Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Petu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 195 narodnih poslanika. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum i da je u sali prisutan 191 narodni poslanik. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Miodrag Jaćimović, Slobodan Pavlović, Stanko Kovačević, a zakasniće Stevan Lilić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta "Otpor", Nacionalnog demokratskog instituta, Udruženja univerzitetskih profesora i nastavnika Srbije - Sekcija "Kolubara" i predstavnike USAID-a. Pozdravljam prisutne goste. Saglasno članu 80. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam Petu sednicu Drugog rednog zasedanja Narodne skupštine u 2002. godini sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 80. stav 1. Poslovnika zbog potrebe da Narodna skupština, u skladu sa rokovima utvrđenim u Zakonu o budžetskom sistemu, donese budžet Republike Srbije za 2003. godinu. Dostavljen vam je zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 3. decembra 2002. godine. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, tačnije 210 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodne sednice. Obaveštavam vas da je proverom u službi za poslove Administrativnog odbora utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio, u pisanom obliku, primedbe na zapisnik sa prethodne sednice. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 3. decembra 2002. godine. Za 157, protiv 22, uzdržanih nema, nije glasalo 39, od ukupno prisutnih 218 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, održane 3. decembra 2002. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno odredbama Poslovnika, potrebno je da odlučimo o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Prelazimo na odlučivanje o predlozima za razmatranje po hitnom postupku. Prvo, Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. decembra 2002. godine. Predlažem da se ovaj predlog zakona razmatra kao 1. tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 164, protiv 23, uzdržanih nema, nije glasalo 38, od ukupno prisutnih 225 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu, kao 1. tačku dnevnog reda. Drugo, Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. decembra 2002. godine. Predlažem da se ovaj predlog zakona razmatra kao 3. tačka dnevnog reda. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 163, protiv 61, uzdržanih nema, nije glasalo 2, od ukupno prisutnih 226 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu, kao 3. tačku dnevnog reda. Treće, Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o obimu sredstava i učešću opština i gradova u porezu na zarade i porezu na promet u 2003. godini, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. decembra 2002. godine. (Glasovi: Koja je to tačka po redu?) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 162, protiv 60, uzdržanih nema, nisu glasala 4, od ukupno prisutnih 226 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o obimu sredstava i učešću opština i gradova u porezu na zarade i porezu na promet u 2003. godini. Četvrto, Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. decembra 2002. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 163, protiv 58, uzdržanih nema, nije glasalo 6, od ukupno prisutnih 227 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. Peto, Vlada Republike Srbije predložila je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o telekomunikacijama, koji je podnela Narodnoj skupštini 4. decembra 2002. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 109, protiv 110, uzdržana 2, nije glasalo 5, od ukupno prisutnih 226 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila ovaj predlog. Šesto, narodni poslanik Ivan Andrić, predložio je da Narodna skupština, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o imenovanju predsednika i članova Odbora za obnovu i razvoj Sremskih Karlovaca, koji je podneo Narodnoj skupštini 6. decembra 2002. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 158, protiv niko, uzdržanih nema, nije glasalo 66, od ukupno prisutna 224 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila ovaj predlog. Saglasno odredbama Poslovnika Narodne skupštine, sve tačke prihvaćene po hitnom postupku uvršćuju se u dnevni red sednice po redosledu njihovog predlaganja, odnosno prihvatanja, i o njima će nadležni odbori, odnosno Vlada Republike Srbije, ukoliko to već nisu učinili, podneti svoje izveštaje, odnosno mišljenja u toku trajanja sednice. Pošto smo se izjasnili o predlozima za hitan postupak, molim narodne poslanike da se izjasnimo o dnevnom redu sednice u celini. Stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Za 161, protiv 59, uzdržanih nema, nije glasalo 5, od ukupno 225 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova utvrdila dnevni red Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini, u celini. Molim službu da pripremi prečišćeni tekst dnevnog reda i uruči ga narodnim poslanicima. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O ZAVRŠNOM RAČUNU BUDžETA REPUBLIKE SRBIJE ZA 2000. GODINU Primili ste Predlog zakona, sa prilozima i izveštajem o nalazu kontrole finansijsko-materijalnog poslovanja i zakonitog i namenskog korišćenja sredstava namenjenih za finansiranje javnih rashoda ministarstava, republičkih organa, organizacija i fondova u periodu od 1996. do 1999. godine, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 90. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave iznosi pet časova i da se to vreme raspoređuje po poslaničkim grupama, srazmerno broju narodnih poslanika koje poslanička grupa ima. Molim predstavnike poslaničkih grupa da pripreme i predaju listu sa prijavljenim govornicima, po ovoj tački dnevnog reda. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, ministar finansija i ekonomije, gospodin Božidar Đelić želi reč? (Da.) Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, otvarajući ovaj paket budžetskih zakona, mislim da je uputno da počnemo sa završnim računom za budžet 2000. godine. Taj zakon se našao pred ovim domom već prošle godine. Međutim, u tom momentu većina poslanika DOS-a i DSS-a su zatražili da taj zakon ide na doradu, ne zbog toga što je sam zakon bio nepotpun, već zbog toga što je većina poslanika htela da se upotpuni izveštaj budžetske inspekcije i to za 2000. godinu, kao što je bilo u tom momentu i urađeno. Produženo je na nekoliko godina pre toga i da se pokrenu neki postupci po nalazima te budžetske inspekcije. Nakon toga, Ministarstvo i Vlada su postupili po tom zahtevu Narodne skupštine i ovaj izveštaj je upotpunjen, a on je danas pred vama. Želeo bih samo da kažem, čini mi se da ćemo ovim završnim računom i ovom diskusijom - ukoliko smo prošle i ove godine kroz nekoliko zakona dosta i manje burnih rasprava na prihodnoj strani, a glasanje Zakona o budžetskom sistemu u februaru ove godine sa strane ovog cenjenog doma i ova rasprava o ovom paketu od šest tačaka vezana za budžet - na ovaj način okrenuti jednu veoma važnu stranu u istoriji javnih finansija Srbije, uozbiljiti ceo ovaj posao, dovesti do mnogo boljeg trošenja iz državne kase i mnogo veće odgovornosti za one koji to rade. Pre nego što uđem u srž ovog predloženog zakona, hteo bih da napomenem malo preciznije kako smo došli do ovog teksta koji je pred vama i šta on sadrži. U njemu imate završni račun za budžet 2000. godine, kao i dodatni izveštaj budžetske inspekcije za godine od 1996. do 1999, koje ste tražili. Isto tako, u toku ove diskusije danas će vam biti dostavljeno ono što ste usvojili prošli put kada je došlo do rasprave, a toza izveštaj budžetske inspekcije za 2000. godinu. Sa tim završnim računom, izveštajem budžetske inspekcije za period od 1996. do 1999. godine i ovim tekstom koji ste već usvojili i koji će vam biti ponovo podeljen, a ticaće se izveštaja budžetske inspekcije za 2000. godinu, imaćemo dosta jasnu sliku javnih finansija od 1996. do 2000. godine. Vlada Republike Srbije je već u februaru 2001. godinejednim zaključkom odlučila da se izvrši budžetska inspekcija i da bude paralelno uvođena dok se priprema završni račun budžeta za 2000. godinu. Bilo je dobrih razloga za to. Prvi razlog je zbog toga što je bilo puno priča da je bilo nenamenskog i nezakonitog trošenja i bilo je važno da se dođe do onih nužnih činjenica, da bi se o tome moglo na bolji način prosuditi. Zbog toga je angažovano nekih pedesetak specijalista, skoro svi su bivši SDK-ovci, kako se kaže kod nas, jer u samom Ministarstvu smo zatekli situaciju koja je bila krajnje poražavajuća. Bilo je samo četiri budžetska inspektora i ti ljudi nikada nisu imali obuku, nisu imali ni bazičnu opremu, ni kompjutere, ni vozila, a još manje su imali podršku da rade njihov zanat. Ako pogledamo koji je bio plan rada tih budžetkih inspektora, onda uočavamo da nikada nisu išli u kontrolu nekih većih budžetskih korisnika. Njihov rad se uglavnom sastojao od kontrole nekih opština, a ne ulazeći u neke političke motive, naročito onih koji je posle izbora 1996. godine osvojila tadašnja opozicija. Samim tim, bilo je nužno upotpuniti te redove i to je urađeno tim zaključkom.Ta ekipa je radila. Ovde želim javno da se zahvalim gospodinu Radmilu Nikodijeviću, koji je bio pomoćnik direktora Savezne uprave carina, kada je gospodin Kertes postao direktor. On je posle pet nedelja dao ostavku na to mesto, jer nije hteo da pokriva razne stvari koje je taj direktor hteo od njega. To je jedan od najčestitijih ljudi koje sam sreo u Srbiji. Želeo bih javno da se zahvalim, pošto on već godinu i po dana radi i pomaže, a jedini razlog zbog čega on danas nije pomoćnik za poslove budžetske inspekcije je njegovo starosno doba, ima 68 godina. Neki zakon kaže da se ne može biti pomoćnik u Vladi Republike Srbije. Meni je žao zbog toga i želim da mu se ovde zahvalim javno pred svima za njegov ogromni trud i naročito njegovu veliku hrabrost, jer trebalo je hrabrosti u raznim momentima dok se sprovodila ova inspekcija. Drugo što bih hteo da kažem,to je da kada vidite kako je pripremljena ta budžetska inspekcija moramo reći da ne možemo očekivati od nje neke rezultate, kao od neke dobro ustoličene i dobro istrenirane, potporne budžetske inspekcije. Ovo o čemu ćemo pričati danas stvarno pokazuje da javne finansije apsolutno nisu imale stepen transparentnosti, niti je bilo dovoljno kontrole, niti je bilo dovoljno discipline u načinu kako se trošilo iz državne kase. Danas ćemo pričati o završnom računu za 2001. godinu i tu ćemo videti da između 2000. i 2001. godine nije odjedanput nastupila perfekcija, ali ogroman napredak je napravljen,o tome ćemo pričati kada dođe vreme za to i kada dođe na dnevni red, kao druga tačka dnevnog reda. Hteo bih da kažem, da se i u javnim finansijama najbolje odslikava rasulo ovog društva, rasulo koje je bilo finansijske prirode, ali bih hteo isto tako da pričam i o rasulu koje je bilo moralne prirode. Dozvolite da počnem sa onim što je finansijsko rasulo. Time bih hteo da počnem moje izlaganje oko pitanja koje se tiču završnog računa i da vidimošta se desilo u toj državnoj kasi 2000. godine, spram onoga što je bilo budžetirano. To bi bio prvi deo mog izlaganja. Posle bih hteo da dam nekoliko preciznosti o tome koji su efekti te budžetske inspekcije i najzad, da kažem nekoliko reči o statusu postupaka koji su pokrenuti tim povodom, u ta tri dela. Prvo što moramo da konstatujemo, je da su budžeti koje je usvajala ova skupština 90-tih godina bili sve manje i manje verodostojna slika javnih finansija naše zemlje. Zbog čega? Iz mnogih razloga, ali dva su ključna. Prvi razlog, to je zbog toga što su se vremenom otvarali razni posebni, specijalni računi, nekada odlukom ovog doma, ali veoma često i sve češće odlukom izvršne vlasti. Znači, izvršna vlast, Vlada bi odlučila da ostvari jedan posebni račun, da razreže taksu, naknadu ili pak neku drugu dažbinu i da se posle taj novac sliva na jedan račun koji nije bio pod kontrolom Skupštine, niti je bio predmet budžetske diskusije, niti je bio predmet, kao što sam malopre rekao, budžetske inspekcije, a najmanje nekog završnog računa. U 2000. godini iznosi na tim specijalnim računima su bili čak 16% ukupnih prihoda budžeta Republike Srbije. Drugi ključni razlog, zbog čega je bilo veoma teško kontrolisati ovaj budžet, je zbog toga što se ustanovila jedna veoma rđava praksa - kompenzacija. Kompenzacije su često nužno zlo u nelikvidnim privredama i u nelikvidnim javnim finansijama, kada neki subjekti kojima država duguje, a oni duguju državi, žele da u bilateralnom odnosu prebiju, kako se kaže kod nas, te dugove. Ako se prebijaju stari dugovi koje država ima prema tim preduzećima za neke stare obaveze koje ta preduzeća imaju prema državi, do neke mere to je priznavanje nemoći celog sistema i manjka likvidnosti. Međutim, kada se dođe do jedne situacije kada u budžetu za 2003. godinu čak 23% ukupnih prihoda Republike bivaju uređeni kroz kompenzacije, to znači da se tekuće obaveze privrede i građana ne podmiruju u gotovini, nego se time podmiruju neki dugovi koje je država često opravdano, ali često, (kao što ćemo i videti u raspravi) apsolutno neopravdano pravila prema tim preduzećima, i utoliko je manje bilo novca da se podmiri sve ono što je bilo ucrtano u samom zakonu. Nije bilo moguće platiti tim papirima ni penzije, ni dečije dodatke, niti bilo šta što je bilo nužno za funkcionisanje naših državnih organa. Znači, ova slika koju smo pokušali u završnom računu da upotpunimo, i zbog toga imate dosta pomne izveštaje o tim specijalnim računima, jednostavno je jedna poražavajuća slika javnih finansija, koje su bile razuđene. Treća stvar, koju je nužno pomenuti, to je:čak i u slučajevima kada bi nešto prolazilo kroz račun, desila se devedesetih godina inflacija, tzv. namenskih taksi i dažbina i na taj način su bile razorene naše javne finansije od 3% od poreza na promet za železnicu, 0,15% od onoga što bi trebalo da bude porez na finansijske transakcije, bila je taksa na platni promet. Na sijaset budžetskih korisnika je pokušavalo da sebe odvoji od one jedinstvene kase, iz koje trebaju svi da se podmiruju po istom aršinu, tako da je dolazilo do velike nejednakosti u načinu na koji su podmirene neke obaveze. Nekima koji bi se "izboksovali", kako se kaže u narodu, za neke povlašćene pozicije i neke namenske takse, namene (i to vidite u završnom računu) bi bile u potpunosti podmirene, dok oni koji bi trebalo da žive, a tu su uglavnom oni koji primaju penzije, oni koji treba da dobiju socijalna davanja, nikada nisu bili dovoljno ni ujedinjeni, ni dovoljno snažni da dobiju te specijalne takse i njihove potrebe bi bile uvek ispoštovane u daleko manjem iznosu. Odatle jedna duboka nepravičnost takvog načina vođenja javnih finansija. Uz to pogledajmo isto način na koji je skrojen taj budžet. U momentu kada je krajem decembra on izglasan, možemo da vidimo da tu nije planiran ceo iznos za sve ono što je nužno. Pogledajmo prvo pretpostavke. One su bile krajnje nerealne. Predviđao se jedan rast društvenog proizvoda za 14%, a on je bio 5,9%. I, ono što je krajnje poražavajuće, jer time se pokušavala prikriti realnost javnih finansija koje su bile u rasulu i koje nisu bile u stanju da podmire ono što je zakonom određeno, tu je napisano da će inflacija biti nula posto, a znamo da je ona na kraju bila 116% u 2000. godini. Na taj način se pokušavalo prikriti ono što je bila realnost, a to je da te javne finansije u samom početku ni u kom slučaju u tom zakonu nisu predvidele onoliko koliko je bilo potrebno da se podmiri ni 12 penzija, a kamoli dečiji dodaci i mnogo drugo što navodno po zakonu i po nekoj socijalnoj brizi, kojih su bila puna usta onima koji su vodili zemlju u to vreme; sredstva nisu bila jednostavno obezbeđena. Zadnja stvar koju bih hteo da napomenem se tiče, možda bi neki rekli - budžetske tehnike, ali to je izuzetno važno. Ta godina je bila zadnja godina kada se primenila praksa, veoma rđava, produžene budžetske godine. Na taj način budžet se prikazivao kao u balansu, bez deficita, ali to naravno nije bilo tačno i to iz dva razloga. Prvi razlog je zato što je u ovom budžetu, kao što vidite, zahvatano u januaru mesecu od prihoda koji je trebalo da pripadaju za tu budžetsku godinu, na račun budžeta 1999. godine. Na taj način je pokušavano da se prikrije deficit koji je postojao u državnoj kasi, jer neki rashodi za decembar mesec 1999. godine bi bili podmireni prihodima koji su bili normalno nadređeni za budžet za 2000. godinu. Samim tim kretalo se u jednu gubitničku trku i nešto što nikada nije moglo da bude izbalansirano, krpilo se i prikrivalo ono što nije htelo javno i jasno da se prikrije,da taj budžet nije bio u balansu. Drugi način na koji se prikrivala ta rupa u budžetu, koja nije imala drugog pokrića nego štampanje novca, kao što se na kraju i videlo, to je kroz kreiranje tzv. kvazifiskalnih deficita. Cela priča tek ostaje da bude ispričana: o robnim rezervama, o javnim preduzećima, o hiljadu načina na koje je vođenje javnih finansija pokušavalo da prikrije tužnu priču i sliku onoga što se dešavalo u javnoj kasi. Primera radi, izdaju se obveznice koje mora da prihvati EPS, a da se ne obezbedi za to preduzeće iz državne kase nužan novac da bi se te obveznice podmirile. Izdaju se obveznice za dečije dodatke, a da se ne predvidi stavka na rashodnoj strani da bi se te obveznice podmirile;na taj način stavlja se glava u pesak i ne kaže se istina ovome domu i našem narodu kakva je situacija u javnim finansijama. Da zaključim povodom toga: ovaj završni račun je zadnji tog tipa, i uveren sam u to, zahvaljujući raznim zakonima koje je ovaj cenjeni dom izglasao i drugim praksama koje se ustanovljavaju. Ovo je zadnji budžet, kao što pokazuje ovaj završni račun, koji je nepotpun, netransparentan, nepouzdan i koji u startu laže one koji treba da žive od budžeta. Sa tom praksom smo ja se iskreno nadam raskrstili, ma ko bio u Vladi, ma ko bio u Skupštini, ma ko bio u Ministarstvu finansija, ja sam u to duboko uveren. Zbog toga želim verovati, i lično sam u to ubeđen, da je to jedan zadnji završni račun ovog tipa koji vidimo. To je ono što se tiče prvog dela mog izlaganja, gde sam hteo da prikažem zbog čega i sam završni račun kada prikazuje elemente i tu vidimo da u stvari budžet kada se izglasao ni u kom slučaju nije mogao da bude ispoštovan. I nije nikakvo iznenađenje da kada je došlo do promena i kada je prelazna vlada pogledala šta se dešava u toj kasi, da se odjednom ustanovi da se kasni 36 meseci za isplatu zemljoradničkih penzija, da se kasni dve godine za isplatu dečijih dodataka, da se kasni mesecima za razna socijalna davanja i da je te godine teško koja penzija išla na vreme, jer jednostavno takav budžet nije bio realan, nije bio pravičan, nije bio transparentan, nije bio kompletan i u startu je bio tako napravljen da ne može biti ispoštovan. Međutim, kada bi se sve svelo na to rekao bih da bi to moglo da bude i delimično element neke prakse, element teških momenata kroz koje je prolazila naša zemlja, naročito 1999. godine; ali, sa druge strane (i to je drugi deo mog izlaganja) budžetska inspekcija, onakva kakvom sam je opisao, pokazala je i dodatnu sliku tih javnih finansija. Ovde već govorimo o nečemu, ako je ova prva tačka pokazivala jedno finansijsko rasulo, ova druga tačka će pokazati i moralno rasulo u našoj zemlji. O čemu se radi? Prvo želim da kažem da jedna takva budžetska inspekcija ne može biti uzeta kao budžetska inspekcija koja je dala zadnju i konačnu sliku onoga što se dešavalo u državnoj kasi od 1996. do 2000. godine. Zbog čega? Prvo zbog resursa sa kojima smo raspolagali da sprovedemo tu budžetsku inspekciju. To nije bilo dovoljno. Jednostavno, rokovi, obim i metod koji se zove izbor na preskok, koji pokušava da ide tamo gde su najveći budžetski korisnici, pa onda prati trag nekih eventualnih zloupotreba koje su otkrivene, sve do onog krajnjeg elementa kada se dođe do dokaza i onoga što može formirati osnovanu sumnju da postoje zloupotrebe, to ni u kom slučaju ne može biti smatrano kao revizija budžeta. Prvu realnu reviziju bilo kog budžeta ovaj cenjeni dom će dobiti za budžet 2001. godine. Na vama je da usvojite odluku koju je Vlada predložila i da izaberete nezavisnog revizora koji će vama, a ne Vladi, dostaviti izveštaj o načinu na koji je trošen budžet 2001. godine. Ako pogledamo 2000. godinu i one godine pre, to je predmet te objedinjene budžetske inspekcije, konstatujemo da i takva budžetska inspekcija nije dovoljno opremljena, nije dovoljno iskusna, nije dovoljno vična u formiranju predmeta za dalji postupak. Ona je naišla na potencijalnu osnovicu zloupotreba i nenamenskog trošenja 1.076.000.000 nemačkih maraka, ako govorimo u ovoj valuti koja ne postoji više, ali koja je i dalje veoma prisutna u našoj zemlji. Ako pogledamo koje su to glavne stavke, onda konstatujemo da su prisutni skoro svi vidovi koje možete zamisliti u nenamenskom i nezakonitom trošenju iz neke budžetske kase. Hteo bih samo da napomenem nekoliko tih elemenata koji su došli do te ukupne slike od, otprilike, milijardu nemačkih maraka ili 500.000 evra. Računali smo u toj valuti, jer u dinarima to sve ukupno iznosi 15,34 milijarde dinara, ali imajući u vidu inflaciju i devalvaciju, želeli smo da prikažemo i u toj valuti koji je iznos tih sredstava. Od tih milijardu marakanenamenski utvrđena sredstva su 322,7 miliona maraka, nenamenski trošena sredstva solidarnosti su 43 miliona maraka, nezakonito korišćena sredstva su 224,65 miliona maraka, nezakonito sprovedene kompenzacije, o kojima sam pričao malopre, iznose 105,9 miliona maraka. Neuplaćeni prihodi koje organi ostvaruju vršenjem svoje delatnosti - 206,4 miliona maraka, neuplaćeni porezi i doprinosi - 38,9 miliona maraka, nezakonito oročavanje i plasiranje sredstava kod poslovnih banaka - 56,6 miliona maraka, nezakonito zaduživanje ministarstva kod poslovnih banaka - 74,4 miliona maraka. Ako pogledamo razne vidove nenamenskog i nezakonitog trošenja, uočavamo da se iz državne kase trošilo ne samo bez dovoljne kontrole, nego se trošilo kao da je to ili privatna ili partijska ili ministarska kasa, a oni zakoni koji su postojali nisu bili poštovani. Želeo bih samo da napomenem da od ovih raznih vidova, jer neki od njih su i dalje aktuelni, želim da izdvojim nekoliko tih aspekata. Prva stvar koja je izuzetno važna i koja je konstatovana u apsolutno svim budžetskim inspekcijama, to je da nije bilo ni jednog jedinog organa koji je imao uredne knjige. Nigde nije bilo proknjižavano na vreme, nigde nije postojala evidencija dugovanja i obaveza, nigde nije u potpunosti postojala evidencija imovine i inventara, nigde se nisu evidentirale one stvari koje treba da se vraćaju u budžet. Znači da ni u jednom domenu nije postojala nužna disciplina i sprovođenje zakona koji postoji. Da ne govorim o tome da mnogobrojni organi ne bi nikada ni usvojili svoj finansijski plan, kao što su morali da urade, da ne govorim o tome da su mnogi funkcioneri, pa i službenici, uzimali velike slobode u rukovođenju onim što je prikupljeno od naših građana. Jedan primer je način na koji se radilo sa poslovnim bankama. Devedesetih godina i od onog nesrećnog dana kada je saopšteno generacijama naših štediša da ono što su godinama štedeli vredi samoonoliko kolikopapir na kojem je napisana njihova štedna knjižica, od tog momenta je totalno razrušeno poverenje u naše banke.Samim tim, štednja u dinarskim iznosima u bankama je bila svedena na skoro ništa. Naši ljudi su odmah hteli da dobiju novac u gotovini, da ga pretvore u tvrdu valutu i nije bilo nikakvog poverenja. Samim tim, skoro jedina sredstva, jedini depoziti u dinarima koji su bili raspoloživi, bila su sredstva javnih prihoda. Mimo zakona, na taj način je jedan broj poslovnih banaka, a drugi ne, dobio veliki iznos takozvanih depozita. Ogromna bitka, ničim regulisana, pa čak i kada je bila regulisana, ničim poštovana, gde su mnogi organi davali i oročavali svoja sredstva, često i bez oročavanja, u vidu tekućeg depozita - a vista; bez ikakve kamate bi taj novac bi ležao na tim računima,da bi ti isti organi posle dobijali kredite sa apsolutno tržišnim kamatama od tih istih poslovnih banaka. Kada pogledate, ta mehanika uopšte nije komplikovana. To je isisavanje državnih para koje ni u kom slučaju ne treba da služe za to da se daje potencijal poslovnim bankama, pa da se posle plaća kamata na to. To nije samo loše upravljanje javnim finansijama, to je isisavanje državnog novca u korist poslovnih banaka. Moram da kažem da se čak dešavalo da je budžet davao pozajmice bez kamate nekim bankama. Na primer, Užičkoj banci. Do dana današnjeg taj novac nije vraćen, jer je ta banka bankrotirala. Ili, Karić banci koja je posle postala ta Astra banka, koja je u postupku vratila, brže - bolje, šest miliona dinara koji su bili pozajmljeni bez kamate. Kada je došlo do kontrole, oni su bili vraćeni. Imate veliki broj slučajeva da je neki funkcioner oročio sredstva kod neke banke, a onda dobio neke povlastice za svoju instituciju. Na istrazi je da ustanovi da li je bilo nekih drugih privilegija u tom domenu. Drugi način koji bih hteo da pred ovim cenjenim domom predstavim, to je kako se ophodilo prema nekim osnovnim sredstvima. Imamo primer i da je Ministarstvo prosvete nabavilo putnička kola, platilo iz budžeta, a da ta kola nikada nisu prebačena u svojinu Republike. Naprotiv, ona bi posle bila uknjižena u jednu omladinsku zadrugu, radi se o Studentskom standardu. Posle toga, da bi ironija bila što veća, usluge te zadruge bi bile naplaćene tom ministarstvu, za upotrebu tih kola i tog vozača, a kola su kupljenasredstvima naše države. Da ne govorim o tome da je u Ministarstvu finansija bilo na litre goriva, štancovanja računa bez ikakvog upoređivanja sa mogućom kilometražom. Da ne govorim da za mnoga službena putovanja, nikada nije dostavljena dokumentacija da se potvrdi da su ta putovanja postojala. Da ne govorimo o tome da je nezakonito finansirano putovanje u inostranstvo nekog Sportskog društva "Milicionar" i date devizne dnevnice ljudima koji ni u kom slučaju nisu bili državni činovnici. Da ne govorim o tome da je u mnogo čemu što bi trebalo da bude normalna svakodnevica rada dolazilo do mnogobrojnih, tu i tamo sitnijih, tu i tamo krupnijih, zloupotreba. Još jedna stvar koju bih hteo da napomenem, to je da je bilo nekih čudnih transakcija. Hteo bih da dam samo jedan primer ovde. To je kako je jedna vila u Tolstojevoj 4 postala u samo nekoliko meseci privatna svojina jednog penzionisanog generala Vojske Jugoslavije, onoga koji je potpisao Kumanovski sporazum. Nekoliko nedelja kasnije on je dobio ono što se tada vodilo kao svojina Savezne Republike Jugoslavije, kao višesobni stan, koji se vodio na nekih 200 kvadrata. Posle toga, Republička direkcija za imovinu je odlučila da se vrše radovi na tom objektu, a to nije smela da radi bez tendera, nekih 17,5 miliona dinara, mislim da je to u to vreme bilo nekoliko miliona maraka, nekih dva - tri miliona maraka. Radove za poboljšanje tog objekta je dobila firma "Koling", koja je, kao što svi znaju, bila firma bivšeg ministra finansija. Ne samo da je to isplaćeno iz budžetske kase Srbije, a da je tada bilo svojina savezne republike, nego je naknadno, posle toga, došlo do raznih aneksa tih radova koji su ne samo bili plaćeni, nego su bili i preplaćeni, a da se ta razlika nikada nije vratila. Naravno, dok su se izvodili radovi ustanovilo se da taj objekat nema 200 i kusur kvadrata, da to nije stan, nego jedna vila od 700 kvadrata. Na taj način je došlo do privatizacije državne imovine, došlo je do nenamenskog trošenja. Da ironija bude još veća (i nek bude to jedan primer kako se, kada se želi, sve može), u tom periodu je taj novac uzet iz sredstava koja su bila namenjena opštinama. Znači, umesto da te godine dodatnih 17,5 miliona dinara ide u neophodne, neodložne obaveze i potrebe naših građana u lokalnoj samoupravi, jedan penzionisani general je imao višemilionsko opremanje njegove vile i decembra meseca te godine je dobio tu vilu, kao privatnu svojinu. Zadnji primer koji bih hteo da dam je primer koji me je, mogu da kažem, lično iznenadio. Očekivao sam da će biti nekih zloupotreba, ali da se u jednom periodu, naročito 1998/1999. godine, desi direktno finansiranje političkih partija iz državne kase, i to na žiro račun, to je, jednostavno, bilo teško za očekivati. Uglavnom, bilo je finansiranje SPS-a. Hteo bih da dam nekoliko primera. Na primer, imamo sa strane tržišta rada, uplaćivanje sredstava 1998/1999. godine gradskom odboru SPS-a, kao i "Klub S"; imamo uplaćivanje Republičkog zavoda za zdravstvo, oni su, naravno iz sredstava koja su trebala da idu za lečenje naših građana, kupovali stanove za vodeće ljude u toj ustanovi, o tome će tek biti priče, i to sa višemilionskim iznosima, 3,7 miliona dinara. Isto tako su plaćali kamatu ICN Galenici, a novac koji je trebalo da se isplati, bio je plaćen avansno. Znači, nije bilo nikakve baze za isplaćivanje te kamate. Isto tako su dali, u momentu kada je naše zdravstvo grcalo u dugovima, u nemaštini, 8,1 milion dinara donacije "S" grupi. Isto tako RZZO, u ovom slučaju Dedinje, znači, Klinički centar Dedinje, koji je vodio gospodin Bojić, reklamirao se na Radiju "S", sa iznosom od 3,8 miliona dinara. Mogao bih da dužim, imamo na desetine primera. Evo još jednog primera: Republička uprava javnih prihoda, neposredno posle bombardovanja, uzela je u zakup veliki poslovni prostor u zgradi CK - Ušće; tu vidimo da je fiktivno na taj način finansirana politička partija, jer novac koji je bio isplaćen SPS-u bio je plaćen za jedan objekat za koji su svi, nažalost, znali da je bio bombardovan i da je bio apsolutno neupotrebljiv. Ista stvar se desila i u centru u Kragujevcu, a da ne govorim o tome da je Republička uprava javnih prihoda u više navrata plaćala političke funkcionere, koji nisu ni jedan jedini dan proveli na poslu. Što se tiče npr. Ministarstva za zaštitu životne sredine, oni su otkupili od otadžbinske centrale Srpske radikalne stranke veliki broj knjiga koje nisu imale ama baš nikakve veze sa ekologijom, i to po cenama koje su bile sve osim tržišnih. Pitanje je - zašto treba ekologiji teorija statistike, i to po nekoliko hiljada dinara po primerku? Ili, pak zašto je iz Ministarstva trgovine bilo uplaćeno na žiro račun za neke navodne usluge otadžbinske centrale Srpske radikalne stranke? Zadnji primer da je sve ovo teška materija i da ona odslikava da postoji jedan broj onih koji je trebalo da vode zemlju u interesu građana, a ne u interesu svojih partija i u svojim ličnim interesima, za svoju vilu, za svoj stan, za svoj životni standard. Kada Uprava prihoda, zapleni cigarete ili alkohol, zašto ih troši za svoje lične potrebe, a ne uplati u budžet, primera radi, zašto sa budžeta nauke, ono što se vodi kao sok, jeste u stvari vinjak i upotrebljava se za partijske skupove? U svakom slučaju, uzmimo zadnji primer, a to je način na koji se našlo 2,2 miliona dinara za SO Žagubica, gde je trebalo da se gradi jedan dom za japanske penzionere. Kada su srpske penzije kasnile, taj novac je uplaćen, nikada nije vraćen, i, naravno, ni prva cigla tog doma za penzionere nije postavljena. Da nije toliko ozbiljna materija, ovo bi bila materija o kojoj bismo mogli satima da diskutujemo. Ni u kom slučaju ne pretendujem da je sada situacija u ovim finansijama apsolutno perfektna, ali jasno je da se raskrstilo sa ovom praksom. Toliko u drugom delu mog izlaganja. Želim samo da kažem da je poražavajuća slika koja izlazi iz svega ovoga, a dalji postupak će utvrditi da li su ti iznosi oni koje je našla budžetska inspekcija, ali po postupkukoji je morala da okrene po službenoj dužnosti; govorimo o milijardi nemačkih maraka, o zloupotrebi od 1996. do 2000. godine, i to odslikava i moralno, ne samo finansijsko, rasulo državnog vrha i način na koji je vođena naša zemlja. Sve, osim u interesu naših građana, sve osim u interesu onih koji su možda u najtežim momentima, u 20-om veku za srpski narod. U nekim momentima, neki od njih su koliko-toliko plaćali te poreze, i ta privreda koja je bila pod sankcijama; eto kako se vodio taj državni posao i kako se trošio novac. U zadnjem delu bih hteo da napomenem pitanje koje su nam postavili mnogi poslanici i naročito Odbor za finansije, a prošle godine je i Skupština zatražila da se pokrenu postupci da se imenuju lica i da se nešto preduzme ovim povodom. Isto tako, Odbor za finansije je tražio da mu se dostavi izveštaj, koji bi bio pojedinačan i koji bi pokazao koji su to postupci koji su pokrenuti i dokle su stigli. Želim samo da kažem da su rezultati budžetske inspekcije sledeći - za sada je pokrenuta 41 krivična prijava protiv 91 odgovornog lica, 50 prijava za privredne prestupe protiv 207 odgovornih lica, 16 prijava za prekršaj protiv 26 odgovornih lica. To je početak. Mislim da će dalji postupak proširiti neke od ovih predmeta i mislim da to neće biti konačna cifra. Neki od ovih postupaka će biti obustavljeni, dva od njih su već obustavljena, jer nije bilo dovoljno dokaza, ali očekujem da će veliki broj njih biti i proširen. Pre nego što iznesem nekoliko pojedinosti, rekao bih da je prošle nedelje bilo dosta špekulacije u medijima - ko, dokle? Želim samo da kažem da u postupku budžetske inspekcije nije bilo nikakvog osvetničkog duha; niti je ona, niti sam ja lično ovde zadužen da se neko proziva. Moramo da se naviknemo da budžetska inspekcija po svojim nalazima, u momentu kada dođe (prema njenom načinu rada i pravilniku) do elemenata koji mogu dovesti do toga da postoji osnovana sumnja da je postojao prekršaj, prestup ili krivično delo, po službenoj dužnosti pokreće postupak. Međutim, na tužilaštvu, na MUP-u i na sudstvu, jeste da preuzmu taj postupak i da u daljem postupku utvrde da li su ti dokazi dovoljni, da li postoji u tom elementu i u tim dokazima dovoljno toga da se donese jedna presuda. Zbog toga u ovom izveštaju ne vidite imena, ne zbog toga što se ona kriju, ne zbog toga što je neko ovde protežiran, već je nadležni odbor dobio jedan dokument, koji za svaku krivičnu prijavu i za sva lica kažezbog čega je pokrenuta ta istraga i taj postupak i dokle je stigao taj postupak. Nadležni ljudi u tom odboru su dobili te elemente. Želim samo da kažem - jer je bilo čak i nekih prepucavanja, oko ovog pitanja ili je bar na to ličilo, između izvršne vlasti, tužilaštva i sudstva, da ni u kom slučaju jedni ne smeju da se mešaju u poslove drugih. Sada je na daljem postupku da se ustanovi da li je bilo krivice. Zbog toga, izvršna vlast, uključujući i MUP, tužilaštvo i sudstvo, moraju da rade svako svoj deo, i to profesionalno. Jedina stvar koju želim da kažem to je da, ako sagledate rad budžetske inspekcije, ne možemo a da ne budemo iznenađeni zašto je trebalo toliko vremena da tužioci krenu da rade, da sudije krenu da rade, da MUP krene da radi oko ovih pitanja. Čini mi se da su ova pitanja veoma važna, jer ova budžetska inspekcija, po meni, nema samo direktan efekat suzbijanja nekih zloupotreba, nego ima jedan malo širi i veći značaj, a to je da svima onima koji rukovode javnim finansijama treba staviti do znanja da je kontrola svakog momenta moguća, pa čak da je izvesna, i da samim tim to bude dovoljni element da oni rade po zakonu i namenski. Ako je suditi po velikim broju, telefonskih razgovora, dopisa postoji interesovanje, želja da se upozna sa tom materijom; čini mi se da je i ovo jedan od elemenata koji će navesti sve budžetske korisnike da od sada pa ubuduće, ne zbog toga što je taj i taj na vlasti i taj i taj u parlamentu, nego zbog toga što tako treba da se radi, budžetski novac bude svetinja i da se sa njim rukovodi i bolje nego što bi se rukovodilo nekim ličnim novcem, ali ne, naravno, u lične svrhe. Zbog toga želim da kažem da lično nisam zadovoljan time što nijedan od ovih postupaka nije došao do glavnog pretresa, nije došao ni do optužnice, jedan broj ovih predmeta još uvek je u tužilaštvu. Istina je da je jedan broj tih predmeta nedovoljno formiran od strane te budžetske inspekcije, ali oni su morali da ispeku taj zanat. U svakom slučaju, i kao građanin ove zemlje,želim da ovo ne bude shvaćeno ni na koji način, kao pritisak na tužilaštvo, na sudstvo, jer to nije, nego je samo jedan apel,da oni (kao što se i svi u ovom momentu trudimo) urade sve što je u njihovoj moći, u njihovoj nadležnosti da se ovi postupci završe i da saznamo ko se od ovih 90 odgovornih lica u istinu ogrešio o zakon i da primerene kazne po zakonu budu izrečene. Tu bih hteo da zaključim. Ovaj završni račun, u to sam duboko uveren, i ovaj paket, na rashodnoj strani budžeta ovog puta, otvaraju novu epohu javnih finansija naše zemlje, ne zbog toga što sam ja ministar finansija ili što je ovaj saziv Vlade, nego zbog toga što je ovaj dom izglasavanjem Zakona o budžetskom sistemu ove godine, time što on predviđa i ekstremnu reviziju budžeta; time što ne verujem da će se iko usuditi sledeće godine, ma ko bio ministar finansija, ma ko bio u Vladi, da dostavi završni račun bez budžetske inspekcije i zbog toga što se, na ovaj način vidi da zloupotreba i nenamensko trošenje sredstava iz državne kase neće biti tolerisano.Iz svih tih razloga imam čast da vam predložim, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, da glasate za ovaj završni račun i za ovaj izveštaj budžetske inspekcije. Hvala puno.
Zahvaljujem predstavniku predlagača, ministru finansija i ekonomije. Pitam da li se izvestioci nadležnih odbora prijavljuju za reč? Predsednik Odbora za finansije ili Zakonodavnog odbora? (Ne.) Raspravu nastavljamo diskusijom predstavnika poslaničkih grupa. Prvi se prijavio za reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, svoje izlaganje u okviru debate o završnom računu, počeću pohvalama ministru Đeliću. Svaki izveštaj o završnom računu bi trebalo da ima bar 282 strane, kao što ima ovaj izveštaj za 2000. godinu. Ovo je napredak u odnosu na sve ranije godine, temeljito napravljen izveštaj, 282 strane. Očigledno je veliki napor uložen, veliki trud, a svaki trud treba poštovati, makar bio i besmislen. Znate, kada mrav valjanešto što mu liči na hranu, a nije hrana, pa pređe 100 ili 200 metara, cenite mravu i snagu i trud i napor, makar to bilo besmisleno. Međutim, postavlja se onda pitanje, zašto je završni račun za 2001. godinu na samo 53 strane? Zašto je šest puta obimniji završni račun za 2000. godinu, nego za 2001. godinu, iako je Vlada mnogo više novca imala na raspolaganju za 2001. godinu? Zašto ovde detaljno niste istražili kako je trošen novac? Nema ni reči kako je Nebojša Čović 500 miliona dinara potrošio, ni reči nema. Zašto, dakle, niste dokazali da ste objektivno, savesno pristupili, ni po babu ni po stričevima, pa sve redom stavili na tapet. Ja sam veoma zadovoljan, dame i gospodo narodni poslanici, što su posle one velike halabuke gde su prozivani neki bivši ministri iz Srpske radikalne stranke, svi oni sada otpali iz ovog izveštaja. Nema ih ovde. Nešto odrečno maše glavom ministar, možda ih ima u tajnom izveštaju. Negde ih ima, ali po ovom izveštaju od 282 strane nema, osim što se pominje Ministarstvo saobraćaja. Nema nijednog drugog ministarstva gde su srpski radikali bili ministri. S obzirom da sam posebno relaksiran zbog te činjenice, mogu da nastavim dalje da kritikujem ovaj izveštaj o završnom računu. Ministar Đelić govori o strankama koje su se finansirale iz budžeta. To mora jasno da precizira. Srpska radikalna stranka nikada se nije finansirala. Jesu pojedina ministarstva, kupili su knjige, ali je ministar Đelić morao da navede da su te knjige - sabrana dela prof. Laze Kostića, jednog od najvećih srpskih intelektualaca svih vremena. A onda (sada ćeš čuti, pa šta) prvo da pogledate da li su ti ministri koji su kupili knjige iskoristili sav novac koji je bio predviđen za reprezentaciju tog ministarstva? Nisu, oni nisu. Možda je ministru smešno kada neko čita, a ovde postoje ljudi koji čitaju. SRS je prepuna ljudi koji čitaju. Dobro, ova vaša lepa saradnica, ne treba ništa da čita, njoj je jedino potrebno ogledalo u životu, ali, ministre, vi biste morali bar nešto u životu da pročitate. Nisu trošili ministri pare na ručkove, na večere, na druge oblike reprezentacije, ali je svako od njih, koliko je bio u mogućnosti kupio određen broj kompleta sabranih delaLaze Kostića. Neki u pretplati, pa im je na poslednjem tomu sabranih dela izašla i zahvalnica i navedena su ministarstva, ne samo radikalska, nego i ministarstva gde su socijalisti bili; navedena su ta ministarstva, a onda su te knjige, kao reprezentacija, podeljene. Sve vladike Srpske pravoslavne crkve dobile su na poklon jedan komplet sabranih dela Laze Kostića. Ministar je ovde izrekao jednu laž neverovatnu, kaže da je knjiga koštala nekoliko hiljada dinara. Nije istina, jedna knjiga je koštala hiljadu dinara. Knjiga od 1.000 strana u tvrdom povezu! Neka ministar sada nađe u knjižari knjigu od 1.000 strana ispod 3.000 dinara, ako je novo izdanje, nema je. Dalje, sve vladike Srpske pravoslavne crkve dobile su komplet na poklon; dobio je beogradski muftija sabrana dela Laze Kostića na poklon, oba beogradska nadbiskupa, rimokatolička i bivši Perko i sadašnji Hočevar, dobili su sabrana dela, a postoji i evidencija. Dalje, dobili su besplatno i Srpska akademija nauka i umetnosti, njena biblioteka, Univerzitetska biblioteka - Beograd, biblioteka Pravnog fakulteta u Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu, Nišu, Prištini, Podgorici, Banja Luci, u srpskom Sarajevu, Institut za savremenu istoriju, akademik Vasilije Krestić, Slavenko Terzić, direktor Istorijskog instituta, Dragoljub Živojinović, poznati istoričar sa Filozofskog fakulteta, Mihajlo Vojvodić, Radoš Ljušić, akademik Slavko Gavrilović, dr Smilja Avramov, prof. Mirko Zurovac, prof. Sreten Sokić, biblioteka Matice srpske itd. Najveća živa imena srpske nauke humanitarnog usmerenja i biblioteke naših najznačajnijih institucija iz oblasti društvenih nauka. Evidencija postoji. Doduše, Ivković nije delio knjige, ali ste mu našli u magacinu 100 knjiga, njega treba da kritikujete što nije delio knjige, šta će knjige u magacinu; ali oni koji su podelili knjige, odrekli se reprezentacije, ne mogu nikakvu kritiku ovde da pretrpe. Ministar ovde govori o krivičnim prijavama. Ministre, zašto ovaj izveštaj ne sadrži podatke protiv koga je pojedinačno pokrenuta krivična prijava i zbog čega? Ministar jadikuje što tužilaštva ne reaguju. Ne mogu večito tužilaštva kod nas da reaguju na osnovu vaših političkih interesa. Kako može ministar koji se odrekao reprezentacije, otkupio jedan broj kompleta "Sabranih dela" Laze Kostića, podelio ih istaknutim intelektualcima i ustanovama, pa čak ima podatke i kome je podelio, kako on može krivično da odgovara? Možda je vaš interes da svi mi odemou zatvor, ali zamolite nas lepo pa ćemo otići dobrovoljno, bez presude. E, ako mene Božidar Đelić zamoli da odem u zatvor, ja sada idem odmah u CZ. Neka me lepo zamoli. [[Žagor.]] Milka, ti možeš nešto drugo da me zamoliš, za zatvor ti nisi kompetentna. [[Smeh.]] To je što se tiče objektivnosti i verodostojnosti Izveštaja o završnom računu. Postoji ovde još nešto što je veoma problematično. Usvaja se Izveštaj o završnom računu za 2000. godinu, a onda mu se dodaje inspekcijski izveštaj koji obuhvata punih šest godina, tj. od 1996. do 2000, znači to je pet godina. Zašto od 1996. godine? Zato što bi ranije odgovornost snosio i Nebojša Čović, pošto je on 1996. godine izbačen iz SPS-a, e od tada pa nadalje. Pazite, ali Nova demokratija je učestvovala. Bila je u Vladi sve do 1998. godine. Sada ću vam reći jedan konkretan podatak za Ministarstvo saobraćaja npr: za 1998. godinu četiri petine svih budžetskih sredstava Ministarstva saobraćaja potrošeno je do marta meseca, do našeg ulaska u Vladu. Taj ste podatak imali. Što niste jasno razdvojili - ministar od tada do tada je bio taj, njemu pripisujemo to i to; ministar od tada do tada je bio taj, njemu pripisujemo to i to. Ovako je ovo besmisleno. U mnogim resorima su se nekoliko puta menjali ministri za to vreme i iz raznih partija. Što vi te krivične prijave saopštavate preko medija? Što ovde niste podneli izveštaj o tim krivičnim prijavama pa da vidimo. Valjda je trebalo Narodna skupština da sazna pre nego mediji. Vi u medijima mašete, nikakav postupak se ne vodi, nigde ništa, smešno. I, onda, ministar jadikuje što se postupak ne vodi. Krivi sudovi, krivi tužioci što nisu ovako neupućeni, neobrazovani, neznalice kao ministar, i što nisu uvek spremni da tuže i sude po političkim interesima; ima i takvih još uvek u pravosuđu, koji to rade isključivo po političkim interesima, ali je očigledno da većina nije spremna da to radi. Tako, po mom mišljenju, ovaj izveštaj, iako bi na izgled mogao da doživi sve pohvale, zapravo razotkriva vaše prave namere, da izveštaj za 2001. godinu bude takođe na trista strana... Šta - ma? Kakav je to razgovor, ministre? Ja sam ovde šef jedne poslaničke grupe. Sa mnom ne možete tako da se ophodite. To je krajnje nepristojnoi ja to neću da tolerišem. Ministre, vi ste dužni ovde pristojno da se ponašate. Moje je da vas kritikujem, da vas napadam, a vaše je da to strpljivo i ćutke slušate.
Da li želite da koristite narednih 10 minuta?
Ne, završiću sa ovih 10 minuta, pa ću opet da se javim za reč.
Dobro, zahvaljujem vam se. Vreme je isteklo. Za reč se javio predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što smo uprkos prolongiranju rasprave o završnom računu za budžet u 2000. godini bar danas u prilici da raspravljamo i o završnom računu budžeta za 2001. godinu, tako da ćemo moći da na najkonkretniji način uporedimo odnos ljudi koji danas obavljaju odgovorne poslove prema temama i zadacima koji su bili karakteristični i za njihove prethodnike. Mislim da je važno što je ovaj završni račun budžeta ovako detaljan i da to odgovara svima - i onima koji smatraju da postoji puno prostora za kritiku, ali i onima koji se osećaju neargumentovano osumnjičenim ili optuženim. Mislim da bi zbog toga bilo dobro da se držimo činjenica i da pokušamo da sa ove distance, koja jeste konkretna, porazgovaramo o svim temama, kako bismo u sistemu javnih finansija zauvek onemogućili ponavljanje onih grešaka koje su loše i koje, ukonačnom ishodu, plaćaju po pravilu građani, ne stranke. Stranke mogu da dobiju ili izgube izbore, ali cenu, po pravilu, ovakvih grešaka na koje mi ukazujemo i o kojima treba da razgovaramo, ukoliko ih ima i u završnom računu budžeta za 2001. godinu, plaćaju građani. Ministar finansija je pomenuo nekoliko činjenica o kojima moramo razgovarati bez žestine, tražeći neke konkretne odgovore, za razliku od onih koji misle da je tako nešto logično. Pogledajte završne račune za period koji je obuhvaćen ovim izveštajem. To je period od 1996. do 2000. godine. Veoma su šturi, nekonkretni, uglavnom svedeni na nešto što je administrativna fraza, kao - planirani troškovi; ostvareni prihodi; razlika; bez ikakvog obrazloženja, i stoga dakle dolazimo do onih nezgodnih detalja, koji ne mogu ostati mimo naših interesovanja. Ko je to odlučio da u Žagubici nenamenski potroši 2,5 miliona dinara za početak izgradnje doma za japanske penzionere u situaciji u kojoj se penzije nisuisplaćivale našim penzionerima. Možda je to bilo ekonomski logično, ali to nije bilo uspešno. O tome nije raspravljao parlament, o tome nije raspravljala Vlada i očigledno da tako nešto, samo po sebi, ne sme biti zaobiđeno, već da se o tome mora otvoreno razgovarati - ko je za to odgovoran.Da li samo nadležni ministar? I, da li ćemo ovde uraditi nešto što je bio predlog mog prethodnika, da se odgovornost veže za stranke, za pojedince koji se danas ne nalaze na vlasti, a da se ne razgovara o sistemu. Jer bi bilo nemoguće, ukoliko je dobar sistem, da proizvedemo ovakve greške kakve imamo danas. S obzirom da je očigledna namera bila da se odgovornost veže isključivo za jednu partiju, tj. SPS, bar od onog dela koji je činio vlast u tom trenutku, mislim da moramo govoriti o kolektivnoj odgovornosti, kolektivnim posledicama, jer je sasvim sigurno šteta zajednička. Da li ministarstva smatraju da je potrebno otkupiti knjige koje su otkupljene i novac koji je zaista veoma jasan potrošiti na takav način ili se to moglo učiniti i na neki drugi način; i da li je to odgovornost Ministarstva za ekologiju ili ne. Da li je odgovornost gospodina Šešelja zbog toga što je potrošeno 30 miliona dinara na potpuno nezakonit način, što je obrađeno u prijavi koja treba da bude predmet tužilaštva a ne parlamenta. Mi nismo sudije, mi nismo tužioci i pošto neko govori da je tako nešto isključivo socijalistička odgovornost, ili julovska, nije tačno. U prijavama koje je ministarstvo podnelo i koje ne treba da budu deo izveštaja, jer je to pitanje pravosuđa, a ne pitanje parlamenta, veoma su jasno nabrojane sve problematične situacije i možda bi nam svima bilo lakše da je u međuvremenu po svim tim predmetima učinjeno ono što je učinjeno po nekim drugim. Nema sumnje da su pojedine prijave odbačene i to odgovara svima. Ako nisu argumentovane i treba da se odbace. Ako ta pitanja nisu postavljena onda se, naravno, otvara nova vrsta problema - da li mi nekoga štitimo; da li se mi sa nekim dogovaramo; da li postoje isti principi prema svima. Postoje. Mi očekujemo od pravosuđa da odgovori na ona pitanja koja su postavljena, na pitanja koja imate pravo da postavite i vi kao poslanici iz opozicije. Kritikovali ste npr. završni račun za 2001. godinu. Dakle, nije tačno da su osnovne teze koje je izneo ministar finansija ovde, razmatrajući tretiranje javnih finansija u periodu od 1996. do 2000. godine, osporene. Tu je bio prisutan finansijski haos i bilo je jasno potpuno nemoralnog i političkog delovanja, koje je sasvim sigurno nešto što treba osuditi i o čemu treba javno govoriti. Sredstva Fonda solidarnosti nisu trošena onako kako je to definisano u njihovoj nameni. Sredstva solidarnosti su trošena u političke svrhe. Obnavljane su stranačke prostorije, pravljeni bazeni umesto srušenih kuća; finansirani su radio programi; reklamirane bolnice i nema razloga da mi tako nešto podržavamo. Tako nešto treba da se osudi. Oni koji se u tome prepoznaju neka javno o tome govore, neka tako nešto negiraju na osnovu činjenica, a ne na osnovu političkih floskula koje su izrečene prilikom prethodnog nastupa mog kolege poslanika iz opozicije. Ne mislim da bi trebalo da citiramo suštinu krivičnih prijava, ali mislim da nema puno logike i da ne smemo da podržimo one činjenice koje su javne. A, javno se zna, i to je utvrđeno, da je u periodu od 1996. do 2000. godine nenamenski i nezakonito potrošeno oko 2,5 milijardi maraka ilimilijardu i 250 miliona evra. Da li je to konačna suma? Nije. U bombardovanju je uništena dokumentacija koja nas onemogućava u formiranju konačnog izveštaja. Ne mislim da ste vi kao poslanici opozicije od toga imali ličnu korist, bar ne velika većina. Oni koji jesu najčešće ne učestvuju u radu ove skupštine, a kada učestvuju bilo bi bolje da učestvuju samo sedenjem u skupštinskim klupama. S druge strane, kada govorimo o nekim konkretnim primerima ne mogu se zaobići one poražavajuće činjenice kojima se najkrupnije finansijske zloupotrebe i malverzacije vezuju za najosetljivija društvena pitanja - za Ministarstvo zdravlja, za Republički zavod zdravstvenog osiguranja, za ministarstvo koje je servisiralo potrebe izbeglog i raseljenog stanovništva, za fondove solidarnosti, za sredstva koja su namenjena isplati porodicama poginulih ili ranjenih policajaca i vojnika u ratu 1999. godine. Dakle, to je ona gruba sramota i to su oni ožiljci koji će ostati zaista duboko u našem društvu i koji se jedino mogu lečiti vrlo odgovornim i razornim stavom prema svemu tome. Dakle, mi tražimo od onih koji se smatraju odgovornim odgovore na ta pitanja. Što se tiče celine izveštaja, podsetiću vas da su na 282 strane samo primeri najkrupnijih grešaka u raspolaganju i trošenju javnih sredstava, budžetskih sredstava. Tu nije sve, a da se ovde nalazi sve, ovaj izveštaj bi brojao 2000 umesto 200 strana. Ovde nema svih informacija i mislim da ne treba neko da prepoznaje političku korist za sebe, jer u spisku sačinjenih krivičnih prijava organima i odgovornim licima za 2000. godinu zaista ima predstavnika svih stranaka koje se danas nalaze u redovima opozicije, njihovih najodgovornijih funkcionera i mislim da je ono što se u ovim prijavama nalazi toliko kompromitujuće, da ne bi trebalo skupštinsku raspravu svoditi na taj nivo. Oni koji smatraju da je nemoralno napraviti ovakav izveštaj, mogu da nam kažu kakve veze ima Ministarstvo za zaštitu životne sredine i fudbalski klub "Jadran" iz Zrenjanina; kakve veze ima Ministarstvo trgovine sa grafičkim centrom "Etiketa" - Boleč i Centralnom otadžbinskom upravom, kakve veze ima Željko Simić sa svim tim, kakve veze ima Borislav Milačić, kakve veze imaju svi ministri koji se nalaze u ovim krivičnim prijavama, koji danas možda nisu u političkom životu prisutni, ne kolikosu bili ranije, ali zaslužuju da se otvori pitanje odgovornosti. Vrlo odgovorno mi na tome insistiramo, ali ne kroz svađu, nego kroz činjenice i konačni sud o ovome daju samo građani i naše pravosuđe. Toliko sam hteo da vam kažem. Očekujem pravu raspravu o završnom računu za 2001. godinu, a ne o ovoj o 2000, jer mislim da je sve rečeno još pre dve godine na izborima. Hvala vam. (Vojislav Šešelj: Replika.)
Nemate pravo na repliku, prema članu 97. pravo na repliku biste imali ili da ste uvredljivo.... (Vojislav Šešelj: Rekao je da sam 30 miliona proneverio.) Nisam čula. Samo je pomenuo prethodnog govornika, nisam čula. Uostalom, imate narednih 10 minuta, pa možete to da iskoristite. Nemate pravo na repliku, nisam čula. (Vojislav Šešelj: Po Poslovniku.)
Po članu 97. Poslovnika imam pravo na repliku, jer je Čedomir Jovanović pomenuo moje ime i rekao da je krivična prijava podnesena zbog 30 miliona dinara. To mora da ima u stenogramu. Tako je rekao. Da li sam vas ubedio da imam pravo na repliku?
Izvolite.
Sada mi tek ide to vreme za repliku. Da li se slažete?
Slažem se, 25 sekundi imate....
Dobro. Dame i gospodo, pred sobom imam izveštaj o krivičnim prijavama Ministarstva finansija i ekonomije, a koji je podnesen skupštinskom odboru. Ovde ima raznih nebuloza. Ovo što kaže Čedomir Jovanović, kakve veze ima fudbalski klub? Fudbalski klub je u jednom selu, malom selu, a izgrađen je na močvarnom terenu. Interes je bio da se močvara sanira i da se napravi seosko igralište. Što se tiče "Etikete" - Boleč, njoj je direktno išao novac za štampanje knjige, jer je jedno ministarstvo unapred uplatilo novac. Stoji na knjizi da je "Etiketa" štampala. Knjige su isporučene u tom iznosu. Što se mene tiče, mog imena nigde ovde nema. Apsolutno nema. Ima na vašim spiskovima,znam, napravili ste spisak gde je moje ime na prvom mestu za likvidaciju i zbog toga ste mi uklonili nedavnoi ležeće policajce i oteli mi blindirani džip i razoružali mi obezbeđenje. Znam koliko vi mene mrzite i koliko želite da me likvidirate. Meni nijedno krivično delo ne možete pripisati i izmišljate. Evo, da vidimo, gde je tih 30 miliona, neka se izjasni ministar Đelić. Kojih je to 30 miliona u pitanju? U Vladi ništa nisam potpisavao, osim odluka Vlade; šta izmišljate onda. Niste u stanju da sačinite nikakvu krivičnu prijavu, da nađete bilo šta kompromitantno, a onda izađete za govornicu i pričate - podnošene krivične prijave, pa medijima kažete - podneseno, a posle izvesnog vremena, posle dve godine, jadikujete što pravosudni organi nisu ništa po tom pitanju u stanju da urade, a da vaše političke interese zadovolje. To je suština. Dajte, iznesite, šta je to. Neću se pozivati na imunitet. Dok ste vi na vlasti, nikada se neću pozvati na imunitet, bilo bi mi zadovoljstvo pod vašim režimom da budem u zatvoru. Tamo bi mi bilo i najsigurnije, valjda me tamo ne bi upucali ovi vaši što to sređuju političkim rafalima. Nema ništa i ministar nije našao ništa. Možete da izmišljate do mile volje. Ne postoji ništa. Ako je Vlada odlučila da se preusmeri sa jedne stavke na drugu, onda je cela Vlada za to glasala, onda Vlada ne može da snosi krivičnu odgovornost, jer nema kolektivne krivične odgovornosti. Samo ministar pojedinačno može da odgovara ako je nešto mimo Vlade zloupotrebio. Ako je Vlada odlučila, a pogotovo u vanrednim okolnostima, u vanrednoj situaciji, onda Vlada može politički da odgovara. Manite se više tih gluposti, to vam više ništa ne znači. Jednostavno ne postoji u pravnom poretku to što biste vi želeli da postignete. Tamo te mogućnosti nema. Pošto nema mogućnosti u pravnom poretku.... (Predsednik:Vreme. .... da svoje političke interese sprovedete, lepo uzmete opet onaj "audi, automatsku pušku i rešite sve.
Druga prijava za reč predsednika poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije, narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, nismo mi baš svi tako zaboravni kao što je to moj prethodnik pomislio. To što neko govori o kolektivnoj odgovornosti, a ne želi da govori o individualnoj odgovornosti, jer kolektivne odluke nema bez individualne podrške, to je pitanje zdravog razuma. SRS je bila koalicioni partner SPS-a i JUL-a u periodu u kome su napravljene najveće i najkrupnije finansijske pronevere u našem društvu, na osnovu informacija i činjenica kojima raspolažemo. Potpredsednik Vlade Vojislav Šešelj je kao odgovorno lice potpisao rešenje kojim je omogućeno prebacivanje 30 miliona dinara sa posebnog računa doprinosa solidarnosti za otklanjanje posledica zemljotresa u Kolubarskom okrugu, opštinama koje nemaju nikakve veze sa Kolubarskim okrugom. (Vojislav Šešelj: Koje opštine?) Gospodin Nikola Šainović, kao potpredsednik Savezne vlade, kao odgovorno lice okrivljen je od strane Ministarstva finansija zato što je iskorišćavanjem svog službenog položaja prekoračio ovlašćenje i naneo štetu budžetu Republike Srbije za milion dinara, tako što je novac podigao na osnovu odluke o isplati humanitarne pomoći fizičkim licima sa Kosova i Metohije, predao Nikoli Poplašenu iz Republike Srpske, kao predsedniku SRS Republike Srpske. Gospodin Slobodan Čerović, kao ministar turizma u Vladi Republike Srbije naneo je štetu Ministarstvu turizma nezakonito prenoseći sredstva na račun SRS. Inspekcijom u zavodu "Crvena Zastava" utvrđeno je da su sredstva iz fonda solidarnosti namenjena rekonstrukciji i obnovi porušenih objekata u zavodu "Crvena Zastava" preusmerena na ime donacije SRS. Tu odluku je potpisao sekretar Izvršnog odbora SRS dva dana pre nego što je odluka doneta, a to je u dokumentacijikojom mi raspolažemo. Mislim da se pitanje zajedničke odgovornosti otvara u situacijamau kojima ništa nije činjeno da bi se sprečile one krupne i najozbiljnije pronevere koje nas mnogo više interesuju od kupovine knjiga ili obnavljanja nekih stranačkih prostorija, iako je to za svaku osudu. Interesuju nas sredstva Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, interesuje nas zaboravnost tadašnjeg predsednika Vlade i njegovog najbližeg okruženja koje je bilo dužno da tako nešto spreči, kao i nepoznavanje činjenica da se na računima u inostranstvu nalaze stotine hiljada dolara, franaka, evra, ko zna čega sve još. Mi za tim tragamo i sasvim sigurno ćemo to isterati na čistac, jer je to naš politički interes, a vas pozivamo da vi kontrolišete nas, žestoko, ozbiljno, odgovorno, onako kako mi želimo da radimo kontrolišući ono što ste vi ostavili za sobom. Ne pričamo o moralnoj odgovornosti, jer je pitanje morala potpuno otvoreno i ptanje moralnih normi je potpuno otvoreno. Možemo da razgovaramo da li je moralno ili ne obezbediti i rešiti prvo svoje lične probleme sa pozicija vlasti na koju dolazite kao osoba koja se isključivo zalaže za rešavanje opštedruštvenih problema, štititi lične ili partijske interese na račun i štetu interesa građana čitave zemlje. To su otvorena pitanja i možda ćemo u ovoj raspravi na njih dobiti konkretne odgovore, ali mi kao poslanička grupa Demokratske opozicije Srbije nemamo razloga da prećutimo, recimo, informacije koje sam vam malopre stavio jasno na uvid. Pominjemo odgovorna lica i ukazujemo da nije tačno da su za ono što se dešavalo u ovom našem društvu odgovorni isključivo socijalisti, Slobodan Milošević ili tadašnji predsednik Vlade. Odgovornost je podjednako bila na onima koji su zbog lične ili stranačke koristi na sve to pristajali očekujući da će i njima kao poslušnima pripasti deo tog gorkog kolača sa kojim se mi danas susrećemo. Pošto ste tada bili tako zainteresovani za te mrvice, danas to kusajte. Mi o tome ne želimo da ćutimo, mi ćemo o tome vrlo ozbiljno da govorimo, otvoreno i argumentovano, a nikada nećemo pristati da radimo ono što ste radili vi.
Osnov za repliku? Je li to drugih 30 miliona? Pričali ste malopre. Narednih 30 miliona dinara, znači drugih 30 miliona. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Čedomir Jovanović govori o nečemu čega nema u izveštaju. Kojih 30 miliona i za koje opštine? Što ne kažete za koje opštine i što ne kažete da je reč o odluci Vlade Srbije da se još nekim opštinama, ugroženim, osakaćenim, dodeli novac za renoviranje. Kažite koje su to opštine. Više od 40 miliona je ostalo na tom računu krajem 2000. godine. Drugo, kakve veze ima "Crvena zastava"? Tomislav Nikolić je bio član Upravnog odbora "Crvene zastave", nikada nije hteo da primi onaj novčani iznos koji je primao svaki član Upravnog odbora, što vi sada uzimate gde stignete. Nikada ni dinara nije uzeo od "Zastave" i jednom prilikom je direktor "Zastave" odlučio da se taj iznos od 120 i nešto hiljada dinara, dakle 4.000 maraka ukupno, dodeli onda Srpskoj radikalnoj stranci. Koji je pravni osnov? Što se smejete? Šta je tu smešno? Pogledajte koliko Hiber prima u raznim upravnim oborima. On mesečno prima po 10 ili 20 hiljada evra. Saberite mu sve što prima. On je među vama najistaknutiji po tom članstvu u dobro plaćenim upravnim odborima, pa vidite. Što onda izmišljate bez veze stvari tu? Što se tiče Srpske radikalne stranke, ona je ponosna što je bila izdavač sabranih dela Laze Kostića. Čerović je kupio 100 knjiga za reprezentaciju. Vidite da vam nijedan sud na to ne reaguje. Ministar na to ima pravo. Ako je prekoračio godišnja sredstva za reprezentaciju, onda može da odgovara, a to što će ministar da odluči da svojim sredstvima za reprezentaciju kupi veoma vredne knjige, najvrednije knjige koje su izdate u proteklih 10 godina i besplatno podeli kao reprezentaciju istaknutim ličnostima, onda je to za pohvalu. Vi koji ste naučili da se rasipate državnim novcem, ali ćemo tražiti i vaš godišnji izveštaj da bude na 300 strana, pa da vidimo šta je u tih 300 strana, da vidimo kako ste raspolagali i kako možete ovako paušalno da napadate i da kritikujete. Zašto sve to niste naveli u izveštaju? Zašto nema "Zastave" u izveštaju? Zašto nema mog imena u izveštaju? Da vidimo koja je to odluka bila. Ja sam u Vladi potpisivao samo odluke Vlade. Vlada je glasanjem odlučivala i ako je Vlada odlučilada izjavi za nekoliko opština određenu sumu novca, onda je to njeno pravo. Na kraju, što se tiče stranačkih prostorija, sedište Srpske radikalne stranke u Valjevu bilo je srušeno, kao i mnoge druge zgrade u Valjevu. Srušena je bila u centru Valjeva zgrada sedišta Srpske radikalne stranke. Srpska radikalna stranka je,kao i sva druga pravna lica, konkurisala da dobije deo državnog novca, da se otklone posledice zemljotresa, i to je istina. Vi očigledno nemate ništa protiv srpskih radikala i sada pucate od muke zbog toga.
Za reč se javio ministar finansija i ekonomije gospodin Božidar Đelić.
Složio bih se da nemamo ništa protiv srpskih radikala, ni ja lično, niti protiv ikoga od ličnosti koje se ovde nalaze; baš zbog toga, da ne bi bilo zabune, to je razlog zbog čega, imajući u vidu reakcije medija, moramo da respektujemo i privatnost. Ti ljudi imaju familiju i sve dok se nešto ne ustanovi veoma je važno da se ne vitla tek tako imenima i ugledom ljudi. Koja je procedura? Tu se niko ne protežira, naravno kada nadležni odbor traži od jedne službe, a to je sektor za budžetsku inspekciju Ministarstva finansija, da dobije dopunski izveštaj i traži neke preciznosti, mi kao izvršna vlast nemamo šta da krijemo od zakonodavne vlasti i od ovog cenjenog doma, ali sa druge strane na ovom domu, na tom odboru, na ljudima kojima je dostavljen taj izveštaj je da li je celishodno da se to nađe u medijima. Lično mislim da bi bilo bolje, kao što su neki članovi odbora sugerisali, da se sačeka da pravosuđe i sudstvo sprovedu celu proceduru, pa da se na osnovu tog nalaza, kada se eventualno do kraja sve utemelji, da se ondato i publikuje. To je razlog zbog čega ovde na sednici nije na inicijativu Ministarstva podeljen taj izveštaj. Što se tiče spornih stvari ovde, o kojima pričamo, što se tiče Kolubarskog okruga, postavlja se pitanje ovog puta, možda ne zakonskog i namenskog trošenja, ali celishodnosti jedne vlasti kada je na stotine kuća porušeno, da li je baš prioritet da se popravi jedna stranačka kuća. Možemo se pitati da li je to celishodno. Druga stvar koju postavljamo kao pitanje i to je odgovor, to je da jedna stvar koja se stvarno ispostavila i to prvi put, pošto je prvi put jedna takva budžetska inspekcija napravljena, to je ono što je nezakonito i ono što je nenamensko. Tu dobro osećamo da postoji razlika, da kada i ima toga na sijaset u ovom izveštaju, vidimo da je bilo nekih nezakonitih radnji i tu je jasno kršen zakon - neki ljudi koji nisu bili budžetski korisnici ili je na nezakonit način potrošen neki novac. Onda imate nešto što je nenamensko i ovo se tiče baš toga. U ovoj odluci za koju je gospodin Šešelj pitao, Vlada je odlučila da uzme iz jednog izvora i da ga potroši na nešto što nije bila namena po zakonu, i to je nenamensko trošenje. Postavlja se pitanje da li je nenamensko u redu. Da li je nenamensko trošenje nešto što može da se toleriše? Naravno. Nenamensko je, ako pogledate neku gradaciju, blaža stvar nego nezakonito, ali problem je u tome što ukoliko se ostavi ne bivšoj ili sadašnjoj, nego svakoj vlasti da posle u sprovođenju budžeta po svom nahođenju preusmerava sredstva protivno zakonima koji regulišu tu materiju, onda je to u minimalnoj ruci nipodaštavanje ovog doma, jer ono što se izglasa u budžetu treba izvršna vlast i da troši po tom zakonu o budžetu, a ne u toku godine da preusmerava sredstva na ovaj i na onaj način. Sigurno je da su okolnosti bile izuzetno teške u momentu kada se to dešavalo i želeo bih samo da kažem da ovde nema nikakve osvetničke pobude ni u kom slučaju. Shvatite da u momentu kadabudžetska inspekcija odradi taj posao, podnese izveštaj, po službenoj dužnosti prema onome što je našla pokreće jedan postupak; i nije ni na nivou Vlade, ni na mom ličnom nivou, da stvari budu jasne, bila intervencija da se neko ganja, da se neko skine, nego prema onome što je budžetska inspekcija našla i to mogu svi inspektori koji su radili na tome da vam potvrde. Urađeno je tako na način na koji su oni zaključili po njihovom profesionalnom određenju i prema onim stvarima koje su našli. Na daljem je postupku u tužilaštvu, u sudstvu (i zbog toga i Vlada i ja lično nismo želeli da se vitla sa imenima samo zbog toga što je jedan postupak pokrenut) da se odredi koje je činjenično stanje i da li su zakoni ovde bili prekršeni.
Narodni poslanik Vojislav Šešelj, replika na izlaganje ministra Božidara Đelića.
Sada smo, izgleda, ustanovili sve činjenice i ja sam zbog toga zahvalan ministru Đeliću. Ministre, samo je trebalo da kažete kojim smo to opštinama dali 30 miliona dinara. Da li je to bila Batočina, Rača, gde su bile poplave? Kažite mi, imate li taj papir? Ministre, poplava je bila, Vlada je morala hitno da reaguje. Odakle je uzela pare? Sa one stavke gde je u tom trenutku bilo najviše. Morala je to da uradi. Tu nema nikakve krivične odgovornosti i sami ste svesni. Postoji politička odgovornost, ali ta Vlada je izgubila izbore 2000. Šta vi još hoćete onda tu? Nije zbog toga izgubila doduše, ali šta vi sad hoćete tu, da utvrđujete političku odgovornost? Drugo, 42,4 miliona dinara, na tom području je bilo 31. decembra 2000. godine. Dakle, bilo je novca. To što je Vlada dala nekim opštinama koje su bile ugrožene, dodatno, nisu bili u zakonu, zašto da ne da? Meni ništa drugo sad ne pada na pamet. Ja pred sobom nemam dokumentaciju Vlade, ali znam da nikad ništa nisam nečasno potpisao i nikada ništa što bi bilo krivično delo. U to sam ubeđen i zbog toga sa mnom ne možete izaći na kraj. Vi možete sada da pričate šta god hoćete. Bila je opština Jagodina, poplave u Jagodini. Šta hoćete? Dali smo novac za opštinu Jagodina u avgustu 1999. godine, posle rata, zbog poplava; 1999. godine nije bilo suše, šta pričate, 1999. godine su celo leto padale kiše. Nemate nikakvog osnova, to je poenta. Što se tiče sredstava solidarnosti, ona su bila namenjena svim fizičkim i pravnim licima koja su doživela štetu zbog zemljotresa. Ako je neko zloupotrebio deo tog novca, onda je to individualna odgovornost -da li je neko uzeo novac, a nije mu kuća porušena ili je neko uzeo novac, pa pravio novu kuću itd. To su druge stvari i to morate da razjasnite. Što se Vlade tiče, po tom pitanju su sve stvari beskrajno čiste. Tamo gde Vlada stoji iza nečega,garantujem da su stvari do kraja čiste. Ako je u delokrugu nadležnosti nekog ministra napravljeno krivično delo, taj ministar ima ime i prezime, a krivično delo ima kvalifikaciju u Krivičnom zakonu. Ministar malopre kaže da iz razloga privatnosti neće sada da pominje imena, ali kada je sa novinarima, onda iz razloga privatnosti pominje imena, pa su novine pune imena i raznih krivičnih prijava. Gde vam je ta krivična prijava za mene, ministre? Dajte je. (Božidar Đelić: U tužilaštvu.) Šta je, da li je ovih 30 miliona što je dato za Jagodinu ili Batočinu? Što se onda čudite što niko ne reaguje na vaše krivične prijave, kada su nebulozne.
Za reč se javio predsednik poslaničke grupe Narodni socijalisti, narodni poslanik Branislav Ivković, a posle njega narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, u sve uvažavanje prethodnih govornika za ovom govornicom, mogu da konstatujem da su oni potpuno promašili temu. Mi smo usvojili dnevni red u kojem piše - Predlog zakona o završnom računu budžeta za 2000. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Vlada Republike Srbije je 6. decembra 2000. godine, sa potpisom potpredsednika Jožefa Kase, dostavila ovaj materijal gde se nalazi Predlog zakona o završnom računu budžeta za 2000. godinu i izveštaj famozne inspekcije za period 1996 - 1999. godine. Prvo, tema je završni račun budžeta za 2000. godinu i želim da kažem da u potpunosti podržavam Predlog zakona o završnom računu budžeta za 2000. godinu, posebno na poziciji Ministarstva za nauku i tehnologiju, gde sam bio resorni ministar, jer je tačno, egzaktno opisano šta su ministarstva radila u 2000. godini. Posebno, u završnom računu za 2000. godinu, treba pohvaliti opredeljenje Vlade Republike Srbije, za razliku od sadašnje vlade, za brigu o socijalnim pitanjima. Možete da primetite u završnom računu budžeta za 2000. godinu, iako je imao manju realizaciju u odnosu na plan, u odnosu na budžet za 2001. godinu, da su plate za prosvetne radnike i mnoga socijalna davanja isplaćena iznad plana, iako je realizacija bila ispod plana. To govori o tome da je Vlada Republike Srbije, bez obzira što se radi o poratnoj godini, izuzetno mnogo mislila u oblasti socijalne politike i socijalnih davanja. Na zamerku gospodina Đelića, ministra koji ima običaj da govori pet ili deset puta više nego što je predviđeno za predsednike poslaničkih grupa, a ne sluša sada poslaničke grupe, želim da kažem sledeće: jeste bila projekcija 14% rasta društvenog proizvoda. Želim da istaknem da je rast društvenog proizvoda, gospodine Đeliću, do septembra 2000. godine bio skoro 18,5%. Problem je nastao onog trenutka kada je u oktobru, novembru i decembru 2000. godine privreda stala, pa je ukupan rast u 2000. godini bio 5%. Nažalost, mi smo imali jedan vrlo ružan i logičan razlog zbog čega je toliki rast bio, zato što smo imali prethodnu godinu koja se zaboravlja, a to je godina NATO agresije; 1999. godine je mnogo toga razoreno, tako da je2000. godine sve to moralo da bude i popravljeno. Prema tome, što se tiče samog Zakona o budžetu Vlade Republike Srbije za 2000. godinu, ja ga apsolutno podržavam. Mi ćemo glasati za Zakon o budžetu za 2000. godinu. Što se tiče Izveštaja inspekcije za period 1996-1999. godine, mogu da kažem da se sada u suštini jasno prepoznaje zašto reforme kasne, jer cela Vlada, očigledno, troši svoje vreme i angažuje se na kontroli rada prethodne vlade. Naravno, da li ima kontrole rada u budžetu, na primer, za 2001. godinu, u završnom računu sadašnje vlade? Nema. Valjda sadašnja vlada misli da će buduća vlada da kontroliše rad sadašnje vlade. Jadan ovaj narod ako smo mi došli dotle da se vlade uglavnom bave kontrolom rada prethodnih vlada ili možda počinjemo svi da razmišljamo o tome da je, gospodine Đeliću, sve ovo deo jedne priče da se narod zabavi. Ja tu podržavam stav - ko god je krivično zgrešio, pogotovu napunio lične džepove, on mora da odgovara. To je nepodeljeni stav verovatno svih poslanika u ovoj sali. Nije dobro da se govori o privatnosti, gospodine Đeliću, a da 13. aprila 2001. godine sve novine koje postoje u ovoj državi, iz izvora vašeg ministarstva, objave krivičnu prijavu protiv tadašnjeg predsednika poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, krivičnu prijavu koja je očigledno bila potpuno neodrživa i nije podržana tamo gde se o tome raspravljalo. Završni račun budžeta za 2001. godinu daje, u stvari, mnoge odgovore zašto se u prvi plan stavljaju problemi vezani za potencijalne krivične radnje u bivšoj vladi. U vašem završnom računu za 2001. godinu, gospodine Đeliću, možemo da primetimo da je naplaćen, realizovan skoro 99,84% i vama se mora odati priznanje da ste zaista uveli pojačanu finansijsku disciplinu. To je ono što je dobro u radu ove vlade i vas lično, da je finansijska disciplina pojačana. Ali, kod vas se može videti sledeće: iako ste skoro 100% naplatili, u završnom računu budžeta za 2001. godinu, tu godinu, vi ste na poziciji socijalnih programa vašeg ministarstva umesto tri milijarde dinara, koliko je planom bilo predviđeno, realizovali svega 450 miliona. To je šest puta manje od plana. Na studentskom, učeničkom standardu, isto šest puta manje od plana. Zato, na poziciji saobraćajnica, umesto 7,5 milijardi, vi ste potrošili 9,5 milijardi. Sada se pitamo zašto vi tražite izmene Zakona o budžetskom sistemu i zašto tražite budžet za 2001. godinu. Možda zato što je Zakon o budžetskom sistemu, gospodine Đeliću, predviđao da ova skupština ovde formira eksternu kontrolu rada Vlade Republike Srbije. Mi do sada od vas nismo dobili predlog sastava tima, niti smo u Skupštini odlučivali ko će to eksterno da kontroliše rad Vlade Republike Srbije u 2001. i 2002. godini, i onda dođemo do jednog logičnog zaključka - sigurno je nepodeljeni stav svih nas ovde, u parlamentu, da svi koji su u bilo kom delu i polju delovanja i u Vladi Republike Srbije, i u privredi, i uopšte u životu, učinili bilo kakvu kriminalnu aktivnost, pogotovo u Vladi, puneći sopstvene džepove, treba da odgovaraju. Ali, ne može čovek da se otme utisku da se namerno favorizuje priča o tome, da bi se zamaglile neke druge stvari, a da se ujedno uoči npr. da se budžetska inspekcija u 2001. godinizabavljala samo opštinama, a uopšte se nije zabavljala Vladom, da ste vi posebo nagradili inspektore, jer jedina pozicija gde su prebačene plate to je Republička uprava javnih prihoda, u 2001. godini, u vreme kada ste za socijalne programe umesto tri milijarde odvojili svega 450 miliona, iako ste realizovali 100% naplatu budžeta, jer ste zaista poboljšali finansijsku disciplinu u državi. Mislim da sve ovo što je pričano ovde ne ide na dobro i mislim da treba ovaj parlament da se ostavi istraga poturica u prethodnom periodu, jer budite svesni da će u narednom periodu neko debelo da se zabavlja sa onima koji su se u ovom periodu bavili time. Meni je žao i tih inspektora, svako od nas pamti njihova imena i ne može to zaboraviti, ali morate znati i vi, i oni koji se time bave, da nije daleko vreme kada će neko kontrolisati šta su oni sve radili u vreme kada su hteli da budu dobre poturice, možda i mimovaše želje da se dodvore vama, da opravdaju neku svoju političku biografiju, i sudije, i istražne sudije, i inspektori itd. Mislim, i u ime narodnih socijalista predlažem ovoj skupštini da usvoji onako kako je predložen Zakon o budžetu za 2000. godinu, jer taj zakon o budžetu, kako je predložen, daje realnu sliku rada u prvoj poratnoj godini nakon NATO agresije, u godini kada je do septembra rast društvenog proizvoda zaista bio skoro blizu 18%, kada se u nemogućim uslovima mnogo toga uradilo, a naravno da bude zaključak - ko god se bavio kriminalnim aktivnostima, pogotovo trpao u svoj džep, treba i da odgovara, a da se mi više okrenemo onome što se danas događa u privredi i gde idemo. Jer, na primer, mi ćemo danas ili sutra raspravljati o budžetu za 2003. godinu, a vi, gospodine Đeliću, predviđate 49 milijardi debalansa. Malopre ste zamerili da taj budžet za 2000. godinu nije projektovan kako treba, a on je ceo bio 35 milijardi. Vama nedostaje 49 milijardi, to su ogromne stavke. Morate nekada malo i da pazite kada zamerite, jer i sami u istu zamku ulazite. Vi zamerate da je nerealno isplaniran budžet za 2000. godinu. Kako može biti realno planiran, kada je pre toga bila godina agresije, ali ipak je on bio ukupno 35 milijardi, a vi, koji to zamerate, predlažete za 2003. godinu rebalans budžeta od 49 milijardi. To su ogromne pare. Odakle ćete iscediti tu suvu drenovinu, kojim ćete to poreskim propisima iscediti od ovog naroda, jer nama je privreda, gospodine Đeliću, stala. Znam da vama nije lako, jer, u suštini, vaš rad mnogo zavisi od rada NBJ; to je posebna priča; NBJ je izbacivanjem sredstava ove države, oko dve milijarde dolara, negde napolju, izazvala faktički krizu svežeg kapitala, užasno podigla kamate na kredite i umnogome doprinela ovome što se događa u privredi. Hvala lepo.
Reč ima ministar u Vladi Republike Srbije, gospodin Božidar Đelić.
Samo nekoliko preciznosti, i naravno ne bih hteo da se stvari postavljaju na neki lični način, ali bih samo hteo da kažem, prvo, kada je podeljeno ono što sam u uvodnom izlaganju napomenuo, a to je izveštaj koji dopunjuje izveštaj budžetske inspekcije, a to je ono što je prošle godine bilo dostavljeno sa završnim računom za 2000. godinu, ponovo vam se dostavlja, pošto su naročito mnogi poslanici na Odboru zatražili da dobiju taj izveštaj. Znači, nema ničega novoga u ovome, prema načinu na koji je to ustanovljeno u junu prošle godine. Što se tiče samog izlaganja, želim da kažem da u ovom konkretnom slučaju istraga nije krenula sa mrtve tačke, zato što se u ovom slučaju pozvalo na poslanički imunitet. I drugo, što se tiče gospodina Ivkovića, ako pogledamo Ministarstvo za nauku, tehnologiju i razvoj, moramo ipak konstatovati da je nalaz budžetske inspekcije ustanovio da je nekih 680.193 dinara direktno plaćeno sa žiro računa tog ministarstva, na žiro račun SPS-a, da je Srpskoj radikalnoj stranci uplaćeno 183.880 dinara, izgleda za knjige. Znači, vi ste bili čitalac, ali izgleda da niste raspakovali te knjige, pošto možda nisu bile dovoljno interesantne, ne znam. U svakom slučaju, i vi ste, kao Ministarstvo, uplatili tajiznos. Fondacija FONAS, čiji je osnivač Opštinski odbor SPS-a Vračar, direktno je dobila 570.000 dinara od tog ministarstva, i indirektno preko drugih žiro računa, drugih pravnih lica, jer se onda tu pratio trag novca, pa bi to pravno lice dobilo novac, pa bi onda uplatilo na žiro račun FONAS-a. To bi bilo još 1.675.000 dinara. Bilo je plaćanja od 409.000 dinara, a da ne postoji pravni osnov za to, ili pak, 1.500.000, što je isplaćeno za robu bez dokaza da je preuzeta ta roba ili da je usluga izvršena. Isto tako, isplaćeno je fizičkim licima na računu otvorenom kod poslovnih banaka 600.000 dinara, a da nikakav ugovor o delu nije sačinjen. Eto toliko.
Ima reč narodni poslanik Branislav Ivković, replika na izlaganje ministra, gospodina Božidara Đelića.
Uvaženi gospodine ministre, izrekli ste za ovom govornicom čistu laž i time me navodite da pomislim kako možda to radite i u onim situacijama za koje ja nisam dovoljno informisan. Naime, ceneći privatnost Baneta Ivkovića i poštujući njegovu porodicu, njegovu decu, i majku, sada pokojnu, neko se od vas, možda i vi lično, potrudio da 13. aprila 2001. godine u svim novinama izađe čista laž. Tu čistu laž ste ovde ponovili, i meni je zbog toga oduzet imunitet. Ja se uopšte nisam ni pozivao na poslanički imunitet. Naišao sam čak na zanimljivu situaciju, da su vaši vrli inspektori, koje ste dobro plaćali, zaboravili da dostave finansijski plan Ministarstva za nauku i tehnologiju, jer su umesto kompletnih 39 strana dostavilisamo sumarni deo, prve dve strane, a na 37, 38. i 39. strani se nalazi sve. Međutim,apelujem na Vas, kao čoveka, da ovaj narod ovde, a i narod koji gleda ovaj prenos, oslobodimo istražnih aktivnosti. Postoji pravosudni sistem Srbije. Nama preostaje duboko da verujemo da svi ti ljudi koji sede u pravosudnom sistemu Srbije, i u tužilaštvu, i u istražnim organima, i u sudstvu, ipak razmišljaju da će možda koliko-toliko brzo, za šest meseci ili godinu dana, neko kontrolisati šta su radili danas, i da nije dobro biti poturica danas, jer sutra možda oni ne mogu da odu dalje od Ripnja ili Rušnja, a možda može neko može da ode do Pariza, ali ipak ostaje u zemlji. Prema tome, mislim da nije dobro.... ja sam redovni profesor univerziteta, građevinac, ne bavim se pravom, vi ste ekonomista, verovatno i vi nemate pojma o pravu, kao ni ja, da mi pustimo ljudima da se bave timposlom. Ali, nije dobro da se rad Vlade bazira isključivo na tome da sve inspekcije koje Vlada ima, plus plaćenih 50 ljudi sa strane, troše svoju snagu da analiziraju šta je sve rađeno od 1996. do 2000. godine, a da niko ne kontroliše 2001. i 2002. godinu. Vi ste predložili Zakon o budžetskom sistemu. Predvideli ste mogućnost eksterne kontrole Vlade Republike Srbije. Ova skupština nikada tu eksternu kontrolu nije uspostavila, ali bolje mi da se bavimo stvaranjem, a ne razgradnjom i međusobnim dokazivanjem. To je apel koji vam upućuju narodni socijalisti. Inače, u vezi dnevnog reda grdno ste pogrešili. Ovaj izveštaj koji ste vi podelili nije na dnevnom redu, jer je gospodin Jožef Kasa dostavio, kao potpredsednik Vlade Republike Srbije, Zakon o budžetu Vlade Republike Srbije i završni račun za 2000. godinu i dostavio je izveštaj o inspekcijskoj kontroliod 1996. do 1999. godine. Prema tome, nažalost, ovaj izveštaj je bajat i nema ga na dnevnom redu.
Reč ima ministar finansija, gospodin Božidar Đelić.
Želeo bih samo da kažem da priroda ovog rada ni u kom slučaju nije neko političko komesarstvo. Želim samo da kažem, pošto ste napomenuli da se nije ništa desilo, zbog čega se nije desilo i isto da napomenem da je rečena jedna rečenica koja je veoma važna, a ja ne mogu a da ne reagujem na nju. Ni u jednom momentu tim osobama koje su radile ovaj teški posao nikada niko nije rekao - idi na ovo, radi ovo, radi ono, ganjaj onoga. Nikada to nije urađeno. Sa druge strane, realnost njihovog rada je da je u više navrata njima neko pretio i govorio baš ovo što smo čuli malopre za govornicom - zapamtiću ti ime, pa ćeš da vidiš ako se slučajno drzneš da nešto proveriš ovo što sam ja radio, ja ću ti se osvetiti sutra. Ja ne mogu a da ne reagujem na to, vreme je da pustimo inspekcijske službe da ne rade ni po pretnji ni po nalogu, nego samo da rade njihov posao. Moram reagovati drugi put kada neko kaže da će se setiti imena nekog službenika koji radi samo svoj posao.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, cela ova rasprava u ovih proteklih dva i po sata pokazuje u stvari šta je suština današnje priče i ove tačke dnevnog reda. Ovde se uopšte ne priča o završnom računu budžeta za 2000. godinu, ovde se priča o ovom drugom, o izveštaju, o načinu korišćenja sredstava. Naime, to potvrđuje prvo ministar, pa onda i drugi predstavnici DOS-a, jer da se želelo razgovarati o završnom računu budžeta za 2000. godinu, to je stvar prosta, jer imate ovde 262 stranice materijala, imate 254 stavke, pa se vrlo prosto vidi za šta su trošena ova sredstva. Ova priča ima drugačiju pozadinu i ta drugačija pozadina pokazuje da se i tu ne diraju sredstva. Iznose se neistine, laži, poluistine, a cilj opravdava sredstvo. Mi smo protekle nedelje, kada je pao ovaj dnevni red, od ministra čuli - čini mi se da nije usvojen završni račun za 1998. godinu. Pa, gospodine ministre, mogli ste pogledati "Službeni list" iz maja 1999. godine i piše tamo - Završni račun za 1998. godinu. Za ministra je sramota da ne zna da je taj završni račun usvojen. Da ova priča nema drugu pozadinu, ne bi se pojavila ni imena u javnosti. Ovde se kaže, ne treba vitlati imenima. Ko je objavio izveštaj? Ministre, to je izašlo iz vašeg Ministarstva, pojavilo se u dnevnim novinama u isto vreme; 48, 90, ko zna koliko ljudi, da li viznate šta to znači za njih, za njihove porodice, bez suda, bez ičega? To je vaš izveštaj. Druga je stvar kako se on našao kod sredstava javnog informisanja. U stvari, cela priča se od početka vodi o tome. Pa i 2001. godine kada smo imali ovu tačku na dnevnom redu, ona je skinuta, a sada vidimo i zašto - na osnovu zaključka Vlade, da bi se istraživalo u nedogled. Da bi se istraživalo; evo, setite se, kada ljudi 2001. godine, pre 15 meseci, nisu dobili mogućnost da išta kažu o tom izveštaju, ali su zato i maja i juna 2001. godine sredstva javnog informisanja bila puna onoga što je sadržaj ovog dokumenta, bez ministarstva, bez pravosudnih organa, bez bilo koga. Znači, suština je oklevetati ljude, izreći jednu presudu unapred. To nije, naravno, slučajno. Isto se desilo i prilikom usvajanja Zakona o ekstraprofitu. Najjači argument je bio - šta je radila prethodna vlast, uz osuđivanje ljudi i pominjanje ljudi. Setite se novembarskih izbora 2001. godine - pojavio se taj izveštaj ponovo. Zašto, da li je Skupština imala vremena o tome da odlučuje? Naravno da jeste, ali se nije želelo. Pa i sada, da nije bilo ovih predsedničkih izbora, ne bi se ovaj materijal pojavio. Zna se šta je suština. Treba pričati o ovom materijalu, a ne o onom što Vlada radi. Pričati o onome što Vlada radi je vrlo teško, zato što se nema šta reći. Kako ministar da objasni da je po Zakonu o ekstraprofitu, koji je tako gromoglasno najavljivan, realizovano 121 milion maraka; pričalo se o milijardama maraka, još sada odluka Vrhovnog suda, pa ćemo videti šta je. Kako pričati šta je sa onih obećanih, 6,5 milijardi dolara gde su usahle, zašto su usahle donacije iz inostranstva, zašto se ne poštuje zakon, zašto postoji medijski mrak, zašto se ne poštuju zakoni, zašto se nama socijalistima krade pet mandata? Šta će nam? To nam pripada jer su nam dali građani Srbije. Ali, naravno, na to nema odgovora, nego - dajte da napravimo izveštaj, pa ćemo o tome pričati. Nećemo pričati o završnom računu. Ja očekujem, u skladu sa ovakvom politikom Vlade, da ćemo možda za neke sledeće izbore imati izveštaj o načinu trošenja sredstava od 1988. godine. Nije to loše: 1988. godina, pa da zatvorimo ovaj period, pošto vi kada god pričate,pomenete od 1988. godine, pa nije loše da se Skupština o tome izjasni. Kada je reč o samom završnom računu budžeta za 2000. godinu, moram da kažem da je on ispisan, kao što se vidi, na preko 280 i nešto stranica, da je raspoređen na 254 stavke, da je budžet za tu godinu bio 32 milijarde, sa posebnim računima oko 50 milijardi, a samo deficit za ovu godinu je 46 milijardi dinara, da su taj budžet sprovodile dve vlade, to se zaboravlja reći. To je Vlada narodnog jedinstva, na čelu sa gospodinom Marjanovićem, kao i prelazna vlada na čelu sa gospodinom Minićem, vlada u kojoj je bio i značajan broj ministara iz redova DOS-a, a neki su i danas ministri. Predlog završnog računa budžeta za tu godinu je podržala i predložila za usvajanje i Vlada na čelu sa gospodinom Đinđićem i taj izveštaj je usvojen i na matičnom odboru. Odbor je takođe prihvatio predlog ovog zakona o završnom računu i to postoji u dokumentaciji. Šta nam još taj završni račun za 2000. godinu pokazuje? Da je budžet sprovođen u po mnogo čemu specifičnoj godini: pre svega, to je prva posleratna godina, godina posle agresije NATO-a na našu zemlju, kada je nastavljena obnova i izgradnja porušenih i oštećenih objekata, godina u kojoj je trebalo uz obnovu zemlje pokrenuti proizvodnju u porušenim preduzećima, popraviti, odnosno sanirati infrastrukturu, ispuniti, pored svega toga, i budžetske obaveze, obezbediti funkcionisanje i školstva i zdravstva i drugih javnih službi, obezbediti isplatu penzija i slično. To je i godina kada se desio 5. oktobar, puč u zemlji, kada su formirani krizni štabovi i na talasu toga gotovo uništena proizvodnja, ali i održani preveremeni izbori. Teška godina - i u ekonomskom i u političkom smislu. Vlada narodnog jedinstva je učinila što je u granicama mogućeg da bi se ostvarili ciljevi postavljeni početkom 2000. godine. Učinila je mnogo toga, uostalom, ovaj izveštaj je najbolji pokazatelj toga šta je Vlada uradila. Kada je reč o ovom izvšetaju, što je u stvari suština rasprave po ovoj tački dnevnog reda, povodom tog izveštaja rekao bih sledeće. Prvo, Narodna skupština Republike Srbije je već usvojila Zakon o završnom računu budžeta Srbije za 1999. godinu, 1998, 1997. i 1996. godinu, pa se ne može prihvatiti bilo kakav izveštaj o korišćenju sredstava budžeta koji otvara pitanje, a što je bio predmet skupštinske rasprave i odlučivanja, niti prihvatiti kvalifikacije o trošenju sredstava budžeta, kao nenamenskom i nezakonitom. Izveštaj za DOS očigledno ima snagu zakona kojim se dezavuišu već usvojeni zakoni. Drugo, Narodna skupština ne razmatra izveštaj o finansijskom poslovanju fondova - penzijskog, zdravstvenog, za zapošljavanje - i iz toga sledi logično pitanje otkud ovi podaci u pomenutom izveštaju. Upravni odbori fondova zazdravstvo, penzijskog i za zapošljavanje su usvojili finansijske izveštaje, a Vlada Srbije je u skladu sa zakonom dala na njih svoju saglasnost. Sada se ovim izveštajem ovo retroaktivno dovodi u pitanje. Državni organi i fondovi su sprovodili politiku Vlade, a to se takođe ne može dovoditi u pitanje, jer Vlada samostalno vodi politiku, a da su organi ostvarivali politiku Vlade potvrđuje činjenica da je Vlada Srbije verifikovala sve finansijske izveštaje organa. Treće, sredstva budžeta su korišćena u skladu sa potrebama budžetskih korisnika u određenim sredinama. Korisnici sredstava sa različitih računa međusobno su se pomagali i pozajmljivali sredstva kako bi se problemi u interesu građana mogli rešiti. Ukoliko je neko od krajnjih korisnika sredstava učinio nešto protiv zakona, prisvojio sredstva budžeta, stekao imovinsku korist, takvi pojedinci nisu imali i nemaju ništa zajedničko sa Vladom narodnog jedinstva i sa SPS-om. Takva lica mi ne bi smo ni branili, a oni treba da budu predmet rada državnih organa koji se time bave, pa neka se utvrdi istina. Četvrto, namera izveštaja je da se prikaže javnosti da su velika sredstva nenamenski i nezakonito trošena. Za DOS, pošto je on naručio ovaj izveštaj, nenamenskim i nezakonitim trošenjem sredstava budžeta se smatra - pozajmljivanje Fondu penzijskog osiguranja u cilju isplate penzija, pozajamljivanje Direkciji za obnovu zemlje posle NATO agresije 1999. godine, pozajmljivanje Direkciji za puteve Republike Srbije za sanaciju puteva, pozajmljivanje sredstava Direkciji za robne rezerve, pozajmljivanje preduzećima porušenim tokom NATO agresije prenošenje sredstava sa jednog računa budžeta na drugi u cilju isplate potreba škola i drugih javnih ustanova. Sredstva su korišćena i za socijalne ustanove, za najugroženija lica, za humanitarne aktivnosti. Sredstva su korišćena za podsticaj proizvodnje. Sredstva su data Vojsci Jugoslavije. Peto, korektnosti radi, javnosti radi a posebno istine radi, za ovu tačku dnevnog reda Skupština je trebalo da pozove i ljude koji su bili na čelu ministarstava ikoji su pomenuti u ovom izveštaju za koji niko ne zna kako je dospeo u javnost, a ponajmanje ministar. Trebalo ih je pozvati i čuti šta o tome kažu. Neki od njih nikada nisu dobili mogućnost da kažu išta o tome što im se stavlja na dušu. Naravno, oni nisu ni tada, a nisu ni danas pozvani da ne bi rekli svoju priču, pa da se čuje i druga strana, kako izgleda tačnost iznetih tvrdnji. Šesto, izveštaj je u smislu činjenica direktno usmeren protiv ljudi i iz SPS-a. Čak i kada se ne bi ulazilo u sadržaj iznetih tvrdnji (za nas socijaliste one su proizvoljne i zlonamerne) činjenica je da se odnose samo na SPS. Naravno, zadatak je primaran - protiv SPS-a. Sedmo, izveštaj su očigledno pisali ljudi koji su bili pristrasni, koji nisu imali potrebno znanje, koji o budžetu Republike Srbije ne znaju ništa. Pošto je isteklo prvih 10 minuta neću koristiti preostalo vreme, ali ću rado, u preostalom delu, pokazati i dokazati ispravnost ovih tvrdnji, netačnost, zlonamernost i pokazati kako jedna ista vlada ima dvojake aršine - jedne kada je u pitanju SPS, a druge kada je u pitanju DOS, pa ćete videti na konkretnim primerima kako se troše sredstva iz budžeta, a naravno videćemo i šta će biti konačan rezultat. Hvala.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija, predsednik poslaničke grupe Demokratska alternativa.
Poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, kolege narodni poslanici, moram da podsetim na to da smo mi tražili, prošle godine, da nam Vlada dostavi izveštaj o načinu na koji su korišćenja sredstva budžeta u 2000. godini, i to smo tražili upravo zbog toga što su ta sredstva trošena nenamenski, zato što je bilo zloupotreba, zato što je bilo očiglednog kršenja zakona u trošenju budžetskih sredstava. Neki sada kažu da ako Skupština usvoji budžetski zakon ili Zakon o budžetu onda Vlada ima pravo da ga krši kako hoće. Dakle, Skupština kaže - u redu, mi prihvatamo ovakav budžet i prihvatamo da se na rashodnoj strani se sredstva koriste za te namene, ali onda će Vlada to da koristi za šta ona hoće. Dakle, Skupština donosi zakonkako će se sredstva koristiti i Vlada ne može ceo budžet da koristi proizvoljno. Toliko o onima koji sada misle da Vlada ima pravo i da je Vlada prosto sama bila nadležna da procenjuje. A toliko i o zakonskoj odgovornosti svakog člana Vlade koji je na taj način kršio zakon koji je ova skupština donosila, odnosno neka druga skupština. Neki kažu da bi mi sada trebalo da se bavimo budućnošću, a da se ne okrećemo unazad i da se ne bavimo onim što je bilo u prošlosti. Pozivam parlamentarnu većinu da ne glasa za Zakon o završnom računu. Dakle, mi prihvatamo izveštaj nadležnog ministarstva o svim zloupotrebama, malverzacijama i sl. koje je utvrdilo, ali pozivam da ne glasamo o Zakonu o završnom računu dok se ne utvrdi krivična odgovornost za sve one koji su ovaj budžet koristili na ovakav način, jer mi nismo u obavezi da amnestiramo od odgovornosti i da ostvarimo kontinuitet time što ćemo prihvatiti ovakav završni račun. Treća namera je ovde potpuno očigledna a to je da umesto da se govori o 2 milijarde nemačkih maraka - sredstvima koja su korišćena na protivzakonit način, ovde se sada izvlače pojedinačni slučajevi i pokušava da se pokaže da ti sitni pojedinačni slučajevi i mogu da nađu opravdanje zašto su tako trošena; te su tako možda mogli i bukvar da štampaju, jer je mnogim ministrima bukvar bio potrebniji nego sabrana dela Lukića, ali se radi o tome da ta sredstva nisu namenski trošena i da je to kršenje zakona. Dakle, postoji nešto što je zakonito, a postoji i nešto što je nezakonito. Dakle, Demokratska alternativa neće prihvatiti ovaj zakon, jer izveštaj nije tačka koju usvajamo nego samo Zakon o završnom računu i ja pozivam parlamentarnu većinu da ne prihvatimo ovaj zakon. Nas zaista ne obavezuju marifetluci, lopovluci i manipulacije iz prethodnog perioda, to jest da mi to potvrdimo. Hvala.
Narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS, drugo javljanje kao predsednik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, u potpunosti se slažem sa izlaganjem Nade Kolundžije. Moram da je pohvalim. Posebno se slažem sa njenim zalaganjem za borbu protiv lopovluka. Zajedno ćemo, Nado, nas dvoje da se borimo protiv lopovluka, a prvo ćemo Nebojšu Čovića u zatvor, jer za njega ima najviše dokaza. Dame i gospodo, ovde je ministar Đelić u svom izveštaju potencirao samo jedno ministarstvo, gde je reč o srpskom radikalu. Pošto mislim da svaka partija može da zastupa svoje interese ja ću se zadržati samo na tome. Protiv Ratka Marčetića, ministra saobraćaja u prošlom mandatu, podneta je krivična prijava. Poveden je sudski postupak. Postupajući u skladu sa zakonom, sudija Drugog opštinskog suda Ivona Lalović, na osnovu zahteva tužioca Nebojše Obradovića, kod osumnjičenog Ratka Marčetića angažovala je sudskog veštaka Milana Mandića, diplomiranog ekonomistu, stalnog veštaka za ekonomsko - finansijsku oblast.Njega je sud angažovao. Taj veštak je dobio zadatak veštačenja, i on kaže: "Po rešenju ovog suda određeno je izvođenje dokaza veštačenjem na okolnosti - utvrditi po kom osnovu je izvršeno plaćanje prema preduzećima i drugim pravnim licima navedenim u prijavi, i to Otadžbinskoj upravi SRS, 100.000 dinara; TV "Palma plus" 62.200 dinara; "Borovo boreli" 41.000; preduzeću "Perica" iz Jagodine 24.000 i preduzeću PSV "Motorola" 15.900 dinara. Zbog toga je podneta krivična prijava protiv Ratka Marčetića, bivšeg ministra saobraćaja. Dalje se kaže: "Veštačenje izvršiti u knjigovodstvu Republike Srbije, u Ministarstvu saobraćaja." (To je zadatak koji je dobio veštak.) Postupak i tok veštačenja "Po preuzimanju spisa ista sam proučio i utvrdio da u spisima nisu dati svi dokazi koji su potrebni za valjano izvođenje veštačenja. Veštačenje sam zakazao 2. decembra 2002. godine u Ministarstvu saobraćaja i u Srpskoj radikalnoj stranci, nalaz stalnog veštaka. Veštačenjem dokaza u spisima utvrdio sam da su u spisima priloženi dokazi o isplatama na račun Ministarstva. Isplate su u svemu po Zakonu o platnom prometu." To kaže sudski veštak. "Da bih utvrdio da li je ministar ovlašćen da zaključuje ugovore i druge obaveze koje se plaćaju na teret ministarstva, tražio sam od ministarstva da mi daju akt na osnovu kog ministar obavlja funkciju u materijalnom smislu. Nema posebnog akta, već je to pitanje regulisano Zakonom o državnoj upravi ("Sl. list" taj i taj) uz više izmena Zakona o ministarstvima. Po ovim zakonima ministar vrši sve poslove za ministarstvo, obezbeđuje sredstva, raspoređuje, vrši kontrolu utroška i sprovođenja zakona i odluka. U ministarstvu je ministar samostalan u pogledu donošenja odluka o trošenju sredstava u okviru plana poslovanja". Po mišljenju veštaka, ministar nema ograničenja u donošenju odluka u okviru raspoloživih sredstava utvrđenih budžetom. "Veštačio sam pojedinačno svaki utrošak naveden u zahtevu za sprovođenje istrage. Prvo, troškovi isplaćeni SRS, od 100.000 dinara - veštačenjem u SRS utvrdio sam da su pare proknjižene u knjigovodstvu SRS. Novac je namenjen kao pomoć za izdavanje knjige sabranih dela Laze M. Kostića. Knjiga je izdata, veštak je izvršio uvid u knjigu". Ovde je možda greška - u knjige. "Ovu knjigu je finansiralo još pet ministarstava Republike Srbije. Knjiga je izdata 2000. godine. U SRS postoji otpremnica br. 36/2000 po kojoj je Ministarstvu saobraćaja predato 100 komada knjiga po osnovu uplaćenog iznosa od 100 hiljada dinara." Veštak je mišljenja da je to bila akcija za pomaganje da se izda ova knjiga, pa je pored pet drugih ministarstava uplatu izvršilo i Ministarstvo saobraćaja. Druga tačka... a nije bilo bombardovanja 2000. Milka, ne znaš ti ni kada je bilo bombardovanje, otkud ti znaš, tebe i bazuka da pogodi, ti ne bi znala šta je. Druga tačka: "Trošak od 67.200 dinara prema TV Palma plus je običan trošak koji je proknjižen kao materijalni troškovi." Po mišljenju veštaka ovo je materijalni trošak koji po Zakonu o državnoj upravi ministar ima pravo da isplati. "Iz iskaza svedoka i dokaza evidentno je da nema pisanog ugovora, ali je nesporno da je novac prenet na račun "Palma plus" i da je po iskazu svedoka posao usluga obavljen za račun Ministarstva. Mišljenja sam da je ministar ovlašćen da potpiše isplatu i za ovaj trošak". Treća tačka: "Preduzeću "Borovo boreli" isplaćena je 41.329 dinara za zaštitnu obuću zaposlenima u jednom delu ministarstva. Predstavnik "Borovo - borelija" je uz spise priložio račun, profakturu i otpremnicu. Pored toga, "Borovo" je dalo ponudu za izradu 40 pari cipela koje se koriste kao zaštitno sredstvo u Kapetaniji na pristaništu, Karađorđeva broj 6". To su specijalne čizme za pripadnike lučke kapetanije; ministre da li vi znate šta je lučka kapetanija? Četvrto, isplata preduzeću "Perica" iz Svetozareva u iznosu od 24.420 dinara (u sitna creva ide ministar) za marketinške usluge. "Iz iskaza svedoka kome su pare uplaćene, tvrdi se da je usluga izvršena. Veštak nema dokaza o tome. Zaključnica faktura je ugovor i validna je za knjiženje u računovodstvu." Faktura je ugovor, ministre. Pošto ministar nije završio fakultet, imamo neškolovanog i neobrazovanog ministra. Njegova diploma nigde ovde nije verifikovana, nostrifikovana, gde je, preko veze kod Gaše Kneževića? Koliko znam, nije; ministre, diplomu na sunce da vidimo. Za račun koji je plaćen preduzeću PSV "Motorola" preuzet je mobilni telefon. Kada postoji otpremnica, a plaćeno je avansno, knjiženje se vrši po otpremnici. To kaže sudski veštak. "Ministarstvo ima odgovornog radnika za vođenje poslova nematerijalnog finansijskog poslovanja, pa je propust tog radnika koji nije tražio fakturu radi knjiženja". Dalje, po mišljenju veštaka "isplaćeni iznosi ne mogu imati karakter štete za Ministarstvo, jer su primljene u protivvrednosti u robi ili usluzi koje je Ministarstvo koristilo. U Zakonu o državnoj upravi postoje definisani troškovi koji se mogu finansirati iz budžeta kojim raspolaže Ministarstvo. Sve plaćene fakture se uklapaju u propisane troškove iz člana 85. do 89. Zakona. Na osnovu viđene dokumentacije u spisima i izvršenog veštačenja dokaza, sudu dajem sledeće mišljenje: 1. Dokazi koji su priloženi u spisima daju osnov da se izvršene isplate navedene u rešenju za sprovođenje istrage, podvedu pod troškove koji su nabrojani u članovima 85. do 98. Zakona o državnoj upravi Republike Srbije. 2. Ministar nema ograničenja u pogledu visine i osnova za isplatu troškova do iznosa opredeljenog raspodelom sredstava u budžetu za ministarstva. 3. Nesporno je da ima propusta u kompletiranju dokumentacije koja prati nabavku robe i plaćanje usluga iz sredstava budžeta, a za to je odgovorna služba koja vodi knjigovodstvo za račun Ministarstva. Beograd, 3. decembar 2002. godine. Prilog: zapisnik, otpremnica i troškovnik". Sada se čudi ministar Đelić što sudovi ne postupaju po njegovim nalozima. Koji bi sada sud mogao da potvrdi da je ministar u pravu, a ne Ratko Marčetić koga ko zna iz kog razloga sada goni ministar Đelić. Evo, gonite čoveka nevinog, ni krivog ni dužnog, iz određene osvetoljubivosti. Ništa nigde niste mogli da iščačkate što je krivično delo. Ovo je vaš završni izveštaj. To što ste vi ranije piskarali, to mene uopšte ne interesuje, to nije priloženo uz saziv ove sednice i uz dnevni red. Ovo je materijal za ovu tačku dnevnog reda. To što ste pisali ranije možete mačku o rep obesiti, jer se stalno pozivate na neke vaše prijave kojih nema, na neke vaše izveštaje kojih nema. Ovde je sve čime ste vi raspolagali. Evo vam, povodom Ministarstva saobraćaja, da apsolutno ni u čemu niste u pravu. Zašto ne ukinete sudove, pa sami prosuđujete? Odmah nas streljajte i nemate više nikakvih problema. To je najbolji način. Evo vam ideja. Da li ima to, ministre, u tamo nekim knjigama? Ima. To nije bilo prvi put. To su radili i Hitler i Staljin, a zašto ne biste i vi. Da li vi mislite da ste nešto bolji? Niste. Ovo je dokaz da vi pravite krivična dela...
Narodni poslaniče, ako se sećate u Poslovniku postoji odredba o ophođenju jednih sa drugima. Tu su uključeni i ministri Vlade.
Da li to ima u Poslovniku? Zašto onda niste upozorili Nadu Kolundžiju na odredbe Poslovnika, gospođo Čomić? Ona je govorila o nekom lopovluku.
Gospođa Nada Kolundžija nije se time obratila nikome od vas, a ko se u tome prepoznao nije protestovao.
Prepoznao se Nebojša Čović i u ovom slučaju.
Deset minuta i 30 sekundi.
Završavam, samo ovo malo vremena što ste mi oduzeli - pa, prema tome, sve je ovo besmisleno što ste radili. Nemate apsolutno nijednog dokaza, samo ste sami sebe žigosali u javnosti. Vaša mržnja, vaš cinizam, vaša netrpeljivost razara vas same. Mi opozicionari prosto cvetamo od važe mržnje, ministre Đeliću.
Reč ima predsednica poslaničke grupe, narodni poslanik Nada Kolundžija, pravo na repliku.
Dakle, nije kriv onaj ko kvalifikuje istinu, već onaj ko se u njoj prepoznaje. Drugo, onaj ko tako prečesto i previše glasno pokazujući na sve strane viče - držite lopova, po svoj prilici hoće da skrene pažnju pre svega sa sebe. Drugo, očigledno postoji izrazito nezadovoljstvo zbog toga što nameru koja je postojala, da se Kosovo i Metohija proda nakon bombardovanja, ova vlada pokušava da popravi i da zaustavi [[žagor]] i zato je upravo Nebojša Čović meta onih kojima to najviše smeta.
Reč ima ministar finansija gospodin Božidar Đelić.
Prvo bih hteo da kažem, da u ovom sprovođenju postupka i u onome što je uradila ta služba, i što se mene lično tiče, nema ni trunke mržnje. Samo se želi utvrditi koje su činjenice. O ovome o čemu je bilo reči na govornici pokazuje da dalji postupak treba da utvrdi koje su činjenice. Po službenoj dužnosti služba mora da pokrene postupak, a na tužilaštvu i na sudstvu je da ustanove činjenice i po tome da postupe. Ako pogledamo ovaj konkretan slučaj, naravno da ovde imamo jedno računovodstveno veštačenje, da li ono za šta se mislilo da postoji i zaista postoji. Utvrđeno je da postoji. Drugo je pitanje da li je to po finansijskom planu i na javnosti je da prosudi da li je prioritet jednog ministra za saobraćaj da plaća bez ugovora jednu televiziju u Jagodini ili da kupuje neke knjige koje izdaje njegova partija.
Da li se još neko od predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Ako ne, prelazimo na raspravu po prijavama za reč, u načelnoj raspravi o Zakonu o završnom računu budžeta za 2000. godinu. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Dragan S. Tomić, a posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li je narodni poslanik Dragan S. Tomić, u sali? Ne. Onda molim narodnu poslanicu Gordanu Pop-Lazić da iskoristi svoje pravo na reč, a posle nje narodni poslanik Dragan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što se osvrnem na ekspoze ministra, ja bih, vezano za završni račun za 2000. godinu, htela da vas podsetim da se ekonomska politika za 2000. godinu, godinu neposredno posle agresije NATO pakta, zasnivala na zadržavanju učešća javne potrošnje u društvenom proizvodu od najviše 49,5%, pri čemu je bilo neophodno da se svi javni rashodi svedu na ovaj nivo. To je bio jedan štedljivi budžet i nastojalo se da se održi čvrsto budžetsko ograničenje, odnosno nisu bili planirani rebalansi budžeta, da bi se stvorio privredni ambijent za rast proizvodnje i izvoza. Budžet za 2000. godinu bio je realno manji za oko 10% od budžeta za 1999. godinu. To je trebalo trendovski tako da se nastavi i u narednim godinama. Zakonom o javnim prihodima i javnim rashodima, članom 89a, utvrđeno je bilo da se u slučaju neuravnoteženih prihoda i rashoda, a bilo je takvih slučajeva, kada se obaveze po osnovu javnih prihoda koji pripadaju budžetu ne mogu izvršavati na način predviđen navedenim zakonom, izvršavanje rashoda budžeta može vršiti kompenzacijama na teret prihoda koji pripadaju budžetu, uz odobrenje organa nadležnog za poslove budžeta. To je ono što je ministar napadao govoreći u svom ekspozeu da je bilo nezakonito plaćanje kompenzacijama i zatvaranje dugovanja između privrednih subjekata i dužnika budžeta i države prema budžetskim korisnicima, čak multiplikovano u više krugova, ali zakon je to dozvoljavao. Ministar je naime u svom ekspozeu rekao da je budžetsku kontrolu vršila, između ostalih, finansijska policija i bivši, kako je on rekao, SDK-ovci, penzioneri, neke strine i tetke ministra finansija, a ja hoću da skrenem pažnju na to da su to nenadležni organi. Zakonom je jasno rečeno ko može da vrši budžetsku kontrolu: samo budžetski inspektori, i ne mogu nikakvi drugi eksperti, neka su i eksperti, da budu dovedeni sa ulice ili iz bilo kojih institucija da vrše budžetsku kontrolu. Onda se pitate zašto tužilaštva, pravosudni organi ili privredni sudovi neće da rade po prijavama za privredne prestupe ili krivičnim prijavama. Ne mogu ljudi da rade kada je zahtev za privredni prestup upućen od neovlašćenog lica. Taj koji je podneo zahtev privrednom sudu nije legitiman za to, nije budžetski inspektor. Zna se šta može finansijska policija na osnovu zakona na osnovu kojih radi i ne može da se meša u budžet. Dalje je ministar ovde rekao da je predmet budžetske inspekcije bilo rasulo finansijske prirode i rasulo moralne prirode. Mene je ovo, iskreno rečeno, veoma iznenadilo, obzirom da znam da je ovo rasulo moralne prirode u isključivoj nadležnosti centralnog komiteta DOS-a, a ne budžetske inspekcije. Što se tiče zakona o obezbeđivanju sredstava za otklanjanje posledica zemljotresa u Kolubarskom okrugu, sećate se da je uvedena posebna naknada za poslovne transakcije u visini od 0,15%, koje je ministar takođe spominjao. Prihod ostvaren u 2000. godini po ovom osnovu iznosio je 1.590.000.000 i na tom računu je ostalo krajem 2000. godine 42.000.000. Zemljotres nažalost nismo mogli da predvidimo, a ni poplavu i zbog toga je Vlada morala da pribegne donošenju ovakve jedne uredbe. Pored toga, doneta je i ona uredba o posebnoj naknadi za cigarete, o posebnoj naknadi za motorni benzin, o posebnoj naknadi za pivo. Ostvarena su sredstva koja su korišćena za obnovu zemlje u iznosu od milijardu i po. Preostala sredstva na ovom računu bila su krajem godine oko 33,7 miliona dinara. Vlada konstatuje ovde u svom izveštaju da je postignuta ažurnost u isplati zarada porodiljama, u isplati po osnovu prava na materijalni dodatak, prava na pomoć za opremu novorođenčeta, prava na dodatak za decu i naknada troškova boravka u predškolskim ustanovama. Ova vlada, sa ovakvim budžetom 2000. godine, kada znamo kakva je privreda bila neposredno posle agresije, uspela je da uradi sve ovo što je moralo da se konstatuje u izveštaju o završnom računu budžeta za 2000. godinu, ali takođe Vlada vrlo pohvalno govori o budžetu iz 2000. godine. Ja ću samo da citiram jednu rečenicu na kraju ovog izveštaja, gde se kaže - napominje se da klasično nenamensko trošenje sredstava podrazumeva one slučajeve kada su sredstva jedne budžetske pozicije utrošena za drugu namenu, a da pri tome nisu učinjene i druge nezakonitosti, da sredstva nisu neosnovano prenošena trećim licima, kojim radnjama je oštećena država, a ta pravna lica ostvarivala imovinsku korist na nezakonit način. Samim tim, sve ovo što je malopre u toku prepodnevne rasprave ministar izlazio za govornicu, izmišljao tu neka krivična dela, spominjao neke bivše ministre, pada u vodu; u samom predlogu zakona stoji ova rečenica koju sam sada pročitala i mislim da zaista sa svim pohvalama može ovakav izveštaj da se prihvati.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, a posle njega narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi Predlog zakona o Zvršnom računu za 2000. godinu, sa izveštajem budžetske inspekcije, nekakve inspekcije za period od 1996. do 1999. godine. Ovo ne ponavljam zbog poslanika. Ovo ponavljam zbog građana Srbije koji verovatno celo jutro trljaju oči ne verujući svojim očima da se radi na zakonu od 1996. do 1999. godine. Verovatno ih čudi kako reformska vlada, koja stalno trubi da je reformska, stavlja na dnevni red Skupštine Srbije zakon iz 2000. godine, sa osvrtom na period od 1996. do 1999. godine. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je politički skandal, vrhunac licemerja i političkog cinizma. Građani Srbije su očekivali (proverite kod vaših rođaka kući) da Vlada, koja evo za neki dan ulazi u treću godinu svog vladanja, na današnjoj sednici pre usvajanja budžeta za 2003. godinu podnese izveštaj Narodnoj skupštini o tome šta je radila u prethodne dve godine, da da odgovor na tekuću problematiku, na ono što danas muči građane Srbije, pa na primer da kaže građanima zašto je ogroman deo stanovništva na ivici gladi, po nalazima vaših statističkih agencija. Zašto je stotine firmi zatvoreno - da bi se jeftinije rasprodalo. Zašto studenti štrajkuju glađu. Jer su velike školarine koje ne mogu da plate. Zašto su cene poljoprivrednih proizvoda, pogotovu maline i kupine, ispod kritičnog nivoa? Zašto ste zamajavali narod dve godine međusobnim svađama i prepirkama od kojih nema ništa? Zašto niste podneli izveštaj Anketnog odbora,koji je trošio narodne pare mesec i po dana, o prisluškivanjima u Vladi i ostalim marifetlucima koje ste ovde prezentirali? Znači, niste podneli izveštaj Anketnog odbora. Umesto svega toga što građani očekuju, a prirodno je da očekuju da njihova Vlada odgovori na pitanja šta je radila prethodne dve godine, vi nam stavljate na dnevni red nalaz o budžetu od 1996. Koga, dame i gospodo, interesuje šta je bilo 1996. godine? Da li nekoga interesuje šta je bilo 1996. godine? Od 1996. do 1999. godine usvojeni su zakoni o izvršenju budžeta. Prema tome, priča koju priča ministar o nenamenskom trošenju budžeta, priča je za malu decu. Usvajanjem Zakona o izvršenju budžeta sva prelivanja iz ministarstva u ministarstvo, sve odluke Vlade, dobijaju legitimitet. Ako je bilo pojedinačnih zloupotreba kod krajnjih korisnika, to je posao za sud. Nijedan poslanik SPS-a ovde nikada neće braniti nikog ko je odneo pare i stavio u svoj džep. O čemu se ovde radi? Zašto ste stavili 1996 - 1999. godinu? Hoćete da zamajavate narod. Pogledajte zadnje statistike, pogledajte ispitivanje javnog mnjenja - 89% stanovnika Srbije smatra da ih političari DOS-a zamajavaju. Cilj stavljanja ovoga na dnevni red nije u tolikoj meri ni osveta prema nekim partijama, čega ima u velikoj meri, glavni cilj je zamajavanje naroda. To se vidi jako lepo. Pogledajte budžet za 2000. godinu. To je budžet u godini kojoj je prethodilo bombardovanje. Ovi vaši iz grupe "17 - G" su našli, napisali knjigu da je u toj godini bilo 35 milijardi dolara štete. Da li vi očekujete, dame i gospodo, da neko sprovodi budžet po pozicijama u godini kada je zemlja razorena i pretrpela 35 milijardi dolara štete? Voleo bih da ovo odštampate, da podelite građanima Srbije, da vidite kako je naš gospodin Eliot Nes sa svojim inspektorima pronašao teške kriminalce. Imali smo mi jednog Ivana Markovića u JUL-u, koji je stalno pronalazio neke "ose", "pauke". Ovaj je sad došao i pronašao mnogo velike kriminalce. Pronašao je u Ministarstvu saobraćaja da su podelili dečije paketiće, u Ministarstvu poljoprivrede su podelili topli obrok, Ministarstvo sporta je dalo za Kosovo i Metohiju pomoć bombardovanima. Zavod za tržište rada ne pominje čoveka koji je išao osam puta kod sudije zato što je pomogao komemoraciju povodom obeležavanja dana bombardovanja Aleksinca. Takve ste kriminalce vi spominjali. Onima koje ste malo ozbiljnije pominjali sačuvali ste imunitet, a sada ovde građanima ispirate mozak nekim bajatim stvarima. Dame i gospodo, od ovog posla nema vajde. Očekujem, umesto da stavite na dnevni red mafijaške poslove koje gospodin Šešelj stalno pominje i obrazložio ih je u jednom materijalu od 300 strana, u koje je umešana i Vlada Srbije, da za sledeću sednicu stavite budžet iz 1946. Građani su već priviknuti. Dao bih vam jedan savet - nema koristi od gledanja pozadi. Da ima koristi od gledanja pozadi, Bog bi oči napravio na temenu. Prema tome, latite se posla, ako još nešto možete da uradite, batalite ćorava posla i zamajavanje naroda. Malopre sam rekao: narod je pročitao tu priču; 89% građana smatra da ih političari zamajavaju. Uzmite novine od prekjuče, to su vaše novine, nisu naše.
Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić.
Gospođo Čomić, gospodine ministre, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, malo je bezveze da se priča o nečemu, a narod to kaže - manimo se vijanja veštica, ajde da pravimo nešto što može da nam koristi u životu. Ne znam čemu služi ovo vijanje veštica. Ne znam čemu služi gledanje u 1996. Recimo, ja bih više voleo da sam sreo Milku 1996. nego 2001. godine. Bolje smo izgledali, sigurno. Ne znam šta sada ima zanimljivo da se vidi na kraju 2002. godine, da pričamo o 2000, pa onda pričamo o nekim ranijim godinama, a da ima kriminalnih dela. To radi neko drugi, ne radi Narodna skupština. Ako je ovo samo jedna tačka da nam prođe dan, previše nam je dana prošlo i bez nje. Ne znam šta se ovim izveštajem htelo. Ako je taj izveštaj bio pravi i čestit kada smo ga tamo negde još u prvoj polovini prošle godine prvi put imali da gledamo, kada je imalo smisla da se priča o tome, tada ga je ministar brže - bolje povukao. Ne znam zašto, nije obrazložio. Pričati o budžetu iz 2000. godine na kraju 2002. godine deluje smešno i toliko interesantno da najveći broj kolega i ne sedi ovde, jer ne zna šta bi trebalo pametno da čuje u toj priči. Ne znam kakva je svrha, zato što, ako se to događalo, što piše u 2000. godini, da li smo ovde razmatrali nekakav rebalans budžeta u 2001. godini za 2001. godinu. Kada dođe 2001. godina, onda ćemo isto tako moći da pitamo ministra zašto su se neke stvari dogodile, a nisu bile pred Skupštinom. Ili se možda u Skupštini Srbije ono što važi za lokal ne računa, pa ako u skupštini opštine moraš da praviš rebalans budžeta, možda to ne mora na republičkom. Sigurno je da ne mora da se priča o 1996. godini 2002. godine, zato što, kada budemo došli do nekakvih izbora, oni će biti kada će biti, [[dobacivanje iz sale]] Možda bi to bilo najbolje, nema izbora i onda traješ večno, samo što to, sem teoretski, praktično ne može. Verovatno, kada ovo prođe, ako bismo se ponovo igrali vatanja veštica, ako u nekoj sledećoj izbornoj kampanji neko bude pričao kao vi u prethodnoj - nema revanšizma, nema ovoga, nema onoga, a onda ima nešto što više liči na šiptarsku krvnu osvetu nego na revanšizam, revanšizam je blaga reč za neke stvari koje su se radile. Meni ne smeta, ja se ni u jednoj od tih priča ne prepoznajem. Kao neko ko je u poslaničkoj grupi Narodnih socijalista, mislim da ovo ni Vladi ni ministru ne služi na čast, a verovatno će mu se u nekoj daljoj priči, danas, sutra, ovih dana, vratiti kao bumerang, ali šta ko traži, to i dobije.
Ovim završavamo prepodnevni deo sednice. Rad nastavljamo u 15,00 časova. Prvi prijavljeni govornik u popodnevnom delu sednice je narodni poslanik Branislav Blažić. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Molim vas da radi nastavka rada utvrdimo da li imamo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad i nastavljamo po prijavama za reč u načelnoj raspravi o Zakonu o završnom računu budžeta za 2000. godinu. Ima reč narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je pominjano Ministarstvo za zaštitu životne sredine, u kontekstu neke veze između fudbalskog kluba "Jadran". Rečeno je Zrenjanin, što nije tačno, nego se radi o "Jadranu" - Sanad; a da objasnim, Sanad je jedno selo od oko 1000 stanovnika u opštini Čoka, selo u kome postoje dve kafane i bukvalno nema ništa. Postavlja se sada pitanje moralne odgovornosti, društvene opravdanosti svih onih razmišljanja i postupaka onih ljudi koji se ovde zalažu za pomoć selu i pomoć mladima da ostanu na selu. Ovde je problem oko 34.000 dinara, kojima je tom selu pomognuto da se sredi teren i da se obezbede majice, lopte, da u poslednjoj fudbalskoj ligi i ta deca imaju pravo da igraju fudbal, da ne idu po kafanama, da ne uzimaju alkohol, da ne koriste drogu. Vrlo je bitno sada razgraničiti pored te moralne i političke odgovornosti, da li je neko ko govori da to nije namenski uopšte kompetentan da poredi da li jedna životna sredina može biti zdrava, ako u njoj nemamo zdravu decu. Da li ta interakcija između ljudi i životne sredine uopšte može da postoji bez onoga što je osnovno tim ljudima na tom prostoru, a to je bavljenje nekim sportom. Ili smo mi grešnici što smo želeli da pomognemo tome selu ili su grešnici oni koji ulažu u profitabilan sport, pa prave velike stadione u Obrenovcu, Smederevu itd; da li je 34.000 uloženih u jedno selo i u mlade ljude, da na kraju ostanu tamo, nešto što je grešno i što je nenamenski? Prema tome, ovde je sada pitanje morala onih koji ovo ovako tretiraju, pogotovu što su prvi da govore o zaštiti sela i o ostajanju mladih na selu. Ja sam vrlo ponosan na te 34.000, što je Vlada uspela u tom selu to da uradi. Da je bilo sreće, uradili bi to i u svim selima u tom okruženju,jer sva ta sela to apsolutno zaslužuju. Ono drugo što je opet bitno ovde i što navodi na razmišljanje to je - koji su razlozi onda da se toliko poteže pitanje što je 34.000 dato, za jedno selo; da li su to činili iz neznanja ili iz neobaveštenosti, što mogu da prihvatim, ili je u pitanju mržnja, revanšizam, želja da se diskredituju politički protivnici, po onom Staljinovom - mi nemamo dokaze da ste vi krivi, ali ćemo učiniti sve da se vi toga setite. Ili je u pitanju sitna duša, nešto što se nosi u kompleksima od detinjstva, pa ti kompleksi onda budu toliko jaki, da mogu da se prenose i na obračunavanje sa nekim ljudima. To nije problem kod običnog čoveka, ali je problem kod nekih ljudi koji se nalaze na položajima i dođu u poziciju da leče neke svoje komplekse tako što će pokušati da satanizuju neke druge ljude. Ono drugo što se ovde pominje, a bitno je naglasiti, to je oko tih famoznih knjiga koje su štampane, prof. dr Laze Kostića, i 100.000 kojih je dato i kupljene te knjige, govorilo se - da li je to statistika, ili nema veze sa tim. Ovde imam jednu sliku da se pred 200 ljudi poklanjaju knjige Vladiki banatskom, gospodinu Hrizostomu, 10 knjiga Laze Kostića, upravo zbog toga što se ne može Vladiki pokloniti nikakva knjiga o razmnožavanju kišnih glista, ili nešto iz ekologije, kada on vrši osvećenje jedne ekološke česme. Ili je nekome možda krivo što smo mi to baš Vladiki poklonili, ili je trebalo da kupujemo neke rokovnike, ili da na ručkove trošimo te pare, jer to sve vredi jedno tri dobra ručka. Prema tome, kada tako razmišljamo i vidimo primere na koje vi ukazujete, onda dolazimo u poziciju da stvarno razmišljamo koliko je uopšte taj izveštaj iskren i koliko je u funkciji neke istine i želje da se neke stvari koje su se dešavale možda razotkriju? Ne želim uopšte da komentarišem i da ulazim u to, jer to nije moja oblast i ne želim uopšte da komentarišem da li je ili nije bilo toga, ali imam sada osnovano pravo da sumnjam, računajući i ova dva primera i neštošto svakako smatram kao moralno i društveno odgovorno, da je mnogo toga napisano i da su mnogi ljudi prozvani i na takav način anatemisani, a da to nije trebalo, što pokazuje da smo mi još uvek jako daleko od tolerancije i demokratije, da je mnogim ljudima ipak bliži onaj komunistički sistem i komunistička batina, da kada nemaju dokaze i argumente pribegavaju svakakvim pritiscima na ljude, pribegavajupritiscima na sudstvo, na tužilaštvo, na sve, da bi ostvarili svoje političke ciljeve.
Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković.
Poštovano predsedništvo, uvažene kolege poslanici, više puta do sada su Vlada i njena vladajuća većina stavljali na dnevni red ovog skupštinskog doma pa zatim povlačili sa dnevnog reda Skupštine upravo Zakon o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu. Procenjivali su da je u momentu dok ga stavljaju pravi trenutak, pa kad dođe to vreme onda su došli do zaključka da nije, i tako ga povlačili. Prošao je ovaj zakon pre godinu dana i kroz nadležne odbore i dobio saglasnost da ide pred poslanike, ali pred nama je evo tek posle dve godine od kada je završena budžetska 2000. godina. Kako se ovaj zakon našao pred nama tek na kraju 2002. godine, kada gotovo i nema smisla o njemu raspravljati ako ne želimo da se, praktično, šalimo u ovom skupštinskom domu, to zna samo predlagač ovog zakona. Siguran sam da u pozadini toga stoji politički motiv, a stoje i problemi koji se javljaju u Vladi Republike Srbije. Jer, zašto bi se ovih dana govorilo o nekim promenama u Vladi Srbije, ako nije tako? Razmatranjem Zakona o završnom računu za 2000. godinu i utvrđivanjem, kako tamo piše "velikih, brojnih nepravilnosti u njemu", čini mi se da Vlada gospodina Đinđića želi da proglasi krivom Vladu Mirka Marjanovića za sve što aktuelna vlast iz DOS-a nije uradila za ovaj narod, od vremena kada je došla na vlast. Glavni napad na prethodnu Vladu je upravo zato što se ta Vlada nije kruto držala brojki zapisanih u zakonu i u tom budžetu za 2000. godinu, a to je godina posle bombardovanja. U izveštaju o kontroli budžeta za 2000. godinu 35 inspektora je, po nalogu Vlade i za njen račun, kao nalogodavca, bez konsultacija i pozivanja bivših nadležnih ministara, izreklo takve ocene da je prosto neshvatljivo, ako je to iole tačno, kako je prošlo dve godine, a da niko od tih ministara nije iza brave. Međutim, ti inspektori nikako, ni kroz zube, nisu hteli da procede u ovom izveštaju da su sva ta tzv. nenamenska trošenja po pojedinim stavkama u budžetu ipak nekada neblagovremeno, ali pokrivana zvaničnim odlukama Vlade i da ministri nisu sami i autonomno donosili odluke. Neubedljiv je bio taj izveštaj o ostvarivanju budžeta za 2000. godinu i kada je Vlada shvatila da po tom izveštaju ne može na najgori način da ocrni Vladu Mirka Marjanovića, onda se dosetila pa je napravila neki izvšetaj od 1996. godine, da bi time potkrepila kako je to bila nenarodna, pljačkaška, ovakva i onakva vlada, da bi je tako prikazali kao nenarodnu. Poslanicima je taj materijal dostavljen i ja vas, molim gospođo predsedavajuća, ako je moguće, da mi ne uzimate ovo vreme, a radi se o izveštaju o nalazu kontrole finansijsko - materijalnog poslovanja i nezakonitog i nenamenskog korišćenja sredstava namenjenih za finansiranje javnih rashoda ministarstava, republičkih organa i organizacija i fondova u periodu od 1996. do 1999. godine. Ja se nadam, moji Leskovčani, vi ste ovo sto posto zapamtili. Obavestila nas je Vlada da je za ovaj posao angažovala 38 inspektora i rekla nam sve i svašta, samo nijednom rečju nije spomenula koliko para je koštala poreske obveznike Srbije ova kontrola četiri budžeta. Pretpostavljam da ovih 38 inspektora nije radilo ovaj mukotrpni posao za slavu ili lepe oči ministra, tj. džabe. Čitajući ovaj izveštaj moram vam reći, dragi moji Leskovčani, da mi se neodoljivo nametnuo jedan utisak da će Vlada čim zapadne u malo veće probleme i teškoće oformiti ekipu od više stotina inspektora, a njihov jedini zadatak će biti da vrlo precizno ispita rad svih komunističkih i socijalističkih vlada od 1945. godine ili bar od one vlade za koju nađe materijal u Arhivu Beograda ili Republike, nisam siguran gde se ti materijali nalaze. Nezakonitostima koje pronađe u ovom kratkom 57-godišnjem periodu, aktuelna vlada će, nadam se, uspeti da ubedi i vas, moji tekstilci iz "Leteksa", "Vučja" i "Stiga", da ste u zabludi ako verujete da ste 1999. i 2000. godine radili, da ste primali nekakvu crkavicu, za vreme baš one nenarodne vlasti, a da sada, kada su vam fabrike bukvalno sa katancima, vi živite bolje. Čini vam se, misli i kaže Vlada, unesrećeni moji sugrađani koji ste danas bez posla, da vam je bilo bolje 2000. godine kada ste radili i proizvodili bar štofove za vojsku, za policiju, za železnicu, za one silne organe koji rade u državnim organizacijama. Bolje vam je danas kada su katanci na vašim fabrikama, to zasigurno misli Vlada. Znate, kolege poslanici, mi koji dolazimo sa juga Srbije i koji smo neobrazovani, kako nas je neposredno posle drugog kruga prošlih predsedničkih izbora okarakterisao na jednoj televiziji jedan od kolega poslanika (koga trenutno ne vidim baš u sali, a bio je jutros), samo zato što nismo masovno glasali za gospodina Labusa, stvarno ne razumemo neke stvari, pa ću vas ja zamoliti da mi ih vi razjasnite. To što za nas na jugu mislite da smo neobrazovani, ja vam tvrdim - moj i naš južnjački seljak je i pametniji i inteligentniji i bistriji od svakog onog ko je doktorirao ne na Beogradskom univerzitetu nego i na Sorboni, i on zna mnogo više. Smejte se vi, gospodo, smejte, ali ja vam tvrdim da je seljak to što vam ja kažem. U tački 15. na 9. strani ovog izveštaja za period 1996-1999. godine stoji da je budžet u većem broju slučajeva izvršavan mimo namena i iznosa koji su zakonom u budžetu predviđeni, i to spada u značajne oblike nezakonitosti. A, kada u Zakonu o završnom računu budžeta za 2001. godinu (da pomenem samo tu prvu stavku iz dela rashoda i da se ne bi mučili, da se lakše snađete, analitički konto 911-000) stoji zapisan iznos od 15 milijardi 398 i nešto hiljada dinara za plate državnih organa i organizacija, a Vlada svojim rešenjem uveća taj iznos za plate na 16 milijardi 204.000 dinara i isplati za plate tih njenih državnih organa 15 milijardi i 878 miliona, onda je to normalno. To nije van zakona, to nije izvrgavanje ruglu pojedinih stavki u budžetu, to nije mimo namene i iznosa predviđeni u tom zakonu. To mi neobrazovani sa juga baš ne razumemo, pa vas molim, razjasnite mi u čemu mi to grešimo. Kada ova vlada isplati mimo zakona 480 miliona, onda je to beznačajna stvar i to ne spada u nezakonitost. To je najbolje na svetu, to je savršeno, to je najpametnija stvar, to je prvi put u istoriji ove države, kako kaže ministar Đelić. Nije nezakonito što Vlada menja zakon i umesto usvojenih 15, odlučuje da raspodeli 16 milijardi dinara za plate njenih organa i organizacija, a kada je to radila Vlada Mirka Marjanovića u potpuno beznačajnim stavkama, koristeći ta sredstva da bi pomogla narodu, onda je to velika nezakonitost. Da vama, moji Leskovčani, moji zemljaci, ipak kažem da je stavka za plate državnih organa i organizacija u toj 2000. godini bila samo 7,5 milijardi; dakle, to je polovina od ovih sredstava koje je Vlada uvećavala. Vidite, na osnovu toga, poštovani moji, ko je ovde u pravu i ko priča istinu. Mi bismo vam, gospodo iz DOS-a, bili zahvalni da ste nenamenski potrošili i u 2001. godini izgradnjom jednog mosta onih petnaestak miliona maraka koje ste dali gospođi Kandić, Sonji Biserko, a u ovoj godini predviđate skoro 30 miliona maraka za to, da ste napravili jedan most, mi socijalisti bismo vam aplaudirali. Zato je za mene ovo što se danas događa praktično jedna šala koja se odigrava u Skupštini. Moji zemljaci, da vam po naški kažem: "Vladu i DOS, na Vladu i na DOS, još se privrćuje po pamet da mi dibidus ništa ne razbivamo. I kad oni reknev neku lakrdiju, mi će gi poverujemo. Oni ne znav za onoj naše - sam kude ima ubava rakija, tu ima i lakrdija", a Skupština sigurno nije mesto za nešto tako. Zahvaljujem se.
Reč ima ministar finansija i ekonomije, gospodin Božidar Đelić.
Samo nekoliko preciznosti, prvo, ovaj izveštaj je pred vama ne zbog toga što je odlučila Vlada, nego što ste to odlučili vi, tj. većina poslanika DOS-a i DSS-a koji su zatražili da se ovaj dopunski izveštaj nađe pred ovim cenjenim domom. Druga stvar, što se tiče troškova ove budžetske inspekcije, ti ljudi su primali samo njihovu normalnu platu; znači, umesto da nastave njihov rad u ZOP-u ili u RUJP-u, finansijska policija, oni su radili u toj ekipi, imali su nužna ovlašćenja da rade sa ta četiri republička inspektora. Sve je to mnogo lepo, sve je to južnjački mnogo sočno, a ja pitam da li je u redu, Leskovčani, da su vam uzeli 36 miliona dolara i umesto to da ide u bolnice, neko je to potrošio, pa se našlo na nekom tajnom računu u Švajcarskoj, pa smo ga sada našli i zato će odgovarati. Pitam Leskovčane da li je u redu, u momentu kada nije bilo ni za citostatike, da neke bolnice daju 8,5 milijardi donacije za neke socijalističke radije i za neke fondacije? Ne verujem, Leskovčani. Sočno je, ali i tužno.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Garčević, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Vučić. Molim narodne poslanike za red i mir u sali, da se sasluša poslanik koji ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, očekivao sam da ćemo posle dve godine razmatrati nešto drugo, a izveštaj o kome vi, ministre, pričate nije na dnevnom redu. Pročitajte, ovo je na dnevnom redu. Drži u rukama materijal. Imam nekoliko zamerki. Mislim da bi bilo korektno da ste u obrazloženju dali pod kojim uslovima je rađeno, šta je rađeno u prethodnom periodu, šta je bilo dobro a šta nije. Ukoliko vi, ministre, prebacite sredstva s jednog računa na drugi, a ne stavite sebi u džep, to ću podržati i uvek ću glasati za to, a neću na to gledatikao na krivično, a ni materijalno delo. Zašto? Ovde je trebalo svoje mesto da nađe sve ono što je otišlo u džepove drugih, ako je otišlo i gde je otišlo. Taj deo je interesantan za srpski narod, za građane Srbije. S druge strane, prozivate sva ministarstva; da li je veći greh da se osnuje neki FONAS koji ima stručnu službu, kojikvalitetno radi zaštitu od droge i slično, ili je preče i veća greška da osnujete JAZAS, koji uči decu kako da se skidaju, pa se poskidaju sva u Sremskoj Mitrovici (a nije samo ni tu), svi goli u 12 sati uveče, a smatrate da su ta sredstva opravdano utrošena. Kažem vam da nisu. Znači, nije sve ono što je ovde napisano i ono što je trebalo da stoji. To da li ima neko račune... molim vas lepo, svi ste glasali tamo da ministar Bojić zadrži imunitet, da mu se ne skine imunitet. Niste vi, ali neko jeste. S druge strane, smatram da je ovaj period prošao i ko bude uzimao za sebe neka odgovara. Tu nema spora da li je reč o vlasti ili o opoziciji. Ali, ima spora oko toga da je 2000. godine 10 hiljada stanova počelo da se gradi a da nisu završeni ni do danas. Ima spora u tome da su 2000. godine građeni mostovi, ali posle toga to nismo videli. Jeste da ministarstvo nije dovoljno vodilo računa o platama u prosveti i tu mogu zameriti ministarstvu. Ali, molim vas, ukupnim angažovanjem ministarstva u zadnjoj godini, gospođe Kaće Lazović, da se poboljša to stanje, bilo je malo i nije moglo da dođe do punog izražaja. Međutim, voleo bih da, i danas kada budemo razmatrali dalje ovaj izveštaj, vidimo koliko ste škola napravili. Što se tiče plata, to je u redu, jer su one redovne, ali vam mogu reći da segradilo i radilo i u tim uslovima koji su vrlo teški. Dalje, da li je morala da ide ili ne svaka kompenzacija pa, znate šta, kad nema dovoljno novca, onda se ljudi snalaze što je najbolje moguće u datom trenutku. Mislim da se i vi snalazite jer idete u dubioze u budžetu, pa ako se ostvari ostvariće se ili preko poreza ili će biti nešto drugo. Međutim, ono što je karakteristično to je da prethodna vlast nije sem 49% PTT-a prodala ništa džabe, što se danas radi, a reći ću vam da se u određenim agencijama koje se pojavljuju na tržištu nalaze se imena mnogih ministara, mada vaše nisam video, koji će otkupiti i npr. šećerane u Sremskoj Mitrovici.
Reč ima ministar.
Narodni poslanik je napomenuo još jedan način na koji se, ne u 2001. godini, nego u godinama pre, očuvao na ovaj ili onaj način socijalni mir, odnosno kako se na taj način održavao i ovaj režim. Napomenuli ste prodaju Telekoma Srbije i to je veoma indikativno, mada to naravno nije predmet ove budžetske inspekcije; delokrug inspekcije uključuje i javna preduzeća, ali jednostavno ta ekipa nije stigla do toga gledajući ministarstva. Mislim da vam nije baš mnogo uputno pričati o Telekomu Srbije danas kada italijanska pravda saslušava razne svedoke ili kada nalazimo raznorazne biznismene koji sami priznaju italijanskoj pravdi da su uzeli 16 miliona maraka u dva navrata, koje se nalaze na tajnim švajcarskim računima, zato što ni u kom slučaju ne može da se smatra kao dobra operacija za našu državu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, od oktobra 2000. godine, kada je pučem, revolucijom, nasiljem (kako god okrenete), spaljivanjem televizije i Savezne skupštine, DOS zauzeo vlast, krenula je politička hajka i haranga na sve one koji drugačije misle, na sve one koji su im se suprotstavili, da neko ne bi možda pomislio da se u narednom periodu vlasti, režimu ne suprotstavi, da im ne kaže neku drugačiju reč, ne izrazi različito mišljenje, a posebno ne kaže neku težu. Moram da kažem da je izveštaj koji smo dobili na gotovo 300 strana je iscrpan, obiman, ali je zanimljivo da za 2001. godinu takav izveštaj nismo dobili. Izgleda da je bilo mnogo važnije da se takav izveštaj pripremi za 2000. godinu, kao sredstvo političkog obračuna sa onima koji ne misle isto kao režimske političke stranke, nego da se to uradi za 2001. godinu. Kada je reč o završnom računu za 2000, godinu ovo je drugi ili treći put da se ovo nalazi na dnevnom redu. Svaki put je korišćeno kao političko sredstvo u obračunu sa političkim protivnicima. Svaki put su novine desetinama dana i nedelja pisale najgore moguće stvari koje su mogle o opozicionim strankama, njihovim predstavnicima, njihovim predsednicima, a najmanje su htele da pišu o onome šta se tu zaista dešava. Na kraju smo doživeli i to da pojedini službenici Vlade Republike Srbije (službenici, ne čak ni funkcioneri) napadaju tužilaštva i sudije što nisu doveli do određenog dela postupka njihove krivične prijave. Zarad javnosti, krivična prijava ne znači ništa. Krivičnu prijavu može da podnese svako. Svako je ovlašćen da tu prijavu podnese. Nego, da vidimo gde su pravosnažne presude protiv koga i kada će da dođu, a da na tome ne insistiraju pojedini službenici, a pomenuo sam - ne ni funkcioneri. To mnogo više govori o vlasti, o režimu, nego bilo šta drugo. Mnogo više, zato što vlast, režim na taj način pokazuju da žele da pod potpunom, apsolutnom kontrolom drže pravosuđe, da drže tužilaštvo kao nezavisnu funkciju, nezavisnu čak i od pravosuđa, da žele i da mogu da podjarme sve one, pa i u medijskoj sferi, koji će u svakom trenutku da obavljaju taj prljavi posao. Navešću jedan primer. Pre samo tri ili pet dana pojavio se u dnevnim novinama naslov, neposredno pred predsedničke izbore (na kojima je ponovo najveći rast pokazao dr Vojislav Šešelj, kandidat srpskih opozicionih stranaka), kažu - krivična prijava. Šta je krivična prijava? Danas smo videli - to što je prebacio pare, odnosno Vlada donela odluku da te pare idu za poplavljena područja Jagodine, Rače i Batočine. Ali, nigde nije pisalo objašnjenje, nigde obrazloženje. Nisu hteli da kažu konkretno o čemu je reč nego je samo važno - napadnite čoveka, kažite sve najgore o bilo kom, posebno o onome o kome drugačije mislite, o onome ko je sebi dozvolio taj luksuz da u vreme vaše "demokratije" drugačije misli, e, taj mora da bude stavljen na stub srama. Naravno, ima onih, ne bih rekao zloupotreba, već najtežih mogućih stvari koje moraju da se sankcionišu, posebno kada je reč o držanju novca i uzimanju kamata od poslovnih banaka i slično, ali i za to postoje pravosudni organi. Kada dođe pravosnažna presuda o tome može da se govori, a ne ovde da neko maše krivičnom prijavom kao pravosnažnom presudom. Ima stotine krivičnih prijava protiv mnogih ljudi i ništa sa tim krivičnim prijavama nemaju. To jedino služi - hajde da zamajavamo malo javnost, sada ćemo da im pričamo kakvi su ovi, da se ne bi pričalo o tome kakav je posao za autoput dobio Čume iz surčinske mafije, kako su neke druge poslove neki drugi dobijali i ko i šta danas u Srbiji radi. Kao i to da se priča o tome, jeste nenamenski potrošeno time što je dato u tu i tu fabriku, socijalni mir se sačuvao, a danas se socijalni mir čuva tako što se šećerane prodaju za tri evra ili za jedan evro, koliko već, tri evra, preterao sam. Sve će da bankrotira dok ne dođe do tri evra za koje za to treba da se da; nisam ja to za tri evra kupio, kupio je Miodrag Kostić, jedan poznati kriminalac iz Novog Sada. Ne znam za druge, a za njega znam da je jednu kupio sigurno, za ostale ne znam ko je kupio....
Narodni poslaniče, molila bih vas da se vratite na temu, i ako imate stav da se samo o presudama može govoriti, a ne o prijavama, onda nemojte da izričete stavove o drugim ljudima. Naravno da vam neću računati to vreme.
Samo vas molim da mi ne računate ovo vreme, da ne računate poslaničkoj grupi SRS. Dakle, želeo sam da kažem jednu stvar. Mi smo ovde u Skupštini na početku rada od januara meseca 2001. godine, imali jedan, rekao bih, težak period ne samo neslaganja nego žestokih političkih obračuna. Uvek je bolje da je to u Skupštini, nego da je to na srpskim ulicama. Posle toga čini mi se da smo ušli u jedan mirniji period, jedan period normalnijih odnosa, rekao bih kolegijalnih, političkih protivnika, ali bez onoliko žuči i jeda koliko je bilo ranije. Ovo što pokušavate da radite i ovo što rade pojedini službenici i pojedini funkcioneri vlasti neće na dobro odvesti, zato što će ponovo doći do tih sukoba. Nas nećete uplašiti time, niti krivičnim prijavama, niti pretnjama, niti bilo čim drugim. Mi se spremamo, i time završavam, da i na sledećim izborima dobijemo još više glasova, spremamo se da pobedimo i onda ćemo da pravimo završne račune. Samo bih vas pitao, dobili smo sada saopštenje zaposlenih u Kolubari u vezi štrajka najavljenog za 11, za sutra, pa bi bilo dobro da neko i o ovome nešto kaže građanima i narodu Srbije, zašto žive svakoga dana sve teže; samo im na televiziji predstavljaju neko bajkoliko društvo, kako nam je mnogo bolje, mnogo lepše, a narod hleba nema više da jede. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, a posle njega narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, s obzirom na veoma teško ekonomsko, socijalno i političko stanje u Srbiji, bilo bi normalno da danas prevashodno razmatramo neki važan zakon koji daje nadu za poboljšanje tog stanja. To građani očekuju od ove skupštine. Pošto je ovo prva tačka dnevnog reda, bila je još veća obaveza da Skupština raspravlja o nekom zaista suštinskom pitanju. Međutim, mi raspravljamo o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu, raspravljamo o 2000. godini na izmaku 2002. godine, a da ne govorim da je davno trebalo da bude usvojen završni račun budžeta i za 2001. godinu. DOS stalno naglašava da puno i uspešno radi na institucionalnim reformama. Da li je ovo pitanje završnog računa budžeta za 2000. godinu u funkciji završavanja procesa institucionalnih reformi? Odgovor je svakako negativan. Zbog takvog načina rada, građani gube poverenje u parlament. Normalno, gube poverenje i u članove parlamenta kao svoje predstavnike. Sa gubljenjem poverenja u parlament, građani gube poverenje u proces promena i reformi. To se najbolje vidi na primeru slabog odziva birača na izborima. Od sredine marta 2001. godine, kada smo dobili predlog završnog računa, tj. za 21 mesec kao što smo čuli, više puta smo se vraćali na to isto pitanje. Nisam zaista posle svega siguran da li će se i ovog puta okončati rasprava ili ćemo ponovo raspravljati, jer će uslediti prekid, pa ponovno odlaganje itd., kako je već danas bilo ovde zagovaranja za takav prilaz. Ne treba mnogo mudrosti da svaki građanin shvati da je cilj ovog višestrukog vraćanja na istu temu da DOS što više kompromituje i prikaže u ružnom svetlu SPS i prethodnu vlast, a da prikrije svoje neuspehe. U dosadašnjim raspravama i u javnosti predstavnici DOS-a stalno naglašavaju da su vršena ogromna nezakonita i nenamenska trošenja sredstava u budžetu. Ističe se da je na osnovu inspekcijskih zapisnika podneto više krivičnih prijava, kao i prijava za privredne prestupe i prekršaje. Niko ne traži da stvarni prekršioci budu oslobođeni odgovornosti. Međutim, činjenice govore da se manje - više radi o formalnim, a ne o suštinskim propustima. A da nema suštinskih propusta govori činjenica da skoro posle dve godine nema izveštaja da je neko od tih lica kažnjen. Zna se da podnete prijave ne znače da su stvarno izvršena krivična dela, privredni prestupi i prekršaji. Na osnovu sumnji i nečijih želja kazne se ne izriču. Postojanje krivičnog dela, privrednog prestupa i prekršaja utvrđuju samo sud i prekršajni organ, i to po sprovedenom postupku i na osnovu dokaza. Van tih institucija nema niko pravo da unapred sudi i osuđuje. Pojedinci kao da zaboravljaju ustavni princip da niko nije kriv dok se to pravosnažnom sudskom presudom ne utvrdi. Kao primer iznošenja paušalnih i neistinitih podataka može da posluži današnja izjava ministra Đelića u vezi nevraćanja pozajmice Užičke banke. On reče da je ta banka bankrotirala. To je potpuna neistina. Radi se o zdravoj finansijskoj organizaciji koja je po svim pokazateljima najjača banka u Zlatiborskom okrugu. Ona je pre dve godine izvršila spajanje i udružila se sa Vojvođanskom bankom, takođe sa prvoklasnom bankom. Bilo bi korektno da ministar Đelić izađe za ovu govornicu i ispravu svoju izjavu. Kada se detaljnije sagledava trošenje sredstava budžeta u 2000. godini, vidi se da suštinskih propusta nije bilo. Budžet je uglavnom izvršavan u skladu sa politikom javne potrošnje, utvrđene prilikom njegovog donošenja. Normalno je da je dolazilo do kratkoročnog zaduživanja zbog neravnomernog priliva sredstava. Tadašnja republička vlada je opravdano utvrđivala prioritete, obezbeđivala je sredstva u višem iznosu od prvobitno predviđenih, ali za izuzetno bitna pitanja za celu Republiku. To je slučaj sa učeničkim i studentskim standardom, proizvodnjom u agraru, pokretanjem proizvodnje u određenim preduzećima i slično. Da li je greh što je Vlada obezbedila za studentski standard 793 miliona dinara umesto prvobitno predviđenih 345 miliona? Da li je greh što je tim sredstvima izvršeno opremanje i renoviranje više studentskih domova i zaštićen studentski standard kroz povoljnu cenu smeštaja za 17 hiljada studenata i povoljnu cenu ishrane 47 hiljada studenata? Da li treba naglašavati šta je to značilo za studente i njihove siromašne porodice? Podsećam da je sada ishrana u studentskim domovima skuplja pet i po puta, a smeštaj šest puta, za nepune dve godine. A da ne govorim o višestrukom povećanju školarine i da Vlada uvodi sistem da se mogu školovati samo deca imućnih roditelja. Da li je greh što je tadašnja vlada u 2000. godini za učenički standard izvršila povećanje za 100 miliona na 201 milion? Da li je greh što je za subvenciju u agraru, i to za proizvodnju ulja, šećerne repe i mineralnih đubriva, obezbedila dodatnih 454 miliona dinara? Da li je greh što je za pokretanje proizvodnje u "Zastavi" i u drugim preduzećima obezbedila 2.282 miliona dinara, umesto planiranih 680 miliona? Sadašnja vlada nipodaštava postignute uspehe tadašnje vlade, i to baš u dobro osmišljenim prilazima u prikupljanju i upotrebi sredstava za vrlo bitne i podsticajne namere za razvoj Srbije. Zaboravljaju se postignuti rezultati u saniranju posledica NATO razaranja. Podsećam na obnovu 42 drumska mosta, 15 železničkih mostova, na obnovu stotina kuća, škola, bolnica i domova kulture. Šta je ova vlast obnovila i izgradila? Obustavila je izgradnju započetih 10 hiljada stanova za mlade i stručne kadrove. Zaustavila je aktiviranje građevinarstva, privredne grane koja vuče i ostale grane u aktiviranju i daljem razvoju. Sledeća tačka dnevnog reda je završni račun budžeta za 2001. godinu, za koji je odgovorna sadašnja vlada. Videćemo da je u prošloj godini dolazilo do formalnih propusta i do povećanja, odnosno smanjenja trošenja kod pojedinih pozicija u odnosu na usvojeni budžet. Oko toga se sada ne pravi smak sveta. Budimo principijelni, da se tako ponašamo i u odnosu na Vladu iz 2000. godine.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Branislav Ivković.
Po članu 88. Poslovnika o radu Skupštine jasno se definiše da Narodna skupština odlučuje posebno o svakom predlogu za izmenu i dopunu predloženog dnevnog reda, kao i da Narodna skupština o dnevnom redu odlučuje u celini. Mi smo dobili prečišćen tekst dnevnog reda u kojem jasno stoji da je prva tačka dnevnog reda Predlog zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije. U tom dokumentu koji je podnela Vlada Republike Srbije 6. decembra 2002. godine, potpisao je potpredsednik Vlade gospodin Jožef Kasa, dostavljen je predlog završnog računa budžeta Republike Srbije za 2000. godinu. Takođe se nalazi materijal budžetske inspekcije, izveštaj o radu sektora finansijske inspekcije za 2000. godinu i, nažalost, dostavljen je i izveštaj za period 1996-1999. godina. Zaista ne vidim razlog zbog čega se, od ministra za finansije pa nadalje, diskutanti za ovom govornicom bave onim izveštajem za 2000. godinu, koji uopšte nije predmet razmatranja, jer se uopšte ne nalazi na dnevnom redu. Takođe mislim da ne bi trebalo da bude na dnevnom redu ni materijal koji je gospodin Kasa dostavio za period 1996-1999. godine, jer je tačka dnevnog reda razmatranje završnog računa Republike Srbije za 2000. godinu. U tom smislu jasno treba istaći činjenicu: jeste, bio je projektovan društveni proizvod od 14%, jeste u 2000. godini je ostvaren svega 5%, ali je do septembra 2000. godine društveni proizvod bio 18,5%, a poslednja tri meseca nije bilo uopšte proizvodnje i pad je bio 5%. U pravu je prethodni govornik za ovom govornicom da je ipak Vlada Republike Srbije u 2000. godini ispunila značajne delove vezane za društvene delatnosti i socijalna davanja, iako je to bila prva posleratna godina. Zamolio bih da se ograničimo na dnevni red, jer smatram da je prekršen član 88. Poslovnika o radu. Mi smo odlučili šta je dnevni red i mi nismo ovde istražni sudski organi, nego Skupština koja razmatra budžet.
Pošto sam dužna da vam dam obrazloženje smatram da nema povrede člana 88. Poslovnika Narodne skupštine, zato što je prva tačka dnevnog reda Predlog zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu, a izveštaj budžetske inspekcije je prilog uz prvu tačku dnevnog reda; znači, nije tačka dnevnog reda i obzirom da je prilog narodni poslanici imaju ovlašćenje da raspravljaju i o prilogu. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo, najlakše je podmašiti ministra da se umeša u politiku, pa čak i u sudstvo, a onda ga skloniti iz sale kada se pokaže da to što on radi radi bespotrebno i radi u stvari na svoju štetu. Vi ste nam ovde dostavili materijal, usudili ste se, drznuli ste se da raspravljamo i o periodu od 1996. do 1999. godine, iako su završni računi za te godine usvojeni u Narodnoj skupštini i vlade, koje su bile tih godina, razrešene usvajanjem završnih računa budžeta. Vi stavljate pod lupu rad svih prethodnih skupština. Skupština postoji samo od vremena kada ste vi u njoj preuzeli većinu, ali, ne zaboravite, ovo nije revolucionarna 2000. godina u kojoj ste možda pred kraj godine mogli da nas vešate po ulicama. Ovo je 2002. godina, kraj, pokazali ste koliko vredite i šta možete i sami ovaj izveštaj sačinjen ucenama javno izrečenim od strane ministra, kada na prošloj sednici nismo usvojili dnevni red u celini, ministar je rekao penzionerima da neće primiti penzije zato što je Skupština odbila da stavi na dnevni red budžet za 2003. godinu. Svi koji ste ovde u sali znate da laže i da penzije ne bi bile dovedene u pitanje. Čak i da ne usvojimo budžet sve do kraja marta imate pravo na privremeno finansiranje, i to svi dobro znate. Dalje, ministar je ucenio Narodnu skupštinu Republike Srbije, i to vrlo dobro znate. Do pre nekoliko sati na blagajni Narodne skupštine Republike Srbije nije bilo novca. Ministar je rekao - nema novca dok se poslanici ne odluče da usvoje budžet za 2003. godinu. Ko je taj ministar da ucenjuje narodne poslanike Narodne skupštine Republike Srbije? Čije pare deli taj ministar? Vi ste nama dostavili na 300 strana izveštaj o izvršenju budžeta koji je iznosio 32 milijarde narodnih para, a predlažete nam sada budžet od 261 milijarde dinara. Imamo završni račun na 50 stranica, koji vredi 234 milijarde dinara. Pričamo priču, pričamo bajke za malu decu o budžetskoj inspekciji. Doveli ste, kažete, ljude iz carine da izvrše budžetsku kontrolu. Gde su ti ljudi? Odakle njihova stručnost da vrše budžetsku inspekciju? Jadikovke nad nekim čičom ovde što ne mogu da ga zaposle, a njegove pertle na cipelama vrede 100 maraka, on je suvlasnik privatne radnje. Najlakše je ovde iznositi i pričati parole i demagogiju kako je Vlada raspodeljivala sredstva. Doći ćemo do toga, ako ostanete još mesec - dva na vlasti, da ovde odgovaramo i za sredstva uložena u odbranu zemlje od agresije, ali to samo govori o vama i to samo vama srozava polako broj glasova koje osvajate na izborima. Pogledajte kako traje i kako se širi ta vaša agonija, prožima ceo DOS, sve njegove strukture, sve ono što je nastalo iz DOS-a prožela je neka trulež, neki smrad, jer vi ste došli na krilima revolucije, a sada ne možete da izvedete birače u dovoljnom broju na izbore.
Narodni poslaniče, upozoravam vas na temu dnevnog reda.
Što nam ne kažete ovde da li ste vi mogli da izvršite budžetsku inspekciju u MUP-u Srbije, je li bilo nedodirljivih i sada pred ovom inspekcijom, na računu za 2001. godinu. Jeste li ispitali Čovića gde je potrošio novac? Da li vam je MUP dostavio detaljan izveštaj, a MUP i vama, kao i nama nosi najveći deo budžeta Republike Srbije. Videlo bi se onda, draga moja gospodo, koliko novaca svako od vas pojedinačno košta birače u Srbiji. Mi smo vam bili na tapetu, evo dve godine istražujete šta smo sve to radili dok smo bili na vlasti i jedva ste čekali da pronađete nešto za šta bismo mogli da budemo osuđeni. Ne mašite više krivičnim prijavama. Ustav Srbije je jasan i glasan. Član 95. počinje rečima - sudovi štite slobode i prava građana... (Milka Marinković: A ne lopova.)
Samo se vratite na temu i niko vas neće ometati.
Da li ste vi ovde čuli upadicu koju sam dobio za govornicom?
Naravno, a često čujem i vas kako dobacujete iz poslaničke klupe.
Znači, u ovoj vlasti sada ima lopova. Pošto je bilo u prethodnoj, ima i u ovoj vlasti lopova. Ja mogu da dokažem, dajte mi malo više vremena da donesem papire iz fioke i odmah ću da vam dokažem ko su lopovi u vlasti, a neka izađe Milka da kaže koji su lopovi bili dok smo mi bili u vlasti. Član 96 - sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu, a vi neprekidno vršite pritisak na sudije zašto nisu podignute optužnice. To je zato što nismo izvršili lustraciju. Pred tolikim pretnjama od lustracije vi nemate još nijednu optužnicu protiv nekoga iz bivše vlade. Je lÄ vam nije jasno da tu nema materijala, da tu nemate zbog čega da prozivate. Možete novinare koji drhte, tresu im se gaće od vas i objavljuju sve što im date, ali sudije ne možete, njihovo dostojanstvo ste pogazili koliko ste mogli, dalje ne ide. Sada su i oni, konačno, i posle onog pritiska i posle vašeg, rešili da rade svoj posao tako kako je najbolje za građane. Ako već kažete da nema pritiska na sudije, zašto pričate o prijavama koje ste podneli? Zašto novinarima dajete imena lica protiv kojih ste podneli prijave? Na hiljade prijava danas možemo da podnesemo protiv svakog od vas. Hoće li to neko da objavi? Ili, recimo, za krivična dela koja činite ili koja ste učinili u ove dve godine. Hoće li to neko od novinara da objavi? Ili, znam da je vreme na izmaku, a šta čekate sada kada se bude promenila vlast? Šta mislite, ako ste vi angažovali 40 budžetskih inspektora, što mi ne bismo angažovali 140? Zato što sam stručniji i od Čede Jovanovića i od ministra za ovu današnju materiju, ja ću sigurno biti jedan od tih, a vas ću, gospodine Čedo, sa posebnim zadovoljstvom da istražim za krivična dela koja ste načinili otkako ste šef poslaničke grupe.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, postoji jedno nepisano loše pravilo, ali vrlo funkcionalno: ako hoćete da uhvatite nekoga u krađi, angažujte lopova, jer on najbolje zna kako se to radi. Ako hoćete da nas kontrolišete, stojimo vam na raspolaganju. Svakoga dana, svakoga sata poslom kojim se bavimo stojimo vam na raspolaganju. Izvolite, podnesite krivičnu prijavu. Odavde su iznošeni poslanici SRS-a zbog neistine i uvrede parlamenta, a ne mene lično, ali svi radikali Srbije, Republike Srpske, Crne Gore dan i noć da traže neće moći ništa da nam nađu. Pokušavajući da uradimo svoj posao nismo stigli do dela onoga što je za vama ostalo. Gospodine Nikoliću, što se vas lično tiče, verujte da mi je neprijatno da pred parlamentom i pred građanima koji nas posmatraju govorim o onome što ste za sobom ostavili. Zbog toga, nakon svih kritika koje sam izneo na vaš račun, ja ću javno da vas pohvalim, jer ste jedan od retkih koji su bili dužni da plate porez na ekstraprofit, koji je to i učinio. Treba vas ceniti zbog toga i ja vas poštujem bar zbog tog jednog dela kojim ste pokazali da uvažavate zakone ove države, potvrđujući time da smo mi koji smo ih doneli bili u pravu kada smo među vama prepoznali ekstraprofitere, nakon decenije u kojoj je naša država sa narodom ponižena i uništena.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Živanko Radovančev. Preostalo vreme poslaničke grupe SPS je 12 minuta, i tri govornika su prijavljena za reč.
Dame i gospodo, na dnevnom redu je budžet za 2000. godinu. Radi javnosti, nije ovo izvršenje budžeta Vlade Socijalističke partije Srbije, nego izvršenje budžeta, sa jednom četvrtinom tog vremena, DOS-a. Upravo u tom poslednjem tromesečju tog budžeta je glavni naredbodavac za izvršenje ovog budžeta bio niko drugi nego potpredsednik tadašnje prelazne vlade Nebojša Čović, pa sam ja zaprepašćen da Demokratska alternativa neće da glasa za završni račun. Ako neće ne mora, nećemo ni mi, zašto da glasamo, iako podržavamo završni račun, jer je on pokazatelj kako treba napraviti izveštaj o izvršenju budžeta za jednu godinu. Ne samo zato što ima 260 strana, već zato što svaki izveštaj ministarstva ima onoliko stavki, jasno i precizno, gde su pare potrošene, koliko ceo budžet, na primer, za 2001. godinu. To pokazuje kako treba raditi transparentno. Znači, transparentno treba objaviti gde su sredstva potrošena i to samo za 32 milijarde, a ovde za tri puta više, za 120 milijardi. Sedam puta više sada, ali ovde u izveštaju, ne što je na 50 strana, nego nema nikakvih preciznih podataka gde su te pare potrošene, sem opšte stavke, sem opštih aklamacija o tome da su pare potrošene u globalu: za sport 100 miliona, za ovo 200, za koje sportske klubove, za koje sportske organizacije, za koje druge domene finansiranja u bilo kom drugom ministarstvu o kojem mi razgovaramo? Ovde sve to vrlo precizno piše. To je vrednost ovog budžeta, kako bi trebalo da se raspravlja o drugim budžetima i u 2001. i 2002. godini, ukoliko želimo "transparentno", kako vi to kažete, da kažemo gde su pare potrošene i da građanima Srbije položimo račune za sve to što je utrošeno. Naravno, vi možete reći da nije 32 nego 50, sa fondovima, ali i 50, to je daleko više. Postavlja se pitanje - isti su građani, samo je 700.000 manje radnika. Ti isti građani, sa 700.000 manje radnika u narednoj godini sa ovim budžetom o kojem ćemo razgovarati malo kasnije, treba da objasne kako su to izdržali, tih 7 - 8 puta više potrošnje ili onoga što su morali da plate, a opet nema objašnjenja gde su te pare potrošene. Za ovo ima koliko god hoćete objašnjenja, gde je novac potrošen i na koji način je ta Vlada uspevala, godinu dana posle NATO bombardovanja, da obezbedi funkcionisanje života, Vlada narodnog jedinstva i ona prelazna Vlada, da budem vrlo precizan. Kako to funkcioniše u prelaznoj Vladi, na primer? Ja sam uspeo kao ministar za omladinu i sport da obezbedim milion dinara za onu halu u Vršcu "Milenijum", a, na primer, u prelaznoj Vladi je Čović kao koopredsednik Vlade uspeo 20 miliona da obezbedi. Mislim da je to dobro, samo je to stvar uticaja. Vidite, on je uspeo da obezbedi finansiranje preko Ministarstva, da se ta hala završi, što je velika stvar. Jednostavno, to pokazuje - ovo je nenamenski, a ovo je namenski, verovatno. Kada je reč o tome kako vitlati ili ne vitlati imenima, dve godine se sa ovim izveštajem vitlaju imena i upravo od onog čoveka koji je danas ovde nekoliko puta rekao da netreba vitlati imenima. Kako se vitla imenima? Moje ime je tu bilo dominantno i to je logično, ja sam generalni sekretar opozicione partije. Logično je da ona bude na dnevnom redu. Pazite za šta se već godinu i po dana bar jedno 50 puta u listu "Danas", ali i u "Novostima", tamo gde je glavni uticaj, kaže: "Privremeno izvršeno veće je donelo odluku da da 10 miliona za humanitarnu pomoć Srbima u julu i avgustu 1999. godine, da bi imali šta da jedu, da ih ne bi teroristi gladne proterali". To je krivično delo, što je PIV donelo odluku, a u članu 6. budžeta Privremenog izvršnog veća pokrajinske vlade, koje je jedino imalo ovlašćenje, da raspolaže tekućom budžetskom rezervom, piše da se odlukom PIV-a troši tekuća budžetska rezerva. Naravno, to je palo. Pročitao sad u izveštaju da je to palo, da je tužilac odbio, pa da se ne vrati ponovo moje ime, onda mora sada da se donese druga tužba, a to je da je PIV donelo odluku da da nevladinoj organizaciji 3,5 miliona dinara - Centru za mir i toleranciju, sa namenom da kupi 10 pekara, i to tri u Pomoravlju, tri u Kosovskom okrugu, tri u Kosovskomitrovačkom, jednu u Štrpcu, da ne bi ovi iz Kosovske Mitrovice išli u južni deo Kosovske Mitrovice da kupuju hleb ili da ovi iz Plemetine ne bi išli u Vučitrn i da ovi iz Štrpca ne bi išli za Uroševac. Sada je to krivično delo, što smo doneli odluku da damo nevladinoj organizaciji u ovom budžetu 3,5 miliona, a u ovom budžetu ova vlada predviđa da da 650 miliona za nevladine organizacije. Nažalost, to nisu potrošene pare za Fond za humanitarno pravo, nego za 10 pekara. To je to nevitlanje imenima. Ja ne mogu i neću da pitam ovde kako je neki ministar rešio da plati bilbordove, ili reklame na televiziji ili ovde, onde. Verujem da on to ima u finansijskom planu. Kako je to neko iz neke bolnice finasirao i na kojoj radio-televiziji se reklamirao, pitajte njega. Tamo gde misli da će najveći profit od toga da ima. Ja ne pitam da li će kod "Akcept medija" ili kod nekog drugog, "Alma kvatro" ili negde drugda da plati bilbordove. To je stvar onoga ko o tome odlučuje, pa pitajte njega. To je to vitlanje imenima i ta principijelnost u ovom budžetu. Da je bila principijelnost, ovaj Izveštaj o budžetu za 2000. godinu bi se usvojio pre godinu i po dana, jer, jednostavno, to je i vaše delo, jer ste vi jednom trećinom, i to debelom jednom trećinom u tome učestvovali. Prema tome, nije bila ta namera, bila je namera da se raspravom o ovom završnom računu u stvari pokrije rasprava o završnom računu za 2001. godinu i verovatno o budžetu za 2003. godinu. To je suština ove današnje rasprave i to je suština onoga što se u suštini dešavalo 2000. godine u ovom budžetu koji je ovde. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Živanko Radovančev.
Poštovano predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, dugo sam pre svega razmišljao da li da uzmem uopšte učešće u načelnoj raspravi na ozbiljan način, kad je u pitanju ova tema. Ovaj visoki dom me je ipak opredelio i obavezuje me pre svega na ozbiljnost. Vreme kada raspravljamo o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu, sa skoro dve godine zakašnjenja u odnosu na termin kada je o ovome trebalo raspravljati, i posle godinu dana od kada je ova tačka skinuta sa dnevnog reda skupštinskog zasedanja 2001. godine, najrečitije govori o namerama aktuelne vlasti kad je u pitanju ova tema. Ne znam ni danas razlog zašto je pre godinu dana ova tačka skinuta sa dnevnog reda skupštinskog zasedanja. U međuvremenu, naročito u vremenu kriznih odnosa između članica DOS-a, ili u periodu uoči izbora, na tendenciozan i prljav način ova tema je korišćena u dnevno-političke svrhe. Aktuelna vlast je dve godine, u zamenu za neispunjena predizborna obećanja, narodu nudila (a i danas nudi) odgovor da se boljitak i nije mogao dogoditi, pošto su prethodna vlast, direktori javnih preduzeća, tadašnji ministri i službenici u ministarstvima Vlade Republike Srbije sve pokrali, čak i više nego što su mogli i očekivati pre dolaska na vlast. Način, drskost i bezobzirnost kojom skoro dve godine aktuelna vlast eksploatiše temu nepravilnosti i kriminala u budžetskoj 2000. godini i ranijim godinama je presedan koji do sada nije zabeležen. Kad sam već upotrebio ovako teške kvalifikacije na račun aktuelne vlasti, dozvolite mi da ih obrazložim, pa makar se u tom obrazloženju koristio i svojim ličnim negativnim iskustvom. Mogu da razumem svaki vid političke borbe i sukobljavanja, koji u osnovi nudi poruku građanima, odnosno biračima, kako druga politička opcija ne izvršava svoja obećanja, ne vodi dovoljno računa o interesima građana, kako suprotna politička opcija ima pogrešan program i dr. U tim i takvim političkim sukobljavanjima, koje smatram normalnim, postoji crta ispod koje se ne sme ići. Ta linija je linija ispod koje se atakuje na integritet i ljudsko dostojanstvo i ugled svakog pojedinca. Taj ugled se u kraju odakle ja dolazim, najvećim delom kroz ugled porodice nasleđuje, u životu čuva, potvrđuje, izgrađuje i potomcima predaje u nasleđe. Da li neko ima pravo da u toj i takvoj političkoj borbi ide toliko nisko? Ova aktuelna vlast, poneta izbornom pobedom, postala je bezobzirna, atakujući na ugled i dostojanstvo nas koji smo u dužem ili kraćem periodu bili u institucijama sistema, i služeći se lažima i pritiscima na službenike policije, tužilaštva i medija želi da nas prikaže kao kriminalce, koji su krali i otimali od države. Na samom kraju ću biti sasvim ličan i na svom primeru potvrditi sve prethodne navodei ocene. Proveo sam u prelaznoj vladi tri meseca u toku 2000. godine i u toku 2001. godine. Iz sredstava javnog informisanja sam saznao da je protiv mene podneta krivična prijava. Postupak kontrole poslovanja Ministarstva poljoprivrede u 2000. godini je izvršen i sačinjen je zapisnik, koji je trebaloda zadovolji, verovatno, nalogodavca, a da o tomeuopšte nisam informisan ili pak dobio šansu da stavim primedbe na zapisnik koji je sačinjen. Po toj prijavi, krivično sam odgovoran što sam ispoštovao dogovor postignut na kolegijumu te prelazne Vlade Republike Srbije, da pri kraju 2000. godine svakom zaposlenom radniku u Ministarstvu poljoprivrede isplatimo po 4.000 bonova, kupljenih u C-marketu, na ime poboljšanja materijalnog položaja zaposlenih pri kraju te 2000. godine. Jednostavnije da kažem, otvorena je istraga zbog isplata bonova za topli obrok radnicima u Ministarstvu poljoprivrede. Takođe sam odgovoran što je prilikom isplata ovih bonova za topli obrok, a kontrola je to utvrdila, 41 lice koje nije zaposleno u Ministarstvu poljoprivrede primilo po 4.000 dinara bonova. Ne sporim navode, pošto nisam imao ni šanse, a ni potrebe da proveravam,ali je smešna odgovornost ministra, kao da je ministar blagajnik koji bonove za topli obrok deli u 29 okruga i u gradu Beogradu službenicima u Ministarstvu poljoprivrede. Ovo su moji gresi, zbog kojih skoro dve godine, kada je to interes aktuelne vlasti, ne izlazim iz MUP-a, i to onog odeljenja za borbu protiv organizovanog kriminala i ne silazim sa stranica štampe i elektronskih medija. Ovo ne pričam samo zbog vas u sali, već više zbog auditorijuma koji prati ovaj prenos, a pogotovo zbog ljudi u opštini Zrenjanin i svih onih koji znaju mene i moju porodicu. Za razliku od većine mojih kolega kojima se bavi ovaj izveštaj o završnom računu budžeta za 2000. godinu, ja sam, zbog činjenice da sam i poslanik, ipak u privilegovanom položaju što istinu mogu lično da saopštim. Zbog toga bi bilo korektno da današnjoj sednici, zbog istine, prisustvuju i svi oni koje ovaj izveštaj spominje, ako je ovoj vlasti uopšte stalo do istine. I na samom kraju, nemojte smetnuti sa uma da se montirani krivični procesi, kao i atak na obraz i poštenje i dostojanstvo, nikada ne zaboravljaju. Pamti se pre svega. Hvala.
Ovom diskusijom je narodni poslanik Živanko Radovančev iskoristio vreme poslaničke grupe SPS-a. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam - da li se prijavljuje za reč neko od predstavnika poslaničkih grupa koji to pravo nisu iskoristili po članu 89. Poslovnika? Ima reč narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni posanici, kao što sam rekao u prvom delu izlaganja povodom ove tačke dnevnog reda, na dnevnom redu nije Predlog zakona o završnom računu budžeta za 2000. godinu. Ovde se priča o izveštaju, daju se političke ocene. Namera predlagača je jasna - u ovo teško vreme, kada se ne može objasniti stvarnost, dajte da onda udarimo po socijalistima. To nam je za sada jedino oružje kako građanima Srbije da objasnimo kako se loše živi. Naravno, ta priča nije dugog veka, već je dve godine prošlo od 5. oktobra i građani Srbije savršeno dobro vide kako Vlada DOS-a radi, tj. ne radi. To pokazuju i ovi rezultati izbora i tu je stvar završena. Ali, istine radi, i kolega koji su pomenuti, moram da kažem da ima i konkretnih primera u ovom materijalu koji apsolutno pokazuju političku nameru da se SPS i ljudi koji su se nalazili u Vladi narodnog jedinstva i na čelu ministarstava kvalifikuju bez ijednog valjanog dokaza. Kako je Vlada radila, odnosno Vlada je naručila ovaj izveštaj, i kako su radili izvršioci, najbolje pokazuje jedna paralela sa Predlogom završnog računa za 2001. godinu. Tu se kristalno jasno vidi prava namera. Naime, činjenica je očigledno da su ovaj posao radili ljudi koji nisu kompetentni za taj posao, koji su došli sa nivoa savezne države, radili u SDK, a da sa budžetom Republike Srbije imaju malo posla; i; očigledno, dobijeni zadatak trebalo je izvršiti. Evo i dokaza, o istim stvarima se iznose potpuno suprotne ocene, u zavisnosti od toga da li je u pitanju SPS ili DOS. U izveštaju o kontroli izvršenja budžeta Republike Srbije za 2001. godinu na strani 42. se kaže da su sredstva tokom 2001. godine, sredstva tekuće budžetske rezerve, korišćena u okviru iznosa predviđenih rešenjima Vlade; da su u više slučajeva sredstva tekuće budžetske rezerve korišćena u iznosu većem od iznosa predviđenih rešenjem Vlade; da su rešenjem Vlade iz februara meseca 2002. godine, a radi se o izvršenju budžeta za 2001. godinu, nema produžene budžetske godine, jer je ukinuta zakonom, utvrđeni iznosi za pokriće više izvršenih isplata na teret sredstava tekuće budžetske rezerve u odnosu na postojeće rešenje. Pomenuto rešenje Vlade, niti je overeno, niti potpisano, niti objavljeno u "Službenom glasniku", kao da ne postoji. Dakle, iznose se konstatacije, a posle toga sledi i ocena inspekcije: uvidom u knjigovodstvenu dokumentaciju i evidenciju o korišćenju sredstava budžeta nisu utvrđene nepravilnosti u pogledu nenamenskog korišćenja istih. Takođe i ocena: kontrolom korišćenja sredstava stalne budžetske rezerve nisu utvrđene nepravilnosti. Tako stoji za 2001. godinu. Evo, kako stoje stvari kada je reč o 2000. godini, o istom činjeničnom stanju. Tu su kvalifikacije potpuno drugačije. U okviru primera takozvanih nezakonitosti i nepravilnosti utvrđenih kontrolom u okviru tačke 8. se navodi da su sredstva tekuće budžetske rezerve u velikom broju slučajeva korišćena, a da prethodno nije doneta odluka u skladu sa propisima i da ukupna nezakonito utrošena sredstva tekuće budžetske rezerve iznose 992 miliona dinara. Korektnost, profesionalnost i nepristrasnost kontrole, da su postojali, a nisu, zahtevali su da se konstatuje da su sredstva prenošena, da u trenutku prenosa nije bilo odluke Vlade, što važi za 2000. i za 2001. godinu, i za jednu i za drugu, Vlada je naknadno donela odgovarajuće odluke o odobravanju korišćenja tih sredstava. Čak kada je u pitanju 2001. godina, nakon isteka kalendarske godine, februara 2002. godine, rešenje nije overeno, nije potpisano, nije objavljeno. Uprkos tome, daje se ocena da nije bilo nenamenskog korišćenja sredstava tekuće budžetske rezerve. Kada je u pitanju 2000. godina, onda inspekcija ocenjuje da je u pitanju nezakonito trošenje sredstava. Ta kontrola nije videla, jer naravno nije ni želela da vidi, niti da konstatuje, da su za 2000. godinu postojala dva zaključka Vlade Republike Srbije, iz oktobra i decembra meseca, i rešenje od 29.12.2000. godine o korišćenju tih sredstava, rešenje koje je uredno overeno i potpisano. Kontrola je prećutala i sakrila da postoje zaključci, odluke, rešenja Vlade, a nalogodavci i inspekcija znaju i zašto, ali i mi socijalisti - iz straha da će se sve podnete krivične i druge prijave, posle ovoga i sličnih saznanja nadležnih organa, srušiti kao kule od karata. Ovaj primer pokazuje kako se iste činjenice za 2000. godinu i 2001. godinu različito kvalifikuju: za 2001. godinu kao uredno poslovanje, sve u redu, a za 2000. godinu, u istoj činjeničnoj situaciji koja je još bolje pravno utemeljena - kao kriminal, kao nezakonito trošenje sredstava. Imam ovde mnogo materijala koji daju konkretneodgovore na pitanja koja su postavljena. Zbog vremena pomenuću samo nekoliko; a u jednom od izveštaja pomenuto je, kod Ministarstva za rad, da je u ustanovama socijalne zaštite uplaćen određeni iznos sredstava iznad cene. Treba reći da je osnivač ustanova socijalne zaštite (a to su domovi za stara lica, domovi za retardirana lica) Vlada Republike Srbije, a da su cene smeštaja u ovim ustanovama držane na veoma niskim iznosima, jer nije bilo sredstava i da nisu uredno isplaćene. Znate i zašto, samo nećete da kažete. Isplata troškova smeštaja nije blagovremeno vršena, ni od Ministarstva, što jeste greška, ni od zdravstvenog osiguranja za zdravstvenu zaštitu; u ovim ustanovama smešten je veliki broj izbeglica za koje niko nije snosio troškove; poslovi u ovim ustanovama su veoma teški; tu su i nepokretna lica, retardirana lica; zarade su uvek bile najniže u Republici. Sredstva socijalne zaštite nikada u ovom periodu nisu iskorišćena više od 80% od sredstava planiranih u budžetu; na kraju svake godine u ustanovama pokriveni su samo minimalni troškovi da one ne bi bile ugašene. Imam ovde pismo kolektiva "Sever" kome se stavlja na dušu da su prodali, da su sa Ministarstvom za finansije napravili ugovor štetan po državu; vrlo taksativno ljudi navode da je "Sever" potpisao sporazum, da je urađeno sve u skladu sa zakonom, da je bio taj ugovor predmet ekspertske analize i da niko nije oštećen, jedino što im se stavlja na dušu, da su za male pare ustupili svoj reprezentativan objekat. To im se stavlja na dušu sada, u vreme kada se vrši privatizacija i kada se društvena i državna imovina prodaje bukvalno budzašto, a neko se našao pametan da im prigovara i da se podnese krivična prijava zbog toga. Kada se govori o ljudima koji su radili ovaj posao, često se sa nipodaštavanjem kaže - četiri čoveka u budžetskoj inspekciji. Imam ovde podatke vezane za 1996. godinu, gde se kaže da je ta budžetska inspekcija od četiri čoveka izvršila kontrolu poslovanja kod 133 korisnika, da je nađeno da je nenamenski trošeno 8,7 miliona dinara, posle naloga budžetske inspekcije vraćeno je 2,61 milion dinara, a u 18 slučajeva doneta su rešenja o vraćanju novca, a protiv pet odgovornih lica podnete su krivične prijave. To samo kao podatak da je apsolutno budžetska inspekcija i u tom periodu radila svoj posao. E, sada, postavlja se pitanje - kako četiri čoveka mogu raditi taj posao, u 2000. godini, a to ste videli u ovom završnom računu budžeta za 2000. godinu, broj subjekata koje su kontrolisali, au 2001. godini (a time ćemo razgovarati na sledećoj tački) kada je bilo pedesetak njih, manji je broj subjekata koje su kontrolisali. Zašto? Zato što su dobili konkretan zadatak - za ove ljude, za ove institucije, naći po svaku cenu nešto što može biti predmet krivične prijave. Ipak, mislim da je biser nad biserima slučaj vezan za robne rezerve kada se protiv odgovornih lica podnose krivične prijave za nenamensko korišćenje sredstava, i to na osnovu brašna koje je isporučeno pekarima, a u isto vreme taj sporazum su potpisali grupa G17 i pekari, i isporuka brašna je tekla od oktobra 2000. godine, znači posle onog puča 5. oktobra, pa do kraja februara 2001. godine. U tom periodu imamo praktično situaciju da je isporučeno 207.000 kg brašna, čija je vrednost 1.544.944.000. I sada, lepo, pošto su podneli krivičnu prijavu protiv čoveka, pošto sud, odnosno ovi ostali organi rade svoj posao, u javnosti je sve izneto, čovek je kriv i šta ćemo dalje - Vlada Republike Srbije preuzima obavezu jedne nevladine organizacije, grupe G17 (za koju sada čujem da će biti politička partija, a inače niko ne zna šta su) i lepo, na sednici Vlade (evo rešenja koje stoji ovde, a potpis je potpredsednika Vlade, Momčila Perišića) pod tačkom 3. donosi odluku za interventne porudžbine brašna u toj i toj količini, a vrednost je 1.544.000.000,da se na osnovu ugovora o pozajmici aneksira u isporuke brašna bez naknade. E baš me interesuje gde će biti iskazano ovih 1.544.000.000 sredstava, u kom delu ovog izveštaja za 2001. godinu.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Pošto ovoga ima mnogo, a imamo i za šta je trošeno, ja vam u ime poslaničke grupe SPS-a kažem - ako je predlog dnevnog reda Predlog zakona o završnom računu budžeta za 2000. godinu, mi ćemo taj predlog podržati. Ako se govori o izveštaju, o načinu korišćenja sredstava, mi taj izveštaj nećemo podržati, jer je on tendenciozan, za nas neprihvatljiv, on u stvari predstavlja osnovu za lov na ljude, što je za poslaničku grupu SPS-a je neprihvatljivo.
Za reč se javio ministar finansija, gospodin Božidar Đelić. Ministar može da se javi kada hoće, a vi biste voleli samo vi da pričate, samo sami sebe da slušate.
Želeo bih da kažem, očigledno je kroz ovu raspravu da se svaki put pokušava zamena teza i uzima se ono najsitnije da bi se prikrilo ono najveće, pa se onda krije iza nekih kolektiva iz Subotice da se ne bi pričalo o tome da se sa žiro računa nekih ministarstava prebacivalo na žiro račun SPS-a, pa se priča o nekim bonovima, da se ne bi pričalo o tome da je milionske iznose u dolarima RZZO nabavila, a do dana današnjeg ne vidimo gde je ta oprema i šta se tu dešava. Priča se o najsitnijim stvarima koje je po službenoj dužnosti, pošto je razmatrala ta služba sve dokumente do kojih je došla, pokušava se obezvrediti taj ceo napor; ne priča se o tome na koji način je privatizovana jedna vila od 720 kvadrata, ne priča se o načinu na koji su se davale donacije jasnim političkim organizacijama, bilo fondovima, bilo nekim asocijacijama, bilo radijima. Sve u svemu, želim da kažem - u ovome što je urađeno, i mislim da se to vidi, nije bilo nikakvog političkog nagona ili nekog izvora; ova ekipa je bila nezavisna u svom delovanju, ona je odradila svoj posao i pokrenula postupke po službenoj dužnosti, a da nije neko iz Vlade, iz Ministarstva; naredio: to da, to ne, to ovako, to onako, jer to bi bilo uplitanje u ono što je bilo određeno kao zadatak koji ste vi u ovom domu, što se tiče 1996-1999. godine, odredili. Zbog toga, naravno, kada sagledamo ovu materiju ima gradacija u svemu. Neke stvari su mnogo veće, neke su mnogo manje. Siguran sam da će dalji postupak omogućiti, i bez ikakvog prozivanja ljudi koji su radili, da se dođe do lica pravde. A, to što nije bilo brašna i hleba u oktobru, to je više odgovornost onih koji su ostavili zemlju u onom stanju u kome smo je našli.
Replika. Narodni poslanik Žarko Obradović.
Ja kao poslanik Narodne skupštine Republike Srbije i moje kolege poslanici razumemo gospodina Đelića. Ne ide ništa, sve čega se dotakao daje loše rezultate. Ono što je pričao, ne ostvaruje se. [[Žagor.]] Čekajte, čekajte, polako, polako. Setite se onih priča 2001. godine o sredstvima od ekstraprofita, o milijardama dolara, o svemu onom. Šta u stvari vi hoćete? Šta hoćete? Našu dušu? Šta hoćete? Političku odgovornost za vreme kada smo bili na vlasti mi smo platili na izborima i nemojte nam tom pričom... da, tačno, pa šta hoćete? Nemojte stalno ići s tom pričom - odgovornost, odgovornost. Čim nađete sijaset dokaza da nešto nije tačno, da je zlonamerno, da je lažno, odmah kažete - pojedinačni slučaj. Nisu ovo pojedinačni slučajevi. Ovo su ljudi koje ste vi optužili, čija se imena nalaze u javnosti, za koje sud nije utvrdio ništa, a oni su već oblaćeni; i nije tu nekakav "Sever", to piše crno na belo, šta taj kolektiv misli o tom ugovoru i uopšte ne smatra da je oštećen. Nemojte da zamenjujete teze. Rekao sam i ostajem pri tome - kada je u pitanju nevladina organizacija G-17, Vlada preuzima obaveze nevladine organizacije. Po kom osnovu? Po kom osnovu Vlada preuzima obaveze, političke obaveze koje je jedna nevladina organizacija preuzela da bi isporuku brašna konkretizovala, 1. 544.000.000, i vi mi sad pričate - pojedinačan slučaj. Kakav, bre, pojedinačan slučaj?! Recite jednostavno - hoćemo da budete krivi. E, druga je stvar što mi nećemo to da prihvatimo.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? Izvolite, narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovane kolege poslanici, ova tačka dnevnog reda se zove Predlog zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu. Slušam danas mnoge diskusije i imam utisak da su svi promašili temu. Tema je sledeća: taj zakon o završnom računu budžeta za 2000. godinu je iskazao sledeće činjenice - imao je 1999. godinu kao godinu NATO bombardovanja, brojne privredne objekte uništene, škole, ustanove, prosvetne i zdravstvene, imao je brojne žrtve u 1999. godini, materijalne i fizičke, imao je uništenu putnu privredu, naftnu industriju i infrastrukturu. Taj završni račun u sebi sadrži činjenice koje govore o sledećem. Prvo, izvršena je apsolutna revitalizacija putne privrede i izgradnje mostova u Srbiji, da bi se uspostavili putni pravci. Izgrađeno je više desetina mostova u Srbiji, izgrađeno je i obnovljeno više stotina osnovnih škola koje su uništene u NATO bombardovanju, izgrađeno je više hiljada stanova koji su dodeljeni porodicama... izgleda da ovo nije važno, važno je ovo drugo... koji su dodeljeni porodicama poginulih i ranjenih, porodicama čiji su objekti za stanovanje uništeni. Stanovi su dodeljivani pre svega porodicama zaposlenih u MUP-u i Vojsci Jugoslavije, kao i porodicama iz Aleksinca, Niša i drugih gradova u Srbiji gde su brojni stambeni objekti stradali i ljudi nisu imali gde da žive. Vršena je obnova mnogih privrednih subjekata, davana su sredstva za obnovu naftne industrije, putne privrede i svih drugih segemenata o kojima sam govorio. To je tema ovog zakona o završnom računu budžeta za 2000. godinu. Ovde stoji - Predlog zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2000. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Ovde nigde nema izveštaja, što se uglavnom koristi kao poštapalica za razgovor. Taj završni račun afirmisao je i povratio mnoge osnovne, temeljne vrednosti. On je imao ukupnu sumu sredstava od 34 do 35 milijardi dinara, a danas je samo deficit budžeta koji se predlaže za 2003. godinu od 49 milijardi dinara veći nego ukupan budžet koji je korišćen namenski u oblastima o kojima sam ovde govorio. One su posledica NATO bombardovanja, teških uslova sankcija koje smo imali u prethodnom periodu, uz pokušaj da se sačuva privreda ove države i da se sačuva perspektiva i izgradnja. To nam je donelo NATO bombardovanje. Danas se vraćamo na tu temu na jedan sasvim drugi način. Brojne međunarodne organizacije, ova država i G-17 plus su utvrdili da je direktna šteta za državu bila preko 32 milijarde dolara, a da ne govorimo o indirektnoj koja se pokazivala i dalje. Danas se kaže da moramo da odustanemo od tih zahteva ako hoćemo da uđemo u Evropu. Pitanje je - na koji način i ko ima pravo to tako da posmatra. Kada je u pitanju sam Predlog zakona o završnom računu on u sebi sadrži sve ove činjenice koje su sublimirane, i jedan opšti stav i pokušaj tadašnje vlade je bio da se ubrzanim tempom izađe iz stanja koje se desilo u periodu od 1996. zaključno sa NATO bombardovanjem 1999. godine. To sadrži taj budžet. Ničija namera nije da brani bilo koga, ali o ovim činjenicama moramo da progovorimo. Zašto Vlada nije izašla sa činjenicom i rekla koliko je u toj godini urađeno stanova u Srbiji, koliko je mostova rekonstruisano i napravljeno novih, koliko je putne privrede obnovljeno i koliko je privrednih subjekata sanirano, sačuvano, obnovljena proizvodnja u tim privrednim subjektima? Vi znate da je za vreme NATO agresije došlo do toga da su mnogi kolektivi i radne organizacije iseljavale opremu na druge lokacije. Objekti su uništeni, a kasnije je oprema vraćana u novoizgrađene i sanirane objekte. Zatim, uništene su brojne kotlarnice, koje su grejale gradove, termoelektrane, mnogi objekti elektroprivrede, velike trafostanice. Sva ta sredstva i gro ove priče tog završnog računa se nalazi ovde. To su suštinske činjenice. Ovo je jeftina kupovina poena posle dve godine i zbog ovih izbora koji su bili u ovu nedelju ova priča ne treba više nikom, a pogotovu ne Vladi... Ne, ne, ja pričam o onome o čemu bi trebalo da razmišljaju svi, o čemu se radi u završnom računu. Taj detalj niko neće da pomene, svi se bave pokušajima pronalaženja jeftinih trivijalnih političkih poena. Taj izveštaj bi trebalo da sadrži to, pa ako je bilo nečega onda može i o tome da se razgovara, ali u suštini je završni račun za 2000. godinu nosio ovu politiku. To je bila politika tadašnje Vlade Republike Srbije. Radilo se na tim detaljima. Ovde se pominje nenamensko i nezakonito trošenje, a gro tih sredstava je otišao u te oblasti. Brojni su primeri posle toga da se dešava nenamensko trošenje. Znači, pominje se cifra od milijardu i nešto, ali pojedinačni primeri koji pokušavaju da izvade neku srž i da kažu da je sve bilo lopovsko u prethodnom periodu - prosto je smešno razmatrati na taj način ovaj završni račun za 2000. godinu. Mogu da kažem jedan indikativan detalj koji i meni smeta. Spominje se da je Republička uprava prihoda u tom periodu (određeni centar Republičke uprave javnih prihoda) i finansijska policija dala cigarete vojsci. Kome će da da cigarete 1999. godine nego vojsci? Nisu zapalili, kao prošle godine, ne znam koliko miliona dolara je ta vrednost bila, da bi se skupljali jeftini politički poeni. Danima su gorele cigarete u TE "Nikola Tesla", tolika je količina bila da to nije moglo da se učini. Ako je to bio motiv, onda je tu nastala nova utaja za ovu državu, jer se zna kako se postupa sa cigaretama. One su morale biti popisane i iznete na tržište i prodate, i to je bio prihod za budžet Republike Srbije. Prema tome, mislim da je tu nenamensko trošenje, odnosno jeftino skupljanje političkih poena, koje mnogo košta ovu državu, više desetina miliona dolara, a ne što su u tom periodu date cigarete vojnicima. Zna se šta je vojniku trebalo u tom periodu, a jedna od tih stvari je svakako bila i cigareta. Ko god da je to uradio, učinio je dobro delo. Danju i noću su ljudi sedeli u rovovima i nisu se pomerali sa svojih mesta. Morali ste, a ne znam koliko je ljudi učestvovalo u svemu tome, a ja jesam i ne stidim se toga i ne smeta mi što sam s tim ljudima bio. To su dva apsolutno različita pokazatelja ponašanja. Ovde se u tom izveštaju, a sada ću ja da ga pomenem, to pominje kao neka činjenica da je neko uradio zloupotrebu. Nije mogao da uradi zloupotrebu nikako, jer je zaplenio i oduzeo te cigarete. Pošto je i to jedan deo troškovnika u ratu, bile su dodeljene tamo gde je trebalo da se nađu. Danas ih palimo da bi pričali neku praznu priču, kako se mi borimo na određeni način. I taj uspeh pozdravljam kada su zaplenjene te cigarete, a nikako ne pozdravljam zašto su zapaljene. Prema tome, dva aršina su ovde. Mislim da ovom narodu nisu potrebni ničiji jeftini politički poeni, ali postoji i crno i belo. Završni račun za 2000. ima 99% belog u sebi, pošteno prema ovom narodu i pokušaju da se spasi ono što se spasti tada moglo...
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Završavam. A iznositi nekoliko primera i od njih praviti opštu priču o budžetu za 2000. godinu je smešno, apsolutno nepotrebno i ovo je danas kompletno promašena diskusija na ovu temu. Suština je ovde, to su činjenice iz budžeta za 2000. godinu...
To ste nam već ispričali, narodni poslaniče, molim vas da za vršite....
Završavam. To su činjenice i to je sadržaj budžeta za 2000. godinu. Hvala lepo.
Hvala. Da li se još neko od predstavnika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pitam, da li želi reč predstavnik predlagača, ministar finansija i ekonomije? (Ne želi.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i u celosti. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O ZAVRŠNOM RAČUNU BUDžETA REPUBLIKE SRBIJE ZA 2001. GODINU Primili ste Predlog zakona sa izveštajem o kontroli izvršenja budžeta Republike Srbije za 2001. godinu, izveštajem o radu budžetske inspekcije Ministarstva finansija i ekonomije u 2001. godini i sa dopunom izveštaja Predloga zakona o završnom računu budžeta Republike Srbije za 2001. godinu, sa obrazloženjem rashoda po razdelima budžeta i dopunom izveštaja o kontroli izvršenja budžeta Republike Srbije za 2001. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za finansije mišljenje je izdvojio narodni poslanik Slavoljub Matić. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da je ukupno vreme za raspravu pet časova i molim predstavnike poslaničkih grupa da predaju liste sa prijavljenim govornicima po ovoj tački dnevnog reda. Po Poslovniku? Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da, u skladu sa članom 90, vreme za raspravu ne bude pet časova, nego 10 časova. Smatram da ni ministar Đelić neće imati ništa protiv, s obzirom da je ovo važna tačka dnevnog reda i da treba posvetiti dosta vremena, kako bi se na adekvatan način raspravljalo o završnom računu i o utrošku preko 200 milijardi dinara.
U redu, staviću vaš predlog na glasanje. Molim vas da utvrdimo da li imamo kvorum za odlučivanje. Molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum za odlučivanje. Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Dejana Mihajlova da rasprava o ovoj tački dnevnog reda traje 10 časova. Molim narodne poslanike da se glasanjem izjasne o ovom predlogu, da rasprava traje 10 časova. Za 74, protiv 62, uzdržanih nema, nije glasalo 18, od ukupno 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog narodnog poslanika Dejana Mihajlova o produženju rasprave o ovoj tački dnevnog reda. Još jedanput molim poslaničke grupe da predaju liste sa prijavljenim govornicima po ovoj tački dnevnog reda. Posebno bih vas zamolila da na listama zaokružite da li je poslanička grupa za ili protiv predloga, da bismo mogli da napravimo redosled izlaganja narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li gospodin Božidar Đelić, ministar ekonomije i finansija želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, slučajnosti parlamentarnog kalendara su naložile da danas, u jednom danu, počnemo raspravu i o završnom računu za 2001. godinu. To je zbog toga što su pre svega završni račun za 2000. godinu, ali, ruku na srce, i ovaj završni račun za 2001. godinu nešto zakasnili. Bolje kasnije nego nikada. Šta bih želeo da kažem? U stvari, debata oko ovog završnog računa za 2001. godinu za mene je, kao što sam napomenuo u početku u diskusiji povodom celog ovog paketa, svojevrsna je šansa da se okrene jedan važni list u istoriji javnih finansija Srbije i da na rashodnoj strani imamo mogućnost da podrobno pogledamo šta se desilo u državnoj kasi. Lično, i u ime Vlade Republike Srbije, veoma sam zadovoljan da sam u stanju danas da polažem račune pred vama, pred ovim cenjenim domom. Nema nikakve tajne u ovome što se dešavalo 2001. godine i očekujem veoma konstruktivnu diskusiju tim povodom. Hteo bih samo da napomenem, pre nego što uđem u srž stvari, da ovaj završni račun ima dva noviteta. Prvi je da on sadrži izveštaj budžetske inspekcije o izvršenju budžeta za 2001. godinu. Želim da napomenem da nijedna zakonska odredba ne obavezuje izvršnu vlast, Vladu ili Ministarstvo finansija da priloži izveštaj budžetske inspekcije sa ovim završnim računom, ali Vlada, moje ministarstvo i ja lično hteli smo da ovaj izveštaj bude danas pred vama. I ne samo to, videćete u tom izveštaju, to je jedan prvi dokaz da taj organ u sklopu Ministarstva finansija i ekonomije ima svoju dozu autonomije, ima svoju dozu kritičnosti i videćete da on ni u kom slučaju nije neko telo koje je dirigovano; kao što nije bilo dirigovano oko ovih nalaza od 1996. do 2000. godine, nije bio ni 2001. godine. Isto tako, ne znam da je u istoriji parlamentarizma u Srbiji (mada uvek čovek mora biti oprezan po tim nalazima), bilo često da je izvršna vlast donela neke rezultate, neke kontrole koje se nje tiču, a da ona nije imala nikakvu zakonsku obavezu da to uradi, ali to neka nam služi na časti. Ja sam spreman da odgovorim na sva pitanja koja mogu proizaći iz te budžetske inspekcije, koja pokazuje da nije sve perfektno, da naravno ovakvih zloupotreba i protivzakonitih stvari nema, ali da mnogo toga može da se unapredi u samoj budžetskoj tehnici. Drugi novitet koji se nalazi u ovom završnom računu je to da će on biti propraćen prvi put (i u to siguran), jednom nezavisnom budžetskom inspekcijom koju će ovaj cenjeni dom naložiti i zatražiti od jedne nezavisne revizorske kuće, i to neće biti samo kontrola budžeta, nego će to biti revizija budžeta, znači jedna sistematska provera onoga što se dešavalo u budžetskoj kasi. Ta odluka je donesena na Vladi Republike Srbije pre nekoliko nedelja. Na vama je da usvojite tu odluku, da izaberete tog revizora. Izbor će biti vaš i izveštaj tog revizora će biti vaš. On će doći u ovaj dom, u njegove odbore, na ovu sednicu i neće doći u Vladu. Time ćemo, verujte, ja sam siguran, ma ko bio u Vladi, ma ko bio u parlamentu, okrenuti jednu važnu stranicu i na svaki način obezbediti da će ma ko bio u Vladi znati da će svake godine jedan nezavisni revizor pogledati ono što se dešava, uz ovu budžetsku inspekciju koja dokazuje svakog meseca sve više svoju nezavisnost. To je veoma dobro za duh parlamentarizma, to je veoma dobro za budućnost demokratije, za kontrolu zakonodavne vlasti nad izvršnom vlašću. Mogu i lično da kažem da sam veoma ponosan da se takve promene dešavaju u momentu kada sam član ove vlade. U ovoj raspravi i razna pitanja, koja je ovaj završni račun prouzrokovao, jednostavno pokazuju da se završni račun sve ozbiljnije shvata u ovom domu. Siguran sam da će godine koje dolaze donositi sve više i više pitanja i lično očekujem da će u godinama koje dolaze ova tačka prouzrokovati velike diskusije, i to je veoma dobro. Ponavljam, ma ko bio u parlamentu i ma ko bio u izvršnoj vlasti. Sada bih hteo da izložim oko dve ključne tačke. Prva tačka se tiče samog izvršenja budžeta, šta se desilo, i druga tačka - o ovim nalazima budžetske inspekcije i sledećim koracima koji su preduzeti, kao i o nekim dodatnim pitanjima koja je ovaj dom imao. Oko prve tačke želim prvo da napomenem da je 2001. godina počela sa prvim tromesečjem, koje je bilo sprovedeno po merama privremenog finansiranja. Prelazna vlada Republike Srbije je odlučila da predloži to privremeno finansiranje dok se ne izglasa nova vlada Republike Srbije, što se desilo 25. januara 2001. godine. Krajem marta vi ste izglasali budžet za 2001. godinu. On je naravno zauzeo celu budžetsku materiju za 2001. godinu, uključujući i ova prva tri meseca, ali moramo primetiti da izvršenje budžeta u prva tri meseca nije se bilo po istoj dinamici i po istom zakonu, kao u preostala tri kvartala u ovoj godini. Druga stvar, koju moramo napomenuti, to je da je u toku godine došlo do veoma značajnih promena i na prihodnoj i na rashodnoj strani. Želeo bih da ih napomenem pre nego što uđem u nekoliko cifara, koje su danas pred vama. Što se tiče prihodne strane, mi smo i pre nego što je počela da radi Vlada Republike Srbije imali razgovore sa koministrima i sa prelaznom vladom i ta prelazna vlada je odlučila da se za budžet 2001. godine krene u postepeno gašenje tih specijalnih računa i već krajem decembra jedan broj njih je bio ugašen, tako da je na prihodnoj strani već napravljen prvi napredak. Drugi napredak je napravljen kada ste izglasali krajem marta jedan set poreskih zakona koji je uveo mnogo više reda na prihodnoj strani. Tada je ukinuto nekih dvadesetak uredbi, odluka izvršne vlasti ili pak nekih fiskalnih formi koje su bile neuredno uvedene i neuredno evidentirane. Mnogobrojne namenske takse su tada ukinute, kao i mnogobrojne naknade, takse, koje su bile u nekim uredbama. Na taj način, počevši od 1. aprila te godine, imali smo jedan objedinjeni poreski sistem, koji više nije imao u celosti bilo kakve račune, nije imao nikakve namenske takse na prihodnoj strani i to je sada odraz koji imate u ovom završnom računu, imate sve ovog puta na jednom mestu. Da li je sve na jednom mestu? Nije. Šta bi trebalo da bude u ovom završnom računu na prihodnoj strani, a nije u potpunosti? Cenjeni narodni poslanici to su sopstveni prihodi budžetskih korisnika. Budžet za 2002. godinu je napravio pravi napredak u tom momentu, ali 2001. godine dobro se znalo da ima tih sopstvenih prihoda, međutim toliko je stvari već promenjeno da mi nismo tehnički bili u stanju da evidentiramo u potpunosti te sopstvene prihode saveznih organa. Ako pogledamo u toj bazi šta se desilo na prihodnoj strani onda uočavamo da je po prvi put u 12 godina poreski sistem dao i više od onoga što se očekivalo. U ciframa to znači da su nominali prihodi bili 17% veći od onih koji su planirani, a to znači - imajući u vidu da je inflacija, koja je bila planirana sa 30%, bila veća za nekih 10,6% od planirane - da smo u realnom iznosu imali prihode koji su bili 5% veći od onoga što je planirano. Drugim rečima, prihodi su bili 125 milijardi umesto 107,6 milijardi dinara. To znači da je poreski sistem, kada su se stvari objedinile i stavile na jedno mesto, počeo da funkcioniše efikasnije. Neki će reći - da li je to zbog mnogo većihstopa. Odgovor je ne. Mi nismo povećali stope, ali ono što se desilo na prihodnoj strani to je početak jedne decidne borbe protiv šverca i najveći uspeh je tu zabeležen u suzbijanju šverca naftnih derivata. Bez uspeha u toj borbi ni u snu ne bismo imali ovakve prihode. Isto tako, imali smo decidnu borbu protiv šverca cigareta i to su bili prvi koraci uspeha na tom putu i to je isto obezbedilo da ti prihodi budu na nivou. Znači, na prihodnoj strani, zbog tih sistemskih promena i zbog borbe protiv šverca, nešto bolje discipline u vidu plaćanja javnih dažbina, mogu da kažem da su u realnom iznosu po prvi put u zadnjih 12 godina javni prihodi, a da za to nisu "krive" neke nove dažbine ili pak više stope, budžet je dobio ono što je planirano, pa čak i 5% više; to je jedan uspeh u sprovođenju naših ekonomskih reformi i naročito poreske reforme. Ako sagledamo sredstva koja su bila predviđena za pokrivanje ovog puta prvi put predviđenog budžetskog deficita, konstatujemo da je slika realnosti bila manje povoljna za sprovođenje budžeta, i to iz dva ključna razloga. Prvo, prihodi od privatizacije koji su bili zacrtani prvobitno na nekih sedamdesetak miliona evra nisu se materijalizovali, jer shodno odredbama Zakona o privatizaciji, tu imamo, zbog sprovođenja jednog javnog transparentnog odnosa tendera, neke rokove koji su morali da budu ispoštovani. To je prouzrokovali nekoliko nedelja "zakašnjenja", prema prvobitnom planu, prvih priliva od privatizacije.Ti prvi prilivi od privatizacije su ušli (to je bila prodaja tri cementare) u aprilu 2002. godine, a ne u decembru 2001. godine, kao što je to bilo prvobitno isplanirano. Drugi element koji je bio nepovoljniji od onoga što je bilo predviđeno, to je priliv od međunarodnih finansijskih institucija, naročito od jednog kredita Svetske banke koji treba da podrži strukturno prilagođavanje kroz podršku budžeta, tzv. SAK-1. To je tehničko ime tog kredita. Taj kredit je isto dospeo u državnu kasu, ali u februaru 2002. godine. Znači, radi se o razlici od dva meseca. Međutim, taj zajam je bio prvobitno planiran za novembar mesec i on se desio dva i po meseca kasnije od onoga što je bilo planirano, ne zbog nekih problema, nego zbog toga što je tehnički bilo nužno obaviti razne pripremne radnje da bi sve bilo legijatis. Zbog toga i zbog toga što predviđene donacije, mada, kao što vidite, nešto veće od tri milijarde dinara, to je jedan uspeh naše Vlade, ali isto tako očekivani prilivi su bili nešto veći. Sve u svemu, kada kombinujete ta dva ključna razloga i ovaj treći za mnogo manje iznose, ispostavilo se da onaj budžetski deficit koji je planiran neće biti izvršen. Tu želim da privučem vašu pažnju na jednu ogromnu razliku u vođenju javnih finansija, koja se eklatantno pokazala u izvršenju budžeta za 2001. godinu. Porezi su realno bili nešto veći. Sredstva za pokrivanje deficita su bila značajno manja od onih koja su bila budžetirana. Odgovor naše vlasti nije bio da se štampa novac, nego da se potroši manje. Zbog toga, ako sagledate rashodnu stranu, tu ćete uočiti da su rashodi koji su izvršeni 127,3 milijarde dinara, umesto 129,4 milijarde dinara, koliko je bilo prvobitno budžetirano. Kao što vidimo, to je za 2% niže nominalno, ali to je isto 11% realno niže od onoga što je planirano. U izvršavanju ovog budžeta se vidi šta je odgovornost i ono što, verujte, nije bilo lako uraditi; kada se ispostavilo da sredstva za pokrivanje deficita neće biti prisutna na istom nivou, umesto da se pribegne štampanju novca da bi se prikrili neki problemi, mi smo odlučili, a ovaj završni račun je odraz toga, da jedan broj stavki bude ne samo snižen u realnom iznosu, nego da bude snižen čak i u nominalnom iznosu. Baš zbog toga smo ušli u jednu novu eru javnih finansija gde se ne troši više novca nego što se ima, da je ono što je finansijski guber i ono što se ima, da se ne pribegava raznim kvazifiskalnim deficitima. Naravno, primetićete da se u ovom završnom računu iskazuje gde su subvencije za razna preduzeća, uključujući i javna preduzeća, uključujući i EPS. Znači, umesto da se štampa novac i daje EPS-u za remont, što prouzrokuje inflaciju, odvaja se u raspoloživim sredstvima jedan broj stotina miliona, ovaj put više milijardi dinara, da bi se taj remont obezbedio na pravi način. To je bila jedna pozajmica budžeta Republike Srbije od tri milijarde dinara; novac koji nije štampan, novac koji je odvojen, novac koji je EPS već u 50% iznosavratio u budžet Republike Srbije. Isto tako, primetićete da je po prvi put posle Drugog svetskog rata otkup pšenice izvršen iz realnih izvora. To je pozajmica i poreskog novca koji je dat robnim rezervama da bi se otkupila pšenica. One su to uradile u roku, bez inflacije, bez devalvacije, po prvi put posle Drugog svetskog rata iz realnih izvora. Na taj način prvi put naši seljaci nisu dobili obezvređene iznose. Što nije manje važno, oni su taj novac dobili u tri rate, u tri meseca, u dan, u momenat kada su podneli nužnu dokumentaciju. To isto znači, i siguran sam da ćemo u raspravi imati dosta puno priče o svemu tome, da jedan broj veoma važnih stavki nije mogao da bude izvršen do kraja. To nije dobro, ali to je mnogo bolje nego da se štampa novac i da se dele lažne nade i da se ispunjavaju obećanja time što se obezvređuje naša nacionalna valuta ili, pak, da se prouzrokuje inflacija. Čini mi se da je ovajbudžet veoma odgovorno izvršen, u smislu da su, prema raspoloživim sredstvima, uklopljene mnogobrojnetražnje našeg naroda, naše privrede i, naravno, budžet koji bi mogao da podmiri hitne potrebe, jer bi trebalo da bude višestruko veći. Jednostavno, da bi istovremeno imali jedno umereno opterećenje privrede i građana, nije se moglo dati više od ovoga. Hteo bih oko ove prve tačke da napomenem samo nekoliko elemenata u onome što je izvršeno. Tu ćete konstatovati, cenjeni poslanici, da je prema prvobitnom budžetu, onakvom kakvog ste usvojili, došlo do nekih razlika. Hteo bih da napomenem koje su to razlike. Uočićete da pozicija koja je veća nego ona koja je planirana, i to daleko najveća, jeste je subvencija za PIO fond. Sedam milijardi više je trebalo obezbediti za obavezno penziono osiguranje da bi naši penzioneri dobili 12 penzija na vreme, bez inflacije. Znači, kroz realni novac. Na toj stavci se vidi veoma jasno o čemu mi pričamo. Da bi 2001. godine, uprkos velikim teškoćama, naši penzioneri dobili (kao što su dobili) 12 penzija, a da za te penzije ne bude štampan novac, obezbeđeno je u ovom budžetu dodatnih sedam milijardi dinara, da bi mogli da isplatimo te penzije na vreme, bez kašnjenja i bez štampanja novca. Isto tako, bila su nužna dodatna sredstva, prema prvobitnom planu, za ŽTP. Mogu da kažem da se i ove godine, to ćemo videti kada dođemo do treće tačke dnevnog reda, to ponovo desilo. Jednostavno, posle 12 godina propadanja, to javno preduzeće te godine, nažalost, ni ove godine nije u stanju da pokrije svoj fond plata kroz svoje sopstvene prihode. Da ne govorimo o nužnim remontima da bi železnica mogla normalno da funkcioniše. Zbog toga, za razliku od neke namenske takse koja je postojala pre i koja je dovela do jednog broja zloupotreba, ovoga puta su jasno iz budžeta obezbeđena sredstva. Zbog toga je ta stavka u saobraćaju nešto veća, da bi ŽTP mogao nesmetano da funkcioniše. Isto tako je i naličje toga da jedan broj stavki nije izvršen u nominalu na onome što je budžetirano. To se tiče, pre svega, plata. Znači, ono što je određeno u platama izvršeno je za 2,4 milijarde manje u domenu javnih službi. Isto tako, ako sagledate materijalne troškove Vlade, ne samo Vlade, nego državne uprave, ta pozicija je izvršena za 1,5 milijardi manje od onoga što je planirano. I Fond za tranziciju je izvršen za nekih 700 miliona dinara manje od onog što je prvobitno bilo planirano. To je zbog toga što je jedan broj tih programa počeo da se radi, ali nije bio spreman za finansiranje te godine, nego se posle toga finansiralo u prvom ili u drugom kvartalu 2002. godine. Isto tako, nešto manje sredstava je bilo dato agraru, jer jedan broj premija nije bio spreman. Tu ne govorim o premiji za mleko. Govorim o premiji za duvan, jer jedan broj pripremnih radnji nije bio gotov za isplatu u tom momentu, tako da to nije moglo, shodno zakonu, da bude isplaćeno. Tu bih hteo da zaključim ovaj prvi deo ovog izlaganja i da kažem da je ovaj budžet, po njegovom obuhvatu, mnogo opširniji i izražava realnost naših javnih finansija time što su tokom te godine svi specijalni računi ugašeni. Isto tako, ovaj budžet je prvi put u 15 godina izvršen u realnom iznosu, sa nešto većim prihodima nego što je planirano, što je dokaz, imajući u vidu da nijedna nova dažbina nije uvedena, čak su neke i ukinute, kao ona taksa na električno brojilo, koja je trebalo da donese milijardu i trista te godine, zahvaljujući toj poreskoj upravi, obezbedilo je prvi put sredstva, pa čak i više od onoga što je bilo u budžetu. Međutim, u vidu vremenskog raskoraka i tajminga raznih događaja, sredstva koja su bila nužna i koja su bila predviđena za pokrivanje deficita su zakasnila, neka za dva, a neka za tri meseca. Imajući u vidu da smo krenuli i da ćemo izdržati na toj odrednici filozofije da ne mogu da se prikrivaju problemi i da se rešavaju kroz štampanje novca, samim tim potrošeno je ono što se imalo u vidu svega onoga što je bilo raspoloživo i podmirile su se stavke sa nekim prioritetom. Ti prioriteti su, naravno, bili isplata penzija, isplata svih socijalnih prinadležnosti i obezbeđivanje normalnog funkcionisanja naše države. Shodno tome, moralo se doneti i nekoliko veoma teških odluka kao što je - koje su to budžetske stavke koje nije bilo moguće izvršiti do kraja? Naravno, u nekoj perspektivi, naš budžet mora biti takav da se izvršavaju sve stavke u onom iznosu u kome su predviđene. Međutim, to će potrajati, mislim, još godinu-dve, dok se situacija u našoj državi u potpunosti ne stabilizuje i dok ne budemo u stanju da veoma precizno predviđamo ono što će se desiti. Makroekonomski, primetićete da je inflacija bila za koji procenat veća od one koja je planirana, ali razlika nije bila 0,116, nego 30 prema 40. Ako govorimo o privrednom rastu, ukoliko je u budžetu za 2000. godinu bilo predviđeno 14% rasta, a napravljeno 5,9%, 2001. godine je bilo predviđeno 5% rasta, a izvršeno je 5,5% rasta, tako da smo imali realne pretpostavke i ovaj budžet je realno izvršen. Šta bih hteo da kažem oko ovog drugog dela - izuzetna mi je čast da valjda prvi put u ovom domu ministar finansija stoji pred vama i da je tu jedna budžetska inspekcija, po izvršenju ovoga budžeta. I šta ona pokazuje - ona pokazuje, naravno, da zloupotrebe u smislu onih koje smo videli prošlih godina više nisu prisutne, zbog toga što su one sistemski rešene u jednom delu, zato što su specijalni računi ukinuti, i zbog toga što je bilo te budžetske inspekcije. Ja sam u to uveren: veliki broj onih koji su budžetski korisnici su mnogo ozbiljnije shvatili i budžetiranje i izvršenje budžeta. Međutim, nikako ne bih mogao da dopustim neki vid demagogije, koja treba sada da kaže da je juče bio pakao i da je danas raj. Realnost je da je u mnogo čemu naša budžetska tehnika u 2001. godini trebalo da bude bolja i to je tačno. Želim da vam dam nekoliko primera, koji su izašli iz te budžetske inspekcije. Jedan primer je rđava navika, koja je postojala i koja je zakonski utemeljena, da se pri kraju godine zaključkom Vlade dešavaju neke preraspodele. Treća tačka dnevnog reda ovog zasedanja, rebalans budžeta ove godine, pokazuje da zahvaljujući vašem izglasavanju Zakona o budžetskom sistemu to više nije moguće. Ta rđava navika je izbegnuta i za svaku nešto značajniju promenu, u bilo kojoj stavci, izvršna vlast, Vlada, mora da dođe pred ovaj dom da na zakonski uređen, dobar, transparentan način, ovaj dom izglasa rebalans budžeta. Druga stvar koju bih hteo da kažem - ako sagledamo i same resurse budžetske inspekcije, sigurno je da u poslednjih godinu i po-dve godine dana ni ja lično nisam zadovoljan jačanjem te službe i time koliko bi ona trebalo da ima inspektora, obukom, brojem ljudi. Mogu da kažem da su tu jedna od velikih kočnica bila ne samo raspoloživa sredstva, ne samo plate koje mogu da se plate za tako odgovorno mesto, nego isto tako sama raspoloživost nužnim kadrovima. Tu vidimo da je institucionalna reforma nešto što traje, nešto što ne može tek tako zakonski da se promeni. Međutim, preuzimanje jednog broja kadrova iz ZOP-a danas, koji će i zvanično 1. januara postati članovi budžetske inspekcije, obezbeđivanje donatorskih sredstava za obuku, obezbeđivanje nužnih uslova za rad za budžetske inspektore, shodno novoj sistematizaciji Ministarstva finansija i ekonomije koju je Vlada Republike Srbije usvojila pre tri nedelje, to je jedna služba koja će brojati nekih 50 budžetskih inspektora, koji će biti prisutni ne samo u Beogradu, nego i u Novom Sadu, Nišu i Kragujevcu, i koja će, siguran sam, u budućnosti imati duplu ulogu, ne samo naknadne kontrole, nego, što je sigurno i te kako važno, savetodavnu ulogu, tako da pomogne svim budžetskim korisnicima da rade sve namenski i po zakonu. Tu bih hteo da zaključim svoje izlaganje oko ovog završnog računa. On nema isti obim kao ovaj prethodni, zbog toga što po tradiciji našeg parlamenta za prvi saziv se daju i zakoni, koji trebada se sprovode od strane raznih ministarstava. To nismo ponovili ovde, videćete to u završnom računu za 2000. godinu, dobar deo toga se tiče napomena o onim zakonima koji se sprovode a ne toliko razdela. Ovde imamo isto tako mogućnost da dođete i do dodatnih informacija. U diskusiji su razne poslaničke grupe, poslanička grupa DSS-a, poslanička grupa DOS - reforme Srbije i neke druge poslaničke grupe,zatražili dodatne informacije o ovom završnom računu. I naravno, naša Vlada, naše Ministarstvo, nema tajni za parlament, jedina kočnica mogu biti rokovi i raspoloživa sredstva. Želim samo da napomenem da u Ministarstvu finansija, do dana današnjeg, nažalost, ekipu koja planira i izvršava budžet i sprema završni račun čini nekih 12-tak ljudi. Znači, to su raspoložive snage koje moraju da odrade ovaj posao. To nije dovoljno. U novoj sistematizaciji ministarstva, kada dođemo do nekih novih prostorija (jednostavno, u zgradi u Nemanjinoj 22 nema ni mesta za više ljudi), mi ćemo ojačati tu ekipu. U svakom slučaju, potrudili smo se da odgovorimo na sva pitanja, koja su poslaničke grupe DSS-a, DOS - reforme Srbije i druge poslaničke grupe postavile.Hteo bih samo da komentarišem neka od važnijih pitanja koja su ovde postavljena. Želim isto da kažem da je ta ista služba, dok je trajala ova rasprava o završnom računu za 2000. godinu, dostavila dodatni izveštaj koji odgovara na jedan broj pitanja, koja su postavljana u debati , u odborima i u bilateralnim razgovorima. Mi ćemo ovaj izveštaj vama dostaviti koliko danas, ili najkasnije sutra ujutru, tako da ćete videti da je napravljen jedan svojski napor, da bi prvi put izvršna vlast dostavila dodatne informacije jednom završnom računu, koje predstavlja Skupštini. Zamolio bih svog kolegu Gorana Pitića, ukoliko to mogu po Poslovniku, da on izloži ono što se dešava u domenu donacija. Zatražena je dodatna informacija u domenu donacija, ali bih ostavio kolegi Pitiću da on obrazloži taj deo. Što se tiče sopstvenih prihoda nadležnih organa, želim samo da kažem da ti sopstveni prihodi nisu bili obuhvaćeni u onoj meri, koliko bi to bilo nužno 2001. godine. To, jednostavno, tehnički nije bilo moguće uraditi u prvom mahu, prioritet je bio - sve konce uhvatiti na prihodnoj strani, na rashodnoj strani obezbediti dovoljnu transparentnost, ne praviti kvazifiskalne deficite i početi taj posao na hvatanju svih elemenata trošenja. Prvog oktobra 2001. godine se za ljude koji su nešto možda malo dalje od te budžetske tehnike desila jedna veoma važna stvar - tog dana Ministarstvo finansija i ekonomije je ukinulo tzv. prolazne račune ili račune 637, za one koji su radili u SDK, koji su doveli u jednom mahu do mnogo većeg uviđaja u ono što se troši i u same sopstvene prihode indirektnih i budžetskih korisnika. Šta je tu po sredi i šta se desilo u zadnjem kvartalu te godine? Izvršenje budžeta u Srbiji može da se uporedi, ako mi dozvolite tu sliku, sa grudvanjem - budžet prema raspoloživim sredstvima odvaja jedan deo raspoloživih sredstava i ta veća "grudva" se prebacuje direktno budžetskom korisniku, Ministarstvu prosvete, Ministarstvu zdravstva i nekim drugim budžetskim korisnicima. Posle ti budžetski korisnici prave manje "grudve" i šalju novac na adrese indirektnih budžetskih korisnika i tu imate veliku neefikasnost u sistemu. U tom budžetskom "grudvanju" imate sledeći problem - novac može ležati na računu jednog direktnog budžetskog korisnika, a da bude preko potreban nekome drugom. Ili, moguće je imati raspoloživa sredstva iz sopstvenih prihoda, a da neki direktan budžetski korisnik ne može doći do nužnih sredstava iz budžeta. Naravno, ako pogledamo danas, u decembru 2002. godine, takozvana reforma trezora koja treba da dovede do toga da se novac daje i plaćase samo kada nalog za plaćanje bude raspoloživ, za to će trebati nešto vremena, to je šesta tačka dnevnog reda ovog zasedanja. U svakom slučaju, 1. oktobra 2001. godine napravljen je jedan veliki napredak u transparentnosti te rashodne strane ukidanjem tih prolaznih računa 637. Isto tako, jedno pitanje je bilo - šta je bilo sa odobrenim kreditima i šta je bilo sa potraživanjima? Mogu da kažem da smo cele 2001. i 2002. godine otkrivali sve više i više obaveza budžeta. Jednostavno, veliki broj obaveza nije bio proknjižen, veliki broj garancija koje su često na nezakoniti način i proces, proceduru, davani nekim poslovnim bankama i nekim drugim dobavljačima. Zato što nije bilo centralne evidencije svega toga mi 2001. i 2002. godine, sada, završavamo taj posao, mi smo evidentirali kome duguje budžet i od koga budžet potražuje. To je jedan mukotrpan proces koji nije lak i u izveštaju budžetske kontrole vidite ono što je evidentirano u tom momentu kada je budžetska kontrola i radila. Najzad, što se tiče pitanja ustupanja budžetskim korisnicima, mogu samo da kažem da je to regulisano postojećim zakonima i da ova reforma koja se desila 1. oktobra 2001. godine, budžet 2002. godine, omogućeno je da tu imamo mnogo veći uvid u to koji su to sopstveni prihodi, šta se tu dešava u toj kasi. Koja je perspektiva? Tu bih hteo da zaključim - ovaj završni račun, čini mi se, omogućava prvi put da ovaj cenjeni dom raspolaže sa nužnim informacijama i na vreme, da debatuje o tome kako se trošilo. Sigurno da ima tu puno pitanja i u ime Vlade Republike Srbije spreman sam, kao i moje kolege, da odgovorim na sva pitanja koja možete imati. Vi imate na to pravo, odgovor i transparentnost je naša dužnost, ali želim samo da kažem da ovo i transparentnost u našim javnim finansijama nije samo nešto što se donosi dekretom, to su duboke promene koje traju. Ovaj završni račun je jedan važan korak u poboljšanju i uviđaju u budžetsku kasu od strane zakonodavne vlasti. To sigurno nije kraj;želim da vas obavestim da je 1. decembra, pre koji dan, počeo postupak, shodno Zakonu o budžetskom sistemu koji ste izglasali, za pripremu završnog računa za 2002. godinu, tako da će on biti pred vama najkasnije, Vlada treba da ga usvoji, krajem maja sledeće godine; i naša je zakonska obaveza da u tom roku dostavimo jedan kompletan izveštaj. Pred vama je završni račun. Mi smo se trudili da dostavimo sve informacije i prvi put imate, a da za to nije bilo nikakve zakonske obaveze, izvršene budžetske inspekcije u tom domenu. I ne samo to, ovo nije kraj priče o budžetu za 2001. godinu; ovaj dom prvi put u istoriji srpskih javnih finansija ima mogućnost, a ja očekujem da iskoristi tu mogućnost, da uzme jednog nezavisnog revizora, koji će nezavisno od Vlade ponovo pogledati tu državnu kasu 2001. godine i tako možete da dobijete još jedan nezavisan izveštaj o tome kako se trošilo u državnoj kasi i na šta. Hvala vam puno na pažnji.
Zahvaljujem se predstavniku predlagača, ministru finansija, gospodinu Đeliću. Pitam da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? Ne. Da li narodni poslanik koji je izdvojio mišljenje, narodni poslanik Slavoljub Matić, želi reč? Izvolite, pet minuta imate.
Kolege poslanici, izdvojio sam mišljenje pre sedam dana očekujući da ćemo i na takav način izvršiti pritisak na ostala ministarstva da dopune ovaj izveštaj tj. završni račun svojim izveštajima o finansijskom poslovanju. Ne sporim silan trud koji su uložili službenici Ministarstva finansija i posebno ministar Đelić i smatramo da je ovo svakako napredak u odnosu na prethodne završne račune, ali smatramo takođe, obzirom da se radi o ogromnim sredstvima, da su bili u obavezi i ostali resori da se na sličan način prikažu i da njihovi dopunski izveštaji barem nalikuju na ono što je Ministarstvo finansija uradilo. Svakako kada otvorimo raspravu u načelu poslanici DSS-a pomenuće sve te nedostajuće delove, ali samo stavka agrarni budžet - pogledajte dopunski izveštaj - od 3 milijarde i 900 miliona, samo je rečeno da je na zakonit način trošeno. Da li je to stvarno rasprava o budžetu? Ja moram da vam kažem da ne bismo, siguran sam, mi iz DSS-a ni tražili da se dopunski izveštaji sada prilažu da su tokom godine na redovan način priloženi od strane resornih ministarstava. U više navrata poslanici DSS-a tražili su izveštaje ministarstava; nažalost, nikada u ovom domu - niti ovde na sednicama, niti na odborima - nismo dobijali prave izveštaje ministarstava; ne sporim, bilo je izuzetaka, ali o finansijskom poslovanju nismo dobijali do onoga što smo tražili. Ovo je prilika da na neki način vratimo i dostojanstvo ovom domu, da ministri imaju obavezu i da redovno, posebno kada je završni račun u pitanju, dostavljaju svoje izveštaje. U zavisnosti od kvaliteta njihovih objašnjenja, DSS će glasati za ili protiv.
za reč se javio ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, gospodin Goran Pitić.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu zahteva pojedinih poslanika, a vezano za deo izveštaja o izvršenju budžeta za 2001. godinu o donacijama, koji je podeljen juče na Odboru za finansije i biće predmet rasprave, iskoristiću ovu priliku da vas upoznam sa nekim detaljima koji se tiču donacija za 2001. godinu. Generalno, videćete da je u tom izveštaju dato uopšte, kada se tiče pitanja donacija, da je u 2001. godini u Republiku Srbiju ušlo po onome za šta imamo evidenciju oko 530 miliona evra, kako ono što je prikazano u okviru izvršenja budžeta, znači 3.600.000.000 dinara, što je budžetski tok donacija, tako i ostatak koji je bio u onome što je nebudžetskog karaktera, a to je išlo u vidu robe ili u vidu svega onoga što je ušlo i u energetiku i u socijalni sektor, sve ono što je bilo van budžetskog toka. Moram da kažem da sam tok koji se ticao definisanja prioriteta Vlade Srbije, sa čime smo išli prema donatorima, jeste bio takve prirode da smo 2001. godine imali jednu vrstu, ja bih rekao, izuzetka u ponašanju zemlje kao što je naša, znači, postkonfliktne zemlje koja je primalac donacija, a to je da nismo prihvatili samo sugestiju Svetske banke i ostalih međunarodnih finansijskih organizacija, šta je to što naša zemlja treba da dobije u vidu donacija. Mi smo izašli sa jednim dokumentom koji je nazvan plan reformi Republike Srbije i na Briselskoj konferenciji 2001. godine, juna meseca, mi smo izašli sa definisanim prioritetima šta je to što je potrebno Republici Srbiji, šta je to od donacija što mi želimo da uđe i kako da se isfinansiraju naši prioriteti. U 2001. godini, nakon 2000. godine, onog malog perioda od oktobra 2000. godine kada je najveći deo donacija bio humanitarnog karaktera, znači za potrebe energetike, za potrebe zdravstva, za potrebe socijale, znači 2001. godine, mi smo imali tri prioriteta. Prvi je bio revitalizacija infrastrukture, drugi je bio na neki način pokušaj da se u nekim segmentima obnovi privreda i treći je bio socijalni sektor. Kada pogledate cifre koje imate u izveštaju (tačnije, imaćete ih sutra ujutru, ali ih je imao Odbor za finansije), od tih 500 i skoro 30 miliona evra, jedna četvrtina je išla u socijalni sektor, jedna četvrtina u energetiku, ostalo je išlo u zdravstvo, poljoprivredu, razvoj privatnog sektora i u pripremu za 2002. godinu u kojojje prioritet bio, dominantno, na revitalizaciji privrede, na razvoju privatnog sektora, restrukturiranju banaka i još na nekim segmentima. Pitanje za izveštaj je bilo ono što se odnosi na 2001. godinu, tj. zahtev poslanika nije bio izveštaj o donacijama u kompletu nego u izveštaju za 2001. godinu. Daću vam samo jednu informaciju, a upravo se to i nalazi u izveštaju, mada ne znam da li ste ga svi dobili, ali ga je dobio Odbor za finansije. Što se tiče para, pošto čujem da mnoge interesuje gde su pare, budžetska inspekcija je utvrdila da je od prihoda od donacija u budžetskim kanalima bilo 3.366.391.000 dinara. U izveštaju ćete naći na koji način se vrši realizacija i praćenje donacija, na koji način se vrši postupak prenosa sredstava donacija preko budžeta Vlade Republike Srbije i naći ćete - prikupljanje i razmenu informacija o donacijama, što je dopunski izveštaj, kao i pregled realizacije donacija. Moram da kažem da za ono što je do dana današnjeg evidentirano preko Vlade Republike Srbije, znači sve donacije koje su ušle preko nje,na to nije bilo nijednog prigovora. Bio je samo jedan a njega ću objasniti, vezano za korišćenje donacija, bilo da je od strane donatora bilo od strane krajnjih korisnika. Za vašu informaciju donacije predstavljaju ugovor. Znači, donacije su ugovor koji podrazumeva da postoje ugovorne strane, pri čemu se definiše ko je primalac donacije, ko je davalac donacije, način korišćenja sredstava, način prenošenja sredstava i nadzor nad realizacijom donacije. Kada se radi o dinarskoj donaciji, o tome kako se prenose sredstva, ona se jednostavno uplaćuju na račun - prihodi po osnovu donacija. Tada se taj prolazni račun direktno prebacuje na račun budžeta Republike Srbije. Kada se radi o donaciji u inostranoj valuti tada se devizna sredstava prebacuju, i to je bilo u 2001. godini, a u 2002. je to prebačeno na račun Narodne banke, znači ide konverzijom deviznih sredstava u dinarska sredstva, potom ta sredstva opet idu na račun prihoda po osnovu donacija, kada idu u budžet Republike Srbije. U skladu sa ovim u budžetu imate razdeo 14 poziciju 77. To je pozicija u odeljku Ministarstva za ekonomske veze sa inostranstvom, gde se iskazuju sredstva... Izvinjavam se, vi ste tražili dopunu izveštaja, upravo govorim o tome, koji nemate u osnovnom izveštaju.Znači, budžetski razdeo 14 pozicija 77 i po toj osnovi 1.715.259.000 uplaćeno je preko računa - prihodi po osnovu donacija, koji je direktno prebačen u budžet Republike Srbije. Pored toga, Republika Srbija je primila i direktnu budžetsku pomoć i po toj osnovi, na osnovu ugovora koji su ratifikovali poslanici u Saveznoj skupštini, Republika Srbija je dobila 1.501.390. dinara. Po osnovu donacija za otklanjanje posledica od poplava u Republici Srbiji na račun budžeta Republike Srbije uplaćeno je 124.742.000 kao i iznos od 25 miliona, kada sve to saberete dobićete iznos koji je utvrdila i budžetska inspekcija, a to je iznos od 3.366.391.922,2 dinara. Svakim ugovorom o donaciji predviđa se način na koji se vrši nadzor, predviđa se kontrola nad upotrebom sredstava od donacije i sam donator vrši nadzor i ima jedinicu za praćenje implementacije donacije, što je ugovorom, inače, i predviđeno. Do sada je otprilike u evidenciji Ministarstva definisano negde oko 800 projekata koji su ili evidentirani ugovorima preko Vlade Republike Srbije ili su bili identifikovani preko lokalnih uprava ili drugih organa koji su bili primaoci donacije. Jedini prigovor koji je do sada išao po pitanju donacija došao je od strane sindikata pravosuđa, a radi se o tome da je do sada preko Vlade došlo 5,9 miliona dolara za potrebe pravosuđa. Postoje svi identifikovani detalji po pitanju ove donacije od 5,9 miliona dolara. U svakom slučaju, ovaj izveštaj koji je dat Odboru za finansije i koji će biti podeljen sutra ujutru pokazuje da je budžetska inspekcija definisala iznos za izvršenje donacija u 2001. godini koji ovaj izveštaj u potpunosti potvrđuje.
Zahvaljujem se gospodinu Pitiću. Rad nastavljamo sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Petu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Miodrag Jaćimović, Slobodan Pavlović, Stanko Kovačević, VlatkoSekulović, Nataša Milojević, Ištvan Išpanovič, Bijači Anton, Predrag Stojanović, Vasilije Pavićević, Miroslav Markićević, Jelena Milenković; zakašnjenje je najavio Mirko Rosić. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije obaveštavam vas da sam na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, predstavnike Narodnog pokreta Otpor, predstavnike Nacionalnog demokratskog instituta, predstavnike Udruženja univerzitetskih profesora i predstavnike USAID-a (JUESEID-a) Pozdravljam prisutne goste. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZAVRŠNOM RAČUNU BUDžETA REPUBLIKE SRBIJE ZA 2001. godinu Želela bih da vas podsetim, predlagač odnosno predstavnik predlagača je imao reč, narodni poslanik koji je izdvojio mišljenje je takođe imao reč. Izvestioci nadležnih odbora su odustali od rasprave. Pitam, da li neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa se prijavljuje za reč po ovoj tački dnevnog reda? (Da.) Izvolite, reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, ovlašćeni predstavnika poslaničke grupe SPS.