed na propast jer predlaže da zaposlenici te saborske televizije budu ljudi iz stručne službe Sabora što je neozbiljno i neozbiljno je navoditi u obraloženju ovoga Prijedloga zakona da će saborska televizija egzistirati od donacija i da će koštati par sto tisuća kuna što je apsolutno nerealno i nije za očekivati. Ovaj zakon kad bi bio u ovom obliku donešen samo bi dao legitimitet Nacionalnoj televiziji odnosno Hrvatskoj televiziji da sa svog programa skine prijenose sadašnjih saborskih sjednica i tako na neki način po volji parlamentarne većine blokira protok informacija prema javnosti oko svega što se događa u Hrvatskom saboru. Stoga Klub Hrvatske stranke prava ovaj Prijedlog zakona ne može podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja ću vjerojatno sad malo drugačije reći da se priklanjam onima koji su protiv direktnih prijenosa saborskih sjednica jer je i takva europska praksa. Hodajući po parlamentima europskih zemalja susrela sam se i s time da se sjednice ne prenose nego se daju sažeci na kraju dana, je li, određenim emisijama gdje se onda bit zakona o kojima se govori prezentira. Naravno na način koji je objektivan, koji je stručan i koji gledateljstvu približava rad onog parlamenta o kojoj se zemlji radi, a ja mislim da bi osobno i dignitetu ovog Doma doprinjelo takav način rada a ne direktan prijenos sjednice jer ponekad ova dvorana zjapi polupraznom kao što je to trenutak i sada, a ne znači da zastupnici kojih ovdje nema ne rade ništa. Ja ću reći svoj osoban primjer. Dakle vi znate da dolaze dnevno u organizaciji Gonga grupe učenika iz pojedinih županija i da smo svaki puta kad dolaze iz naše izborne jedinice mladi ljudi mi ti koji s njima razgovaramo ponekad po sat, dva ili tri. Dakle samo taj primjer uzimam kao primjer. Dakle nas onda tu nema. Direktan prijenos je, ne vidi nas se. A onda toj djeci tumačimo da se dakle rad zastupnika odvija i iza kamera i iza kulisa i da saborski zastupnik mora raditi puno više osim što mora naravno sudjelovati u plenarnim raspravama i što mora ovdje govoriti da ga i birači vide. Dakle smatram da ne samo iz tog razloga, ali i iz tog razloga što mi možda sami o sebi bolje mislimo nego što misli široko gledateljstvo pa se i ja na terenu, a dnevno sam u kontaktu sa, nema običnih građana, ali onim građanima koji se ne bave politikom ili koji prate sjednice Sabora ponekad, ali ne sa odobravanjem i pljeskanjem, nego ih mi i iritiramo, pa smatraju da gubimo i trošimo i njihovo vrijeme kad nas gledaju, ali i svoje za koje smo plaćeni. Dakle, ima i takvih glasova, pa i te treba poštovati i nema te ankete koju je netko proveo, a možda bi bilo zgodno da uz te silne ankete koje se rade pitamo i ljude što misle o prijenosu satima i što misle o možebitnom uvođenju još jedne televizije za koju smatram da niti je vrijeme, niti smo u državi koja raspolaže takvim sredstvima, niti takvom glađu za informacijama i da je ovo što ima prilično dovoljno, naravno uz poboljšanje ponavljam, objektivnog objašnjavanja, uz poštivanja struke i njenih pravila kad se radi dakle o sažecima i o sveobuhvatnosti izvješća ne samo onih tema koje se pojedinim novinarima sviđaju, nego i onih tema koje su i afirmativne i nisu samo špekulativne, nisu samo političke, nego se odnose i na gospodarstvo i na sve ono što čini život sviju nas životom, da tako kažem jer svakoga od 4 milijuna i nešto koliko nas ima, zar ima neko drugo područje. Evo, zbog toga nisam i neću dati svoj glas za uvođenje televizije Hrvatskoga sabora kao nove televizije, nego sam dakle za poboljšanje izvješćivanja o radu Hrvatskoga sabora na javnoj Hrvatskoj televiziji. Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivo Lončar.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o televiziji Hrvatskog sabora toliko je dobar, toliko je genijalan, toliko je izvanredan, a sa stajališta televizijskog poznavanja što je to televizija, jednostavno neprovediv i zato ga ja zbog njegove genijalnosti ne mogu prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Završni osvrt predstavnika predlagatelja, poštovani zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa dobro, ja zahvaljujem svim onima koji su sudjelovali u raspravi i rekli što su imali reći i mi kao predlagatelji smo dali jedan, imali smo jednu inicijativu, dali smo jedan prijedlog. Ja sam rekao u uvodu da ne plediram da smo mi najpametniji, najbolji. Znači, dali smo jednu inicijativu. Ponudili smo Hrvatskom saboru, imali smo hrabrosti reći u javnosti reći, nudimo to i to, da li je najbolje, ako je neko imao što bolje mogao je i ponuditi i ima mogućnosti i dalje ponuditi. Nitko ovdje nije demantirao da mi imamo problem, problem postoji, nezadovoljstvo sa informiranjem i sa onim što rade saborski zastupnici, što dolazi do javnosti dalje. Dalje postoji, ovdje je kolega Trgovčević iznio jednu ograničavajuću okolnost, a to je u raspodjeli evropskih frenkvencija. Hrvatska je dobila četiri frekvencije i znači ne postoji nikakva mogućnost više da se dobije neki posebni kanal. Što se tiče satelitskog programa ta je mogućnost, postoji, međutim ja vjerujem da iako će ovaj prijedlog biti odbijen i što bi rekao kolega da je on na svoj način kazao svoj sud o tom programu kolega Ivo Lončar. Ja bih volio da i netko drugi ponudi nešto pametnije i bolje. Nitko od nas neće moći izbjeći tehnološke napretke, oni će prije ili poslije doći ovdje i u ovaj Sabor. Ja vjerujem ako Hrvatska bude se brzo približavala Europskoj uniji da ćemo morati usvojiti i ta tehnička tehnološka dostignuća, da će i ovdje na nekom displeju biti lista prijavljenih, pa neće nitko nikome, neće sumnjati u to da li je netko nekoga favorizira ili nije favorizirao, da će zapravo ono što jedan saborski zastupnik kao krtica čini i radi bez obzira na veličinu stranke ipak doći do hrvatske javnosti i onda će hrvatski građani jednoga dana moći imati na tržištu, tom političkom tržištu veće mogućnosti izbora itd. To je bila naša nakana, ne da pokažemo koliko smo pametni, nego da naglasimo problem koji ćemo morati rješavati prije ili poslije. Mi sad ovaj problem odlažemo i pozivam sve one koji su sposobniji i imaju iste namjere neka se uključe u ovo. Postoji mogućnost da se raspiše natječaj da netko dobije od ovih komercijalnih televizija mogućnost da ili kablovskih televizija da bude taj koji će prenositi iz Hrvatskoga sabora. Sve u svemu, završit ću onim, ovdje će kolege isto spominjati, tiskati se oko velikih i moćnih kao što je recimo Hrvatska radiotelevizija, ne znači da smo mi istovremeno kao pojedinci ili kao političke stranke moćni. Možda se možemo okoristiti od tih moćnih, ali ne znači da smo moćni. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o televiziji Hrvatskog sabora, P.z. br. 274. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o televiziji Hrvatskog sabora koju je predložio zastupnik Frano Piplović zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predloženi zaključak donijet sa 88 glasova za, 3 suzdržana i 5 protiv.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Što predlažemo ovim izmjenama i dopunama Zakona o poticajima u poljoprivrednoj proizvodnji. Najkraće, vraćanje poticaja za uzgoj pčelinje matice kao uzgojno valjane životinje u iznosu od 30 kuna po matici. Napominjem, vraćanje jer do 2002. godine to proizvodnja, dakle uzgoj matica jeste bio potican. Prijedlog smo podnijeli temeljem inicijativa i argumenata koje smo dobili od Hrvatskog pčelarskog saveza. Prema njihovim argumentima jedan prosječni pčelar koji se bavi pčelarstvom u toku kalendarske godine može uzgojiti maksimalno do 1000 matica, što znači da bi s poticajem od 30 kuna po matici mogao ostvarivati do 30 000 kuna poticaja. Zašto ovaj prijedlog? Do 2002. godine uzgoj matica pčela bio je potican i prema podacima s kojima oni raspolažu, sa 3200 matica koliko smo proizvodili u Hrvatskoj 94. godine, u 2002. godini pod nadzorom selekcijskog uzgoja Hrvatskog stočarskog centra proizvodnja matica porasla je na 47 000. Dakle, sa 3200 na 47 000. Prva godina bez poticaja koje postoje podaci je 2004. i ta proizvodnja matica odnosno uzgoj matica sa 47 000 pao je na 18 i pol tisuća. Ja želim vjerovati da nikoga ne treba uvjeravati da razvoj pčelarstva bez kvalitetnog uzgoja matice pčele nije moguć. Imali smo i imamo organizirani uzgoj matica pod nadzorom Hrvatskog stočarskog centra i prema njihovim stručnim podacima zbog selekcije i nadzora prinosi po košnici pčela u tim godinama bili su povećavani i do 18%. Dakle, ne radi se samo o nominalnom povećanju matica odnosno košnica nego i u prinosima po jednoj košnici. 1999. godine Hrvatska je imala registriranih 87 tisuća košnica proizvođača meda. 2003. 111 tisuća. 2001. Hrvatska je izvezla 682 tone visoko kvalitetnog meda. 2003. tisuću i 50 tona, a 2004. 276 tona. Prema njihovim podacima također 75% proizvodnje meda u Hrvatskoj išao je u izvoz na zapadno europsko tržište jer je hrvatski med na tom tržištu jedan od najkvalitetnijih. To su sve argumenti i podaci struke koji ukazuju na to da bez poticanja proizvodnje uzgoja matica pčela nije moguće držati tempo razvoja pčelarstva u Hrvatskoj. Koliko novaca bi državni proračun trebao osigurati za ovaj prijedlog. U idućoj godini, dakle ne u ovoj, nego u idućoj proračunskoj, 700 tisuća kuna, a 2007. milijun i 400, milijun i 400 tisuća kuna. Želim podsjetiti na još jedan problem. Hrvatska još uvijek nažalost ima velika šumska područja koja nisu razminirana. Sva ta područja su idealna pčelinja paša. I u ovom trenutku i tako dugo dok se ona ne razminiraju jedini način njihovog korištenja je upravo pčelarstvo. I jedino pčelarstvo. Vlada je u svojem mišljenju rekla da ne prihvaća ovaj prijedlog zbog toga što i u europskim standardima takvih poticaja nema, da će pripremiti svoj cjeloviti prijedlog reforme poticaja u poljoprivrednoj proizvodnji naglašavajući da to sve mora biti gotovo do 2008. godine. Ja vas želim podsjetiti da pregovori do 2008. i hrvatskog ulaska u Europsku uniju vode se i voditi će se o rokovima, kvotama i izuzecima. I Hrvatska će imati i kvote proizvodnje meda za plasman na europsko tržište koje će vrijediti od trenutka kada Hrvatska uđe u Europsku uniju. I zašto ne i 2007. i 2008. pa i iduću godinu iskoristiti da hrvatske pčelare pomognemo da dignu svoju proizvodnju kako bi i kvote koje će vrijediti nakon 2008. godine ne bile samo one koje zadovoljavaju trenutnom proizvodnjom visoko kvalitetnog meda nego da i te kvote budu veće jer ćemo imati i takvu proizvodnju. Ako dakle poslije 2008. Hrvatska ne bi smjela ili mogla poticati i pčelarstvo po proizvodnji meda i uzgoju matice pčela, ali do 2008. to možemo napraviti kao što smo i imali. Želim vjerovati da ovih 700 tisuća odnosno milijun i 400 u 2007. neće predstavljati ozbiljni financijski problem ministra Čobankovića. A da bi za tisuće ljudi koji se u Hrvatskoj bave proizvodnjom meda kao osnov povećanje kvalitete uzgoja matice pčele, sive pčele koja je domaća autohtona vrsta i upravo zbog toga je ta kvaliteta, ali vodeći računa i o miniranom području Hrvatske koje sigurno do 2008. nećemo razminirati, pomogli dizanje te proizvodnje kako bi naši pregovarači u pregovorima o kvotama i mogućim izuzecima imali argumente ne samo planova i strategije razvoja hrvatske poljoprivrede nego i činjeničnog stanja koji će izvirati iz podataka o proizvodnji meda, matica, košnica a posebice izvoza. Ni jedan financijski argumenat u mišljenju Vlade protiv toga nisam našao. Dakle nije problem novac. Nije problem da bi od države tražili ulaganje u jednu izuzetnu veliku i značajnu djelatnost poljoprivrede. I završavam sljedeće. U zadnjih 6 mjeseci bili smo svjedoci velikog broja razvojačenih hrvatskih branitelja koji su se počeli baviti pčelarstvom kao gospodarskom aktivnošću, a oni svi su svjedočili da im ta vrst aktivnosti i posla ne pruža samo materijalnu zaradu nego posebice oni koji su bili ili jesu liječeni od PTSP-a na taj način zapravo uveliko rješavaju svoj problem. Broj pčelara u njihovim redovima iz dana u dan je sve veći posebice u onim dijelovima Hrvatske gdje je ta vrst poljoprivredne proizvodnje u ovom trenutku i jedino moguća. To je naš treći razlog ovog Prijedloga i želim vjerovati da ćemo dobiti potporu većine zastupnika u Saboru. Hvala.
Hvala lijepa. Odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo. Otvaram raspravu. … [[Upadica se ne razumije.]] Ali ne bih trebao, ne bih trebao jer je 13 i 23 pa ćemo onda ipak prekinuti pa nastaviti u 15 sati. Samo da vidim tko je … … [[Upadica se ne razumije.]] Po dnevnom redu, po redu su, prvi je Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović u 15 sati, pa poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil u ime Kluba zastupnika nacionalnih manjina i poštovani zastupnik Željko Kurtov u ime Kluba zastupnika HNS-a PGS-a. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? … [[Upadica se ne razumije.]] Tri kluba za sada prijavljena i dva zastupnika. Hvala lijepa. Molim, vidimo se u 15 sati. Podsjećam na ključiće da se pripremite i apeliram da zastupnici u što većem broju budu i na Svečanoj sjednici Hrvatskog sabora. STANKA U 13,25 SATI Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Prijedlogu zakona o dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i šumarstvu i ribarstvu. U ime kluba SDP-a poštovani zastupnik, potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Unatoč stavu Vlade Republike Hrvatske koji u svojem mišljenju izražava da ne bi trebalo prihvatiti prijedlog zakona, moram reći da mi iz kluba zastupnika SDP-a prihvaćamo ovaj prijedlog zakona i mi ćemo podržati i glasati za ovaj prijedlog. Zašto? Zato što nam se ne čini logičnim obrazloženje prije svega Vlade Republike Hrvatske u kojem se kaže, citiram: «Sukladno tome Vlada Republike Hrvatske izradit će Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ribarstvu i šumarstvu kojim će se cjelovito urediti ovo područje, pri tome će se u razmatranje uzeti i prijedlog Kluba zastupnika HNS-a, PGS-a.» Prvo ako će se pravit izmjene i dopune, onda očigledno da se neće cjelovito urediti jer je već cjelovito uređeno ili bolje rečeno ima potrebe da se dopuni već postojeće cjelovito uređenje. Drugo, ako će se uzeti u obzir izmjene i dopune Kluba zastupnika HNS-a, PGS-a onda je očigledno da ovo pitanje itekako zaslužuje ozbiljno razmatranje. I treće, ovo je prijedlog zakona u prvom čitanju, prema tome vremena do drugog čitanja ima i u tom pogledu ne vidimo razloga zbog čega bi se prihvatilo mišljenje Vlade Republike Hrvatske da se ovaj prijedlog zakona odbije. No naravno ovo su argumenti koji se mogu izvući iz samoga mišljenja. Međutim postoje daleko ozbiljni argumenti koji nas vode u činjenici da se opredijelimo da podržimo ovaj prijedlog zakona. Činjenica je naime da zakonom o poticaju u potpori poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu koji je donesen 94. godine, da su zapravo poticanje sive pčele, odnosno matica ispušten i činjenica je da se dogodilo prema, a što se vidi iz obrazloženja prijedloga zakona prema statističkim podacima, da je došlo zapravo do rapidnog pada ne samo proizvodnje meda nego i drugih posljedičnih pojava o kojima se posebice može razgovarati, ali recimo primjerice situacija je sljedeća. Da od 1051 tone iz 2003. godine proizvodnja je pala 2004. godine na svega 276 tona, da je sa 3 milijuna i 290 tisuća američkih dolara ta proizvodnja pala vrijednosno na svega milijun i 145 tisuća itd. itd. Da je naravno bitno pao izvoz u odnosu na prethodno vrijeme itd. itd. E, sada o čemu se radi? Radi se o vrlo ozbiljnoj stvari da praktički u jednoj djelatnosti u kojoj Hrvatska ima tradiciju, ima visok i kvalitetan uspjeh, ima vrlo prepoznatljiv kvalitetan ekološki dobar med i ima tržište kako u zemlji tako i u svijetu praktički zbog ovog nedostatnog poticaja zapravo se gubi donekle i ekonomske računica za proizvođače u takvoj situaciji i dolazi do rapidnog smanjenja proizvodnje, a što u biti dovodi ne samo do manjih količina proizvodnje nego i do gubitka tržišta što je kasnije daleko teže usvojiti ili pristupiti tom tržištu nego samo pitanje pada proizvodnje koja se može za godinu, dvije ili tri dana bitno popraviti i podići. Drugo što je važno, radi se o posljedičnim stvarima i ne smijemo zanemariti činjenicu da Republika Hrvatska jako jako zaostaje u trajnim nasadama poglavito voća i poglavito naravno da u takvoj situaciji je veoma važno imati i mogućnost sienergijskog učinka primjerice kod proizvodnje ne samo matica nego uopće sive pčele i njenog njegovanja i kao sredstva, odnosno kao jednoga od prirodnih raspršivača i oplodivača voćaka i u takvoj situaciji je sasvim sigurno i to pitanje važno imati u vidu i Republika Hrvatska i na tom području treba postići odgovarajuću osnovicu da nakon što prođe, završi pregovore i nakon što prođe prijelazno razdoblje dođe u priliku da može ispuniti odgovarajuće kvote u odnosu na ono što Europska unija ne samo će tražiti i sugerirati Republici Hrvatskoj nego što ćemo i sami postići. I treće, posebice je važno da se ovdje traži poticaj i za proizvodnju matica, dakle za proizvodnju jednog novog proizvoda ne samo za širenje pčelarstva u Republici Hrvatskoj nego i mogućeg izvoznog proizvoda na europsko tržište, a osim toga jednoga proizvoda koji može usvajati nove tehnologije i nove spoznaje i dati novi znanstveni doprinos u svemu tome. Iz svih tih razloga je sasvim jasno da se radi o suštinskim bitnim razlozima koji zapravo upućuju na racionalan zaključak da je potrebno u ovo područje dodatno uložiti sredstva, pa ako nikako drugačije a ono makar putem poticaja, odnosno državne potpore za ove djelatnosti. U takvoj situaciji se zapravo možemo razgovarati o dva pitanja koja su ostala nedorečene,a a to je pitanje da li je ovih 30-tak kuna po matici pčeli dovoljno komad koja će stvoriti jedan roj oko sebe ili je eventualno premalo i drugo pitanje, da li su ta sredstva osigurana. Ako nisu osigurana treba razmotriti mogućnost da se ona osiguraju, a do pripreme drugog prijedloga zakona do drugog čitanja to uopće nije sporno. I treće, radi se o relativno malom broju matica pčela koje bi zapravo tražila relativno male novce, jer ako se radi kao što je ovdje predlagatelj naveo sedamsto do tisuću matica koje proizvodi jedan proizvođač godišnje onda je to negdje 21 do 30 tisuća kuna maksimalno u takvoj situaciji. Prema tome kamo sreće da ima više takvih proizvođača jer bi oni imali svoje tržište, sasvim sigurno da nitko maticu pčelu neće ako ima samo radi toga da bi dobio poticaj, mora dobiti i ostali dio sredstava koji bi mogli se pokazati da se radi o isplativoj proizvodnji. Zbog toga da ne bi duljio i ne bi uzimao vaše vrijeme ćemo naznačiti još samo jedan važan argument. Siva pčela je naša autohtona pasmina u pčelarstvu i valja voditi računa o tome da nije dobro da se pojave i druge vrste pčela kod nas, a da u isto vrijeme zapostavimo ovu pčelu, jer neke druge vrste pčela imaju sasvim sasvim drugačije djelovanje na eko sustav u kojem bi se mogle pojaviti, mogu značajno poremetiti te eko sustave pa i u odnosu ne samo na biljke nego i na životinje i obratno, dakle kao cjelinu. I treće, bilo bi nedopustivo da siva pčela dođe u situaciju da zbog zapuštenosti dođe zapravo u poziciju da zaostaje u razvoju ili ne daj Bože da postane ugrožena. I zbog toga i ako je ona sitnija i ako ona daje relativno manje, ali zato kvalitetnijeg meda, mi se opredjeljujemo da podržimo ovaj prijedlog i mi ćemo glasati za Prijedlog zakona o dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu, da se sa 30-tak kuna po matici pčeli, odnosno po komadu podstiče ova djelatnost iz svih razloga koje smo naveli prethodno jer smatramo da oni imaju svoju gospodarsku, da oni imaju svoju ekološku, da oni imaju svoju ako hoćete i političku, da oni imaju na kraju krajeva i svoju moglo bi se reći i zdravstvenu komponentu jer nemojmo zaboraviti da se od meda proizvodi ili da med i njegove komponente mogu sudjelovati u proizvodnji više od 60 lijekova. Hvala vam lijepa. Mi ćemo glasati za ovaj prijedlog zakona.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil u ime Kluba zastupnika Nacionalnih manjina. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Europska unija već više godina prati stanje u Hrvatskoj poljoprivredi, posebno statističke podatke koji će joj biti glavni adut u pregovorima na osnovu kojih će se određivati proizvodne kvote u poljoprivredi. Odnosno, koliko će se čega i na kojim površinama moći proizvoditi. Hrvatska poljoprivreda do danas nema točke podatke koliko u Hrvatskoj se čega proizvodi, a još manje s kojim poljoprivrednim površinama raspolažemo. Brojka se kreće od 802 tisuće prema Upisniku poljoprivrednih gospodarstava iz 2003. godine. Preko milijun 457 tisuća hektara prema statističkim podacima iz 2001., pa sve do 3 milijuna po nekim podacima jer se ne razlikuje obradive površine od poljoprivrednih površina. A nažalost poticaji u Europskoj uniji isključivo se isplaćuju po obrađenom hektaru. Procjena Državnog zavoda za statistiku da se od 98. godine do 2002. godine poljoprivredna proizvodnja povećala za svega 2% uz 100% povećanje poticaja ukazuje na potpuni neuspjeh poljoprivredne politike. I pored ovako poražavajućih podataka Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva ne provodi Zakon o poljoprivredi. Važnost donošenja Nacionalnog programa za poljoprivredna i seoska područja ogleda se u mogućnosti korištenja pretpristupnih fondova Europske unije, posebno SPHARD-a, ali prije svega da bi se dale smjernice našim seljacima, što je to strateški važno za hrvatsku poljoprivredu i kud usmjeravati financijska, ali i stručna ulaganja. Je li to vinogradarstvo, voćarstvo, povrtlarstvo, no nemojmo zaboraviti da se tu radi o ograničenim površinama negdje oko 50 tisuća hektara. Što učiniti s ostalim površinama? Odgovor da je 2003. ministarstvo izradilo Nacionalni program za 2003. – 2005. godinu, ali da zbog izborne godine i smjene vlasti nije uvršten na dnevni red Sabora me doslovce zgraža. Niti nakon godinu i pol dana ove vlasti nije usklađena domaća poljoprivredna politika i Hrvatska nema Nacionalnog programa za poljoprivredu i seoska područja, niti 4 godine nakon usvajanja Zakona o poljoprivredi. Još je gora situacija za godišnjem izvješćem o stanju u poljoprivredi u prethodnoj godini. Tzv., zeleno izvješće kojih je ovaj Sabor trebao do sada primiti 4, a niti jedno nije primio, čime se o poljoprivredi u ovom Saboru i ne raspravlja. Zeleno izvješće dalo bi ocjenu stanja i gospodarskog položaja poljoprivrede te konačno i prijedlog i način provedbe mjera poljoprivredne politike za sljedeće razdoblje. Do sada mi u Saboru raspolažemo samo novinskim i kuloarskim podacima koji se iznose od slučaja do slučaja ili statistikom koja je najčešće samo točan zbir netočnih podataka. U međuvremenu, mehanizam reguliranja tržišta prije svega cjenovni, nije definiran. Ako tome dodamo međusobnu nepovezanost proizvođača, ali i nedostatak organiziranosti njihovog zajedničkog nastupanja na tržištu, čas imamo višak mesa, bolje reći bekona, junadi, čas ih plaćamo u nezamislivim ciframa kao sada odojke po 28 kuna što će zasigurno rezultirati nedostatkom mesa u jesen. Za sve uvijek imamo spasonosan lijek, uvoz, ali još nitko nije odgovorio što će raditi naši seljaci, što sa našim poljoprivrednim površinama. Ponovo ove godine ćemo zakapati merkantilni krumpir. Odgovoran, normalno, nije nitko. Da smo imali pred sobom Zeleno izvješće i sami bismo uočili da se ukidanje poticaja za pčelinje matice kao uzgojno valjane životinje, da je smanjilo ovu proizvodnju za 25%, ali i proizvodnju meda. Od 2001. godine proizvodnja kako matica tako i meda udvostručena, međutim ukidanjem poticaja ponovo u 2004. godini imamo stagnaciju proizvodnje i pčelinjih matica i proizvodnje meda. Da smo imali pred sobom Zeleno izvješće vidjeli bismo da proizvodimo višak pšenice. Da se poticajima zbog članka 7. točka 3. smanjuju poticaji po hektaru, ali da se ovo smanjenje sada koristi i protuzakonito i tamo gdje ukupni zahtjevi ne premašuju maksimalnu poticajnu količinu te se isplaćuju manji poticaji po grlu, bilo u tovu ili reprodukciji. Prilikom donošenja Zakona, mi u Klubu nacionalnih manjina smo upozoravali da budući se propisuju maksimalno propisana količina ili tzv., kvota proporcionalno smanjenje po hektaru ili grlu je nedopustivo. Osim što će otvoriti mogućnost manipulacije što se upravo u ovoj godini događa. Dok ostale zemlje za nepoštivanje kvota propisuju kazne mi smanjujemo poticaje koji su ionako mali za postizanje bilo kakve tehnološke razine, a k tomu smo otvorili put manipulaciji kod svih proizvodnji pa i onih nedostatnih na razini 60 do 70% samodostatnosti. Da smo imali pred sobom Zeleno izvješće vidjeli bismo da u 4 godine nismo povećali proizvodnju uljane repice, što znači da su poticaji nedovoljni. Nismo ušli u program biodizela iako smo imali odobrena 2 i pol milijuna eura od UNID-a za projekt i mogućnost da postanemo regionalni centar ove proizvodnje za jugoistočnu Europu. Da smo povećali poticaje samo za refakcije, stimulaciju izvoza pšenice, za koje smo trošili 150 milijuna danas bismo imali 50 tisuća hektara pod uljanom repicom i sigurnu proizvodnju biodizela, odnosno ne bi se svađali da li graditi mali pogon od 5 tisuća tona ili onaj od 50 tisuća tona jer bi repice bilo za sve. Uz ove poticaje i proizvodnju uljane repice zasigurno neće biti. Obveza da u transportu bude određeni postotak biogoriva je ne samo za članice Europske unije već i za kandidate. Mi ćemo i biodizel uvoziti uz 300 tisuća hektara neobrađenih površina, uz propuštanje korištenja poticaja Europske unije za neprehrambeni lanac proizvodnje. Da danas imamo 50 tisuća uljane repice, 50 tisuća hektara uljane repice, a ne 15 i naši pčelari bi likovali jer bi porasla proizvodnja meda. Poticaji su udvostručeni, kao što sam već rekla, u posljednje godine. Proizvodnja je povećana za svega 2%. Nema konkurentnih proizvoda za izvoz. Prije 90-ih na izvozu hrane godišnje smo zarađivali oko pola milijarde dolara dok smo lani zabilježili deficit od 700 milijuna dolara. Kad smo donosili Zakon predlagali smo iz Kluba nacionalnih manjina i poticaje za tržišnu infrastrukturu, koja podrazumijeva zadruge, kooperacije ili druge organizacije prometovanja poljoprivrednih proizvoda kako nam se ne bi događalo da i marketinški pripremljeni proizvodi ne pronađu tržište zbog nepostojanja tržišne infrastrukture. Odnosno, otkupljivanja ili bolje reći da ne pronađu poznatog kupca svog vlastitog proizvoda. To je odbijeno, ali mi do danas nažalost nemamo pomaka u organizaciji manjih proizvođača. Mi u Klubu podržavamo da se vrati poticaj za matice pčela u iznosu od 30 kuna koliko je i ranije iznosio i da taj poticaj ostvaruju pčelari, korisnici uzgojenih matica. To će biti prije svega potpora selekciji i uzgoju sive pčele, kao naše izvorne pasmine, a prije svega u cilju povećanja proizvodnje i unaprjeđenja njezine gospodarske vrijednosti. Tržišnim cijenama nažalost nije moguće u potpunosti nadoknaditi angažman i troškove uzgajivača matica jer je bez poticaja uočen znatan pad broja uzgojnih matica, a time i proizvodnja pčela i meda. Time ujedno dajemo i podršku izmjeni Zakona o državnim potporama u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu. I na kraju, kolegice i kolege, postavljam pitanje svima nama. Jesmo li svjesni da nedefinirana agrarna politika, neriješena cjenovna i tržišna pitanja. Neosposobljenost za optimalnu proizvodnju, veliki broj malih posjeda, nerazvijen hidromelioracijski sustav su pitanja Hrvatske poljoprivrede koje moramo mi isključivo sami riješiti prije ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju. Na žalost naša poljoprivredna proizvodnja je danas takvih razmjera da nas Europska unija čak i ne vidi kao tržište niti smatra da ju možemo ugroziti jer je ona doslovce na razini njihove statističke pogreške. Radikalan zaokret moramo učiniti radi vlastite budućnosti i budućnosti naših seljaka. Suočimo se s ovom činjenicom što prije. Usklađenje zakona sa zajedničkom politikom Europske unije kako navodi Vlada je nužno ali primjena mora biti odgođena do ulaska u Europsku uniju jer u protivnom Hrvatska poljoprivreda je na koljenima a jednako to važi i za pčelarstvo. Prvo moramo povećati sve proizvodnje a tada zasigurno ulazak u Europsku uniju neće biti upitan. Još jednom želim naglasiti da mi u klubu podržavamo sve mjere koje će doprinijeti povećanju proizvodnje pa stoga i ove izmjene zakona o poticajima a u cilju zaštite pčelarstva. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a poštovani zastupnik Željko KUrtov izvolite.
Poštovani predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. MI u HNS-u se pitamo i nije nam jasno zašto zakonom o, nije jasno zašto je Zakonom jedino poticaj za matice, pčele izostavljen a za sve vrste uzgojno valjanih životinja postoje u Zakonu. Da bi približili ovaj problem ja ću pokušati o samoj proizvodnji i tijeku, što je tu najbitnije, neću se ponavljati ispred svojih kolega. Matica da bi bila produktivna ona bi se trebala mijenjati u roku od jedne do dvije godine, u tom vremenu ona daje maksimum, to rade iskusni proizvođači meda također da bi bila dobra treba biti proizvedena iz zdravog legla. Matice su najbitnije u svakoj košnici jer o njoj ovisi zdravlje, veličina pčele i najvažnije prinos po košnici. U samoj tabeli vidimo da 2002. godine broj košnica imamo 107 tisuća, proizvedeno 2060 tona meda, a 2003. godine 111 tisuća košnica znači više a proizvedeno 1616 tona meda što je vidljivo da bez dobre matice nema dobre proizvodnje meda. Poljoprivreda, voće povrće, ne može opstajati bez oprašivača a svjedoci smo da za ranu proizvodnju uvozimo bumbare iz Nizozemske ne trebam vam govoriti koliko je to važno u proizvodnje voća i povrća u Hrvatskoj. Poticajem dolazimo do toga da bi pčelari umjesto da sami proizvode loše matice, i tako smanjivaju proizvodnju meda mogu na vrijeme mijenjati kvalitetnim maticama i udvostručiti proizvodnju meda. Ovako matica loše kvalitete i starije dobi proizvode lošije zajednice i tako umanjuju proizvodnju meda. Najvažnije je da se sve stavi na najvišu stručnu razinu i uključi sve relevantne stručnjake iz cijele Hrvatske. Ako znamo da med izvozimo 70% čemu sve ovo? Posebno treba napomenuti da poticaj za matice ne možemo dati za svaku maticu koji proizvedu laici nego treba proizvodnja svake matice biti pod kontrolom ili društva pčelara Hrvatske ili bi trebalo uključiti još neke stručnjake institucije a ponajprije Hrvatski stočarski centar u Zagrebu pod čijom kontrolom je i do sada to rađeno. Ponovnim uvođenjem matice u zakon o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu ispravili bi nepravde gdje je matica izbačena iz poticaja. Profesor Kezić i Pčelarski savez Hrvatske tvrdi da 5 do 10% paše za pčele u Hrvatskoj je momentalno iskorišteno. Što znači da u tom dijelu mogućnosti su neograničene, kroz uzgoj matica najbitnije što možemo imati i med ekološke kvalitete a koji možemo izvoziti. Naglašavam ako se nađe antibiotik u medu nema šanse da izvezemo jedan kilogram meda u Europu, a to možemo postići samo zdravim i dobro proizvedenim maticama. Pčelari koji proizvode matice su elitni pčelari prema tome ako to uništimo teško se možemo vratiti na proizvodnju i izvoz meda i drugih pčelinih proizvoda o kojima danas malo govorimo, a bilo bi važno spomenuti ih a to su pelud, vosak, propolis, otrov i med. Siva pčela je naša domaća pasmina koju svakako trebamo zaštititi ne samo radi čuvanja našeg genetskog materijala nego i zbog izvoza kojeg postižemo u proizvodnji meda i drugih pčelinjih proizvoda. Za provedbu ovog Zakona potrebno je u prvoj godini osigurati 700 tisuća kuna, dok bi u drugoj godini provedbe radi vraćanja na nivo iz proizvodnje iz 2002. godine trebalo osigurati milijun i 400 tisuća kuna. Sredstva se osiguraju u državnom proračunu. Budući da očekujemo da prvo čitanje ide u drugo čitanje taj izdatak koji znamo da sada u ovoj godini ne možemo dobiti bi se desio iduće godine i mislim da bi mogao spasiti sivu pčelu i pčelarstvo u Hrvatskoj. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Ivan Kolar. Izvolite.
Hvala uvaženi gospodine predsjedniče, državni tajniče Ministarstva poljoprivrede, šumarstva vodnog gospodarstva dame i gospodo. Evo prilika je da se par riječi progovori o državnim potporama u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu, temeljem podnešenoga zahtjeva za izmjenama i dopunama istoga zakona. Ja moram reći da Hrvatska seljačka stranka podupire donošenje ovoga Zakona tim više jer one ne iziskuje poseban jedan napor da se zadovolji samome zakonskome tekstu, a i rečeno je već za 2006. i na dalje da to bude. Naime, ako se prisjetimo da svako eksperimentiranje, a ovo je bio eksperiment moram reći doslovno, pokušaj da se jedno matično stado da ga tako nazovemo, jedino koje je takvo ostane bez potpore, i evo godinu dana neimanja državne potpore ili bolje rečeno ako to izmakne dobrom stručnom sudu, stručnjaka odmah se osjeća i na gospodarskoj osnovi kako ta proizvodnja pada. Ja moram za one koji ne znaju podsjetiti da to nije masovna proizvodnja, da je to ciljana robna pod selekcijskim centrom proizvodnja, otprilike je to 40-tak proizvođača koji se mogu baviti selekcijskim radom i koji bi mogli sačuvati genetski potencijal Republike Hrvatske s tim da bi mi bili jedan od značajnih izvoznika i partnera u Europi i svijetu. Naime, ako se podsjetimo kakva smo mi država, koliko je naš promjer, nekih 80-tak kilometara a mogu vam reći da pčela 15 do 20 km dnevno može lako prijeći bez nekakvoga napora s cvijeta na cvijet da ona tri dana zapravo prelazi iz Mađarske Bosnu ili već negdje drugdje Slovenije Hrvatsku onda ako ne sačuvamo naš genetski potencijal matičnjak mi smo zapravo napadnuti sa svih strana i teško da nam ova siva pčela ostati autoktona za podsjetiti je da sve naše autoktone pasmine su pod skrbi, posebnom skrbi Republike Hrvatske. Od da sada, crne svinje, do ne znam istarskoga goveda i sve skupa. Red veličine, već su rekli predlagači 700 ili milijun i 400 tisuća kuna, to je svejedno i nije bitno da to bude Zakon o potporama na način kako se sada predlaže. Ja mislim da mi imamo i alternativne mogućnosti preko stočarskoga selekcijskoga centra koji bi to kvalitetno i odrađivao i imao kontrolu. I naš je prijedlog Hrvatske seljačke stranke neka se sada ovo ne uzima samo u obzir na Vladi, neka bude kao prvo čitanje i rezerva za ubuduće ako bi došlo do pripreme novoga prijedloga zakona o državnim potporama, poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu. Jer ja podsjećam, zec trči po šumi ili po livadi, mi već ražnja slažemo. Odgovor Vlade Republike Hrvatske za mene je toliko neozbiljan da jednostavno ne mogu prihvatiti da mi već sada još nismo počeli pregovore, pokušavamo nametnuti potpore koje Europska unija ima. Ja se toga plašim. Svi analitičari ekonomski i poljoprivredni stručnjaci koji se sada bave poljoprivrednom politikom naše potpore ulaskom u Europsku uniju ne rastu nego padaju po jedinici površine i načinu kako Europska unija subvencionira proizvodnju. Druga je stvar pripreme hrvatske poljoprivrede granski koliko ona može dobiti sredstava više na ovaj ili onaj način. Ali podsjećam i to da je Poljska ulaskom u Europsku uniju koja nije imala poticaje a sada je došla pod potporu Europske unije samo 10% u prvoj godini nivoa koje Europska unija ima. Pitanje je kakav tretman dobi hrvatska poljoprivreda. Ako je kod nas sada 300 ili 307 ili 8 eura, državni tajnik zna po jedinici površine, kod nas u prosjeku govorim, Europska ga unija za kada mi uđemo za dvije, tri godine misli prepoloviti, za 10 godina spustiti na svoj nivo na 75. Ja govorim o činjenicama koje hrvatskoj poljoprivredi ovakvim načinom razmišljanja ne daju šansu veće potpore nego manje potpore uz svu ogradu organizacijskoga našega … [[Govornik se ne razumije.]] od proizvodnje koja je na niskim granama, pa ne trošenja sredstava namjenskih itd.. Ali stanje je takvo kakvo je. Zato bi mi sada trebali i Vlada biti oprezna kada odgovara. Mi smo ipak u preosjetljivom momentu kada hrvatskoj poljoprivredi treba nametati plansku proizvodnju gdje država mora biti, ona mora biti jer nema drugoga faktora, mora biti jamac veličine proizvodnje prinosa, načina proizvodnje svega skupa. Ja vas uvjeravam da ako budemo prepušteni još dvije, tri godine, trgovačkom lobiju, uvozničkom lobiju, a država tek sa strane pratiti sve to skupa, nam sreće nama. Nam netko reda mora uvoditi. Tu je već rečeno tržišni redovi, cjenovna politika, redoviti otkup, mi nemamo nikakve garancije, zato imamo amplitude, ona naopačke okrenuta pila, vrhovi čas gore, čas utori dolje. To je nedopustivo. Zato ja sugeriram, nemojmo brzopleto obećavati i prilagođavati se Europskoj uniji, nego nastojimo iskoristiti vrijeme da se organiziramo da ovo novca koje imamo govorimo da je nedostatno ali da ga bolje iskoristimo i da nam bude na korist. Podsjećam dalje, u ovom Saboru, evo imam sreće biti tri mandata, nikada nije bila potpora nekakva ekonomska računica. Ono je bio politički konsenzus i dogovor svih političkih stranaka koje su tu sjedile na ovaj ili onaj način da je li se jednoj kulturi podigne poticaj ili ne ili se još deset ili pet potpora doda da se naruši paritet kultura koje trebaju i ne trebaju. Ja se sada namjerno ne upuštam u kalkulacije da postoje kulture koje bi mogle na dohodovnoj osnovi apsolutno se Hrvatskoj proizvoditi da nemaju potpore. Ali to je za razmišljanje novom načinu i novoga zakona potporama. Znači potpora u ovom sada obliku kojem se ona isplaćuje i koju seljaci dobivaju ona ima i socijalni karakter, ona ima i tržišno ekonomski karakter, ona ima i velike političke, velikoga političkoga utjecaja. Samo kada bi o jednoj kulturi počeli govoriti i rekli da joj ne treba potpora mi bi bili politički razjedinjeni toliko da bi teško mogli i vladajući i oporbenjaci složiti se da ili ne, nemaju jednoznačnoga odgovora. Zato i naša sugestija HSS-a predlagač je prihvatio da to bude prvo čitanje i predlaže da bude prvo čitanje. Neka se razmotri na ministarstvu i unatoč odgovoru Vlade, neka se alternativno rješenje iznalazi, ne na način da nam se govori poticaj koji nije u Hrvatskoj u ovo vrijeme da u Europskoj uniji se ne može uvesti. Oprostite, mi, naši pregovarači, umijeće pregovaranja bude baš davalo nam za pravo ili nam bude otežavajuća okolnost koliko oni budu umiješani u to. Nigdje ne piše, ako je to od interesa za Republiku Hrvatsku i genetski je ugrožena jedna populacija, ovom prilikom, sive pčele, da Europska unija neće dati izuzet. Tko to govori da ne? To je, to su priče za malu djecu jer ima izuzetaka za sve ono gdje se izbore pregovarači, dobiti izuzetke. A mislim da nam niti ne treba taj izuzetak da nam Europa to financira. Milijun ili dva milijuna i Republika Hrvatska bude našla da zaštiti svoju populaciju ovom prilikom se govori o sivoj pčeli da ju ne izgubimo, jer jasno ona je i kao nekakva ekonomska kategorija proizvodnje meda, peluda itd., interesantna za nas jer ovoga časa naš med konkurira, naš med je izvozno konkurentan i moramo ga plasirati. Kamo sreće kada bi one brojke koje nam stručnjaci govore o paši koja se ne koristi na ovaj način o broju pčela koje bi mogli imati pa i o grani koja bi mogla biti alternativa ratarskoj ili nekoj biljnoj drugoj proizvodnji da se pčelarstvom počne baviti veći broj ljudi, ali onda treba imati jednu sigurnost. Ja samo još da podsjetim bez zle namjere, nije dobro da govorimo da su poticaji povećani, da nismo povećali prinose, da oni ne daju rezultate. Ja vas uvjeravam da nema poticaja, imali bi na selu socijalni bunt jer je selo bilo tampon gdje su svi oni koji su ostajali bez posla vračali se, punili svoje kofere, vozili u grad, preživljavali i na taj način ekonomski osiromašivali selo ali i sebe zadovoljavali jer nisu imali gdje drugdje namiriti svoj dohodak. I zato dok govorimo o poticaju neka poticaj ostane u ovom dijelu još socijalna mjera dok god mi ne nađemo alternativu i dok se na drugi način organiziramo. Jer organiziranje seljaka to je najteži dio posla, je li oni budu robni proizvođači, je li oni budu ušli u zadruge, ili nekakve druge asocijacije, ali bez smišljene državne politike, teško to može pojedinac napraviti, jedno mjesto ili nekakva sama regija i sve skupo. Zato evo, neka ovo bude prilog, afirmativni prilog da se i ovakva rasprava u jednom malom segmentu podrži da se o njoj razmišlja jer i ona je važna u tom svemu kolopletu događaja koji nas čekaju i koji nam predstoje da svi skupa pomognemo da nam svima skupa bude lakše. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Pojedinačna rasprava. Poštovani zastupnik Mato Štimac. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa ja ću isto početi svoju raspravu sa rečenicom kojom je počeo kolega Kurtov. Nije jasno zašto je zakonom jedino poticaj za matice pčela izostavljen, a za sve druge vrste uzgojeno valjanih životinja postoji u zakonu. Ne izostavljen, nego izbrisan, maknut, ukinut. Mislim da bi bilo puno bolje pitanje. Mislio sam da ćemo od predlagača dobiti odgovor zašto je došlo do ukidanja toga poticaja 2002. godine jer taj poticaj je ukinut 2002. godine kada su smanjeni poticaji za slatkovodno ribarstvo taj puta je i ukinut ovaj poticaj. Radi se o tridesetak proizvođača matica. 2002. godine smo imali 47 000 matica proizvodnju, 2004. je već palo tri puta manje, 2003. dva puta manje, 25 i 18. Znači, 2002. godine su pčelari ostali bez tog poticaja. Posljedica se vidi odmah nakon toga. Međutim, predlagač to ne kaže. Pitam tko je bio taj koji je procijenio 2000. godinu da to treba ukinuti, koji su bili razlozi i pitam predlagača tko je digao ruke za ukidanje toga poticaja. Mislim da je to u Prijedlogu ovog zakona trebalo donijeti inače sam zakon kao zakon u svakom slučaju da podržavamo jednu takvu inicijativu, jer kažem radi se o malom broju proizvođača ali posljedice toga su daleko, daleko veće. Iz samog ovog Prijedloga se također vidi da još jedna stvar nije rečena. Vidi se naime iz proizvodnje količine meda 2002. godine gdje ispada da je na 107 000 košnica bila proizvodnja 2060 tona. To znači 19 kg po jednoj košnici, a mi znamo da je proizvodnja tridesetak kilograma po jednoj košnici. Znači, di je 30% proizvedenog meda u Hrvatskoj? Na sivom tržištu i to mi svi vrlo dobro znamo, jer imamo priliku da u papučama prodamo kilu meda za stotinjak kuna, a ne da ga izvezemo za četiri dolara koliko je sad cijena na izvozu. Znači, to je još, to je jedan još od problema koji je možda trebalo dodirnuti. Slažem se da treba zaštititi sivu pčelu kao autohtonu. Ako ništa ono znamo da imamo problem u Bosni uvoza iračke matice gdje u pograničnom dijelu može doći do križanja, a mi imamo genetski materijal za izvoz u budućnost. Znači, ne samo proizvesti kvalitetan genetski materijal, nego i povećati otpornost prema bolestima, što bi u svakom slučaju bilo dobro. Nije gospodine Kolar problem da je Vlada odgovorila zbog Europske unije mi ovog momenta nećemo. Mi smo imali već jednu intervenciju na ovaj zakon i mislim da ne bi bilo dobro svakih par mjeseci intervenirati u zakon, ako je već rečeno da ćemo do iduće jeseni imati pred sobom zakon koji će pretrpiti puno veće izmjene. Znači, jedan kvalitetan jer ovaj postojeći u svakom slučaju ne zadovoljava više. Znači, imamo tu jednu najavu, s tim se složio i Pčelarski savez koliko se ja sjećam. Znači ako ne bude bio moguć baš ovaj direktan model financiranja da će se iznaći dogovorno jedan drugi koji će također biti kvalitetan i unaprijediti. Ali, ono što nije u ovoj raspravi danas što se zaboravlja kada je to napravljeno. Prvo nešto ukinemo, onda se pojavljujemo kao spasioci jedne hajmo reći 30-tak, 40, nije ni bitno. Daj Bože da ih ima više uzgajivača pa bi to bilo puno lakše. Ja sam očekivao stvarno da ću čuti od predlagača zašto je to 2002. napravljeno kad smo vidjeli da svi pokazatelji kažu da imamo proizvodnju meda u usponu, da imamo kvalitetnu maticu i onda je to ne kako vi kažete izostavljeno, nego jednostavno ukinuto, izbrisano ili više ga nema. Znači, to je jedini odgovor koji sam mislio da ću dobiti. Nadam se da ću kasnije dobiti. U svakom slučaju podržavam inicijativu. Znam da je to problem, ali osim toga ne radi se ni o velikim novcima, ni o velikom broju. Mislim da bi trebalo kad Vlada pripremi ovaj zakon, da bi ga trebalo podržati ne samo kad su pčelari i pčele u pitanju. Ima tu još drugih stvari koje bi trebalo riješiti. Hvala lijepa. Toliko.
Hvala lijepa. Replika. Poštovani zastupnik Ivan Kolar.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa, nije izbrisan nego je prebačen 2002. na 2003. i svi proizvođači matica su 2003. dobili svoj poticaj preko Hrvatskoga selekcijskoga centra, nego je prva godina 2004. kad nije, počeo se primjenjivati striktno zakon i više se nije primjenjivao na način. Ja znam da tu postoji sada ona, donesen je zakon zbog čega se nije primjenjivao. Mislim da smo tu fazu preskočili i ja sam sam sudionik svega toga bio. Ali ja znam da 2004. je bila prva kad se striktno primjenjivao zakon i 3 hektara i matice su izbačene i sve to skupa. Ali dobro. Takvo je bilo određenje i tu se nema kaj više reći. Pa mi se zapravo slažemo i ja sam više puta rekao. HSS je u svakom slučaju za to da i alternativa bude ta gdje Vlada bude prihvatila. Tak je svejedno na koji način, ali bilo bi oportuno kad ne bi prihvatili da je to od interesa. Ja govorim sa aspekta genetskoga potencijala i sve kaj se nastavlja dalje mimo ekonomske računice, jer stvarno to ne ugrožava naciju jel je ekonomski opravdano ili ne. Ali je za genetski potencijal itekako važno, jer bi mogli unedogled zgubiti jednu populaciju sive pčele koja je nenadoknadiva. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Mato Štimac.
Hvala lijepa. Drago mi je kolega Kolar da se slažemo i drago mi je da sam čuo da je ovo rješenje iz 2002. nije bilo sretno rješenje. Znači, nema razloga da se prepucavamo. Iznaći kvalitetan način na koji i jedan i drugi se slažemo da je to potrebno. Znači, možda je rasprava danas trebala ići malo drugačije, pa bi bio u svakom slučaju i bolji zaključak. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Ivo Lončar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo. Ovaj Prijedlog zakona jednostavno ne mogu odbiti, ali ne mogu ga ni prihvatiti. Ali, kako bi rekao najpoznatiji hrvatski građanin podržavam ovo zato što on puše Vladi u vrat. Hrvatska poljoprivreda je vrlo kompleksno pitanje. Mi govorimo o poticajima, to je najosjetljiviji dio u hrvatskom gospodarstvu jer se radi o živomu novcu. Mi smo prošle godine donijeli Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državnim potporama u poljoprivredi. S tim zakonom smo samo pokrpali neke rupe. Tada sam govorio i sada govorim. Mi nećemo riješiti mnoge stvari u hrvatskoj poljoprivredi dok ne donesemo potpuno novi način o potporama u poljoprivredi i na potpuno novim osnovama. I ove dvije milijarde kuna koliko mi izdvajamo godišnje za potpore u poljoprivredi, premda su to u odnosu na, mali novci u odnosu na razvijene zemlje to je u našim uvjetima dosta novaca, ali naravno ti se novci ravnomjerno ne raspoređuju i naravno u toj poljoprivredi i u tom poticaju događa se jedan veliki kriminal. Hrvatska poljoprivreda sustavno se uništava od 45. do danas. Međutim, kad sam govorio što treba napraviti ja ću sada i to objasniti. Evo, uzmimo u razdoblju od 2000. do 2003. godine kakve smo imali potpore. One su stalno rasle. Ali što smo mi podupirali? Mi danas u Hrvatskoj podupiremo 43 kulture što je nedopustivo. Novci se rasipaju na sve moguće i nemoguće načine. Mi smo danas jedina država u Europi, a možda i u svijetu koja potiče stočnu hranu. Onaj tko se imalo razumije u poljoprivrednu proizvodnju znade da se svugdje u svijetu stočna hrana prodaje kroz stoku i prodaje se primjerice u govedarstvu kroz mlijeko i mliječne proizvode. 2000. godine mi smo uveli tada poticanje za kukuruz u prvoj godini, toj 2000. imali smo ako se ne varam 800 kuna po hektaru, a svake iduće godine po 1000 kuna. Tada je jednako za taj zakonski prijedlog glasala pozicija kao i opozicija. Bio sam jedini protiv toga. I sad se zalažem da se to ukine, a da na drugi način kao motor poljoprivredne proizvodnje i kao što je to svugdje u svijetu bude stočarstvo i da stočarstvo na jedan drugi način potičemo, a ne da ovo radimo. Ja ću vam sada ispričati primjere, vi vjerojatno oni koji malo to bolje prate i to znadete. Evo primjerice mi smo, to se radi i sada, ali ne tako drastično kao što se radilo unatrag nekoliko godina, određene tvrtke i pojedinci su prijavljivali po nekoliko tisuća hektara pšenice. Ne bi zasijali ni zrna, ali na to su dobijali potpore. A po hektaru se pšenica poticala sa 1650 kuna. Kukuruz za 1050 kuna. Evo ispričat ću vam i jedan slučaj. Oni koji su bili u prošlomu sazivu Sabora to znaju. Tada sam pitanje u dva navrata postavljao predsjedniku Vlade, a ne resornom ministru. Za 2001. godinu najprije sam ga pitao koliko je 2001. godine u Hrvatskoj bilo posijano suncokreta? Rekao mi je da ne zna. Da će mi odgovoriti pisano. To sam i tražio. Odgovorio mi je pisano da je u Hrvatskoj bilo 2001. godine posijano 19 tisuća i 500 hektara suncokreta. Na idućem «Aktualnomu satu» postavio sam mu pitanje koliko se u Hrvatskoj 2001. godine poticalo suncokreta? Rekao mi je da ne zna što je i logično ali da će mi odgovoriti pisano. To sam i htio. Odgovorio mi je pisano: 2001. godine u Hrvatskoj je poticano 26 tisuća i 700 hektara. A hektar se je poticao sa 2 tisuće i 250 kuna. To je rak rana hrvatskog agrara. Mi s tim moramo prestati. Mi maksimalno danas u hrvatskom agraru možemo poticati 10 kultura i mi ne možemo sa poticajima, ono što je malo prije govorio i kolega Kolar, voditi socijalnu politiku. Mi možemo socijalnu politiku voditi iz Državnoga proračuna na drugi način. Ne smijemo zaboraviti ni onoga dedeka ni onu baku koji imaju jednu ili dvije krave ili nekoliko svinja ili par jutara zemlje nego jednostavno to trebamo okrupniti, a njima možemo kao protuvrijednost davati određenu socijalnu naknadu mjesečno, tromjesečno, polugodišnje ili godišnje zavisi kako bi se hrvatski proračun punio. Da bismo mi ovo pitanje rješili mi moramo i donijeti strategiju razvitka poljoprivredne proizvodnje jer ne zaboravimo kolegice i kolege mi smo danas jedina država u Europi koja nema strategiju razvitka poljoprivredne proizvodnje. Mi nemamo bilancu. Mi nemamo regionalizaciju i rajonizaciju poljoprivredne proizvodnje. Dok se god to ne napravi naš agrar ne može ići naprijed i njemu se ne može svanuti. Zašto ovaj zakon, ovaj prijedlog HNS-a i PGS-a, on je dobar kao što sam malo prije rekao kao što bi najpoznatiji hrvatski građanin rekao: «Pušite u vrat Vladi». I ja to podupirem da vi pušete, ali ne možemo parcijalno doknijeti ovaj zakon nego ga moramo donijeti cjelovito. To ću opet ispričati na jednomu primjeru. Primjerice u Slavoniji i Baranji od ukupne poljoprivredne proizvodnje danas se proizvodi 53%. U ovomu trenutku u Slavoniji i Baranji mi imademo 32% biljne proizvodnje koju potičemo, a vidite apsurda. Samo 8 do 10% potičemo stočarstvo, a znamo gdje god nema stočarske proizvodnje da nema profitabinosti u poljoprivrednoj proizvodnji. Što se tiče poticanja meda apsolutno sam za to. Hrvatska ima apsolutno velike mogućnosti u proizvodnji meda, ali znademo svi opet koji se u to razumijemo. Ne bih ja sad htio napadati je li 2002. godine to bilo pametno što se je napravilo ili ne? Ja osobno držim, ali nažalost ispalo je nakaradno kako obično kod nas i ispadne da se to htjelo sa ovoga načina poticanja maknuti pa da ide preko stočarsko selekcijskog centra i ja to podržavam iako sam bio veliki kritičar one vlasti. Ali ne smije se prešutjeti ono što je bilo dobro. Međutim to se iskompliciralo, ali no, Bože moj. Što je tu je. Mi možemo te matice poticati na drugi način a najbolji primjer da to nije bilo dobro je upravo bilo ovo što je rekao kolega Mato Štimac jer nakon toga se odmah prepolovilo. Jer znademo da su matice išle 30 kuna po jednomu komadu i onda se to, na tome je dvadesetak ljudi zarađivalo, a drugi proizvođači meda jednostavno od toga nisu imali koristi. I da zaključim: Hrvatskoj treba potpuno novi zakon o državnim potporama u poljoprivredi. Odrediti što trebamo poticati, a ne da kroz to vodimo socijalnu politiku. Socijalnu politiku možemo voditi na drugi način i donijeti četiri iznimno važne stvari odnosno 4 dokumenta o kojima sam malo prije govorio, ali sada u rekapitulaciji da ih ponovim. To je: strategiju razvitka poljoprivredne proizvodnje, bilancu potreba, regionalizaciju i rajonizaciju i nakon toga Zakon o potporama pa čak i ovakav kakav je imat će smisla, a ovako nema apsolutno nikakvog smisla. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak navoda poštovani zastupnik Željko Kurtov.
Moram ispraviti uvaženog kolegu da imaju drugi pčelari itekako koristi od proizvodnje matica pčela. Ne samo ovih 40 proizvođača matica nego i drugi pčelari jer oni sa poticajem dobijaju jeftinije matice i imaju veću kvalitetu i veću, veću količinu meda. Prema tome imaju svi, a vi ste kolega rekli da nemaju drugi proizvođači meda koristi. Imaju koristi zbog toga što proizvođači matica pčela oni nemaju proizvodnju meda zbog toga što med troše na proizvodnju matice. A ovi drugi proizvođači imaju koristi zbog toga što ne troše med na matice nego kupuju matice koje, matice koje su poticane i onda dolazi do toga da svi imamo koristi. ... [[Upadica se ne razumije.]] Lapsus.
Hvala lijepa. Državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede i šumarstva, Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnici. Naime bilo nam je jasno da će se u raspravi o ovom specifičnom problemu dakle konkretnoj proizvodnji otvoriti i rasprava o kompletnoj poljoprivrednoj politici i da ako se govori i traži povećanje poticaja da što god na tu temu rekli zvučat će neafirmativno. Međutim mi kao Vlada, kao Ministarstvo imamo odgovornost za cjelinu. Dakle imamo odgovornost za ukupnost sustava. Imamo odgovornost za cijeli državni proračun i za naše proračunske mogućnosti. Mi smo ove godine povećali poticaj 120 milijuna kuna jer smo svjesni da je to najveći doprinos razvitku i povećanju poljoprivredne proizvodnje međutim protiv smo da je to instrument socijalne politike nego upravo pokušavamo politikom kvota usmjeriti te poticaje ka onim proizvodnjama koje su konkurentne, koje su profitabilne i koje će moći konkurirati i na otvorenom tržištu Eropske unije jednog dana. Kada govorimo o tome da ćemo cjelovito urediti ovo područje onda to znači da ćemo razmotriti sve dostupne modele i vidjeti da li je najbolje rješenje kada su u pitanju autohtone pasmine, autohtone sorte i tako dalje da li je najbolje rješenje izravni poticaj dakle proizvodni poticaj ili ćemo to rješavati kroz druge neizravne mjere kao što su mjere razvitka seoskog prostora jer će upravo izravni poticaji biti najbrže na udaru Europske unije kada budemo jednog dana ušli, a sve ove neizravne mjere, neizravne potpore moći će ostati na snazi i njih dakle treba posebno za ove autohtone sorte i pasmine razvijati. Dakle u sklopu razvitka seoskog prostora. Hvala lijepa.
Hvala. I završni osvrt. U ime predlagatelja poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege prvo zahvaljujem svima koji su dali potporu ovom Prijedlogu. Ali mi se čini da bi veću šansu za prolazak Prijedloga zakona imali da smo predložili državne poticaje za proizvodnju trutova a ne matica jer bi to valjda lakše prošlo. Sadržaj je bitan kada je ispalo piše u obrazloženju zakona. Zašto i tko je to izbacio ne znam niti me se ne tiče, jer je naš posao ovdje da nešto što uočimo da nije dobro da popravljamo. A razračune sa poviješću i prošlošću ostavljamo onima koji u tome uživaju. Da li ovim Prijedlogom pomažemo Vladinim pregovaračima sa Europom? Da. Zbog toga jer pregovaraju o kvotama, rokovima i izuzecima. Rokovi prilagodbe u poljoprivredi pretpostavljam da će biti najduži ispregovarani. Pa nije sve jedno da li ćemo pitanje sačuvanja genetskog materijala sive pčele početi ove kalendarske godine i moći zadržati do 2015. recimo. To su prelazna razdoblja i rokovi. A možda i izuzetak upravo radi toga jer se radi o autohtonoj vrsti s genetskim materijalom. Pa pogledajte pregled koje nam je dalo Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija prije dva-tri mjeseca deset novih članica Europske unije prelazna razdoblja dakle rokovi u poljoprivredi. Poljska, Slovačka, Češka. Pa ćete naći prelazne razdoblje odnosno rokove za genetski materijal do 11 godina su izdogovarali. Jedanaest ne prve godine. Pomažemo pregovaračima Vlade jer postoji stručni argumenti a eto i pod pritiskom Parlamenta mora sačuvati ono što Hrvatska ima. Upućujete nas da čekamo cjelovito rješenje. Dobro. Ali kad to cjelovito rješenje dođe 2008. onda ćete morati uvesti zaštitu i poticaj za brazilsku maticu. Sive pčele više neće biti jer će biti ugrožena upravo radi toga jer u našem okruženju dolazi do velikog uvoza materijala, genetskog materijala koje … veze nema. Vi znate da na granicama mreže nećemo postavljati da spriječimo prelet rojeva i matica. Da li ćemo 2008. imati što štiti? Ne. Možda brazilsku pčelu, sivu ne. I zbog toga predlažem ajmo to riješiti sad. Ajmo to riješiti sad. I podsjećam, ekonomski stručnjaci tvrde da za otvaranje jednog radnog mjesta treba investirati 10 tisuća eur-a, 750, 740 tisuća kuna. U malom sektoru je to nešto jeftinije. Sa ovih 700 tisuća poticaja u prvoj godini. U idućoj mi nismo predložili primjenu zakona u ovoj kalendarskoj godini, vodili računa da je proračun donijet, nego za iduću kalendarsku godinu. 25 proizvođača uzgajivača matice, 25 pčelara koji ne proizvodi med i nema zaradu od meda nego od matice. Imamo 25 najmanje radnih mjesta sa najmanjim ulaganjem, poticanjem pardon, ne ulaganje, ulažu oni, država, najmanjim ulaganjem bi to riješili. Razumijem i strah Vlade da bi bruxellski promatrači mogli kritizirati ovakav pristup da u zadnjem trenutku nešto popravljamo prije otvaranja pregovora. Ali isto tako znam a znaju i oni da i druga strana u zadnjem trenutku često mijenja pravila, kvote, izuzetke i rokove jer podatke o našoj proizvodnji i našim kapacitetima očito imaju točnije nego mi sami pa nas često iznenađuju. I na kraju apeliram, pozivam glasajte za ovaj Prijedlog za drugo čitanje. Možda u međuvremenu Vlada dođe sa svojim cjelovitim prijedlogom pa ćemo ga i povući u drugom čitanju ako terminski to uskladimo, možda, ne znam. A zahvaljujem se na lijepim riječima koje je u Prijedlogu zakona uputio i kolega Lončar. Ali kako reče da je on i za i protiv molim ga da prilikom glasanja s lijevom rukom ne glasa za a s desnom protiv. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Sad bi nastavili, imali bi jednu stanku do 16 i 30. Onda bi glasovali prethodno o prijedlogu za dopunu dnevnog reda određenim novim točkama a nakon toga glasovanje o raspravljenim točkama dnevnoga reda. Dakle molim zastupnice i zastupnike da budu u pola 5 pa i nešto prije, da se opskrbe sa ključićima i mislim da možemo za pola sata završiti i glasovanje i o dopuni dnevnog reda i o ovome i pripremiti se za Svečanu sjednicu. STANKA U 16,06 SATI Prijedlog zakona o dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi, šumarstvu i ribarstvu, P.Z. br. 285. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu koji je predložio Klub zastupnika HNS-PGS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Predloženi zaključak prihvaćen sa 62 glasa za, 5 suzdržanih i 29 protiv.