Hvala gospodine predsjedniče. Cijenjeni potpredsjednici, cijenjeni zastupnici i zastupnice. Dozvolite mi na samom početku dam kratki osvrt znači na Konačni prijedlog Zakona o distribuciji, proizvodnji, distribuciji i opskrbi toplinskom energijom. Nakon prvog čitanja i iscrpne diskusije mogu reći da osnovne razlike koje se odnose na uvodno obrazloženje Zakona u kojem su dijelu istaknute mnogobrojne primjedbe na Prijedlog zakona, taj uvodni dio te da je isti preuređen i usklađen sa svim primjedbama koje su kroz diskusiju bile definirane. Na prvom čitanju tog Prijedloga zakona istaknute su u mnogome primjedbe na taj uvodni dio Prijedloga iz kojeg je vidljivo da zastupnici žele uvid u stanje toplinarstva u Republici Hrvatskoj te je u tu svrhu Energetski institut «Hrvoje Požar» izradio materijal pod nazivom: Pregled stanja i mogučnosti razvoja energetskog sektora u toplinarstvu Republike Hrvatske koji se prilaže u privitku 1. ovog Prijedloga kojeg ste svi dobili. Što se tiče samog teksta Konačnog prijedloga zakona osnovne razlike između ovog Konačnog prijedloga zakona i Prijedloga zakona nakon razmatranja i obrade svih primjedbi, mišljenja i prijedloga na Prijedlog zakona su: u postupku same dodjele koncesije izrijekom je navedeno da ponuđač mora udovoljiti svim uvjetima iz natječaja. To je članak sada 16. Konačnog prijedloga zakona. Ono što je važno, izostavljen je automatizam u primjeni cijena toplinske energije. To je članak 21. Konačnog prijedloga zakona i precizirana je odredba kojom se izdvajanje iz toplinskog sustava uz suglasnost distributera ograničava samo na tarifne kupce toplinske energije koji se nalaze na zajedničkom mjerilu toplinske energije te su propisani rokovi za davanje suglasnosti i na žalbu tj. članak 23. Konačnog prijedloga zakona. Radi možda detaljnijeg objašnjenja u starim zgradama koje su napravljene prije 1990. godine cijevi toplinskog sustava prolaze kroz katove i ogrijevna tijela su povezana pod tzv. vertikalama, a ne prema vlasničkim cjelinama. S obzirom na takav raspored nemoguće je bez značajanijeg ulaganja izvršiti potpuno odvajanje pojedinog stana sa sustava jer osim stanova i prostora koji su na najvišem katu cijevi prolaze kroz stan i oni koji će se i dalje grijati preko cijevi koje prolaze kroz njihov stan bez obzira što će oni biti isključeni sa sustava odnosno bez radijatora. I to je razlog za traženje suglasnosti stanara zbog posebnih prilagodbi radova koji se moraju i fizički obavljati i potrebna je suglasnost gospodarskih subjekata koji obavljaju energetsku djelatnost distribucije i opskrbe toplinskom energijom. Mi smo svjesni da to može biti naizgled sužavanje prava građanima ali ne smije se dogoditi da u ime prava jednih ugrožavamo druge građane, a ukoliko svi stanari iz neke zgrade zatraže jedinstvenu primjenu ovog prava ovom zakonskom odredbom se želi izaći u susret tako da lakše to isto pravo sada ostvare jer do sada to pravo nije uopće regulirano zakonom. Rješenje, riješen je također i postupak ugradnje uređaja za lokalnu razdiobu toplinske energije te je određeno da se pitanja koja se odnose na ugradnju uređuju Pravilnikom o načinu raspodjele i obračuna troškova za isporučenu toplinsku energiju koju donosi ministar. To je članak 33., stav 2. Prijedloga zakona u prvom čitanju, a sada je to članak 24. Konačnog prijedloga zakona. Preciznije je također definiran status povlaštenog kupca toplinske energije a granice povlaštenosti prema sadašnjem Konačnom prijedlogu zakona mogu se odrediti samo zakonom. To je bio članak 26. Prijedloga zakona, a sada članak 29. Konačnog prijedloga zakona. Na cjelovit je način uređen inspekcijski nadzor i usklađene su predkršajne kazne sa Zakonom o prekršajima, članak 28. i 29. Prijedloga zakona, a sada su to članak 31. i 32. Konačnog prijedloga zakona. Zatim rok za usklađenje propisa jedinica lokalne samouprave produžen je na godinu dana, to je članak 35. Prijedloga zakona, a sada članak 38. Konačnog prijedloga zakona. Određeno je da sve odredbe Zakona se primjenjuju danom stupanja na snagu Zakona. I na kraju tekst Prijedloga zakona nomotehnički je usklađen i dorađen. Osnovne razlike između ovog Konačnog prijedloga zakona i Prijedloga zakona nakon donošenja jer u međuvremenu je donešen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o energiji pa su izvršene dodatne korekcije. U skladu s tim brisan je izraz kogeneracija iz općih, iz općih odredbi, to je članak 2., stavak 2., točka 5. Konačnog prijedloga zakona te su brisane odredbe o određivanju subjekata koji ne trebaju imati dozvolu za obavljanje energetske djelatnosti, proizvodnje toplinske energije. To je članak 5., stavak 2. Konačnog prijedloga zakona. Zatim razlike između ovog Konačnog prijedloga Zakona i Prijedloga zakona nakon prihvačanja mišljenja koja su dala ministarstva i Udruga «Potrošač» kao što je bilo specificirano u raspravi na ovaj Konačni prijedlog zakona. I slijedom izmjene koje su učinjene. Jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave putem svog predstavničkog tijela dužne su osigurati da Ured državne uprave u županiji odnosno upravno tijelo grada Zagreba nadležno za poslove energetike sudjeluje u izradi dokumenta prostornog uređenja. To je članak 5., stavak 2. Konačnog prijedloga zakona. Zatim jedinice, jedinica lokalne i područne /regionalne/ samouprave putem svog predstavničkog tijela dužne su osigurati da Ured državne uprave u županiji odnosno upravno tijelo grada Zagreba nadležno za poslove energetike sudjeluje u postupku izdavanja lokacijske dozvole za građevinu u kojoj se nalazi proizvodni objekt za proizvodnju toplinske energije. To je članak 6. Konačnog prijedloga zakona. Zatim imamo određivanje uvjeta ispunjenjem kojeg su energetski subjekti dužni dati suglasnost tarifnom kupcu na zajedničkom mjerilu toplinske energije na izdvajanje iz toplinskog sustava. To je članak 23., stavak 2. Konačnog prijedloga zakona. Zatim razlika je u tome što je detaljnije, su propisan sadržaj Pravilnika o načinu raspodjele i obračuna troškova za isporučenu toplinsku energiju. To je članak 24., stavak 4. Konačnog prijedloga zakona. Zatim imamo određivanje građevina, određivanje građevina koje se mogu priključiti na energetski objekt za distribuciju toplinske energije i bez građevinske dozvole. To je članak 28., stavak 2. Konačnog prijedloga zakona. I na kraju imamo jasnije propisivanje uvjeta za stjecanje statusa povlaštenog kupca. To je članak 29., stavak 2. Konačnog prijedloga zakona. Hvala vam na pažnji.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Krešimir Čosić. Nema ga. U ime Kluba SDP-a gospodin zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gospodin zastupnik Mato Štimac izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa podržavam donošenje ovoga Zakona koji je prošao prvo čitanje.
Prešli smo na klub.
Između ostaloga imali smo prije nekoliko mjeseci izvješće o radu Vijeća za regulaciju energetskih djelatnosti, imali smo prijedlog Nacionalnog programa zaštite potrošača gdje je bilo rečeno da treba zaštiti potrošače korisnike toplinske energije. Znači isto kao što imamo za električnu energiju, plin, vodu da se omogući i korisnicima toplinske energije, znači da plaćaju ono što stvarno potroše a ne samo paušalno. Kroz podatke koje sam uspio naći u literaturi znači zgrade koje su starije kao štio je rekao državni tajnik prije 90. te godine gdje se ne može pojedinačno mjeriti znači gdje imamo kalorimetre na ulazu u zgradu a gdje imamo razdjelnike topline na svakom grijačem tijelu. Pokazalo se znači i u Zagrebu na pilot projektu koji je rađen da su uštede građana velike. Pogotovo na objektima gdje je malo bolja toplinska izolacija. Pa imamo primjera da ako je paušalna cijena za grad bila 5 kn i 40 po kvadratnom metru nakon ugradnje kalorimetara i razdjelnika topline to je palo na 2 kn i 33 lipe. Znači na svim ovim zgradama gdje je rađeno ušteda je između 18 i 28% znači od prilike kao što se u materijalima kaže negdje 20tak posto je u svakom slučaju ušteda. Mi smo također u mjestu iz kojega dolazimo u Virovitici krenuli sa jednim takvim pilot projektom, gdje su ugrađeni kalorimetri na tri zagrade i sada krećemo ove godine u razvodnike toplinske energije gdje će u svakom slučaju po ovim podatcima koje imamo ispred sebe donijeti uštede građanima pogotovo kada je zima duga kao što je bila ova i gdje su troškovi grijanja veći. A u svakom slučaju radi se i o velikoj uštedi energije. Meni je drago da je državni tajnik pristao na to da dođe dolje, znači da razgovaramo sa ljudima da se vide koje su prednosti ne samo uštede na toplinskoj energiji. Znači to će s odraziti na đepove građana koji se priključe. To su stvari koje iziskuju određene troškove, ali mi imamo jedan prijedlog u biti kako smo mi radili, znači ne ide na račun potrošača direktno nego iz sredstava pričuve omogućeno ljudima znači da sve ono što treba čovjek platiti da mu se omogući u 6 mjeseci do godinu dana. I mislim da je to u ovom zakonu dobro da je distributer dužan u roku 2 godine od stupanja na snagu ovoga zakona ugraditi kalorimetre, a koji će biti model što će ministar kasnije propisati vidjet ćemo. Postoje modeli 40-60 ili 70-30, znači paušalnog dijela i ovog varijabilnog koji će biti potrošnja ali smatram da je ovaj zakon dobar i da će u konačnici ne kažem biti samo ne uštede energije nego će se to odraziti i na đepove potrošača. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Josip Leko izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Gospodine državni tajniče. Naime jasno je da je ovo jedan od zakona koji je obveza Republike Hrvatske po sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. I to nije sporno u ovom Saboru niti Vladi Republike Hrvatske. Ali drugo je pitanje kad on treba stupiti na snagu. Kada je Hrvatska sposobna za primjenu ovakvog zakona. Najprije treba reći da bi sve vrste energije trebalo približno izjednačiti naprosto da naslijeđene povijesne okolnosti ne utječu na standard građana a energija je energija bez obzira koji je izvor. Drugo vrlo važno je naglasiti u ovom zakonu da se ne definira pojam tarifni kupac kako se definiraju drugi pojmovi u članku 2. Konačnog prijedloga zakona. Dakle sam predlagatelj nije došao do toga što je to tarifni kupac, pa ga zato i ne definira. To je bit problema ovoga zakona. Ako se zna a zna da se da je cijena toplinske energije danas ne pokriva ne troškove proizvodnje, a da nismo definirali što je to tarifni kupac, i ako se poveže ono što je državni tajnik obrazlagao kod uvodnog izlaganja, članak 23., 24. dolazi se do problema koji će ovaj zakon proizvesti. Dakle članak 23. tarifni kupci toplinske energije na zajedničkom mjerilu toplinske energije e sada kad bi mogao predlagatelj reći što je to zajednički kupac, zajedničko mjerilo, onda bismo javnosti kazali što iz čeka. Evo što ih čeka. Toplinska energija će se isporučivati zgradama, zgradama i te posljedice će trpjeti građani uglavnom siromašniji, slabijem imovnog stanja. Oni koji su dobili stanove solidarnosti ili koji su stekli stanove u socijalizmu. Oni neće imati blagodati ovoga zakona. Bit će solidarni kupci toplinske energije, na niskoj bazi. Oni će biti solidarni kupci sa svojim stanarima u toj zgradi. A ostali kupci će imati privilegije iz ovoga zakona, pa će moći plaćati onoliko koliko potroše. To je smisao odredbe članka 23. Konačnog prijedloga zakona. Ako se tome doda da vlasnik stana u takvom objektu mora dobiti suglasnost proizvođača toplinske energije odnosno energije i suglasnost stanara svih u zgradi, time se individualni status dat ako kažem tarifnog kupca skoro onemogućuje postići. Ako tome dodamo i okolnost da u zgradama postoje ekonomski dijelovi zgrada koji energiju troše povećano, onda će kupci energije u stanovima plaćati troškove i ovog koji se ekonomsku bavi poslom u stambenim zgradama. Ako nema izdvajanja bez suglasnosti. A to je i posljedica ovoga zakona. Dakle, da ne dužim, dvije stvari zakon se treba donijeti, mislim da se njegova primjena treba odgoditi, ne odmah, nego da vidimo kada. Možda čak kada se uđe u Europsku uniju, jer solidarnost na širokoj državnoj razini ima smisla, ima smisla. Tim više što energija bila danas, toplinska energija bila i socijalna kategorija. Dokaz tome je da cijena koštanja nije pokrivala ni troškove proizvodnje. Dakle, i da se izjednače cijene svih vrsta energenata. To bi bio moj prijedlog predlagatelju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ima jedna replika gospodin zastupnik Mato Štimac izvolite.
Hvala lijepa. Pa osvrnuo bih se samo na ovaj gdje je kolega rekao da će stanari plaćati više znači siromašni stanari da će plaćati više i da ovaj zakon njima ne pogoduje. Baš obrnuto, gospodine Leko sve što je radilo HEP toplane znači gdje su rađene analize nakon priključka. Znači ako je zajedničko trošilo to je zajednički kalolimetar, razvodnici topline su drugo. Znači kontrola svakog tko koliko potroši. Znači neće biti čovjek oštećen, u svakom slučaju da će biti manje. Sve i jedna zgrada koje su u Zagrebu rađene, znači gdje je rađen kao pilot projekat, pokazalo se da u svakom slučaju plaća manje. A ovo što su troškovi koji će biti ugradnje i toga, pa to sam rekao malo prije, postoje mogućnosti zajedničke pričuve gdje se pomaže ljudima da kroz godinu se plati ono što može. Ali u svakom slučaju ni jedan pokazatelj, ni jedna zgrada od ovih 15 zgrada u Zagrebu koje su pilot projekt nije pokazala da ljudi plaćaju više nego nakon ugradnje kalolimetara. U svakom slučaju negdje 20-tak% plaćaju manje, a nema ni jednog jedinog primjera da se plaća ugradnja kalolimetara i razvodnika toplinske energije da se plaća više. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Josip Leko. Izvolite.
A, naravno da ne mogu osporiti pravo na mišljenje kolegi, ali niti je simuliran zakon u praksi, a sadašnja praksa tvrdi, čak i ovaj Prijedlog zakona tvrdi da cijena energije koja su plaćali domaćinstva i građani ne pokriva troškove. To prvo vam poričem. Drugo, sadašnja situacija je neracionalno korištenje toplinske energije u zgradama, to je opće poznato pravilo. A ta solidarnost će se nastaviti samo u zgradama, a ne na razini jedinica lokalne samouprave ili šire zajednice što bi bilo logično.
Hvala lijepo. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče i poštovani državni tajniče. Budući da smo propustili priliku govoriti u ime kluba, ja ću u pojedinačnoj raspravi izreći stav Kluba SDP-a. A on je slijedeći. Dakle, mi smo spremni kao Klub podržati i ovaj zakon, pod uvjetom da predlagatelj odgodi njegovu primjenu za stare zgrade do ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Ovo je P.Z.E., dakle zakon kojim se usklađuje naše zakonodavstvo sa pravnom stečevinom Europske unije i kao takav je doista usklađen. Međutim on nije uvažio ono stanje u kojem se trenutno toplinarstvo, odnosno zgrade koje se opskrbljuju toplinskom energijom u Hrvatskoj nalaze i on će biti vrlo nepovoljan za stanare i korisnike toplinske energije u starim zgradama. I to će biti nepovoljniji što je zgrada starija, odnosno što su postrojenja za isporuku toplinske energije u trošnijem stanju. Dakle, biti će potrebno značajnija i veća ulaganja napraviti da bi se osigurala isporuka toplinske energije ovakva kao što se ovim zakonom predviđa. Bilo bi možda najbolje kada bi ovaj zakon se primjenjivao za nove zgrade ili za zgrade stare do 5 godina, trenutno, odnosno od dana stupanja na snagu, a da se ostave za ostale zgrade ostavi vrijeme prilagodbe, odnosno da se one dovedu do ovog stanja do trenutka ulaska u Europsku uniju. Dakle, mi ničim nismo obavezani da ovaj zakon stupi na snagu ili da se primjenjuje na svo područje i na sve zgrade prije nego što Hrvatska postane punopravna članica Europske unije. I ako se složimo oko tog argumenta onda nema nikakvog razloga da zakonodavac intervenira u tekst i omogući dakle posebice starijim zgradama da naprave značajnija ulaganja koja bi bila potrebna da ovaj zakon bude primjenjiv. A ovaj zakon u suštini govori o najmanje tri stvari. Prvo je sa pozicije potrošača to da će potrošači imati konstantnu, kvalitetnu i sigurnu isporuku toplinske energije i da će oni otprilike znati ili trebaju saznati da to više nije socijalna kategorija ili socijalna mjera, što danas još uvijek ona jeste u velikoj većini gradova u Hrvatskoj, kao uostalom što su socijalne mjere i isporuka plina i isporuka vode i naknada za odvodnju i pročišćavanje, jel. Dakle, nešto smo na području plina napravili, međutim još regulatorno tijelo nije počelo djelovati pa je još uvijek plin u velikoj većini naših gradova ima socijalnu dimenziju, voda sasvim sigurno a toplinska energija jednako tako. Stupanjem na snagu ovoga zakona toplinska energija postaje isključivo tržišna kategorija, dakle više nema mogućnosti osim da se izravno iz lokalnih proračuna subvencionira cijena energije koja će biti naplaćivana građanima. A cijena toplinske energije sastojati će se od dva dijela, jedno će biti cijena ulaznog energenta, to je plin, struja ili neki alternativni izvor, kao bio masa i ne znam što, i cijena troškova funkcioniranja koncesionara. Dakle, to su te dvije kategorije. Budući da su velika većina naših zgrada, posebice do 90.-tih građena neracionalno, dakle nije građena da bi se u jednom trenutku s njima tržišno upravljalo, onda su i ovi sustavi unutar tih zgrada učinjeni tako neracionalni da će trebati ogromna ulaganja ili velika ulaganja s osnova potrošača da se to prilagodi. I da svima bude jasno, dakle svako ulaganje koje će biti potrebno učiniti da bi se ovaj zakon primijenio, biti će prenesena na teret potrošača. Dakle neće to platiti niti Vlada, niti grad, niti županija sve će koncesionar prenijeti na potrošača. I ma što mi mislili, ma što mi govorili cijena toplinske energije će porasti. Imate simulacije za neke gradove. Ja ovdje imam simulaciju za jedan grad. Cijena toplinske energije da se primjeni ovaj zakon porasti će između 26,5% i 38% zavisno od toga u kojem stanju se nalazi postrojenje, dakle unutar zgrade, odnosno u kojem stanju je toplovod koji vodi od kotlovnice do te zgrade. Jednako tako imate i recimo cijelu jednu studiju koja govori o kogeneracijskom postrojenju za opskrbu toplinskom i električnom energijom grada Velike Gorice iz koje vidite da primjerice u Velikoj Gorici imate kotlovnice još iz 73. iz 77., iz 78. koje ni na koji način ne mogu udovoljiti ovom zakonu. Dakle, oni trebaju se ili mijenjati ili moraju imati temeljitu rekonstrukciju. A sve to što će se događati ponovno će se prevaliti na potrošača. Dakle ovaj zakon će rezultirati time, i to je zakon koji do sada u ovih godinu i pol dana o kojem smo raspravljali na najveći mogući postotak će utjecati na naše građane. Dakle, oni će ovim zakonom imati povećanje toplinske energije između 15 i 50, cijene toplinske energije između 15 i 50%. Ono drugo što treba reći, da se neće više ovako grijati, dakle neće biti neracionalnog korištenja, nego će se grijati onako kao što je to normalno, dakle između 18 i 21 i 22%. Kad to, 22 stupnja, 22 stupnja, pardon. Kada to simplificirate onda će građani reći, više plaćamo a manje se grijemo. Dakle to je jedna činjenica koju treba isto uvažiti. Ono dalje što ovaj zakon donosi, a to mislim da nije povoljno, da ukupnu odgovornost prebacuju na jedinice lokalne samouprave. Dakle jedinice lokalne samouprave postoje odgovorne za davanje koncesije, za isporuku toplinske energije, za funkcioniranje sustava. Ako se čak dogodi da nikome na tržišnim osnovama nije racionalno osnivati tvrtku ili se javiti na koncesiju koje će pojedine jedinice lokalne samouprave raspisati, jedinica lokalne samouprave ima obavezu ona sama osnovati poduzeće, odnosno tvrtku koja će se baviti isporukom toplinske energije. Dakle tamo gdje će biti problema tamo će te probleme morati rješavati jedinice lokalne samouprave, tamo gdje je to ekonomski isplativo, profitabilni posao, tamo će biti puno koncesionara i koncesionari će vjerojatno to rješavati. Međutim, ovaj zakon u potpunosti odgovornost prenosi na jedinicu lokalne samouprave. Dakle jedinica lokalne samouprave ima obvezu isporuke toplinske energije i dati sigurnost tu čak i u situaciji u kojoj se danas nalazimo kada INA ne može garantirati isporuku plina koji je energent za kotlovnice. Dakle po ovom zakonu grad i općina mora isporučiti toplinsku energiju, a da mu onaj tko ima obavezu isporučiti plin to ni na koji način ne može garantirati zato je ove godine smo ponovno bili pred redukcijom plina. Srećom dogodilo se to samo industrijskim postrojenjima. Nesreća za industrijska postrojenja, a u jednom trenutku u prvom mjesecu sva komunalna poduzeća su dobila obavijest da moraju smanjiti potrošnju plina za 25% ili bila je najavljena redukcija plina i domaćinstvima za naredni dan. Dakle to je nešto što je postavlja se pitanje da li jedinice lokalne samouprave, da li im možemo dati takvu obvezu. Ili se postavlja pitanje što će biti primjerice sa tim kada poduzeće koncesionar ode u stečaj. Dakle u stečajnom postupku jedinica lokalne samouprave u stečaju ima obavezu isporuke toplinske energije, a koncesionar se nalazi u stečaju, sud trgovački mora riješiti i dati, provoditi taj stečajni postupak. Dakle klub SDP-a predlaže da ovaj zakon se donese, ali da predlagatelj intervenira amandmanom na način da ovaj zakon se počinje primjenjivati za nove zgrade i za zgrade primjerice ne starije od pet godina u ovim rokovima koji im je zakonom propisano, a da za sve ostale ovaj zakon vrijedi od trenutka ulaska Hrvatske u Europsku uniju jer mislimo da je potrebno dovoljno dugo vremena da sve ove zgrade koje imaju ovako stare kotlovnice, toplovode, koje imaju stare radijatore, cijevi i ostalo, imaju vremena upoznati potrošače sa onim što mora se činiti, imaju vremena i znači financijska sredstva, investicijska financijska sredstva i omogućiti potrošačima da potrošači budu sposobni platiti ta ulaganja koja će biti potrebno učiniti da ovaj zakon se može primijeniti. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Gospodin Mato Štimac. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa ispravljam netočan navod da će cijene rasti i da će svi troškovi pasti na krajnjeg korisnika. Ovaj zakon kaže da je distributer dužan u roku dvije godine postaviti kalorimetar pred zgradu koju ste vi rekli, znači starija zgrada više od 5 ili 10 godina koja nema ovu mogućnost. Znači distributer je dužan staviti kalometar. Na krajnjem je potrošaču samo razdjelnici topline koje idu gore. Znači ne idu svi troškovi na krajnjeg potrošača nego jedan dio i to veći snosi distributer i kaže, ja neznam otkud paušalne ocjene skroz da će poskupjeti kada sve analize koje su rađene na pilot projektima pokazuju da će biti smanjenje kolega bar 20%, a ne povećanje 20%.
Hvala lijepa. U ime kluba HNS-a PGS-a zaključno gospodin Jakša Marasović. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, kolege i kolegice. Znate dobro da je ovaj zakon došao bez obzira koliko on problema rješava ili ne, jer ako se sjećate i zakona koji je rješavao problem održavanja stambenih objekata u gradovima, dakle i davanja u koncesiju održavanja tih objekata, to je isto izazvalo određene polemike i nije se baš bilo onih koji su vjerovali da će to funkcionirati. Međutim kada prođe par godina neke stvari i funkcioniraju, jasno uvijek uz probleme i uvijek uz određene iznimke koje se ne mogu uklopiti u zakon. Ovdje kada gledamo stanje koje imamo, onda imamo zapravo jednu katastrofu. Osim grada Osijeka i dijela Zagreba u cijeloj Republici Hrvatskoj, dakle cijena koju plaća krajnji potrošač ne pokriva proizvodnu cijenu. To samo po sebi govori u kakvom je stanju oprema koja proizvodi toplinsku energiju i u kakvom je stanju distributivna mreža, a obzirom na to stanje onda se govori, onda to znači isto tako koji se gubici proizvode u toj mreži i vjerojatno će trebati puno vremena i puno novaca da se taj problem riješi i ja ne vidim drugog rješenja izuzev da to plati onaj tko troši energiju. Sve drugo je gledanje, vjerovanje u vile jer to nema tko drugi platiti nego potrošač. Napose kako će se to riješiti, jer ja ne vidim baš da se ovim zakonom nekakva metodologija ili tehnologija tog rješenja nudi. Naime, svi ovi koji proizvode skuplje nego prodaju, teško će ići u koncesiju. Koji će to koncesionar uzeti po takovim uvjetima brigu bilo o kojem pogonu od ovih koji se spominju. Ja ne vidim takvog. S druge strane znate, svi ti koncesionari i sva ta privatizacija koja se tiče na neki način komunalnog sustava, mora biti vrlo profitabilna i siguran novac koji će ti ljudi ubrat da bi stvari funkcionirale, znači neće funkcionirati. Osim ovoga što je nabrojeno, ovi gradovi koji su nabrojeni ovdje, vi imate još niz zgrada, objekata, imate niz kvartova u drugim gradovima. Recimo ja poznajem u gradu Splitu, imate dva velika kvarta po par tisuća ljudi, a i nekoliko samostalnih objekata koji isto tu imaju riješeno na bazi jedne kotlovnice gdje praktički ništa ne funkcionira. Ove godine mislim da su ljudi dobili grijanje tek negdje polovicom prosinca. I vjerujte da će s ovim jako puno problema biti, vjerojatno će dio troškova bar kao kreditni past na lokalne zajednice, dakle samoupravu i imati ćemo kada ovaj zakon bude prihvaćen bez obzira što je on dobra osnova, mnoge prigovore i vjerojatno mnoge probleme na terenu.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade zaključno?
Iz ovih svih primjedbi što sam čuo, praktički znači potvrđuje ono što je bila intencija predlagača ovog zakona, znači da se uvede reda u ovo područje i da se u budućnosti znači omogući sigurna opskrba ovom vrstom energije. Jer ponovno ću ponoviti onu staru floskulu, najskuplja energija je praktički ona koje nema, a sadašnje stanje koje vlada na ovom prostoru, praktički u bližoj budućnosti nas može dovesti baš do tog segmenta kao što je kolega Marasović sada potvrdio, da se sve raspada praktički a nitko ne ulaže u to. Znači netko mora početi se brinuti jer biti će kasno ako protekne koji dio godine. I što se tiče predlagača mislim da smo makar onaj temelj pogodili, a tijekom primjene kao što je slučaj sa svim zakonima praktički vršiti će se dorade i popravljanja u cilju što kvalitetnije opskrbe građanstvom ovom vrstom energije. Hvala vam.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu, odlučivat će se kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o proizvodnji, distribuciji i opskrbi toplinskom energijom. Rasprava o tekstu je završena. Amandmane koje je podnio Odbor za zakonodavstvo predlagatelj je prihvatio pa postaju sastavni dio zakona. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 82 glasa za, 11 suzdržanih i 4 protiv donesen Zakon o proizvodnji, distribuciji i opskrbi toplinskom energijom u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na - Prijedlog zakona o sudovima, prvo čitanje P.Z. br. 257. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske, prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Gospođa ministrica Vesna Škare-Ožbolt izvolite. Molim, oprostite, izvolite.
Gospodine predsjedavajuće, gospodine Bebić, gospođo ministrice, naime, moguće je možda razmisliti da objedinimo ovu točku i sljedeću o sudbenoj izmjeni, o Izmjenama i dopunama Zakona o sudbenom vijeću, to su vrlo bliske materije, a radi racionalnosti radi i razumijevanja materije radi mislim da bi se možda mogao prihvatiti moj prijedlog, ili skromnije inicijativa. Nadam se da vas nisam gospodine predsjedavajući doveo u neku tešku dvojbu.
Ne hvala lijepa na tom prijedlogu. Razmišljali smo o tome ja sam konzultirao predsjednika Sabora i on misli da nema baš temelja da se spoje ove dvije točke pa. Hvala lijepa, inicijativa je uvijek za spajanje dobra. Izvolite gospođo ministrice.
Hvala lijepo, poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Pred vama je novi Prijedlog zakona o sudovima, budući da je jedan od glavnih prioriteta reforme pravosuđa stvaranje učinkovitog i efikasnog pravosudnog sustava. Često smo ponavljali u protekloj godini da reforma pravosuđa zahtijeva ne samo ulaganje u zgrade i opremu već ulaganje u ljude i u sustav upravljanja. I naravno svaka reforma polazi ili prolazi i pada na ljudskom faktoru. DA bi se dobro upravljalo sustavom od preko 300 sudova potrebno je uspostaviti dobar sustav upravljanja. I Ministarstvo pravosuđa je prošle godine intenzivno koristilo mjere koje je već pružao dosadašnji Zakon o sudovima a koje prethodnih 10 godina nisu baš bile korištene u dovoljnoj mjeri. Ne treba podsjećati na brojne nadzore, upravne nadzore koje je Ministarstvo pravosuđa u suradnji sa višim sudovima u prošloj godini koristilo i kojima smo upozoravali na nedostatke u radu sudske uprave, mnogi su od sudova poboljšali svoj rad ali neki od tih nadzora tamo gdje nije moguće bilo ukloniti nepravilnosti rezultirali su razrješenjem odgovornih osoba. Međutim, da bi upravni nadzor postigao puni učinak bilo je potrebno napraviti nove Izmjene i dopune Zakona o sudovima, i vidjet ćete da u ovom Prijedlogu zakona uvodimo pravosudne inspektore koji bi kontinuirano obavljali nadzor prema programu nadzora kao i u slučajevima ad hoc nadzora prema uočenim nepravilnostima u radu sudske uprave. Pravosudne inspektore imaju neke druge Europske države poput Francuske, Nizozemske i Španjolske. Nadalje, sljedeći trend u svim Europskim državama da se od administrativnih poslova i rješavanja manje složenih predmeta rasterećuju suci i taj posao obavljaju sudski savjetnici prošle godine smo povećali ovlasti sudskim savjetnicima i povećali njihov broj. I dopustite mi da istaknem kako upravo ova mjera uz ostale mjere koje smo poduzeli znatno utjecala na povećanje broja riješenih predmeta u prošloj godini. Broj riješenih predmeta u prošloj godini povećao se za 24% štoviše ako znamo da su sudski savjetnici najviše radili na parničnim predmetima rezultat ove mjere je tim bolji jer je u prošloj godini po prvi put zabilježen veći broj riješenih od zaprimljenih predmeta. Time se zaostatak u neriješenim parničnim predmetima smanjio za 7% i ovim Prijedlogom zakona koji je pred vama još ćemo više povećati ovlasti sudskih savjetnika. Krajem prošle godine mi smo obavijestili i klubove zastupnika Hrvatskog sabora o mjerama ministarstva pravosuđa u prošloj godini, pa mi dopustite još jednom iskazati samo neke od tih mjera kao što su povećanje ovlasti broja sudskih savjetnika, omogućavanje ustupanja predmeta s preopterećenih na manje opterećene sudove, privremeno upućivanja sudaca na rad s nižih na više sudove, povećana su infrastrukturna ulaganja posebno u Zagrebu i Splitu gdje se traže i razmatraju kvalitetna rješenja, intenzivno se radi na informatizaciji sudova, uspostavljenja je pravna datoteka i omogućen pristup sucima tim datotekama preko Interneta, osnovana je i pravosudna akademija i regionalni centri za edukaciju, a evo usvajanjem ovih izmjena Zakona o sudovima, pohađanje pravosudne akademije će postati uvjet za napredovanje u sudačkoj karijeri. O svim tim mjerama imali smo punu suglasnost moram reći i sudova i sudske struke koji su se u potpunosti uključili u provedbu reforme te im i ovom prilikom zahvaljujem. Posebno dobri rezultati su polučeni na rješavanju parničnih i kaznenih predmeta, zemljišno-knjižnih predmeta i ostaje još problem početka rješavanja neriješenih ovršnih predmeta s kojima ćemo se ove godine ozbiljno uhvatiti u koštac, a i Izmjene i dopune Ovršnog zakona uskoro će se naći pred vašim klupama. Što reći o ovom Zakonu o sudovima, važeći Zakon o sudovima donesen je 93. godine i do danas je mijenjan i dopunjavan 9 puta i s obzirom na veliki broj izmjena i dopuna ovoga Zakona nužnim se ukazala potreba za donošenje novog Zakona o sudovima koji će uvesti niz novina u Zakon ali će ujedno zadržati zakonska rješenja iz sada važećeg Zakona. Ovim Zakonom koji se predlaže želi se odrediti sadržaj kojim se uređuje ustrojstvo, djelokrug i stvarna nadležnost sudova ukoliko nije određena drugim zakonom, unutarnje ustrojstvo sudova, unutarnje ustrojstvo Vrhovnog suda Republike Hrvatske, prava i dužnosti sudaca, uvjeti za imenovanje predsjednika suda, sudaca porotnika te zaštita osoba i imovine pravosudnih tijela. Dosadašnje odredbe o uvjetima za imenovanje sudaca biti će posebno regulirane Zakonom o državnom sudbenom vijeću koji je također pred vama. Izričito je propisana podjela sudova na redovne i specijalizirane sudove, te je propisana mogućnost osnivanja sudova za pojedina pravna područja. Normativno je postavljen položaj Vrhovnog suda Hrvatske kao najvišeg suda u Hrvatskoj. Poštivajući članak 6. Europske konvencije o ljudskim pravima i članak 29. ustava Hrvatske radi zaštite interesa stranaka i ostvarivanje načela suđenja u razumnom roku, precizirana je odredba kojom se ravnomjerno opterećuju svi sudovi u Republici Hrvatskoj tako da se određeni predmeti mogu dati drugom sudu iste stvarne nadležnosti. U ostvarivanju ovog načela Vrhovni sud je tijekom prošle godine donio rješenja kojim se preko 23 tisuće predmeta ustupa iz sudova koji su opterećeni na sudove s manjim brojem predmeta i time se ubrzalo njihovo rješavanje. Radi boljeg pristupa građana i veću učinkovitost rada sudova kao što sam rekla predviđena je mogućnost osnivanja stalnih službi izvan područja suda kao i održavanje sudbenih dana. Također je predviđena mogućnost da se u sudovima osnivaju posebni odjeli za informatiku i praćenje sudske prakse. Potreba za otvaranjem sudova prema javnosti zbog sudova samih. Ali i zbog opravdanog interesa javnosti o radu sudova u svim njegovim aspektima čini nužnim odrediti mogućnost da sudovi imaju glasnogovornike. I jedino je na taj način osigurati pravilno i potpuno informiranje javnosti koje neće biti prepušteno često površnim i nestručnim komentarima. Uvedena je novina da su predsjednici sudova članovi sudačkih vijeća po položaju iz razloga što predsjednici sudova odgovaraju za rad suda i moraju izraziti svoje mišljenje, odnosno imati određeni utjecaj na predlaganje kandidata za suca. Radi jedinstvene primjene zakona i ravnopravnosti građana uvodi se novi pravni institut kojim je data mogućnost u slučaju kada sudovi drugog stupnja donose različite odluke o istoj činjeničnoj i pravnoj stvari, a nije dopušten izvanredni pravni lijek, stranka može podnijeti zahtjev Vrhovnom sudu da ispita da li je takvim odlukama ugrožena jedinstvena primjena zakona. Ovom odredbom određeno je postupanje Vrhovnog suda Hrvatske po ovom zahtjevu, a radi ostvarivanja njihove ustavne uloge za osiguranje jedinstvene primjene zakona i ravnopravnosti građana. Uvedena je, kao što sam već u uvodu rekla pravosudna inspekcija za nadzor pravosudne uprave po sudovima. A koju inspekciju će obavljati ili viši upravni savjetnici ili suci koji su na raspoređeni na rad u Ministarstvu pravosuđa i za to vrijeme im miruje sudačka dužnost. Koje će biti ovlasti pravosudnog inspektora? On će sigurno moći pitati zašto neki predmet nije nekoliko godina uzet u rad ili zašto od jednog do drugog ročišta prošlo više od 6 mjeseci. Ili će pitati, moći će pitati zašto sudski vještak nije podnio zahtjev u roku u kojem je, mišljenje i nalaz u kojem je trebao ga podnijeti. Jedino što neće smjeti pitati suca zašto je donio odluku kakvu je donio, jer to praktički zadire u neovisnost suca i njegovog rada. Posebno je uvedena novina koja se odnosi na podatke o imovinskom stanju sudaca. Suci bi morali predavati imovinske kartice pri stupanju na dužnost kao i prilikom prestanka obnašanja sudačke dužnosti. Suci su obavezni u roku od 30 dana stupanja na dužnost podnijeti izvješće Ministarstvu pravosuđa o svojoj imovini, stalnim prihodima, te imovini svog bračnog druga i maloljetne djece. Također su razrađeni kriteriji za ocjenjivanje rada sudaca, kojim bi trebalo biti, koje bi trebalo biti temeljeno na objektivnim kriterijima, a ocjena o sudačkom radu uzimala bi se u obzir prilikom napredovanja u sudačkoj karijeri. Posebno je naglašena dužnost suca za stalnim usavršavanjem i sudjelovanjem u obrazovanju i usavršavanju okvira pravosudne akademije, kao i u drugim oblicima stručnog usavršavanja. Dakle, stručno usavršavanje uzeto je kao obaveza. Proširena je i uloga i ovlast kao što sam rekla sudskih savjetnika na način da imaju ovlasti postupanja u kaznenom postupku, tj. provoditi postupke po prijedlozima za izdavanje kaznenih naloga. I također se utvrđuje tko može biti primljen za sudskog savjetnika i višeg sudskog savjetnika. Olakšavaju se uvjeti za prijem sudskih savjetnika na sudove, jer je praksa pokazala da se u više sudove zbog strogih formalnih uvjeta ne mogu dobiti sudski savjetnici iz redova najboljih i dokazanih sudskih vježbenika. I također je uvedena novina da prijedlog za osiguranje sredstava potrebnih za rad suda za iduću kalendarsku godinu Ministarstvo pravosuđa podnosi predsjednik suda, te Ministarstvo pravosuđa zajedno s predsjednikom suda ovisno o potrebama suda i rezultatima rada određuje sredstva potrebna za rad suda u idućoj godini. Evo ovo su glavne izmjene Zakona o sudovima. Slijedi nam i Zakon o odvjetništvu koji će također doživjeti promjene upravo i u ovom smislu. I mislimo da ćemo na ovaj način donošenjem ovog Zakona o sudovima bitno povećati efikasnost našeg pravosudnog sustava. Tim više što Zakon o sudovima ovaj koji se nalazi pred vama Prijedlog Zakona o sudovima koji se nalazi pred vama biti će temelj na kojem će počivati i strategija reforme pravosuđa koju imamo namjeru dovršiti negdje u svibnju i vama je dati na uvid već u lipnju. Hvala lijepa.
Hvala ministrice. Odbor za zakonodavstvo. Odbor za pravosuđe. Poštovani predsjednik Rade Ivas, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na 22. sjednici održanoj 9. ožujka 2005. godine razmotrio je Prijedlog Zakona o sudovima, koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske svojim aktom od 17. veljače 2005. godine. Odbor je temeljem ovlasti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u prijedlogu Zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju predsjednik predlagatelja ukazao je na nužnu potrebu donošenja novog Zakona o sudovima, s obzirom na veliki broj izmjena i dopuna Zakona, Prijedlogom se određuje sadržaj zakona, stvarna nadležnost sudova, predviđena je mogućnost osnivanja stalnih službi izvan područja suda, predsjednici suda članovi su sudačkog vijeća po položaju, razrađuju se odredbe u unutarnjem ustroju Vrhovnog suda Republike Hrvatske, uvodi se pravosudna inspekcija. Novina su podaci o imovinskom stanju sudaca, razrađuje se kriterij ocjenjivanja sudaca. Proširene su ovlasti sudskih savjetnika i drugo. U raspravi su članovi Odbora podržali Prijedlog Zakona uz određene primjedbe i prijedloge načelne naravi, te primjedbe i prijedloge na pojedine odredbe. Polazeći od odredbi članka 123. Ustava Republike Hrvatske mišljenje članova Odbora da uvjete za imenovanje predsjednika sudačke dužnosti bi trebalo ostaviti u Zakonu o sudovima, ne prenositi u Zakon o Državnom sudbenom vijeću. U odredbama Prijedloga Zakona potrebno je uskladiti izričaj ministar pravosuđa, ministar nadležan za poslove pravosuđa. Uz članak 7. Prijedloga Zakona dato je pogrešno obrazloženje, takvo obrazloženje može se primijenit na parnični postupak, ali i na kazneni postupak. U obrazloženju članka 8. prijedloga Zakona stoji da se odredba o imunitetu sudaca usklađuju s ustavnim odredbama, s obzirom da se ne radi o usklađivanju odredbe, nego sužavanju imuniteta u odnosu na postojeći članak 9. Zakona o sudovima, obrazloženje mora dati odgovor zašto se sužavaju imunitet. Člankom 13. Prijedloga propisano je da u Republici Hrvatskoj sudbenu vlast obavljaju redovni, i specijalizirani sudovi, te koji sudovi spadaju u redovne, a koji sudovi spadaju u specijalizirane sudove. Iz predložene odredbe nije razvidno u koju kategoriju sudbene vlasti spada Vrhovni sud Republike Hrvatske. Člankom 16. Prijedloga kojim se propisuje djelokrug i nadležnost, nadležnost sudova treba urediti na način da se izbjegne posebno isticanje procesnih zakona po vremenu njihova donošenja i u skladu s rješenjem članak 16. potrebnim člancima 18., 19. i 20. riječ: "pored nadležnosti" zamijeniti odgovarajućim riječima. Člankom 73. Prijedloga data je ovlast predsjedniku suda za pokretanje stegovnog postupka protiv sudaca, koji … obnašaju sudačku dužnost ili ne donose poseban broj odluka. Predlaže se također da se istim člankom regulira i pokretanje stegovnog postupka protiv predsjednika suda kada neuredno obnaša svoju dužnost. Člankom 77. predložene su tri ocijene obnašanja sudačke dužnosti. Odbor smatra da bi trebalo tu još dopuniti sa jednom ocjenom. Članak 103. Prijedloga propisuje da predsjednika suda imenuje ministar pravosuđa između kandidata koji predloži sudačko vijeće. S tim u vezi postavljeno je na sjednici pitanje može li ministar pravosuđa imenovati kandidata kojeg nije predložilo Sudačko vijeće. Kako je odgovor bio negativan, a bilo u praksi slučaj imenovanja protivno mišljenja Sudačkog vijeća, sugerirano je rješenja kojem bi predsjednika suda imenovao ministar pravosuđa iz među kandidata koji ispunjavaju zakonske uvijete. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje sljedećih zaključaka: Prvo. Prihvaća se Prijedlog zakona o sudovima. Drugo. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijetih u raspravi o Prijedlogu zakona o sudovima uputiti će se Vladi Republike Hrvatske da ih uzme u razmatranju pri izradi Konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici, krenuti ću malo šalom možda, da nema pravosuđa mi bi sasvim bili najomraženiji, uvjerljivo najomraženiji, najomraženija kategorija osoba u hrvatskoj javnosti. Nažalost, a nama možda na sreću, pravosuđe nam vrlo ozbiljno konkurira, pa i po mnogim anketama stoji tu lošije od nas. Koji je razlog? Razlog je sasvim sigurno ne samo u ogromnom broju ne riješenih predmeta koji se evo nažalost i povećava unatoč pozitivnim, nekim pozitivnim pokazateljima koje je gospođa ministrica navela i za koje je zaslužno bez daljnjega i ministarstvo, nego i zbog toga što naše pravosuđe nažalost ne udovoljava onom kriteriju koje je istakao pokojni profesor Triva, veliki pravnik, koji kaže da pravosuđe osim što mora biti pravično, mora tako i izgledati, mora tako i izgledati da bi građani vjerovali u autoritet pravosuđa. Nažalost, to kod nas nije slučaj i osim brojnih slučajeva u ovim velikim stvarima koji su možda vezani za organizirani kriminal, za velike trgovačke sporove i tako gdje neke poruke ne možete racionalno objasniti, pa onda naravno dolazi do razno raznih sumnji. Jedna od osnovnih karakteristika koje bih naveo za naše pravosuđe je nažalost jedan oblik autizma i ne primjemčivosti, jedne neosjetljivosti na probleme građana iz razloga što nažalost naše pravosuđe mrtvo hladno, pojedine predmete vodi i po 20 i više godina ne uvažavajući da iza toga stoje ljudske sudbine i da neki građani cijeli svoj životni vijek potroše a da se ne riješi neki od njihovih temeljnih problema. Evo ovako, to je malo kao uvod, kao jedna progomena za ono što bih htio reći u ovom Zakonu. Moram inače reći da visoko cijenim napore koje ministrica Škare-Ožbolt poduzima u nastojanjima da se stvari poprave i tu zaista ima mjera koje su pozitivno utjecale. Međutim, mislim da nema tog ministra ili ministrice koji u sadašnjim okolnostima, odnosima snaga može dramatično, a tako treba promijeniti stanje u pravosuđu. Zašto? Jer je sustav tako postavljen još od vremena tamo negdje 93., 94. godine kada je pravosuđe doživjelo razno razne šokove i kada je iz pravosuđa otišao jedan značajni broj kvalitetnog kadra i mislim da se od tada nije dovoljno oporavilo. Isto tako desilo se i to da u situaciji kada trpi brojne kritike, opravdane kritike građana pravosuđe uvijek krivca nalazi negdje drugdje. Ja se slažem, krivci su i u politici i u nekim drugim segmentima društva, ali nema reforme bez da pravosuđe osvijesti one probleme koji postoje u samom pravosuđu i da puno aktivnije nego što je to sada participira u rješavanju problema. Jednom riječju osobno a mislim ni Klub SDP-a, ne zagovaraju kirurgiju kao način rješavanja problema u pravosuđu, ali ni aspirin, mislim da bi antibiotik da se izrazim medicinskim rječnikom bio primjereniji. Nažalost ovaj Zakon o sudovima koji imamo tu nije u načelu loš Zakon, međutim, on ne donosi čini mi se nekih odlučujućih novosti bez obzira što jest ministrica istakla određene pomake koji će vjerojatno nešto pomoći ali ne dovoljno dobro da bi se udovoljili ovom očekivanju dramatične promjene u pravosuđu. Osim toga Zakon je pisan, ja pretpostavljam, možda su ga suci pisali ali on u nomotehničkom smislu nije osobito, osobito vrijedan doprinos. I evo ja ću sada nastojati možda dijelom ukazati na te problematične odredbe ili one odredbe za koje mi se čini da nisu baš do kraja izbrušene i koje bi mogle biti bolje. Prvo, ima nekih načelnih stajališta to je pitanje prava na predstavke, pretpostavljam da se te prestavke šalju ministru ili ministrici pravosuđa, odnosno predsjednicima sudova, to ovdje nije navedeno ali recimo da to možemo zaključiti. Nadalje, imamo odredbu članka 6. o zabrani utjecaja na donošenje odluka. Apsolutno se slažem s tim, međutim bio bih vrlo oprezan i nadam se da će se naći mjera, nažalost u KZ-u nismo sretno tu pogodili, mislim da je ona odredba KZ-a koja kritiku zapravo sankcionira kao prisilu na pravosuđe nije najsretnije i da bi možda se i u ovom Zakonu tu moglo razmisliti o nekoj mjeri. Nadalje ima odredba, ona je na dva mjesta koja se referira na službenu tajnu. Osobno mislim da bi tajnovitost da tako pod navodnicima kažem tu trebala biti šira, dakle ne samo ono što je službena tajna, nego mislim da suci i osobe koji sudjeluju u suđenju ne bi uopće trebali u javnosti ako to nije dio izvještavanja javnosti o radu pravosuđa prepričavati svoje predmeta. Mislim da bi to negativno utjecalo i negativno utjeće na imidž sudaca i da bi možda jedna odredba koja bi rekla da suci ne bi smjeli svoje predmete komentirati mimo onih odredbi, odredbi koje se odnose na izvješćivanje javnosti, dakle da bi tu trebalo ipak zaustaviti stvar. Naravno Odbor za pravosuđe je primijetio da Vrhovni sud nije definiran kao redovni sud, možda je to i nomotehnička pogreška, mislim da se suštinski tu zapravo nije ništa loše mislilo. Kako će se osnivati drugi redovni sudovi to ne znam, mislim da bi kao neka vrst organskog zakona, Zakona o sudovima trebalo biti jedino mjesto za osnivanje redovnih sudova a za specijalizirane mogu naravno zamisliti da se osnivaju posebnim zakonom. Imamo odredbu, uvode se i neki novi termini, šteta je da nisu, nisu poštovana ta nomotehnička pravila da se stavci označe onim brojkama u zagradama i svim onim kako se to u urednim zakonima radi. Ima i nekih recimo ponavljanja, ima i nekih ponavljanja koja nisu, nisu dobra. Međutim, ima i nekih načelnih pitanja, čini se poneki put kao da su različite odredbe pisale različite osobe. Recimo imate odredbu o nadležnosti općinskih sudova za suđenje vojnim osobama gdje se kaže da će se u općinskim sudovima osnovati posebna vijeća, da li je to jako simpatično ili nije, meni osobno nije, ali ako je već tako se pitam a zašto se onda i u županijskom sudu ne osnuje posebno vijeće. Moje drugo pitanje kada se definira nadležnost za vojne osobe općinskih sudova onda se kaže da je riječ o kaznenim djelima u obavljanju službe ili u svezi sa službom u Oružanim snagama, dok je kod županijskih sudova samo u službi, zašto ne u svezi, dakle, nije ujednačena, ujednačena, stil izražavanja. Nadalje, u članku 20., stavak 1., točka 5., malo se teško snalazim, ... [[Govornik se ne razumije.]] točka 5., govori se o ovrsi dakle o ovršavanju, o nadležnosti za ovršavanje odluka pa se kaže da se, da ti sudovi odnosni provode ovrhu odluka koje su donjeli u prvom stupnju što nije točno. Oni su nadležni i za donošenje, ovrhu onih odluka koje je recimo donio u drugom stupnju viši sud kad je preinačio prvostupanjsku odluku.Dakle to je nešto što naprosto nije točno sa stanovišta struke. Onda imamo kod Visokog prekršajnog suda odredbu koja bi, koja bi čini mi se pogrešno govori, vjerojatno se misli da Visoki prekršajni sud rješava nadležnost između prekršajnih sudova. Zakon o prekršajima i u sadašnjoj, sadašnjoj dikciji govori o nadležnosti Visokog suda za rješavanje i, sukoba nadležnosti između prekršajnih sudova ali i upravnih tijela i prekršajnih sudova, a posebno to nije dobro jer je ovdje, govori se da, da rješava nadležnost između sudova. Dakle rekli bi sve, a onda se za Vrhovni sud koji bi temeljno trebao biti tu nadležan govori samo kad je ... [[Govornik se ne razumije.]] posebnim zakonom. Dakle možda malo, malo ipak za pripazit kod te, kod te dikcije. Mislim da je dobro, da je dobro da je uveden nadzor i da je pojačana inspekcija i da je uvedena inspekcija. Opet ima nekih, nekih čini mi se nomotehničkih nespretnosti. U članku 26. se kaže da će o obavljenom nadzoru suci bez odlaganja u pisanom odboru vidjeti predsjednika Vrhovnog suda i predsjednika neposredno višeg suda. Ne. Kada oni izvještavaju to je predsjednik njihovog suda koji ih je izvještavao, a ne neposredno više. Dakle to je očito, očito jedna tehnička, tehnička pogreška. Nadalje u članku 27. govori se da poslove sudske uprave obuhvaćaju izvršenje kaznenih sankcija kad nisu stavljene u nadležnost sudaca odnosno postupanje s pritvorenicima. To je u nadležnosti najvećim dijelom Ministarstva pravosuđa i to ste poslije i naveli da je u, u Ministarstvu pravosuđa. Onda imate, imate implicite u članku 33. ste pokušali i mislim da je dobro to kud se krenulo dakle vidjeti kako ujednačiti sudsku praksu. Međutim bojim se da se implicite posebno u 33. stavak 1, 2, 3,4 reklo da su i načelna stanovišta odjela nižih sudova obvezne i za prvostupanjske suce i bojim se da to ne bi bilo u skladu sa ustavnim načelom neovisnosti sudova u odnosu na prvostupanjske suce postoji drugostupanjsko vrednovanje njihovog rada i tako dalje. Mislim da se obvezatnost za prvostupanjske suce ne bi, ne bi trebala statuirati pa ni implicite. U članku 37. su propisani sastavi sudskih vijeća i tu mi se čini da opet nije bilo dovoljno preciznosti jer bi iz stavka 1. proizlazilo da se u svakom sudskom vijeću osobe, ovi predsjednici koji su navedeni u stavku 1. a mislim da to nije bila ideja, vidim iz ovih drugih odredbi niže i da bi tu trebalo, trebalo ... [[Govornik se ne čuje.]] Kod nekih moram priznati da ovim zbrajanjem nisam mogao doći, ali kažem pravnici loše zbrajaju, možda je to moja pogreška, pogledajte, pogledajte da li je to baš sasvim tako. Nadalje ima, ima i nekih drugih, drugih problema. Govori se recimo o poslovima sudačkog vijeća iz nadležnosti sudova. Poslovi iz nadležnosti ... [[Govornik se ne razumije.]] ne odlučuje sudačka vijeća ništa iz nadležnosti sudova nego imaju svoje nadležnosti koje se tiču izbora. Nadalje vrlo interesantno u situaciji kad pravosuđe jako inzistira na svojoj neovisnosti od izvršne i sudske vlasti da Vrhovni sud hoće koristiti zgrade i objekte protokola Vlade i Republike Hrvatske, ali to je jedna mala možda zločesta, zločesta napomena. To je članak 49., stavak 1,2,3,4, 5. I sad mislim da je ono što je dosta važno i možda je to najvažnija novost u Zakonu za koju bi bilo šteta da, da ostane nedorečena. Riječ je ovom novom kvazi izvanrednom pravnom lijeku u članku 57. Radi se o tome dakle da stranka podnosi taj pravni lijek i dani rok. E sad vas ja pitam. Kad pogledate zadnji, predzadnji stavak i kad vidite da taj pravni lijek ne može imati nikakvog učinka na predmet te stranke koja je podnijela pravni lijek. Zašto? Jer je njena odluka pravomoćna. To se vidi iz stavka 1. A zašto bi ona ... [[Govornik se ne razumije.]] taj pravni lijek? Dakle ona podnosi taj kvazi izvanredni pravni lijek, a to je zapravo, on ima efekta na buduće odluke. I ja se bojim da će stranke slabo biti motivirane podnosit taj pravni lijek kad na njihov predmet to po ovoj dikciji barem kako je rečeno nema nikakvog, nikakvog utjecaja. Od drugih ima kažem ima još drugih, drugih ovako dosta nomotehničkih nespretnosti. Recimo kaže se u članku 61. da poslove nadzora pravilnog obavljanja poslova iz članka 60. i članka 27., ovo članka 27. je dobro, ali pazite u članku 60. je riječ o poslovima koji se u samom Ministarstvu obavljaju. Da li zaista mislite da će u Ministarstvu postojati inspektori koji će onda kontrolirati samo Ministarstvo? Ja ne vjerujem da se to, da se to htjelo, jel'? Nadalje o, nešto što mislim da je dosta, dosta velika rak rana našeg pravosuđa. To je edukacija. Naši se suci educiraju ili needuciraju. Ovdje je sad statuirano to kao obveza, kao neće napredovati, ali nije problem samo napredovanja. Problem je u tome što, što zbog njihove prezatrpanosti, zbog naše hiperaktivnosti, svaki čas mijenjamo zakone, ali neki put i zbog njhove lijenosti. Oni ne mogu ni svoj tekući posao u sudu gdje jesu dobro obavljati jer nisu dovoljno educirani. Mislim da bismo tu trebali pogledati malo prema medicinarima i farmaceutima i čak i uvjetovati i za stalno sudačkog mjesta spremnost i potrebu da se stalno educiraju. Mnoge zemlje to imaju, imaju one bodove kao naši liječnici i tko ne ispuni bodove o edukaciji ne može nastaviti obavljanje svog rada. Kod izbora predsjednika suda mislim da je to najbolji primjer naše žalosne i situacije u kojoj je nažalost ministar ili ministrica više, manje svedena na intendanta pravosuđa što mislim da nije dobro. Ja bih osobno podržao veću, veću, jaču poziciju ministra ili ministrice u odnosu na, ne na suđenje nego na organizaciju pravosuđa, a ima i jedna nelogičnost jer se govori da u jednom trenutku u članku 106. da, da predlaže ministru pravosuđa, da li predlaže ili utvrđuje? Nejasno je s koje liste ministar može birati, birati predsjednika suda. No, ima još tu i dosta drugih, vrijeme je isteklo, jako puno, jako puno čini mi se ovih nomotehničkih nepravilnosti. Neki put možda i u odnosu na druge sudove, druge zakone, pitanje je li se potrebno baš uvijek referirati na način kako je to učinjeno. Nažalost evo uz sve inače stvari koje bi se mogle podržati mogu reći da Klub SDP-a podržava Ministarstvo u svim aktivnostima koje idu jačanju pravosuđa i njegove efikasnosti ali nažalost ovaj Zakon se čini ipak onim što sam rekao Aspirinom i kad vidimo kako će izgledati u drugom čitanju onda ćemo se odlučiti o tome da li ćemo ga podržati ili ne. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Klub SDSS-a. Poštovani zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Ja ću ovdje reći tri stvari: prvo ono što sam ja ovdje našao dakle što ima i što mi se čini simpatičnim i što bi, što ću rado podržati. To je ovo pravo na predstavku zbog odugovlačenja. To je ova stalna služba izvan suda i tzv. sudbeni dani zatim informiranost javnosti i ove odredbe koje se odnose na inspekciju rada suda. To je nešto što mislim da jeste neka vrsta mogućnosti ventila da se i poslovi i odnosi unutar pravosuđa unaprijede. Naravno ja vrlo uvažavam ono što je gospodin Josipović malo prije ovdje rekao jedna stvar je norma druga stvar je praksa. E sada tu ima nešto čega u zakonu nema na što ja želim posebno ukazati. Gospođi ministrice u ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina, i to precizno člankom 7. zajamčeno je pravo za zastupljenost među ostalim u pravosudnim tijelima. Dalje u nastavku u članku 22. također ustavnoga zakona piše kako će se ta zastupljenosti dakle osigurati sukladno odredbama posebnog zakona vodeći računa o kriterijima it ako dalje koji su propisani u ustavnom zakonu. Ovdje se radi o posebnom zakonu, ustavni zakon upućuje da to treba riješiti ovdje jer ne znam gdje drugdje. A negdje treba riješiti. Kako god što zbog onoga što sam malo prije rekao ovdje nečega ima zbog čega ćemo mi to podržati, ovdje kad toga nema ili dok toga ne bude ne bismo ovaj zakon mogli podržati. Ja ću reći jednu to je što se tiče ove priče, ili ovog što piše u zakonu, reći ću ovdje treću stvar koja govori o praksi ili koja govori o sadašnjemu stanju pravosuđa ja bi se gotovo u cijelosti ili u cijelosti priključio ovome što je uvaženi dr. Josipović malo prije ovdje rekao. Ja ću vam reći dvije ilustracije pa ću iz toga izvući jedan ili dva zaključka. Naravno ja ne želim mojim ilustracijama utjecati na bilo kakav postupak unutar pravosuđa ali ja vam znam predmete i imena i prezimena u kojima je trebalo u intervenirati ustavnom tužbom radi kako se to kaže neodlučivanja u razumnom roku. Prema tome kada prođe tri godine a sud nije nešto riješio, onda možete pisati ustavnu tužbu i ja znam opet primjere gdje ustavni sud dosta brzo odlučio. I sudovi nižega ranga su onda donijeli nekakve odluke. Možemo mi razgovarati o tome jeli nešto složeno ili nije, ali ja znadem da je tri godine potrošeno, tri godine i 5 mjeseci za nešto što je potpuno postupak i za nešto što ne mogu razumjeti nego da se recimo tako vucaralo negdje po ladicama. Odnos u pravosuđu u kojem treba potražiti najvišu instancu da biste recimo, kod upravnoga suda razriješili tužbu oko nekakve mirovine i onda je konačno to razriješeno na način da je Upravni sud poništio drugostupanjsko rješenje. I priznao ženi pravo na mirovinu. A proteklo je tri i pol godine uvjetima kada čovjek osoba nema od čega živjeti. To je na žalost čini mi se da to nisu usamljeni slučajevi i da je toga toliko puno, da prema praksi i prema stanju u pravosuđu i prema onomu kako se to u pravosuđu tretira, i razrješava mislim da se može nazvati zabrinjavajućim. Ja znadem da unutar dakle da kada govorimo o efikasnosti pravosuđa i kada govorimo o ozbiljnosti onda je jasno da treba i stvarati jednu društvenu atmosferu u kojem će sudovi imati svoju integrirat, u kojemu ćemo podržati integritet sudaca ali naravno iza toga mora postojati neka vrsta odgovornosti, i za brzinu postupanja i za njihove odluke. Ja ću vam ovdje reći i drugu ilustraciju koja se odnosi koju ću ja nazvati odgovornost za jednu odluku. Prvostupanjsku sud i drugostupanjski sud odlučili su da jedna osoba mora isplatiti naknadu jednoj drugoj osobi koja koristila njenu kuću pa unutra nešto ulagala bez ikakve dozvole vlasnika i bez rezona, sud je presudio da se mora da vlasnik mora platiti naknadu. Konačan rezultat netko će prodati kuću, čak je i došlo do faze ovrhe u tom pogledu. Konačan rezultat netko će prodati kuću toga vlasnika da bi namirio osobu koja traži naknadu za ulaganje. Ja se sada ovdje ne opredjeljujem jeli to pravedno ili nije, to mora biti na savjesti toga suca. Ali postoji nešto dakle, sad je to u reviziji, sada je to u još nekim drugim postupcima, vidjet ćemo što će na kraju biti. Meni se čini da ta ilustracija imam ih još, pokazuje da ljudi ne iskazuju dovoljno osobni i sudački integritet da presjeku negdje gdje je kako je pravedno. Zbog toga ja ću podržati ili mi ćemo u klubu podržati ovaj zakon uz ovaj uvjet da u njega uđe ono što ustavni zakon diktira. S napomenom da kakav god zakon da donesemo ovdje neće on inauguritati bolju prasku i integritet sudova i veću pravdu ako ne budeom svi zajedno stvarali društvenu atmosferu koja ide u tom pravcu. Ja se vrlo nadam da u nastavku ove priče s obzirom da se radi u prvom čitanju, da ćemo dobiti i bolji zakon nomo-tehnički i da ćemo neke od ovih problema koje sam ovdje naveo i s pomoću ovoga zakona možda unaprijediti u narednom vremenu. Nadam se ne tako dugo. Ja sam imao i neke ovdje tehničke primjedbe ali ne bi na tome sada gubio vrijeme. Zahvaljujem predsjedniče.
Hvala. Poštovani zastupnik Pero Kovačević u ime Kluba HSP-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Poštovana gospođo ministrice. Klub HSP-a smatram da je dobro što se ovaj zakon donosi u redovnoj proceduri. Naime jer je riječ o vrlo važnome zakonu kao što je i sam sustav sudstva. Jer kada bi se ovaj zakon donosio u hitnom postupku već bi vidljivo da je dosta je šlampavo napravljen. Naime u članku 152. izostavljen je temeljni Narodne novine, to je broj 3 iz 94. gdje je objavljen Zakon o sudovima tako da bi se recimo moglo pravno dogoditi da ovo donesemo sada odmah. DA nema temeljni, nego samo bi izmjene i dopune prestale važiti. Mi normalno uvijek smo za tu inačicu da se svi važni zakoni a pogotovo u ovome području sudstva donose u redovnoj proceduri, postupku. Tako da bi se moglo popraviti rješenja koja su sadržaja. A inače mi imamo dosta prijedloga i primjedbi na ovakva rješenja koja su sada sadržana. Istina za volju treba reći ovdje nema nekih revolucionarnih i bitnih promjena za funkcioniranje samoga sustava sudstva u Hrvatskoj, a i sami znamo kako nam funkcionira sudbena vlast stvar je jasna, ne funkcionira na zadovoljavajući način niti u interesu i funkciji hrvatskih građana. I to je onaj najveći problem i očito je da niti za bivše vlasti, a niti za ove do sada nije napravljen taj bitni iskorak u smislu funkcioniranja sudstva, pravosuđa općenito. A također, to ćemo vidjeti i kod drugoga zakona što imamo izmjene i dopune. A također je veliki problem, naime to je zakon "spojenih posuda". Ako nama ne funkcionira državna uprava, ne funkcionira pravna država, onda će se događati ova inačica koja je sad nazočna da će sudovi sve više biti zatrpani. Biti će sve zatrpani, istini za volju oni pokušavaju, rade, veća je efikasnost u odnosu što je bila. Ali oni, iz dana u dan se broj predmeta sve više povećava, a povećava se kao posljedica nefunkcioniranja pravne države, nefunkcioniranje državne uprave i neprovedbe zakona onako kako su doneseni. Jel’ dok god mi u Hrvatskoj ne počnemo provoditi zakone, pa bili oni i loši, mi nećemo napraviti puno reda na ovome sustavu. Jel’ je bolje provoditi i loš zakon, nego ništa ne provoditi, jel ako se provodi loš zakon izmjenama i dopunama se otkloni ono što je loše sadržano, ali se onda jednim potezom izmjena zakona može reagirati i stanje u tome području popraviti u interesu i funkciji hrvatskih građana. I tu je sad taj najveći problem i zbog toga uvijek kažem, mi ne trebamo nešto raditi radi toga da bi se dodvorili, da bi napravili nešto radi Europske unije, mi to trebamo prije svega raditi radi hrvatskih građana, zbog toga jer smo mi pravna država, imamo svoj Ustav, pa što god radimo, a ovo je bitna stvar. Nemojmo to raditi, niti se nemojmo boriti protiv korupcije radi toga što traži Europska unija ili ovo ili ono, radimo to prije svega u funkciji hrvatskih građana. Vezano za sam tekst zakona, kasnije ću u ime Kluba kazati ostale primjedbe i prijedloge. Bitno je ovdje kazati što za nas predstavlja određeni problem, za Klub HSP-a. Naime, u ovome zakonu se na mala vrata se u hrvatski pravosudni sustav uvodi anglosaksonsko pravo. To je posebice u članku 33. i 57. i to u dosta tvrđoj varijanti nego što Englezi imaju. A to je ona obveznost pravnog shvaćanja višeg suda, ili višeg vijeća. U Engleskoj i sami znamo da takva obveznost nije tvrda. A mi ovdje znači uvodimo nešto u naš pravni sustav rješenja iz anglosaksonskoga ali to dosta na tvrd način. Znači tvrd način po onoj varijanti da pravna praksa, znači shvaćanje postaju obvezni dio prava, a znamo da oni nisu obvezni dio prava u smislu primjene. Prema tome, zbog toga i predlažemo da se stvarno razmisli da li je potrebno ovako tvrdo uvoditi ova rješenja iz anglosaksonskog pravnog sustava, prije svega engleskoga dijela, jer ni oni nemaju tvrdu varijantu. Drugo što je bitno kazati, mi normalno podržavamo ovaj dio jačanje uloge Vrhovnog suda, poglavito u slučajevima iste činjenične ili pravne osnove. Također podržavamo pravosudne inspektore vezano za starije predmete, potrebu ocjenjivanja sudaca također vezano i za sudske savjetnike. Dobro, bitna novina u svemu ovome, uvode se i odore, i to još nitko nije rekao, ali i odore se uvode i to je taj dio, samo ne znamo tko će ih raditi, jel’ to već dogovoreno ili će to biti prema natječaju i po zakonu, što je također za nas znači bitna stvar. E sad što se tiče samih odredi neću ponavljati one dijelove koje je u ime Kluba SDP-a govorio gospodin Josipović. Mislim da bi se trebali posebno osvrnuti na odredbe članka 90. do 92. Naime, tu se govori u članku 90. da sudac ne smije obavljati odvjetničku ili javnobilježničku službu ili poslove člana upravnog i nadzornog odbora trgovačkog društva ili druge pravne osobe koja je osnovana radi stjecanja dobiti. Ali, tu je nepreciznost zbog toga što sudac prema ovome stavku 2. članka 90.-tog bi mogao biti u upravnom tijelu pravne osobe ili ustanove koja nije profitna. Ali to ne znači, ona može biti de jure neprofitna, a s druge strane de facto biti profitna. Prema tome, mislim da za nas nije ni to dobro rješenje tako da bi se ovaj stavak trebao dopuniti. Također vezano za imovinske kartice, to je članak 90. stavak 1., kaže, suci su obvezni u roku od 30 dana od stupanja na dužnost podnijeti izviješće o svojoj imovini. I sad postoji varijanta, i veli onda na kraju, nakon prestanka dužnosti. To nije dobro. Zbog toga što netko može biti sudac cijeloga života. Znači od kad je položio pravosudni ispit pa do recimo mirovine, a u međuvremenu se događaju situacije da se njemu povećava imovinski dio ili to. Pa bar bi trebalo to precizirati, ako ne nakon svakog mandata koji mu završi do novog imenovanja da podnosi imovinsku karticu, onda bar staviti ovaj dio da je to obvezan napraviti ako dolazi do bitnih promjena u njegovom dijelu imovinskih kartica. Dalje što je također bitno kazati, to su odredbe članka 37. gdje je stvarno neprecizno ovo određeno pa bi po tome članku 37. ako se govori o sastavu. Kaže, sudačko vijeće čine izabrani suci predsjednika Županijskog suda, Visokog trgovačkog i svi su nabrojani, pa bi takvo bukvalno tumačeći proisteklo da su i sudačko i općinsko i sve čine svi ovi koji su pobrojani u stavku 1. članka 37. Članak 90. i 92. sam rekao. Bitno je da u članku 151. mislim da bi se odredbe trebale preispitati, jer one se u biti trebaju odnositi i na sudske vještake i tumače. Također je bitno kazati da je potrebno u članku 93. doraditi izričaj u članku 111. nije prihvatljivo istodobno pozivanje i odgovarajuća primjena propisa iz dva sustava kojima se uređuju plaće i ostala prava i obveze i odgovornosti rada. To se misli na službenike i namještenike, mora se točno odrediti znači kojima propisima oni ostvaruju svoja prava. Tako je, treba preispitati članak 115. stavak 2. u dijelu prema kojemu u sudu zaposleni stručni pomoćnici mogu i samostalno obavljati poslove kad je to određeno zakonom i drugim propisima, jer takvo određenje ne bi trebalo biti sadržajem ovog zakona. Članak 116. prema stavku 2. proizlazi da se državnim proračunom moraju osigurati sredstva upravo za onaj broj sudskih vježbenika za koje je ministar pravosuđa dao suglasnost. Odredba stavka 3. nužno je doraditi jer materija u vezi s polaganjem pravosudnog ispita ne bi trebala biti u dijelu dakle odredbi koje se odnose na sudačke vježbenike. Također članak 125. stavak 2. treba dograditi. Prema tome, postoji dosta, puno tih još drugih nomotehničkih izričaja neusklađenosti odredbi. I zbog toga mi pozdravljamo što se ovaj zakon nalazi u prvome čitanju, i nadamo se da će ministarstvo ovaj puta, a ne kao kod onih zakona koje smo imali i vezano za USKOK zadnji puta, da će dobronamjerno shvatiti i ozbiljno ove primjedbe, a ne da će nam na kraju držati lekciju da su to radili pravni stručnjaci i da ništa ne prihvaćaju. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Emil Tomljanović, Klub HDZ-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena pomoćnice ministrice. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava Prijedlog zakona o sudovima, a njegovo donošenje i raspravu o predloženim rješenjima ocjenjuje izuzetno bitnom i to s jedne strane zbog svih reformskih procesa koji su evidentni u segmentu pravosuđa Republike Hrvatske. A s druge pak strane, zbog nesumljive važnosti ovog zakona shvaćenog kao normativnog stupa ustroja cjelokupnog pravosudnog sustava Republike Hrvatske. Upravo ovim propisom razrađuju se i odredbe Ustava Republike Hrvatske od članka 117. do 123. imajući naravno u vidu činjenicu da u trodiobi vlasti posebnu vlast čini sudbena koja je samostalna i neovisna i koju obavljaju sudovi, naravno na temelju Ustava i zakona. Zakonom kojim se uređuje ustrojstvo, djelokrug i stvarna nadležnost sudova, unutarnje ustrojstvo sudova, unutarnje ustrojstvo Vrhovnog suda Republike Hrvatske, prava i dužnosti sudaca, uvjeti za imenovanje predsjednika suda i sudaca porotnika, uvjeti i postupak za imenovanje stalnih sudskih vještaka, tumača i procjenitelja, čuvanje službene tajne, zaštita osoba i imovine pravosudnih tijela i osiguranje sredstava za rad suda uistinu sam po sebi se nalazi u centru interesa i javnosti, ali i pravne struke. Dopustite mi da u ovom uvodnom dijelu se osvrnem na dva vrlo bitna načela koja pronalazimo u smislu njihove razradbe u predloženom tekstu zakona. Prvo načelo je načelo suđenja u razumnom roku, a drugo je načelo, načelo jedinstvene primjene zakona i ravnopravnosti građana. Što se tiče prvog načela ono se precizira, odnosno i objektivizira to načelo suđenja u razumnom roku i to na način da se određeni predmeti mogu dati u nadležnost drugog suda iste stvarne nadležnosti. Predmetno načelo u smislu njegove razradbe naravno treba sagledavati i u odnosu na članak 29. Ustava Republike Hrvatske te članka 6. Europske konvencije o ljudskim pravima. Uistinu sa stanovišta građana i onih koji traže pravnu zaštitu, ali i iz nivoa temeljnog ljudskog promišljanja nema veće nepravde od zakašnjele pravde. Međutim ovdje se uvijek i sa stanovišta pravne teorije i prakse opravdano postavlja pitanje da li smo u okviru sustava iscrpili sve mogućnosti zakonodavne regulative bez obzira bile one procesne ili materijalno pravne prirode, da ovaj problem svedemo na najmanju moguću mjeru. Konkretno rješenje članka 10. predloženog zakona glasi: Da predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske može uz prethodno mišljenje opće sjednice toga suda odrediti da o pojedinoj vrsti predmeta postupa drugi stvarno nadležan sud, kao sud koji po zakonu je mjesno i stvarno nadležan zbog velikog broja predmeta koji ima u radu i ne može u razumnom roku raspraviti te predmete i donijeti odluku. Da li do ovih problema dolazi smo zbog toga što su sudovi pretrpani velikim brojem predmeta ili u konkretnim situacijama i kod manjeg broja predmeta dolazimo do takvih situacija da nema, uistinu nema suđenja u razumnom roku, predlažemo, ali s obzirom da se radi o prvom čitanju, da se uistinu o ovakvoj rješidbi, naravno ovo je kvalitetno rješenje, ali da li se možda može i preciznije, odnosno i kvalitetnije razraditi suđenje, razraditi načelo suđenja u razumnom roku. I drugo je načelo jedinstvene primjene zakona i ravnopravnosti građana. Dakle to je uistinu bitna novina koju pronalazimo u članku 57. predloženog zakona kojim se afirmira to načelo, ali na način da u slučaju kada sudovi drugog stupnja donose različite odluke u istoj činjeničnoj i pravnoj stvari, a nije dopušten izvanredni pravni lijek, stranka može podnijeti zahtjev, dakle stranka može podnijeti zahtjev Vrhovnom sudu da ispita da li je takvim odlukama ugrožena jedinstvena primjena zakona. U tom smislu pravno shvaćanje odjela Vrhovnog suda Republike Hrvatske obvezno je za sve sudove u svim postupcima na koje se to shvaćanje odnosi, a u kojima do dana njegova donošenja nije donesena pravomoćna sudska odluka. Rješenje apsolutno prihvatljivo, ali se postavlja pitanje što je sa konkretnim predmetom, odnosno evidentno je da je taj predmet s obzirom kako je razrađen sam ovaj institut, dakle konkretni predmet u kome stranka podnosi zahtjev prema Vrhovnom sudu već postao pravomoćan i dakle kakvu ulogu ima taj zahtjev prema Vrhovnom sudu u odnosu na ostvarivanje prava interesa stranke koja ulaže zahtjev u konkretnom samom predmetu. Nadalje što se tiče konkretnih odredaba ili analize konkretnih rješenja iz samog zakona prvo bih spomenuo naravno da su odredbe o imenovanju sudaca prenesene samim prijedlogom ovog zakona u poseban zakon, Zakon o Državnom sudbenom vijeću. Na raspravi i po odborima i od uvaženih istaknutih kolega pravnika imamo prijedloga da ostanu ova rješenja u Zakonu o sudovima, ali sa stanovišta analize ovog rješenja mislim da je i ovakvo rješenje zapravo može u smislu samog Zakona o sudovima, dakle da nema spora oko toga da se može prihvatiti ovakav prijedlog kakav je iznesen u kontekstu raspravljanja prijedloga Zakona o sudovima. Drugo, Zakon o kaznenom postupku i Zakon o parničnom postupku kao procesni zakoni već su uveli tzv. načelo monokracije, odnosno mogućnost suđenja po sucu pojedincu. Takva rješenja pretočen je ovaj prijedlog zakona, doduše formulacijom članka 7. stavka 1. i 2. dakle u pravnim stvarima iz sudske nadležnosti u prvom stupnju sudi sudac i stavak 2. sudovi višeg stupnja sude u vijeću i kao suci pojedinci kada je zakonom određeno. Dakle iz ovih procesnih propisa su pretočene rješidbe ili ovakva rješenja i u predloženi sam Zakon o sudovima. Drugo, institut imuniteta sudaca uređuje se preciznije, odnosno sukladno naravno članku 123. Ustava Republike Hrvatske bez obzira radilo se o imunitetu nepovredivosti ili neodgovornosti i ovdje su uvijek rješenja koja su bliža tim ustavnim odredbama, naravno kvalitetnija ali i razrađen je uistinu dobro institut imuniteta sudaca i u svjetlu odredbe naravno članka 123. Ustava Republike Hrvatske. Predmetnim zakonom regulirane su visine plaće, odnosno plaće sudaca što upućuje naravno upućivanjem na odredbe posebnog propisa. Dakle rješenje je na tragu zahtjeva Europske povelje o zakonima za suce Vijeća Europe iz 1998. godine. Nadalje, predmetnim zakonom otvara se mogućnost da se posebnim propisom osnivaju sudovi za pojedina pravna područja uz izričito propisanu podjelu sudova na redovne i specijalizirane kao i uvođenje mogućnosti da sudovi imaju glasnogovornika. Što se tiče dakle tog novog rješenja ili dakle, glasnogovornika pojedinog suda, ovdje treba naglasiti i to, a zapravo se i samim prijedlogom i naglašava, pravilno i potpuno informiranje javnosti koje ne smije biti prepušteno čestim površnim i nestručnim komentarima. S obzirom na praksu kakvu imamo, mislimo i procjenjujemo da je ovo izuzetno kvalitetno rješenje, odnosno da glasnogovornici trebaju zapravo u tim svim ključnim momentima kada javnost želi informaciju o pojedinim sudskim postupcima da daju informaciju, ali da to informiranje javnosti ne bude prepušteno niti površnim niti nestručnim komentarima. Predmetnim zakonom ili prijedlogom zakona utvrđuje se i poseban položaj sudaca kao dužnosnika u sudbenoj vlasti uz propisane dvije vrste obveza i na obje te vrste obveza se sa ovog mjesta treba se osvrnuti. Naime obveza sudaca, na ponašanje kojim se ne smije umanjiti ugled suda i sudbene vlasti s jedne strane i s druge strane da sudac izričitom zakonskom odredbom ne smije dovesti u pitanje nepristranost i neovisnost u samom procesu suđenja. S gore navedenim treba povezati odredbe da sudac ne smije obavljati nikakvu drugu dužnost i posao koji ne bi mogli utjecati na njegovu samostalnost, nepristranost ili neovisnost ili umanjiti njegov društveni ugled ili su inače nespojivi s obnašanjem sudačke dužnosti. Vrlo bitnu, smatramo, ili smatramo one odredbe koje se zapravo odnose i razrađuju pravosudnu inspekciju u okviru Ministarstva pravosuđa. Mislimo i naša je ocjena da upravo ne inspekcija radi inspekcije nego razrađivanje nadležnosti u izvjesnom smislu i od kontrole od pravosudne inspekcije u odnosu na rad pojedinih sudova, sudaca, stanje predmeta je zapravo jedno rješenje koje u ovom momentu treba poboljšati sliku pravosuđa u Republici Hrvatskoj u odnosu na sve one negativnosti koje smo imali prilike danas čuti i s ove govornice. Međutim, i te poslove pravosudne inspekcije obavljali bi pravosudni inspektori Ministarstva pravosuđa ali osobe koji su suci ili više upravni savjetnici kako bi se i dodatno jamčilo da u takvom nadzoru koji je detaljno razrađen zakonskim odredbama neće biti utjecaja izvršne vlasti na sudbenu izvan okvira utvrđenih zakonom i to nam se čini vrlo bitno spomenuti u okviru ovog instituta, novog instituta pravosudne inspekcije i vezano za sve one odredbe Zakona u smislu nadležnosti tog tijela i odnosno poslove kojim će se ta pravosudna inspekcija baviti. I na kraju, naravno da sve one podržavamo rješenja koja idu za tim da se objektivna ili uvode objektivna mjerila za ocjenu rada sudaca, dakle da se na maksimalno mogući način objektiviziraju kriteriji koji će suce pratiti u njihovoj karijeri da ti kriteriji što je više moguće objektivni, budu onaj temelj, ono uporište koje će ih promovirati u njihovom radu ne samo u smislu ocjene nego u smislu preuzimanja u našem pravosuđu u sudstvu i odgovornijih sudskih poslova. I Što se tiče imovinskog stanja sudaca kao pravosudnih dužnosnika podržavamo naravno rješenja koja su predložena u ovom zakonu ali bismo se priklonili onim razmišljanjima da se i te imovinsko stanje sudaca u smislu početka obnašanja sudačke dužnosti pa do kraja dakle dok određeni sudac jest sudac možda više uvjetno kazano prilagode nekakvim životnim ili konkretnim okolnostima u kojim se pojedinac kao sudac može u svom radnom sudačkom vijeću obavljajući sudačku dužnost zateći. Zaključno Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire prijedlog Zakona o sudovima s obzirom da se radi o prvom čitanju, mislimo i mišljenja smo da nema nikakvih razloga da i do drugog čitanja ovaj kvalitetan Prijedlog uistinu bude još i kvalitetniji.
Hvala. Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić, Klub zastupnika HNS PGS-a izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub HNS PGS-a respektira pokušaje i nastojanje Ministarstva da uvede koliko je to moguće i koliko je to izvedivo ovog trenutka reda u ovu djelatnost koja je od izuzetnog značaja za Republiku Hrvatsku, ne samo za Europske i sve druge integracije nego i za funkcioniranje da ne kažem pravne države, nego države kao takve. Svaka država koja ima sustav je pravna država. Ovaj Prijedlog zakona pokušava sistematizirati dosadašnja rješenja s jedne strane, što je dobro jer su se ta rješenja nalazila na razno raznim mjestima u razno raznim izmjenama i dopunama, dobro je da se nađu na jednom mjestu, da se nomotehnički urede, tako da odgovaraju trenutačno stanje stvari. S druge strane postoji i očita potreba za novitetima, inovacijama Zakona, neke od tih rješenja preuzeta su iz projekta Hrvatske narodne stranke u reformi pravosuđa i dobro da su preuzeta, prepoznali su ljudi dobre ideje, aplicirali ih i dao Bog da zažive. NO, prije nego što dođe konačni Prijedlogo ovog zakona o nekim novitetima, o nekim rješenjima iz ovoga Prijedloga trebalo bi još jednom razmisliti ili barem trebalo bi si razjasniti što ona zapravo znače. U članku 10. uvodi se i pojašnjava termin suđenja u razumnom roku, to je kako se kaže "rak rana" Hrvatskog pravosuđa rokovi u dobrom dijelu slučajeva koji su od egzistencionalne važnosti za građane i za pravne osobe nisu razumni nego su čudni. Rješenje kojem se nadležnost daje drugom sudu iste stvarne nadležnosti je dobro rješenje, u slučaju kada je jedan sud kao što su to zagrebački sudovi, kao što je to Splitski i drugi sud pretrpan, da se nadležnost da drugom sudu koji nije toliko zauzet je dobar, makar troškovi naravno idu na račun državnog proračuna, očito drugačije ne može ni biti, ne možete stranke opteretiti tim troškovima. U članku 13. specificiraju se specijalni sudovi, i to ide u pravcu racionalizacije i ubrzanja sustava, možda bi trebalo prije donošenja drugog Konačnog prijedloga zakona i drugog čitanja, razmisliti o eksplicitnom navođenju radno pravnih sudova kao posebnih sudova. Naime, s jedne strane tu je najveći pritisak tih slučajeva na sudove a s druge strane ti postupci po svom karakteru su žurni postupci i tu dolazi naravno do zakrčenja u prometu, ako bi postojali specijalni radno pravni sudovi situacija bi se možda donekle popravila. U članku 15. govori se o suđenju izvan sjedišta suda i o sudbenim danima, mislim da je to također dobar korak u racionalizaciji i ubrzavanju postupaka i konačno približavanju u uvjetima kakvima jesmo, približavanju sudova građanima, i geografski ne samo po odredbama nekima. U članku 29. govori se o glasnogovorniku suda. Koliko god to izgledalo naivno i ne važno to je ipak važna stvar. Ukoliko se uvede taj institut glasnogovornika suda dvije stvari će se izbjeći, s jedne strane nered i neprilična situacija da suci sami komentiraju svoje slučajeve čega jednostavno nema po svijetu i što ne treba raditi, a s druge strane frustriranost tih istih sudaca koji, i njihove institucije o tom što se dogodilo ne mogu ništa reći. Glasnogovornik bi tu bio jedan dobar medijator, koji bi mogao stvoriti normalniju situaciju. U članku 34. predlaže se osnivanje odjela za praćenje sudske prakse kao mogućnosti. Mislim da bi trebalo razmisliti da se takav odjel uvede kao obaveza. Posebice s obzirom na ono što se dalje predlaže u Zakonu i činjenicu da sudska praksa ipak nije jedinstvena u Republici Hrvatskoj i da ono što se događa u drugim sudovima, sud koji ima određeni predmet bi trebao znati i morao znati ako se uvede takav odjel, to bi kao obaveza to bi postalo moguće. Mislim da je od čitavog prijedloga najzanimljiviji članak 57. Gdje se govori o različitom tumačenju istog propisa od strane dva suda iste nadležnosti. U tom slučaju Vrhovni sud na zahtjev stranke daje obvezatno mišljenje. Možda je to elemenat Anglosaksonskog prava, ali je to neminovan i dobar potez. No, postavlja se pitanje, što se događa poslije toga? Vrhovni sud očito između dva mišljenja nižih sudova odabere jedno kao ispravno. Što se događa sa strankom koja je oštećena u onom drugom? Toj stranci bi se trebala dati mogućnost nekakve pravne satisfakcije, dakle mogućnost da se ova presuda i takav pravni stav Vrhovnog suda primjeni i retroaktivno. Dvije su mogućnosti da se to izvede. Jedna je da se takva presuda Vrhovnog suda ustanovi kao valjani razlog za ponavljanje pravomoćno završenog postupka. To bi zahtijevalo naravno promjene, ne samo u ovom Zakonu, ali mislim da nije neizvedivo. Drugi način da se pred Ustavnim sudom omogući traženje poništenja presude zbog ovog razloga, zbog toga što je Vrhovni sud dao takvo mišljenje koje očito meritorno i koje niži sudovi moraju uvažavati. Sve u svemu ovaj Prijedlog Zakona čini nam se ide prema boljoj organizaciji sustava prema racionalizaciji sudstva i svakako ćemo ga u prvom čitanju podržati. Uključujući i prijedlog da suci ubuduće sude u togama, u odorama, što bi moglo na neću reći kredibilitet, ali na respektabilnost suda pozitivno utjecati. Hvala.
Hvala lijepa. Izvještavam da je u 11,26, da će isteći vrijeme za prijavu po ovoj točci dnevnog reda za raspravu u trajanju od 10 minuta. Predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu Petar Selem zakazao je sjednicu Odbora, danas u 13,15 u dvorani Ivana Mažuranića, dvorana 84. Poštovani zastupnik Josip Vresk u ime Kluba HSS-a. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospođo pomoćnice. Mi u Klubu HSS-a smatramo da će biti dvije bolne reforme u ovoj zemlji kod prilagođavanja standardima Europske unije, to je ona u poljoprivredi, ali i ona u pravosuđu. Doista stanje u pravosuđu ne zadovoljava nikoga, a ponajmanje građane i tu je trebalo nešto napraviti, ali nam se čini da je ovo nedovoljan poteza koji je napravilo Ministarstvo, odnosno Vlada. Ovaj tekst Zakona zapravo sadrži dvije stvari. Sadrži one propise koje, koji su donošeni u vremenu od 90-te na ovamo, i njihovo objedinjavanje i sadrži male i kozmetičke izmjene koje neće popraviti bitno stanje u pravosuđu. Naime, uvijek kad sam govorio s ove govornice govorio sam da doista sudovi jesu opterećeni, ali da postupci kod nas izuzetno dugo traju, a nismo još uvijek donijeli dva bitna postupovna zakona koji bi pridonijeli tome da postupak čim kraće traje i da se njime osigurava ono što građani traže od pravosudne vlasti u Republici Hrvatskoj, a to su prije svega Zakon o parničnom postupku i Zakon o kaznenom postupku, o kojem se dugo govori da će doći u Sabor, a od njega zapravo još uvijek nema ništa. Naime, kad se govori o ovom samom tekstu ono što iznenađuje. Iznenađuje činjenica da još uvijek nismo vidjeli da u Republici Hrvatskoj sama organizacija sudbene vlasti ne odgovara našim potrebama. Znate čak i ona ideja o uvođenju apelacionih sudova je bila dobra ideja i nisam siguran da ju je trebalo odmah odbaciti, jer u tome i jest jedan od bitnih razloga za opterećenost Vrhovnog suda Republike Hrvatske. Reći ću vam dragi kolegice i kolege, kad bi netko od vas, od nas danas postao sudac Vrhovnog suda, naslijedio bi referadu sa stotinjak predmeta od kojih su neki stariji od 15 godina. Znate kakvu god vi odluku donesete o takvom predmetu kao sudac ona neće biti dobra, naprosto zato jer se donosi nakon 15, pa i više godina koliko traju postupci na našim sudovima. Kad se govori o opterećenosti naših sudova, govori se zapravo najviše o opterećenosti četiri općinska suda u Republici Hrvatskoj, a to su uz naš onaj famozni Zagrebački, to su Splitski, Riječki, Osječki, Općinski sud, i tu uglavnom leži najveći broj predmeta koje vodimo kao neriješene predmete. Ima sudova koji dobro funkcioniraju i sudaca naravno koji rade dobro svoj posao. Mi još uvijek nismo odlučili čini mi se da se nema vizija što se hoće sa Općinskim sudom u Zagrebu? Da li ga podijelit na dva suda, na tri suda ili na četiri suda prema teritorijalnoj nadležnosti ili ga ostaviti takav kakav jest? Međutim, taj sud ima i još jednu drugu značajku. Kad biste dragi prijatelji pogledali koliko je s tog suda u zadnjih 10 godina otišlo sudaca, koliko je došlo novih sudaca, onda bih vam mnoge stvari bile jasnije i što se tiče predmeta koji stoje godinama na tom sudu. Kada netko dođe kao novi sudac u taj sud nasljeđuje referadu sa dvjesto i do tristo predmeta i možete zamisliti koliko mu vremena samo treba da uđe u bit problema njegove referade? Ono što, i tu ću se složiti s kolegom Josipovićem kad govori o imenovanju predsjednika suda. Naime, predsjednik suda osim kad ne sudi, a kad sudi onda jest sudac, obavlja uglavnom poslove sudbene uprave. I čini mi se da Ministarstvo pravosuđa bi trebalo imati puno veće ovlasti, jer kad govorimo o ovlasti sudskih vijeća o davanju mišljenja za kandidate za predsjednika sudova, onda je to druga vrsta mišljenja od onog mišljenja koje daje kao kandidata za suca. Kad predsjednik suda sudu kao sudac u određenom predmetu, onda on jest sudac. Kada obavlja funkciju predsjednika suda onda jedan od sudaca tog suda koji obavlja poslove tzv. sudske uprave. Dobro je što su uvedeni pravosudni inspektori u ovom Zakonu. Međutim, nisam siguran da ćemo samo zastrašivanjem sudaca riješiti problem. Ne branim aljkavost sudaca i ne stojim na stanovištu da su svi suci dobri ili loši, ali mi u zadnje vrijeme vršeći i na taj način dodatni pritisak čini mi se ne rješavamo problem, iako teza da će se nešto radikalnije riješiti pravosudnim inspektorom čini mi se ne stoji. Međutim, ima jedna druga stvar. Mi nikada nismo radikalnije dirali u nadležnost sudova. Kada pogledate dobro nadležnost općinskih sudova, onda ćete vidjeti da općinski sudovi u Republici Hrvatskoj a radi se o izvanparičnim predmetima sude ustvari, u stvarima koji su po samoj prirodi stvari primjerenije da budu u upravnom a ne u sudbenom postupku. Vi i dan danas imate slučajeve da općinski sudovi jesu nadležni recimo za proglašenje nestale osobe za umor. Općinski sudovi kod nas i danas, i danas daju dozvole za sklapanje braka prije navršene 18 godine života. To po samom prirodi stvari spada u upravnu nadležnost. I ako pogledate nekoliko susjednih zemalja oni to nemaju u sudskoj nego u upravnoj nadležnosti ali bi bilo dobro da se i razmisli o tome do drugog čitanja ovog Zakona, zato i jest dobro što je ovo prvo čitanje jer doista takvim vrstama predmetima nije mjesto na sudovima. Mi i dalje bez obzira na sve pokušaje bivše Vlade i na dobre namjere Ministarstva pravosuđa još uvijek nemamo kvalitetnog mehanizma za edukaciju sadaca. Česte izmjene zakona koje se kod nas rade i još značajnije što tek dolazi a to jest prilagođavanje naših standarda sa standardima zemalja Unije će sigurno javiti potrebu, će sigurno izazvati izuzetno veliku potrebu za dodatnom edukacijom sudaca a mi takav mehanizam još uvijek nemamo. Ili bar ne radimo na tome da bi on bio onakav kakav bi trebao biti po sadašnjim mehanizmima koji postoje u vidu seminara itd., itd.. Ono što želim reći obzirom da vam nažalost neću moći govoriti o Zakonu o državnom sudbenom vijeću jesu i kriteriji za izbor sudaca. Reći ću vam samo jedan primjer, mi imamo još uvijek postavljen kriterij za izbor suca Vrhovnog suda 15 godina staža u pravosuđu po položenom pravosudnom ispitu iako to direktno ne piše, zato sugeriram predlagatelju da popravi taj dio teksta, ti se vjerojatno rokovi počinju računati od dana položenog pravosudnog ispita, čini mi se da je to preoštar kriterij. Ja ne znam, i doista mi nije bitno koliko godina bi trebao netko raditi da bi stekao sva potrebna znanja i iskustva da postane sudac Vrhovnog suda, ali ću reći znate, ako ni nakon 10 godina, ako ne nakon 10 godina rada u pravosuđu ne stekne dovoljno iskustva za suca Vrhovnog suca, taj ga vjerujte nikada neće steći. Ovako visoko postavljeni kriteriji zapravo ograničavaju u izboru ljudi koji mogu se uopće prijaviti, prijaviti na bilo koji natječaj ili konkurirati da postanu suci Vrhovnog suda. Isto tako mislim i na općinske i na županijske sudove. Mislim da bi taj kriterij trebalo sniziti koliko … [[Govornik se ne razumije.]] ne znam, ali bi ga u svakom slučaju trebalo sniziti. Na kraju sugeriram predlagatelju da nomotehnički popravi tekst, sugeriram da posebno pogleda članak 75. stavak 1. gdje decidirano stoji da sudačko vijeće daje ocjenu i na temelju rasprave, ne znam što to znači na temelju rasprave, uz ostale sve dokaze koji se traže, da se popravi taj stavak članka 75. i naravno u prijelaznim i završnim odredbama bi trebalo konačno jedanput pisati koje to akte donosi, donosi čelnik tijela upravne vlasti, dakle ministar. Ministar po našem Zakonu o sustavu državne uprave može donositi tri akta. To su pravilnik, naredba i naputak. I dobro je da se u Zakonu piše kako se zove podzakonski akt kojeg donosi ministar razrađujući pojedine odredbe Zakona. Klub HSS-a načelno podržava ovaj Zakon, očekujemo puno kvalitetniji tekst kada bude upućen kao konačni prijedlog zakona i sugeriramo predlagatelju da ispravi nonotehničke nedostatke. Hvala lijepo.
Hvala vama poštovani kolega Vresk. Na redu je u ime Kluba DC-a, HSLS-a i LS-a poštovani kolega Piplović, izvolite kolega Piplović.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege. Pa, Klub DC-a, HSLS-a i LS-a, budući da je riječ o prvom čitanju podržava ovaj Prijedlog zakona o sudovima i vjerujem da ćemo svi kroz, tijekom ove rasprave i budućih rasprava dati maksimalno od sebe da Hrvatska dobije jedan Zakon s kojim će se moći ponositi i da kada taj Zakon bude u upotrebi da će biti manje problema i osobnih i društvenih, a nažalost sa takvim problemima se danas često suočavamo. Ovaj Zakon spada u jedan od onih reformskih zakona, zakona u kojima se vidi snaga same Hrvatske koliko želi da ima jedan efikasan sustav. Znamo dobro da je jedna o najtežih reformi, biti će reforma pravosuđa, da se pravosuđe tiče svakoga i osobno kao pojedinca, građanina ali isto tako i subjekta koji živi i radi u mnogim elementima, u organizacijama, u društvu itd.. Mnogi su otpori često na sceni imate onih otpora vidljivih, imate onih otpora nevidljivih tako da kada se uzme ovo razdoblje od godinu i nešto dana u funkcioniranju i radu i naporima našega Ministarstva pravosuđa treba ipak biti zadovoljan sa onim što je do sada Ministarstvo dalo i činilo. Prisjetimo se čestih prigovora koje smo čuli od mnogih naših građana i od same struke da su sudovi spori, da su prenatrpani, da su nestručni, da su neorganizirani, da su pod čizmom politike itd.. Mnogi od ovih ocjena stoje, međutim, lako je ovo konstatirati, problem je kako iz ove situacije izići, tako da u ovom Prijedlogu zakona o sudovima vidimo i jedan put izlaska iz ovih situacija u ovoj situaciju u kojoj sada ovdje jesmo. Jedna od glavnih prioriteta reforme pravosuđa je u svakom slučaju stvaranje jedne učinkovite pravosudne uprave i često se zna ponavljati kako reforma zahtjeva ne samo ulaganje u zgrade i opremu već zahtjeva ulaganje u ljude i cijeli jedan sustav upravljanja. I čini mi se da je temelj cjelokupnog nekog uspjeha bilo koje reforme to je taj ljudski faktor ili se na tom ljudskom faktoru pada ili se na tom ljudskom faktoru prolazi. Znači ljudski faktor u plus sustavu upravljanja to su dvije konponente čini mi se na kojima trebamo staviti naglasak. Da bi se u Hrvatskoj moglo upravljati sa jedinim aparatom od 300, preko 300 sudova potrebno je uspostaviti jedan dobar sustav upravljanja. Ministarstvo kao što znamo u protekloj godini koristilo neke od mjera koje je pružao dosadašnji Zakon o sudovima a koji u proteklom razdoblju nisu bile često korištene u dovoljnoj mjeri. Podsjetimo od onoga što smo mogli čuti često u tisku i u medijima na brojne upravne nadzore koje je Ministarstvo provelo u suradnji sa višim sudovima i temeljem tih upravnih nadzora vidjeli smo da je došlo do stanovitog poboljšanja u radu pojedinih sudova, također temeljem tog nadzora uočena su i otklonjene odgovarajuće nepravilnosti, došlo je do razrješenja pojedinih odgovornih osoba. Prisjetimo se recimo bračkog slučaja i sutkinje Domić, također ili Zagrebačkog slučaja sa zagrebačkom gruntovnicom gdje smo prema onome što je rečeno u Ministarstvu imali preko 300 tisuća rješenih predmeta koji nisu bili odaslani što je ukazivalo na jednu spregu službenika iz gruntovnice i razno raznih agencija za jedan, za jednu brzu dostavu dokumenata. Međutim, znamo dobro šta je iza toga stajalo, da je stajala jedna, jedna mafijaška organizacija koja je temeljem toga usporavala reformu cijelog sustava, stvarala nezadovoljstvo kod građana, a time i remetila ugled ne samo u sustavu, pravosudnog sustava nego i cijele, cijele države. U ovim, u ovom Zakonu se nude i neki pomaci koje, koji zapravo čini mi se da su oni preuzeti od država, iz europskih država kao što su Francuska, Nizozemska, Španjolska. To je uvođenje pravosudnih inspektora. Nadalje u, ovdje također u svim ovim europskim državama je jedan trend da se od administrativnih poslova i rješavanja manje složenih predmeta rasterećuju suci kroz, a taj posao kao što znamo obavaljaju sudski savjetnici. Prošle godine smo recimo u Ministarstvu našem imali slučaj da je, da je, da su povećane ovlasti sudskim savjetnicima, da je povećan i njihov broj i da je upravo ova mjera uz, znatno utjecala na povećanje broja riješenih predmeta u protekloj godini. U 2004. godini se broj riješenih predmeta povećao za 24%. Štoviše ako se zna da su sudski savjetnici najviše radili na parničnim predmetima. Rezultat ove mjere je tim bolji jer je u prošloj godini po prvi puta zabilježen veći broj riješenih od zaprimljenih predmeta. Recimo u 2002. godini broj neriješenih predmeta se povećao za 11 posto. U 2003. godini broj neriješenih predmeta se povećao za 11 i po posto dok u 2004. godini problem neriješenih predmeta povećao se za 6 posto što daje na kraju krajeva ovaj, ovaj postotak koji sam ovdje spomenuo. Mislim da bi pri kraju trebalo, ovog osvrta na sam ovaj Prijedlog zakona reći da su ipak, na sceni je jedna reforma koja ima svoj tijek, da li ona ide puževim korakom ili nekim zečjim trkom, sve ovisi od ocjene i procjene stanja i naših mogućnosti, ali rezultat je u svakom slučaju tu i to je rezultat ipak odgovarajućih mjera koje je Ministarstvo poduzimalo u protekloj godini. Recimo kroz povećanje ovlasti i broja sudskih savjetnika zatim omogućeno je ustupanje predmeta s preopterećenih na manje opterećene sudove. Potom smo imali privremeno upućivanje sudaca na rad s nižih na više sudove. Zamječeno je i povećano ulaganje u infrastrukturu posebno u Splitu i Zagrebu gdje je započeta izgradnja Trga pravde. Potrebno je također spomenuti da je došlo do jedne intenzivnije informatizacije i uspostavljanja jedne pravne datoteke čime se omogućava pristup sucima tim datotekama putem interneta što je na kraju krajeva i jedan od vjerojatno uvjeta za naše prilagođavanje Europskoj uniji. Osnivanje Pravosudne akademije i regularnih centara za edukaciju. Usvajanje svih ovih izjena Zakona o sudovima, pohađanje Pravosudne akademije će postati uvjet za napredovanje u sudačkoj karijeri. O svim tim mjerama struka je dala svoju punu suglasnost. Prema tome za vjerovati je da ćemo kada budemo imali ovaj Zakon imati i kvalitetnije učinke u pravosudnoj reformi. Posebno treba na kraju spomenuti da su bili dobri rezultati polučeni u rješavanju zemljišno-knjižnih predmeta, parničnih i kaznenih predmeta. Međutim veliki problem ostaje, to je problem velikog broja neriješenih ovršnih predmeta i to je jedan od velikih gorućih problema s kojim se treba uhvatiti u koštac međutim o tome ne bih htio sada govoriti budući će to biti jedna od sljedećih točaka dnevnog reda ovoga našeg Sabora. Hvala lijepa.
Hvala vama poštovani kolega Piplović. Poštovane kolegice i kolege isteklo je vrijeme za prijavljivanje za pojedinačnu raspravu. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva na redu je poštovana zastupnica gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo ministrice sa suradnicama. Evo ja govoreći iskoristit ću ovu svoju raspravu. Odmah ću napomenuti da je stvarno krajnje vrijeme da se donese potpuno novi Zakon o sudovima jer postojeći Zakon o sudovima sa svojim brojnim izmjenama koje su uvijek značile i određeni napredak ustvari postao je kočnica daljnjeg razvoja pravosudne vlasti. I kad govorimo o Zakonu o Prijedlogu zakona o sudovima mislim da nam treba stalno, stalno moramo imati na umu jednu nedvojbenu činjenicu da smo upravo ovog trenutka sada mi kao zakonodavna vlast pozvani da učinimo onaj svoj dio posla kako da se unaprijedi sudbena vlast da postane učinkovita, da odgovori traženjima građana na temelju Ustava i zakona. Međutim ovo je također i vrijeme da se možda i spomenemo da je 1990. godine Hrvatska imala povijesnu šansu da uspostavi neovisno pravosuđe. Da je tada nismo iskoristili i da upravo su ovih zadnjih godina vrijeme kada moramo ulagati ogromna sredstva, ogroman trud i napor da bi se stanje unaprijedilo jer je to inače posljedica onoga kada se nešto ne učini na vrijeme. Dakle tih devedesetih godina dapače događali su se veliki potresi u pravosuđu i stanje se unazadilo. I naravno da rješenja nisu brza niti mogu, i najsnažnija reforma i reformski zahvat ne može odmah uroditi ploda. I zato ovi podaci koji već sada govore za 2004. godinu da se smanjuje ipak u jednoj određenoj mjeri broj priliva, on je svjedočanstvo, dakle to je rezultat upornog rada i reformskih zahvata koji su trajali godinama. Nema reformskog zahvata u pravosuđu koji će se za mjesec dana ili za pola godine pa čak niti za godinu dana pokazati. Međutim čini mi se da je prava šteta što Ovršni zakon još prošle godine moglo ga se i mijenjati u međuvremenu kada je trebao stupiti na snagu je suspendiran jer već pri kraju 2004. godine da je došlo do njegove primjene evidentno bi bilo u svim područjima da bi broj zaostataka se, bio manji odnosno broj novonastalih predmeta bio manji nego onog koji se rješava. Međutim ostaje nam eto nada da će to biti učinjeno tek sada izmjenom Ovršnog zakona. Možda je ovo uvodno prigoda da se kaže o, nešto i o kaznenim stvarima. Tu gotovo da nema zaostataka. Vidjeli smo iz izvješća Državnog odvjetništva da tu zaostataka nema. Međutim javnost je dosta kritična pa i naspram te grane sudovanja kaznene jer mnogobrojni predmeti koji su u javnosti zapaženi, za koje javnost očekuje brzo rješenje ne privode se kraju. Radi se o predmetima gospodarskog kriminaliteta. Evo možda jedna sličica da se ponekad i to je uistinu tomu, da vještaćenja u tim predmetima su skupa. Ponekad se u stavci vještaćenja za određeni sud ne obistinjuju potrebna sredstva za godinu dana koliko je bilo potrebno u jednom jedinom predmetu. Radi se o jednom predmetu Županijskog suda u Osijeku. U to vrijeme tadašnja Vlada je iz posebnih rezervi osigurala 800 tisuća kuna za taj sud da bi se riješio taj predmet. Nije to učinjeno. Kasnije dodatno su osigurana sredstva, ponovo nije učinjeno. I onda se kroz takav jedan delikatan predmet, predmet koji se rasteže već godinama, koji prijeti da ... [[Govornica se ne razumije.]] u zastaru, koji unatoč upozorenju i stalnim požurnicama koje slijede iz Ministarstva pravosuđa jer ono ne može drugo i učiniti da se predmet ubrza, predmet stoji. I sada evo ja spominjem samo taj slučaj kako i kroz ovaj zakon koji sada donosimo, kojeg sada raspravljamo prijedlogu, učiniti nemoguće takve situacije da se događaju. Kao prvo mi se čini evo sada ću govoriti konkretno možda o pojedinim odredbama ali naći kao jedan od mogućih izlaza, da se nađe odgovor i na ova pitanja koja stalno uznemiravaju građane. I onda je javnost s pravom vrlo kritična naspram pravosudne vlasti. Čini mi se da je trebalo zato krenuti u ove izmjene jer zato upravo i ministarstvo i čitava Vlada ima apsolutni konsenzus dakle sa više smjelosti moglo se zakoračiti u izmjenu ovoga postojećeg zakona da bi se dali odgovori na neka stanja i situaciju koje zbunjuju našu javnost a koja bi onemogućila neke pojave koje onda dovode u sumnju čitavo pravosuđe za to nema razloga. Kao prvo čini mi se da bi trebalo do krajnjih granica poslušati direktivu Vijeća ministara Europe da se tzv. Ne sudskim predmetima oduzme sudbena nadležnost. To se dakle djelomično ćemo riješiti ovršnim zakonom, zato još ponovno naglašavam da je prava šteta što on već nije stupio na snagu odnosno njegove izmjene nisu uslijedile za vrijeme ove Vlade ranije ako se nisu slagali sa takvim jednim radikalnim rješenjem kao što je bio ponuđen za vrijeme koalicijske vlasti. I na taj, na kraju krajeva i taj zakon bio i stupio na snagu. Međutim ima prostora ne samo kod ovršenog stvari ovdje je upravo govoreći u ime kluba HSS-a gospodin Vresk istaknuo također čitav niz predmeta i postupanja gdje više nije potrebno zaista nije potrebno da sude sudovi. Ako sudovi žele imati apsolutnu ažurnost a to je također i da uhvate u koštac sa zaostatcima to je moguće. Dakle da im ostavimo nadležnost suđenja u onim zaista stvarima koje jesu suđenje, koji iziskuju meritum stvari. Dakle, ovdje još uvijek ima puno prostora gdje se praktički uprave stvari stavljaju u nadležnost pravosudne vlasti. To su jednostavni predmeti ali ih ima mnogi i bespotrebno opterećuju pravosuđe. Na kraju krajeva tolika edukacija i tolika sredstva pravosudnih sudski postupak je uvijek skup bez obzira koliko mi smanjivali sudske pristojbe, ili pak odvjetničke tarife on je uvijek skopčan sa velikim troškovima i sa gubitkom vremena. Zato i bogatije zemlje si ne dozvoljavaju taj luksuz da na sudove svoje trpaju sve i svašta. Dapače, i zemlje u tranziciji koje više nisu u tranzicijske zemlje koje su postale članice Europe one su provele ovakvu reformu da su od svoga pravosuđa koji su također imali nadležnosti u predmetima koji ne spadaju i ne trebaju spadati u pravosudnu nadležnost, od toga odustale. I na takav način i između svega ostaloga postali brzi i učinkovitiji u ovoj grani vlasti. Konkretno govoreći o prijedlogu zakona evo osvrćem se na odredbu gdje koja izrijekom govori kako je Vrhovni sud odnosno, kako je najviše tijelo sudske uprave predsjednik Vrhovnog suda Republike Hrvatske. Upozoravam da je ova odredba članka 28. prijedloga u izravnoj suprotnosti sa odredbom članka 59. koji govori da je Ministarstvo pravosuđa upravo to koje ima ovlast najvišeg tijela za obavljanje poslova pravosudne uprave. Dakle, sada imamo dvije norme jednake važnosti, i može doći do sukoba nadležnosti u upravnoj djelatnosti nad pravosuđem od strane Vrhovnog suda odnosno predsjednika Vrhovnog suda i Ministarstva odnosno ministra, odnosno, ministrice. Prema tome, mislim da ovo treba u svakom slučaju popraviti, pa se odlučiti za jednu predloženih varijanta. Ono što mi se čini da je jako dobro i što je također zbunjivalo javnost to je ova odredba u slučaju gdje nije moguće izjaviti neki drugi pravni lijek jer je već pravomoćna odluka niti je moguće izjaviti reviziju da bi se stranka obratila Vrhovnom sudu, a došlo je do neujednačenih postupanja, odnosno odluka, gotovo u istovjetnim činjeničnim stvarima. To je mislim jedan značajan napredak. Međutim čini mi se da je upravo ovdje kod pravosudne uprave što je i javnost očekivala glede samih inspektora, bez obzira što će sada to vršit suci, mislim da je vrlo ograničavajuće ukoliko se budu oni sveli upravo ponovno samo za upravni nadzor. Postoje nekakve situacije gdje oni mogu ispitati i treba im dati tu veću ovlast da ne bi zbunjivali neke situacije koje onda kasnije dođu u javnost. A na kraju krajeva kritika pada i na samo ministarstvo koje provodi onda taj upravni nadzor kako su neke stvari nisu mogle otkriti prije. Zato mi se čini da hrabro treba istupiti ovdje, i dati veće ovlasti upravo tim pravosudnim inspekcijama koje bi na neki način onda imali mogućnost. Da otkriju neke situacije koje su blamirale pravosuđe. Hvala lijepa.
Hvala lijepa poštovana kolegice vrijeme je podavno isteklo. Na redu je poštovani kolega Nenad Stazić izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažena ministrice, kolegice i kolege. Dali je stanje u našem pravosuđu kastastrofalno? Jeste. Jel to zna ministrica? Zna. Jel to zna Vlada? Zna cijela Vlada. Jel to znamo mi ovdje? Znamo. Jel to zna javnost? Zna i javnost. Jel to znaju oni koji upadaju u žrvanj toga pravosuđa? Oni pogotovo to znaju. Dali u oni ogorčeni takvim stanjem? Jesu. I sada se mi nalazimo u situaciji u kojoj svi sve znaju, a nitko ne poduzima ništa. Nemojte se ljutiti gospođo ministrice na ovo ništa. Nije da je ovo ništa. Ali ovo je nedovoljno za jednu reformu koja je nužna ovo je nedovoljno. Ja gospođo ministrice izuzetno cijenim vaša napore. Ja znam vaše opredjeljenje. Ja znam vašu odlučnost da promijenite stanje u pravosuđu i ja tu odlučnost cijenim. Tko je tko može promijeniti ovako jezivo stanje u pravosuđu? Tko može provesti tu reformu? Politika. Nitko drugo nego politika. To smo mi. Vi kao Vlada, mi kao zakonodavno tijelo. Oko ovoga posla potreban je nacionalni konzensuz. I ja u onome što su ovdje govorili klubovi iščitavam da taj nacionalni konsenzus postoji. Svi se slažu u tome da je nešto potrebno poduzeti. Svi se međutim slažu i u tome da je ovo što se nudi na žalost nedovoljno da bi se proglasilo jednom ozbiljnom reformom a reforma je nužna. Koje su to najveće boljke, pa to svi znamo, tisuću puta smo to već konstatirali. S jedne strane dugo sudovanje, s druge strane velik broj zastara. I onda takvih zastara koje vrijeđaju javno mjenje. Evo u svibnju će vjerojatno otići u zastaru jedan predmet o slučaju jednoga našega kolege. A što treba utvrditi, jeli 150 stranica jednoga teksta se nalazi u 150 stranica drugoga teksta. To je trebalo utvrditi. Ali to se ne može utvrditi to sud nikako ne može utvrditi, sve dok stvar ne ode u zastaru. To je nešto nad čim su građani s pravom ogorčeni. I s pravom traže da takvo stanje prestane. Danas. Danas da prestane. Stječe se znate dojam da sudovi tu postoje i rade za one koji krše zakone. Oni su tu nekako najzaštićeniji, njima se pogoduje. Oštečenik koji mora doći pred pravosuđe teško da se može nadati pravdi, pogotovo ne u razumnome roku. Pa mi imamo takve presude u kojima, bude opravdanu sumnju, neke od njih ne treba nikad generalizirati. Ima sasvim sigurno u Hrvatskoj kvalitetnih, vrijednih sudaca. Ni o jednoj profesiji, pa tako ni o sudačkoj se ne može govoriti u generalizaciji. Ali ima i takvih na čiji rad javnost s pravom gleda s negodovanjem. Gledajte, u nekim slučajevima bankama su novci uzeti i prebačeni na privatne račune, na privatne račune članova organiziranog kriminala koji su suđeni kao pripadnici zločinačkih organizacija. Nikom ništa. Što da se kaže o slučaju sutkinje Domić koja molim vas, još nije razriješena. Ona još nije razriješena. Pol Brača je uknjižila na dva privatna imena. Ona je još sutkinja, ona još prima plaću kao sutkinja, i pitaj Boga do kada će ju primati. Što da se kaže o sucu Vidušiću iz Crikvenice, koji je u pritvoru, u pritvoru je čovjek. Radio je slične stvari ko i Domićka, i još je sudac i još prima plaću. I pitaj Boga do kada će ju primati. Što da se kaže o sucu iz Šibenika koji ima kazneni progon, kazneni postupak traje 8 godina. 8 godina taj sud nije mogao donijeti pravolijek o svom kolegi. Pa znate što ja mogu pomisliti, nije donio jer neće donijeti, neće. E, dok se takve stvari ne riješe, nemajmo mi iluzija da ćemo mi nešto krupno postići i nemojmo si pakirati situaciju i govoriti da smo počeli reformi. Reforma će početi kad se ove stvari ne budu događale. Druga važna tema je komentiranje rada pravosuđa. Pravosuđe jest neovisno i ono mora biti neovisno i suci moraju biti neovisni u sudovanju. Tome se nitko ne protivi, nikad se nitko protivio i nije, ali to da je zabranjeno zakonom, da je zabranjeno svako komentiranje rada sudaca, e pa dopustite mi, to potiče ovakvo stanje. A komentirati se ne smije, jer je svaki komentar, to je kazneno djelo prisile nad pravosudnim dužnosnikom. Prema tome ministrice ublažite ovaj, promijenite ovaj članak 6. do drugog čitanja, koji onda omogućuje da se u 309. Kaznenog zakona onako opiše prisila nad pravosudnim dužnosnikom. Pa prisila nad pravosudnim dužnosnikom mora ostati kazneno djelo svakako, ali to podrazumijeva nešto drugo. Da netko suca maltretira, da ga naziva, da ga prisiljava, ucjenjuje, da mu jedna presuda izgleda ovako ili onako. Ali to da bi se rad ili komentiranje rada sutkinje Domić moglo shvaćati kao prisila nad pravosudnim dužnosnikom, oprostite to je nerazumno. I suci rade javni posao i moraju biti pod kontrolom javnosti. Mora se moći govoriti o tome koliko suci rade, da li rade oni dovoljno. Mora se moći govoriti kako rade. To mora biti javno. Jer gledajte, ne može se dopustiti da je zabranjeno komentiranje, npr. obrazloženje presude onog suca u Gospiću koji je za ratni zločin sudio čovjeka, a onda u obrazloženju rekao da je taj kriv jer su njegovi preci skupa s Osmanlijama 500 godinama ugnjetavali hrvatski narod. Pa onaj tko je u stanju napisati takvu rečenicu u obrazloženju presude, pa taj ne može biti sudac. Pa ne može. Posve konkretno, još samo jedna primjedba na članak 92. Obavezujete sada suce da prijavljuju imovinu ministarstvu. Kada? Na početku i na kraju mandata. A mandat im je doživotno. A svake godine ako bude bitna promjena, ako bude bitna promjena. A što je bitna promjena? Promijenite to, obavežite ih da svake godine dostavljaju, svake godine svi, kao i svi drugi dužnosnici što moraju. I osim toga vidimo što će dalje, što sad dalje? Ministarstvo ustanovi da je došlo do neke bitne promjene u materijalnom statusu nekog suca. I što dalje sad s njim? Što dalje? Neke stvari bi još trebalo razraditi u jednu riječ, cijenim vaše napore, podržavam ih. Kao što vidite imate potporu svih klubova u tome, ali zaorite malo dublje u toj ledini, malo dublje, malo radikalnije, ne malo, puno radikalnije. Ne samo u ovom zakonu nego i u drugim zakonima i onda ćemo svi zajedno moći govoriti da poduzimamo ozbiljne napore u reformi pravosuđa. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi potpredsjednik Doma Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Naravno da je već vrijeme da se dobije novi Zakon o sudovima. I u tom pogledu sasvim sigurno ovaj tekst zaslužuje da može proći prvo čitanje i da o njemu možemo i trebamo sada … [[Govornik se ne razumije.]] možemo i trebamo raspraviti. Međutim, ima nekoliko stvari i načelne a i na posebice konkretne prirode na koje bi trebalo upozoriti i skrenuti pozornost da se bar još jedan puta razmotre. Po mom uvjerenju nije dobro izdvojiti iz Zakona o sudovima uvjete i kriterije, posebice opće i posebne uvjete oko imenovanja i razrješavanja sudaca. Po prirodi stvari to jednostavno i sa ustavno pravnog aspekta teško spada u sadržaj Zakona o Državno sudbenom vijeću. Zakon o Državno-sudbenom vijeću treba govoriti o uvjetima i kriterijima za imenovanje tih sudaca, članova Državnog sudbenog vijeća postupku njegovom itd. Ali ne bi trebao govoriti o uvjetima i kriterijima imenovanja sudaca. To bi moralo svakako se činiti i nalaziti se u Zakonu o sudovima. Drugo, nije dostatno u obrazloženju za donošenje zakona naznačiti da je potrebno osigurati u 2005. godini oko 650 tisuća kuna. Trebalo bi zatražiti zapravo i osigurati nekakav izvor tih sredstava koji će naravno biti u skladu i mogućnostima da se isfinancira provođenje zakona. Jer jednostavno ovo ovako ne ide i u tom kontekstu ili to mora biti u okviru preraspodjele u ministarstvu ili ne znam zatražiti da se rebalansom osigura ili da će Vlada svojim nekakvim aktom itd., itd. u skladu sa Zakonom o izvršavanju proračuna. Treće. Čini mi se da na liniji podijele vlasti teško bi mogli prihvatiti koncept koji praktički omogućuje u članku 99. da se suci mogu privremeno rasporediti s tim da ovo privremeno više nije godinu dana nego do četiri godine zapravo i na poslu izvršne pa čak se predviđa i zakonodavne vlasti. I u tom kontekstu sasvim sigurno načelo podjele vlasti teško bi trpilo na zakonodavnu i izvršnu vlast, a osim toga i upitno je naravno šta je sa sudskom, odnosno sa posebnom ustavnom odredbom vezano za sudove i suce da suci ne mogu obavljati poslove koji su nespojivi sa funkcijom sudaca, odnosno sudbene vlasti i u tom pogledu ja molim da se još jedanputa ovo preispita. Ne bi bilo dobro da se o tom pitanju otvori ustavni spor, jer to jednostavno ovako kako je ovdje predviđeno ne bi moglo biti. Osim toga to bi sigurno kao posljedicu imalo i mogući sukob interesa. Nemoguće je da netko tko je izabran za suca, doživotno biran bude nakon onih pet godina prvih za suca i sada se privremeno rasporedi na četiri godine u izvršnu vlast, ali on je i dalje sudac, njemu tamo miruje sudačka dužnost, da zapravo ne dođe primjerice u provođenju u Vladi kao pomoćnik ministra ili državni tajnik recimo čak u pravosuđu u sukob interesa vezano za podešavanje određenih pitanja i naravno raspodjelu sredstava pa i odlučivanje operativno koji su veoma važni. I zbog toga bi bilo važno ovo pitanje razdvojiti, ali isto tako bi trebalo razdvojiti i ovo pitanje oko nadzora koji se predlaže gdje se sudac može imenovati u ministarstvo da može vršiti sudski nadzor i nadzor nad radom sudova osobito vezano za provedbu zakona, ali bi taj onda dio trebalo precizirati točno šta te osobe mogu raditi i kom su odgovorne. Četvrto je pitanje po meni koje ne bi moglo biti prihvaćeno, a vezano je prije svega za, doduše ovdje se javlja i pojmovno pitanje šta je sudska uprava i šta je pravosudna uprava. Na nekim mjestima se upotrebljava pojam pravosudna uprava, na nekim sudska uprava. Naravno ovdje kada se govori o sudskoj vjerojatno se misli na pojedini sud, ali bi trebalo onda to konzekventno primjenjivati kao što svuda piše pravosudna uprava podrazumijeva se da to čisto iz nomotehničkih razloga treba riješiti. Međutim teško bi se moglo prihvatiti koncept po kojem bi tajnik suda bio državni dužnosnik primjerice Vrhovnog suda, a da u isto vrijeme ne bi mogao donositi akt kojim uređuje rad i radne odnose zaposlenika u sudskoj upravi ili pravosudnoj upravi, jer ovdje se predviđa to uređuje ministar svojim propisima. Mislim da to nije dobro i da bi trebalo zapravo u tom segmentu tim više što se zakon koji uređuje položaj državnih dužnosnika, namještenika i činovnika primjenjuje po odredbom kao generalna klauzula u ovom slučaju, a iznimno naravno provedbene propise bi trebao donijeti ovdje ministar, a ne odgovorna osoba. Jer mislim ako je on državni dužnosnik da on ne može biti samo taj koji će pomagati sucu u rasporedu predmeta. On mora imati druge ovlasti i u tom pogledu ili ne može biti državni dužnosnik. Jer ovo kako je ovdje postavljeno on nije tajnik suda nego ispada da bi on bio tajnik zapravo predsjednika Vrhovnog suda ili tajnik predsjednika suda, a to nije dobro. Mislim da zbog toga to nema potrebe imati. Treba to urediti i osigurati zapravo da čitav niz tih pitanja on uređuje. Odmah podredno se otvara pitanje šta je sa tajnikom sudova. Neuobičajeno je rješenje za naše prilike ne to da bi i mogli imati tajnika sudova. Dobro je da se rastereti predsjednika suda od čitavog niza poslova sudske uprave, a poglavito glede pokretanja postupka vidite kako ja govorim, pokretanje postupka za lakše i teže stegovne povrede, jer ono sa zaključkom teško ide. Naime vi znate da je Ustavni sud donio odluku po kojoj, stav zauzeo po kojoj zaključak nije pravni akt. Prema tome teško bi se moglo onda dozvoliti da se zaključkom pokreće postupak u sudovima tamo gdje se radi o lakšim povredama, disciplinskim, odnosno stegovnim povredama, a da se zapravo prijedlogom pokreće samo kod teških. Mora biti jednoobrazno. E sada u čemu je problem kod tajnika. Predlaže se da bi on mogao imati višu stručnu spremu kod sudova i sad bi on u smislu raspoređivanja predmeta pa i ovlasti u sudskoj upravi imao odgovarajuće ovlasti između ostaloga na savjetnicima i višim sudskim savjetnicima koji moraju imati položen fakultet i položen pravosudni ispit. Teško bi to išlo i mislim da ne treba dovoditi u nemoguću situaciju takve pojedince. Ako je to pokušaj, norma da se cilja na neku konkretnu osobu, treba mu naći drugo odgovarajuće mjesto i zaposlenje, a ne u sudu. Ipak to podrazumijeva da mora se imati nešto drugačija pozicija. Naravno pored ovoga ja moram reći da nekoliko primjedbi koje bi također trebalo preispitati. Vidite u članku 11. državna tijela i pravne osobe dužni su pružiti pomoć sudovima u obnašanju sudbene vlasti. Sada se postavlja pitanje u građanskom društvu. Koje su to pravne pomoći koje bi privatno trgovačko društvo bilo dužno dati sudu u obavljanju sudske vlasti. Mislim da ovako generalno kako je ovdje napisano to ne ide. To se mora precizirati, mora se razraditi. Drugo je nomotehničko pitanje vezano za nadležnost pojedinih sudova. Sasvim je jedan model primijenjen u članku 16. gdje se nabraja da je sadržaj nadležnosti iz zakona tog i tog pa se zakon promijeni šta ćemo onda, a onda u drugim člancima se pobroja numerativno što bi to bilo da bi se opet u članku 20. u stavku 4., u stavku 1. točci 4. govorilo čak o članku 40. i to stavku 2. zakona primjerice o trgovačkim društvima. Mislim da to nije dobro i da se taj dio treba razraditi. Ja mislim da tu treba ipak prihvatiti numeraciju kombiniranu sa generalnom klauzulom, gdje treba pobrojati poslove sudova, a onda završno dati generalnu klauzulu i reći i druge zakonom utvrđene poslove nikad nije moguće predvidjeti unaprijed koji će sve zakoni se donositi pogotovo sa aspekta usklađivanja našeg zakonodavstva s Europskom unijom i koji poslovi naravno po prirodi stvari će trebati doći u nadležnost sudovima. U članku 33. je neprihvatljivo ovakvo rješenje pravnog shvaćanja Vrhovnog suda znate, po kojem bi pravno shvaćanje zapravo sjednice Vrhovnog suda obvezivalo sve sudove. Ono dobiva zakonsku snagu jer u najmanju ruku karaktera autentičnog tumačenja Sabora. Ipak to nije tako i mislim da bi se te prakse koja je važila za skupštinske sisteme, neću govoriti o onom drugom, trebalo napokon osloboditi. Ovo shvaćanje treba biti instruktivna uputa sucima i sudovima kako trebaju dijeliti, ali inače ako bi ono ostalo ovako onda pitanje slobode i neovisnosti sudova teško se može zapravo interpretirati jer onda su oni jako ovisni o ovom pitanju. Generalna primjedba vezano uopće za izbor predsjednika sudova. Znate ovdje imamo zapravo predsjednike sudova kao članova vijeća koji stalno sudjeluju u odlučivanju o predlaganju kandidata za predsjednike sudova. Slušajte to je čisti oblik zapravo sukoba interesa i naravno da u takovoj situaciji ćemo dobiti maltene doživotne predsjednike sudova u pojedinim sudovima, a ostaje pitanje šta je sa mogućnostima da se i drugi kandidiraju i da u tome sudjeluju. I samo još jedno ako mi dozvolite gospodine predsjedniče, s obzirom da mi je vrijeme isteklo, jednu primjedbu, a sve ostale ću zanemariti trenutačno, a to je pitanje tajnosti podataka o sucima. Nemoguće je imati etički kodeks, nemoguće je predvidjeti Zakonom o sukobu interesa i reći da su osobni podaci i podaci o imovini sudaca tajni i da se oni samo mogu, odnosno da vode evidencije pri ministarstvu. Oni moraju biti javni, dostupni javnosti da javnost u tom pogledu može iskazati svoj sud. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Damir Sesvečan.
Gospodine potpredsjedniče, poštovana ministrice, kolegice i kolege. Prije svega reći ću da podržavam prijedlog za donošenje novog Zakona o sudovima koji se nalazi pred nama. Podržavam ga između ostalog kao što je već i rečeno i zato jer je postojeći Zakon o sudovima od njegovog donošenja 1993. godine mijenjan devet puta što otežava snalaženje i njegovu primjenu a nije donijet pročišćeni tekst tog Zakona. Svakako nisu samo to razlozi zbog kojih je potrebno donošenje novog Zakona o sudovima. U prijedlogu zakona o sudovima koji je pred nama predloženo je i niz novina koji bi trebali doprinijeti kvaliteti i učinkovitosti rada sudova. S obzirom da se radi o prvom čitanju Zakona, naglasit ću samo neke od novina koje se navode ovim Zakonom a koje smatram posebno značajnim. Jedno od tih novina je odredba članka 15. koja omogućava osnivanje stalnih službi ili odjela izvan sjedišta suda. Isto tako i mogućnost određivanja sudbenih dana izvan sjedišta suda o čemu bi odluku donosio predsjednik neposredno višeg suda smatram dobrim rješenjem. Značajnim držim i novinu kojom se kada sudovi drugog stupnja o istoj činjeničnoj i pravnoj stvari donose različite odluke a nije dopušten izvanredni pravni lijek omogućava stranci u roku od godinu dana kada joj je dostavljena odluka u kojoj je prvi puta primijenjena sporna zakonska odredba podnošenja zahtjeva Vrhovnom sudu da ispita je li takvom odlukom ugrožena jedinstvena primjena Zakona i ravnopravnost građana. Ovdje svakako treba uzeti u obzir i razmotriti odredbu opće sjednice Vrhovnog suda Republike Hrvatske da se ta materija regulira kroz procesne zakone prije svega Zakon o kaznenom postupku i Zakon o parničnom postupku. Podupirem i novine koje se odnose na uvođenje pravosudne inspekcije proširenje ovlasti sudskih savjetnika kao i preciznije definiranje objektivnih kriterija za ocjenjivanje rada sudaca što je i sadržano u preporuci Vijeća Europe 94.12. Želim ukazati na određene odredbe ovog Prijedloga zakona za koje držim da bi ih trebalo poboljšati odnosno preciznije definirati. Radi se o odredbama članka 73. Naime, tim člankom određuje se da je predsjednik Suda dužan pokrenuti stegovni postupak protiv suca za kojeg utvrdi da bez opravdanog razloga nije donio u jednogodišnjem razdoblju broj odluka utvrđen okvirnim mjerilima za rad sudaca ili je neuredno obnašao sudačku dužnost. Postavlja se pitanje tko će pokrenuti stegovni postupak protiv predsjednika Suda koji je u sudovima koji broje manje od 20 sudaca uz poslove sudske uprave dužan obavljati sudačke poslove, ako on neuredno obnaša sudačku dužnost ili ne donosi određeni broj odluka prema okvirnim mjerilima za rad sudaca. Tu ovaj Prijedlog zakona ne daje odgovor, stoga predlažem da se ta ovlast odnosno dužnost propiše i stavi u nadležnost predsjedniku neposredno višeg suda. Također ponovit ću pitanje koje sam postavio predstavnici Ministarstva na sjednici Odbora za pravosuđe, naime radi se o odredbi članka 103. stavku 3. ovog Prijedloga zakona a koja je preuzeta iz važećeg Zakona o sudovima, dakle članka 73.a. Dakle, ovim Prijedlogom zakona nije mijenjana. TA odredba propisuje da predsjednika suda imenuje ministar pravosuđa između kandidata koje predloži sudačko vijeće. Postavljam pitanje može li ministar za predsjednika Suda imenovati suca koji ispunjava uvjete ali nije predložen od Sudačkog vijeća, osobno držim da ne može, jer to jest ili bi bilo direktno kršenje odredbe citiranog članka Zakona o sudovima. NO, međutim, upravo se ovakav slučaj dogodio prilikom imenovanja predsjednika Općinskog suda u Vrbovcu u travnju 2002. godine kada je bivša ministrica pravosuđa protivno jednoglasnom prijedlogu Sudačkog vijeća imenovala kandidatkinju koju Sudačko vijeće ne samo da nije predložilo već se je o kompetentnosti te kandidatkinje negativno izrazilo. Takvo nezakonito stanje egzistira još i danas na što već duže vrijeme upozoravam. Ako se ministru pravosuđa žele dati veće ovlasti pri izboru predsjednika Sudova onda je to moguće učiniti promjenom izričaja članka 103. stavka 3. ovog Prijedloga zakona tako da isti može glasiti: "Predsjednika suda imenuje ministar pravosuđa između kandidata koji ispunjavaju propisane uvjete". I na kraju reći ću da se priklanjam mišljenju da bi odredbe koje se odnose na izbor sudaca i prestanak sudačke dužnosti trebalo i dalje zadržati u Zakonu o sudovima ali a ne ih prenositi u Zakon o Državnom sudbenom vijeću. Hvala.
Zahvaljujem. S ovim smo zaključili raspravu. U ime predlagatelja ministrica Vesna Škare-Ožbolt. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolegice i kolege doista vam se zahvaljujem na svim ovim prijedlozima i primjedbama koje ste dali u raspravi na ovo prvo čitanje Zakona o sudovima. Mislim da ste i uvelike pomogli da još neke stvari razmotrimo. Ima nekih teza na koje bih ipak voljela dati odgovor radi boljeg pojašnjenja stvari. Članak 6. zabrana na utjecaj za donošenje odluke, mi smo kako se ne bi utjecalo na suce, nismo imali namjeru zabraniti komentiranje pravomoćne sudske odluke, ali zasigurno zabranili smo svaki oblik utjecanja na donošenje sudske odluke, to je bitna razlika, pa eto dok je postupak u tijeku ne očekujemo i zakonom zabranjujemo komentiranje sudske odluke, ali po završetku postupka posebno kada presuda postane pravomoćna tih odredbi, tih zabrani u Zakonu nema. Prijedlozi da se službena tajna proširi i da treba ipak malo biti šira nego što je to definirana Zakonom, na neki način smo i tu dali vrlo široku mogućnost budući da smo uveli glasnogovornike sudova, držimo da glasnogovornici sudova trebaju komunicirati i sa građanima i sa medijima kako bi transparentnost u informacijama bila potpuna. Bilo je primjedbi na ulogu Vrhovnog suda, zašto Vrhovni sud nismo definirali u ovoj podjeli redovnih i specijaliziranih sudova, pa Vrhovni sud je najviše sudbeno tijelo u državi i upravo razmišljamo da predložimo poseban zakon o Vrhovnom sudu pa će i taj zakon kada bude došao pred vas, imati sve one teze koje su potrebne za definiranje, detaljnije definiranje uloge Vrhovnog suda. Bilo je tu prijedloga o zajamčenosti na zastupljenost manjina u pravosudnim tijelima, mi ćemo sve ove primjedbe razmotriti. Isto tako i prijedlozi vezani za suđenje u razumnom roku. Ja moram reći da sve više i više presuda sa Europskog suda za ljudska prava stižu prema Hrvatskoj, građani koji 9, 10, 12 pa i 20 godina čekaju na završetak sudskog postupka dobivaju presude pred Europskim sudom za ljudska prava, novčane naknade koje se donose kao odšteta za dugotrajnost vođenja sudskog postupka su ogromne i one doista će opteretiti i državni proračun. Upravo i zbog ovog pitanja uvodimo nadzor nad radom sudskih predmeta, posebno starih predmeta gdje ćemo ne samo imati nadzor nego ćemo uvesti i plaćanje dodatnog rada svakog suca koji želi dodatno raditi kako bi se ovi milijunski zaostatci, a riječ je negdje oko milijun i pol predmeta u zemlji doista počistilo. Od tih milijun i pol neriješenih predmeta u zemlji, 30% su zemljišno-knjižni predmeti, 30% su Ovršni predmeti, 28% su prekršajni predmeti, dakle to je na te tri kategorije predmeta 88% svih zaostataka postoji. Dakle, ostatak su parnični i kazneni predmeti. Bilo je dosta riječi o pravosudnoj inspekciji, govorili ste i o nadzoru sudova. Kolega Stazić je iznosio neke primjere. Ja napominjem da su svi ti primjeri prošle godine bili otvoreni. I slučaj Domić na Braču i slučaj Vilušić u Crikvenici i slučaj Makarske koji ovdje nije spomenut, i slučaj Zagrebačke gruntovnice, gdje je prilikom jednog nadzora pronađeno 300 tisuća riješenih nikad otpremljenih predmeta, to su sve stvari o kojima doista moramo povesti računa. I Ministarstvo pravosuđa željelo je naći onu finu granicu suradnje sa sudovima i sucima. I doista to radimo i svi, sav projekt koji se odvijao u prošloj godini nazivan je projektom suradnjom do uspjeha, jer to nam je bio i zajednički cilj. Ali sve nepravilnosti naravno da ćemo razotkrivati. Osim svih ovih stvari vezanih za nadzor sudova, mi ćemo i još donositi neke stvari koji možda i nisu tema zakona, kao što je obavezno objavljivanje pravomoćnih presuda na portalima sudova. Na taj način će se možda i ovakve kritike vezane na presudu, onu famoznu presudu sa suda u Gospiću o Turskim vremenima, vjerojatno se takva obrazloženja neće donositi. Kolega Arlović je istaknuo pitanje sudjelovanja sudaca u radu Ministarstva. Kolegice i kolege ta odredba postoji, možda je ona protuustavna, ja ne vjerujem, onda ona ne bi bila 10 godina u Zakonu, od 93. godine je upravo ta odredba o kojoj je kolega Arlović govorio u Zakonu. Teško bi se moglo zamisliti rad u Ministarstvu pravosuđa bez struke koja napuštajući svoj posao, odnosno stavljajući sudački posao u mirovanju ili državno-odvjetnički posao u mirovanje, dolazi na određeno vrijeme u Ministarstvo pravosuđa pomoći razvoju reforme. Nešto ću vam reći o trendovima rješavanja zaostataka. U 2002. godini broj zaostataka, odnosno neriješenih predmeta povećao se 11%. U 2003. godini broj neriješenih predmeta povećao se za 11,5%. U prošloj godini broj neriješenih predmeta povećao se za 6%. Dakle, vidi se u prošloj godini da je zaustavljen trend rasta neriješenih predmeta. Naravno još ćemo tu morati uvoditi nekakvog reda i nekakve logike, jer kada vam u jednom danu stigne 20 ili 30 tisuća tužbi na sud, onda doista teško bilo koja reforma može uspjeti. Bilo je tu dilema oko imovine sudaca. Suci su dužnosnici i njihova imovina mora doista biti kontrolirana. Svi podaci vezani za imovinu su javni, nisu tajni kako je tu bilo rečeno. Podaci iz evidencije službena su tajna, osim podataka o imovinskom stanju suca. Kakva je sudbina onog tko neovlašteno stekne imovinu? Neću biti zločesta ali reći, isto onakva kakva je i sudbina državnog dužnosnika. Jer su i suci dužnosnici. I osvrnula bih se dopustite mi na tezu da treba povećati ovlasti Ministarstva posebno kod izbora predsjednika sudova. Ja se sad više ne mogu sjetiti kako je išla priča, nekim ministrima su se suživale ovlasti, neki ministri su dobivali veće ovlasti. Ja samo mogu reći zahvaljujem vam na ovom povjerenju, budući da sam ja sad trenutno ministrica pravosuđa, ali zasigurno niti jedan ministar pravosuđa ne može biti bilo čija politička poluga za biranje predsjednika sudova. I izbor predsjednika sudova barem kada je riječ o ministrici pravosuđa bit će samo stručnost, poštenje i kvaliteta. Ja sam već na početku rekla da pripremamo strategiju reforme pravosuđa, bit će tu novih, puno novih elemenata budući da će se strategija raditi za jedno duže vremensko razdoblje, odnosit će se na jedno duže vremensko razdoblje. Zato je bitno da ovaj Zakon o sudovima, što prije donesemo. Još jednom vam se zahvaljujem na svim ovim primjedbama i prijedlozima i mnoge ćemo i usvojiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem ministrici Ožbolt.
Prijedlog Zakona o sudovima. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog Zakona o sudovima. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključite se. Možete glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 91 glasom za, 4 suzdržana i 3 protiv donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću, prvo čitanje P.Z. br. 258. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona članak 144. do 150. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, pravosuđe i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Ministrica Škare-Ožbolt izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo nakon Zakona o sudovima, dolazimo i do prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Što se predlaže ovim izmjenama i dopunama. Predlaže se urediti sljedeće. Odredbe ovog, odredbe Zakona o sudovima koje propisuju uvjete za imenovanje sudaca članak 49. i 50. prenijete su u ove izmjene i dopune i to iz razloga što Državno sudbeno vijeće provodi postupak imenovanja i razrješenja sudaca. Ja znam da ste vi imali određene primjedbe na to u ovoj prošloj raspravi. Ali ovo je naš prijedlog. Sastav Državnog sudbenog vijeća čini i dalje 11 članova kako je to propisao Ustav Republike Hrvatske, ali se predlaže da se 9 članova Vijeća bira iz redova sudaca, a ne kao do sada 7 članova, a iz redova Sveučilišnih profesora pravnih znanosti i iz redova odvjetnika po 1 član, a ne više po 2 člana. Kada bi bilo pravde, ali nažalost to nam Ustav Hrvatske ovog trenutka ne dopušta ipak bi trebalo staviti u ovo Sudbeno vijeće i jednog predstavnika Državnog odvjetništva, i predstavnika Parlamenta. Prema sadašnjem Zakonu Državno sudbeno vijeće u punom sastavu provodi stegovni postupak i zbog ekonomičnosti vođenja stegovnog postupka kao novina uvodi se stegovno Vijeće koje bi provodilo stegovni postupak, utvrđivalo činjenice i sačinjavalo prijedlog odluke koje se dostavlja Državnom sudbenom vijeću. Stegovno vijeće bi bilo sastavljeno od tri člana iz redova članova Državnog sudbenog vijeća koje se imenuje odlukom DSV-a. Produljen je ovim prijedlogom rok za pokretanje stegovnog postupka, tako da se dosadašnji rok od 2 godine produljuje na rok od 3 godine, za pokretanje stegovnog postupka otpočinjenog stegovnog dijela. Posebno je uređeno da će se u postupku imenovanja sudaca DSV-a pribaviti mišljenje Odbora za pravosuđe Hrvatskog sabora, ali samo za one kandidate koji ispunjavaju uvjete za suca i to iz razloga jer je dosadašnja praksa bila da se Odboru za pravosuđe Hrvatskog sabora dostavljaju prijave svih kandidata koji su se javili za slobodno mjesto suca, što je bez potrebno otežavalo rad ovog Odbora. I postupak za razrješenje suca od obnašanja sudačke dužnosti kada DSV razrješuje suca sudačke dužnosti izjavljena žalba Ustavnom sudu Republike Hrvatske ne odgađa izvršenje rješenja. Također je posebno utvrđeno da sudac kojem je DSV izrekao stegovnu kaznu ukora ne smije biti imenovan u viši sud prije proteka od dvije godine od dana pravomoćnosti odluke kojom je kazna izrečena, odnosno ako je izrečena novčana kazna prije isteka roka od tri godine. I na kraju. Uređuje se i tko može podnijeti zahtjev za udaljenje suca od dužnosti. Razlozi zbog kojih se sudac može biti udaljen od dužnosti i naravno za vrijeme udaljenja od dužnosti sudac također ima pravo na 2/3 plaće. Evo, ovo je ukratko prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo? Pravosuđe! Uvaženi zastupnik Rade Ivas, izvoli.
Poštovani potpredsjedniče, ministrice, Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora na 22. sjednici održanoj 9. ožujka 2005. razmotrio je Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o državnom sudbenom vijeću koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora uputila Vlada Republike Hrvatske svojim aktom od 17. veljače. Odbor je temeljem ovlasti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskoga sabora u Prijedlogu zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja istaknuo je da se predmetnim Izmjenama i dopunama zakona mijenja sastav državnog sudbenog vijeća na način da se 9 članova vijeća biraju iz reda sudaca, po jedan član iz reda sveučilišnih profesora i odvjetnika kao novina uvodi se stegovno vijeće od tri člana za provođenje stegovnog postupka, produljuje se rok za pokretanje stegovnog postupka, propisuje postupak za razrješenje suca u obnašanju sudačke dužnosti i drugo. Kao podlogu za raspravu ovom prijedlogu, zakonskom prijedlogu korištena su iskustva nekih zemalja Europske unije o postupku i načinu izbora sudaca. U raspravi su članovi Odbora podržali prijedlog zakona uz određene primjedbe i prijedloge na pojedine odredbe. U pogledu predložene novine da se uvjeti za imenovanje i prestanaka dužnosti sudaca do sada sadržani Zakonom o sudovima prenose u Zakon o državnom sudbenom vijeću uz obrazloženje da bi se time sve u vezi sudaca bilo na jednom mjestu prevladalo je mišljenje članova odbora kojim se podržava ranija rješenja po kojim se uvjeti za imenovanje i prestanak sudaca trebaju biti regulirani Zakonom o sudovima. Predložene promijene sadržane u članku 4. Prijedloga da se sastav vijeća bira, da se u sastav bira po jedan član iz reda odvjetnika i sveučilišnih profesora ocjenjuje nepotrebnim s obzirom da nije narušena ustavna odredba da većina od ukupnog broja članova vijeća mora biti iz reda sudaca. Člankom 15c, stavak 5. propisano je da suca Vrhovnog suda Republike Hrvatske može biti imenovana osoba koja je najmanje 15 godina radila kao državnih u sudu ili drugom pravosudnom tijelu ili isto toliko bio odvjetnik ili javni bilježnik. A stavkom 6. istog članka za suca vrhovnog suda može se imenovati sveučilišni profesor pravnih znanosti sa 20 godina staža. Predlaže se izjednačavanje uvjeta na način da se i za sveučilišnog profesora pravnih znanosti propiše 15 godina radnoga iskustva. U članku 23. stavak 4. treba se dopuniti na način da se odredi tko imenuje stegovno vijeće. Koristeći iskustva nekih zemalja Europske unije u postupku imenovanja sudaca mišljenje je Odbora da u predloženim rješenjima nema mjesta sudjelovanja ni utjecaja izvršne ni zakonodavne vlasti na izbor sudaca. Također stav je odbora da je uloga ministra pravosuđa u postupku imenovanje sudaca marginalizirana, primjerice, ministar raspisuje natječaj, ministar podnosi vijeću listu svih prijavljenih kandidata i slično. Na temelju brojnih rasprava vođenih na sjednici Odbora u postupku davanja mišljenja Odbora za imenovanja sudaca ukazano je da pored formalnih uvjeta posebnu pozornost treba posvetiti i po mogućnosti ugraditi i taksativno propisati kriterije za rad sudačkih vijeća kako bi pri izboru kandidata i u prvi plan došle stručne osobe iskazanih radnih sposobnosti osobito primjereni za obavljanje pravosudnih dužnosti. U raspravi, u ulozi funkciji Odbora za pravosuđe prevladalo je mišljenje da se kroz sudjelovanje Odbora u postupku imenovanja sudaca održava duh demokratske javnosti i biračkog tijela bez utjecaja na anonimno pravo, državnog sudbenog vijeća da imenuje suce. Stoga se predlaže da predlagatelj preispita prestojeće rješenje na način da se odredi uloga odbora u postupku imenovanja sudaca. Također Odbor predlaže da se u članku 18. stavak 3. Prijedloga dopuni na način da vijeće prigodom podnošenja odluke, donošenja odluke u imenovanju sudaca uzmu u obzir i mišljenje Odbora za pravosuđe uz mišljenje sudačkog vijeća i odredbe članka 72. Zakona o sudovima. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje zaključka: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o državnom sudbenom vijeću. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijete u raspravi o prijedlogu zakona uputiti će se Vladi Republike Hrvatske da ih uzme u razmatranje pri izradi Konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepo.
Prelazimo na raspravu po Klubovima. U ime Kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Ivo Josipović.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice sa suradnicama, kolegice i kolege. Za razliku od Zakona o sudovima gdje smo bili kritični i imali određene primjedbe ali gdje imamo nade i očekujemo da će taj Zakon ipak možda u drugom čitanju biti nešto više od aspirina kojega se bojimo, Klub SDP-a ne može podržati ovakav Zakon o državnom sudbenom vijeću iz razloga jer taj Zakon predstavlja daljnji korak u onom pravcu na koji sam govorio kada sam govorio o ovom prvom Zakonu u pravcu autizma, autizma pravosuđa u odnosu na društvenu zajednicu. Isto tako, Odbor za pravosuđe je istakao kako on i dalje podržava ili čak forsira marginalizaciju ministra, odnosno ministrice pravosuđa, dobili smo i to zahvaljujem ministarstvu koje je pripremilo ovaj komparativni prikaz uloge ministarstava i ministara u izboru sudaca u demokratskim zemljama zapadne Europe kojima težimo pa vidimo da tamo ministri imaju daleko veću ulogu nego da su poštari i da razvrštavaju građu sa jednog kraja stola na drugi. Mislimo da to nije dobra pozicija. Inače gledajući i zaista je kolega Herman u pravu ova dva zakona treba gledati u mnogo elemenata zajedno. Vratio bih se na tezu potrebe reforme pravosuđa, mislim da ovo tome neće doprinijeti i istakao bih nešto što sam možda trebao kod onog prvog zakona. Ona reforma koju Hrvatska mora provesti mislim da jednako kao ulazak u Europsku uniju mora biti predmet nacionalnog općeg konsenzusa jer bez toga nema te snage političke koja je u stanju povesti pravosuđe iz one stranputice u koje ne samo svojom krivnjom slažem se zašlo. Vračam se, vračam se na zakonski tekst i na neke primjedbe koje kažem vjerojatno su konceptualno toliko različite da možda i neće biti prihvačene. Vjerojatno neće biti prihvačene ali evo olakšat ću sebi dušu. Prvo, jedna općenita napomena koja se tiče informiranosti pisaca zakona o cijelom pravnom sustavu. Naime na više mjesta se kao uvjet za imenovanje na neku funkciju pa tako i u Zakonu o sudovima čini mi se kada je riječ o savjetnicima govori o završenom Pravnom fakultetu. S obzirom na promjene koje smo unjeli u sustav uvažavajuću Bolonjsku deklaraciju to nije dobra formulacija i svugdje i mislim da bi se to jednom generalnom odredbom trebalo napraviti. Treba reći sveučilišni diplomski studij, a ne Pravni fakultet. Isto tako u članku 15c kada se govori o uvjetima koje nastavnik mora imati da bi bio imenovan za suca prvo iz nekakvog vlastitog cehovskog ponosa bih rekao da mislim da je potpuno neopravdano da su različiti uvjeti stavljeni za one koji su bili recimo suci nekakvog nižeg suda ili koji su možda redoviti profesori Pravnog fakulteta. Mislim da što se tiče stručnosti ne zaostajemo osobito za, za sucima je li? Isto tako riječ nastavnik je li namjerno upotrebljena jer nastavnik znači od docenta na više. Vi možete u statusu, čak i s doktoratom ima čovjeka koji već 10 godina po Zakonu o znanosti i znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, dakle koji već 10 godina ima radnog staža obavljajući poslove u sustavu znanosti i visokog obrazovanja, a da nije nastavnik jer nastavnik je onaj koji je od docenta naviše. Tako da nisam siguran je li to namjerno ili, ili je to možda slučajno. Zanimljivo je da se nastavnik može javiti na sva mjesta, ali za suce Trgovačkog suda je li to slučajno ispušteno? Propušteno je, dobro, to će se vjerojatno dakle, dakle popraviti. Ali to su sve rekao bih možda i kozmetičke priče, sad bih došao negdje na ono bitno. Prvo, proceduralna stvar i sudjelujući kao član Odbora u ovim postupcima imenovanja za suca ja mislim da naš Odbor potpuno bespotrebno se s tim bavi. Prvo mi vrlo formalno to mećemo na stol i šaljemo dalje bez ikakvog odlučivanja a niti imamo ikakvih elemenata da bismo ozbiljno odlučivali i moj je prijedlog da se Odbor za pravosuđe makne iz te procedure izbora sudaca jer to nije potrebno. Apsolutno se slažem sa uvaženom gospođom ministricom da bi ona malo drukčije koncipirala «DSV» kada bi to Ustav dopuštao. I tu se vračam na ovo pitanje nacionalnog konsenzusa. Upravo zbog autizma koji jest na neki način zavladao pravosuđem, dapače ja osobno kada bi bio u prilici kreirati tako nešto onda bih vjerojatno imao «DSV» u kojemu bi ako ne većinu ono barem polovicu imali ljudi izvan pravosuđa. Pri tome mislim možda i na zastupnike u Saboru ali još više nastavnike, odvjetnike pa i članove organizacija za zaštitu ljudskih prava, ali to je pitanje ustavnih promjena i ja sam svjestan da to, da to ne ide. Ono što me smeta to su da, činjenica da edukacija suprotno onome što smo možda mogli naslutiti iz uvodnih razmatranja za prošli zakon nije obveza. Ona je jedino zapreka. Ne možete napredovati ako se niste educirali, ali netko tko jest u sudačkom statusu pa se ne želi educirati nema nikakvu sankciju. Ja bih to uveo kao stegovnu mjeru da ne udovoljava određenim kriterijima. Drugo, nema nikakve sankcije. Dobro, ona može biti možda političke naravi, ali za situaciju kad je netko lažno i nepotpuno prijavio, prijavio svoju imovinu. To je nešto što mislim da bi trebalo izjednačiti sve dužnosnike. U toj obvezi mi snosimo sankcije ne samo političke nego i druge ako smo to tako krivo deklarirali pa onda nema razloga da to i suci ne snose. Ono što je, vjerojatno će javnost biti maksimalno iritirana da si u situaciji kada se nažalost «DSV» prepoznaje kao jedan od elemenata pokrivanja određenih loših pojava u pravosuđu, sjetimo se nekih slučajeva kada niti suci protivno svakom rekao bih osobno i razumnom razmišljanju o sudačkoj odgovornosti nisu razriješeni dužnosti, dakle uvodi se tajnost postupka. Javnost je isključena. Ja mislim da je to nešto što je i politički loše, a mislim da je izrazito loše i za pravosuđe i da će doprinjeti dizanju nove zavjese i zida između javnosti, javnosti i pravosuđa. Nadalje u članku 26. gledajući ga zajedno sa člankom 31. vjerojatno je riječ o ... [[Govornik se ne razumije.]] opet nomotehničkoj pogrešci. Naime kaže se: ako je ovlašteni predlagatelj u zahtjevu predložio izricanje stegovne mjere Vijeće će bez odluke odlučiti o tom zahtjevu. Ali u bivšem tekstu se govorilo o privremenom udaljenju i vjerojatno je tu ispao zabunom dio teksta, pretpostavljam da će se to, da će se to na neki način popraviti. Jednom riječju evo čini mi se riječ je o malom zakonu, ali sa zapravo osobno po mom sudu ne dobrim posljedicama. Mislim da će se taj jaz između javnosti i pravosuđa još više povećati i da je na neki način ta ekskluzivnost koju vjerojatno kao reakcija na brojne kritike pravosuđe postavlja između sebe i javnosti pri čemu naravno ni trenutka ne razmišljam o tome da bi javnost ili mi ili profesori ili bilo tko drugi utjecao na postupak suđenja. Dakle da neće nimalo doprinjeti reformi pravosuđa. Zahvaljujem.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana gospođo ministrice. Klub HSP-a smatra da je riječ o još jednom Prijedlogu zakona koji pripada skupini lošijih zakonskih rješenja, a predviđeni ciljevi odnosno dosezi neće biti polučeni ovim Zakonom. Nesporna je činjenica da Sudbeno vijeće treba biti samostalno u izboru sudaca to znači bez ikakvog mješanja politike bilo da je to izvršna vlast, bilo da je to zakonodavna vlast. I temeljni kriterij Sudbenog vijeća za izbor sudaca znači na svim razinama moraju biti stručnost pojedinca, profesionalnost, čestitost i domoljublje. Dok god mi se na ovome važnome području, a on ima izravnog utjecaja na funkcioniranje sudbene vlasti u Hrvatskoj, dok god u prvi mah na ovaj način ne postupimo nećemo imati sigurnost i dok god se politika bude miješala, znamo i sami od 1990. pa i do današnjeg dana uvijek je politika imala prste vezano za izbor sudaca. Neki su bili smjenjeni od 1990. do 2000. Ti onda, isti su bili i vraćeni za vrijeme bivše vlasti ili u tužiteljstvo ili u sudstvo i prema tome dok god politika ima tu utjecaja nema napretka, nema boljitka. Znamo i sami, ne znam da li je to utemeljeno i u ovome, imali smo slučaj izbora sudskih vježbenika. Znamo i sami da je bilo puno medijskih natpisa da se ministrica otvoreno riješila, miješala u to. To su kažem bile, ne znam da li su špekulacije, ali sve to govori i takvi argumenti i sve ovo govori o tome da moramo maknuti politiku kako iz, kako izvršne vlasti tako i zakonodavne vlasti da se miješa u izbor sudaca i zbog toga treba dati punu podršku Sudbenome vijeću, izabrati ljude koji su isto tako čestiti, pošteni, profesionalni, profesionalci, domoljubi, kojima će prije svega biti u interesu funkcioniranje sudbene vlasti u Hrvatskoj i nebiranja po nekom načelu nepotizma, ovoga, onoga ili svega drugoga. Prema tome mi se ne slažemo znači ni s ovim rješenjem iz Kluba SDP-a da bi trebalo dati više ovlasti ministrici. Možda to je dok mi napravimo pravnu državu da počne funkcionirati dok se zakoni budu počeli provodit onda će se sigurno i dok dosezi butu takvi onda će se biti vjerojatno u mogućosti da ministar ima veće ovlasti. Ali u sadašnjim situacijama kako je djelovala do sada izvršena vlast u tome djelu i kako sada djeluje, mi se protivimo. Također se protivimo i tajnosti postupka. Zašto tajnost postupka kod ovoga dijela. Znamo i sami da nam iz POE izađe sve drugi dan u novinama, a sada ćemo ovdje. A tamo su državne tajne, Ovdje baš nema neke velike tajnosti. I ne znam zbog čega se takva rješenja predlažu. Dalje ću samo kazati najbitnije stvari to je vezano za ovaj članak 4. mislim nema razloga da se smanjuje broj članova iz reda odvjetnika i stručnih profesora. Mislim čemu to služi. Uopće ne znam. Dali se hoće nekoga riješiti iz toga? Može biti i taj. Kada se smanjuje broj onda znači nekoga se može biti takva konotacija. Koga se hoće riješiti. Može, ali ne kažem da je to namjera, ali kada ovako se da prijedlog onda nema utemeljenja automatski idem razmišljati argumentom ancotrarario znači nekoga se hoće riješiti. Jer nema valjanih obrazloženja i valjanih razloga da bi se tako nešto napravilo. I ovaj posebna dio po nama također isto smo suglasni sa time da se uvjeti za izbor sudaca i sve ostalo moralo biti u Zakonu sudovima. Ne ovome zakonu. I da će ovdje trebati napraviti poveznice vezano iz ove primjedbe što smo napravili u zakonu o redovnim sudovima. Pogotovo onaj slučaj oko imovinskih kartica za suce , onaj dio djelovanja upravnim tijelima i drugim situacijama tako da se tu mora napraviti odgovarajuća poveznica. Da bi se poduzele i radikalne mjere ukoliko je potrebno takvim sličnim slučajevima. I ovo također za sveučilišne profesore to po meni nije i po klubu HSP-a opravdano da se za njih stavlja 20 godina kada u mnogim stvarima su daleko stručniji od nekoga tko je prošao cijeli dio može biti a ne mora biti. Ali prema tome valjanog obrazloženja. Prema tome znači izražavamo rezervu prema ovome prijedlogu zakona i nije nam jasno koji su dosezi. Ali kažem politika se mora izvršne vlasti zakonodavna izbaciti iz imenovanja članova sudbenog vijeća jer to je radila i bivša vlast. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica INgrid Antičević Marinović.
Jedan mali ispravak netočnog navoda. Kolega je rekao evo što je i izvršna vlast glede ovoga problema napravila i do sada. Izvršna vlast se u Republici Hrvatskoj što je jedan ovako kuriozitet i raritet za razliku od svih zemalja Europe, pa i mnogih drugih i širom ni na jedan način ne miješa u izbor odnosno zakonske nema ovlasti da se miješa u izbor stegovni postupak odnosno odlučivanju niti u napredovanju sudaca. I to mi se čini da upravo treba promijeniti, upravo na ovom tragu koji vi možda kritizirate.
Poštovani zastupnik Vilim Herman. Klub zastupnika HNS-a PGS-a.
Gospodine predsjedniče, kolegice iz ministarstva, kolege i kolegice. Jasno je da je prijedlog ovoga zakona pokušaj da se stvori jedan suvisliji jedan bolji normativno pravni okvir u kojem će onda i element u tom normativno pravnoj okviru kojeg zovemo pravosuđe funkcionirati uspješnije. A pravosuđe funkcionira uspješno onda kada pruža naprosto osjećaj ali doista posve definiran osjećaj pravne sigurnosti. Ili još jednostavnije kazano kada se naprosto događaju one društvene situacije u kojima je jednakost pred zakonom jamčena a nasuprot tomu sve ono gdje bi se događala neka jednakija situacija pred zakonom od neke situacije drugoga naprosto se ne bi smjela poznavati. Ako bi to doista bilo tako bit ćemo vrlo zadovoljni jer će se onda naprosto izbjeći stanja u kojima su neki malo krivi pa nisu krivi. Sjetimo se pretvorbe, sjetimo se revizije, sjetimo se čini mi se 80tak posto i više predmeta koji su revidirani pa je ispalo da zapravo to nije zakonito obavljena pretvorba i onda nikom ništa. Što se zapravo s time uopće događa, i kako se može govoriti zapravo o pravnoj sigurnosti ako se ne događa u tom području ono što je potrebno. Naravno između ostaloga ne događa se zato što je državno sudbeno vijeće ono tijelo koje izabire suce kako god bilo i koji najodgovornije upravo za kadrovsku politiku koja se događa u tom području u Hrvatskoj. I druga okolnost koja jednako tako hendikepira suvisli normativno pravni okvir a to je naprosto osim ovoga prvoga da neki jesu krivi pa nisu kriv i tako sve do nekakvoga ruba situacije gdje se poigravamo. Da su pak neki osobito to u lokalnim sredinama u takvoj poziciji ona izgleda gotovo fantazmagorična, da nikada neće odgovarati i da se čak i mediji o tome očituju. Kažu da postoje neki ljudi u nekim lokalnim sredinama koji naprosto ne mogu odgovarati što god napravili. A vele dalje, mogu odgovarati tek onda ako se ako bi sami sebi tužili. Vjerujte ima i te situacije i sada bi konačno recimo jedna takav osoba nepoznatoga imena i prezimena možda mogla ipak odgovarati. Jer je tužila samu sebe. No ono što želimo poručiti govoreći o upravo ovom prijedlogu zakona, jeste da mislimo da su ove izmjene i dopune zakona o državnom sudbenom vijeću kozmetičke. I pokušaj ublažavanja neraspoloženja i stručne i šire javnosti zbog ukupnoga nezadovoljstva u pravosuđu a naravno i onoga dijela pravosuđa gdje se to odnosi na djelovanje državnog sudbenoga vijeća. Zanimljivo je da se uvodnom dijelu prijedloga zakona o sudovima već govori kako bi se trebalo poraditi na novom Zakonu o državnom sudbenom vijeću. To se ne događa, nego se događaju prijedlozi izmjena i dopuna. I naravno ono što želimo posebno upozoriti i o tome ću više govoriti da je veoma važno da se izbjegne da se problematika imenovanja sudaca integrira u sastavni dio zakona. tAmo se čak u obrazloženju uvodnoga dijela prijedloga zakona o sudovima i govori da bi se to trebalo izbjeći, a onda se upravo to događa. Vrlo zanimljivo. Dakle, nema puno novina, zato smijemo prijedlog i nazvati kozmetičkim. Te su novine smanjenje broja članova vijeća, iz redova sveučilišnih profesora pravnih znanosti. I odvjetnika. Zatim integriranje tijela o uvjetima za imenovanje sudaca i zakona u sudovima u ovoj zakon i konačno osnivanje stegovnog vijeća koje provodi stegovni postupak. To su manje-više novine. Ako su to neke od njih trpe ozbiljne prigovore. Dosadašnje odredbe u uvjetima za imenovanje sudaca, posebno će biti regulirane Zakonom o državnom sudbenom vijeću koji je u pripremi. Još jednom inzistiram da se ovo nalazi u obrazloženju prijedloga zakona o sudovima. To je prosto ovako pristojno rečeno kako obično iz Slavonije kada idu primjedbe jesu te naravi to je blago rečeno proturječno. Sada što ste vi htjeli sa time teško je reći. NO držimo kako je sadržajno materijalno pravno i nomotehnički nije preporučljivo rečeno rješenje, jer logično i sastavni dio ovoga zakona premješta u domenu zakona koji uređuje pitanje funkcioniranja tijela, koji od svog osnutka trpi ozbiljne i opravdane kritike i domaće i inozemne stručne i opće javnosti, tijela koje je izloženo ozbiljnim kritikama za nedosljednost, ispolitiziranost, netransparentnost i političku, da se podvuče, instruiranost u donošenju vlastitih odluka. Treba imati na umu da je upravo Državno sudbeno vijeće odgovorno, ponoviti ćemo, za iznimno lošu kadrovsku politiku imenovanja sudaca, koja je često odstupala od kriterija stručnosti i educiranosti, u ime kriterija koji svakako nisu dijelom niti demokratske prakse, još manje demokratske tradicije. Dakle, druga novina o smanjivanju broja sveučilišnih profesora i odvjetnika s broja 2 na 1 već je bila komentirana i dopustite da se i oko toga ja očitujem. I mislimo da nije zapravo ovo smanjivanje broja naprosto dobro. Što sad znači ovo opće mjesto nije dobro. Svakako da se radi o ljudima prije svega stručnim, bilo profesorima, bilo odvjetnicima koji ne dolaze izravno iz ovoga sustava koji se zove, slobodnije kazano, naprosto pravosuđe. I time uspijeva unijeti jedan, jednu potrebnu, vrlo potrebnu vertikalu ne podaništva, nego stvaranja pozitivnije atmosfere. Dakle, ne one gdje se o kolegi odlučuje na taj način da isti taj kolega na puno načina ovisi u stvari o ovome koji se nalazi u Državnom sudbenom vijeću. I to naravno nije dobra situacija. Više kolega je o tomu danas govorilo, i mislim da koliko god da se izgovori primjedbi biti će dobro. Čak se i ministrica, ako se ne varam, očitovala da bi taj odnos, ta strukturiranost trebala biti drugačija. Pa dajte, ako se na taj način tako gotovo jednodušno očituje nekakva volja da se u tom smjeru nešto i poduzme. Ali ne samo da se ne izgleda ne poduzima, nego se još i smanjuje to što sam nazvao mogućom poboljšanom atmosferom u radu Državnog sudbenog vijeća, jel’. Dakle, umjesto dva odvjetnika jedan, umjesto dva profesora jedan. A s druge strane dobivamo sa govornice intervenciju koja kaže, a bilo bi dobro kada bi nam Ustav dopuštao da idemo u posve drugačiju strukturiranost. Ima još jedna pristojna slavonska primjedba, da je to blago kazano, proturječno. Nasuprot tomu je jednostrana tvrdnja, da se želi više kontrole. I to smo zapravo čuli. Slijedeća novina je oko stegovnoga postupka i članka 25. ako se ne varam u ovom Prijedlogu zakona koji uz ostalo stvara, da tako kažem tajnost toga, ili stvara pravni okvir tajnosti postupka. U ranijem rješenju ta se tajnost postupka, stegovnoga postupka za utvrđivanje odgovornosti mogla dogoditi samo onda ako bi se sam sudac u tom smjeru očitovao i zatražio to. Sada je ta tajnost naprosto tu. Mislimo da to nije dobro. Mislimo da bi trebalo omogućiti javnost tim prije što se kod nas vrlo često, pa neka se kaže i skoro po pravilu određena situacija, određena ljudska sudbina medijski tako ocrta da se već dogodio određeni linč, i sad je prilika da se upravo u tom stegovnom postupku kod utvrđivanja stegovne odgovornosti iskoristi nešto, ja ću to nazvati tribinom, ali zapravo jasnom točkom koju zakon, odnosno pravni sustav jamči, gdje osoba može reći nešto nasuprot onomu što se već dogodilo kroz medijski linč. Tako da je vrlo teško opravdati ovo što ste predložili, jer nije na tragu inače otvaranja prema javnosti pravosuđa tamo gdje se to može, a osobito ne i u smislu čuvanja integriteta određene osobe kada se nađe u ovoj osobitoj situaciji. Također nismo sigurni da je najbolje rješenje i ovo tročlano stegovno vijeće. Podsjeća to na neka druga vremena, znate kada se može doći do ovako komitetskih možda čak odnosa i stvaranja takve atmosfere i mislimo da to naprosto nije dobro. Evo završno. Ove su primjedbe naravno dobronamjerne. One žele ukazati prvo da se radi o kozmetičkim izmjenama, da se radi o nedovoljnom zadiranju u cijeli taj okvir koji je trebao nužno pratiti i ovaj Prijedlog zakona o sudovima, pa je onda čini nam se naprosto tek jedan alibi prijedlog. I konačno mislimo da se tu dosta toga dogodilo zbog kritika Vijeća Europe što je dobro, ali onda je te kritike trebalo prihvatiti na onaj način kako su te kritike doista i izgledale i učiniti da se Državno sudbeno vijeće konačno postavi kao jedno čvrsto sidro koje će omogućavati ono što je naprijed rečeno, dakle pravnu sigurnost, pojedinačnu pravnu sigurnost, naprosto sve što pripada a bez općega mjesta dobrim učincima pravne države. Zahvate koji se zovu reforma u području pravosuđa treba imati doista političke volje. Treba imati više od one volje koja teži samo razini demagogije. Ako je bilo što za ovu zemlju, ali bez patetičnosti sudbonosno, onda je to upravo pitanje pravosuđa. Pravosuđe je stvar koja ne treba biti referat pred Europom, niti se treba ishitreno dan, dva, tri pred donošenje odluke, te famozne mitomanske o 17.-tom, nego je pravosuđe aktualno pitanje koje treba onda ako je doista politička volja u pitanju temeljito reformirati i ne bi se dogodilo da se onda čuje sa ove govornice kako se priprema ili je već pripremljena strategija reforme pravosuđa, a s druge strane evo ulazi se u neke dosta značajne zahvate. Da li je to dakle sad u suvislom dijalogu sa tom reformom ili pak nije, mi to naprosto ne možemo znati. Zdrava pamet kaže da se prvo bez tog mitomanskog odnosa prema svemu što pripada europskome nego racionalnom odnosu prvo trebao pojaviti dokument koji se zove strategija, a onda nakon rasprave o toj strategiji i prihvaćenoj strategiji odlučiti se jasnom definiranom političkom voljom za svaki mogući smjer u dobrom smislu te riječi za istu reformu. Gospodine predsjedniče hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Milorad Pupovac u ime Kluba zastupnika SDSS-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Slažem se s onima koji misle da je dobro da dolazi do izmjena Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Ali se još više slažem s onima koji misle da predložene izmjene nisu dovoljne. I to zbog činjenice da je upravo Državno sudbeno vijeće svojim dosadašnjem djelovanjem najodgovornije za katastrofalno stanje koje imamo u našem pravosuđu. Kako u pogledu izbora sudaca, tako i u pogledu vrednovanja njihova rada i uspostavljanja sustava vrijednosti bez kojih ni jedno pravosuđe ne može valjano funkcionirati, a ni jedan sudac se ne može mjeriti i usmjeravati ako njih nema. Iz tog razloga mi dozvolite dvije stvari. Prvo, nakon razdoblja potrebičinog revolucionarnog Državnog sudbenog vijeća u kojem su dovedeni podobni suci i radilo se po kriteriju političke podobnosti, da ne kažem i nekim drugim kriterijima podobnosti koji nisu samo političke prirode. Dobili smo Državno sudbeno vijeće koje je bilo po mjeri predsjednika Vrhovnoga suda, a koje je trebalo ići po kriteriju potpune neovisnosti sudačke profesije, sudstva i Državnog sudbenog vijeća, a stanje u pravosuđu je ostalo isto. Što to zapravo znači? To znači da ona stvar koja je nama kao državi, kao društvu u ovom trenutku vjerojatno jedan od glavnih prioriteta uz gospodarske teme koje imamo u društvu, mora biti prioritet u društvu šta da uradimo da pravosuđe doista reformiramo i da imamo elementarni osjećaj da će zakoni koje donosi ovaj Sabor biti na valjan način provođeni i da će na valjan način po njima biti donešene presude koje budu usvajali, odnosno donosili nadležni sudovi. Ako mi tog osjećaja nemamo, a nemamo ga kao što ga nema ni većina građana, onda naravno stvari ne mogu dobro funkcionirati. Sad mi dozvolite jednu stvar. Dakle ako smo isprobali i jedan i drugi model, uvjetno kazano i Potrebičin i Crnićev i ako se pokazalo da ni jedan ni drugi nisu promijenili ono stanje u željenom pravcu onda ja mislim da treba ići u trećem smjeru. Ovako kao što vi idete djelomično, ali mnogo snažnije i mnogo odlučnije. Pravosudna reforma nije naprosto stvar stegovnih postupaka nego pravosudna reforma mora biti stvar jednog ukupnog društvenog angažmana, jednog ukupnog društvenog napora i u tom smislu mi dozvolite kao što su se neki pokrivali Potrebičinim kriterijima političke podobnosti tako se danas neki pokrivaju Crnićevim kriterijima sudačke neovisnosti, a sudstva nema i sudova nema i to treba prekinuti. Jer je ova država to zavrijedila, njezini građani su to zavrijedili i ovaj Dom je to zavrijedio s obzirom na ono što čini i što radi. I kao što mi nismo zavrijedili da nas se proziva za sve što smo krivi ili nismo krivi u ovoj državi, tako ni ministrica pravosuđa nije kriva za sve što ne valja u pravosuđu ove države. Oprostite ako treba biti kriva onda se slažem sa onima koji kažu, onda joj dajmo i ovlasti da je možemo smatrati krivom, a ne da imamo Vrhovni sud, da imamo Državno sudbeno vijeće koje će donositi odluke, koje će zapravo biti odgovorna za to kakvo je stanje u sudovima, sudstvu i sa sucima, a Ministarstvo pravosuđa će imati samo nominalnu odgovornost, a praktički nikakvu odgovornost da utječe na to kako će djelovati sudstvo, kako će se odnositi prema sudovima. Iz niza primjera smo to mogli vidjeti da je Ministarstvo pravosuđa ostalo praktički nemoćno kada je htjelo nešto uraditi u nizu sudova i nizu sudaca za koje nije samo ustanovljena činjenica da nisu bili dostojni sudske profesije nego da su činili razne stvari koje su protuzakonite. Dakle nije bilo pitanja sudske etike, odnosno profesije sudske etike nego naprosto pitanje zakonitosti. Prema tome ako gospođa ministrica i Ministarstvo pravosuđa gospodine predsjedniče mogu nominalno biti odgovorni i u javnosti prozivani za to što ne valja u našim sudovima, a mi ovdje kao Sabor trebamo biti prozivani isto tako da ne uspijevamo osigurati da se provode zakoni koje donosimo i da ne donosimo valjane zakone, onda oprostite onda treba stvar usmjeriti na pravu adresu. Pa ako se do sada pokazalo da princip tzv. neovisnosti sudova ne funkcionira zato što se djeluje po mehanizmu ruka ruku mije i zato što se djeluje po mehanizmu međusobne zaštite, međusobnoga nezamjeranja i održavanja stanja koje je nedopustivo onda to zavređuje ozbiljan društveni angažman i ozbiljan reformski rez u pravosuđu. U tom smislu mi dozvolite sljedeće. Dakle neovisno o prijedlozima u vezi sa učvršćivanjem kriterija provjere valjanosti rada sudaca i sudova stegovnim postupcima, postupkom izbora itd. vi u prvoj svojoj nakani zapravo u nakani da povećate broj sudaca u Državnom sudbenom vijeću, a smanjite broj onih koji predstavljaju društvo izvan ceha, zapravo sami minirate vlastitu namjeru. Vi ćete stvoriti prostor, otvoriti prostor za ljude koji su se pokazali nevjerodostojnim i u nizu slučajeva nedostojnim sudačke profesije, a nećete otvoriti prostor širem društvenom utjecaju na rad Državnog sudbenog vijeća, nadzor i kontrolu rada sudova i sudaca. Kako to mislite osigurati? Dakle vi mislite da će isti oni ljudi čijim radom smo nezadovoljni, koji imaju tisuće i tisuće predmeta koji su otišli u zastaru, vi mislite da će isto ono Državno sudbeno vijeće koje je protiv prijedloga pojedinih sudova da se suce kazni određenom kaznom i onda cijelu priču svodi na novčanu kaznu umjesto na ozbiljnije sankcije kada su u pitanju ozbiljni prekršaji, kao što je bio slučaj sutkinje u Rijeci, mislim na predsjednicu suda prema određenoj sutkinji, ovo Državno sudbeno vijeće se odlučuje što, za blagu kaznu financijske prirode kao da je riječ o privatnom angažmanu, kao da je riječ o tome da netko radi štetu nad vlastitim osobnim automobilom, a ne na činjenici da zapravo remeti pravni poredak, pravne vrijednosti i unosi nesigurnost među građane. Takvo Državno sudbeno vijeće ne može biti jamac da ćemo imati ozbiljnu reformu i iz toga razloga gospođo državna tajnice molim da se ministrici prenese da ozbiljna državna, društvena intervencija zahtijeva da za drugo čitanje ovoga prijedloga imamo drugačiji prijedlog oko mogućnosti da društvena intervencija bude prisutna u sastavu Državnog sudbenog vijeća. Nije to stvar nepovjerenja prema sudskoj profesiji, prema sudovima i prema ljudima koji rade čestito svoj posao, ali jeste prema dosadašnjoj praksi, jeste prema činjenici da uvjetno kazano Crnićev model nije donio nikakve rezultate. Žao mi je što to kažem, ali takvo je stanje. Ljudi su se samo još jedanputa sakrili iza mehanizma neovisnosti sudova za ponašanje koje je nedopustivo, za rad koji je nedopustiv. A ako mi ne osiguramo adekvatan mehanizam kontrole, nadzora već u samom sastavu Državnog sudbenog vijeća onda stegovni postupci ne mogu biti i neće biti jamstvo da će se to uraditi. Drugu stvar koju bi htio kazati nadovezujući se na elemente diskusije svoga kolege Gajice u vezi sa Prijedlogom izmjena Zakona o sudovima. Mi imamo ozbiljne teškoće i u nekoliko navrata smo razgovarali sa ministricom pravosuđa, sa predsjednikom Vlade, da bismo na kraju konstatirali da zapravo razgovaramo s ljudima koji imaju dobru volju da poštuju dio zakona koji su na snazi u državi, ali da oni s obzirom na svoju poziciju i svoju mogućnost ili ne smiju ili ne mogu ništa uraditi. Predsjednik Vlade na smije, ministrica pravosuđa u ozbiljnom smislu te riječi ne može ništa uraditi, u kojem aspektu. U pitanju potvrđivanja izbora sudaca. U nekoliko navrata nam se dogodilo da u povratničkim sredinama jedini kandidati koji su bili nisu bili izabrani, naprosto zato što je kriterij bio star, onda je bolje ne imati suca nego imati nekoga tko je povratnik u tu sredinu. I bez ikakvog adekvatnog obrazloženja se dogodilo da za Vojnić nije izabran sudac, bez ikakvog obrazloženja se čekalo i opetovano ponavljalo izbor za Dvor, zbog čega? Zbog čega? Zbog toga što se uvodi kriterij ja ću to slobodno kazati koji je etničke prirode. Onda se misli da je bolje da nema sudaca, da sudovi ne funkcioniraju nego da pripadnici manjina participiraju u tome. I ako već ljudi koji bi trebali po prirodi svoga posla imati obzira za odredbe Ustavnoga zakona o pravima nacionalnih manjina a nemaju, onda i tako žestoko primjenuju kriterij o dostojnosti na druge ali ne na sebe, pa mnogi ljudi ne mogu dobiti ni licencu o odvjetničkom poslu, niti mogu obavljati tako odgovornu funkciju zbog toga što neko ocjenjuje da nisu dostojni ali to ne primjenjuju za sebe, a ima članova Državnog sudbenog vijeća i u ovom sastavu da o drugim ne govorim u čiju dostojnost obavljanja toga posla ja u najmanju ruku sumnjam. I zato bi moj prijedlog bio da se prvo što se tiče ovoga članka koji govori o sastavu Sudbenog vijeća razmisli upravo o tom da se stvori prostor širem društvenom utjecaju kao što je ovdje bilo riječ od kolega koji su govorili. Drugo, predložio bih također da u članku 15.c kada već navodimo sve ove elemente oko izbora sudaca Prekršajnog, općinskog ili svi drugi, trgovačkim sudovima, županijskim sudovima itd., da se navede stavak koji će govoriti da se prilikom imenovanja sudaca treba voditi računa o dosljednoj primjeni Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. I to ne zato da bi se favoriziralo pripadnike nacionalnih manjina u ovom poslu nego zato da one koji ne dozvoljavaju ako mogu ako su sposobni, ako imaju kvalifikacije da obavljaju taj posao taj posao ne mogu obaviti, dakle ne zbog favoriziranja, nego zbog toga da bi se izbjegli dosadašnja praksa, dosadašnji elementi izbjegavanja ili odbijanja da se pripadnike manjina imenuje na te časne i važne dužnosti. Ukoliko gospođo državna tajnice, izmjene ovoga prijedloga i pripreme za drugo čitanje budu išle u ovom pravcu, ja sam siguran da će onda i Klub zastupnika SDSS-a moći podići ruku za ove promjene, ali ukoliko one ostanu na ovom ograničenom dosegu reformi onda naravno mi to nećemo moći učiniti naprosto zato što to nije dovoljno da bi se stanje promijenilo. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a poštovani zastupnik Josip Vresk izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajniče, pomoćnice, kolegice i kolege. Naime, Klub HSS-a neće podržati ovaj Prijedlog zakona iz nekoliko razloga, ja sam nekoliko uvodnih rečenica rekao kada smo razgovarali o točci dnevnog reda koja je bila prije ove točke, kada je bilo govora o zakonu o sudovima misleći da neću stići o ovome govoriti pa ću sada ukratko to i ponoviti. Naime, mi smatramo da nije samo Državno sudbeno vijeće krivo za lošu kadrovsku situaciju u Hrvatskim sudovima, krivi smo za to i Hrvatski sabor, krivi smo dakle i mi kriva je zato i Hrvatska vlada, i niz je faktora koji su krivci za takvo stanje u Hrvatskom pravosuđu. Ono što želim reći slažem se s tezom da je premala ovlast ministra pravosuđa u odnosu na pravosuđe i slažem se da bi ju trebalo povećati ali je sada stvar na tome da smo tu gdje jesmo i da ne možemo razgovarati o onome što nije tema. Slažem se s time da je ustavna ovlast Vlade u odnosu na Državno sudbeno vijeće u pogledu predlaganja, odnosno donošenja zakona takva kakva jest ali ono što mi danas imamo, imamo jedno neovisno odnosno samo želju za neovisnim državnim sudbenim vijećem, imamo itekako izuzetno važno tijelo koje određuje kadrove, cijelu kadrovsku problematiku, koje je odgovorno za cijelu kadrovsku problematiku koje je politički ovisno, mi moramo priznati, to nije nešto što bi trebalo tako biti to nije dobro i to bi trebalo promijeniti. Znate ako se ide za izmjenu nečega pa se kaže da se povećava broj članova Državnog sudbenog vijeća iz redova sudaca, a smanjuje iz redova profesora, znate mislim da to nije tema, da to nije dobro i da to nije na kraju krajeva važno. Radi se o kozmetičkoj izmjeni koja trenutno nije bitna a ne razgovara se o pravnom položaju Državnog sudbenog vijeća njegovim ovlastima i njegove odgovornosti. Očekivali smo takav jedan propis a nismo očekivali ovo što nam se tu nudi. Mislim da nije dobro, doista nije dobro u korist profesora sam ovdje u ovom slučaju, ne znam čime se ide, da li se to želimo dodvoravati sucima, želimo reći evo vas će više tako tu biti pa ćemo imati kvalitetniji rad Državnog sudbenog vijeća ili ćemo imati kvalitetniji kadrovski sastav pa će to producirati i to da imamo kvalitetnije kadrove u pravosuđu mislim da to ta teza nigdje ne stoji i da to neće pridonijeti tome. Druga stvar što želim reći a to sam rekao i prije kod kriterija za izbor sudaca. Prvo načelno Klub HSS-a stoji na stajalištu da je kriterije trebalo ostaviti u Zakonu o sudovima, jer po prirodi stvari kriteriji za izbor sudaca bi trebali biti u tom a ne u ovom Zakonu, drugo na kraju krajeva želim reći da to nije toliko važno koliko su važni sami kriteriji. Ponoviti ću istu tezu, mi danas unatoč lošijoj kadrovskoj situaciji i dalje imamo neke izuzetno visoke kriteriji, ponovit ću ono što sam rekao da osoba koja želi kandidat suca Vrhovnog suda mora po položenom pravosudnom ispitu iako to ne piše po položenom Zakonu o sudovima, pa sam i sugerirao i predlagatelju da taj dio popravi, imati 15 godina staža na pravosudnim poslovima. I sada ću vam reći jednu stvar iz svoje prakse nekoliko godina ranije, vi ste zapravo u sudovima imali tri generacije ljudi. Imali ste jednu generaciju starije gospode koje su puno toga znale, nisu mogle fizički puno toga naravno raditi koliko mlađi, imali ste jednu srednju generaciju koja je vukla i imali ste onu najmlađu generaciju koje su te starije kolege učili radili, mislim da je to funkcioniralo tako kako jest i bilo je dobro. Čini mi se da je nestalo te srednje generacije ljudi i da tu imamo problem. I koga ćete god pitati na sudu da li postoji problem onih koji vuku, reći će naravno da postoji. Što time želim reći? Ukoliko naravno imate ovakav postavljeni kriterij tih 15 godina, a za sveučilišne profesore 20, nije mi jasno zašto za njih 20. Ako je 15, neka je za oboje 15, ja se slažem da je kriterij od 10 godina sasvim dovoljan za stjecanje svih potrebnih iskustava, a naročito po položenom pravosudnom ispitu da biste mogli biti sudac tog najvišeg redovnog suda, koji čak nije niti spomenut kao redovni sud u Zakonu o sudovima, pa bi to trebalo popravit. Dakle, to su svi razlozi zbog kojih Klub Hrvatske seljačke stranke neće nažalost podržati ovaj Zakon. Sugeriramo predlagatelju do drugog čitanja da popravi ovaj tekst, da izbaci ovaj dio koji po prirodi stvari treba biti u Zakonu o sudovima. I sugeriramo više hrabrosti kod pisanja ovakvog Zakona, možda čak i cjeloviti tekst ne bi bio loš u ovom trenutku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici na galeriji su u posjeti Hrvatskom saboru izaslanici zastupnici Poljskoga, Poljske skupštine, Poljskoga Seima, koji su članovi Hrvatske, Poljskoga prijateljstva, parlamentarnog prijateljstva, koji su nam tu u posjetu Hrvatskom saboru i Hrvatsko-poljskoj skupini zastupnika hrvatskog prijateljstva sa veleposlanikom Republike Poljske, pa ih pozdravimo i sa našim [[Pljesak]] Određujem stanku, nastavak u 15 sati. Prvi na redu Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. STANKA U 13,28 SATI Gospođe i gospodo nastavljamo sa sjednicom. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom sudbenom vijeću. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković, Klub zastupnika HDZ-a, izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovo je jedan iz, znači paketa zakona koje nam Vlada predlaže vezano za rješavanje stanja u našem pravosuđu i mislim da nije sporno kada analiziramo situaciju u pravosuđu da naravno ne možemo biti zadovoljni sa ukupnom situacijom. To najbolje vide naši ljudi kada je potrebno zaštiti određeno pravo, kada je potrebno analizirati određeno pravo u postupku pred sudom, zapravo ljudi vide koliko to dugo traje i vrlo često zapravo čak niti ne ulaze u postupke jer unaprijed znaju da nakon proteka vremena u kojem će to analizirati to pravo više neće biti niti značajno niti biti aktualno. Međutim, ja moram reći da mi u nekakve velike i silne reforme i u nekakvo dramatično promjenjivanje stanja gdje će se u godinu dana promijeniti ili u nekom kraćem razdoblju sve to na bitno bolje, ja moram priznati da ne vjerujemo u takve mjere, da ne vjerujemo da je to niti moguće, nego ja moram reći da vjerujem u ovo što mi zapravo poduzimamo već godinu dana pa i ono što je početo prije. Donose se određene promjene zakona koje su već u prošloj godini evidentno dalo rezultata, ono što je ministrica navela da je broj predmeta koji su ne riješeni smanjen za 7%, mislim da je to jedan dobar početak, i da je to jedan podatak koji nas treba hrabriti u svemu ovome što se dešava. Ja vjerujem da će u ovoj godini, 2005. godini, taj postupak, on zapravo bi morao biti svakako veći, jer ako se ne poveća onda ćemo zaista morati razmisliti i o nekim drugim promjenama vezano i za postupovne zakone i za Zakon o sudovima ali ovih 7% smanjenih predmeta koji su ne riješeni je bitan podatak zato što one mjere koje smo donijeli na početku a to je najbitnija da predsjednik Vrhovnog suda može svojom odlukom one sudove koji su zatrpani predmetima da te predmete može rasporediti na sudove koji nemaju toliki broj predmeta, mislim da to nije stiglo u prošloj godini dati rezultate koje je to moglo. I očekujem u tome još bolje rezultate u 2005. godini. I zato mislim da sve mjere koje smo do sada vezano za pravosuđe donijeli, da su sve mjere dobre i da su dale sasvim zadovoljavajuće rezultate i da u sljedećim godinama možemo očekivati još i bolje. I u tom paketu vidimo da smo pod točkom prije raspravljali o Zakonu o sudovima, da tu također nudimo određena poboljšanja, daju se još veće ovlasti sudskim savjetnicima što će naravno pridonjeti većem broju riješenih predmeta. Pred nama je Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom sudbenom vijeću po svojoj zapravo materiji jedno uže područje u odnosu na onaj Zakon o sudovima ali također vrlo, vrlo bitan. Ono što se ovim Zakonom nudi mislimo da je dobro, kao najbitnije zapravo se, kao najbitnije se uvodi, daje sastav državnog sudbenog vijeća prema ovom prijedlogu i dalje 11 članova ali 9 članova bira se iz redova sudaca a ne kao što je to do sada bilo 7. Mislimo da je znači time praksa da je ona neposredna struka u tome sudbenom vijeću znači još jače zastupljena nego što je to bila do sada i ovu mjeru zapravo podržavamo. Što se tiče novine da se uvodi stegovno vijeće koje provodi stegovni postupak, utvrđuje činjenice i sačinjava prijedlog odluke mislimo da je i to dobra mjera jer naprosto vidimo zapravo i da je javnost puno osjetljivija i da se puno više provode stegovni postupci protiv sudaca. Kao što vidimo uvodi se i pravosudna inspekcija tako da u nekakvoj budućnosti možemo očekivati možda i veći broj postupaka u odnosu na suce koji ne budu savjesno i ažurno obavljali svoju zadaću. I zato zaista mislimo da je ova jedna mjera vrlo racionalna i vrlo razumna da te postupke ne mora voditi sudbeno vijeće koje broji 11 članova nego da to zaista može sami postupak utvrđivanja činjenica obaviti jedno vijeće od 3 člana i na koncu nakon što provede cijeli taj postupak predložiti odluku, predložiti odluku cjelokupnom sudbenom vijeću. Također i ovaj produljeni rok za pokretanje stegovnog postupka sa 2 na 3 godine također mislimo da je dobrodošao, jer dosta je tih predmeta koji su u zadnje vrijeme i otvoreni. Time ćemo zapravo pojačati ja mislim i savjesnost i odgovornost i ažurnost sudaca. Jedino što mislimo da bi trebalo raspraviti malo i obzirom da je Zakon u prvom čitanju, imamo članak 8. Zakona a kojim se mijenja članak 18. pa kaže u postupku imenovanja i razrješenja suca Vijeće će pribaviti mišljenje od Odbora za pravosuđe Hrvatskoga sabora. Na Odboru za pravosuđe smo imali i imamo vrlo često te točke i moram reći da se to zaista pretvara u jedno mehaničko davanje pozitivnog mišljenja za sve one suce za koje se u dopisu Ministarstva navodi da ispunjavaju uvjete da budu suci i mi kao Odbor za pravosuđe zapravo bez nekakvih velikih daljnjih raspravljanja o tome je li to u redu ili nije damo pozitivno mišljenje na sve i zapravo Državno sudbeno vijeće odlučuje opet u konačnici tko će to biti. E sada ovdje u stavku 2. imamo izrijeku koja kaže: u postupku imenovanja sudaca Vijeće će pribaviti mišljenje od Odbora za pravosuđe samo za kandidate koji ispunjavaju uvjete za suca. A u stavku 3. kaže: prigodom donošenja Odluke o imenovanju suca Vijeće će uzeti u obzir mišljenje sudačkog vijeća, dakle, čak neće uzeti u obzir niti mišljenje tog našeg Odbora za pravosuđe Hrvatskoga sabora i mislimo da obzirom da je to prvo čitanje da bi valjalo uopće razmisliti o tom institutu kojem mi dajemo kao mišljenje. A pod dva, ako već dajemo onda u ovom stavku 3. treba reći da će sudačko vijeće uzeti u obzir ne samo mišljenje sudačkog vijeća nego i izrijekom mišljenje saborskog Odbora za pravosuđe. To je nekakva primjedba koju mislim da treba do drugog čitanja svakako raspraviti a Zakon u cijelosti Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati s nadom da ćemo i sljedećih godinama imati ovakve, zapravo još bolje rezultate, još bolje postotke riješenih zaostalih predmeta jer mislim das smo stvorili jedan dobar zakonodavni okvir da se takve stvari počnu dešavati. I sve do sada što je u oblasti pravosuđa donijeto i Zakon o sudovima i Izmjene zakona o zemljišnim knjigama, donijeli smo na prošloj sjednici i Zakon o obveznim odnosima, donijeli smo i izmjene kaznenih zakona, mislim da su manje-više sve te promjene dobro došle i da nam pravosuđe ide definitivno u jednom boljem smjeru ali to će naše ljude zadovoljiti tek onda kada to osjete u samim postupcima pred sudovima a ja mislim da tu ne možemo očekivati tako brzo promjene ali u jedan dobar proces mislim da smo ušli i da u svakom slučaju nakon nekoliko godina kada budemo gledalite statistike morati ćemo sasvim sigurno imati puno bolje rezultate. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona sa ovom primjedbom na članak 8. i mislimo da to treba kod drugog čitanja u svakom slučaju ugraditi. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Završili smo raspravu po klubovima. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Nenad Stazić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Evo sada slušam kolegu Bošnjakovića zastupnika kojega izuzetno cijenim koje kaže da pravosuđe nam ide u boljem smjeru i da smo ušli u dobar proces. Upravo suprotno, upravo suprotno, pravosuđe nam zapinje i ulazi u sve nepodnošljivije stanje. I baš zbog toga ne treba mijenjati zakon. I baš zbog toga treba mijenjati zakone. Pa treba mijenjati i Zakon o DSV-u. Ali dragi kolega Bošnjakoviću ne na način da lakiramo postojeće stanje, da komplimentiramo o tom pravosuđu kad ono to ne zaslužuje. Treba mijenjati Zakon o DSV-u na tragu reformi pravosuđa, a bojim se da ovo nije korak naprijed, ovo je predloženi Zakon nego korak nazad. A svi se slažemo oko toga da nešto se treba učiniti. I podršku koja, koju ministrica ima govorio sam već i kod Zakona o sudovima, tu podršku svih klubova, cijeloga Parlamenta treba iskoristiti za radikalnije poteze. Taj kirurški nož mora zarezati dublje nego što se ovim namjerava. Mišljenja sam da je jedan od generatora lošeg stanja u pravosuđu Državno sudbeno vijeće i način na koje to Državno sudbeno vijeće radi. Ja sam i kod rasprave o Zakonu o sudovima istaknuo neke primjere sudaca, a o njima odlučuje DSV. Spomenuo sam slučaj sutkinje Domić, pola Brača je uknjiženo potpuno nezakonito sa očitim, očitom namjerom da se pogoduje dvojici ljudi. Što ministrica tu može? Ministrica nema alatke, ona nema instrumenta. Ona je mogla sutkinju Domić smijeniti sa mjesta predsjednika suda što je i učinila. Pa sad Domićka više nije predsjednica suda ali je sutkinja. Sutkinja je i dalje. A tko nju može razriješiti? DSV. A da li ju razrješuje? Ne razrješuje. Pa sam spomenuo toga nesretnoga Vidušića iz Crikvenice. U pritvoru je čovjek. Zbog istih stvari koje je Domićka radila. Pa jel ga Državno sudbeno vijeće razriješilo? Nije. A kad će? Ne zna se. A da li će? Ni to se ne zna. Pa imaju suca u Šibeniku, 8 godina mu traje kazneni proces, a da li ga je razriješilo? Nije. Jer znate što DSV kaže: Je, a nama treba pravomoćna presuda da je on kriv. A kad će doći do te pravomoćne presude? Možda nikad. Kako sudovi rade možda nikad jer će stvar otići u zastaru. I šta će onda napraviti Državno sudbeno vijeće. Reći će: A slušajte, nećemo ga razriješiti. On, oni će penziju dočekati. Penziju. Nakon svega što su radili u pravosuđu, a da ih ovo Državno sudbeno vijeće ne razriješi. To je, dragi prijatelji to je neprihvatljivo. To je neprihvatljivo da se neki suci tako ponašaju, a još je neprihvatljivije da oni koji odlučuju o tome da li će oni ostati suci ne poduzimaju ništa. DSV mora štititi ugled sudačke funkcije svojim odlukama. I mora razriješiti suca koji krnji ugled te sudačke profesije. Suci su u svakoj demokratskoj zemlji, ma usudio bih se reči kasta. I moraju biti. Moraju biti. Suci se moraju ponašati časno. Ne samo profesionalno raditi svoj posao nego moraju ukupnim svojim ponašanjem štititi ugled profesije koju rade. Zašto? Pa zato da bi građani vjerovali tim sucima i tim sudovima. Ma ja neću ulaziti u to kako neki sudac sudi. Dakako niti mogu niti smijem ja ili bilo tko drugi. Ali mogu ulaziti u to kako se ponašaju. Neću ja komentirati kako je sudac Lozina sudio u predmetu koji je vodio. Ali to da jedan sebi sudac dopusti da dođe na Tomsonov koncert, skine majicu i veselo njome vitla, e oprostite to je nedopustivo. Na Tomsonovom ili na Bajagin ili na bilo čiji. Kao što sutkinja ne može, ne znam, u mini, u minici otići u noćni bar i plesati po stolu. Ne može. Ne može. Jer ako to netko napravi šta mora DSV napraviti? Razriješiti ga. Hitno, po hitnom postupku. Znači mi se s ovakvim DSV-om nosimo. Oni odluke ne donose nikakve u stvarima koje su očigledne, koje bodu oči, koje vrijeđaju javnost. Jer ta javnost i ti građani svojim poreskim novcem plaćaju te suce. I imaju pravo od tih sudaca očekivati prvo da rade, da rade dovoljno. Drugo, da rade kvalitetno i treće da se ponašaju u skladu sa dužnošću koju obavljaju. To javnost ima pravo tražiti jer ih javnost plaća. Pa kad je već riječ o Državnom sudbenom vijeću zašto mislim da je ovo korak unazad. Pazite, oni odlučuju o sucima i sad se još ovime sa 7 na 9 povećava broj sudaca koji će biti u jedanaestčlanskom Vijeću. Pa to je posve naopako. Pa ni ovih 7 nisu dovoljno radikalno postupali nego su štitili svoju branšu sudačku. A sad ćemo ih još podebljati na 9. Pa mogu misliti kako će raditi. To je poziv svim drugim sucima koji se misle neodgovorno ponašati da se upravo ponašaju ko sutkinja Domić, kao, kao ovaj iz Crikvenice, kao onaj iz Šibenika jer im se apsolutno ništa neće dogoditi. Njihova jedina kazna će biti da možda budu suspendirani, a dok im traje suspenzija a kao što vidimo u nekom slučaju može trajati i 8 godina oni će dobijati plaću. Pa oni su de facto nagrađeni, a ne da su kažnjeni. Oni ništa ne moraju raditi, dobijaju punu plaću. Prema tome nema ministrice ali evo preko vas suradnice njezine predlažem da se o ovome razmisli. Neka ovo sad prođe ovako u prvom čitanju, ali do drugog čitanja pa DSV bi trebalo posve drugačije sastaviti. Smanjiti broj sudaca. Uopće pravosudnih dužnosnika na 1/3 DSV-a, 1/3 da imenuje ovaj Parlament, 1/3 da imenuju udruge. E onda bi taj DSV možda, možda donosio malo brže neke odluke koje mora donijeti i možda bi tada te odluke bile malo razumnije nego što su sada. U međuvremenu ovakvo stanje se ne može dalje podržavati niti se ovakva zakonska rješenja mogu prihvaćati jer oni stanje popraviti neće. Ono će biti sve gore i gore. A netko za to stanje mora preuzeti odgovornost pa kad sam govorio o sudovima znate tko ima tu odgovornost? Politika. Politika. Vlada i ovaj Sabor. To je naša odgovornost da taj DSV ne izgleda tako kao što izgleda i da se ne ponaša kao što se ponaša. Hvala vam.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Hoću replicirati kolegi Staziću jer ne mogu se složiti ipak sa tezom da je ovo korak unazad. Ja sam u uvodnom dijelu izlaganja doista rekao da ne možemo biti zadovoljni i naravno da nismo zadovoljni sa stanjem u pravosuđu i to zapravo i nije nekakva mudrost konstatirati jer to vide i svi naši građani kad dođu na sud. Mnogi i ne dođu upravo radi činjenice jer znaju da će postupci dugotrajni biti i onda nakon što to završi više je uopće upitno to pravo koje će oni ostvariti ili zaštiti. Ali ja moram reći da ja ne vjerujem u neke brze u neke dramatične okrete i da se nešto nekakvim mjerama može jako brzo riješiti. Jer to nije uspjela niti ranija Vlada, i ona je išla postupno i ona je mijenjala određene procesne institute koji su doveli zapravo do određenih zapravo poboljšanja i određenih preduvjeta da se postupci ubrzaju. To čini zapravo i ova Vlada, i u ovih godinu dana donijeli smo doista jedan niz mjera pa između ostaloga znači i promjene zakona o sudovima, što se upravo u ovih 7% smanjenja broja neriješenih predmeta vidi. Nije ni to dosta. Jer ako ćemo matematički znači treba nam 15 godina da riješimo to. Ali prošle godine obzirom da se to tek počelo primjenjivati negdje u drugoj polovici prošle godine, prošle godine zapravo nije bilo dovoljno vremena da se to primjeni. Očekujem i tako bi moralo biti u sljedećim godinama da te ovlasti koje Vrhovni sud ima daju još značajnije rezultate. Ovo vezano za pojedinačne primjere sudaca doista bismo mogli dugo razgovarati o tome, ali mislim da i postupci se vode i pred Sudbenim vijećem, pa protiv ovih koje ste vi spomenuli vode se i kazneni postupci. Tako da mislim sve je to procesuirano. Što se tiče Sudbenog vijeća vidimo da i ti stegovni postupci kada bismo uspoređivali broj koliko se stegovnih postupaka protiv sudaca vodi unazad par godina vidjeli bi da se tu radi u puno većem broju, dakle odgovornost se ipak zaoštrava,. Ipak se tu nešto dešava, i ja bih volio zapravo da vrijeme pokaže da sam ja u pravu da to ide bitno na bolje. Evo hvala lijepa.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Nenad STazić.
Ja se uvaženi kolega Bošnjakoviću ja bih bio jako sretan da ste vi u pravu. Jako sretan jer to bi značilo da se stvari popravljaju. I da će se i ovim zakonskim prijedlogom kada on postane zakon popraviti. Ali to tako biti neće. Jer, kada mi vi kažete vode se stegovni postupci, vode se. Ali dajte vidite koliko dugo se vode. Dajte vidite s kojim konačnim rezultatom se oni vode. Pa tu rezultata nema nikakvih. Nikakvih, a što mi sada tu radimo, mi povećavamo broj sudaca umjesto da smanjujemo. Zato je to korak unazad. I zato uz sve vaše nade da će ovo značiti popravljanje stanja u pravosuđu, ja se bojim kolega Bošnjakoviću da tome neće biti tako. Ja shvaćam da treba da parlamentarac iz vladajuće većine treba pomagati svojoj Vladi hvaliti njezine prijedloge. Meni je to posve razumljivo, ali ovo je preozbiljna materija a i nema podijeljenosti ovdje među klubovima. Nema podijeljenosti oko toga da je dogorjelo do nokata. DA je stvar došla do kraja. I da se kolega Bošnjakoviću moraju poduzimati i brze i nagle mjere. Jer se bojim da će za koju godinu biti prekasno. Prema tome ohrabrimo se svi kupa podržimo ministricu, potaknimo ju i nju i cijelu Vladu da oštrije i radikalnije uđe u problem sa jezivim stanjem u pravosuđu. Da se s time obračuna radikalnim mjerama.
Hvala. Poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ja moram izraziti pomalo čuđenje da je ovim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama zakona o Državnom sudbenom vijeću prije svega prihvaćena ideja da se uvjeti za izbor i za razrješenje sudaca propišu ovim zakonom a ne zakonom o sudovima. Prvo iz formalno pravnih razloga bi to teško išlo s obzirom da Ustav izričito kaže, djelokrug i način rada Državnog sudbenog vijeća uređuje se zakonom, kada je u pitanju Državno sudbeno vijeće članak 123. prema tome ne bi se moglo baš tim zakonom uređivati uvjeti i kriteriji za izbor sudaca, mislim da bi to ipak trebalo ostati u Zakonu o sudovima. I da tamo to bude u matičnom zakonu za suce. Drugu primjedbu koju moram reći, načelno, ja se zapravo protivim tome da se izbori i razrješenje a osobito stegovna i svaka druga odgovornost i sudaca zatvara u okvir same struke i da sve više i više bježe od javnosti. I sve više i više pokušava se dovesti u tome da struka bira sama sebe, i da sama sebi polaže račune i odgovara. DA pojasnim. Sam članak 4. recimo zakona predlaže, da bi sadašnji broj sudaca povećao se sa 7 na devet koji će se moći birati u Državno sudbeno vijeće. Poštovane kolegice i kolege od ukupnog broja 11 to bi značilo da bi iz reda sveučilišnih profesora i odvjetnika bilo samo po jedna osoba. A u to bi isto tako značilo kada se preračuna da tri četvrtine Državnog sudbenog vijeća članova bi činili suci, a do sada po sada važećem zakonu su više dvije trećine. Nat polovina većina glasova donose odluke, i ovako dakle oni bitno odlučuju utječu o tome. A onda se postavlja pitanje zbog čega dodatno se zatvoriti u okviru struke i povećati to na tri četvrtine. Podsjećam na dodatno na otežavajući činjenicu da imamo veoma važnu činjenicu koja ovim Zakonom se propisuje u 17a. članak 7. odnosno 17a. da je mišljenje sudačkog vijeća o kandidatima za suce izrađuje se u pisanom obliku i sadrži obrazloženje ispunjavanju općih i posebnih uvjeta za imenovanje suca. Kao i u 18 gdje se govori i Vijeće će uzeti u obzir mišljenje Sudačkog vijeća, dakle Državno sudbeno vijeće mora uzeti u obzir mišljenje Sudačkog vijeća. I mora uzeti ocjenu iz članka 72. Zakona o sudovima. A to je ono što se mora raditi. Prema tome, praktički što sudbeno vijeće mora prosuditi tako kako će sudsko vijeće dati mišljenje a u kojem se nalazi predsjednik toga istoga suda. Isto tako on će napraviti ocjenu na osnovu onoga što radi, i zapravo ovi vanjski nemaju potrebe ni biti tamo. Ako tome dodate treću činjenicu, da je pitanje provođenje stegovnog postupka između ostaloga, javnost potpuno isključena, a između ostaloga se predviđa da se stegovni postupak provodi za razno razne stvari. Pa i za stvari koji su najteži oblici povrede sudačke dužnosti, onda se postavlja pitanje a zašto bi tu javnost bila isključena i zašto bi samo Državnog sudbeno vijeće odlukom priopćilo o čemu se radi. Mi čak i u postupku suđenja građanima dapače ne isključujemo javnost nego uključujemo javnost, a iznimni su slučajevi kada se isključuje javnost radi zaštite ne znam mladih, braka, i tako dalje i tako dalje. Još više, vrlo interesantno je dodatno rješenje da primjerice sudac može biti udaljen sa dužnosti ja ću citirati. ""ako je protiv njega pokrenut kazneni postupak za kaznena djela za koje je utvrđena kazna zatvora preko 5 godina.". I sada dok je udaljen sa dužnosti on ima pravo na dvije trećine plaće. Ja pitam kako će reagirati naša javnost ako postoje takvi slučajevi i ako u takvom slučajevima prepozna ovakve stvari, kada netko, a poglavito imali smo prilike slušati i u diskusijama slučajeve kada praktički imamo situaciju da se vode postupci po 7, 8 godina kada su i pred sudovima kada su u postupku sami suci. Ja sam za to dakako da ako se sudac u kaznenom postupku oslobodi krivnje, onda naravno ne može biti drugo nego mu se mora isplatiti kao što je sve ovdje i predviđeno i tako dalje, ali ne može se dovoditi u ovakvu situaciju ovako ponašanje. Moram isto tako reći da je vrlo interesantno da je sam zakon u članku 15.a propisao da se suci imenuju i razrješuju uz uvjet i po postupku kojim se osigurava stručnost, neovisnost i dostojnost za obnašanje te sudačke dužnosti. Imamo doduše gdje se spominje kod razrješenja ako bi se osudio na kaznu zatvora, dakle ne na bilo koju, nego onu kaznu zatvora koja narušava dostojnost suda, onda on suca, onda on ne bi mogao biti izabran, odnosno morao bi biti razriješen. Vrlo interesantno. U mnogim drugim slučajevima ako je čovjek osuđen na kaznu zatvora od 6 mjeseci i dulje od 6 mjeseci prestaju mu dužnosti, ne može obavljati redovan posao u upravi i nekakvim poduzećima. Ovdje bi moralo prije toga imati i novi kvalifikat da je u pitanju povređenost, dostojnost za obavljanje te dužnosti. Dakle i to pitanje treba jedan puta staviti na red. Ja mislim da ovako to ne bi moglo ići. A poglavito ne može ići da se unese institut da se on imenuje i razrješava po osnovu stručnosti, neovisnosti i dostojnosti a da se ni jednom riječi ne propišu zakonski uvjeti i kriteriji koji se moraju ispuniti, za koje se onda smatra da je ispunjena i da udovoljava dostojnost sudačke funkcije. To jednostavno pokazuje da je zapravo cijeli Prijedlog zakona ne dorađen. I u tom pogledu sasvim sigurno bi trebalo obaviti određene stvari i dorade koje bi u svakom slučaju trebalo pripremiti do drugog čitanja. Naravno, ima dosta interesantno rješenje koje je vezano i za članak 6., odnosno članak 17. u kojem se kaže između ostaloga, u postupku davanja mišljenja Sudačko vijeće može zatražiti podatke o kandidatima za suce. I sad, to su oni koji su izvan suda, i sad odjedanputa Sudačko vijeće je regulirano u Zakonima o sudovima. U tom Sudačkom vijeću u Zakonima o sudovima je propisano kako daje mišljenje i koji postupak itd. za sve druge osim za ovaj. E sad za ovaj slučaj jedan puta imamo nešto novo. Zašto se bježi zapravo da se čitav niz instituta stalno miješa. Jedan puta u jednom zakonu, drugi puta u drugom zakonu. A kad se sve skupa zbroji onda dolazimo do nečega što je pomalo začuđujuće, da mišljenje obavezuje onoga komu je upućeno, da ga razmotri, to da, ali ga ne mora prihvatiti jer je mišljenje. Međutim, mi ovdje imamo po prvi puta slučaj da mišljenje ako dostavi Sudsko vijeće, a mora ga dostaviti u propisanom roku, ovdje piše jasno u roku od 60 dana. Onda to mišljenje ne samo da je ono obavezno za razmotriti nego ono između ostaloga kaže, prigodom donošenja odluke o imenovanju sudaca Vijeće će uzeti u obzir mišljenje Sudačkog vijeća i odredbe članka 72. Dakle, ne samo da mora raspraviti o mišljenju, nego ono praktički je vezano sa tim mišljenjem i odlučivanju. To više nije mišljenje, to je poštovane kolege, ako ja smijem tako reći prethodna zapravo suglasnost, samo se krivo, drugačije zove, a sadržajno se krije iza toga. I praktički to Sudsko vijeće koje daje mišljenje i koje na osnovu odluke Predsjednika suda ocjenjuje po osnovu članka 72. budućeg Zakona o sudovima kandidata, praktično ono bitno odlučuje na postupanje i djelovanje Državnog sudbenog vijeća. Ja moram reći da onda ideja o samom Državnom sudbenom vijeću kao tijelu koje bi bilo slobodno i neovisno od izvršne i zakonodavne vlasti, a koje bi u isto vrijeme osiguralo izbor, imenovanje i razrješenje sudaca u skladu sa time da prije svega postignemo da suci sude na temelju Ustava i zakona i iznesenih dokaza i da naravno budu kvalitetni, stručni i dostojni za obavljanje tog posla. E, ta ideja onda sama po sebi postaje bespredmetna i na kraju krajeva praktički de facto smo stvorili zakonske pretpostavke po kojem će Sudsko vijeće zapravo vršiti stvarni izbor, a deklaratornu će odluku donositi Državno sudbeno vijeće. Ja mislim da takva rješenja nisu dobra, da ta rješenja dovode do zatvaranja sudaca i sudova u cehove i to nije dobro za dugoročno gledajući ni sa strane suca, a kamoli za sve nas, jer će sve više i više biti, htjeli mi to ili ne htjeli zapravo prijateljskih i drugih veza unutar sudova i ono što je osobito važno poslušničkog mentaliteta nižih u odnosu na više, jer će to bitno utjecati na to kakvu će ocjenu dobiti i kakvo će se dati vrednovani podaci iz kojih se napravi i radi mišljenje na samom Sudskom vijeću. Jer to Sudsko vijeće zapravo su isti ti članovi koji moraju dostaviti podatke na osnovu kojih se piše mišljenje u sudu, predsjednik suda i naravno plus ministarstvo. Mislim da to nije dobro i da bi trebalo do drugog čitanja jako dobro ova dva zakona preispitati, urediti prije svega da se zaštiti sloboda i neovisnost i samostalnost sudbene vlasti u cilju da se postigne ona temeljna njena funkcija, da osigura kvalitetnu vladavinu prava u Republici Hrvatskoj, a radi cilja i zaštite pravnih i svih drugih interesa naših građana i drugih pravnih subjekata. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Rade Ivas.
Poštovani predsjedniče, državna tajnice, kolege i kolegice zastupnici. Ovo je sigurno jedan u nizu zakona koje Vlada bombardira ovdje u Sabor u cilju sređivanja stanja u pravosuđu, odnosno provođenja zacrtane reforme pravosuđa. Zakon o Državnom sudbenom vijeću donesen je u svom prvom obliku još 93. godine. Do danas je nekoliko puta mijenjan, dopunjavan izmjenama i dopunama i odlukom Ustavnog suda Republike Hrvatske. Zbog brojnih primjedbi iz struke a i opće javnosti na rad Državnog vijeća predlagač ovim Prijedlogom zakona nastoji urediti ili izmijeniti neke postavke i zakone. U prvom redu sastav Državnog vijeća uvodi uvjete, utvrđuje uvjete za imenovanje i prestanak dužnosti sudaca, uvodi stegovno vijeće, utvrđuje visinu plaća za suce kod privremenog udaljavanja itd. Člankom 4. Prijedloga izmjene i dopune zakona, predlagač je predložio novi sastav Državno sudbenog vijeća na način da se, da on broji 9 članova iz redova sudaca, jednog iz reda sveučilišnih profesora i jednog iz reda odvjetnika. Ovdje možemo postaviti pitanje da li se sastav Državnog sudbenog vijeća uopće treba mijenjati i s obzirom da dosadašnji sastav Državnog sudbenog vijeća osigurava provođenje ustavne odredbe da većinu članova Državnog sudbenog vijeća moraju sačinjavati suci. Ako se već išlo na ove promijene možda je trebalo razmisliti da se ne ide na povećavanje članova iz redova sudaca. Zašto ne bi recimo, u sastavu Državnog sudbenog vijeća bio i predstavnik Parlamenta. Ovim zakonom se propisuju i uvjeti za imenovanje sudaca što je do sada bilo regulirano Zakonom o sudovima. To se obrazlaže činjenicom da se na ovaj način na jednom mjestu regulira sve ono što je vezano sa imenovanjem sudaca. Čuli smo u raspravi da ima dosta primjedbi na ovo, pa i Odbor za pravosuđe smatra da bi ovo trebalo ostati dalje regulirano u Zakonu o sudovima. Kao predstavnik Odbora za pravosuđe mogu kazati da smo dosta prilikom utvrđivanja mišljenja u postupku imenovanja sudaca raspravljali o nekim učincima, nedostacima zakonskih rješenja i mogućnosti, potrebe mogućnosti poboljšavanja što se tiče kriterija za izbor sudaca. Naime uočena je neujednačena praksa sudačkih vijeća prilikom utvrđivanja prijedloga kandidata. Stoga bi bilo potrebno da se stavak 1. članak 17.a poboljša na način da se pored ispunjavanja općih i posebnih uvjeta za imenovanjem sudaca ugrade i taksativno propišu kriteriji za rad sudačkih vijeća kojim bi se jamčilo da će se upravo između prijavljenih kandidata izabrati oni najstručniji ljudi, ljudi iskazanih radnih sposobnosti i ostvarenih rezultata rada. Također se na Odboru za pravosuđe dosta raspravljalo i o funkciji i ulozi Odbora za pravosuđe u postupku imenovanja sudaca te se postavljalo pitanje kako definirati tu ulogu Odbora. Iskustva nekih zemalja Europske unije koje smo prikupili upravo radi usporedbe sustava, pokazuju različite primjere. U većini tih država utjecaj parlamenta, a i predsjednika države na izbor sudaca nije zanemarljiv. Odbor za pravosuđe trebao bi davati mišljenje o kandidatima po meni na sličan način kao i sudbeno vijeće, tj. voditi računa o stručnim moralnim svojstvima kandidata. To bi mišljenje trebalo imati svojstvo mišljenja šire demokratske javnosti, biračkog tijela te se ne bi smjelo zasnivati na političkim stavovima i opredijeljenim članovima Odbora za pravosuđe te bi trebalo osigurati autonomiju, autonomno pravo Državnog sudbenog vijeća u izboru sudaca. Ovdje bi, koristim ovu priliku da predložim dopunu članka 18. stavak 2. prijedloga Zakona na način da je Državno sudbeno vijeće dužno uzeti u obzir i mišljenje Odbora za pravosuđe. Samo ovdje u raspravi smo imali primjere da li uopće treba Odbor za pravosuđe uključiti u postupak izbora sudaca. Smatram da ga treba uključiti ali pod uvjetom da se detaljnije reguliraju kriteriji kod rada sudbenog vijeća i jasno da se mišljenje tog Odbora za pravosuđe Državno sudbeno vijeće treba uzeti u obzir. Prijedlogom zakona uvodi se i stegovno vijeće kao tijelo stegovnog postupka. To bi tijelo bilo tročlano koje bi provodilo postupak te bi prijedloge svoje odluke sa obrazloženjem podnosilo Državnom sudbenom vijeću. Pretpostaviti je da se predlagač za ovo rješenje odlučio radi efikasnosti i ekonomičnosti postupka. Kako bi ova novina bila što jasnija, smatram da bi trebalo detaljnije i jasnije propisati da stegovno vijeće i njegov sastav određuje Državno sudbeno vijeće. Smatram da bi trebalo dodati i na kraju prijedloga Zakona jedan novi članak 23. kojim bi se propisale prijelazne i završne odredbe. Naime mislim da je to propušteno, mislim da bi tu trebalo isto propisati da će se postupci imenovanja i razrješenja sudaca te stegovni postupci započeti prije stupanja na snagu ovog zakona dovršiti po propisima koji su bili na snazi do stupanja na snagu ovog Zakona. Mislim da je to propušteno u prijedlogu zakona. I na kraju mislim da će predlagač uvažiti dosta kvalitetnih primjedbi koje su date ovdje i da će drugo čitanje biti kvalitetnije i prihvatljivije za svih. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Rajko Gajica. Ratko, pardon.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja ću ovdje komentirati četiri stvari. Prvo je ovo pitanje vjerodostojnosti Državnog sudbenog vijeća. Ja mislim da je dosta rašireno mišljenje kako je Državno sudbeno vijeće ili svoju vjerodostojnost pokvarilo ili je nije ni steklo. Tu ću reći ovo. Imam dojam kao da Državno sudbeno vijeće razgovara ili misli o svojoj nadležnosti za imenovanje sudaca, a ne razmišlja o svojoj odgovornosti za stanje u pravosuđu a te dvije stvari su čini mi se povezane. U vezi s tim ja ću nešto drukčije od ovog što je predloženo reći, da ovaj odnos koji se sada predlaže kao izmjena 9:2 umjesto 7:4 mislim da ne vrijedi zato što ako i odvjetnike uzmemo kao istu branšu onda je zapravo odnos 10:1. Upravo zbog ove vjerodostojnosti o kojoj govorim i o odgovornosti za stanje u pravosuđu, ja mislim da treba pružiti prostor široj društvenoj javnosti i ja zato mislim da ovaj odnos u sastavu treba promijeniti, a ne ovako kako je ovdje predloženo. Druga stvar koju želim reći. Ja se slažem sa onim što je ovdje već rečeno. Članak 15c. u kojemu su dati uvjeti za izbor sudaca, ja mislim da ta materija spada u Zakon o sudovima i da bi je zapravo tamo trebalo instalirati. Ako bi ona ostala ovdje, onda ostaje ono što smo danas ovdje govorili, da se na tom mjestu ugradi ona obaveza koja proizlazi iz Ustavnog zakona o manjinama. Treća stvar koju želim reći, to je ovo pitanje uloge saborskoga odbora. Ja se pridružujem onom što je malo prije kolega Ivas rekao, a to je ako u imenovanju sudaca imamo ulogu saborskoga Odbora za pravosuđe onda ona ili neka bude efektivna ili neka te uloge nema. Ja mislim da je ovo razvodnjeno rješenje koje služi samo za pokriće nečega što nije vjerodostojno. I četvrta stvar koju ovdje želim reći, to su neke čini mi se terminološke pogreške. Ja ću recimo ukazati na članak 9. u kojemu imate pojam izabran itd. pa onda će se nešto kazniti zbog neopravdanog neobavljanja posla. To neopravdanog neobavljanja to mi djeluje kao rogobatan pojam, a vi imate jasne pojmove neuredno, nesavjesno, nezakonito itd. Ima ovdje u nastavku još nekih primjera. Ja mislim da bi bilo dobro da se ne dogodi kao u nekakvom, u prošlom vremenu kada smo ovdje amandmanima popravljali nekakva terminološki loša rješenja. To je neugodno i za predlagatelja i mislim da se ovo u tom pogledu da dobro pročistiti. Eto toliko. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Riječ ima uvažena zastupnica Ingrid Antičević.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Također smatram da je došlo vrijeme za izmjenu i dopunu Zakona o Državnom sudbenom vijeću nakon zadnje izmjene, a zadnja izmjena je uslijedila nakon što je Ustavni sud donio odluku 15.3.2000. godine po kojem je izravno rekao da je dotadašnji DSV radio protivno Ustavu i zakonu, odnosno protivno svrsi i smislu zbog kojeg je bio i osnovan. Dakle upravo su tu u toj odluci Ustavnog suda koja je inače mislim povijesna za razvoj našeg pravosuđa, jer u njoj ne samo što se ukidaju neke neustavne odredbe ovog zakona koji je u međuvremenu bio i promijenjen i kojeg sada ponovo mijenjamo i Zakona o sudovima nego su udarene, ja bih rekla udarene smjernice daljnjeg razvoja sudbene vlasti i pravosudne reforme. Međutim i te izmjene koje su se dogodile na temelju odluke Ustavnog suda pokazuju se evo da su pomalo u ovom razdoblju i postale kočnice daljnjeg razvoja, odnosno da je vrijeme da se zamislimo što je ono što se događalo u praksi, što je nešto što je možda izazvalo interes javnosti, ali i neodobrenje javnosti. Dakle ovo je vrijeme upravo da odgovorimo i ovaj će Zakon, Prijedlog zakona ... koji je u prvom čitanju i to pozdravljam da se nalazi najprije u prvom čitanju, jer u svakom slučaju do svojeg konačnog izgleda sigurno da će se dogoditi neke izmjene, nadopune koje će biti i smjelije a koje će moći odgovoriti na neke aktualne situacije, ne baš ni aktualne ali u svakom slučaju recentne, koje su se događale u zadnjih nekoliko godina a na koje jednostavno Zakon ovakav kakav je nije imao adekvatne odgovore. Dakle, kako doći do neovisnosti suca, ali jednako tako kako omogućiti da u sudbenu vlast dođu oni najbolji, najkvalitetniji kako omogućiti da najbolji, najsposobniji, najkvalitetniji napreduju ali kako omogućiti da oni koji nesavjesno i neuredno obavljaju svoj posao koji nisu dorasli toj funkciji kako da ih sudačka vlast zahvali i udalji iz svojih redova. U zadnje vrijeme već je bilo i spomenuto kako je javnost vrlo kritički raspoložena i to s pravom naspram sudbene vlasti a to zbog jednostavnog razloga zbog svakodnevnog neugodnog iskustva koje susreće upravo u dodiru sa sudbenom vlašću. I sada što je na nama da poboljšamo tu situaciju a ne da lamentiramo možda o pojedinim odlukama. Dakle, ovo je upravo trenutak i vrijeme da mi kao zakonodavna vlast takav instrumentarij moramo dati sudbenoj vlasti napose i na vlastito Državnom sudbenom vijeću koje će onda ispuniti tu svoju zadaću koja mu je važna i prevažna dana. U vremenu političkog pritiska na pravosuđe, koje je ostavilo tako dubokog traga da će se kasno sudbena vlast u cijelosti oporaviti od toga, vrijeme je da se zamislimo u kojem sastavu i tko to sve može odlučivati o prijemu kandidata u redove sudaca koji su ti koji će odlučivati o njihovoj stegovnoj odgovornosti, o razrješenju kao najtežoj stegovnoj mjeri i o njihovoj promociji o njihovom napredovanju. U svakom slučaju jedan je pozitivan trend koji govori sama činjenica da se do 2000. godine nisu samo dakle davali otkazi na ovaj ili onaj način, nego da oni koji su ostali, koji nisu bili dirani željeli su graditi karijeru negdje drugdje. Međutim, mi imamo zadnjih godina trend da se upravo u pravosudnu vlast žele vratiti oni koji su u međuvremenu se snašli negdje drugdje ili u javnom bilježništvu ili odvjetništvu ili državnom odvjetništvu i to je sigurno jedan znakovit korak koji pokazuje da više politika nema, u svakom slučaju ja bih se usudila reći ... dominantnu i rekla bih nema utjecaja na sudbenu vlast. Ali kako omogućiti kvalitetu, dakle kako onemogućiti neku internu ovisnost koja je također pogubna za razvoj pravosudne vlasti i ako malo pogledamo paralelna zakonodavstva u Europskoj uniji ali i ovih tranzicijskih zemalja koje napominjem, više nisu tranzicijske ušle su u Europsku uniju, ali koje su imale iste tegobe kao i mi i vrlo sličan sustav kako su one uznapredovale u ovom pogledu i kako su razradile i izgradile ovaj sustav. Dakle vidimo da nije predominantno tko uopće odlučuje i da li će to u Državnom sudbenom vijeću uz naravno dominantan broj sudaca sjediti ovaj ili onaj broj profesora pravnog fakulteta, ili će to biti odvjetnici ili će to biti predstavnici izvršne ili zakonodavne vlasti ali u svakom slučaju nešto je što upada u oči, da ama baš nemate sustava gdje predstavnik izvršne vlasti prije svega ministar ne odlučuje ili ne daje svoj glas ili ne daje svoje mišljenje. MI toga nemamo jednako tako ni zakonodavna vlast, takvog slučaja nema u Europi, nema u svijetu. Niti u Mađarskoj koja je imala vrlo sličan sustav ali i oni su u tom smislu promijenili izvjesne odredbe, i parlamentarci, zakonodavna vlast, izvršna na jedan način sudjeluje u ovom procesu. Zato mi se čini da nije dobro da zakonodavna vlast ni na koji način ne učestvuje. Ako je već ovakav sastav određen Državnog sudbenog vijeća onda je to korak, odnosno znak da moramo dati veće ovlasti parlamentarnom odboru, odboru za pravosuđe. Koji na ovakav način kako postoji, to je bilo već od nekoliko kolega istaknuto, evo na vlastito i od predsjednika samog Odbora, da je čudna zaista uloga samog Odbora za pravosuđe u pogledu ovog pitanja. Ono samo jednostavno odugovlači ovaj postupak a bitno niti ne daje odnosno nisu razrađeni kriteriji i mjerila po kojima bi Odbor za pravosuđe mogao aktivno učestvovati upravo u ovom procesu odabira sudaca, njihovom napredovanju. I zato mi se čini da bi upravo najviše pažnje trebalo pokloniti onim odredbama koje govore o uvjetima, o mjerilima, o kriterijima za napredovanje i za izbor tako da ne ovisi o tome hoće li neki kandidat biti simpatičan ovome ili onome članu Odbora za pravosuđe odnosno Državnog sudbenog vijeća, nego da ti kandidati već među sobom znaju koji će biti odabran zato jer je bolji, jer je više predmeta riješio, jer se više educirao, jer je učestvovao čak sam bio edukator, dakle to su sve kriteriji i mjerila koji se mogu preciznije odrediti, vidim neki pokušaji koji jesu ali treba napraviti jedan iskorak naprijed i precizirati, dakle, jer smo vidjeli da i ovako postavljeni kriteriji kao što su vrlo slični i u dosadašnjoj situaciji u praksi se događa tako da sudačko vijeće daje takvo mišljenje, jednostavno da izglasa 3 glasa su bila za ovog, 2 za ovog, a ne zna se ni zašto ni kako, niti itko o tome može, odnosno iracionalna je ta njihova odluka, jer se ne može provjeriti niti na Odboru za pravosuđe, a možda još manje na Državnom sudbenom vijeću. Zato apeliram da ti kriteriji budu transparentni, da sami kandidati unaprijed znaju koji je od njih najbolji, da na takav način taj sustav, taj pravosudni sustav u svojoj najosjetljivijoj komponenti djeluje na takav način da može biti efikasan, transparentan u svakodobnoj kadrovskoj kombinaciji, to je onda i najbolji odgovor onima koji mogu stavljati neke prigovore eventualno u izvršno ili zakonodavnoj vlasti ili samoj sudbenoj da je protežirala zbog ovoga ili onoga određenog kandidata. Uz tu napomenu i uz slaganje opće javnosti o kritičnosti naspram pravosudne vlasti treba istaknuti i to da mi imamo sjajnih sudaca, sudaca koji su hrabri, odlučni, koji ne posustaju i koji službe na diku svojoj profesiji i Republici Hrvatskoj. Malo ih ima, ali ih ima, ali upravo oni ulijevaju i vjeru, povjerenje i nadu. Ali takvi kolege nisu omiljeni među svojim kolegama, o njima se govori ovaj je neki koji cjepidlači, ovaj se drži previše norme i takvi možda teško ostvaruju promociju na viši sud, mislim kada bi to u Zakonu bilo transparentno i jasno rečeno da sudac a ima ih i takvih jako mnogo, koji ostvaruju normu i 180% da nema što tražiti onaj kandidat koji ostvaruje normu od 80%. Hvala lijepa.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospođo državna tajnice. Uvodno bih htio istaknuti da predložene izmjene i dopune Zakona o Državnom sudbenom vijeću dakako treba poduprijeti, a poglavito odredbe članka 14., dakle kojim člankom se mijenja članak 23. kojim se propisuje da su u okviru stegovnog postupka tijela stegovnog postupka u okviru Državnog sudbenog vijeća i stegovno vijeće. Dakle, novo posebno tijelo. I ovdje se nedvojbeno na kvalitetniji način od prijašnjih zakonskih rješenja regulira stegovni postupak, te se isti sada razrađuje na učinkovitiji i brži način, a samo stegovno vijeće se pojavljuje kao novost u Zakonu o Državnom sudbenom vijeću. Stegovno vijeće je temeljem zakonskog rješenja sastavljeno je od predsjednika i dva člana, koji uvijek moraju biti suci, a biraju iz redova sudaca Državnog sudbenog vijeća i propisuje se i njegova nadležnost, dakle da provodi stegovni postupak, utvrđuje činjenice i sačinjava prijedloge odluka. U predloženim izmjenama i dopunama na dobar način se propisuje postupak izricanja stegovne kazne razrješenja o dužnosti na način da je vijeće bez odgode dužno odlučivati o …, dakle ponavljam bez odgode očito u smislu hitnost samog provođenja postupka uz naznaku da protiv odluke o privremenom udaljenju se žalba podnosi Ustavnom sudu i to u roku od 15 dana. Sama žalba ne zadržava izvršenje, a istom odredbom predviđeno je da za, dakle ovdje se radi o privremenom udaljenju da od dužnosti da sudac ima pravo, dakle dok je privremeno udaljen pravo na dvije trećine plaće. Osobno sam mišljenja da nema potrebe za smanjenjem broja odvjetnika i sveučilišnih profesora u Državnom sudbenom vijeću. Predložena izmjena da se to učini i to sa dva predstavnika na jedan po mom mišljenju ne predstavlja kvalitetan pomak, naprotiv i više sveučilišnih profesora, a i odvjetnika potrebno je da bude u sastavu Državnog sudbenog vijeća uz ono propisano poštivanje odnosa uvijek u korist sudaca. Što se tiče godina radnog iskustva u odnosu na odgovarajuću stručnu spremu kao osnovnog uvjeta za obavljanje sudačkih dužnosti mišljenja sam da dobne granice bez obzira o kojoj vrsti suda se radi treba smanjiti, da je 10 godina radnog iskustva sasvim dovoljno da se ovlada samim poslom i strukom. Međutim, uistinu je potrebno osim ovih nazovimo objektivnih uvjeta detaljnije razraditi ostale kvalitete sudaca kao kandidata koje bi došle u prvi plan prilikom imenovanja određene osobe za suca. Tu u prvom redu mislim na stručnost, na moralnost, ugled u društvu kojem sudac živi i radi kao i rezultati dosadašnjeg rada. Posebno bih se i osvrnuo na onu odredbu u Zakonu da sveučilišni profesor čak mora imati 20 godina staža, radnog staža plus naravno položene odgovarajuće ispite, dakle radi se o osobi sveučilišnog profesora da bi mogao bit imenovan za predsjednika, za člana Vrhovnog suda. E sada kada to stavimo u kontekst što sve ta osoba mora najprije postići i koliko vremena izgubit da bude sveučilišni profesor, pa onda plus toga još 20 godina uistinu se postavlja pitanje, barem načelne razine da li će u najaktivnijim životnim godinama uopće biti u poziciji da preuzme takvu ulogu ili da obnaša dužnost suca. I na posljetku prihvatio bih ona mišljenja da postojeća uloga Odbora za pravosuđe u postupku imenovanja sudaca apsolutno ne odgovara ulozi tog odbora ukupno u pravosudnom sustavu Republike Hrvatske. Dakle nadležnost odbora, Odbora za pravosuđe i u smislu predlaganja osoba za suce treba razriješiti na drugi način, o tome su u raspravama kolege nešto već o tome kazale, ne bih se ponavljao. I sa ovim i završavam. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Državna tajnica Snježana Bagić, završni osvrt, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Čini mi se da je ovo jedan od dana koje je Hrvatski sabor opravdano posvetio pravosuđu raspravljajući o ova dva Zakona, prepoznajući time također potrebu dati u okviru svog djelokruga rada kao zakonodavno tijelo ili političko tijelo svoj doprinos i prilog tome što sve treba napraviti da bi se promijenilo stanje u pravosuđu, da bi se ono poboljšalo. Ja osobno više volim riječ reforma, više reći promjena stanja ili poboljšanje stanja i dijelim mišljenje onih koji su u ovoj raspravi tijekom današnjega dana rekli da stanjem ne možemo biti zadovoljni ali da su prisutne promjene, da možda nisu tako jasno vidljive i prepoznate u javnosti ali su prisutni određeni pomaci, to su možda mali koraci ali nas vode ka konačnom cilju. I zato mislim da samo uporan, sustavan rad na tome može zapravo doprinjeti tome da danas sutra vrati se povjerenje građana u pravosuđe. I ono što najviše boli, smeta sve nas koji radimo u pravosuđu ili smo vezani za pravosuđe je to da nema povjerenja, dakle da građani nisu zadovoljni a trebali bi biti jer se obraćaju sudu tek onda kada negdje drugdje ne mogu ostvariti svoja prava. E u sklopu svega toga, jer o reformi je bilo govora tijekom prijepodneva kod rasprave Zakona o sudovima, ministrica se na to osvrnula. Mislim da ovi zakoni su samo jedan korak dalje, jedan pomak. Ja sada neću govoriti o Zakonu o sudovima, mada su ova dva zakona povezana, nego o ovom drugom tekstu o kome smo sada raspravljali, Izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Čini mi se, možda i griješim da je današnja rasprava pokazala da je bilo više primjedbi, kritičnih tonova u odnosu na ovaj Zakon nego na prvi Zakon o sudovima. Kada sam razmišljala slušajući raspravu o tome, čini mi se da je to potpuno logično i razumljivo jer govori o tijelu koje imenuje i razrješuje suce te odlučuje o njihovoj stegovnoj odgovornosti. Dakle, o jednome tijelu na kome leži velika odgovornost i koje kroz svoj izbor sudaca zapravo njihove kvalitete doprinosi tome da u pravosuđu, da u sudovima rade samo oni suci koji to i doista zaslužuju svojom stručnošću, dignitetom i uopće čašću, etičnošću kao osobe. Kako, sada se postavlja pitanje kako to osigurati, odnosno kako osigurati da članovi Državnog sudbenoga vijeća budu onakvi kakve mi želimo. Dakle osobe također koje su kvalitetne, stručne, potpuno nepristrane i neovisne i koje neće podlijegati utjecajima i koje će doista izabrati one najbolje od osoba koje su se kandidirale. Jasno da je tu interes Sabora itekako prepoznat a i važan zato što ovaj Visoki dom je ono tijelo koje imenuje članove Državnog sudbenoga vijeća. I time kroz njihov izbor određuje njihovu kvalitetu, njihov dignitet dakle, da svojom osobnošću te osobe doprinose ukupnome stanju u pravosuđu, odnosno kadrovskom popunjavanju. Zato u ime Ministarstva pravosuđa, Vlade Republike Hrvatske mogu reći da ćemo doista ozbiljno razmotriti sve primjedbe ovoga Visokoga doma s obzirom na promjene koje se predviđaju u sastavu. Čule su se ovdje primjedbe i kritike da je ovo korak unazad zbog smanjenja predstavnika odvjetništva, pravnih fakulteta u ukupnome broju, članova Državnog sudbenoga vijeća. To svakako nije bila namjera predlagatelja, bila je upravo suprotna da se zapravo omogući svaki mogući utjecaj, nepodoban, utjecaj, ako mogu tako reći kod formiranja tijela koje će imenovati suce. Rasprava pokazuje da o tome trebamo temeljito razmisliti da ima i potpuno drugčijih i suprotnih mišljenja dakle, da nas cilj može odvesti u suprotnome pravcu. Ono što ja moram reći je da premda se meni kao nekome tko dolazim iz Ministarstva pravosuđa sviđa podrška odnosno poticaj ministarstvu da bude hrabrije, dakako da treba i može biti ali i za to ima prostora to mora biti u određenim granicama koje neće ugroziti samostalnost nove sudbene vlasti. Ja kada govorim o samostalnosti nove sudbene vlasti onda pod time podrazumjevam to da sudac kada donosi odluku mra biti potpuno samostalan i neovisan i raditi u skladu sa Ustavom, Zakonom i svojom savješću. Sve ostalo je podležno kontroli, prosudbi, procjeni kao kod svake druge profesije. I u tom prostoru mislim da ima i treba promatrati i moguće izmjene u pogledu sastava i načina imenovanja Državnog sudbenog vijeća. Zato kažem ozbiljno ćemo do drugoga čitanja razmotriti ove primjedbe i prijedloge koje se odnose na sastav Državnoga sudbenoga vijeća. Bilo je još dva kruga primjedbi koje možda nisu toliko bitne, ali dakako svojom ukupnošću će doprinjeti poboljšanju zakona a to je treba li ili ne u sklopu ovoga Zakona što se sada predlaže trebaju li biti uvjeti za imenovanje sudaca ili oni trebaju ostati u Zakonu o sudovima. Nama se kao predlagateljima činilo da ima razloga da se ipak te odredbe izmjeste iz Zakona o sudovima u Zakon o Državnom sudbenom vijeću zato da bude na jednom mjestu vidljivo koji su to uvjeti koje treba ispunjavati netko tko se kandidirao za suca o kome odlučuje to tijelo Državno sudbeno vijeće. I treći krug za koje smatram da je dobar poticaj a to je stegovna odgovornost, dakle da Vijeća, ovoga Državnoga sudbenog vijeća odlučuju o stegovnoj odgovornosti. Zašto? Zapravo praksa je pokazala i način rada … [[Govornik se ne razumije.]] da je ono kao veliko tijelo od 9 članova katkada trome i da kada odlučuje barem o stegovnoj odgovornosti mora biti načina da se stegovni postupak ubrza. Jer i ovdje je bilo puno kritike na rad ovog segmenta držvanog sudbenog vijeća u pogledu stegovne odgovornosti sudaca. Dakle zašto. Zato što se pokazuje katkada da usprkos očekivanja možda javnosti možda … [[Govornik se ne razumije.]] državno sudbeno vijeće nije možda bilo dovoljno učinkovito ili brzo kod odlučivanja stegovne odgovornosti sudaca. Jer time se, možda takvim radom se na neki način baca u zasjenak sav onaj rad svih drugih sudaca koji doista odgovorno savjesno rade svoj posao a gdje onda ovi neki slučajevi svojom interešću javnosti ili svojom očiglednom povredom pravila ponašanja i postupanja suca izaziva .. [[Govornik se ne razumije.]] i umanjuje njihov rad. Zato doista zahvaljujem svima koji su sudjelovali u raspravi. Ministarstvo pravosuđa će ne samo ozbiljno razmotriti primjedbe i na Zakonu o sudovima i na Zakonu o državnom sudbenom vijeću nego će nastojati poslati u proceduru Konačni prijedlog zakona u što kraćem roku jer ako se ne varam, sadašnjem sastavu državnoga sudbenoga vijeća mandat istiće negdje u srpnju mjesecu a po mom osobnom sudu bi možda prije toga trebalo usvojiti izmjene i dopune zakona kako bi ovaj Visoki dom doduše nije na meni reći ali kako bi se Hrvatskom saboru koji u konačnici treba izglasati ovaj Zakon omogućilo da budući sastav izabere po što jasnim kriterijama. Zahvaljujem.
Hvala državnoj tajnici. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je predloženi zaključak donijet sa 83 glasa za, 4 suzdržana i 13 protiv.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, ja danas tek pokušavam braniti Zakon koji sam napisala prošle godine ljeti, u rujnu za vrijeme zbivanja koja su zapravo potakla izmjenu ovog Zakona. Tada je to bio Bechtel, kasnije se dogodio, dogodilo Ministarstvo obrane. Kad pogledamo vlade prije toga vidjet ćemo da nijedna nije bila imuna ozbiljnih propusta upravo u ovim poslovima i cilj Prijedloga zakona koji sam napravila je zapravo stvarna parlamentarna kontrola nad poslovima sklopljenim putem iznimne nabave koju zaključuje Vlada Republike Hrvatske jer se radi o novcima poreznih obveznika i ako već donosimo proračun, provodimo dane i dane u raspravi a ne kontroliramo način na koji Vlada troši novac. Ova ili ona potpuno je svejedno. Zapravo mi je drago da je ova rasprava stigla u relativno mirno vrijeme bez trenutnih afera te vrste pa se nadam da će se zakon moći mirno zbog toga i razmotriti. Ja neću čitati ovaj dio koji ste mogli u uvodnom dijelu vidjeti. Samo ću kratko reći dva modela koja se spominju kao mogučnost kontrole. Ja držim da je to doista mogučnost. Prvi je koji se odnosi na članak 13. u kojem se predlaže dopuna tako da naručitelj osim pribavljanja prethodne suglasnosti Ureda za javnu nabavu Vlade koju mora pribaviti istovremeno s podnošenjem tog zahtjeva podnese zahtjev za suglasnost i matičnom radnom tijelu Hrvatskog sabora. A ako to tijelo zauzme negativno mišljenje onda se o tome izvjesti Ured za javnu nabavu. Druga mogučnost je nešto blaža, ali je isto tako kontrola i kad bi se primjenjivalo ne bi bilo nikakve mogučnosti da zastupnici kao i čitava javnost kad afera u javnosti bukne doznaju kako se trošio novac, a to je da se dostavlja tromjesječno izvješće za sve odobrene nabave za proteklo razdoblje. Tada se može provesti naravno i rasprava. Nešto je to blaži oblik kontrole, ali kontrola svakako je. I jedna izmjena koja je također bitna, a koja nažalost u vrijeme kad i unutarnji dug ne miruje je vrlo značajna. A to je da poslove, poslovi države ne mogu biti sklopljeni niti zaključeni sa ponuditeljom koji ne isplaćuje osobne dohotke svojim zaposlenicima. Koji vara zaposlenike, a naravno vara u pravilu i državu, pitanje je kojim redoslijedom. Odgovori koje sam dobila od Vlade je da se zakon ne prihvača jer je u izradi kvalitetniji zakon. To je vjerojatno točno. Svatko od nas zastupnika ima malu mogučnost napraviti bolji zakon nego što ga može Vlada sa svim svojim tijelima. Međutim ja ću vas podsjetiti kada je Vlada krenula u taj postotak, naime, postupak. Kažu 31. ožujka, onda se kasnije spominje i kolovoz 2004. godine kada je osnovano radno tijelo za izradu tog zakona. Morate priznati da je puno vremena proteklo. Ja vjerujem da se temeljito proučava europsko zakonodavstvo, da će zakon biti kvalitetan i sveobuhvatan međutim nema razloga da se ne prihvate ovakve izmjene dok se konačni zakon čeka. Ukoliko, ja nudim dakle dvije alternative, ukoliko netko od vas nudi treću kvalitetniju što je moguće ja sam je kao predlagateljica spremna prihvatiti. Nije neobično mijenjati ovakav Zakon. Ja ću vas podsjetiti evo da je u europskim unijama to, u Europskoj uniji to gotovo bila praksa pa ću vam reći evo Švedska je mijenjala 8 puta taj Zakon od 1996. Slovenija je u posljednjih nekoliko godina mijenjala 8 puta taj Zakon. Prema tome vrlo je teško kontrolirati javnu nabavu. Ovo su dvije mogučnosti ali svakako je onaj cilj koji predlažem najbitniji. Kontrola trošenja novca poreznih obveznika dok ovako postojeći zakon postoji. Izbijaju afere onda imamo etička povjerenstva pa onda imamo povjerenstva istražna. Bilo bi jednostavnije to riješiti donošenjem zakona jednom od ove dvije alternative. Bilo izvješćivanjem bilo traženjem odobrenja matičnog tijela. Negdje sam pročitala da to nije uobičajeno u susjednim zemljama, da takvih modela nema gdje je Parlament odlučio o javnoj nabavi. Pa moguće, ali i naše afere isto tako nisu bile male i nisu bile nezanimljive. Možemo i mi napraviti nekakvu razliku. Kad biste usvojili prijedlog koji nudim, jednu od dvije alternative dakle bilo izvješćivanje ili traženje prethodnog mišljenja ja sam sigurna da bi se sa državnim novcem ili kako mi političari volimo reći novcem poreznih obveznika raspolagalo na jedan ozbiljniji i kvalitetniji način, a da posao sa državom, bar sa državom ne bi mogli sklopiti oni koji ne plaćaju radnike i toj istoj državi njene troškove. Kolegice i kolege evo čekao je taj Zakon prilično dugo. Meni je nebitno hoće li biti prihvačen prijedlog koji sam ja napravila ili će to biti prijedlog Vlade što je vjerojatnije. Doista je bitno da se riješe pitanja trošenja novca poreznih obveznika ili bar onih poslova koje država sklapa bez javnog natječaja. Ja vas uvjeravam kad bismo mi u lokalnoj samoupravi mogli sklapati poslove bez kontrole vjerojatno bi i tamo bilo propusta. Ali nas se vjerujte dobro kontrolira za razliku od državne razine. I to je onda loša poruka. Podsjetit ću vas samo kako smo na sramno visokom mjestu po korumpiranosti. Nepostojanjem kvalitetnog zakona uvijek se ostavlja mogučnost da se radi o nečasnim radnjama ili se često puta u političke svrhe nekom imputira da takve radnje postoje i onda kad ih nema. Ovo je mogučnost da tomu izađemo na kraj dok ne stigne vladin zakon. Hvala lijepo i otvorena sam i za bolje prijedloge od mog. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odbor za gospodarstvo, zakonodavstvo, financije i državni proračun, europske integracije. Otvaram, želi li predstavnik Vlade? Nema ga i ne želi. Otvaram raspravu. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, Klub zastupnika HNS-a PGS-a. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Iako u ovom Prijedlogu zakona i izmjena ima i alternativnih rješenja što je dosta rijetka praksa mi ćemo podržati, ja osobno podržavam samu činjenicu da otvorena rasprava o jednom ozbiljnom zakonu koji izaziva dosta problema u njegovoj primjeni, ali zavisno od toga tko ga primjenjuje? I dva sporna ili izuzetno bitna momenta koje ove izmjene spominju. To je kategorija iznimne nabave koji Zakon omogućava Vladi Republike Hrvatske ekskluzivno pravo iznimne nabave dok ni jednom drugom sudioniku koji obavezuje na primjenu načina i vrsta javnih nabava osim Vlade Republike to nitko drugi nema. Rješenja koja su ponuđena bilo prethodnom suglasnošću ili redovitim izvještavanjem vjerojatno bi zaista doveli do toga da bi i broj afera, sumnji pa i kasnijih repova primjenom jednog takvog instituta kojega je zakon Vladi dao uz dosta nejasne kriterije i subjektivne procjene da li nešto je bilo i razlozi iznimne nabave ili ne, vjerojatno bi poboljšali i onda barem u Parlamentu mogli raspraviti ili dati kakav takav nadzor. I drugo, država je išla u zaštitu svojih prava i nitko tko nije platio PDV ne može biti ozbiljni ponuditelj putem primjene ovog Zakona, ali kada je u pitanju isplata plaća zaposlenim onih ponuditelja koji se redovito javljaju na natječaj država nije smatrala potrebno zaštititi dakle da i taj dio kontrolira pa onda imamo čestu situaciju da porezne obveze ponuditelja jesu ispunjene sa neto malo dugova ili zakašnjenjima. Ali najčešće ispada da je najveći broj onih koji dospijevaju na takvim natječajima dobivaju poslove te kasnije se otkriva da zapravo da su uredno ispunili porezne obveze netom prije no što su digli potvrdu u poreznom uredu. Ali da pitanje plaća normalno nitko ih nije ni pitao. I ovo posebice podvlačim ovaj prijedlog koji unosi obavezu redovite isplate plaća kao što sada postoji obaveza redovitog plaćanja poreza je na tragu onoga i što ozbiljno smo razmišljali. Ja bi a nema predstavnika Vlade pa ne bi dugo o tome govorio jer nema efekta neće nitko nas čuti što bi možda u onom tekstu kojega Vlada priprema također trebalo razmotriti, jeste slijedeće. Veliki broj jedinica lokalne i regionalne samouprave upozorava cijelo vrijeme primjene ovoga zakona da provedba javnog nadmetanja i nabave po ovom zakonu i ne bi bila tolik problem da onaj dio države funkcionira koji je ovlašten ili nadležan za rješavanje eventualnih prigovora po natječajnom postupku. Ako imate ozbiljni natječaj naročito za nabave tehničke opreme recimo u zdravstvu, medicinski uređaji i opreme, bez 6 do 8 mjeseci taj natječaj ne možete završiti. Samo jedno jedinu žalbu ako vam netko podnose, pa taman da se radi o ponuditelju, kojemu je natječajnoj dokumentaciji nedostajalo pola nužnih dokumenata zakočit će vam proces potpisivanja ugovora. Najmanje na 3 mjeseca. Najmanje na tri mjeseca. Prošle godine i u siječnju ove godine neiskorištenih sredstava za decentralizirane funkcije u zdravstvu upravo sa toga naslova je bio izuzetno veliki možete provjeriti kod ljudi u Ministarstvu zdravstva, da je veliki dio toga novca propao zbog toga naprosto što su veliki broj žalbi u nadležnom državnom tijelu bio neriješene u zakonu predviđenom roku ugovori se nisu mogli sklopiti i nabave su propadale. Pa onda apeliram na Vladu a možda će pročitati i fonogram sa ove rasprave, i da onaj dio zakona koji govori o rokovima, načinu rješavanja prigovora, kao i uvjeta za pravo podnašanje na prigovor zaista treba redefinirati promijeniti na način da se ti prigovori moraju rješavati zaista u daleko kraćem roku onog što je sada. Ako ne želimo da postupak javnih nabava traje duže od pola godine. A znamo da nakon proteka proračunske godine ta sredstva naprosto propadaju. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Velimir Pleša Klub zastupnika HDZ-a . Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice neće prihvatiti ovakav prijedlog zakona. I to zbog toga jer će se prikloniti mišljenju Vlade bez obzira što je to mišljenje staro već u ovom trenutku četiri mjeseca i bez obzira što na žalost danas prilikom ove rasprave nema nikoga iz Vlade da bi čuli i mi zastupnici u kojoj fazi uopće jeste stvarno izrada izmjena dopuna zakona o javnoj nabavi. Koji će prema vladinim riječima u svojim odrednicama sadržavati načela javnosti i transparentnosti zabranu diskriminacije i ravnopravnosti svih sudionika, te brzinu postupanja. Ja sam siguran da će to biti u skladu i da će na taj način se vršiti usklađivanje materijalno pravnih propisa koji se odnose na novu materiju sa zakonodavstvom Europske unije, i da će se smanjiti broj izuzeća koje će biti u primjeni toga zakona. Ali zaista mislim da je potrebno bez obzira ponovno ponavljam što nema predstavnika Vlade, i s ove govornice i u ime Kluba HDZ-a Vladi dati do znanja i poručiti da je sklapanje poslova putem javne nabave, koje se obavljaju putem zakona i temeljem Zakona o javnoj nabavi vrlo važno kako za naše tržište tako i za općenito postupanje na tržištima u Europi i sa europskim partnerima. I da ako takav zakon ostavlja i malu sumnju da su moguće zloporabe pojedinih njegovih odredbi, gubi se jedan kredibilitet kako na domaćem ali tako isto i na međunarodnom tržištu i zbog toga ponovno ponavljam mi nećemo prihvatiti ovaj prijedlog zakona jer ćemo se prikloniti mišljenju Vlade ali i mišljenju svih radnih tijela koja jesu raspravljala o ovoj zakonu. Ali pozivamo Vladu da u što skorije vrijeme sama pridonese raspravi i da nam konačno da ovaj prijedlog svojega zakona gdje će se ta pitanja uvjeren sam, koja su u suglasju s onim što predlagateljica ovog zakona predlaže naći pred nama. I da ćemo donijeti izmjene zakona o javnoj nabavi. Kojim će se ispraviti određene nepravde odnosno nelogičnosti koje su se pojavile prilikom donošenja zakona 2001. godine. Znači Klub HDZ-a ne podržava Prijedlog zakona predlagateljice Đurđe Adlešić. I glasat ćemo protiv. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Milorad Pupovac Klub zastupnika SDS-a izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Iskoristit ću ovu priliku prijedloga kolegice Adlešić za izmjene Zakona o javnoj nabavi, kako bi skrenuo pažnju na jednu činjenicu koju mislim da bi trebalo ozbiljno uzeti u razmatranje a to je pitanje u prvom redu Nacionalnog parka Plitvice a onda i drugih nacionalnih parkova na području Republike Hrvatske na koje se odnosi Zakon o nabavi i u postojećim okolnostima ozbiljno ograničava njihov gospodarski razvitak njihovo gospodarsko poslovanje, i naravno razvitak krajeva odnosno područja na kojima oni djeluju. Naime situacija je slijedeća. Na području Nacionalnog parka Plitice koji ovoga trenutka obuhvaća negdje oko 10 hiljada stanovnika što u direktnom angažmanu što indirektnoj ovisnosti o tome parku. Koji se prostire na dvije županije prije svega Ličko Senjskoj a onda i Karlovačkoj. Imamo niz zakona uključujući i Zakon o područjima od posebne državne skrbi koji bi trebali dodatno podstjecati olakšati razvoj na tom području, posebno malog poduzetništva, zadrugarstva, poljoprivrede, stočarstva, ali jedan od zakona koji to ograničava jeste i Zakon o javnoj nabavi. Ukoliko Nacionalni park Plitvice koji je javna ustanova, i o kojem skrbi Ministarstvo kulture Republike Hrvatske želi nabaviti za potrebe svojega poslovanja 95% njegova poslovanja zapravo jeste profitno i usmjereno je na profit od toga dobrim dijelom je zapravo riječ o indirektnom izvozu jer je riječ o turistima mahom strancima koji dolaze na to područje. Oni ako hoće napraviti ono što se decenijama tamo stvaralo a to znači da postoji sa jedne strane od strane toga parka ulaganje u domaće seoske zadružne i druge kapacitete oni to ne mogu uraditi. I obrnuto, ukoliko hoće otkupiti robu od domaćih seljaka bilo da je riječ o mesu ili nečem drugom, o voću ili o povrću oni to naprosto ne mogu uraditi zbog toga što veliki dobavljači koji uglavnom dolaze sa proizvodima smrznutim bilo europskih bližih ili daljnjih zemalja, su u toj mjeri na takav način konkurentni da to područje, odnosno takva politika naprosto nema nikakve šanse. I zbog toga bih ja iskoristio ovu priliku gospodine predsjedniče na žalost nema predstavnika Vlade, pa ćemo to očito morati napraviti na drugi način. Da se u slučaju Nacionalnog parka Plitvice a onda bi to vjerojatno trebalo vidjeti dali bi moglo važiti i za druge nacionalne parkove koji imaju tu vrstu gospodarske aktivnosti odredimo ili izuzeće od pojedinih odredbi Zakona o javnoj nabavi, ili da se Nacionalni park Plitvice tretira kao trgovačko društvo. I da imaju slobodu odlučivanja na način na koji ne mogu to činiti ako javna ustanova. Ljudi koji se vraćaju na to područje prognani Hrvati koji su se vratili i povratnici Srbi doseljenici koji su na tom području, ljudi koji nastoje obnoviti ono što se tamo može obnoviti, i stvoriti pretpostavke za održivi život vlastiti i cijeloga toga područja, ja mislim da zavređuju takvu pažnju. I utoliko sam smatrao za potrebnim da ovu inicijativu kolegice Adlešić koja očito dolazi, sada kad je riječ o inicijativi dolazi u neku ruku nepreuranjene ali dolazi kao prethodnica svemu onome što ćemo zapravo morati uraditi i Vlada i Sabor u pregovorima sa Unijom. Gdje će pitanje javnih nabava biti jedno od centralnih tema u pregovorima. I regulacija te problematike u našem domaćem zakonodavstvu također jedan od važnih poslova. Ali dok to radimo ja mislim da ne bismo trebali čekati da bi Vlada trebala biti osjetljiva za činjenicu ovakvog stanja kao što je Nacionalni park Plitvice i omogućiti ljudima, podstaći ih, ohrabriti ih da se vrate na onaj okušani obrazac poslovanja organiziranja života, poticanja stočarstva i poljoprivrede i kooperacije između Parka i ljudi koji žive tamo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Valter Poropat, u ime Kluba IDS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi kolegice i kolege zastupnici. Zakon o javnoj nabavi je važan zakon za naše tržište, ne samo što je i opredjeljenje Europske unije da se što veći broj javnih nabava obavlja upravo putem javnog natječaja, već i zbog učinkovitosti postizanja najpovoljnije cijene i odabira najboljeg ponuditelja. Naravno da takav zakon ne smije ostaviti niti najmanju sumnju da su moguće zlouporabe pojedinih njegovih odredbi. Predlagatelj ovih dopuna, uvažena potpredsjednica Sabora, koji je pred nama, predložila je dodatne instrumente koji podupiru kredibilitet na domaćem i na međunarodnom tržištu, ali u konačnosti ne daje rješenje na probleme koji su se do sada nizali provođenjem zakona koji je na snazi. U ovoj raspravi s obzirom da je Prijedlog dopune zakona u redovnoj proceduri i u prvom čitanju. A s obzirom da nam je poznata stvar da i Vlada priprema izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi, želim se osvrnuti samo na neke nedostatke u važećem zakonu, a odnose se na opravdanost dopuštanja jedinica lokalne i regionalne samouprave, ali i Republike Hrvatske, raspolaganja nekretninama neposrednom pogodbom institucijama javnih djelatnosti i javnih trgovačkih društava uz naknadu naravno po tržišnoj vrijednosti. A kada se radi o izgradnji objekata sukladno prostorno planskoj dokumentaciji u slučajevima kao što su slijedeći. Prvo. Izgradnja objekata i uređaja komunalne infrastrukture. Drugo. Izgradnja objekata i uređaja prometne energetske i slične infrastrukture. Izgradnja građevina za potrebe javnih djelatnosti, zdravstva, socijalne skrbi, obrazovanja, znanosti, predškolskog odgoja, kulture i športa, vatrogastva i slično. Izgradnja građevina za vjerske i humanitarne potrebe. Za dio neizgrađenog zemljišta potrebnog za formiranje građevinske čestice i slično. Postavlja se pitanje. Zbog čega u ovim slučajevima neposrednom pogodbom? Neposrednom pogodbom zbog toga jer kod izgradnje objekata koje sam naveo institut javnog natječaja nema svrhe, iz razloga toga jer sama namjena tih objekata isključuje mogućnost javljanja na natječaj više ponuđača, pa se javni natječaj provodi radi ispunjenja zakonske forme, a isti predstavlja znatan trošak novca ali i vremena, što je vrlo bitno, i vremena jedinicama lokalne odnosno regionalne samouprave. Za dodatnu sigurnost prodaja neposrednom pogodbom trebalo bi ugraditi da se nacrt ugovora o raspolaganju nekretninama u vlasništvu jedinica lokalne i regionalne samouprave dostavlja prije njegovog potpisivanja na prethodno mišljenje Državnom odvjetništvu Republike Hrvatske što bi dalo dodatnu sigurnost radi izbjegavanju sporova, ali i pomoglo manjim jedinicama lokalne samouprave koje nisu kadrovski popunjene stručnim djelatnicima pravne struke. Dakle kao što sam napomenuo, pošto je ovaj Prijedlog zakona u prvom čitanju, uz navedenu argumentaciju predlagatelja, dopune Zakona o javnoj nabavi koja daje dostatne elemente kredibilitetu javnog natječaja, mi u Klubu IDS-a smatramo da je potrebno razmotriti i druge argumente kako bi u konačnosti dobili Zakon o javnoj nabavi koji uvodi red u područje nadmetanja, a pri tom ne smiju biti povrijeđena načela transparentnosti, javnosti i slobode tržišne utakmice. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Zlatko Kramarić, Klub zastupnika HSLS-a, DC-a, LS-a. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče Sabora. Poštovane kolegice i kolege. I ovaj prijedlog kolegice Adlešić pokazuje da su zastupnici po ko zna koji puta puno živahniji, puno senzibiliziraniji od same naše Vlade. Jednostavno ovaj Prijedlog zakona je zapravo iznuđen upravo zbog toga što se puno toga u proteklo vrijeme, i to je kolegica u svom uvodnom ekspozeju i rekla, bez obzira na koju se Vladu odnosi, da su se Vlade vrlo često ponašale prilično ležerno i da zapravo smo mi kao javnost reagirali tek onda kada smo se suočili sa čitavim nizom afera. Ova posljednja oko koje se opet po ko zna koji puta prešlo bila je afera Bechtell. Novinari su, mediji su pisali jedno tjedan, dva dana i poslije toga se zapravo apsolutno ništa nije dogodilo. I sada ponovno čujemo da će Vlada, da Vlada ide sa svojim prijedlogom zakona. Sada moramo pitati mislim što se to mora dogoditi, koliko to treba Vladi koja ima cijelu jednu momčad, stručnjake da napiše jedan toliko važan Prijedlog zakona. I sada kada se ovako, kada zastupnici izlaze sa svojim prijedlozima onda obično si parlamentarna većina dopusti da kaže da je u pripremi nešto što je puno kvalitetnije i što će konačno taj problem razriješiti. Mi si tako nešto jednostavno ne smijemo dopustiti, jer upravo ako stalno radimo u ambijentu afera, skandala onda to nije, onda to nije nimalo dobro. To je onaj prostor koji mi ostavljamo lobistima, kada lobisti onda trljaju ruke i jednostavno upravo im mi omogućavamo da njihov utjecaj bude kud i kamo veći nego što bi to inače u nekim normalnim prilikama trebao biti. Još je opasnije kada ti lobisti dolaze iz redova političara, pa onda upravo imate tu čudnu simbiozu da su mnogi naši političari ujedno i lobisti i onda zapravo ne znate kada to počinje, prestaje njihova politička funkcija, kada postaje lobistička i kada vrijedi i vice versa. To nije dobro iz dvije činjenice. Na taj način zapravo se dovodi upravo slika političara, odnosno naša percepcija javnosti o nama nije sjajna i s punim pravom nije sjajna. Ali s druge strane upravo to omogućava upravo jedan veliki, odnosno omogućava da se napada i gospodarska supstanca ovoga društva. I to sami onda doista tu i tamo mi zavapimo kako se troši novac poreznih obveznika, kako se s proračunom zapravo disponira na jedan prilično ovako ležeran način. Spominje se, ne znam, da je 2003. godine da se na taj način negdje disponiralo sa 1,4 milijarde kuna. Govori se upravo o tome da su samo Hrvatske autoceste i Hrvatske željeznice prošle godine negdje preko 200 milijuna eur-a. To su doista strašno veliki novci. A s druge strane pokazujemo jednu izuzetnu osjetljivost kada to svedete ne znam, na ono o čemu je kolega Poropat govorio, na jedinice lokalne samouprave gdje imate od istih tih koji dopuštaju da se na državnoj razini događaju takove stvari pokazuju posebnu osjetljivost kada su otprilike puno manja sredstva u funkciji. To znači da naš zakon, da ovaj zakon, postojeći Zakon o javnoj nabavi i funkcionira prema onoj latinskoj … [[Govornik govori latinski, ne razumije se.]] , odnosno što je državi dopušteno onda to jednostavno se pokušava, trenira se ta strogoća, neka kontrola se trenira na jedinicama lokalne i regionalne samouprave. Kažem što svakako nije dobro. S te strane kažem treba pohvaliti ovaj zakon. Ja ga doista isto doživljavam kao jedan, kao nužan međukorak i na kraju krajeva jedan, odnosno ili vrlo mali broj stranaka raspolaže s takvim brojem logistike i s takvim uvidom uopće što se doista događa sa našim proračunom, što se to događa u stvarnosti, ali ono što svakako je dobro to je pokušaj da se taj politički voluntarizam koji je ja kažem vrlo opasan i kad se upravo institut i ove Ured za javnu nabavu upravo pretvara u tome da se onda neznam kažnjavaju, određene se ili jedinice lokalne samouprave ili određeni instituti, određene institucije se kažnjavaju a nekima drugima se omogućava da rade tako kako rade. Znači taj element kontrole i nadzora koji će to biti, nude se neka alternativna rješenja, ali kažem vrlo je važno upravo s jedne strane kako bi se promijenila i percepcija nas u javnosti, kako bismo zaštitili ovu gospodarsku supstancu naših proračuna koji su također dio zapravo političkih dogovora i kompromisa, ali sve jedno kada već smo toliko i moramo biti osjetljivi onda bi bilo vrlo važno da tu dosjetljivost i demonstriramo upravo donošenjem jednoga kvalitetnog Prijedloga zakona o javnoj nabavi koji će upravo na pravi način upravo spriječiti ovakav tip lobizma u politici s kakvim smo mi zapravo živjeli što zapravo još uvijek govori da smo u nekom tranzicijskom predpolitičkom vremenu kada po neki puta upravo se politička funkcija koristi za upravo ono kažem što smo imali prilike doživljavati «Bechtel», treći operater i da o tome ne govorimo. Zato ću upravo u ime kluba podržati ovaj prijedlog, dopustit mu da ide u drugo čitanje i s jedne strane doista u zaključku obvezati Vladu da se to ne može čekati da se jedan ovakav prijedlog vrlo važnoga zakona donese vjerojatno pred kraj mandata kada doista to onda što se tiče barem naše odgovornosti neće imati više nikakve koristi. Hvala gospodine predsjedniče.
Zahvaljujem. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege, poštovana predlagateljice. Klub SDP-a ocjenjuje ovu inicijativu kao dobro došlom. Zašto? Naime Vlada Republike Hrvatske već u programu svojem ili u nastupu najavila je da će donijeti izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi. Osim toga obveza je i po Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju da se ova materija uskladi sa standardima Europske unije. Dakle dobar razlog da se pritisne Vlada Republike Hrvatske da taj zakon nakon godinu i pol dana ugleda svjetlo u Hrvatskom saboru s obzirom da mišljenje Vlade Republike Hrvatske o ovom prijedlogu zakona nije pozitivno. Međutim, predlagateljica tvrdi da je u samom zakonu, u važećem zakonu problem oko javne nabave. To naprosto nije točno mada zakon treba doraditi i precizirati, ali zakone krše ljudi a norme su dobre ili loše, preciznije ili manje precizne. Kad bi se poštivao duh i smisao važećeg Zakona o javnoj nabavi da sve bude javno kako mi to volimo reći, transparentno, razvidno i dostupno javnoj kontroli onda ne bi bilo povreda zakona o kojima mi ovdje što izravno što neizravno govorimo. Ne bi se dogodio ni slučaj «Bechtela», ne bi se ni u prošloj godini izvan projekta i izvan natječaja zaključilo dodatnih poslova od pola milijarde kuna na autocestama. Ali uzrok tome nije zakon, ponavljam. Uzrok tome je ponašanje ljudi i slaba javna kontrola. Naime jedno od načela prava kaže da se protuzakonito ponašaju ili postupaju oni koji nešto učine što zakon zabranjuje, a oni koji se ne drže duha i slova zakona izigravaju cijeli zakon. Upravo u Republici Hrvatskoj se događa ovo drugo. Nepoštivajući smisao i duh Zakona o javnoj nabavi, dakle državna uprava i Vlada koja raspolaže sa ogromnim novcima i zato je i donesen Zakon o javnoj nabavi, mimo duha zakona naručuje ili sklapa poslove bilo da se radi o nabavi roba ili o uslugama. A naravno važeći zakon ima manjkavosti i to zaista treba promijeniti. Naime u formalnom smislu važeći zakon predviđa da se za javnu nabavu zatraži pet ponuda, ne govori o tome kakve te ponude moraju biti ni koje kvalitete. Čak šta više, zakon ne obvezuje da se pozvani na ponude moraju očitovati. Dovoljno je da stigne jedna ponuda i da posao može biti zaključen. Naravno da je to ako se izigra smisao i duh zakona onda postaje protuzakonito i nevaljalo. Zatim je vrlo čest slučaj izigravanja zakona i duha zakona da se namjerno propusti isprogramirati ili projektirati sve radove koji se unaprijed znaju, a onda se u dodatnim radovima bez potrebe javnog natječaja zaključuju poslovi i na taj način se opet izigrava duh zakona. Dakle neosporno je da osim preciznijih normi zakona nekog novog valja raditi i na promjeni ponašanja kod trošenja državnog novca. Ta promjena neće se dogoditi samo izmjenom Zakona o javnoj nabavi nego i drugih propisa i ponašanja onih koji odlučuju o javnoj nabavi. Još jedan naglasak na važeći zakon što nije dovoljno precizirano. Naime postoje slučajevi kada samo postoji jedan proizvođač recimo kada je riječ o remontu nekih većih postrojenja, samo jedan proizvođač može dati ponudu. Onda je smisao zakona da se traži pet ponuda zapravo gubljenje vremena i loše gospodarenje. U tom smislu valjalo bi u novom zakonu predvidjeti kada je nastupila okolnost da se već od proizvođača zatraži kada je riječ o remontu ili dogradnji ponuda ali onda se ponuda komisijski verificira. Sve to ukazuje da je prijedlog zakona gospođe Đurđe Adlešić u tom smislu dobar pritisak na Vladu Republike Hrvatske da svoje obećanje prilikom stupanja na vlast održi, odnosno da je već prošlo vrijeme koje se moglo tolerirati da ovako važan zakon nije došao u proceduru u Hrvatski sabor kako bismo mogli kontrolirati nabavu za potrebe državnih tijela i organa, osim toga kako bismo mogli kontrolirati trošenje cca 90 milijardi kuna. Dakle zakon podupiremo da ide u drugo čitanje, valjda će do tada Vlada reagirati ne samo sa mišljenjem nego sa prijedlogom zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepa. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Uvodno želim reći da će HSS podržati ovu inicijativu ali ne sam Prijedlog zakona jer mislimo da je koncepcija ipak malo tu promašena posebno sa naglaskom na jednu novu ulogu Sabora kod ovog Zakona što smatramo da je u potpunosti nepotrebno. Međutim, posebno interesantno ovdje uvodno obrazloženje oko firme Bechtel citiram gdje se javlja sumnja da izravna pogodba u postupku javne nabavke u sebi skriva moguće malverzacije i zloupotrebe te to u pravilu znači dodjelu vrijednog posla svojem bliskom, odanom i pouzdanom izvođaču koji će iz utvrđene cijene radova dogovorenu svotu preusmjeriti na određeni konto u vidu nagrade onom ili onima na vlasti koji su im posao namjestili. Opće je poznato kako je Bechtel bio skuplji 1 milijardu kuna od ponuđača koji su kasnije dobili posao, i naravno da se postavlja jedno temeljno pitanje na koji način smo mi trebali ovdje o tome raspravljati, da li se sada trebamo zalagati za izmjenu Zakona, a onda kada smo ovdje u Saboru raspravljali o eventualnoj odgovornosti onih koji su omogućili dobivanje tog posla skupljeg za 1 milijardu da ne glasamo o odgovornosti osoba koje su taj posao i odradile. Razlozi zbog koje se može prići javnoj nabavi direktno su propisani u Zakonu i svi mi znamo da je potrebna suglasnost Ureda za javnu nabavu. Međutim, ja se vraćam na primjer Bechtela. Naime, nisu postojali nikakvi razlozi za direktnu pogodbu i naravno da Ured nije mogao dati takovu suglasnost, no, ima li Ured ikakvu odgovornost i pošto nije dao suglasnost i pošto nije uopće reagirao, ima li ikakvu odgovornost Vlada Republike Hrvatske ili neki pojedinci iz Vlade Republike Hrvatske. Naravno to postojećim Zakonom a niti ovim izmjenama nije propisano a vjerojatno bi to trebalo regulirati, ne samo da postoji neka moralna odgovornost nešto i potpuno konkretnije. Zbog toga smatramo da glavni naglasak treba staviti na ograničenje moći i to prvo političkih pa onda građevinskih i svih drugih lobija koji se javljaju u javnim natječajima. Međutim, maštovitost politike, izvođača radova nema granica. Dobar je primjer funkcioniranja građevinskog lobija ja ću ga objasniti na jednom primjeru gdje je sve u redu. Otvara se javni natječaj javi se nekoliko ponuđača svi ispunjavaju uvjete, utvrdi se najpovoljniji izvođač po kriteriju cijene, međutim, priča nije tako bajkovita, a za to se pobrine u principu epilog te i svih takvih priča. Najpovoljniji ponuditelj odustane od natječaja i prihvati se iduća najpovoljnija ponuda, i gle čuda ta ponuda je veća za nekoliko milijuna ili desetaka milijuna kuna za istu količinu i za istu kvalitetu radova. Naravno najpovoljniji ponuditelj nije ničim kažnjen zbog toga što je odustao od svoje ponude. Dapače, čak je i nagrađen, jer je javna tajna da podijeli razliku nakon što odigra ulogu zeca sa onim drugim izvođačem koji je skuplji za nekoliko milijuna kuna ili nekoliko desetaka kuna. Pretpostavljam vjerojatno da ne podijele sve po pola jer treba nešto ostaviti i za one koji podupiru takove koncepte i oni koji amenuju takove odluke naravno na svoju korist ali na štetu poreznih obveznika. Da li je ovakva sumnja opravdana i da li je ovakav primjer dobar. Ima li tu odgovornosti Ureda za javnu nabavu što uopće omogućuje ovakav postupak. Investitora, da li investitor to odgovoran koji je država, direktno ili indirektno i da li je možda tu odgovorno i neko od nadležnih ministarstva. Nije li kod ovog primjera koji je spomenut bilo logično da se natječaj poništi, da se ponovi, ne da se dogodi pogodba kao u slučaju Bechtel koji je također karakterističan. Opće je poznato kako je građevinski posao posebno izgradnja cesta zahtjevan posao, međutim, prema uvjetima natječaja zbog visoke vrijednosti radova, zbog potrebne garancije koja se mora dati i slično. Na takve natječaje se javlja samo nekoliko ponuđača. Postoji opravdana sumnja u mogućnost dogovora kao u spomenutom primjeru da jedni niskom ponudom isključe konkurenciju, nakon toga najpovoljniji ponuđač odustane i ugovor se sklapa sa idućim najpovoljnijim koji je u pravilu skuplji 10 u principu i više posto. Kako se tu može ostvariti parlamentarna kontrola kao što se predlaže u Izmjenama zakona. Rješenje je jednostavno. Najjeftiniji ponuđač koji odustane od ponude više ne može konkurirati na drugim natječajima ako je bez opravdanog razloga odustao od tog natječaja. I naravno treba tu biti još po nešto platiti kaznene penale. Prijedlog izmjena Zakona zapravo izražava jedno veliko nepovjerenje u izvršnu vlast jer Vlada Republike Hrvatske mora zatražiti prethodno mišljenje radnog tijela Hrvatskoga sabora za iznimnu nabavu. Matičnom saborskom odboru treba uputiti zahtjev za prethodnu suglasnost, a Odbor će odlučiti hoće li provesti raspravu o tom zahtjevu. Na koji će način odlučiti, naravno to nije poznato i u praksi je to skoro i nemoguće. Ti predmeti bi zapravo zagušili rad saborskih odbora i spriječili da obavljaju svoj redovan posao. Hrvatski sabor je zakonodavno tijelo i ne treba obavljati posao a niti se miješati u posao izvršne vlasti. Međutim, potpuno je sigurno da Hrvatska i ne stoji najbolje što se tiče korumpiranosti i ... administrativnih barijera. Izmjene zakona o javnoj nabavi upravo trebaju ići u tome pravcu kako bi se stvorili uvjeti za transparentno provođenje javnih natječaja jer poduzetnici očekuju upravo takav pristup od nas, a podršku ćemo dobiti sigurno od građana, poreznih obveznika jer njihov novac neće više završavati u crnim rupama procedure i đepovima raznih lobija i lobista. HSS podržava inicijativu ali ne podržava ovakav prijedlog izmjena Zakona, međutim, slažemo se sa svima koji su prethodno to istaknuli da je neophodno kako i Vlada treba u jednom kratkom roku dati svoj prijedlog Zakona koji će vjerojatno biti obuhvatniji i kvalitetniji riješiti ovo područje kako bi se otklonile sve nedorečenosti, kako bi se otklonile nepravilnosti Zakona, ali jednako tako i iz prakse i kako bi se to zakonodavstvo uskladilo sa standardima koji vrijede u Europskoj uniji. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ovo su klubovi završili. Predlagateljica potpredsjednica Đurđa Adlešić, zastupnica. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja ću doista kratko s obzirom da sam čula mišljenje klubova. Meni je drago zapravo da ni jedan klub nije osporio potrebu da se ovaj Zakon pothitno donese. Ja razumijem različite primjedbe koje ste iznijeli međutim, malo sam iznenađena da se zapravo nije određivalo na dvije mogućnosti kontrole. Jasno mi je kada se radi o Klubu HDZ-a koji je unaprijed rekao da će poduprijeti isključivo prijedlog Vlade jer drži da će on biti kvalitetniji i obuhvatniji. Drago mi je da IDS podupire to očekivanje Vladinog Prijedloga zakona za koji tvrdi da će biti bolji ali mi je žao da niste iznijeli nekoliko primjedbi pa smo možda mogli iznijeti kvalitetniji zakon. Sigurna sam da će ovaj zajednički apel koji je stigao iz svih zastupničkih klubova zapravo doista kao potpora inicijativi koju sam iznijela pritisnuti na neki način Vladu da s tim Zakonom izađe što prije. Ukoliko se to ne dogodi ja ću zaista s prijedlogom ići vrlo brzo, uzeći u obzir sve ono što ste vi iznijeli. Ali kažem, doista je bilo malo samih primjedbi na model rješavanja, osim one uobičajene koje čini mi se kolega Pecek rekao, da to nije uobičajeno u parlamentarnoj praksi, to je činjenica. Međutim, mi moramo brinuti o vlastitoj zemlji i o vlastitom gospodarstvu, o vlastitom novcu, pa ni ova zbivanja koja su se kod nas događala u posljednjih 10-tak godina također u mnogim europskim zemljama nisu praksa i tresla bi se daleko značajnija i jedna i druga Vlada da se sve, da se nešto slično dogodilo u nekoj zemlji sa jačom demokratskom tradicijom. Ali dobro je, mi obično otkrijemo što ne valja danas, zaboravimo gdje smo griješili jučer, to je isto dio politike. Moram priznati da sam, evo nemojte mi zamjeriti puno naučila, jer sam malo prije imala čitav tečaj kako se može izigrati natječaj bez suvišnih zašto. Pa kolega Pecek puno hvala, ja se nadam da vas nisu čuli mnogi drugi, kojima bi ovo moglo biti poučno. Ja sam se iznenadila koliko se može biti maštovit kod izigravanja sporazuma. Ali valjda to netko zna. Dakle, hvala svima na potpori, na ideji, i ako je Vlada ne napravi, ja ću je napravit. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak gospodin Valter Poropat, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. IDS nije rekao da će podržati izmjene i dopune novog Zakona Vladinog o javnoj nabavi, nego da očekuje da će se ići u te izmjene.
Hvala lijepo. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je zastupnik gospodin Jure Bitunjac, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovana predlagateljice. Zakon o javnoj nabavi donesen u 12. mjesecu 2001. godine i nije riješio na odgovarajući način sva pitanja, sve dileme koje su proizlazile iz prethodnog zakona, iz starog zakona, Zakona o nabavi roba i usluga i ustupanju radova. Između ostalog sudjelujući često na grupacijama u komunalnom gospodarstvu bilo je primjedbi dosta na stari na Zakon o nabavi roba i usluga u smislu …, provođenja određenih politika po pitanju informatičke opreme, specijalnih vozila itd. tako da postojeći, da izmjene koje su slijedile postojećim zakonom nisu ipak urodile na onaj način na koji su to očekivali mnogi subjekte koje obvezuje provođenje Zakona o javnoj nabavi. Što se tiče postojećeg Zakona, ja osobno također imam na njega niz primjedbi, poglavito ako govorimo o članku 7., gdje se govori o vrijednosti roba, smatram da bi tu trebalo dobro prosuditi što napraviti. Posebno bih naglasio da se ovaj Zakon primjenjuje na istovrsne robe, usluge i radove. Moram reći da također tu postoji i jedan prostor gdje su moguća određena manipuliranja, koristeći mogućnost … sličnih, odnosno srodnih roba tobože na raznovrsne robe, a slijedom toga i nabava koja čak zahtijeva da se provede javni natječaj može se svesti na iznose do 20 tisuća kuna i na taj način izbjeći potpuno postojeći zakon. Također trebalo bi smanjiti broj izuzeća u članku 6. i kad je riječ o članku 12. po pitanju izravne pogodbe. Što se tiče samog prijedloga dopuna koji je pred nama, smatram da uvođenje saborske kontrole koliko god to može biti na neki način popularno po meni ipak znači a priori nepovjerenje u izvršnu vlast, a kad bi prihvatili ove dopune koje su tu pred nama, ovo bi značilo na neki način uvođenje svojevrsnih povjerenstava u Hrvatski sabor, po, odnosno problematici. Broj razina koji bi trebalo kontrolirati, znači država lokalna, broj ustanova trgovačkih društava koje bi matično radno tijelo Hrvatskog sabora trebalo obratiti na ovaj ili onaj način činilo bi ga potpuno neefikasnim, a u konačnici bi mogli doći u situaciju da i u ovom visokom domu počnemo se baviti nečim što po svojoj naravi nije posao zakonodavne, već izvršne vlasti, pa mogu reći ne samo izvršne, nego i same administracije kao takove. Što se tiče prijedloga dopuna po pitanju sposobnosti ponuditelja, također tu izražavam članak 36. i dokaz o sposobnosti članak 37. također tu izražavam svoju rezervu s obzirom na prijedlog. Naime, smatram da intervencija predlagateljice u smislu dokaza za isplatu neto plaća bespotrebna, da u postojećem Zakonu je to dobro definirano, gdje se traži bon 1, bon 2, dokaz o izvršavanju obveza za poreze i doprinose. Jer meni nije poznato da netko plaća kad je riječ o plaćama radnika da se vrše plaće za bruto dio, za poreze i doprinose, a da se ne isplaćuje neto dio. Ono što se radi u gospodarstvu i što se nekada radilo u većem broju slučajeva jest obrnuta situacija. To znači da se isplati neto dio plaće radnicima, ali se ne bi uplaćivali doprinosi za mirovinsko, zdravstveno itd. Ja osobno pozdravljam ovu inicijativu u smislu izmjena postojećeg Zakona, ali ne vidim argumenata niti jedan bitan razlog koji bi na neki način išao u prilog da moj stav bude da postojeće dopune Zakona prihvatim, da dignem za njih ruku. Stav Vlade je na neki način pročešljati cijeli zakon, uskladiti ga sa europskim zakonodavstvom, europskim standardima i u tom pravcu smatram da Vlada treba što prije reagirati kako bi ovo područje bilo na jedan kvalitetan i pravičan način privedeno kraju, i gdje bi ovaj postojeći Zakon koji ima i svojih dobrih strana trebalo do kraja definirati. Vrijednost nabave istovrsne robe, mislim da u članku 7. da trebat će i tu u budućim izmjenama i dopunama Zakona debelo intervenirati. Treba smanjiti, tu se slažem broj izuzeća u članku 6. i poglavito kad je riječ o izravnoj pogodbi. Treba je svesti, izravnu pogodbu treba svesti na najmanju moguću mjeru i isključivo ako je to od posebnog strateškog interesa za određenu razinu bilo državnu, bilo lokalnu bilo trgovačka društva u vlasništvu jedinica lokalne samouprave ili pak trgovačka društva koja su u vlasništvu države. Javni natječaj i to samo u onim slučajevima ako javni natječaj ne bi rezultirao ponudom koja bi bila kompatibilna sa već postojećim rješenjima gdje de facto kad je riječ o određenim tehnologijama postoji malo određenih multinacionalnih kompanija itd., gdje de facto smo osuđeni na jedno ili dva rješenja. U tom pravcu smatram da bi trebali ići izmjene i dopune postojećeg Zakona. Očekujem da će Vlada po tom pitanju na vrijeme reagirati. A ponovit ću ovaj prijedlog dopuna smatram kao jednom dobrom inicijativom koji će potaći Vladu da brzo i kvalitetno reagira. Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Zdravko Sočković, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o prijedlogu zakona o dopuni Zakona o javnoj nabavi koji predlaže gospođa Đurđa Adlešić zastupnica u Hrvatskom saboru. Najviše od svega u ovome prijedlogu Zakona, mislim da je jedan dio neprihvatljiv, a to je ovaj dio koji se odnosi na prenošenje određenih ovlasti i poslova na Sabor ne da to nije uobičajeno, nego po meni je to gotovo nemoguće. Kada bi prihvatili ovakav Prijedlog o dopuni Zakona o javnoj nabavi odustali bi od politike smanjenja papirologije i ubrzavanja gospodarskih procesa budući bi nepotrebno uveli novu papirologiju na saborska radna tijela što je apsolutno nepotrebno i neprihvatljivo. Jer i Sabor i sada putem komisije za kontrolu postupaka javne nabave kontrolira istu. Svima nam je jasno da danas kada je u Hrvatskoj nedostatak posla, kada je država najveći investitor da je Zakon o javnoj nabavi vrlo važan za naše tržište i cjelokupna gospodarska kretanja. Kroz javnu nabavu u Hrvatskoj se troši oko 19 milijardi kuna godišnje ili 12 do 13% bruto domaćega proizvoda. Zakonodavac se već opredijelio da javnu nabavu želi učiniti transparentnom, racionalnom u smislu korištenja državnih sredstava da spriječi razne zloupotrebe malverzacije te da omogući tržišnu konkurenciju i odabir najboljeg ponuđača prilikom javnog natječaja. Ja mislim da i sadašnji zakon to omogućava i da nije potrebna njegova hitna dopuna već da je potrebna njegova poštena i dosljedna primjena i kontrola provođenja. A ići samo u neke promjene koje nisu tako hitne. Propise o javnoj nabavi u širem smislu možemo svrstati i u antikorupcijsko zakonodavstvo, samo postojanje takvih zakona koji su nedavno doneseni te institucije koje ih provode već govore o našim namjerama i dostignućima na zaštiti društvenog bogatstva. U Hrvatskoj je formirana komisija za kontrolu postupaka javne nabave. Ta komisija je nezavisno regulacijsko državno tijelo koje je samostalno u svom radu poput sudova. Za svoj rad isključivo odgovara Saboru a vodi žalbeni postupak u javnoj nabavi. Osnovana je zbog potrebe bolje kontrole pravnih postupaka u odabiru najboljega ponuditelja u javnoj nabavi. Komisija odlučuje o žalbama koje joj podnesu zainteresirani sudionici, nekog konkretnog postupka javne nabave. Komisija prikuplja dokumentaciju, ispituje zakonitost rada i donosi odluke po žalbama. Odluka komisije obligatorne su naravi i moraju se poštovati. Značajnu funkciju nadzora provodi i uprava za nabavu Ministarstva financija koja je nezavisna vladin ured koji nadzire sve te faze postupaka javne nabave od početka pa do sklapanja ugovora. Odabir, sa odabirom, sa odabranim … [[Govornik se ne razumije.]] isti ured ovlašten je u sankcioniranju protupravnih postupanja podnosi prekršajne i kaznene prijave. Zajedno sa drugim specijaliziranim kontrolnim državnim tijelima u koje odnedavno spada i komisija a u sudbenu vlast, državno odvjetništvo, USKOK sa policijskom i poreznom upravom javna nabava bi trebala pod cjelovitim društvenim nadzorom pa iz toga razloga nema potrebe privlačiti, nema potrebe prihvaćati predloženu dopunu Zakona. Kako i Hrvatska želi postati članica Europske unije moramo prihvatiti da u Europskoj uniji postoje obvezujući propisi o javnom nadmetanju za nabavu roba i usluga, kada se nabava obavlja iz sredstava državnog proračuna ili fondova. Temeljno načelo jedinstveno europskog tržišta je da sve tvrtke moraju imati jednake uvjete i jednake mogućnosti za sudjelovanje u javnim nadmetanjima. Kao zamjerku sadašnjem zakonu smatram vrlo formalan postupak koji traži brdo dokumentacije u svakom novom slučaju bez obzira da li je riječ o istom naručitelju i o istoj tvrtki. Bilo bi dobro da Vlada pristupi certificiranju dokazivanja sposobnosti tvrtki koje bi dokaze o tome dostavljanje nekom državnom tijelu ali smatram da često imamo situaciju da neka tvrtka ima velika potraživanja od države pa trenutno ne ispunjava i ne plaća i ne izmiruje redovno poreze pa iako ona nije kriva gubi mogućnost pri natječaju što mislim da nije pravedno. Ne slažem se sa onima koji tvrde da treba potpuno isključiti slučajeve izuzeća od postupka javne nabave jer je on često puta jedini instrument u zaštiti domaće industrije. Ja ću navesti samo dva primjera, mi ćemo imati uskoro rekonstrukciju dvije rafinerije vrijednosti cca. 600 milijuna dolara. Velika je tragedija da zapravo sva hrvatska industrija nije u stanju konzorcijalno ponuditi ključ u ruke i javiti se uopće na natječaj. Isti slučaj je i sa recimo natječajem tvrtke .. [[Govornik se ne razumije.]] koja je u vlasništvu INE i talijanskog Ađipa za izgradnju platformi za istraživanje nafte i plina u moru, Jadranskom moru, međutim, ni tu nije cijela hrvatska industrija sposobna da dadne uopće ponudu na jedan međunarodni javni natječaj. Mislim da to treba više zabrinuti nas zajedno u kojem se stupnju nalazi razvijenosti naša industrija pogotovo projektanske kuće koje su ovdje glavni nedostatak toga nego da se brinemo o tome da li će biti ikoja posao dat sa izuzećem. Ja mislim naprotiv da bi morali biti više blagonakloni prema domaćoj industriji i daleko više koristiti institut izuzeća od postupka javne nabave da bi mogli upravo zaštiti domaću industriju inače mislim da ćemo vrlo loše proći u narednih nekoliko godina koje su pred nama. I na kraju mislim da bi Vladi trebalo uputiti kritike zbog sporosti njihovoga prijedloga ali da ga ipak treba pričekati jer ovaj prijedlog ne bih mogao podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin Nikola Sopčić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege zastupnici. Smatram da ne treba prihvatiti ovakav Prijedlog zakona o javnoj nabavi jer on se dotiče samo jednog segmenta jednog dijela Zakona o nabavi a to je izravna pogodba. Ono što je novina u ovom Prijedlogu zakona to je obaveza Vlade da izvijesti i konzultira saborsko radno tijelo kod odobravanja postupaka neposredne pogodbe za vrijednost nabave iznad 200 tisuća kuna. Smatram da bi ovakva izmjena samo usporila postupak nabave a ne bi ništa bitno promijenilo u kvaliteti transparentnosti same nabave. A i saborsko radno tijelo koje bi se bavilo razmatranjem tih zahtjeva praktički ne bi moglo ni raditi neki drugi posao. Smatram da je puno važnije kvalitetno i precizno definirati pod kojim uvjetima i za koju vrstu posla se može sklopiti neposredna pogodba uz odobrenje Vlade. Ovom dopunom predviđa se i obveza ponuditelja da priloži izjavu o urednom isplaćivanju plaća svojim zaposlenicima s čime se u načelu slažem jer smatram da je nekorektno da država javna poduzeća ili jedinice lokalne samouprave sklapaju posao sa ponuditeljem koji ne podmire svoje obveze prvenstveno prema svojim radnicima a samim time i prema državi i jedinicama lokalne samouprave. No, smatram da je to samo jedan segment koji treba regulirati jer isto tako smatram da bi trebalo regulirati šta sa situacijom kada praktički u ulozi ponuditelja onoga koji priprema tender i natječajnu dokumentaciju pa i samog, same institucije koja bira tko će raditi određeni posao imate u istoj osobi ili u istoj firmi. Tu bi trebalo regulirati, jer imali smo slučaj i u mandatu prošle Vlade da je praktički kada je određeno ministarstvo raspisivalo natječaj na natječaj se javljaju natječaj. Na natječaj se javljaju firme u vlasništvu ministra. Tender za postupak nabave isto tako pripremaju firme u vlasništvu ministra i ne može se tvrditi da su ostali ponuđači bili ravnopravni u cijelom postupku nabave. Isto tako treba precizirati šta sa ponuditeljem koji priloži lažnu dokumentaciju na natječaju. Gospodin Pecek je spomenuo jedan problem kada se javi jeftini ponuditelj i na kraju odustane onda dobi posao drugi po redu. Smatram da bi i tu trebala biti određena sankcija da ga se izbaci iz daljnjeg postupka natječaja, ali imali smo nedavno i slučaj u Ogulinu prilikom natječaja za gradnju sportske dvorane kad je jedna tvrtka priložila lažnu potvrdu porezne uprave da ima podmirene sve obaveze. No pokazalo se nakon žalbe jednog od ponuditelja da je potvrda lažna, da ponuđene «Konig» konkretno radi se o tom poduzeću duguje preko milijun kuna državi, nepodmirenih obaveza. Natječaj je poništen. Izgubila se jedna građevinska sezona, a dvorana nije započeta. Samo prilaganje lažne potvrde je kažnjivo djelo što je nesporno. No šta sa slučajem kad se natječaj ponovi? Isti ponuditelj se može ponovno javiti na taj natječaj što bi svakako trebalo izbjeći i mislim da bi trebao snositi određene sankcije. I imati određenu zabranu bar za određeni period da se javlja na natječaj. Isto tako smatram da u postojećem zakonu ima dosta odredbi koje treba popraviti koje bi trebale doprinjeti da sam postupak bude brži i jeftiniji, da omoguči da svi sudionici u natječaju budu ravnopravni. Neke odredbe su previše restriktivne. Recimo odredba o mogučnosti direktnog ugovaranja do 20 tisuća kuna, smatram da je često i previše restriktivna i otežava i usporava postupak nabave dok mnoge druge praktički kompliciraju i usporavaju sam postupak. Zato podržavam odluku Vlade o osnivanju radnog tijela koje će pripremiti cjelovitiju izmjenu i dopunu Zakona o javnoj nabavi no smatram da ova rasprava ima svoje opravdanje, da je dobro da smo ovu temu načeli. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Jelena Pavičić-Vukičević, izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo predlagateljice. Evo do sada smo doista imali prilike čuti argumentaciju i za i protiv ovakvom prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o javnoj nabavi pa evo dozvolite mi doista vrlo kratko kao prvo reći jednu svoju opservaciju. Mislim da je samo obrazloženje ovoga Prijedloga zakona dobro dijagnosticiralo i stanje, ali i problematiku vezanu uz postupke javne nabave, a naravno nakon toga možemo i raspravljati o tome da li je ponuđeno rješenje dovoljno adekvatno u ovim trenucima? Doista smatram da je inicijativa pozitivna zato što ona želi uvesti jedan novi oblik transparentnosti u javnim poslovima. Cilj je doista da zakon bude i jasan i lako provediv te da zapravo onemogućava zlouporabu odnosno zlouporabu položaja koju nužno za sobom povlači i to vrlo često taj slučaj izravne pogodbe u postupku javne nabave. Intencija je ovog prijedloga što rjeđe primjenjivati sklapanje poslova putem izravne pogodbe. Tu bi se uključila pa i nabavke nadmetanjem po pozivnom natječaju u kojem se poziva eto barem 5 naslova da sudjeluju u natječaju koji će biti valjan ako se na natječaj kandidira jedva jedna potpuna i kvalificirana ponuda. Slažem se zapravo da je to golem prostor otvoren i za stvarne manipulacije i zlouporabe, ali i prostor nagađanja da je svaki javni posao bez obzira je li on financiran iz državnog proračuna ili iz proračuna jedinica lokalne samouprave zapravo da je svaki taj javni posao opterećen prethodnim dogovorom, pogodovanjem, a naposljetku i uzimanjem postotka od dogovorenog posla. Osobono eto razumijem namjere ovoga Prijedloga zakona da javne poslove što više približe javnosti i javnoj kontroli. No ovim se izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi želi pod nadzor staviti javna nabava države i državnih poduzeća kao što je to do sada bio slučaj za one poslove koji se financiraju iz pojedinih proračuna županija, gradova i općina tj. trgovačkih društava u njihovom vlasništvu. Upravo me to potaknulo da i na ovome mjestu da se založim za rješenje koje je pred godinu dana nametnulo Gradsko poglavarstvo grada Zagreba i to svim povjerenstvima za nabavku roba i usluga, svim povjerenstvima koja rade pri Gradskome poglavarstvu, ali i trgovačkim društvima u vlasništvu grada Zagreba. Naime tom odlukom Gradskog poglavarstva sve nabavke i roba i usluga potencijalnih izvođača i pružateljima usluga raspisuju se javno od 20 tisuća kuna na dalje, a ne kao što je to zakonom predviđeno od 200 tisuća kuna nadalje. S obzirom na količinu posla koji se dnevno ugovara u gradu Zagrebu pokazalo se zapravo preskupim objavljivanje, cjelokupno objavljivanje natječaja u Dnevnim novinama pa se zapravo danas sve informacije o svim javnim poslovima mogu pronaći na zagrebačkoj web stranici tako da svi zainteresirani izvoditelji radova i pružatelji usluga sada mogu dnevno pretraživati internet i javiti se na sve one natječaje za koje smatraju da su konkurentni. Tako se na neki način pokušalo doskočiti jednom opće prihvaćenom stajalištu da su svi pozivni natječaji pa i natječaji općenito paravan za dogovor i nažalost uzimanje provizije. Slika u javnosti i usprkos ovim nastojanjima nije se mnogo popravila i pokazalo se da taj naš posao u cijelosti još uvijek nije pod javnim nadzorom. Problem je dakako složeniji kod postupaka izravne pogodbe koji ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o nabavi ne tretira i u kontekstu jedinica lokalne samouprave. Ako matični saborski odbori moraju dati prethodno mišljenje o takvoj nabavci činjenica je da jedinice lokalne samouprave to već danas čine jer je potrebno za takve poslove da im prethodno mišljenje da Ministarstvo financija. I tu zapravo dolazimo do sljedećeg problema, a to je prenormiranost odnosno možda čak i prevelika državna kontrola u jednom smislu, a u drugom smislu zapravo izostajanje te brige. Poseban problem ovog Zakona svakako je i ta prenormiranost jer danas postoji taj institut ulaganja žalbe na odluku povjerenstva pri jedinici lokalne samouprave odnosno određenih poglavarstava pa je zapravo nemoguće u normalnom roku potpisati ugovor i krenuti u njegovo izvršavanje i tu bi u svakom slučaju trebalo apelirati na Ministarstvo financija da što ažurnije odbacuje one prigovore na odabir koji nemaju valjanu i konkretnu argumentaciju pa zbog toga vrlo često radovi koji su trebali započeti ujesen počnu u proljeće a ponekad na žalost uđemo i u narednu proračunsku godinu. Evo još bih jednom htjela podvući čini mi se da je ovaj prijedlog za izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi krenuo u pravom smjeru je upućuje našu pozornost na cijeli niz problema koje svakodnevno jedinice lokalne samouprave ali i državna uprava imaju. I nadam se da će na neki način obveza Vlade Republike Hrvatske preuzeta 4. kolovoza prošle godine konačno ugledati svjetlo dana te da će se i neka ponuđena rješenja iz ovoga prijedloga izmjena i dopuna Zakona o javnoj nabavi također naći i u vladino prijedlogu. Jer je naravno posve jasno da se najvjerojatnije većinom u ovome Domu ovaj prijedlog konkretno neće prihvatiti. Ali eto bilo bi dobro kada bi Vlada odnosno, to povjerenstvo to radno tijelo također preslušavajući fonogram sa ove rasprave vidjelo na koji smo sve to probleme ukazivali kao zastupnici. Hvala.
Hvala lijepa. Ujedno istekao rok za prijavu po 10 minuta. I zadnja u raspravi je gospođa zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospođo predlagateljice, kolegice i kolege. Pa evo je sam Zakon o javnoj nabavi koji je donesen u prosincu 2001. godine ja bih rekla da je stvorio niz problema u samoj primjeni. Pogotovo za manje ustanove ili za jedinice lokalne samouprave koji nemaju veći broj zaposlenih oduzimalo je znatno vremena za provođenje svih tih postupaka javne nabave. Mislim da nije za zanemariti i materijalni trošak objavljivanja u Narodnim novinama pa onda objavite da se izabrali dobavljača, pa ili da ste poništili natječaj, sve to stvara dodatne materijalne troškove. Zatim, najčešći kriterij koji je ovdje primjenjivao bio je kriterij najjeftinije ponude mada smo imali mogućnosti svakako dodatnih kriterija ali kažem je ovo je nekako najviše zaživio i smatramo se najispravniji. Što onda dovodi do mogućnosti da i opasnosti da izaberete u stvari izvođača koji radi nekvalitetno, koji kasni sa završetkom nekih radova ili ih uopće ne završi. Da kupite neku opremu koja nije toliko kvalitetna i u stvari ne pruža vam mogućnosti da izaberete ono što sami hoćete. Isto tako se dešava da se neopravdano iz neopravdanih razloga ostali ponuđači žale i onda to produžava rokove rješavanja tako da se to protegne mjesecima. Znamo da i kalendarska godina nije baš predugačka kada dobijemo sredstva pa se onda zna desiti da sredstva nisu upotrijebljena ili onda u 12 mjesecu nastaje veliki problem kako što nabaviti pa onda se dovodi u situaciju da se nešto nabavi i van potpunih zakonskih propisa. Ovdje predlagateljica se osvrće na izravnu pogodbu i to svakako se u potpunosti slažem da izravna pogodba pruža mogućnost i zlouporabe i malverzacija. Pruža mogućnost dodjele vrijednih poslova odabranim ponuđačima. I evo vidimo samo da tijekom 2003. godine da je bilo dvije tisuće i sedamsto takvih slučajeva. I u stvari se to odnosi najvećim dijelom ili na ministarstva ili na državni institucije, državna poduzeća. Mislim da mi ovako manji na nižim razinama da dosljednije usudila bih se reći provodimo tu javnu nabavu. Pa vidimo evo kaže da je se to da su vrijednosti takvih izravnih pogodbi bili milijardu i 400 kuna, 400 miliona kuna i da su autoceste o kojima smo više puta raspravljali izravnom pogodbom dogovarali 47 poslova ili 50 miliona eura. A Hrvatske željeznice 11 postupaka ali sa 115 miliona eura. Vidimo da se tu radi znači o vrlo vrijednim nabavama. Zato sigurno da svaku ideju gdje bi se uvela bolja kontrola izravne pogodbe i gdje bi se ta izravna pogodba svela na najmanju moguću mjeru treba podržati. Ali mislim da izravnu pogodbu sigurno ipak ne možemo u potpunosti eliminirati. Zbog toga ja bih rekla da ovaj prijedlog gdje se predlaže da uz prethodnu suglasnost kod izravne pogodbe pored Ureda za javnu nabavu daje i saborsko nadležno tijelo mislim da takav prijedlog ne nudi jedno učinkovito rješenje. Mislim da bi se tu zaista nabava sama za sebe još više zakomplicirala i mislim bila manje učinkovita. Zato kažem ovo rješenje ne smatram dobro i učinkovito i podržat ću prijedlog Vlade koja evo stvarno treba uskoro uputiti i treba u skoro vrijeme da uputi izmjene zakona. Ne bi se složila ovdje da treba posebno kritiku vlade zato što nije već tako dugo, kao zakon uputila u saborsku proceduru. Možda da je bilo nedosljedne primjene i ovoga zakona i bolje kontrole propusta sigurno bi bilo daleko manje. Zahvaljujem.
Hvala lijepa gospođo zastupnice. Dali predlagateljica? Ne. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu, odlučivati će se kada se steknu uvjeti.
Prijedlog zakona o dopuni Zakona o javnoj nabavi predlagateljice poštovane zastupnice potpredsjednice Đurđe Adlešić. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o javnoj nabavi koji je predložila zastupnica Đurđa Adlešić zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela." Molim, uključite se. Možete glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je zaključak prihvaćen sa 80 glasova za, 6 suzdržanih i 11 protiv.
Prelazimo na 5. točku dnevnog reda; - Prijedlog zakona o obeštećenju korisnika mirovina; Predlagatelj zastupnik Damir Kajin, prvo čitanje P.Z. br. 185; Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Želi. Gospodin zastupnik Damir Kajin kao predlagatelj izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni predstavnici Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Evo ono što sve nas jasno zanima a još više one koji su izvan ove sabornice kakvo je stanje umirovljenika danas. Slobodno se može reći da je danas stanje umirovljeničke populacije lošije no što je bilo jučer, a zasigurno za godinu dana biti će lošije no što je danas. Ili ako to pretočimo u brojke onda vidimo ta prosječna mirovina u siječnju 2005. godine iznosi 41,2% prosječne plaće a da je ta ista prosječna mirovina pred godinu dana iznosila 42,4% prosječne plaće. I umjesto da shodno ugovorima recimo Hrvatske stranke umirovljenika i Hrvatske Vlade prosječna mirovina sa 1. siječnjem 2005. iznosi 50% prosječne plaće, ona će zasigurno do konca ove godine biti manja i od ovih malih niskih 41, 2%. Prvo želim pročitati dio mišljenja Vlade Republike Hrvatske kojega smo dobili još tamo 9. rujna 2004. godine, gdje se između ostaloga konstatira da se ne može govoriti o pravu na povrat duga jer takvo pravo odluku Ustavnog suda ne postoje već se radi o obeštećenju korisnika mirovine zbog djelomičnog usklađivanja mirovina za razdoblje od 1. rujna 93. do 31. prosinca 98. godine. Jednom riječju gotovo da bi se usudio reći da je to obrazloženje neozbiljno ,da nam je samo zbog ovako jedne formulacije propao zakon kojega smo pred ne znam, neću reći godinu dana, nešto malo manje poslali u ovu saborsku proceduru sa naslovom Prijedlog zakona o povratu duga umirovljenicima P.Z. br. 127. Koja je razlika između toga povrata duga odnosno samog obeštećenja? Vjerojatno mnogi će se složiti nikakva. Država je zasigurno to odluka Ustavnog suda konstatira dužna 30 do 40 mirovina našem penzionerima koji su umirovljeni nakon 93. godine i bojim se da im država u ovom trenutku jednostavno ne kani bez obzira na neka deklarativna obećanja vratiti niti cent. I to je bit. I to zapravo na neki način treba priznati, a priča o povratu duga o čemu govori IDS i obeštećenje o kojem govori odluka Ustavnog suda, odnosno o čemu govori Vlada sada je marginalna stvar. Još jedanput ću reći, nije šija nego vrat. No u čemu je bit. Građani kako nas je krenulo bojim se da po tom osnovu neće bilo povrata, bilo obeštećenja dobiti niti cent. Zašto? Vlada bi trebala formirati neki imaginarni fond u koji bi se trebale unijeti dionice naših državnih poduzeća, a potom od prodaje tih dionica isplaćivati dug umirovljenicima, točnije obeštetiti umirovljenike. Međutim gdje je problem? Taj fond treba osnovati nakon lokalnih izbora. A povrat duga trebao bi početi kao što se najavljuje 2007. godine zasigurno nakon parlamentarnih izbora. Znači, dolazimo na onu narodnu, "drž vodu dok majstori ne odu". Inače i ovaj pojam vratiti dug, obeštetiti, može biti s jedne strane jezična ekvilibristika, može biti pravna distinkcija, ali naši penzioneri, umirovljenici, svejedno kako ćemo ih nazvati, grubo su prevareni jednom riječju na jedan grub način oštećeni. Za koliko? Tu se svi slažemo. 30 ili 40 mirovina. Sad to nije bitno. Ali se slažem da i to treba izračunati. Međutim bitno je slijedeće. U taj fond trebale bi se sliti dionice državnih poduzeća. Međutim, i ovdje postoji jedan ali. Do kraja prošle godine država je trebala ili je prodala ako se ne varam udjele u nekih 400-tinjak, 500-tinjak poduzeća u kojima je imala udjel do 25%. Po tom osnovu naši umirovljenici jasno, nisu dobili niti centa, jer je sav taj fond, novac, pardon, išao samo za deblokadu Hrvatskog fonda za privatizaciju zbog dugovanja kojega je Fond imao prema SN Holdingu. Drugo. Do kraja 2005. godine, ako se ne varam, treba prodati gotovo 200 poduzeća te pripremiti privatizaciju brodogradnji, Poštanske banke, Hrvatskih šuma, et cetera, et cetera. A to onda znači da po tom osnovu sumnjam da će naši umirovljenici dobiti i lipu, jer bi fond kao što rekoh trebao zaživjeti tamo negdje 2007. godine po, još jedan put ću naglasiti, okončanju mandata ove Vlade. S druge strane ono čega se treba plašiti, ovaj fond mogao bi se vrlo lako pretvoriti u mehanizam totalne rasprodaje Republike Hrvatske. Ja bih se čak usudio reći, jedan takav naslov je negdje bio objavljen. Citirati ću gospođu Jadranku Kosor koja je rekla da naprosto nema dionica za povrat svog duga, a to tvrdi već više od godinu dana i Klub IDS-a uz napomenu da je to sada počeo govoriti i predsjednik Hrvatskog fonda za privatizaciju. IDS želi da se građani, znači naši umirovljenici, penzioneri ne obnajmljuju imaginarnim obećanjima o povratu duga dionicama, kada svi u ovom Parlamentu znamo da to nije moguće. Konačno, još jedanput ću reći, taj fond će zaživjeti 2007., 2008. godine, što će reći, nakon parlamentarnih izbora. Ako želimo vratiti dug našim umirovljenicima, penzionerima, tj. ako želimo obeštetiti umirovljenike onda im ili moramo jamčiti dionice javnih poduzeća HEP-a, Hrvatskih šuma i sličnog. Ali to gospodo spada u obiteljsko srebro, pa ispada da obeštećenje umirovljenika može postati mehanizam totalne rasprodaje Republike Hrvatske ili moramo pristati na IDS-ov Prijedlog zakona o povratu duga putem obveznica. Istina je IDS je bio zamoljen od matice umirovljenika da taj zakon o obeštećenju uputi u saborsku proceduru. U međuvremenu se matica umirovljenika odrekla tog zakona, ali postavlja se pitanje zašto. Pa vjerojatno zato što su čelni ljudi te udruge dobili vodeća mjesta u nekim dohodovnim upravnim tijelima nekih velikih poduzeća, pa kroz čiju ili koju formu su oni, pod navodnicima "počeli jamčiti" tzv. socijalni ili umirovljenički mir hrvatskoj Vladi po onoj, vi nama mjesta u određenim lukrativnim tvrtkama a mi ćemo vama nuditi socijalni mir. I to je to. Treće. IDS tvrdi da je dug moguće vratiti ako on iznosi 20 milijardi kuna. Jasno to nije moguće vratiti u jednoj ili dvije godine, jer bi to naprosto dovelo do bankrota Republike Hrvatske, ali ponavljam povrat duga, pa makar bio iskazan iznosom od 20 milijardi kuna je naprosto "mačji kašalj" prema usklađenju mirovina shodno sporazumu između HDZ-a i HSU-a. Jer da je do toga došlo, 1. siječnja 2005., odnosno za 2005. ako bi taj iznos trebao biti 50% prosječne plaće, trebalo bi osigurati 6 milijarde kuna. Za 2006. ili 60% prosječne plaće trebalo bi osigurati između 12 i 14 milijardi kuna. A 2007. ukoliko bi željeli da prosječna mirovina milijun i 60 tisuća umirovljenika dostigne 70% prosječne plaće trebalo bi osigurati između 18 i 20 milijardi kuna. Jasno je da u ovom trenutku, pri ovoj materijalnoj, ili ovim materijalnim mogućnostima Republike Hrvatske to nije moguće. Ali povrat duga ili obeštećenje umirovljenika kao obvezu moguće je preuzeti ako se ispoštuje IDS-ov zakon. Još jedan put ću reći, ne u jednoj ili dvije godine, ali u 7, 8 godina zasigurno da. Jasno je i to da te obveznice moraju glasiti na donosioca i na njih trebaju isto tako gospodo, ići odgovarajuće kamate. Ako je ova država s druge strane mogla za sanaciju banaka izdvojiti u znatno težem periodu 25 milijardi kuna, u znatno težim okolnostima, onda može vratiti i dug našim umirovljenicima. Ako ne može onda neka se to kaže i neka se recimo pod navodnicima, obveza prebaci na neku buduću Vladu, jer zasigurno odluku Ustavnog suda prije ili kasnije ova država će morati ispoštovati. Konačno, tvrdim i to da su danas neusporedivo bolja vremena nego ona kada se novac izdvajao za sanaciju propalih, posrnulih hrvatskih banaka. To je tada bilo vrijeme neposredno nakon okončanja Domovinskog rata. Bilo je to vrijeme kada Hrvatska se našla u izolaciji. Bilo je to vrijeme gotovo nultog industrijskog rasta. Tada je bruto društveni proizvod iznosio 10, 15 do 20 milijardi dolara, zavisno da li se radilo o 95. ili 99. godini. A danas on već dostiže iznos od 35, moguće i više milijardi dolara, a pred samo četiri godine on je iznosio oko 20 milijardi dolara. To će sve reći da je danas lakše upustiti se u tu obvezu nego što je bilo pred četiri godine. Međutim zašto se IDS odlučio na ovaj zakon? Odlučili smo se dati prije svega na zahtjev same Matice umirovljenika i to je zapravo bit, a rekoh zašto su oni u međuvremenu od tog zakona odustali. Konačno nemojmo im nuditi dionice od kojih svi znamo da na kraju neće biti ništa. Koje su bitne odredbe samog zakona? Prvo u članku recimo 2. mi ovdje govorimo o obeštećenju korisnicima mirovina u smislu ovog zakona. To bi trebala biti razlika između isplaćenih mirovina i mirovina koje su se sukladno odredbama sada da ne navodim članke Zakona o osnovnim pravima iz mirovinskog i invalidskog osiguranja i još nekih zakona trebali uskladiti s rastom plaća za razdoblje od kolovoza 93. do prosinca 98. U članku 3. govori se da oblik obeštećenja propisan ovim zakonom neće se primjenjivati ako je umirovljenik kojem je pravomoćnom presudom utvrđeno pravo na obeštećenje s klauzulom ovršnosti bez obzira što takav oblik obeštećenja nije propisan ovim zakonom. U članku 4. govorimo da pravo na obeštećenje imaju korisnici mirovina umirovljeni u razdoblju kolovoz 93. do prosinac 98. Ako je korisnik mirovine umro što je bitno, pravo na obeštećenje imaju korisnici obiteljske mirovine. Ako iza umrlog umirovljenika nema korisnika obiteljske mirovine, pravo na obeštećenje stječu potomci prvog nasljednog reda sukladno Zakonu o nasljeđivanju. U članku 5. pravo na obeštećenje nasljednicima iza umrlog umirovljenika može se ostvariti najduže u roku od jedne godine dana od dana nastupanja ovoga zakona. Ono što je svakako najbitnije u ovome zakonu ne računajući onoga čega nema, kako osigurati novac, to je model po kojem je moguće osigurati predmetni novac. U članku 12. se govori da korisnicima pravo na obeštećenje zavod bi izdao obveznice Republike Hrvatske. Obveznice su isplative u godišnjim obrocima tijekom osam godina počevši od 2005. godine a koje dospijevaju na naplatu svakog 1. listopada u kalendarskoj godini. U proračunu Republike Hrvatske stoga bi se trebali osiguravati sljedeći iznosi: 2005. – 500 milijuna kuna. Zašto 500 milijuna kuna? To je jedna desetina sredstava za koliko je rebalansom, zapravo za koliko je proračun povećan u odnosu na 2004. 2006. trebalo bi osigurati milijardu kuna jer se pretpostavlja da će proračun 2006. biti 10 milijardi kuna veći od onoga 94. 2007. pošto će biti proračun oko 15 milijardi kuna veći nego 2004. trebalo bi osigurati milijardu i 500 milijuna kuna i tako do 2012. kada bi se cijela ta obveza još jedanput ponavljam, ako je ona 20 milijardi kuna mogla ispoštovati. Zašto 1.10.? To je rok neposredno nakon sezone kada je i proračun najlikvidniji, odnosno kada je i najviše sredstava u proračunu Republike Hrvatske. Imate jasno u članku 13. obveznice, može obveznicu koristiti za kupnju dionica ili udjela kojim raspolaže Hrvatski fond za privatizaciju te kao platežno sredstvo pri kupnji nekretnina u vlasništvu Republike Hrvatske, drugih vrijednosti sukladno odredbama posebnog zakona i članak 14. sredstvo za isplatu ukupnog obeštećenja umirovljenika utvrđenih ovim zakonom osigurat će se iz državnog proračuna. Članak 15. pošto je zakon u saborsku proceduru upućen bio 2. studenoga 2004. ne može vis a vis tog roka kada bi trebao stupiti na snagu biti više 1. siječanj 2005. Trebao bi biti to 1. lipanj ako to tada provedemo i drugo čitanje ili 1.7. ili 1.9. Sada je to manje važno, ali do tog perioda od 1.10. zasigurno ima dovoljno vremena da se sprovede i drugo čitanje. Znači bit inicijative IDS-a je u tome da se dug, tj. obeštećenje ostvari u obveznicama shodno rokovima iz ovog članka 12. od 2005. do 2012. godine. Bit je taj da je dug prenosiv, da obveznica glasi na donositeljima, da je ona vezana uz neku valutnu klauzulu. Sada da li će to biti dolar, euro ili švicarski franak to je manje važno. Znači za kraj ako iskreno želimo prihvatiti obvezu da se tako izrazim, inicijativu čak Matice umirovljenika o povratu duga, tj. obeštećenje umirovljenika onda prihvatimo predmetni model putem obeštećenja u formi obveznica. Ja sam svjestan činjenice da bez obzira što možda na prvi pogled izgleda da to nisu velika sredstva u 2005. 500 milijuna kuna računajući jasno na umu koji je deficit države u 2006. milijardu kuna itd. da ne bi bilo lako baš ministru financija, ali ako se dogovorimo da je povrat duga svenacionalni prioritet ili jedan od nacionalnih prioriteta, zemlja može taj dug vratiti kao što je konačno to učinila kroz formu sanacija banaka kada je proračun u znatno kraćem periodu od 4 do 5 godina de facto izdvojio gotovo 25 milijardi kuna. Jasno još jedanput ću reći, nije to laka obveza pri ovom deficitu za ministra financija i da mi netko kaže treba svake godine osigurati taj novac sigurno bi se svaki ministar oznojio, ali ja tvrdim još jedanput da 500 milijuna kuna u ovoj godini, milijardu kuna u idućoj, milijardu i pol 2007., 2 milijarde kuna 2008., 2009. 2 milijarde i 750 milijuna, 2010. 3 milijarde i 500 milijuna, 2011. 4 milijarde i 250 i 2012. 5 milijardi kuna je naprosto moguće izdvojiti i osigurati. Ono što nije gospodo moguće u ovom trenutku, to je uskladiti mirovine sa prosječnim plaćama od recimo 50, 60 ili 70% u 2005., 2006. ili 2007. godini jer sam rekao da 2005. za 50%-tno usklađenje mirovina u odnosu na prosječnu plaću trebalo bi osigurati 6 milijardi kuna, 2006. za 60% između 12 i 14 milijardi, a 2007. ako bi bila prosječna mirovina 70% prosječne plaće čak 18 ili 20 milijardi kuna, to je naprosto nemoguće. Ali 500 milijuna kuna, milijardu kuna, milijardu i 500 milijuna kuna po tom osnovu za povrat duga zasigurno je to moguće osigurati. Imajući eto na umu nerealna obećanja koja spominju dionice, IDS nudi po našem sudu jedini realan način kako je moguće obeštetiti umirovljenike, to su obveznice. Jasno u svemu tome presudnu ulogu treba imati rast gospodarstva jer bez rasta gospodarstva niti će biti u ovoj zemlji većih mirovina niti većih plaća niti ćemo imati bolje zdravstvo niti će socijala biti uspješnija niti ćemo imati više moderniziranih cesta. Stoga eto ovo je prilika u prvom čitanju da se odlučimo kako ćemo dalje, a ja vas ispred Kluba IDS-a pozivam da ovu našu inicijativu podržite i da takav zakonski prijedlog uputimo u drugo čitanje kako bi isti mogao stupiti na snagu sa 1. listopadom ove godine. Hvala.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, rad, socijalnu politiku, zdravstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub HDZ-a naravno neće podržati ovaj Zakon iz čistog razloga jer donijeli smo Zakon prošle godine kojim smo odredili način na koji ćemo obeštetiti umirovljenike, to je osnivanje Fonda. Kao što znamo Fond se osniva, vrše se pregovori, pregovori su u tijeku i predlagatelj je sam dosta riječi posvetio tom fondu ali ja ne bih sada o njemu jer naprosto Zakon o osnivanju tog Fonda tek treba doći pred nas. Naravno umirovljenici su u sami postupak osnivanja i sami postupak izrade tog Prijedloga zakona itekako dobro upoznati i zastupljeni putem svoje stranke i mislim da se radi na jednom kvalitetnom prijedlogu i ja ne bih sada htio o tome govoriti. MI bi bili kao Klub najsretniji, najzadovoljniji da se taj dug može riješiti na način da se isplate umirovljenici i da taj dug se riješi na jedan način u 2, 3, 4 ili 5 godina međutim, svi jako dobro znamo probleme kojima smo kao država opterećeni, svi znamo koliki nam je vanjski dug, svi znamo koliki nam je deficit državnog proračuna, svi znamo kakav nam je društveni brutoproizvod i u tim stvarima zaista treba voditi jednu politiku realnosti, jednu politiku gdje ćemo donesti Zakon koji će sutra biti moguće provesti i koji će biti objektivan i realan, a obećavati nekakve stvari koje nećemo moći ispuniti, mislim da to više ne prolazi. Hrvatska je naprosto u jednoj zreloj fazi demokracije gdje više obećanja, da ćemo nešto vratiti u nekoliko godina mislim da to naprosto više ne prolazi. I zato kada bi ovo prihvatili morali bi najprije staviti van snage onaj Zakon koji smo donijeli prošle godine o osnivanju tog Fonda pa tek onda ići na ovo. A sada kada smo toliko zapravo već akcija učinili vezano za donošenje tog Fonda mislim da rok istječe u kolovozu i do kolovoza sasvim sigurno taj zakon moramo donijeti, mislim da ovakvo jedno rješenje koje kao što je sam predlagatelj rekao zapravo prijedlog matice umirovljenika koji bio već i u ranijem sazivu dostavljen međutim, upravo radi njegove neprovedivosti nije pretočen u zakon mislim da niti u ovom trenutku nije prihvatljiv. Da li je situacija ili stanje umirovljenika danas gore ili bolje u odnosu na ranije, ja bih rekao, ne bih se složio da je ono gore, ne možemo reći da je bitno bolje, ali u svakom slučaju mislim da nije gore iz čistog razloga zato što znamo da imamo i onih 100 kuna i onih 6% koji nam danas ulaze u osnovicu i da se osnovica tako uvećana u odnosu na prošlo razdoblje uvećava za porast plaća kojim se slažem da nije nekakav značajan. IZ svih ovih razloga Klub Hrvatske demokratske zajednice ne može podržati ovaj Zakon i mislimo da prava tema je onda kada dođe na naše klupe Zakon o osnivanju fonda koji smo odredili ovim zakonom koji smo donijeli prošle godine. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Ljubica Lalić u ime Kluba HSS-a. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke neće poslušati Vladu Republike hrvatske i neće podržati njen prijedlog da ne prihvati Prijedlog zakona, da Hrvatski sabor ne prihvati Prijedlog zakona o obeštećenju korisnika mirovina. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržava prijedlog zakona koji je u saborsku proceduru uputio kolega Damir Kajin. Predlažući odbijanje Zakona Vlada je navela kao razlog odbijanja da je materija koju obuhvaća predloženi Zakon u cijelosti uređena Zakonom o provođenju Odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske od 12. svibnja 1998. koji je stupio na snagu 5. kolovoza 2004. godine. Nesporno je da je materija uređena Zakonom koji uređuje da će se umirovljenici obeštetiti putem posebnog fonda. Nesporno je da se još uvijek ne zna što će činiti imovinu toga Fonda, što je preduvjet samog obeštećenja i načina obeštećenja umirovljenika. Putem sredstava javnog priopćavanja obaviješteni smo da su pregovori između umirovljenika i Vlade u tijeku da su postavljeni čak i ultimativni rokovi da su se oni pomicali i probijali ali konačnog rješenja još uvijek nema. Stoga nam preostaje samo nagađanja u smislu "što bi bilo kad bi bilo". Tragom tih nagađanja umirovljenici će morati čekati dividende društava kapitala čijih je dionica i udjela vlasnik fond a tek tada će doći do parcijalnih isplata ovisno o tome koliki su iznosi dividendi. Već u raspravi o Prijedlogu toga zakona rekli smo da rješenje nije kvalitetno čak ni u slučaju ostvarenja najoptimističnijih prognoza. Postojeće je rješenje puno nepoznanica i nepreciznosti proizašlih iz samog zakona ali i iz obrazloženja koja su davali predstavnici Vlade. U raspravi zastupnici su koristili termin povrat duga čemu su se usprotivili predstavnici Vlade i zastupnici vladajuće koalicije tvrdeći da se ne radi o povratu duga već o obeštećenju. Dakako da se iz tog prijepora izrodilo pitanje što umirovljenici trebaju dobiti, isplatu duga što podrazumijeva razliku između onoga što im je u vremenskom razdoblju 1993. do 1998. isplaćeno i onoga što bi im trebalo biti isplaćeno ili će dobiti obeštećenje pod kojim se može podrazumijevati i 10 ili 20% stvarno nastalog duga. Tu dilemu koja je nastala temeljem inzistiranja na terminološkoj razlici predstavnika Vlade i zastupnika vladajuće koalicije rješava zakon o obeštećenju korisnika mirovina o kojem danas raspravljamo. U Članku 2. izrijekom se kaže: "obeštećenje korisnicima mirovina u smislu ovog Zakona je razlika između isplaćenih mirovina i mirovina koje su se sukladno odredbama članka 30., 42., 47. i 48. zakona o osnovnim pravima iz mirovinskog i invalidskog osiguranja, članka 121., 123. i 182. Zakona o mirovinskom invalidskom osiguranje trebale uskladiti s rastom plaća i to za razdoblje od kolovoza 93. do prosinca 98. godine". Dakle odredba je potpuno jasna kako onome tko treba provoditi Zakon tako i svakom umirovljeniku koji još uvijek ne zna što treba dobiti. Svojom jasnoćom odredba isključuje svaku špekulativno manipuliranje onim što umirovljenici trebaju dobiti. Umirovljenicima je sasvim svejedno kako se to zove ali im nije svejedno koliko će dobiti i kada. Važeći zakon kaže bit će obeštećeni putem Fonda, koliko ne znamo kada ne znamo. Radi vjerodostojnosti i minimalnog jamstva da imovinu fonda neće činiti samo bezvrijedne dionice Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke bio je predložio zaključak kojim se obvezuje Vlada da u fond unese dionice profitabilnih društava kapitala poput INA-e, HT-a, JANAF-a itd. Voljom sadašnje većine dakako saborske prijedlog zaključka je odbijen, što je pobudilo sumnju u pravedne namjere Vlade glede imovine Fonda. Čini se da takav postupak nije pobudio sumnju samo kod nas u ovom trenutku oporbenih zastupnika, pobudio je sumnju i kod umirovljenika koji su evo tijekom cijelog ljeta, jeseni i zime zahtijevali razotkrivanje tajne što će činiti imovinom Fonda. Nažalost, do danas nepoznanica nije postala poznanicom, čak niti uspostavljanje ultimativnih rokova. Za razliku od sada važećeg zakona koji umirovljenicima ne kaže ni kada će ni koliko dobiti, naime, povrata duga prijedlog koji je pred nama jasno kaže, da će dobiti razliku između onoga što je isplaćeno na ime mirovina i onoga što im je prema Zakonu trebalo biti isplaćeno. Ovaj Zakon kaže i kako će biti isplaćeno. Kaže u obveznicama Republike Hrvatske koje će biti isplative u godišnjim obrocima, počevši od 2005. godine, a koje dospijevaju na naplatu svakog prvog listopada u kalendarskoj godini. Dakle, one su isplative u jednakim godišnjim obrocima tijekom osam godina. Međutim, obveznica je i utrživa i ranije jer imatelju može koristiti za kupnju dionica ili udjela kojima raspolaže Hrvatski fond za privatizaciju, te kao platežno sredstvo za kupovinu nekretnina u vlasništvu Republike Hrvatske i drugih vrijednosti sukladno odredbama posebnih zakona. Prihvaćanjem ovog prijedloga Zakona svaki bi umirovljenik znao da će svoju razliku dobiti i to u jednakim godišnjim obrocima kroz narednih osam godina, ako želi može i ranije svoje obveznice uložiti u dionice ili udjele, ali ne po procijenjenoj vrijednosti koja je najčešće precijenjena, već po tržišnoj kao najvjerodostojnijoj. Umirovljenik može obveznicama odmah kupiti i nekretnine, što znači i stanove koje sada mjesečno otplaćuje. Ono što se pokušava prigovoriti ovom prijedlogu jest više godišnji povrat. Budimo realni i jasno recimo da jednokratna isplata nije moguća. Predlagatelj predviđa da bi za isplatu bilo potrebno 20 i pol milijardi kuna. Taj iznos nije moguće jednokratno isplatiti kod ovog prijedloga, ne moramo se bojati da veći broj umirovljenika neće dočekati isplatu. Obveznice su nasljedive, što znači da prava prelaze na nasljednike. Ovo rješenje je pravednije od postojećeg, jer pravo na obveznice imaju nasljednici onih umirovljenika kojima je također isplaćena mirovina manja od pripadajuće, a nisu dočekali ni odluku Ustavnog suda, a niti zakona. Postojeći zakon kojeg je na prijedlog Vlade donijela sadašnja parlamentarna većina to ne omogućava, i ne samo njima, nego ne omogućava između ostalih niti onim umirovljenicima koji su mirovinu ostvarili prema propisima o osiguranju individualnih poljoprivrednika. Dakle, za razliku od postojećeg ovaj zakon ne diskriminira pojedine vrste umirovljenika u ovom slučaju seljake. Nadalje, ovaj prijedlog Zakona obvezuje Zavod za mirovinsko osiguranje da u roku od godinu dana izračuna iznos duga, te svakom umirovljeniku, korisniku obiteljske mirovine i zakonskim nasljednicima izda rješenje o iznosu obeštećenja kao razlike između isplaćenih mirovinskih primanja i pripadajuće mirovine. I ovo je kvalitetniji prijedlog od važećeg zakona koji umirovljenicima jamči obračun na koji se umirovljenici ne mogu žaliti, a posebice ne mogu pokrenuti upravni spor. Obračuna zavoda može biti pogrešan i za umirovljenike štetan, ali je nepobojan, jer ga je zakon proglasio dogmom vjere. Nasuprot tome rješenje može nezadovoljna strana pobijati i pokrenuti upravni spor za zaštitu svojih prava. Ovom Zakonu se prigovara da nije moguća isplata niti u obveznicama. Podsjetimo da je bivša Vlada temeljem Zakona o povećanju mirovina radi otklanjanja razlika u razini mirovina ostvarenih u različitim razdobljima u vremenskom periodu od 1. siječnja 2002. do 31. prosinca 2004. godine na ime povrata duga umirovljenicima u gotovini isplatila 13,5 milijardi kuna. Dakle, ovo su razlozi zbog kojih Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržava prijedlog Zakona o obeštećenju korisnika mirovina kao boljeg i pravednijeg od sada važećeg. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Silvano Hrelja u ime Kluba Hrvatske stranke umirovljenika. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo Terze, kolegice i kolege. Na početku ovog mog obraćanja vama u ime Kluba zastupnika HSU dužnost mi je odgovoriti na par pitanja ili par provokacija koje je postavio pred ovaj visoki dom predlagač ovog Zakona. Prvo je pitanje koje je postavljeno, vezuje se za tvrdnju …(smetnje na traci)…u mirovinskom sustavu sutra biti lošije, nego danas. Ali kad se ta tvrdnja postavi ovdje onda treba reći i zašto je to tako. Sigurno je da će učešće prosječne mirovine u prosječnoj plaći padati uz, sve i uz to što postoji formula koja vezuje prosječnu mirovinu uz prosječnu plaću, a to je zato što su nove mirovine koje su prošle sito i rešeto mirovinske reforme do 400 kuna u prosijeku manje, nego što su to stare mirovine do 1999. godine, i svaki novi umirovljenik u alikvotnom dijelu ustvari smanjuje taj prosjek. Naravno da moram reći da Hrvatska stranka umirovljenika i u ovom aktivnom pregovaračkom procesu sa Vladom Republike Hrvatske na korekcijama mirovinskog sustava i korekcijama mirovinske reforme. Drugo, moram ovdje istine radi konstatirati da sam član Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i da dva puta ovaj prijedlog zakona bio na dnevnom redu, ali se predlagač nije pojavio da obrazloži prijedlog na Odboru za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Treće, malo su prepotentne konstatacije da država ne kani vratiti dug umirovljenicima. Da ne kani vratiti dug umirovljenicima, onda vjerojatno u ovom visokom domu ne bi bio donijet Zakon o provođenju odluke Ustavnog suda koje je ovaj visoki dom donio 15. 7. prošle godine. Dalje, molim i kolegu Kajina da se upozna sa narodnom poslovicom kaže se "drži vodu dok majstori odu", jer ako majstori ne odu u prilici su i popraviti ono što su eventualno krivo učinili. Treće, postavlja se teza da se do kraja godine 200 poduzeća treba privatizirati. Projekat fonda koji predlaže, odnosno koji je utemeljen na zakonu koji je donio ovaj visoki dom i koji predlaže Hrvatska stranka umirovljenika kaže se da će se 58 poduzeća koje su ponuđene za portfelj fonda privatizirati odmah i to bez nekih većih problema. Tako da se ne postavlja upitnost privatizacije, a sigurni smo da će ako se to bude prodavalo, prodavati transparentno i to putem burze, putem burze a ne na bilo koji drugi način. Mislim da predlagač nije dobro shvatio projekat koji nudi Hrvatska stranka umirovljenika i nije točno da će fond saživiti 2007. i 2008. godine. Isto tako predlagač napada rasprodaju obiteljskog srebra ali to isto nudi u provedbi ovog Zakona. Dužan sam isto tako intervenirati jer se čelnici umirovljeničkih udruga optužuju da su u upravnim odborima, odnosno upravnim vijećima HZMO-a, HZZO-a i javnih institucija, ja mislim da bi bilo korisnije da i je i prošla Vlada uključila te predstavnike umirovljeničkih udruga za rješavanje ove problematike i da ne treba osuđivati čelnike za njihov doprinos u konačnom razrješenju ove problematike jer mislim da oni barataju ovom problematikom, puno bolje nego mi i da imamo što od njih naučiti. I isto tako bih se osvrnuo na prijedlog koji nije baš tako neopterečujući za državni proračun jer ako primjetite u prijedlogu u zadnje tri godine provedbe ovog prijedloga treba isplatiti iz državnog proračuna 13 milijardi kuna što nije baš beznačajni novac. No svakako moram zahvaliti predlagaču zato što je inzistirao da ovaj prijedlog zakona dođe na dnevni red jer na taj način imamo priliku reći nešto više ovdje među nama i onome što se do sada radi na realizaciji umirovljeničkog fonda pa ću tu priliku i iskoristiti. No, međutim, uvodno želim reći da je ovaj prijedlog zakona kojeg je predlagač uputio u saborsku proceduru prerađeni radni materijal koji je matica umirovljenika kao radni materijal uputila na raspravu u svoje podružnice. Za kao pripremu za ovaj, za ovu raspravu tražio sam mišljenje gospodina Vladimira Lokmera predsjednika Matice koji kaže sljedeće. Poštovani pročitao sam novi konačni prijedlog zakona koji je ovog puta u saborsku proceduru uputio gospodin Kajin. Kao što je pozanto IDS stranka a ne gospodin Kajin je prije nekoliko mjeseci izašao također sa Konačnim prijedlogom zakona o povratu duga umirovljenicima tekst toga prijedloga zakona je zajedno sa obrazloženjem u cijelosti od riječi do riječi prepisan od mene. Ja sam naime kao član naše uže radne grupe u okviru Hrvatske strane umirovljenika bio zadužen da izradim takav prijedlog zakona i obrazložio svaku njegovu odredbu. Budući da je to bio ustvari radni materijal obrazloženje je pisano u nekim dijelovima i u prvom licu. Sadržaj zakona sam napisao rukovodeći se optimalnim zahtjevima i koji je kao takav trebao poslužiti kao naše stajalište kao polazište u budućim pregovorima sa predstavnicima Vlade Republike Hrvatske. Međutim, stjecajem okolnosti on je iscurio, on je iscurio ne u javnost već od IDS-a koji je izbrisao moje ime i datum izrade i kao svoj konačni prijedlog uputio u saborsku proceduru. Taj njihov prijedlog je bio sukladno poslovniku i na dnevnom redu odbora za zakonodavstvo i tu sam predsjedniku Odbora gospodinu Borasu predao i svoj i njihov tekst i time dokazao da se radi o istovjetnom sadržaju. Treba ovom prilikom reći da Odbor za zakonodavstvo ne prihvaća prijedloge koje dolaze od političkih stranaka ili pojedinih zastupnika ako se Vlada RH o tim prijedlozima nije pozitivno očitovala, ali se ne isključuje mogućnost rasprave o njima. U svojoj raspravi sam naznačio svrhu i namjenu izrade tog zakona. Nakon naprijed iznijetog gospodin Kajin, ne više IDS izlazi sa novim Konačnim prijedlogom koji se od ranijeg razlikuje samo po tome što se "dug" zamijenjuje riječju "obeštećenjem" i što je u jednom novom članku predviđena dinamika isplate obveznica i starog prijedloga isključen je članak 3. Drugo. Pošto predlagač ima namjeru problematiku obeštećenja umirovljenika rješavati u mirovinskom sustavu onda mu moram skrenuti pažnju da je to trebao učiniti, da je to trebalo učiniti, ne predlagač, nego da je to trebalo učiniti još 1998. godine kada je predlagač bio zastupnik u Hrvatskom saboru a naročito 2000. godine kada je njegova stranka sudjelovala u izvršnoj vlasti. Nije logično da predlagač danas nudi ovaj Prijedlog zakona obzirom da je ovaj Visoki dom 15. srpnja 2004. godine usvojio Zakon o provođenju odluke Ustavnog suda od 12. svibnja 1998. godine kojim je regulirana ova materija na najbolji mogući način, pocrtavam mogući način. A što i kako je to, odnosno koji su dosezi zakona koji je na snazi. Od 5. kolovoza 2004. godine dug je postao nasljedno pravo. Zašto? Zato što mirovinski sustav ne poznaje ni riječ dug, ni nasljedno pravo i bilo je nužno problematiku izvući iz mirovinskog sustava. Drugo. Zakon je učinio sljedeće dobro, reaktivirao je 711 tisuća postupaka koji su bili u zastari u upravnom postupku. Jednaput jer najveći broj umirovljenika nije tužio. Drugo. Jedan dio umirovljenika je odustao a svega nekoliko tisuća građana je bilo u aktivnom radnom, u aktivnom upravnom sporu. Sada su svi oni u aktivnoj poziciji da se za svih 711 tisuća obračunava razlike dakle, obeštećenje. Dalje. Zakon predviđa individualni obračun duga, dakle, jedino ispravno da bi se sa problematikom duga došlo na kraj što nije do sada ni jedan zakon rješavao nego je rješavao rješavanje duga odnosno predviđao i realizirao rješavanje duga na socijalni način. Dakle, potpuno suprotan način nego što se zahtjeva da bi se dug prema pojedincu mogao na kraju riješiti. Četvrto. Zakon koji je sada na snazi definirao je ugovorenu kamatu od 2,3 milijarde. To je pitanje kompromisa, to je pitanje konsenzusa umirovljeničkih udruga da se ne ide na zatezne kamate, da se ne ide na lihvarske kamate ali da se određena kamata na ovo čekanje prizna. Zakon definira da se putem poslovanja posebnog fonda u koji država unosi imovinu izvrši obeštećenje umirovljenika. Sve ostalo, priče o dionicama da će dobiti jedni dobre dionice jedni loše dionice jesu improvizacije i naklapanja jer to jednostavno nije istina. Nadalje, zakon je predvidio rokove za obračun, za dovršetak obračuna, odnosno dostavu obavjesti umirovljenicima o iznosu obeštećenja i za početak rada fonda a to je 5. kolovoza 2005. godine. Drago mi je da vas mogu ovdje i upoznati koji je model Hrvatske stranke umirovljenika. Znajući da je nemoguće kao što je uvažena kolegica Lalić rekla to isplatiti odjednom i da je nemoguće naći novac jer sam novac koji se do sada računao za povrat duga da budemo plastični se i dalje isplaćuje i postao je sastavni dio mirovina. Prema tome, da nije moguće naći neki novi novac zbog opterećenja države prema i drugim interesnim skupinama i prema međunarodnim kreditorima u kordinaciji, dakle u suglasnost umirovljeničkih udruga pristali smo na ovaj način rješavanja. I to na način da je potrebno dvije godine da se od imovine napravi novac. I da bi u narednih pet godina počevši sa 2007. trebalo isplatiti umirovljenike. Kako? Umirovljenici bi svojim obračunom postali suvlasnici fonda i njihovi udjeli bi dolazili na iskup u točno predviđenim vremenskim razdobljima što onemogućava trgovanje i špekulaciju dionicama, trgovanjem obveznicama jer ovdje je uvažena kolegica Lalić rekla samo jednu stranu obveznica jer obveznice omogučavaju i prodaju po diskontnoj cijeni i torbaranje. Pogotovo među generacijom koja kaže daj šta mi daš danas da ne moram jer mi danas treba. Ja to razumijem, ali ne mogu biti aktivni sudionik donošenja zakona koji će omogućiti torbarenje ili novu, novu pljačku umirovljenika. Ali jesam za to da se točno da u određenom roku će dobiti taj svoj dio duga. Dalje moramo svi zajedno, dakle to je taj model i u tom kontekstu Hrvatska stranka umirovljenika je veoma aktivan pregovarač sa Vladom Republike Hrvatske i koliko vam je poznato u portfelj Fonda je ponuđeno 58 društava iz državnog vlasništva sa ukupnim portfeljem otprilike 10 milijardi kuna plus ponuda od 5 milijardi kuna u nekretninama gdje se promjenom namjene može ostvariti razlika u cijeni do predviđenih ili ukalkuliranih 20 milijardi ukupnog, ukupnog duga. Mi isto možemo reći da smo kao pregovarači i kao koalicijski partneri zadovoljni sa imovinom koja je ponuđena, ali smo isto tako nezadovoljni sa rokovima i željeli bi što prije izaći pred javnost što smo to dogovorili i kad će ovaj Zakon doći u ovaj visoki dom. To moramo otvoreno i pošteno reći, ali se nadam da nakon ovih obaveza koje je imala Vlada Republike Hrvatske u proteklom razdoblju da će u vrlo kratkim rokovima da ćemo doći do pozicije kad možemo javnost obavijestiti i ovdje u visokom domu prezentirati Prijedlog zakona u Umirovljeničkom fondu. Toliko za sada, a ima i još za pojedinačnu raspravu. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Ja bih htjela kolegu Hrelju ispraviti u dijelu da nije nitko bio od predlagača na Odboru. Ja sam bila na Odboru i ako vas mogu podsjetiti kolega Hrelja rekla sam da nemate ekskluzivno pravo da zastupate sve umirovljenike ako se sjećate.
U ime predlagatelja poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, mene doista čudi ali ću biti krajnje decentan zašto se toliko gospodin Hrelja brine da ovaj Zakon ne prođe u drugo čitanje. I mi ispred Kluba IDS-a, predlagači ovog zakonskog prijedloga doista molimo Hrvatsku stranku umirovljenika da podrži ovaj Zakon da ide u drugo čitanje. Drugo što želim reći da IDS nije ništa prepisao. Mi smo zamoljeni, zamoljeni od predstavnika Matice umirovljenika da u saborsku proceduru uputimo njihov zakonski prijedlog kojega očigledno neke druge političke opcije nisu bile spremne poslati. Mi smo zamoljeni od gospodina Farkaša koji je danas predsjednik ako se ja ne varam Hrvatske stranke umirovljenika u Rijeci, gospodin Azuliani i tako dalje. I sad ono što je čudno, čudno je to da je gospodin Lokner promijenio preko noći svoje stajalište i svi se moramo upitati zašto. Koje su to naprosto sinekure možda podijeljene na relaciji on - hrvatska Vlada da sada odustaje od svog zakonskog prijedloga. Ono što je sigurno najbitnije u ovome Zakonu osim jasno volje da se isplati, bolje rečeno obešteti umirovljenike to je ovaj model članka 12. koji predlaže modus kako je moguće putem obveznica u jednom, pod navodnicima primjerenom roku podmiriti jednu obvezu prema hrvatskim umirovljenicima. Zašto to nije isplatila bivša Vlada? Pa moramo isto tako priznati da okolnosti 2000. godine bile su neusporedivo lošije no što su danas. Da je tada 2000. godine bruto društveni proizvod ove zemlje iznosio ako se ne varam 20 milijardi dolara, da je danas negdje oko 30 ili 35 milijardi dolara. Drugo što želim primjetiti, a s time ćemo se svi složiti da je umirovljenička populacija zasigurno jedna od najugroženijih u Republici Hrvatskoj. Netko će s druge strane reći da su možda nezaposleni u goroj situaciji. Neki će reći da su oni koji rade u insolventnim poduzećima u goroj situaciji od umirovljenika. Ne znam će borci NOB-a također reći da su u krajnje nepovoljnoj situaciji i tako dalje. Znači mnoge kategorije građana u Republici Hrvatskoj su u nezahvalnoj situaciji. Jučer su na onome trgu ili na ovome trgu ispred ovoga Doma štrajkali, kako se kaže, demineri odnosno predstavnici Mungosa. Podržavala ih je ili mi iz opozicije smo ih podržavali. Pred godinu dana ili godinu i pol dana također su ti predstavnici Mungosa ili nije bitno recimo prosvjetni djelatnici štrajkali, tko ih je tada podržavao? Podržavala ih je sadašnja vlast. Znači problem u ovoj zemlji svi ćemo se složiti je strukturne prirode. Ne zato što ne bi ova ili ona Vlada povećala plaće, vratila mirovine već je problem u tome što su, svi znamo, jedno mogučnosti države, a drugo su potrebe, treće su očekivanja, četvrto su želje i tako dalje. Međutim što je bitno kod ovog zakonskog prijedloga? Ovdje se gospodo radi o odluci Ustavnog suda. Odluka Ustavnog suda je nedvosmislena. Ona je, ja bih čak se usudio reći, dovela do pada bivše HDZ-ove Vlade. Ona je bitno utjecala čak i na onaj pojam grijeha struktura kojega je izgovorio naš kardinal Bozanić. Ona je dovela i do toga da je koalicija obećala povrat duga, a da joj nažalost nije to pošlo za rukom iako smo čuli od gospođe Lalić da je u onom periodu 2001., konac 2003. ili 2004. vračeno 13 i po milijardi kuna što je svakako jedna respektabilan novac. Taj trend u najmanju ruku očekujemo da se nastavi i nakon preuzimanja vlasti od nove koalicije HDZ-a, HSU-a, HSLS-a, manjina i tako dalje. Što je to što treba učiniti? Treba osigurati jasno 10 milijardi kuna za povrat duga umirovljenicima. Postavlja se pitanje da li je to moguće? Mi u Klubu IDS-a tvrdimo da je. Da li je moguće to učiniti dionicama? Iz ovih dionica, tih 58 ili 6 poduzeća to nije moguće. Jednostavno nije moguće. Da li je to moguće učiniti obveznicama? Mi tvrdimo da je, ali samo na jedan način da paralelno sa time stvorimo uvjete da profunkcionira hrvatsko gospodarstvo jer bez toga kao što sam rekao i prije neće biti ni većih plaća, neće biti većih mirovina, neće biti nižih poreza, neće biti boljeg, ne znam, boljih umirovljeničkih domova i tako dalje. 20 milijardi kuna, ja se slažem sa gospodinom Bošnjakovićem u jednu ili dvije ili tri godine ili Ljubicom Lalić koja je također to primjetila, to nije moguće vratiti. Ali u 7 ili 8 godina vjerojatno je. I kako po onom modelu sanacije hrvatskih banaka kada je u periodu tamo 1994. do konca 1999. godine također osigurano u državnom proračunu ili proračunima cirka 25 milijardi kuna. Mene smeta, prije sam rekao isto kada Vlada nema mišljenja već je njeno mišljenje praktički formulacija obeštećenje, nepovrat duga. Umirovljenicima je svejedno. Oni, što hoće? Oni hoće svojih 30, ne znam 40 mirovina ne preko noći jer bi to vodilo bankrotu ove države, a za to nitko nije dobio mandat u ovoj državi bez obzira koja politička opcija bi obnašala vlast. Međutim još jedanput ću reći da naš zakon nije na tom tragu. On polazi od ispravljanje, ispravljanje jedne civilizacijske nepravde. Neću govoriti o odluci Ustavnog suda jer svi vjerojatno se slažemo da treba izvršiti povrat, pod navodnicima duga ili obeštetiti umirovljenike. Pitanje je samo kako u kom periodu. IDS je predložio kao što vidite obveznice, obveznicama bi se znači trebao vratiti dug pod navodnicima, obeštetiti umirovljenike u periodu 2005. 2012. sa 105 iznosa od kojih raste godišnji proračun u odnosu na 2004. Dali je to moguće dali je to podnošljivo našem proračunu mi držimo u Klubu IDS-a na taj način možemo u cijelosti razriješiti tu hipoteku ja bih rekao one bivše, bivše vlade. 700 tisuća ljudi potražuje svoj novac mnogi više od tih 700 tisuća ljudi nisu više među živima. Znači njihove nasljednike mi ne smijemo zaobići. Jasno na obveznice kao što predviđamo trebaju ići kamate u visini proglašene inflacije. I što još reći. IDS je još jedan puta ću reći dobio zakon matice umirovljenike međutim možemo samo pretpostavljati zašto je u međuvremenu matica umirovljenika ili bolje rečeno neki eksponenti matice od toga zakonskog prijedloga njihovog nota bene modificiranog i odustala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovani predsjedniče ispravljam tri netočna navoda. Okolnosti 2000. godine nisu bile bolje nego danas jer je tada bio vanjski dug 11 milijardi dolara za razliku od sada gdje je 30 milijardi dolara. Drugo 711 tisuća ljudi ne potražuje novac nego 711 tisuća će biti u obračunu za eventualne razlike. Treće neke eksponente iz matice umirovljenika ne može biti predsjednik udruge koja broji 400 tisuća članova. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Pero Kovačević Klub zastupnika HSP-a. IZvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pa gledajte nama u HSP-u i ovom pitanju lako jednostavno odgovoriti, naime HSP je u pitanju povrata duga umirovljenica jasno izrazio svoje stajalište još nakon 12. svibnja 98. godine i ostaje i dalje principijelan i dosljedan po tome pitanju. Kao i svim drugim pitanjima bitnim za hrvatsku državu. Naime mi smo onda kazali da jedan dio treba vratiti u kešu, a jedan dio u obveznicama. I dan danas se držimo toga stajališta. I stoga mi normalno podržavamo ovaj prijedlog zakona. I molim kolege i Kajina i Hrelju da se ne bave autorskim pravima, neka se ne bave autorskim pravima koje je napravio prvi inačicu ovo što je gospodin Kajin dao u ime Kluba IDS-a to umirovljenike ne interesira. Niti ih to zanima. Za njih je povrata duga i dalje jednadžba sa više nepoznanica. Znači više čak od tri nepoznanice. Više od tri nepoznanice. Nas i ne čudu ovo stajalište ni Hrvatske stranke umirovljenika, ni vladajuće većine, ni Vlade, oni se pravdaju imaju eto zakon koji je donešen prošle godine, donesen je tako negdje oko ljetos. I sada. Ali ovo ne mogu ne reagirati. Onda se sada govori u prezentu i u nesvršenom obliku, veli osnova se fond. Znači to je prezent ili nesvršeni glagol. Pa dajmo kažimo osnovan je fond da znamo što je. Stranka umirovljenika je prijetila ako se dobro sjećam 5, 6 puta izlazi iz koalicije u smislu podržavanja HDZ ove Vlade pa je to bilo govoreno u kolovozu, pa je bilo govoreno u rujnu, ovome, onome, i tu je vidljiva ta neprincipijelnost i nedosljednost. To se mora priznati, neprincipijelnost i nedosljednost. Ne mislim u smislu izlaska iz toga djela nego da se konačno umirovljenici znaju što mogu očekivati i kada mogu očekivati. Znate što umirovljenici traže jeli i mi isto, i za nas glasuju umirovljenici mi smo stalno na terenu. Njih zanima da on dobije rješenje gdje će mu prvo pisati koliko je njemu država dužna. Sada čujemo da će to biti negdje ajde do kolovoza, 5. kolovoza ove godine, on to više ne vjerujem jer to njemu se govori od 98. godine. To mu se govori od 98. godine. Nema povjerenja kada će to biti i dali će biti napravljeno. Znači to bi trebao biti prvi dio da konačno svaki umirovljenik dobije na kućnu adresu rješenje Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje gdje će reći poštovani gospodine točka 1. dužni smo vam toliko i toliko. Točka druga, vraćat ćemo tako i tako. To je onaj dio bar nekakav oblik pravne sigurnosti koji on očekuju. Ali raspravljati o autorskim pravima ne vodi nas nigdje. Prema tome i dalje je problem tu, problem je daleko značajniji za umirovljenike od 17. ožujka odnosno 16. ožujak to njih više interesira. Njih je interesira hoćemo li mi početi pregovarati sa Europskom unijom kada ćemo početi. Njih interesira taj dio. Njih interesira taj dio da im netko konačno kaže toliko smo vam dužni, država vam je toliko dužna, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, počet ćemo vraćati tad i tad. I dan danas se znači govori u prezentu fond će se osnovati. Pa kada će se osnovati. Kad će se osnovati? Zašto čekamo toliko dugo vremena. Zašto čekamo toliko dugo vremena. Prema tome ovo mi sve liči neozbiljno i zbog toga kažem mi podržavamo ovaj prijedlog, pa ako ništa drugo valjda ćemo nagnati Vladu i Hrvatsku stranku umirovljenika da konačno ovaj zakon o fondu dođe, da konačno umirovljenici znaju da više to nije jednadžba sa više tri više nepoznanica, pa bar da ima dvije nepoznanice. Ali prva da je jasna da se zna koliko mu je država dužna a druga da kaže kako i na koji način će plaćati. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a poštovani zastupnik Valter Poropat. I u drugom djelu poštovana zastupnica Dorotea Pešić Bukovac izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvažena gospođo iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Ovaj Zakon o obeštećenju korisnika mirovina koje je u saborsku proceduru uputio predsjednik Kluba zastupnika IDS-a gospodin Damir Kajin je realni način sigurnog obeštećenja korisnika mirovina odnosno povrata pod navodnicima duga umirovljenicima, neki će reći nije dug nego je obeštećenje. Ili nije šija nego vrat. Što se opet svodi na čim duže odgađanje povrata, neću reći duga niti obeštećenja nego povrata novca umirovljenicima. Ovaj prijedlog zakona određuje se pravo na povrat novca korisnicima mirovina, način i postupak te vrijeme i oblici obeštećenja kao i ostala pitanja utvrđena odlukom Ustavnog suda Republike Hrvatske od 12. svibnja 1998. godine. Pravo na obeštećenje imaju korisnici mirovina umirovljeni u razdoblju od kolovoza 1993. do prosinca 1998. godine. Ako je korisnik umro pravo na obeštećenje imaju korisnici obiteljske mirovine, ili ako iza umrlog umirovljenika nema korisnika obiteljske mirovine, pravo na obeštećenje stječu potomci sukladno zakonu o nasljeđivanju. Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje će prije utvrđivanja razlike između plaćenih i pripadajućih mirovina izračunati razlike između umirovljenika umirovljenih do kraja 1994. godine. I kasnijih godina do 1998. koje zakonom o usklađivanju mirovina radi otklanjanja razlika u razini mirovina ostvarenih u različitim razdobljima, iz "Narodnih novina" 127/2000. nisu otklonjene. Uz utvrđeni iznos o obeštećenju zavod će u roku od 6 mjeseci od stupanja na snagu ovog zakona izdati rješenje o iznosu obeštećenja ali i način njegove isplate, tj. zavod će izdati obveznice Republike Hrvatske koje su isplative u godišnjim obrocima tijekom 8 godina na način kako je prikazano u članku 12. A imajući u vidu da BDP raste godišnje po stopi od 4% ovakva izdvajanja iz proračuna su gospodo moguća. Stoga u ime Kluba IDS-a poštovani kolege pozivam vas da prihvatimo ovaj Prijedlog zakona o obeštećenju korisnika mirovina koji predlaže predsjednik Kluba zastupnika IDS-a, gospodin Damir Kajin i da ide u drugo čitanje. Te da napokon korisnici mirovina dobiju svoje novce koji im pripadaju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I također u ime Kluba IDS-a u nastavku, poštovana zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Ja moram na početku samo možda se malo osvrnuti da me zaista čudi i vrlo je znakovito da se Stranka umirovljenika više bavi autorskim pravima nego time kada će se vratiti dug našim umirovljenicima. A drugo vrlo znakovito je da danas nakon par mjeseci kada ponovno imamo na dnevnom redu, više ne povrat duga umirovljenicima nego obeštećenja, znači samo imamo jednu riječ novu. Ponovno kamere nisu uključene kako naši umirovljenici ne bi mogli pratiti tko se u hrvatskom Parlamentu zalaže za njihova prava. Očito postoji strah kod nekih da bi mogli zaista vidjeti na koji način neki ovdje žele da se njihov problem riješi. Mi u Klubu IDS-a kada smo prvi put u proceduru dali Zakon o povratu duga umirovljenicima, obrazloženje Vlade i odbijanje toga prijedloga zakona je bio po mom mišljenju i Kluba IDS-a zbog formalnosti je naravno, odluka Ustavnog suda nije bila za povrat duga nego za obeštećenje i ja ne vidim zaista drugog razloga osim tog formalnog. Sada kada se i ta formalnost ispravila i kada se ne zove više Zakon o povratu duga umirovljenicima nego o obeštećenju vidim da ipak iza toga stoje nekakvi drugi razlozi, a ne kako ste prvi puta rekli zbog povrata duga. Neću se ponavljati da govorim o tome da je Matica umirovljenika nama uputila ovaj prijedlog, a da se sada čitaju neki dokumenti koji su nastali možda u jednom drugom vremenu kada ta osoba je ušla u vašu stranku pa je promijenila mišljenje. Jer ja sam sa gospodinom Lokmerom razgovarala na Odboru za zakonodavstvo i koji se složio da mi ovdje zastupnici služimo tome da upućujemo zakone u zakonsku proceduru, a ne da ih skrivamo. Isto tako smatramo da mi u IDS-u imamo i legitimitet i izborni u 8. izbornoj jedinici i da zastupamo umirovljenike. Jer nemojmo zaboraviti da smo dobili veći postotak glasova od Stranke umirovljenika i da vi nemate ekskluzivu za sve umirovljenike u Hrvatskoj i da druge opcije imaju nešto reći što se tiče umirovljenika. Ja dobivam pisma svakodnevno od umirovljenika koji se ne slažu sa rješavanjem problema umirovljenika na način Hrvatske stranke umirovljenika. Naravno da je po tome IDS-ov prijedlog dijametralno suprotan od Vladinog i koalicijskog partnera u Vladi, Hrvatske stranke umirovljenika. Koncepcija sama po sebi vidjela se danas da je različita. IDS se naravno zalaže da se korisnicima prava na obeštećenje izdaju obveznice Republike Hrvatske koje bi bile isplative u jednakim godišnjim obrocima u razdoblju od 5 do 10 godina, a koje bi glasile na donositelja. Ako idemo analizirati odluke da se ide u ubrzanu privatizaciju državnog portfelja što je Vlada donijela za ona poduzeća koja je država vlasnik do 25% dionica, možemo znati da će taj novac koji bude išao od prodaje takvih dionica ići sigurno na potrošnju ili u pokrivanje vanjskog duga. Što se samog fonda tiče, mi do sad nekakvog dobrog iskustva što se fondova tiče nemamo. Jer smo osnovali Fond branitelja i s njime smo vrlo nezadovoljni. Jer se postavljaju naravno novi problemi oko fonda, na koji način će se podijeliti dionice, na koji način će se upravljati poduzećima i naravno problemi podijele dobiti. A da ne govorimo poslije Fond za uzdržavanje djece itd. No ako idemo svesti nekakvu matematiku, znamo da umirovljenika ima negdje oko 800 tisuća. Njih oko 700 tisuća ima manju mirovinu od tisuću 200 kuna. Znači da isto tako ovaj dug koji je stvoren do sada u prosjeku, nemojte me hvatati za riječ, ali govorim u prosjeku je sigurno negdje oko 25 tisuća kuna po jednom umirovljeniku. No da zaključim. Nesporna je činjenica da dug postoji i nesporna je činjenica da je ovaj prijedlog sigurno bolji od nekog imaginarnog fonda koji će se osnovati, na koji način, kako, s kojim dionicama, to ćemo još i vidjeti. Druga činjenica isto tako da je odluka Ustavnog suda isto tako nesporna i da će se umirovljenici morati obeštetiti. A čini mi se da po onoj prvoj varijanti sa osnivanjem fonda, da je varijanta, šta bi bilo kad bi bilo.
Hvala. U ime Kluba SDP-a, poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, cijenjeni predlagatelju. SDP je bio odgovorna stranka dok je bio na vlasti, odgovorna je sada u opoziciji i biti će odgovorna kada ponovno dođe na vlast. Zato SDP ne može i neće podržati ovaj prijedlog zakona Damira Kajina. Klub SDP-a posve načelno smatra da je krajnje neodgovorno pa i nehumano poigravati se emocijama umirovljenika i buditi u njima lažne nade u nešto što je potpuno neostvarivo. Umirovljenicima su pokradene mirovine, ali im se ne smije krasti dostojanstvo. I u ime tog dostojanstva tih starih ljudi potrebno je ipak jednom reći, e sad je dosta, dosta poigravanja njihovom sudbinom ona je i bez toga dovoljno teška, dosta licitiranja njihovim pravima, dosta lažnih i neostvarivih obećanja, dosta tobožnje brige za njihov položaj koja čini se polazi jedino i isključivo od brige za sebe samoga i svoj politički položaj, brige koja se vodi u svrhu stjecanja lake političke zarade, u svrhu stvaranja političkog ekstra profita. Umirovljenici su oštećeni. Stvoren je dug prema njima. Oni koji su ih oštetili, koji su 93. godine počeli stvarati taj dug i stvarali ga do 98. godine na početku su tvrdili da duga uopće nema, da dug ne postoji i tek ih je odluka Ustavnog suda natjerala da taj dug priznaju i da ga počnu vraćati. Matešina Vlada u vrijeme prve HDZ-ove administracije vratila je kroz formulu 6% plus 100 kuna 3 milijarde toga duga. Račanova Vlada još oko 18,5 milijardi. Ukupno je dakle do sada vraćeno preko 20 milijardi kuna. Po jednom izračunu ukupan dug je 24 milijarde i po tome izračunu nastavi li se vraćanjem duga kako je to učinjeno do sada, taj dug će biti uskoro namiren. Neki drugi izračuni spominju dug od preko 40 milijardi kuna i po tim bi izračunima trebalo vratiti još 20, 24 milijarde kuna. Treći, a tu mislim na Vladu, mudro kažu uopće nezna koliki je dug. Njega tek treba izračunati za svakog umirovljenika posebno pa onda svakome od njih izdati rješenje o visini duga pa onda osnovati fond iz kojeg bi se taj dug vraćao, pa onda u taj fond staviti dionice državnih poduzeća pa onda pričekati da te dionice donesu prinos pa onda dug početi vraćati. Kad? 2007. godine. I o takvima imamo svoje mišljenje. Najprije su se u predizbornoj kampanji i sami poigravali emocijama umirovljenika zlorabeći njihovo povjerenje i naivnu nadu da će se predizborno obećanje o brzom i potpunom povratku duga ispuniti odmah nakon dolaska HDZ-a na vlast. Onda godinu i pol nisu učinili ništa osim što su donijeli jedan pripremni zakon, a sada se izmotavaju s godinom 2007. HDZ je vlast osvojio 2003. godine i godine 2007. isteći će njegov četverogodišnji mandat, a upravo za to vrijeme, za vrijeme nakon isteka mandata za koji su dali obećanje o povratku duga, za godinu 2007. Vlada predviđa početak povratka duga. Ova Vlada je dakle ostvarenje svoga predizbornog obećanja za ovaj mandat prebacila na neku drugu Vladu u drugom mandatu. Časno, nema što. I da to nitko ne vidi i da nema nikog tko će reći gospodo prevarili ste nas jedanput kad ste nam zamrznuli mirovine i stvorili dug i drugi put kad ste obećali da ćete u ovome mandatu taj dug vratiti. Treći put nas prevariti nećete ni vi ni bilo tko drugi. I molim vas, šta znači početak vraćanja duga 2007. kada se zna da svake godine tih umirovljenika kojima bi dug trebao vratiti umre oko 25 tisuća. 2007. godine nećete imati kome vraćati dug koji ste stvorili. Povratak duga umirovljenicima i posebno uključivanje onih 6% plus 100 kuna u osnovicu stvorio je već do sada razliku u visini mirovine, prosječne mirovine dakako između starih i novih umirovljenika i ta razlika danas iznosi 500 kuna. Svako daljnje umjetno povećanje duga, licitiranje s njim, različit tretman starih i novih umirovljenika tu će razliku samo povećati. Licitiranje umirovljeničkim pravima i neodgovorno ponašanje neće ispraviti staru nepravdu nego će stvoriti novu koju će ispravljati morati netko drugi i tako u nedogled. Klub SDP-a smatra da treba nastaviti vraćati dug po postojećoj formuli i nema ništa protiv toga da Vlada pronađe neku drugu za umirovljenike povoljniju formulu po kojoj će ubrzati vraćanje duga. SDP nema ništa protiv toga da HDZ ispuni predizborna obećanja i da s krajem svoga mandata objavi zajedno s prethodnom Vladom koja je odradila lavovski dio posla, zajedno s Matešinom Vladom koja je započela s tim, vratili smo s ovom Sanaderovom Vladom dug umirovljenicima koji smo stvorili za svoje prve administracije i Vladi koja dolazi ostavljamo čistu situaciju. Klub SDP-a nema ništa protiv toga ni da Damir Kajin kada i ako bude predsjednik Vlade ili ministar financija nudi i sprovodi ovakve zakonske prijedloge, ali SDP je upozoravao, upozorava i upozoravat će umirovljenike da ne nasjedaju lijepim riječima iza kojih ne stoji ni politička volja ni politička moć da se te ponude i ta obećanja pretoče u stvarnost bez obzira da li oni dolazili od strane vlasti ili od strane opozicije. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici imamo ispravak jedan netočnog navoda pa se javio predlagatelj zastupnik Kajin, ali imamo još svega jednog zastupnika koji se javio za raspravu, to je gospodin Silvano Hrelja u pojedinačnoj raspravi u 5-minutnoj u ime, pa bi ja sugerirao da možda ne idete na ispravak navoda i ako se slažete gospodine Hrelja da bez ispravka da vi sada krenete na pojedinačnu raspravu. Izvolite poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Odmah na početku ove moje pojedinačne rasprave moram skrenut pažnju da je netočno da je predlagač bio na sjednici Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Jeste predlagač prvog zakona koji nije prošao u saborskoj proceduri, odnosno rasprava nije održana, odbijen je, odnosno odbijen bez rasprave. Prvi put jeste gospođa naša uvažena kolegica Dorotea Pešić-Bukovac bila prisutna, međutim o ovom drugom prijedlogu se nije raspravljalo na Odboru za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Drugo, htio bih, koristim priliku da repliciram gospodinu Peri Kovačeviću jer niti gospodin Kajin niti ja ne bavimo se autorskim pravima, jer na žalost krađa autorskih prava je isto kao i lažni magisterij to bi mu htio replicirati. Međutim mi se tim nismo bavili nego smo dokazivali činjenice. Htio bih ustvrditi da ovdje se možemo nabacivati pozicijama i kontra pozicijama, ali da nema Hrvatske stranke umirovljenika mi vjerojatno u ovom državnom Saboru ne bi danas govorili o dugu umirovljenika s obzirom da je u zakonu koji je donijela koalicijska Vlada postojala odredba da je dug prema umirovljenicima namiren i to na taj način da se dodatak uz mirovine od 05 do 20% istovremeno računao kao povrat duga umirovljenicima i istovremeno se računao u mirovinsku osnovicu. To su isto tako činjenice. Međutim treba isto tako reći da je Vlada Republike Hrvatske, Hrvatska stranka umirovljenika i predstavnici umirovljeničkih udruga da su cijenili sve napore prošlih Vlada prilikom donošenja Zakona o provođenju odluke Ustavnog suda da ne govorim sada i datum, i sve je to ugrađeno kao doprinos povratu duga umirovljenicima. Koristim priliku da i kolegi Staziću, da ispravim netočan navod koji je on rekao, a tvrdio je da je 6% stvorilo veliku razliku, ugradnja 6% i, 100 kuna i 6% u mirovinsku osnovicu, da je stvorilo veliku razliku među starim i novim umirovljenicima. To jednostavno nije točno. Efekti mirovinske reforme gdje se sa svakom godinom povećava broj godina za obračun, odnosno u prosjek mirovine jesu učinile ovu veliku razliku, a ako je krivac tih 100 kuna i 6% onda je to krivac u manjem dijelu za ove velike razlike. Dakle to je što se toga tiče. Isto tako istine radi ja sam kontaktirao, prije sam rekao da matica umirovljenika odnosno predsjednik Vladimir Lokmer predstavlja udrugu sa 400 tisuća članova. Sada govorim o drugoj po veličini udruzi to je Sindikat umirovljenika Hrvatske jer sam i predsjednika Ivana Nahtigala pitao za mišljenje o ovome Prijedlogu, i ja sam dužan u ovom Domu isto to mišljenje izreči. Komentar je sljedeći, Zakon nije loše zamišljen, za umirovljenike bi možda bilo korisnije nego aktualna ideja o fondu ali i trotočka, umirovljenicima bi naravno bilo najbolje i oni bi to željeli po prioritetu, prvo novčano obeštećenje i to odmah, drugo obeštećenje putem obveznica i treće na neki drugi način. Nije točno da je Hrvatska stranka umirovljenika u predizbornim aktivnosti obećavala rješenje odmah, nije točno da je HDZ obećavao ovo rješenje jer ga uopće nije rješavao, nadalje zašto predsjednik Nahtigal kaže zašto smo prihvatili treće rješenje. Jasno je da je nemoguće novčano obeštetiti umirovljenike jer sve ono što se do sada primalo za povrat duga je ušlo u mirovinsku osnovicu i to izmjenama Mirovinskog zakona od 4. mjeseca prošle godine. Drugo, odustali smo govori predsjednik jedne od umirovljeničkih udruga, odustali smo i od obveznica jer ih država ne može izdati u ovom trenutku sa ovom stopom zaduženosti, ne dozvoljavaju financijske institucije pogotovo ne za ove namjene, jedine obveznice koje država može izdati jesu obveznice koje jamče povrat duga kreditorima. Drugo, oslobađamo državu od neophodnog dodatnog zaduživanja za ove potrebe, ne dajemo niti alibi za dodatne dugove do kojih je ipak došlo i bez nas, ustvari spojili smo varijantu 1 i treće rješenje, a to je da se iz imovine napravi novac i u jednoj poželjnoj dinamici isplati umirovljenicima. Treće, ostaje pitanje vjerodostojnosti, opet piše gospodin Nahtigal, ostaje pitanje vjerodostojnosti Kajinovog prijedloga. Bio je u strukturi pozicije vlasti 4 godine koja je u praksi negirala odluku Ustavnog suda od 12. svibnja 1998. godine, tada smo se obraćali svima u vlasti da se prekine objašnjavanje kako je odluka Ustavnog suda izvršena povećanjem mirovina radi otklanjanja razlika ali mi od njih nismo dobili nikakvu aktivnu podršku. Sada međutim, Kajinov prijedlog sadrži izričito priznavanje odluke Ustavnog suda i neophodnost ne samo obeštećenja zbog nezakonitog usklađivanja nego ispravljanja drugih nezakonitosti, valorizacije plaća za godinu koja prethodi umirovljenju, koja je bila proizvoljna za godine 94. do 98. pa i nepotpunog ispravljanja neopravdanih razlika. Iz toga bi se moglo ocijeniti što je motiv ovog Prijedloga stvarno obeštećenje umirovljenika koje je realno izvedivo ili priređivanje pakosti onima na vlasti i predizborni poeni. Gotov citat. S time bih ja završio diskusiju, da se preselim na... Hvala.
Izvolite, petominutnu raspravu u ime Kluba HSU-a.
Na kraju na red je došao i osvrt na ovaj Zakon i osvrćem se na ovaj Prijedlog zakona kako slijedi: Članak 4. stav 3. na žalost Zakon o mirovinskom osiguranju ne poznaje pojam duga niti nasljednog prava, već poznaje samo dospjele neisplaćene razlike odnosno obveze, što znači da bi obeštećenje bilo nasljedno pravo u duhu Mirovinskog zakona i duhu ovog prijedloga trebalo je još 1998. godine obračunati razlike. Kako to nije učinio mi imamo drugi problem. Ovako je obeštećenje dobilo karakter imovinskog prava a i time nasljednog prava tek usvajanjem i stupanjem na snagu Zakona o provedbi odluke Ustavnog suda od 12. 5. 1998. godine, dakle od 5. kolovoza 2004. godine a na naše žaljenje za mnoge umirovljenike prekasno. Članak 5. važeći Zakon ne ograničava pravo na obeštećenje nasljednicima mirovina u vremenskoj dimenziji već samo na prvi nasljedni red, smatramo ga povoljnijim a kroz oblikovanje Fonda za obeštećenje umirovljenika želimo mu dati neograničeno nasljedno pravo, ustvari dajemo mu vlasničko pravo. Članak 6. ovog Prijedloga veoma neprecizna i nejasna formulacija da bi se po njoj moglo računati. Članak 7. ne moguće je istovremeno primijeniti uvećanje razlika kroz revalorizaciju za stopu inflacije, preindeksaciju i aplikaciju zakonske pretpostavljam zatezne kamate. Članak 8. bio bi moguć kada bi se projekat obeštećenja realizirao u mirovinskom sustavu ali onda se ne bi mogao priznati kao dug i kao nasljedno pravo. Članak 9. za dodatak 100 kuna i 6% postoji mišljenje da je i to mišljenje Ustavnog suda da je to jedan od doprinosa realizaciji odluke Ustavnog suda od 12. svibnja 1998. godine a naročito je to istinito od 1. 1. 2002. godine. Članak 10. uz instrumente koji su predviđeni člankom 7. Prijedloga a koji su neprovedivi odredbe ovog članka dodatno opterećuje ovaj prijedlog neprovedivošću. Obzirom na sadržaj članka 6., 7., 9. i 10. grubo je podcijenjena procjena potrebnih financijskih sredstava iz glave 3. ovog Prijedloga za najmanje tri puta pa je ova procjena kao i dinamika realizacije pogrešna i nemoguća. Nadalje, obveznica je vrijednosni papir koji je odmah utrživ i kako sama po sebi glasi na donositelja ona bez obzira na termin dospijeća može biti instrumentom nove pljačke umirovljenika jer bi proizvele novo torbarenje u Hrvatskoj. Članak 13.nepotreban., članak 14. nemoguć jer postoje limiti prihoda i rashoda državnog proračuna nad kojim je gospodin Kajin počesto za ovom govornicom ronio krokodilske suze i bio zabrinut rasprodajom obiteljskog srebra a sada se nudi suprotno rješenje. Članak 15. predlagač je propustio predložiti da se ovim Zakonom stavlja van snage Zakon o provedbi odluke Ustavnog suda od 12. 5. 1998. godine koji je usvojen u Hrvatskom saboru 15. 7. 2004. godine a stupio je na snagu 5. kolovoza 2004. godine čime očito ignorira pravni sustav Republike Hrvatske odnosno sebe stavlja ispred ili iznad sustava. Predlagač nudi rješenja koja su neprovediva čak i u hipotetičkom slučaju da u Hrvatskom saboru sjedi 152 zastupnika IDS-a što znači potpuna kontrola izvršne vlasti, pa stoga HSU stranka koja provodi odgovornu politiku ovaj Prijedlog ne može podržati već će ustrajati na finalizaciji započetih rješenja. Ukoliko bi se dogodilo da unatoč svemu ovaj Prijedlog u Hrvatskom saboru dobije pozitivnu i prolaznu ocjenu koristim priliku da gospodina Kajina predložim za novog ministra financija. Hvala lijepa.
Hvala. Predlagatelj Zakona poštovani zastupnik Damir Kajin, završni osvrt.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo zastupnici. Da, nakon istupa gospodina STazića čak bi se u nekim dijelovima morao složiti sa gospodinom Hreljom, mene doista čudi istup gospodina Stazića kada kaže da se poigravamo emocijama umirovljenika. Po tome tko se poigravao emocijama umirovljenika svjedoči neki istupi neke gospode godine 99. kada se također obećavalo da će se dug umirovljenicima vratiti u periodu 4 godine. Međutim, što se eto dešava nakon ove 4 godine, padaju penzije a na žalost nastavit će padati i dalje, zašto, objasnio je između ostalog gospodin Hrelja jer dolaze novi umirovljenici kojima je u startu znatno niža mirovina, slobodno se može reći u nepovoljnijem su položaju od starih i o njima će se jednoga dana na sličan način morati progovoriti. Nije istina da se poigravamo bilo čijim emocijama, prije svega nije moguće pred polupraznom sabornicom, a ne pred, nema ni prijenosa itd. No, pustimo sada to. Ja ću se da ne dužim vaše vrijeme, da mi ne bi netko imputirao, još jedanput da se poigravamo nečim emocijama zahvaliti svima koji su uzeli učešće u ovoj raspravi, nadam se isto tako da će ovaj Zakon biti podržan, u petak prilikom glasanja da će ga se proslijediti u drugo čitanje. Žalim, međutim, s druge strane zbog bojkota, jer očigledno i to govori indirektno o našoj brizi do jedne populacije koja u ovom času broji ako se ja ne varam milijun i 60 tisuća umirovljenika. Posebno ću "žaliti" ako dođe do toga da se odbaci ovaj prijedlog i stvarno mi je krivo što Vlada nije dala pozitivno mišljenje. Međutim, najviše mi je ipak krivo što jedan milijun umirovljenika tako skoro neće moći računati na povrat duga ili na svoje obeštećenje. Namjerno nisam prije govorio o prosječnim mirovinama ili penzijama ili minimalnim mirovinama to su iznosi ponekad koje zbog pristojnosti nije, ne treba ponekad čak niti spominjati, nego treba raditi da se ti minimalni iznosi povećaju. Mi još jedanput predlažemo povrat duga putem obveznica ili obeštećenje svejedno, zašto? – jer dionicama tu nepravdu što god netko o tome tvrdio jednostavno u narednom periodu od 3, 4, 5, 6 ili 10 godina neće moći se vratiti. Slažem se netko bi mogao primijetiti, pa niti radnici koji su imali sigurna radna mjesta prije pretvorbe ili privatizacije ne traže povrat svojih radnih mjesta ili izgubljenih plaća, niti naši obrtnici koji su zbog niza okolnosti izgubila tržište ne traže neku satisfakciju. Međutim, gospodo umirovljenici su ona kategorija koja jednostavno nema druge šanse. Upravo to želim naglasiti, umirovljenici su ona kategorija ljudi koja nema druge šanse i koja uglavnom da ne kažem jedino ovisi o proračunu i zato malo više senzibiliteta, pa makar i u ovo kasno vrijeme je potrebno i u ovoj sabornici. Ako je tome tako, a tako je, onda proračun ili proračuni, a to pokazuje i ova sudska odluka, odluka Ustavnog suda na koju se mnogi pozivali nije smio, govorim o proračunu ili Vladama svejedno, na jedan krajnje perfidan način dovesti gotovo 700 tisuća ljudi u situaciju da im je mirovina tamo od 93. do ne znam konca 93. de facto smanjena za 40% što je na kraju izazvalo ovo ogromno potraživanje. Kamo jednom riječju ta politika vodi? Tome da je danas prosječna penzija 41% prosječne plaće bez ikakvog izgleda da će u dogledno vrijeme mirovine porasti. Stoga još jedanput ću reći IDS predlaže da se putem obveznica izvrši povrat duga. MI držimo da je to moguće. Jasno nije to moguće u godinu dana ni u dvije, ni u tri, ali u jednom primjerenom roku od 7 ili 8 godina svakako da. Zašto? Ako je bilo gospodo moguće sanirati bankarski sustav od Privredne preko Dubrovačke banke od Riječke ni sam ne znam koje Splitske itd. sa gotovo 25 milijardi kuna, onda u znatno boljim gospodarskim okolnostima u kojima se nalazi Republika Hrvatska moguće je po mišljenju Kluba IDS-a popratiti, obeštetiti i hrvatske umirovljenike. Taj prijedlog ovakav kakav je predložen trebali bi podržati baš umirovljenici. I mi smo duboko uvjereni da oni izvan ove sabornice naprosto i stoje na ovakvom zakonskom prijedlogu. Oni koji su s druge strane odustali na neki način od svog prijedloga osigurali su se preko nekih nadzornih odbora i slično u kod hrvatske Vlade i zato preko noći naprosto mijenjaju svoj sud, mijenjaju svoje stanovište. Danas se eto govori o fondu. Ali tog fonda još uvijek gospodo nema niti na horizontu. A kako završavaju naši fondovi, dobro je prisjetiti se Fonda hrvatskih branitelja. Konačno, kojim to dionicama mi u ovome času možemo priskrbiti 20 milijardi kuna? Do kraja 2004. prodani su oni mali udjeli do 25% u gotovo 800 hrvatskih poduzeća. Do kraja ove godine trebalo bi prodati još 200 poduzeća, a pripremiti privatizaciju Hrvatske brodogradnje, Poštanske banke, Croatia osiguranja ne znam čak i Hrvatskih šuma. Na kraju će se doista sve to dovesti, dovest ćemo se u situaciju da će taj Fond biti mehanizam totalne rasprodaje Republike Hrvatske. Istina je, i to treba priznati, prosječna mirovina danas je znatno duža, nego što je bila pred 20 godina. Taj, kako bih rekao životni vijek se produžio. Međutim, mi jednostavno ne možemo zauzeti se da ti ljudi koji danas žive više nakon svog radnog vijeka, nego prije 20 godina nestanu sa kugle zemaljske. Znači, veće penzije ja sam svjestan kao i svi mi ovdje prije svega ovisi o većim gospodarskim aktivnostima, to je bit, na to treba staviti naglasak. Međutim, ne možemo odustati od odluke Ustavnog suda, ta odluka obvezuje ovaj Parlament, obvezuje hrvatske Vlade, sa njome se moramo suočavati i taj dug ili obeštećenje treba isprovesti. Jasno Hrvatska realnost je nešto drugo. Nema relevantnih gospodarskih aktivnosti, pa će netko povući crticu i reći, dok toga ne bude neće biti ni većih plaća, neće biti većih penzija i tome slično. Slažem se to je jedna ogoljena istina, ali moramo isto tako stalno jasno ponavljati da je gospodarstvo ključ i mirovinske i bilo koje druge reforme, makar mi ništa nećemo, mi nećemo ni strani kapital, nećemo u Europu, NATO, srušili smo socijalizam, jasno nije nam dobar ni kapitalizam, nećemo privatizaciju, nećemo strane banke, a sami nažalost u malo čemu uspijevamo. Znači, još jedanput ću reći gospodarstvo. Za kraj ovaj što reći. Neka samo ne padaju iznosi kod ovih novih umirovljenika u odnosu na stare umirovljenike, jer ćemo se moguće relativno brzo suočiti i sa njihovim zahtjevom pred Ustavnim sudom. I što se tiče IDS-a to je valjda svima jasno, IDS je uvijek govorio o obvezi da se ta obveza prema umirovljenicima sprovede i pri prošloj Vladi i pri onim pretprošlim Vladama na isti način kao što to činimo i sada. Nažalost, malo smo mogli učiniti u situaciji kada smo u jednoj Vladi ušli početkom 2000. godine, a iz nje izašli u 5. mjesecu 2001. Hvala. I podržite nam taj prijedlog.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavak sutra u 9,30 sa redoslijedom točaka dnevnog reda kako je u pročišćenom dnevnom redu. Hvala lijepa. SJEDNICA JE PREKINUTA U 19,16 SATI Prijedlog Zakona o obeštećenju korisnika mirovina. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Ne prihvaća se Prijedlog Zakona o obeštećenju korisnika mirovina koji je predložio zastupnik Damir Kajin zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela." Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Računalo ima virusne napade. [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Molim, moramo ponoviti glasovanje. Molim, uključimo se.
Ne, ja sam glasao dobro. Ja sam bio protiv, samo se pokazalo nula. [[Upadica se ne čuje.]] Nisam ja bio suzdržan. Ja sam bio protiv, samo je neka greška u sustavu.
Molim rezultat. Utvrđujem da je zaključak prihvaćen sa 70 glasova za, 12 suzdržanih i 13 protiv. Hvala. Sada bi prekinuli raspravu o prijedlogu zakona o proglašenju Nacionalnog parka "Kopački rit", i nastavili sa obrazloženjem predsjednika Vlade vezanim za jučerašnja zbivanja na vijeću ministara Europske unije i daljnjim potezima Vlade. Molim predsjednika Vlade dr. Ivu Sanadera da uzme riječ. Izvolite.