Hvala poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Pred vama je Izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama za 2007. koje, temeljem Zakona o obrani, Vlada Republike Hrvatske podnosi Hrvatskom saboru. Izvješće za 2007. godinu odnosi se na razdoblje koje nosi obilježja od iznimnog značenja za daljnji razvoj obrambenog sustava. Ističem donošenje provedbenih planova dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske, koji su temelj i usvojenog ovdje u Hrvatskom saboru 2006. godine, plana, dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga, te intenziviranje aktivnosti koje su dovele do povećanja razine usklađenosti procesa i resursa sa standardima zemalja članica Euroatlantskih integracija. U izvješću je u šest cjelina prikazano stanje obrambenog sustava, dostignuti stupanj spremnosti i upravljački procesi u glavnim područjima njegova djelovanja. Izvješće odgovara na tri temeljna pitanja: Kako upravljamo obrambenih sustavom, na koji način se koristimo resursima i na kraju, koje smo sposobnosti pri tome razvili odnosno razvijamo. Iz Analize sigurnosnog okruženja Republike Hrvatske proizlazi mala vjerojatnost konvencionalnih prijetnji, ali istovremeno i povećan rizik od terorizma, širenja oružja za masovno uništenje, te sličnih oblika prijetnji. Zbivanja na međunarodnoj sceni u velikoj mjeri određuju međunarodnu sigurnost i zahtijevaju angažiranje Međunarodne zajednice, u prvom redu Ujedinjenih Naroda, ali i drugih međunarodnih organizacija. Posljednje desetljeće obilježio je porast broja mirovnih operacija koje pokušavaju stabilizirati mnoga krizna područja širom svijeta. Smanjen izražaj konvencionalnih vojnih prijetnji u bliskom okružju i povećan utjecaj transnacionalnih izazova na regionalnoj, globalnoj, svjetskoj razini, daje prostor za povećano sudjelovanje Republike Hrvatske u međunarodnim aktivnostima zaštite mira i sigurnosti. Republika Hrvatska trenutno sudjeluje u 13 mirovnih misija Ujedinjenih Naroda, te u operaciji ISAP u Afganistanu koja se pod vodstvom NATO-a provodi uz odobrenje Ujedinjenih Naroda. Međunarodni angažman zahtijeva prilagođavanje hrvatskog sigurno-obrambenog sustava u cilju njegova uvezivanja u globalni sigurnosni sustav. Iz takve prosudbe nameće se potreba nastavka reforma hrvatskog obrambenog sustava. Intenzivni reformski procesi koji su se odvijali tijekom 2007. bili su usmjereni na povećanje operativnih sposobnosti hrvatskih Oružanih snaga, poboljšanje obrambenog upravljačkog procesa, prilagodbe koje omogućuju uključivanje u NATO savez, te razvoj sustava za upravljanje osobljem. Nastavljena je analiza i prilagodba zakonodavstva koja uređuje pitanje od interesa za obranu Republike Hrvatske. Prilagodba je provedena donošenjem odgovarajućih zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani i Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske, te donošenjem Zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske. Donošenjem Zakona o Obalnoj straži Republike Hrvatske omogućeno je ustrojavanje Obalne straže u okviru Hrvatske ratne mornarice, čime Republika Hrvatska dobiva odgovarajuće snage koje će moći učinkovito nadzirati i štititi hrvatske racionalne interese u Zaštićenom ekološkom ribolovnom pojasu i pružati potporu svih drugim tijelima nadležnima za nadzor i zaštitu prava i interesa Republike Hrvatske. Republika Hrvatska je tijekom 2007. godine uspješno provodila primjene za uključivanje u NATO, Europsku Uniju, reforme obrambenog sustava, te promicanje međunarodne i regionalne stabilnosti i sigurnosti. Razrada ciljeva obrambene politike Republike Hrvatske na godišnjoj razini, odnosno provedba reformskih procesa, oblikovani su godišnjim smjernicama obrambenog planiranja. Pripreme za punopravno članstvo u NATO savezu razrađene su Godišnjim nacionalnim programom u kontekstu NATO-ovog akcijskog plana za članstvo. Dugoročni plan razvoja Oružanih snaga razrađen je putem provedbenih planova u šest funkcionalnih područja: upravljanje osobljem, međunarodna vojna suradnja, opremanje i modernizacija, gospodarenje nekretninama, strateške komunikacijske mreže i informatizacija, te istraživanje i razvoj. Provedbenim planovima operacionalizirani su projekti i aktivnosti što će omogućiti postupno dostizanje ciljanih sposobnosti do 2015. godine. Tijekom 2007. godine osnovane su promjene organizacijske strukture Oružanih snaga, te opremanje i osposobljavanje postrojbi i zapovjedništava. Značajne aktivnosti Oružanih snaga bile su i sudjelovanje u mirovnim operacijama, pružanje pomoći civilnim institucijama, planiranje i provedba vojnih vježbi, te sudjelovanje u međunarodnim vježbama u sklopu međunarodne vojne suradnje. Sudjelovanje u NATO vježbama u zemlji i inozemstvu, imalo je važnu ulogu u osposobljavanju pripadnika i postrojbi Oružanih snaga Republike Hrvatske za obranu zemlje. Logistički sustav Oružanih snaga je tijekom 2007. godine intenzivno radio na prilagođavanju NATO standardima i procedurama, a dostignuti visoki stupanj interoperabilnosti potvrđen je potporom snagama na vježbi Nobel Midas 07 i organizacijom vježbe Loges 07, koja je organizirana i provedena u suradnji sa zemljama potpisnicama Američko-jadranske povelje. Obuka Oružanih snaga u 2007. godini bila je usredotočena na dostizanje interoperabilnosti sa NATO-om kroz jačanje i odražavanje spremnosti pojedinca i postrojbi deklariranih za NATO vođene operacije i vježbe, te na razvoj sposobnosti za pružanje pomoći civilnim institucijama i stanovništvu u slučaju prirodnih ili ekoloških nesreća odnosno katastrofa. Oružane snage su nastavile aktivno pružati pomoć civilnim institucijama u zemlji sudjelovanjem u protupožarnim i protupoplavnim aktivnostima, logističkoj i drugoj potpori, inžinjerijski i graditeljski radovi, kao i u zračnom prijevozu životno ugroženih pacijenata. U raznim zadaćama tijekom protupožarne sezone tijekom 2007. godine sudjelovalo je oko 1650 pripadnika Oružanih snaga koji su iskazali pripremljenost i visoki stupanje motivacije pri provedbi navedenih zadaća. Profesionalnim pristupom, obučenošću i zalaganjem ostvareni su zavidni rezultati u gašenju velikih šumskih požara. Visoka razina obučenosti i osposobljenosti za pružanje pomoći civilnim institucijama i stanovništvu dokazana je uspješnim angažiranjem Oružanih snaga u protupožarnim aktivnostima. Nastavljeno je pružanje potpore i aktivno sudjelovanje u nastojanjima međunarodne zajednice na jačanju međunarodnog mira i stabilnosti kao trajno opredjeljenje hrvatske sigurnosne i obrambene politike. Povećan je doprinos UN-ovim mirovnim operacijama, te tijekom 2007. godine broj angažiranih pripadnika hrvatskih Oružanih snaga u Mirovnoj misiji ISAP u Afganistanu povećan sa 147 na dvije stotine pripadnika. U 2007. godini veliki dio prioritetno nabavljene opreme bio je namijenjen pripadnicima oružanih snaga koje sudjeluju u međunarodnim misijama prvenstveno u Mirovnoj misiji ISAP u Afganistanu. Svako ističem da su u 2007. godini započeti opsežniji procesi opremanja, modernizacije oružanih snaga. Sklopljen je ugovor o razvoju domaće jurišne puške. Proveden je odabir najpovoljnijih ponuđača za isporuku borbenih oklopnih vozila pješaštva. U operativnu uporabu uvedeni su novi školski avioni. Započela je isporuka transportnih helikoptera iz … [[Govornik se ne razumije.]] i ugovorena je nabava novih protupožarnih zrakoplova. Važno je naglasiti da je sklopljenim ugovorom o nabavi borbenih oklopnih vozila pješaštva koji uključuju i … [[Govornik se ne razumije.]] osiguran prijenos tehnologije domaćim proizvođačima vojne opreme a oružane snage će pri tome se opremiti suvremenim borbenim oklopnim vozilima. Uvođenje nove opreme, usvajanje i primjena … [[Govornik se ne razumije.]] dokumenata, intenzivno sudjelovanje u obučnim i vježbovnim aktivnostima pripadnika oružanih snaga sa pripadnicima Oružanih snaga zemalja NATO-a, te uspješno sudjelovanje u međunarodnim mirovnim operacijama potvrdilo je napredak Republike Hrvatske u procesu transformacije oružanih snaga i dosezanje kriterija za punopravno članstvo u NATO-u. Tijekom 2007. godine, Republika Hrvatska, ostvarila je daljnji napredak prema ispunjavanju uvjeta za članstvo u NATO-u. Sudjelovanje Republike Hrvatske u procesu integracije i približavanja članstva u NATO-u odvijalo se u okviru partnerstva za mir te akcijskom planu za članstvo. Tijekom godine, sudjelovanje u partnerstvu za mir je bilo definirano aktivnostima individualnog partnerskog programa, procesom planiranja i raščlambe, odnosno partnerskim ciljevima te godišnjim nacionalnim planom. Individualni partnerski program u 2007. godini sadržavao je 4 stotine 84 aktivnosti. Prioritet su bile aktivnosti koje izravno podupiru implementaciju preuzetih partnerskih ciljeva, obuka deklariranih postrojbi u skladu sa NATO standardima, inteviziranje njihova sudjelovanja u konceptu operativnih sposobnosti i NATO-vim vježbama otvorenim za partnere. PAL ciklus je završen u siječnju 2008 godine. NATO-a procjena konstatirala je daljnji napredak Republike Hrvatske na području obrambenih reformi i prilagođavanju sustava zahtjevima budućeg članstva u savezu. Konstatacija NATO stručnjaka jest kako Republika Hrvatska iz perspektive obrambenog sustava spremna za članstvo. Provedene procjene postignuća Republike Hrvatske potvrdile su spremnost Republike Hrvatske za punopravno članstvo u NATO savezu te smo, u skladu i sa očekivanjima na sastanku, na vrhu NATO-a, NATO summitu u Bukureštu 3. travnja ove godine dobili pozivnicu za članstvo u tom savezu. Politika upravljanja osobljem temelji se na četiri glavna programska područja, pribavljanje osoblja, profesionalni razvoj, … [[Govornik se ne razumije.]] potpora, te tranzicija i izdvajanje. Temeljna zadaća sustava upravljanja osobljem dvojne naravi, zadovoljavanje potreba vojne organizacije za kvalitetnim osobljem uz istodobno pružanje i primjerene potpore svakom pripadniku oružanih snaga. Glavni razvojni ciljevi u području upravljanja ljudskim resursima dostizanje potpuno profesionalne strukture osoblja, ugovorna pričuva, dragovoljni ročnici i nova kategorija osoblja vojni specijalisti. Usvojenim konceptom jedinstvenog upravljanja osobljem utvrđena su načela i temeljni postupci u svim programskim područjima upravljanja ljudskim resursima. Izrađena je doktrina upravljanja ljudskim resursima, te ustroj središnjice za upravljanje osobljem koja će imati središnju, prioritetno provedbenu ulogu u upravljanjem osobljem i izravno pokrivati sve funkcije profesionalnog razvoja svih kategorija vojnog i civilnog osoblja u oružanim snagama. Ciljana brojčana veličina djelatnog sastava oružanih snaga do konca 2009. godine 16 tisuća djelatnih vojnih osoba i 1600 državnih službenika i namještenika. Ukupno brojno stanje Ministarstva obrane Oružanih snaga na dan 31. prosinca 2007. godine bilo je 22 tisuće i 650 djelatnika dok je evo početkom svibnja ove godine brojka 22 tisuće 465 djelatnika. Program pribavljanja osoblja kao stalni proces privlačenja, odabira i prijema kojim se osigurava popuna ustrojbenih mjesta oružanih snaga najboljim kandidatima sukladno potrebama provoditi se u skladu sa dugoročnim planovima i potrebama obrambenog sustava. Plan pribavljanja vojnog osoblja za 2007. godinu ispunjen je oko 90%. Neispunjenje plana u dijelu koji se odnosi na pribavljanje časnika uzrokovano je nezadovoljavajućim odazivom kandidata za časnička mjesta deficitarnih zanimanja. Profesionalni razvoj pripadnika oružanih snaga omogućuje pojedincu dostizanje, održavanje i razvoj sposobnosti znanja i vještina potrebnih za uspješno obnašanje dodijeljenih dužnosti. Provodi se rastućom i slijednom vojnom i funkcionalnom izobrazbom, dodjelom raznovrsnih dužnosti, samorazvojem i napredovanjem u službi i promicanjem u činu. Praćenje profesionalnog razvoja pripadnika oružanih snaga usavršava se razvojem modela profesionalnog razvoja uz stalno praćenje razvoja civilnih profesija i odgovarajućim prilagodbama vojnog sustava. … [[Govornik se ne razumije.]] potpora usmjerena je na vrednovanje rada i zadovoljavanje osobnih potreba pojedinca. Obuhvaća područja plaća i ostalih materijalnih naknada i poticaja stambenog zbrinjavanja, zdravstvene skrbi, skrbi u obitelji, psihološke potpore, odmora, dopusta i slobodnog vremena, priznanja, pripreme za završetak vojne karijere. Svrha personalne potpore je podizanje kvaliteta življenja koja izravno utječe na pribavljanje i zadržavanje kvalitetnog osoblja te profesionalni razvoj svih kategorija djelatnika. Dostizanje ciljane brojčane veličine i strukture djelatnog sastava oružanih snaga nije moguće bez sustavnog planskog izdvajanja osoblja. U 2007. godini nastavljeno je plansko izdvajanje prvenstveno starijeg osoblja koje stječe zakonske uvjete za umirovljenje, vojnog osoblja čija zdravstvena sposobnost ne zadovoljava kriterijima za ostanak u djelatnoj vojnoj službi. Te civilnog i vojnog osoblja neodgovarajuće stručne spreme. Dio državnih službenika i namještenika izdvaja se organizacijskim izdvajanjem iz obrambenog sustava pojedinih uslužnih djelatnosti. Ispunjenje plana izdvajanja osoblja u 2007. godini iznosi 83,8% a neispunjenje dijela plana uvjetovano je poteškoćama u organizacijskom izdvajanju uslužnih djelatnosti. Izdvajanje osoblja popraćeno je … [[Govornik se ne razumije.]] tranzicije, zbrinjavanja izdvojenog osoblja, spektra koji u svom djelokrugu obuhvaća informiranje, tranzicijske radionice, stručno osposobljavanje, savjetovanje i pomoć pri zapošljavanju i samozapošljavanju te sustav uvećanih otpremnina u svrhu zapošljavanja. Tijekom 2007. godine održana je 41 tranzicijska radionica u regionalnim odsjecima za tranziciju čime je 5 stotina i 14 polaznika steklo pravo na korištenje programa potpore. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o obrani iz srpnja 2007. godine Hrvatski sabor je ovlašten donijeti odluku o nepozivanju novaka na obvezu služenju vojnog roka. Propisano je da Vlada Republike Hrvatske može uz prethodnu suglasnost vrhovnog zapovjednika predložiti Hrvatskom saboru donošenje odluke o nepozivanju novaka na obvezu služenja vojnog roka na temelju obrambenih potreba i interesa Republike Hrvatske. U skladu sa navedenim zakonskim odredbama na prijedlog Vlade Hrvatski sabor je donio odluku o nepozivanju novaka na obvezu služenja vojnog roka od 1. siječnja 2008. godine čime je učinjen još jedan značajan korak na potpunoj profesionalizaciji oružanih snaga. Izmjenama i dopunama Zakona o obrani regulirano je da će po donošenju Odluke o nepozivanju novaka na obvezu služenja vojnog roka omogućiti se novacima koji to žele dragovoljno služenje vojnog roka, te je stoga izrađen Pravilnik o dragovoljnom služenju vojnog roka i u tijeku su pripreme za prvo pozivanje dragovoljnih ročnika koje očekujemo iza ljeta ove godine. Pričuvna komponenta Oružanih snaga se postupno smanjuje i stvaraju se uvjeti za popunu Oružanih snaga ugovornom pričuvom kao novom kategorijom osoblja. Kao posebni dio ovog izvješća obuhvaćeno je i stanje obrambenih priprema s obzirom da je Zakonom o obrani propisano da Vlada jedanput na godinu izvješćuje Hrvatski sabor o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. Predstavnici Ministarstva obrane su tijekom 2007. godine obišli i u kontaktu s nadležnim predstavnicima središnjih tijela upoznali se sa stanjem obrambenih priprema, te dali smjernice za njihovo daljnje unapređenje. Središnja državna tijela provode obrambene pripreme iz svoje nadležnosti, te su tijekom 2007. godine ažurirali svoje postojeće planove. Poštovane gospođe i gospodo zaključno želim reći da je spremnost obrambenog sustava Republike Hrvatske provođenje kadrovske politike i ukupno stanje u Oružanim snagama Republike Hrvatske, pokazuje da Republika Hrvatska ima i razvija obrambeni sustav primjeren potrebama i razini ugroza i izazovima s kojima se suočava. Oružane snage i cjelokupan obrambeni sustav prolaze razdoblje cjelovite transformacije i izgradnje novih sposobnosti. Posebno intenzivno se provode aktivnosti kojima se ispunjavaju kriteriji za dostizanje interoperatibilnosti s obrambenim sustavima NATO zemalja. Uz sve transformacijske procese i izazove Oružane snage i obrambeni sustav uspješno izvršavaju sve zadaće koje su propisane Ustavom, zakonima i strateškim dokumentima, te one čije ispunjenje od njih zatraže Hrvatski sabor, Predsjednik Republike Hrvatske i Vlada Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dame i gospodo zastupnici, htio bih napomenuti da tako kažem. Mnoge točke dnevnog reda koje su uvrštene nisu proradili adekvatni odbori. Ne može se raspravljati ako nema uvjeta o tim točkama dnevnoga reda, pa smo prisiljeni preskakati pojedine točke dnevnog reda. Ja vas molim da u tijeku današnjeg dana oni odbori koji nisu raspravili svoj dio koji pripada matičnim i drugim odborima da to učine kako bi mogli raspraviti pojedine točke, po mogućnosti prema redoslijedu koji imamo. Ja vas molim dakle da nađete vremena i da se te točke dnevnog reda rasprave. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za obranu gospodin zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege. Dozvolite da ukratko sažmem zapravo ovaj izvještaj. Ne bih ga cijeloga čitao, osim što bih kazao da je Odbor za obranu u svojstvu matičnog radnog tijela razmotrio ovo izvješće, da je rasprava bila načelna i pojedinačna, da je Odbor u načelnoj raspravi iznio proturječna stajališta. Jedno da je godišnje izvješće sveobuhvatno, precizno i jasno i nedvosmisleno, te da bez nepotrebnih detalja odražava stanje obrambenog sustava. Drugo izneseno stajalište da je izvješće preopćenito i nedovoljno transparentno i da predstavlja korak unazad u odnosu na prošlogodišnja izvješća. U pojedinačnoj raspravi dio zastupnika istaknuo je kako u izvješću nema objektivnog pregleda stanja koje nije doduše idealno, ali je zadovoljavajuće obzirom na ugroze, potrebe i mogućnosti Republike Hrvatske. Istaknuto je da je u predmetnom izvješću nedostatno obrađeno opremanje i stanje opreme, te je izneseno mišljenje da je nužno potrebno da se o svim velikim nabavkama strateške opreme provodi rasprava u Hrvatskom saboru. Uz ljudske resurse primijećeno je kada je o njima riječ da se pozdravlja povećanje plaća. No, treba učiniti dodatne napore prije svega na području stambenog zbrinjavanja, ali i na poboljšanju kvalitete života u vrijeme odmora. Istaknuto je da je nužno da se vodi više računa o ugledu časnika i da bi Ministarstvo obrane moralo reagirati na svaku objedu iznesenu u medijima, jer sustav zapovijedanja direktno utječe na borbenu spremnost. Istaknuto je da bi u buduće trebalo u izvješćima voditi više računa o problematici zaštite i spašavanja. U raspravi je rečeno da je spremnost Oružanih snaga naročito vidljiva u sudjelovanju Oružanih snaga u Mirovnim misijama u Afganistanu kao i prilikom izvođenja međunarodne vojne vježbe s NATO snagama u tijeku 2007. godine. I na kraju Odbor je jednoglasno zaključio da se usvaja predmetno izvješće i jedan drugi zaključak je većinom glasova predložio pa ga predlažemo na usvajanje na ovoj plenarnoj sjednici, a to je da se zadužuje Vlada da prilikom izrade izvješća za 2008. godinu vodi računa o mišljenjima, primjedbama i prijedlozima iznesenim na sjednici odbora. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Odbora za ravnopravnost spolova gospođa predsjednica odbora Gordana Sobol.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 4. sjednici raspravljao Godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske s izvješćem o stanju obrambenih priprema kao zainteresirano radno tijelo i to se u raspravi posebno osvrnuo na onaj dio godišnjeg izvješća koji se odnosi na obuku i izobrazbu, te na dio koji se odnosi na upravljanje ljudskim resursima. Naime, u Nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova 2006./2010. godina postoje određene mjere koje su propisane, a za čije provođenje za nositelja određeno Ministarstvo obrane. To se odnosi prvo na preispitivanje programa obuke za pripadnike i pripadnice sigurnosnih službi iz perspektive rodne ravnopravnosti i ljudskih prava žena čiji je nositelj glavni upravo Ministarstvo obrane zajedno sa ostalim ministarstvima i agencijama, te također da će se u Ministarstvu obrane i Oružanim snagama osigurati veća zastupljenost žena sa posebnim naglaskom na njihovoj većoj zastupljenosti na rukovodećim položajima. I jedna i druga mjera imaju rok provedbe. Ova što se tiče programa obuke od 2007. i 2008. godine, a ova druga mjera o većoj zastupljenosti žena rok provedbe je 2007. i 2010. godina. Također, Zakon o obrani obvezuje nadležno ministarstvo da kroz kadrovski savjet vodi računa o omogućavanju ravnomjernog kako pristupa, tako i tretmana pripadnika oba spola. Po mišljenju dijela članova i članica odbora u provođenju kadrovske politike u Oružanim snagama nužno je voditi računa o većoj zastupljenosti žena posebno na rukovodećim položajima. Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru dva zaključka. Prvo, da se usvaja godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske s izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. I drugi zaključak, zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u narednim godišnjim izvješćima o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike u ukupnom stanju u Oružanim snagama, sve podatke koji se odnose na politiku upravljanja ljudskim resursima, iskazuje prema spolu.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre. Prvo važno je istaći slijedeće, da će Klub HDZ-a dati punu potporu ovom izvješću jer ono daje na cjelovit i objektivan način prikaz ukupnog stanja u Oružanim snagama Republike Hrvatske, ne ulazeći u nepotrebne detalje. Ono što treba naglasiti danas kad govorimo o godišnjem izvješću o stanju Oružanih snaga Republike Hrvatske za 2007. godinu, samo mjesec dana nakon što je Republika Hrvatska dobila pozivnicu za punopravno članstvo u NATO savezu, onda svakako treba posebno naglasiti i prisjetiti se da su Oružane snage Republike Hrvatske bila ona institucija koja je dala ključni, ja bih rekao najvažniji doprinos obrani, stvaranju Republike Hrvatske, ali isto tako, ona je institucija na koju se posebno gledalo glede svih problema reorganizacije, restruktuiranja i prilagođavanja NATO savezu sa strane stručnjaka NATO-a. I u tom smislu moramo i te kako odati priznanje Oružanim snagama Republike Hrvatske za sve ono što su učinile proteklih godina, ali ja bih naglasio posebno za sve ono što su Oružane snage Republike Hrvatske učinile svih proteklih 17 godina. Nije suvišno ovog trenutka, kao što sam rekao, samo mjesec dana nakon dobivanja pozivnice za punopravno članstvo Republike Hrvatske u NATO savezu, prisjetite se i sami početaka. Prisjetite se onog 28. svibnja 1991. godine, kada su Oružane snage Republike Hrvatske na stadionu u Kranjčevićevoj imale samo nekoliko stotina ljudi i nekoliko stotina kalašnjikova. Treba se prisjetiti, isto tako ovom prilikom i ljeta 1991. kada su mnogi ozbiljni vojni stručnjaci, eksperti tvrdili, ne bez razloga, Hrvatska neće izdržati ni 14 dana. Nisu to bile nikakve prognoze. To su bile činjenice koje su odgovarale stvarnom odnosu snaga, prije svega naoružanja i vojne opreme. Treba se isto tako prisjetiti da ta Jugoslavenska narodna armija koja je vodila agresiju, ne samo na Republiku Hrvatsku, po statistikama je bila je jedna od najjačih oružanih snaga u Europi. Četvrta, kažu mnogi po broju tenkova, aviona, topova i ostalog naoružanja. Treba se prisjetiti činjenice da je i vojna industrija te države koja je započela agresiju na Republiku Hrvatsku samo u 1989. godini imala izvoz naoružanja i vojne opreme od skoro 2 milijarde dolara. I na kraju, treba se prisjetiti u ovom kratkom uvodu i "Bljeska" i "Oluje" samo 4 godine kasnije, nakon onog postrojavanja na stadionu u Kranjčevićevoj 28. svibnja 1991. godine. To su ogromni uspjesi, rezultati i dostignuća. I na kraju, treba se prisjetiti početka svibnja 2008. godine i činjenice da je Republika Hrvatska dobila pozivnicu za punopravno članstvo u NATO savezu i da u svemu tome, pored svih drugih institucija Republike Hrvatske, posebno važno mjesto u čitavom tom procesu i tom priznanju imale su upravo Oružane snage Republike Hrvatske i zbog toga nije nikakvo pretjerivanje, s obzirom da je prošlo samo mjesec dana od dobivanja pozivnice u Bukureštu za punopravno članstvo u NATO-u, zahvaliti se svim Hrvatskim Braniteljima, posebno onima koji su 1991. godine na svoja leđa preuzeli najteži teret. Svakako, to je prilika zahvaliti se i sveukupnoj hrvatskoj državnoj politici koja je svih proteklih 17 godina mudro vodila Republiku Hrvatsku prema obrani, samostalnosti ali i euroatlantskim integracijama, posebno NATO-u i EU. Svakako, treba se zahvaliti posebno i hrvatskoj državnoj policiji koja je i te kako u onim najtežim vremenima od '91. do '95. godine znala voditi hrvatski narod i Oružane snage Republike Hrvatske. Evo, kratki osvrt na ovo izvješće. Ono što je konstanta svih ovih 17 godina kad su u pitanju Oružane snage Republike Hrvatske, tada je to intenzivan preustroj i reorganizacija. Gotovo da nema ni jednog tijela državne uprave koje je prošlo tako intenzivne procese restruktuiranja, razvoja, modernizacije, sa svim onim izazovima koje je značio rat. I u tom smislu, bez obzira na različite kritike i primjedbe, Oružane snage Republike Hrvatske, znale su se u svim razdobljima ovih proteklih godina, 17 godina nositi sa svim izazovima koje je nametalo vrijeme, kao što je to bilo 1991. godine kada je od samo nekoliko stotina kalašnjikova i nekoliko stotina ljudi, bile su u stanju preuzeti odgovornost obrane i oslobađanja Republike Hrvatske '95. godine sa gotovo 2 stotine tisuća ljudi. Taj intenzivni preustroj, što se tiče veličine, snage, nastavio se je nakon, rekao bih ipak 1998. godine nakon mirne reintegracije Republike Hrvatske, ovih preostalih okupiranih prostora. U drugom smjeru brzog, značajnog smanjenja kako bi ukupna veličina i struktura Oružanih snaga Republike Hrvatske odgovarala makroekonomskim sposobnostima i prioritetima i raspoloživom državnom proračunu. Svakako, u tom preustroju i reorganizaciji bilo je i pojedinih, ja bih rekao propusta i grešaka, i tu se naročito ističe značaj NATO-ovih stručnjaka i eksperata koji su posebno 2002. godine, 2003. godine ukazivali na neprihvatljivost korpusne strukture Oružanih snaga Republike Hrvatske, neprihvatljivost takvog ustroja u prostoru i vremenu u hrvatskom državnom proračunu, sigurnosnim procjenama itd. i to je jedan dobar primjer u kojoj mjeri NATO-ova ekspertiza ovih zadnjih godine je itekako pomogla profiliranju Hrvatskih oružanih snaga, odnosno Oružanih snaga Republike Hrvatske u cjelini. Svakako, sada kada je dostignuta veličina koja je primjerena potrebama, sigurnosnim procjenama mogućnostima državnog proračuna, prioritetima u državnom proračunu onda ćemo se morati daleko više koncentrirati na probleme kvalitete. Što je moguća veća kvaliteta i u ljudima, obrazovanju, treningu, obuci i opremanju i to je itekako jedan važan i novi prioritet na koji moramo biti u potpunosti usredotočeni. Jedno je bilo biti kandidat za članstvo u NATO-u, druga pozicija, druga obveza, druga odgovornost se nameće punopravnim članicama NATO saveza, to zahtjeva veću odgovornost, veće obveze, veće izazove, ja bih rekao daleko kvalitetnije i efikasnije upravljanje u ograničenim obrambenim proračunima zbog činjenice da mnogi drugi u Hrvatskoj državi gledaju i s pravom zahtijevaju da im se pokloni određena pažnja i nužna pažnja kada je u pitanju obrazovanje, kada su u pitanju posebno branitelji oni koji su imali itekako važnu ulogu u stvaranju Oružanih snaga i preuzimanju maksimalne odgovornosti za obranu i stvaranje Hrvatske države na početku Domovinskog rata. Nekoliko riječi o prioritetima kada su u pitanju procesi modernizacije Oružanih snaga. Vrlo često se u javnosti isključivo ističu zrakoplovi, mornarica, obalna straža, F16 gripen, pa onda raketni sustavi Milan, spaj đeveri, mistral itd. ne mogu si to priuštiti ni mnogi drugi koji su daleko bogatiji. Ja ću naglasiti sljedeće. Prioritet u modernizaciji Oružanih snaga uvijek treba biti kao što je to bio do sada čovjek, to su ljudi koji zaslužuju posebnu pažnju i brigu. Oni daju kvalitetu upravljanju, oni daju kvalitetu obavljanju zadaća, ali rekao bih punopravno članstvo u NATO savezu zahtijeva nove izazove za najviše časnike Oružanih snaga Republike Hrvatske. Sudjelovanje u stožernim tijelima NATO saveza u Monsu, u Bruxellesu, sudjelovanje u vojnim tijelima Ujedinjenih Naroda, u New Yorku, sudjelovanje stožernih časnika u Mirovnim operacijama u Kabulu, Mazar-i Sharifu, Fezabadu, Libanonu, Čadu i mnogim drugim mjestima, Siera Leonu, zahtijevaju vrhunske profesionalce dobro obrazovane, dobro pripremljene i ljude sa iskustvom i to je poseban izazov. Kada bi zadovoljili potrebe svih tih mjesta moglo bi se dogoditi da u samim Oružanim snagama u Glavnom stožeru nastaje deficit kvalitetnih stožernih visokih časnika i to je nešto o čemu moramo voditi posebnog računa. Svakako uloga dočasnika itekako važna, ali posebno važna uloga hrvatskog vojnika koji danas na izazovnim terenima Afganistana sudjeluju u toj važnoj ključnoj mirovnoj operaciji NATO-a, ne samo NATO-a nego i Međunarodne zajednice u cjelini. Profesionalizacija u tom smislu je pravi izbor i treba je dalje jačati u smislu obuke, kvalitete, kao i opremanja tih ljudi. Jedno pitanje kada govorimo o kadrovskoj politici onda treba naglasiti sljedeće. Imati dobre ljude, imati najbolje izazov je. Znati kako ih zadržati, kako ih motivirati, posebno je teška zadaća kada plaće u javnom sektoru nisu tolik izazovne, nisu toliko konkurentne u odnosu na sve ono što se nudi na današnjem tržištu. Itekako je važna i analiza i naučene lekcije kroz sve ono što smo prošli. Analiza naših mladih kadeta koji su prošli izuzetno kvalitetne izobrazbe u najboljim vojnim akademijama svijeta West Pointu, San Sierra itd. Koliko je njih još uvijek u Oružanim snagama, na kojim su pozicijama, koji je njihov utjecaj itekako je važna analiza kadrovske politike i vjerujem da ćemo u onom izvješću za 2008. godinu o tome nešto više čuti, jer to je itekako važan aspekt modernizacije naših Oružanih snaga. Mnogi naši mladi kadeti, mnogi naši mladi inžinjeri, magistri koji su nekad prolazili poslijediplomske studije, ciljane na sveučilištu u Zagrebu, matematičari, fizičari, elektrotehničari itd. treba vidjeti koliko njih je još uvijek ostalo u Ministarstvu obrane. Konkurentnost ovisi o plaćama i zbog toga treba posebno naglasiti da je itekako važna odluka hrvatske Vlade da se povećaju plaće u Ministarstvu obrane jer bez toga teško je očuvati ono što je najbolje, a to su stožerni časnici, dočasnici i vojnici i u tom smislu oni moraju imati odgovarajući tretman kao profesionalci i kao ljudi koji su u obavljanju svojih poslova susreću sa tako izazovnim zadaćama kao što su mirovne operacije širom svijeta. Stanje tehničke modernizacije ministar obrane je naglasio. Poduzimaju se značajni koraci, borbena oklopna vozila jedan važan iskorak u modernizaciji Oružanih snaga, novi helikopteri, novi zrakoplovi, ali reći ću bez pretjerivanja, prioritet u tehničkoj modernizaciji moraju biti naši ljudi koji sudjeluju u zahtjevnim mirovnim operacijama u Afganistanu, njihova oprema, sredstva veze, lako pješačko naoružanje, zaštitna oprema i to je ono što zaista moramo uvažavati kao prioritet jer o tome ovisi uspješnost mirovnog posla, o tome ovisi njihova sigurnost. Hrvatska je pomorska država, o tome treba voditi računa i zbog toga je razumljivo i logično da prioritet u daljnjem opremanju pored oklopnih borbenih vozila zaslužuje i Obalna straža. Hrvatski državni proračun čini sve što je moguće da sukladno postavljenim standardima, zahtjevima, kriterijima, očekivanjima dostigne onu razinu od 2% bruto nacionalnog dohotka, ali ono što je posebno važno i što treba istaknuti i što je pozitivni efekt svih ovih ključnih promjena zadnjih godina je bolja strukturiranost obrambenog proračuna. Danas je razina izdvajanja za zaposlene 59% kao što stoji u izvješću za 2007. godinu. Pred nekoliko godina to je bilo daleko više, a to istovremeno znači da se otvara mogućnost za daleko bržu i intenzivniju modernizaciju Oružanih snaga Republike Hrvatske. I evo možda zaključio bih sljedeće. Kada govorimo ocjenama onda su ključne ocjene stručnjaka NATO-ovog tima. Rekao bih i neki dan se moglo čuti u američkom kongresu gdje je rečeno, citat: "Hrvatska sve više doprinosi političkoj stabilnosti i miru kako na Balkanu tako i svijetu. Hrvatska Vlada pokazala je visoku opredijeljenost za preuzimanje pune odgovornosti punopravnog članstva u NATO savezu." Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a, poštovani zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o spremnosti obrambenog sustava, međutim, moramo se podsjetiti što ga u stvari čini i podsjetiti se Zakona o obrani koji kaže da sadrži i vojna, ali i civilna obrana. Stoga će, evo, moja rasprava biti malo usmjerena na ovaj jedan drugi dio koji često puta zapostavljamo, a mislim da tu nismo u pravu. No, prije svega, mi iz Hrvatske seljačke stranke želimo pohvaliti sve pripadnike Oružanih snaga Republike Hrvatske koji su u Afganistanu, kao i pripadnike Oružanih snaga policije, te državne službenike koji sudjeluju u drugim mirovnim operacijama. Pored njih želimo pohvaliti i sve ostale pripadnike Oružanih snaga policije, vatrogasce, Gorsku službu spašavanja, te pripadnike drugih institucija društva i druge koji u okviru svog područja djelovanja, profesionalno, ali posebno naglašavamo i one koji to čine dragovoljno, skrbe za obranu sigurnosti i zaštitu Republike Hrvatske i njenih građana. Evo, vjerujem da će i ovo izvješće, odnosno naša rasprava koristiti prilikom izrade određenih planova za naredno ili buduće djelovanje i našeg ministarstva i pripremanje sveukupnog sustava obrane, ali i zaštite. Mišljenja smo da ovo izvješće o kojem raspravljamo danas, na zadovoljavajući način obuhvaća pojedine važne probleme, izazove i zadaće s kojima se susreće Ministarstvo obrane, a posebno Oružane snage Republike Hrvatske s upravljačkim i rukovodnom strukturom u cjelini. Međutim, nismo sigurni da li ono dovoljno, na baš izbalansiran način, obuhvaća i druge dijelove, odnosno elemente obrambenog sustav. Pri tome mislimo, prije svega, na civilnu obranu, te poziciju i odnos obrambenog sustava s drugim dijelovima sustava nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske. Zašto smo tog mišljenje? Zato što živimo u vremenu kada su ugroze vojne prirode manje izgledne, ali su zato uvelike prisutne nevojne ugroze. Naime, retentni stav znanosti je da proces ukidanja ili napuštanja opće vojne obaveze, te pojava širokog spektra nevojnih ugroza znači potrebu razvijanja drugih, zapostavljenih komponenti obrane, prvenstveno kriznog planiranja i upravljanja u izvanrednim situacijama i krizama. O kojim se to ugrozama radi i na što ovdje mislimo? Prije svega, govorimo o događajima ili situacijama koji mogu prijetiti ugrožavanjem ljudske sigurnosti, npr. oni koji uključuju i uzrokuju ili mogu prouzročiti gubitak ljudskog života, bolest ili ozljeđivanje ljudi, uništavanje imovine, prekid tijeka novčanih sredstava, hrane, vode, energetike i drugog. Socijalni i drugi nemiri, pri tome mislimo na događaje ili situacije koji mogu prijetiti ugrožavanju okoliša, npr. one koje uključuju i uzrokuju ili mogu prouzročiti kontaminaciju zemljišta, vode ili zraka, opasnim biološkim, kemijskim ili radioaktivnim tvarima ili naftom. Mislimo na poplave, mislimo na prekide i uništavanje biljnog i životinjskog svijeta. Događaji koji mogu prijetiti sigurnosti su također terorizam ili rati ili, na kraju, oružani sukob. Vidljive su promjene ugroza u suvremenim uvjetima, te potrebe razvoja sposobnosti davanja odgovora institucija društva na ova ugrožavanja. Odlike današnjeg svijeta karakteriziraju brze i dinamičke promjene u međunarodnim odnosima, te novi sigurnosni izazovi, rizici i prijetnje traže nova rješenja, kako na nacionalnoj, tako i na međunarodnoj razini. Posebno je teško odrediti udio vojne i civilne komponente u tom procesu. Koliko je poznato sustav nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske ne obuhvaća samo sigurnosne službe, mislimo na Sigurnosnu obavještajnu agenciju, Vojnu sigurnosnu obavještajnu agenciju, niti obrambeni sustav Republike Hrvatske obuhvaća samo Oružane snage Republike Hrvatske tj. vojsku. Obrambeni sustav obuhvaća i tijela državne vlasti, lokalnu i područnu, odnosno regionalnu samoupravu, ministarstva i državne upravne organizacije s pravnim osobama i njihova djelokruga, te Organizacije za zaštitu i spašavanje ljudi i materijalnih dobara čije je funkcioniranje bitno u uvjetima izvanrednih situacija ili kriza, velikih elementarnih nepogoda, nesreća i katastrofa. Također, i građani Republike Hrvatske imaju svoje dužnosti u obrani, ali i zaštiti. Pri tome mislimo na vojnu obavezu, radnu obavezu, materijalnu obavezu i obavezu sudjelovanja u civilnoj zaštiti. To ističemo iz razloga što u Republici Hrvatskoj na području obrane, sigurnosti i zaštite imamo različite razvijene pojedine elemente sustava, a još nemamo izgrađeni sustav, a istovremeno već duže vrijeme nam je strateški cilj priključak NATO-u i Europskoj Uniji. Bojim se da bez stvarne želje za izgradnjom ukupnog sustava u kojem će svaki od elemenata biti približno jednako razvijen im međusobno uvezan, mi teško možemo nešto kvalitetno integrirati u NATO i Europsku Uniju. Stoga nam je cilj da ukažemo na dobre strane izvješća, ali i na probleme u cilju njihova učinkovita i bržeg rješavanja. Što smatramo zadovoljavajućim u ovome izvješću? Proces reforme u Ministarstvu obrane, a posebno u njegovu vojnom dijelu, daleko je bolji nego u bilo kojem segmentu državne uprave, ali su i te reforme možda ponekad spore što se tiče procesa modernizacije materijalnih resursa, za što smo mišljenja da za to postoji objektivni financijski razlog. Ministarstvo obrane, sukladno načinu rada u NATO-u ili u NATO državama, usvojilo je metodu upravljanja obrambenim sustavom putem godišnjih smjernica obrambenog planiranja i doradilo ga u zakonsku i podzakonsku regulativu. Okončane su radnje za ustrojavanje Obalne straže, što je velik i vrlo bitan posao za ukupnu nacionalnu sigurnost. S tim u vezi nadamo se da su time stečeni bolji uvjeti za zaštitu Jadrana, te da će ubrzo iznaći rješenja za manjak opreme i potrebnu uvježbanost vatrogasaca za gašenje požara na moru, te sve ono što utječe na efikasnost sustava. No, moramo konstatirati da su nadležne institucije u spomenutom slučaju turskog broda solidno odradile svoj posao, te je Republika Hrvatska pokazala da je spremna za moguće slične havarije ili nesreće. Pojačan je nastavak sudjelovanja u NATO vođenoj operaciji u Afganistanu. Utvrđeni su prioriteti modernizacije Oružanih snaga Republike Hrvatske, a u modernizaciju se uključuje i hrvatsko gospodarstvo, što je dobro. Radi se na opremanju i obuci deklariranih postrojbi za mirovne operacije. Planski se radi na izdvajanju i prijemu novog osoblja izdvajaju se djelatnosti koje nisu usko vezane uz upravljanje obranom i zatvaraju se i prenamjenjuju vojne nekretnine. U izvješću se može detaljnije sa više pažnje obraditi i dopuniti neke elemente, primjerice točke 2.3. koja govori o spremnosti obrambenog sustava gdje skrećemo pozornost na činjenicu da sukladno odredbama članka 3. Zakona o obrani obrambeni sustav definira kao dio sustava nacionalne sigurnosti Republike Hrvatske koji predstavlja jedinstveni oblik ustrojstva i priprema nositelja vojne i civilne obrane usmjerenih na ostvarivanje ciljeva obrane. Također odredbama članka 3. Zakona o obrani utvrđeno je da je vojna obrana obuhvaća Oružane snage Republike Hrvatske i strukture nadležne za upravljanje, rukovođenje i zapovijedanje njima. U tom dijelu izvješća smatramo da je civilna obrana odnosno zaštita i spašavanje moglo biti opširnije obrađeno. U dijelu izvješća koje se odnosi na dodatke nema nijednog priloga ili pregleda koji govori o civilnoj komponentni obrambenog sustava ili nekih njenih dijelova. Izvješće o provedbi plana obrane Republike Hrvatske i provedbi obrambenih priprema ili Izvješće o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj svaki puta je sve kraće i kraće. Mislimo da bi u slijedećem izvješću trebalo dati preciznije informacije kakvo je stanje u svakom od pojedinih središnjih tijela državne uprave te drugih nositelja civilne obrane. Imamo dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske ali nemamo dugoročni plan razvoja ukupnog obrambenog te ukupnog nacionalnog sigurnosnog sustava, te kada se izradi plan uporabe Oružanih snaga Republike Hrvatske plan zaštite i spašavanja, plan funkcioniranja gospodarstva i društvenih djelatnosti te drugi dokumenti i kada se neki od dijelova tih plan usklade i integriraju s planskim dokumentima NATO-a i Europske unije te u praksi provjere mislimo da je tek tada stvoren uvjet za izradu novog strateškog pregleda obrane a tek potom strategije obrane te prateće zakonske i podzakonske regulative s planovima i operativnim postupcima. Ne znamo koji su razlozi da Vlada Republike Hrvatske još nije donijela koncept transformacije Civilne obrane u sustavu upravljanju u izvanrednim situacijama i krizama koji je sukladno zaključku Vlade Republike Hrvatske od 20. srpnja 2006. trebao biti donesen do konca 2006. To pitanje ističemo iz razloga što se ponekad tijekom provedbe međunarodnih civilno-vojnih vježbi pojavljuju problemi koji se odnose na sustav kriznog planiranja i upravljanja u izvanrednim situacijama i krizama. Nije razvijen sustav civilnog i civilno-vojnog kriznog planiranja i upravljanje u izvanrednim situacijama i krizama te nema organizacije planova standardnih operativnih postupaka. Naš je prijedlog žurno uskladiti stavove i iznaći rješenja na razvoju kriznog planiranja i upravljanje u izvanrednim situacijama i krizama jer je to područje u popriličnom zaostajanju za modernim trendovima i u uvjetima koji se postavljaju na našu državu u nastojanju za pridruživanje NATO savezu i Europskoj uniji. Neriješeni kadrovski problemi u dijelu središnjih tijela državne uprave jedinice područne regionalne samouprave te pravnih osoba čije je funkcioniranje bitno u uvjetima izvanrednih situacija i kriza, većih nesreća i katastrofa te rata. Naime, uredbama Vlade Republike Hrvatske u unutarnjem ustrojstvu središnjih tijela državne uprave nisu još u dovoljnoj mjeri jasno prepoznati poslovi obrane, sigurnosti i zaštite, kriznog planiranja i upravljanja krizama. Dosadašnja zapažanja Hrvatske seljačke stranke nedvosmisleno ukazuju da je u cilju osiguranja organizacijskih, koordinacijskih i drugih zadaća na području obrane, sigurnosti i zaštite posebno u nadležnosti središnjih tijela državne uprave nužno stvaranje i očuvanje odgovarajućih kadrovskih i drugih uvjeta radi kvalitete i kontinuiteta u njihovom provođenju. Pored toga evidentno je da na poslovima kriznog planiranja i upravljanja krizama dio tijela državne uprave nije odgovarajuće ili uopće nije popunjeno djelatnicima koji mogu kreirati vlastite dopunske upute, izrađivati prijedloge planova vlastitih tijela državne uprave kao i aktivno sudjelovati u edukaciji i nadzoru funkcionalnih procesa na svim razinama iz vlastitog djelokruga. Navedeni djelatnici pored nacionalnih zadaća moraju se paralelno osposobljavati i za nove zadaće koje se postavljaju pred obranu, sigurnost i zaštitu. Sudjelovanje pripadnika odnosno nositelja civilne obrane u međunarodnim mirovnim operacijama i drugim aktivnostima u inozemstvu, civilna potpora kolektivnoj vojnoj obrani i potpora mirovnim operacijama te drugim aktivnostima u inozemstvu, obaveze na međunarodnom planu po pitanju zaštite i spašavanja i definiranje nacionalnog središta za krizne situacije i upravljanje krizama, za civilno i civilno-vojno upravljanje krizom koje treba biti usklađeno sa NATO-om i Europskom unijom. Mislimo da sustav može biti učinkovit samo onda kada prepozna i predvidi moguće ugroze i situacije, prepozna i pripremi resurse i druge sposobnosti za te ugroze, kada definira njihove odgovornosti, kvalitetnije osposobi opremu i namjenski ustrojene snage, poveća lokalnu i područnu regionalnu spremnost na reakcije. Također s obzirom na prilike u zemlji nitko ne može očekivati radikalnu prekretnicu u kratkom vremenskom razdoblju, međutim teško je ponekad pronaći alibi za stanje na tom području. Država je dužna provesti i poduzeti sve potrebne aktivnosti i mjere kako bi ostvarila sve funkcije obrane i sigurnosti, zaštite. Ukoliko to ne učini imat će potrebu za kompenzacijama putem samoorganiziranja koje karakteriziraju često puta stihina i spajonarhija što dakako umanjuje učinkovitost obrambenog sustava a posebno zaštitnog ponašanja i djelovanja. Obrambeno-sigurnosna zaštitna funkcija mora biti djelotvorna, mora ostvariti temeljni cilj i postići odgovarajući odnosno što viši stupanj sigurnosti. Ona mora na pravi način odgovoriti suvremenim ugroženima i opasnostima, iskorjenjivati ih, onemogućavati i sprječavati njihovo štetno djelovanje. Obrana, sigurnost i zaštita je ključan preduvjet demokratskog i gospodarskog razvoja Republike Hrvatske. Slijedom iznijetog klub HSS-a podržava ovo Izvješće u vjeri i nadi da će slijedeće izvješće sadržajno više posvetiti prostora civilnoj obrani odnosno zaštitnoj funkciji društva. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub SDP-a gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Svaka rasprava koja se tiče Hrvatske vojske mora biti lišena politizirana i dnevno političkih prepucanja. To je standard koji su zastupnici SDP-a bez iznimke držali prilikom svake rasprave prethodnih godina pa će tako biti i ove godine. Klub SDP-a podržat će prihvaćanje Godišnjeg izvješća iako samo izvješće po našem mišljenju nije na razini onih proteklih godina. Dakle, u usporedbi ovog izvješća s primjerice prošlogodišnjim možemo zaključiti, stanje u vojsci je nešto bolje a samo izvješće nešto lošije od prošlogodišnjeg. Dojam je da su u prošlogodišnjem, ali i sva ranija izvješća bila detaljnija, objektivnija i ukazivala su na neke probleme u vojsci koji nisu riješeni, a nije se niti očekivalo da budu riješeni tijekom samo jedne godine i nije ih trebao ispustiti iz ovogodišnjeg izvješća. Da bih obrazložio svoju ocjenu, uzeti ću nekoliko primjere. U prošlogodišnjem izvješću, onom za 2006. godinu jasno stoji sljedeća ocjena. I dalje se osipa stručni kadar logistike, broj logističkog osoblja je inicijalno odgođen, određen za funkcioniranje u uvjetima vojarni i svojim sastavom je nedostatan za logističku potporu borbenih djelovanja u području operacija. Uvođenjem vojnih specijalista kao nove kategorije u oružane snage, planira se riješiti bar dio teškoća vezan uz logističko osoblje. Ovaj problem se više ne spominje u ovogodišnjem izvješću, ali ne spominju se niti vojni specijalisti osim na jednom mjestu i to u glavnim razvojnim ciljevima upravljanja osobljem. Iz tablice na kraju izvješća vidi se da je broj ljudi sa visokom spremom koji su napuštali sustav veći od planiranog, a broj ljudi sa VSS-om koji su ušli u sustav manji od planiranog. Dakle, jasno je da problem nije riješen, možda je i još izraženiji, ali on se više ne navodi u izvješću. Mislim da takva autocenzura nije potrebna, jer doista zbog toga nitko ne bi prozivao ministarstvo. Dalje, cjelokupni sustav opskrbe iako trenutno sa značajnim opterećenjem funkcionira i podupire oružane snage u mirovinskim uvjetima ali je konceptualno zastario. Skladišta su tehnološki zastarjela, automatski procesi praćenja stanja kroz razvijanje i uspostavljanje logističkog informacijskog sustava su u začecima. Meni je jasno da se logistički informacijski sustav ne može implementirati niti u dužem vremenu od godine dana. I jasno je da je taj problem ostao. Međutim, i u ovom izvješću se više ne spominje. Navesti ću još neke, neke detalje koji se također ne spominju u ovome izvješću, citati su iz prošlogodišnjeg: " Pješačko naoružanje u prosijeku je starije od 20 godina, količina ispravnog naoružanja u oružanim snagama zadovoljava predložene strukture ali ne kompatibilna sa većinom vojski NATO-a. Topnička oružja su različitih kalibara i pri kraju su životnog vijeka i starosti. Sredstva za protuoklopnu borbu su pretežito istočnog porijekla i dijelom su zastarjela. Ubojna sredstva iz domaće proizvodnje proizvedena su '91. do '97, tako da im je istekao i ističe vremenski resursi. Na temelju provedenih ispitivanja vidljivo je da je od ukupne količine ubojnih sredstava ORSRH zadovoljava vremenske resurse.". Niti jedan od ovih problema spomenutih u prošlogodišnjem izvješću, ovo su bili citati iz prošlogodišnjeg izvješća nije riješen. Nije ni mogao biti riješen u samo godinu dana, ali se više ne navode kao problemi iako je ovo izvješće o stanju, to je stanje i nema razloga da se ne navede kada se već navelo i prošle godine. Dalje, od planiranih projekata, nisu realizirani remont raketa RBS 15, pomaknuti će se za 2007. Integrirani komunikacijski sustav domaće proizvodnje, raketnoj topovnjači 12 nije testiran i preuzet jer je broj bio na remontu. Posljednja dva projekta, i ovo je bio citat iz prošlogodišnjeg izvješća, navode se i u ovogodišnjem izvješću, ali ne kao realizirani već kao formulacije provode se pripreme za zaključenje ugovora. Dakle, nije ugovor zaključen, dakle nije mogao biti ni realiziran projekt. Vjerojatno postoji prihvatljivo rješenje za to. I ovo nije prozivanje, ovo je samo argumentiranje zašto mislim da je izvješće korak nazad u odnosu na prošlu godinu. Inače u zadaćama HRM-a stoji nadzor ZERP-a a kako je on više-manje ukinut možda to više nisu prioriteti, pa onda vjerojatno je i zbog toga bilo malo to usporeno. Sličnih primjera ima još dosta, ali mislim da su i navedeni dovoljni za objašnjenje zašto smatram da je ovogodišnji tekst izvješća korak unazad u odnosu na prethodna. Podsjetimo se. I izvješća za 2005. godinu onda kada je objavljeno, ne kada je došlo u Sabor, imalo je negativan odjek u medijima. Ali upravo saborska rasprava zastupnika neovisno o stranačkoj pripadnosti, pokazala je da se zastupnici ne slažu sa katastrofičnim ocjenama koje su tada izrečene. U dijelu koji se odnosi na stanje i naoružanje vojne opreme treba reći da su se dogodili pozitivni pomaci što je posljedica i većeg proračuna ali i bolje strukture vojnog proračuna, jer se zbog provedenih reformi o kojima smo govorili a koje su započete još 2002. smanjuje udio proračuna koji se troši na plaće zaposlenika. Vjerujem da će novoformirani odbor za obranu imati priliku detaljnije biti informiran o projektima opremanja pa nema potreba daljnjeg širenja ove teme. Želio bih istaknuti i ostale primjedbe i sugestije. U izvješću se točno i sukladno suvremenim poimanjima sigurnosti navodi, citiram: "Sigurnost se više ne može sagledavati isključivo sa vojnog aspekta, već kao ukupnost političkih, gospodarskih, socijalnih, ekoloških i humanitarnih komponenti.". Također se točno i pravilno detektiraju i drugi sigurnosni izazovi nastali razvojem informacijske, komunikacijske tehnologije. Istovremeno, i to je sugestija, nema spomena o energetskoj sigurnosti. O europskoj sigurnosnoj strategiji i u aktualnim dokumentima NATO-a znatna pozornost i značenje pridaje se upravo energetskoj sigurnosti i to je područje ili problem o kojem je itekako potrebno voditi računa. Druga ocjena govori, citiram: "Većina zemalja Jugoistočne Europe nalazi se u procesu pristupanja euroatlanskim integracijama čime regionalno okružje Republike Hrvatske poprima stabilnija i sigurnija obilježja.". Ono se razlikuje od ocjene iz prošle godine koja je imala dodatak. Republika Hrvatska će posebno pratiti zbivanja u Jugoistočnoj Europi s posebnim naglaskom na rješavanje statusa Kosova i eventualne i sigurnosne posljedice toga procesa. Mislim da je pitanje Kosova kao i posljedice koje ima na Srbiju i Bosnu i Hercegovinu i druge zemlje u regiji još uvijek vrijedno posebne pažnje i zaslužuje da ga se posebno navede. U prošloj godini doneseno je nekoliko novih zakona ili izmjena postojećih zakona, ali se odustalo od zakona o zatvaranju i prenamjeni vojnih nekretnina koji je spomenut u prethodnom izvješću. Na navedeni zakon, na donošenje navedenog zakona nadovezivalo se nekoliko ocjena i planova o poboljšanju financijskog plana MORH-a. Međutim, smatram osobno da je dobro što se od navedenog zakona odustalo. Naime, radi se o objektima … [[Govornik se ne razumije.]] sredstvima svih građana za vojnu namjenu. Nakon što vojska deklarira da navedeni objekti nisu potrebni Vlada i Sabor njima trebaju raspolagati na način koji je to najbolje. MORH i oružane snage ne trebaju biti agencija za posredovanje promet nekretninama. Za to postoje druge institucije. U izvješću se navodi da se obrambena politika kontinuirano razvija i provodi kao sastavnica sigurnosne politike u okvirima zadanim Strategijom nacionalne sigurnosti, Strategijom obrane i Programom Vlade Republike Hrvatske. Upravo je Program Vlade Republike Hrvatske za mandat 2004. do 2007. definirao potrebu izmjena rečenih strategija. U ovome se izvješću, kao i Programom Vlade Republike Hrvatske za mandat od 2008. do 2011. ne spominje više potreba za izmjenom, odnosno donošenjem ovih strategija, a u isto vrijeme to nije napravljeno u prethodnom mandatu. Stoga bi trebalo obratiti pažnju da u sljedećem izvješću dobimo jasan stav što se tijekom ovog mandata misli raditi po pitanju strateških dokumenata time više što je ministarstvo polazeći od iskustava drugih zemalja donijelo strateški pregled obrane. Potrebno je dakle vidjeti gdje je mjesto i tih strategija i u odnosu na dugoročni plan razvoja i možda dakle, prilagoditi tu neke stvari. Navodi se da su izraženi prijedlozi normativnih akata u kojima se regulira uvođenje dragovoljnog služena vojnog roka i usvajanje koncepta ugovorne pričuve. Kako se ti normativni akti i ne donose u Saboru već od strane Vlade ili ministra, jesu li ti akti već doneseni u ova 4,5 mjeseca u 2008.? Jer ako su doneseni, što sprječava njihovo donošenje? U dijelu koji govori o obuci trebalo bi definirati odnos prema obuci pričuvne komponente. Obuka pričuvne komponente ne provodi se od završenja rata. Ako se od nje odustalo, treba to jasno reći i eventualno promijeniti zakonodavstvo. Zanimljivo je i pitanje koje se tiče izobrazbe. Za ukupnu ocjenu sustava, o tome je nešto govorio i zastupnik Ćosić, u izvješću bi trebalo biti, recimo podatak koliko je visokih časnika ukupno završilo ratnu školu i koliko ih je trenutno raspoređeno u oružane snage. U izvješću je premalo mjesta posvećeno ulozi Oružanih snaga u zaštiti i spašavanju, odnosno u suradnji s Državnom upravom za zaštitu i spašavanje. Pripadnici Oružanih snaga svake godine ulažu ogromne napore na području posebnih mjera zaštite od požara, usklađivanju standardnih operativnih postupka u slučaju katastrofa i većih nesreća, te angažiranju resursa MORH-a za potrebe sustava zaštite i spašavanja posebno u protu požarnoj sezoni. Ja koristim ovu priliku da zahvalim pripadnicima Oružanih snaga na svemu što su doprinijeli u protu požarnoj sezoni posebno dakle problem koji je izražen iz dijela iz kojeg ja dolazim posebno na otocima. Kao poseban problem izdvaja se problem osoblja. Ne tako davno problem osoblja percipiran je kao problem viška osoblja. Ali čak ni tada treba to priznati nije bio riješen nedostatak stručnog osoblja u pojedinim strukama. Podaci koje smo dobili u tablici jasno pokazuju povećani odlazak iz sustava i smanjeni prijem u sustav visoko obrazovnog kadra. U prošlogodišnjem je izvješću kao i u dugoročnom planu razvoja navedeno da će se uvažene kategorije vojnih specijalista i davanjem posebnih stimulacija toj skupini osoblja riješiti problem deficijalnog kadra, ali vidim da to još nije zaživjelo. Poseban problem je ustrojstvo ureda i Uprave za obranu, jer to postoje jedan od gorućih problema. U izvješću se navodi da je Inspektorat obrane vršio inspekciju uprava i ureda, a dojam je da se još uvijek ne zna što s njima. Podsjećam, 23. veljače istekao je rok za donošenje podzakonskih akata koje je trebalo donijeti 6 mjeseci od stupanja na snagu novih zakonskih odredbi Zakona o obrani. Ustroj Ministarstva obrane u najvećem je dijelu definiran Uredbom Vlade iz 2002. godine uz manje izmjene tijekom prethodnih godina. Jedna od izmjena te uredbe je ustrojavanje unutarnje revizije koja pomaže ostvariti ciljeve organizacije uvođenjem citiram: “sustavnog, discipliniranog pristupa procjenjivanju i povećanju efikasnosti procesa upravljanja rizikom, kontrole i upravljanja.“ Nalaz Državne revizije za 2006. godinu pokazuje apsolutnu potrebu za takvom ustrojbenom cjelinom, a rezultate njenog djelovanja moći ćemo vidjeti u izvješću revizije za 2007. Problem uređenja sustava, evidencija nekretnina, sustava javne nabave ne samo u smislu Zakona o javnoj nabavi, već i tzv. javne tajne nabave kao ingerenciju ustrojbenih cjelina, Glavnog stožera i ministarstva dio su koji treba urediti. Dio koji se odnosi na unutarnju reviziju dosta je općenito napisan, ali se svakako između redaka da iščitati da je imala i ima posla u detektiranju citiram: “slabosti pojedinog poslovnog procesa.“ Dotaknut ću se za kraj još nekih stavova koji su svakako za raspravu. Je li nam potrebna i nužna gradnja pomorske baze jug, odnosno mornarička baza južno od Pelješca. Što je sa nacionalnim ograničenjima kada je riječ o sudjelovanju naših snaga u vojnim misijama. Podsjećam, svaka država ima pravo prilikom deklariranja postrojbi za međunarodne operacije sam izraziti neka ograničenja kako se te postrojbe mogu koristiti. Što je sa spolnom odnosno rodnom ravnopravnosti o čemu je govorila i gospođa Sobol. Ja podsjećam, dugoročni plan razvoja Oružanih snaga projicira i 10% pripadnica Oružanih snaga. Nema detaljnih podataka o izvanrednim događajima u sustavu, posebno onima s najtežim posljedicama. Treba vjerovati da je u tom segmentu nastavljen trend smanjivanja broja takvih događaja koji već od 2001. godine se događa. Ne spominje se u izvješću povrat Baškog polja u sustav Ministarstva obrane. Jedna dvojbena studija Instituta za istraživanje i razvoj koja se zove “Analiza stavova nevladinih udruga o ulasku RH u NATO“. Priznat ćete prilično nezgrapno zvuči da i vojni institut analizira stavove nevladinih udruga o jednoj društvenoj temi. Zaključno, klub SDP-a podržat će izvješće. Istodobno sugeriramo ministru obrane da izvješće za 2008. bude objektivnije i informativnije na razini onih iz prethodnih godina. No, ono što je najvažnije želimo i da stanje u vojsci bude bolje u stvarnosti, a ne da se još uljepšava na papiru. Nedavna pozivnica za članstvo u NATO neprijeporno je postignuće hrvatske vanjske i sigurnosne politike, ali pozivnica i sutrašnje članstvo predstavljaju odgovornost uključujući i ona koja se tiče kvalitete, jasnoće, dosljednosti, utemeljenosti i valjanosti svih odluka i dokumenata, a posebno ovakvih kakvo je godišnje izvješće. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici. Pa evo ja bih pohvalio recimo otvorenost MORH-a gledajući ovo izvješće o spremnosti obrambenog sustava. I doista, Hrvatska nema što skrivati kada je riječ o našim Oružanim snagama. Da i hoćemo mi nemamo što naprosto skrivati. Ja se recimo sjećam tamo proračuna za '95. godinu. Sve je stalo ako je stalo na pola kartice. Nije prošlo eto 13 godina i od te '95., znači od recimo okončanja rata mi dobivamo to moramo priznati jedno detaljno izvješće o stanju u Oružanim snagama i to treba pohvaliti. Ja osobno mislim da možda ni '93., '94. nije bilo razloga za kriti tada od parlamentarnih institucija stanje u Oružanim snagama, jer nitko u Parlamentu ne bi tada išao protiv Oružanih snaga i konačno bilo je to vrijeme rata itd. pa se može nešto razumjeti. Ali je to trebalo odrađivati na nekim zatvorenim sjednicama Sabora. Na žalost, ja se bojim, ne da se bojim nego sam uvjeren u to, da ondašnjoj politici nije odgovaralo davati detaljna izvješća zbog toga jer se na nabavci oružja, slobodno se može reći prao ili krao novac u ime nekih viših interesa i danas s tih istih viših pozicija novac kojeg su iznijeli u inozemstvo vraćaju u zemlju i ulažu u razne graditeljske poduhvate. Otkud jednome Zagorcu, Pašaliću novac da preko noći postaju najveći graditelji u Republici Hrvatskoj? Kako su ga zaradili? Pa doznali su šifre računa koji su bili u Austriji, Lihtensteinu, nekim drugim zemljama koje su punili ne znam Tuđman, Šušak, pokojni ministar Martinović i danas nakon što više nema ni jednoga, ni drugoga, ni trećega jasno taj se novac vraća u zemlju. Ali pustimo sada to. Ovo izvješće je korektno. Ovo izvješće je dobro. Najprije treba poći od ovog vojnog proračuna. Proračun za 2007. bio je 4,6 milijardi kuna. Znači ispod 2% bruto društvenog proračuna. Proračun za 2008. planiran je u iznosu od 5,4 milijarde kuna. Još uvijek je to ispod 2% bruto društvenog proizvoda. Zašto to govorim? Ne, ja se ne zalažem za veći vojni proračun, dapače i manje. Hrvatska ima neke druge prioritete možda, tim više što Hrvatskoj 2008. nitko ne prijeti. Da je tome tako to pokazuju ovi izbori u Srbiji koji će se održati 11.5. Nitko, poglavito nakon dolaska Busha nije recimo spomenuo na tim predizbornim skupovima ime Hrvatske i to govori da region još uvijek na žalost nije stabilan, ali je zasigurno miran. Hrvatska 2008. je na pragu ulaska u Europsku uniju, na pragu je ulaska u NATO. I to je zasigurno dobro, ali NATO će za sobom zasigurno povući obvezu većeg izdvajanja za vojsku. Ne mislim ja ovdje na ovih 3, 4 milijuna dolara te neke kvotizacije pristupnog novca, nego mislim na činjenicu da će Hrvatska vojska morati u tom trenutku izdvajati i 2, pa i nešto možda iznad 2% bruto društvenog proizvoda za vojsku. Treba i to priznati da Hrvatska nikada manje no u zadnjih nekoliko godina nije izdvajala za vojsku, i ja isto tako mislim da je i to dobro. Mi imamo previše drugih problema, previše drugih prioriteta čijim se rješavanjem treba baviti i indirektno, ako dignemo sustav jednoga zdravstva, osobnog standarda građana, jasno je da onda pomažemo i samoj vojsci. Od tih 4,6 milijardi kuna za 2007., za plaću je išlo 2 milijarde 570 milijuna kuna, to je 59%, za materijalne rashode milijardu i 700 milijuna kuna ili 39,3%, za ovrhe, recimo 55,4 milijuna kuna itd. Ono što ja želim naročito pozdraviti, to što je Hrvatska u 2008. ili s 2008. ukinula obvezatno služenje vojnog roka. To je dobro. Za to sam se osobno zalagao ovih zadnjih 5, 6 godina. S druge strane, recimo nevladine udruge prikupljale su potpise za referendum u NATO-u i paralelno predlagale, ni manje ni više nego vraćanje vojne obveze, jer kao Hrvatska može sama organizirati zaštitu, obranu itd., a ti isti nisu spremni bili recimo služiti vojni rok itd. To je osnovno razlog zašto nisam potpisao taj referendum jer licemjernosti je u ovoj zemlji dosta ili previše. Profesionalizacija treba pomoći i statusu profesionalnih vojnika i njihove plaće isto tako treba povećati. To je učinjeno, ako se ne varam, pred 7 ili 15 dana, bez obzira što su neki drugi sindikati koji ne pokrivaju vojsku time se, ili tome se protivili. To je jedna posebna profesija i razumljivo je da plaće trebaju ići gore, kao što je i dobro da smo izmijenili mirovinski sustav glede vojske i sigurno su oni danas u znatno povoljnijim razredima no što su bili ranije. O generalima neću, to je jedna posebna kategorija. Ono za što se već dvije godine otvorene, valjda jedini u Hrvatskoj zalažem, da se naše vojnike povuče iz Afganistana, to je jedna promašena misija, to je izgubljena, u naprijed izgubljena misija i bojim se da će nam se prije ili kasnije, bez obzira što svi tamo idu dobrovoljno, netko vratiti i u kovčegu. Mi danas u vojsci brojimo 17 tisuća 470 vojnih osoba, plus 5 tisuća 180 državnih službenika i namještenika u MORH-u. ukupno je, znači riječ o 22 tisuće 650 ljudi. To je još uvijek previše, sustav bi funkcionirao i sa 18 tisuća ljudi, to će se dogoditi, ali mi ćemo sutra u mirovne misije prema ovom izvješću morati poslati oko tisuću 200 vojnika. Danas izvan granica Hrvatske imamo 200 vojnika u Afganistanu, plus u svim misijama drugima 46 vojnika, do kraja godine u Afganistan ide još 100 vojnika, plus 100 vojnika u Golan, ili na Golan. Vjerojatno će se otvoriti još jedno krizno žarište i Hrvatska će krajem 2008. izvan svojih granica imati oko 500 ljudi i to košta, to stravično košta. Jasno je da mi moramo vraćati i dug prema, recimo UNPROFOR-u, jednom riječju prema međunarodnoj zajednici jer je i svijet na prostoru Hrvatske kada je bio rati imao u jednom trenutku čak i 12 tisuća vojnika, odnosno promatrača, ali mislim da Hrvatska ne treba sudjelovati u unaprijed izgubljenim misijama. Na strani 35 govori se o prodaju naoružanja i vojne opreme pod sredstvom "Alan", ovdje se doslovce kaže: "Proveden je odabir najpovoljnijeg ponuđača za isporuku borbenih oklopnih vozila, te je sklopljen ugovor s finskom tvrtkom "Patria" i tvrtkom "Đuro Đaković" specijalna vozila iz Slavonskog Broda, kao nositeljem finalne integracije. Time će se Oružane snage Republike Hrvatske opremiti s 84 borbena oklopna vozila, pješaštva, konfiguracije 8 puta 8." To je, evo to je gotov citat znači. Hrvatska ide ubrzano u promjenu nekih tipova naoružanja i sve ono što nije perspektivno, treba se isto tako riješiti i taj novac uložiti u nabavku novog naoružanja. Ono što je bit za mene je, isto tako taj angažman s "Patriom" koji se govori upravo ovdje na strani 35. Znači riječ je o off-set programu i Hrvatska mora, isto tako ako želimo biti ozbiljna nacija, ponovo zakoračiti u proizvodnju naoružanja. Mi imamo tradiciju, pitanje da li još uvijek imamo sustave, i ako treba to naoružanje treba ponovo raditi s zemljama iz našeg susjedstva ili s područja ex Jugoslavije, nije bitno kako ćemo to nazivati. Nitko nam ne prijeti, samo smo možda malo mali, pa sve sami ne možemo, a zajedno bismo možda nešto mogli napraviti. Ne zagovaram ja nikakvu novu Jugoslaviju, ali da se tvrtke povezuju i da zajednički ponude taj proizvod nekome trećemu, vis a vis materijalne osnove zemlje u cjelini. Bilo da je riječ o tenku M84, bilo da je riječ o oklopnim vozilima. Pred, recimo 30 godina ex Jugoslavija je radila tenkove, a sada ni jedna država s područja bivše države ne može ni napraviti jedan oklopni transporter. Radimo ih s Fincima koji su sedamdesetih godina bili, kad je riječ o ratnoj tehnologiji, 30 godina iza Jugoslavije, a danas su 30 godina ispred Hrvatske i svake druge zemlje na ovom prostoru. Ja tvrdim da se na ovom području gospodarstvo također može povezivati. U tom kontekstu sigurno je dobro spomenuti i povrat neperspektivnih vojarni, sve ono što je u centru grada, nekog grada, to treba dati gradu bez naknade, mi smo presiromašni, nikada više vojska neće imati onu ulogu na ovim prostorima, kao što je imala, recimo početkom devedesetih za Domovinskog rata, ili kakva je bila za vrijeme SFRJ ili Austro-Ugarske u Istri itd. Na strani 12 se doslovce kaže da Hrvatska kopnena vojska, znači ukidanje korpuske strukture, smanjuje se broj gardijskih brigada s 4 na 2, ustrojava se po jedna rodovska postrojba razine pukovnija bojna, te reorganizacija snaga u sastavu zapovjedništva za obuku i doktrinu. Hrvatska ratna mornarica reorganizaciju cjelokupne strukture prilagođene novim zadaćama i raspoloživim sredstvima uključujući i prilagodbe za ustrojavanje obalne straže te reorganizacija logističko-potpornog dijela strukture Hrvatsko ratno zrakoplovstvo i protuzračna obrana te organizacija sa četiri na dvije zrakoplovne baze te prilagodba potpornog dijela strukture ustrojavanja zapovjedne satnije namijenjene za potporu rada zapovjedništva HRZ odnosno bojne i središte za obuku itd. itd. Evo to je otprilike danas Hrvatska vojska. Više nam doista ni ne treba, ali nam trebaju profesionalci, treba nam dobra tehnika, jasno tehnika koja će se i kroz taj "offset" programe do nje dolaziti. Što još reći o ovom sustavu obrane? Bez obzira što Hrvatska vojska raspolaže s mrvicama recimo u odnosu na 90-te ili onim čime je raspolagala prije 90-te za vrijeme ne znam ono što je imala SFRJ, još uvijek za materijalna sredstva izdvaja 1,7 milijardi kuna ili to je negdje 250 milijuna eura. U dogledno vrijeme tih 250 milijuna eura sigurno će se pretvoriti u 400, 500 milijuna eura. Nadzor nam je nužan da nam se ne pojavi između ostaloga neki novi "Zagorci". Tvrdim kao što sam rekao da ti ljudi čak ni nisu onoliko koliko se danas priča prenijeli preko granice, ali su doznali u datom trenutku šifre koje su čuvali oni koji su bili u prilici da taj novaci iznesu ili prebace na te račune. Drugo, u tajnim službama u ovom izvješću nešto se govori o tim vojnim, ali kao što njih moramo nadzirati tako treba nadzirati i sustav naoružanja. Jasno sve odluke se ovdje 90-tih kada je riječ o vojsci, dešavaju, odnosno donašaju u vrhu vlasti itd. itd. Za kraj, ako je isteklo vrijeme. Ja mislim da je ovo izvješće hrabro, pošteno, korektno, daje odgovore na čitav niz pitanja i slobodno se može reći da je Hrvatska vojska danas vojska jedne demokratske države i u pravom smislu one definicije danas nas stvarno više ništa ne može iznenaditi. Konačno što manje pričamo o vojsci, što više pričamo o turizmu, zdravstvu, izvozu to će biti zemlja stabilnija, razvijenija, demokratskija, a samim time i prilike onih koji su u vojsci i njima će biti bolje. Hvala.
Hvala. Nekoliko ispravaka netočnih navoda. Gospodin zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Ne mogu ne ispraviti netočan navod kolege Kajina koji ponavlja već nekoliko puta. Naime on u kontekstu izvješća iz 90-tih godina kaže, tadašnjoj vlasti nije bilo u interesu dati detaljno izvješće jer su krali, pa je spomenuo u istoj rečenici generala Zagorca i ratnog ministra Šuška. To je nedopustivo i neistinito. General Zagorac je za vrijeme rata uvećao svoju imovinu za nekoliko desetaka milijuna eura i čega, a gospodin Šušak nije uvećao svoju imovinu tijekom rata ni za jednu lipu. Drugi netočan navod. Oni koji su imali šifre i prebacivali novac veli oni su se i okoristili. Nije točno. Bio je embargo, novac je morao biti vani jer se iz Hrvatske nije moglo plaćati ilegalnu robu koja se zove oružje i da nije bilo tih računa gospodine Kajin vi ne bi u Hrvatskom saboru danas govorili nego u nekakvom drugom.
Drugi ispravak, gospodin zastupnik Krešimir Ćosić.
Evo gospodine predsjedniče jedan mali ispravak netočnog navoda gospodina Kajina, citat: "Mi imamo tradiciju proizvodnje naoružanja vojne opreme". Netočno. Tradicija se stvara desetljećima. U bivšoj državi 43% vojne industrije je bilo u Srbiji, 42% u Bosni i Hercegovini, projektiranje razvoj Vojno-tehnički institut Beograd. Ali slažem se sa onim drugim dijelom vaše tvrdnje, industrija, naoružanje i vojne opreme je važna ali upravljati tom industrijom, stvarati nove vrijednosti, stvarati kompleksne sustave je nešto što je izazov i što treba znati, ali može povećati konkurentnost hrvatskog gospodarstva i hrvatski izvoz.
I gospodin zastupnik Ivan Hanžek.
Pa ja iz čisto regionalnih razloga ispravljam gospodina Kajina. Ja mogu razumjeti da on gospodina spomene u kontekstu, ali neka naglasi ime gospodina sa prefiksom a ne da veli da nam se ne pojave novi "Zagorci". Ja mislim da Zagorci nisu ništa loše u ovoj državi napravili i da ne bi bilo loše da se pojave.
Što je, je! Klub HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ja isto moram stati u obranu nas Zagoraca i mislim da te stvari koje se kada se govori o Zagorcu sa prefiksom nema nikakve veze sa Zagorcima. A isto je bilo dobro pitanje u ovim odgovorima, a di su novci. To je jedno vječno pitanje i vjerojatno ćemo jednog dana dobiti odgovor. Ali vratimo se na izvješće. Prvo, želimo naglasiti da ovo godišnje Izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenja kadrovske politike i ukupno o stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske s Izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj prezentira cijeli niz podataka i informacija koje daju relativni uvid u cjelokupno stanje Oružanih snaga i stanje obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj i ne daje na žalost odgovore na cijeli niz u svakom slučaju za kvalitetnije funkcioniranje Oružanih snaga ključnih pitanja. Dakle načelno dajemo podršku za prihvaćanje ovogodišnjeg izvješća, ali ima nekoliko stvari na koje želimo i odgovor. To se prije svega odnosi na dio izvješća koji govori o personalnoj potpori, tu predlagač ističe da postoji prostor za poboljšanje zadovoljstva, smještajem i odjećom i obućom i plaćama te da zbog najavljene promjene ustroja Oružanih snaga ne raste nezadovoljstvo i zabrinutost zbog provedbe tog ustroja. Mislim da za ovaj Dom nije toliko važna odjeća i obuća, ali kada su u pitanju plaće želimo pojašnjenje u kom smislu postoji zadovoljstvo plaćama, jer prema najavi i samog ministra obrane nedavno izneseno u medijima, postoji nezadovoljstvo plaćama u Oružanim snagama te je najavljeno i određeno povećanje tih plaća. Mislimo da bi zbog ukupne kadrovske politike o ovom pitanju trebalo voditi maksimalno brigu, pa u tom smislu tražimo i pojašnjenje dokle se stiglo i kakva su moguća daljnja očekivanja zaposlenih u Oružanim snagama. Drugo, znamo da se od 1. siječnja 2008. godine više ne pozivaju novaci na obvezno služenje vojnog roka ni na obvezu civilnog služenja. Međutim, postoji mogućnost dobrovoljnog služenja, pa nas zanima u kojoj su fazi pripreme za prihvat takvih ljudi, koji će željeti iskoristiti ovu mogućnost dobrovoljnosti služenja i da li su stvoreni uvjeti za njihovu obuku i uopće boravak na tom dobrovoljnom služenju. Treće, jasno se da će u ovoj godini sustav obrane i oružanih snaga trebati sagledavati u svjetlu pozivnice koju je Republika Hrvatska dobila za ulazak u NATO u Bukureštu u travnju ove godine. Zato nas zanima koliko je Republika Hrvatska i Oružane snage spremna, u okviru ljudskih resursa, provesti pripreme za osposobljavanje za rad u tijelima NATO jer takav posao sigurno iziskuje i posebne pripreme i posebnu osposobljenost. Hrvatska narodna stranka podržava i zaključke Odbora za ravnopravnost spolova koji Odbor traži da se preispitaju programi obuke za pripadnike i pripadnice sigurnosnih službi iz perspektive ravnopravnosti spolova i prava žena, te da se osigura veća zastupljenost žena u Ministarstvu obrane i Oružanim snagama, s posebnim naglaskom na većoj zastupljenosti na rukovodećim položajima. Kroz samu raspravu o ovom izvješću od strane predstavnika klubova iznesen je cijeli niz pitanja, a posebno od strane klubova zastupnika stranaka koje su formirale Vladu i koji traže cijeli niz odgovora. Smatramo da i ta činjenica govori o relativnom uvidu u stanje Oružanih snaga koje se može iščitati iz ovog izvješća, a slijedom toga efikasnost i resornog ministarstva i Vlade Republike Hrvatske. Dakle, imamo čitav niz pitanja na koje želimo odgovore od predlagača ovog izvješća i Hrvatska narodna stranka će podržati ovo izvješće.
Hvala. U 10,56 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Drugo, 7. sjednica Odbora za financije i državni proračun održati će se danas, 8. svibnja u 13,00 sati u sobi 244, drugi kat, u prostorijama predsjednika odbora, Gorana Marića. Sad idemo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa, evo, Godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava i stanju obrambenih snaga Republike Hrvatske, zasigurno transparentno govori o velikim poboljšanjima koja su se učinila, o onom što je doneseno, od zakonskih rješenja, pa tako i o popunjenosti, i materijalnim i ljudskim resursima u obrambenom sustavu Republike Hrvatske. Od usvojenih izmjena i dopuna Zakona o obrani i Zakona o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske, koje su omogućile daljnje reforme i prijedloge i prilagodbe obrambenog sustava. Prilagodbe i transformacije obrambenog sustava koji ide u cilju transformacije i ujednačavanja sa zemljama sa NATO standardima, zasigurno je nužda i potreba, te i sve ono što je učinjeno kroz vježbe, kroz dokumente, kroz pravilnike, kroz Dugoročni plan razvoja Oružanih snaga, kao i godišnje planove koji se realiziraju. Zasigurno se mora reći da se ukupno stanje Oružanih snaga je sasvim dovoljno, s obzirom da nema mogućnosti i mala je vjerojatnost konvencionalnih prijetnji, a istodobno je povećan rizik samo međunarodnog terorizma, i on je ta prijetnja koja zasigurno je najveća u sadašnjim momentima. A međunarodni terorizam, kao i urbanizirani kriminal, također u datim momentima kada on prerasta i kada policija ne može zadovoljiti svojim snagama u njihovom sprečavanju, zasigurno mora se angažirati i vojna komponenta. S obzirom na sve što je učinjeno i prezentirano kroz ovo izvješće jasno se može vidjeti kroz sve segmente da je ono obuhvatilo, iako u manjem tekstualnom dijelu nego prijašnja, kao što je moglo se čuti u Hrvatskom saboru, ali je transparentno reklo o svim detaljima bitnim u postrojbama i u kompletnim Oružanim snagama Republike Hrvatske. Vidi se da je tijekom 2007., da su osigurana dostatna financijska sredstva za provedbu plana preventivnog udruživanja TMS-a, te je tako i stanje tehničko-materijalno sredstava u postrojbama Hrvatske vojske podignuto na višu razinu. Jasno se govori u kojem postotku. Iako i ja smatram da pojedinačno koliko čega i kako zapravo ne treba iznašati u javnost, nego u postotcima baš je to dovoljno dobro i rečeno. Puno puta se čulo da nije sveobuhvatno, kolega koji su i na odboru i danas ovdje istupali, da ne govori o svemu. Pa, hvala bogu da ne možemo govoriti o svim dostignućima, o svim planovima i svim projektima, o svim onim nijansama koje se događaju u Oružanim snagama, jer smatramo da postoje i oni momenti koji su vojna tajna i koji ne bi trebali nikada, osim u Oružanim snagama, biti izneseni u Hrvatskoj ili javnosti koja prati rad Hrvatskog parlamenta. Zasigurno da se neke stvari, s nekih stvari ne može nikada skinuti tajnost, niti biti dostupne svakomu. Tako i ovom u izvješću ne bi trebalo pisati točan broj oklopnih, oklopno-mehaniziranih i ostalih vozila koja su u funkciji, a koja nisu, koliko je aviona u funkciji a koliko nije. To su, mislim, zapravo određene tajne koje ne bi trebalo iznašati, ali u postotcima zasigurno da se jasno rečeno da je to zapravo sasvim dovoljan posto ispravnosti i održavanosti i aviona i helikoptera i brodova i transportnih sredstava, i sasvim zadovoljava onim potrebama i saznanjima koja nas interesiraju. Vjerujemo da ne treba osobno provjeravati ispravnost naših MIG-ova i voziti se njima, jer to bi iziskivalo da svaki od nas zastupnika možda se provoza našim nebom i vidi da li su naši MIG-ovi ispravni ili da li su piloti dobro obučeni. Ono što se u iduću spominje, a to je da kroz ove izmjene i dopune, da su Hrvatske oružane snage uključene kroz ove vježbe, kroz angažman u Afganistanu, koji je bio 2007. 147 naših vojnika angažiranih koji je porastao na 200. Istodobno su angažirani diplomatska osoblja, civilne policije, te mješovitog hrvatskog-makedonskog-albanskog medicinskog tima. Povećan je doprinos UN-ovim mirovnim operacijama, u kojima je trenutno sudjelovalo 46 pripadnika Oružanih snaga raspoređenih u trinaest operacija od kojih su trideset i jedan vojni promatrači a petnaest stožerni časnici. Gledajući ukupno Oružane snage Republike Hrvatske ostvarile su značajne promjene organizacijske strukture te je u preustroju obuhvaćeno 51% oružanih snaga. Kroz ovaj preustroj uključeno je i odlazak onih koji su svoje odslužili i koji su spremni za mirovinu, koji nisu perspektivni. 807 djelatnih vojnih osoba je novo zaprimljenih sa visokom i višom naobrazbom i sa srednjom naobrazbom. Isto tako, vidljivo je da je tisuću 357 djelatnih vojnih osoba napustilo obrambenih sustav kao i 604 službenika i namještenika što je nastavak sustavnog pomlađivanja i poboljšanja i obrazovne strukture. Isto tako želimo naglasiti da je i ovo u cilju poboljšanja obrazovne strukture naših oružanih snaga ali isto tako i smanjenja broja te profesionalizaciju Hrvatske vojske na stavljanje van snage obaveznog služenja vojnog roka. I ono što bih želio reći ovaj puta da bi možda u ovom hrvatskom Domu trebalo donijeti odluku kako stimulirati one koji dragovoljno služe Hrvatsku vojsku, kako im omogućiti da ili onima koji to nisu činili i u prijašnjem vremenu zbog prigovora savjesti, kako ih stimulirati i muškarce ali isto tako i žene koje žele služiti dragovoljno u Hrvatskoj vojsci a mislim da bi jedini i najbolji način bio da imaju prioritet kod zapošljavanja u svim državnim službama. Zapravo mislim da u državnim službama Republike Hrvatske i ne bi mogli i ne bi trebali raditi oni koji zbog prigovora savjesti nisu spremni ni braniti domovinu Hrvatsku. Tako kroz ove sve nijanse možda treba inicirati i mogućnost da se dragovoljno služenje vojnog roka stimulira. Evo vidimo da je tijekom 2007. intenzivirani su i neki projekti za koje se može reći da mogu biti javni a to je opremanje i modernizacija od kojih je najznačajniji sklopljeni ugovor o razvoju domaće jurišne puške "Kanila P 56 mm". Dio viška naoružanja i vojne opreme prodan je na svjetskom tržištu posredovanjem Agencije "Alan", dio doniran Afganistanskoj narodnoj armiji, sklopljen je Ugovor o isporuci borbenih oklopnih vozila "BOV" s finskim poduzećem "Patria" i hrvatskom tvrtkom "Đuro Đaković" specijalna vozila kao i nositeljem završnih integracija. Nabavljena je specijalna oprema za otkrivanje i deaktiviranje eksplozivnih sredstava i tako u niz tih poboljšanja i tih aktivnosti koje će zasigurno i u ovoj godini a to ćemo vidjeti u narednom izvješću doprinijeti tehnološkom napretku Oružanih snaga Republike Hrvatske što će izazvati i omogućit će smanjenje broja vojnika, profesionalnost njihovu, usavršavanje i sve ono što je potrebno. Uz sve ovo što je nabrojeno nije zaboravljeno ni ono što također Hrvatsku vojsku u većini za sve one koji su u Hrvatskoj vojsci a žele imati svoje pravo i temeljnu slobodu na vjeroispovijest. Također je … [[Govornik se ne razumije.]] Ministarstvo obrane razgranato i rašireno te se koristi za sve one koji to žele i koji žele čak i u starijoj dobi upriličavati i raditi na svojoj duhovnoj obnovi. Uz svih 26 vojnih kapelanija i biskupija održavaju se redovite pouke za uvođenje odraslih u kršćanstvo. Također oružane snage i policija već petnaest godina aktivno sudjeluju u Međunarodnom vojnom hodočašću u Lourdesu kao i u hodočašću u Mariju Bistricu. U hodočašću u Lourdesu kao što znamo uvijek je Hrvatska vojska prepoznatljiva, uvijek je ona koja izaziva buran pljesak kada se pojavi na pozornici između 28 zemalja svijeta, zasigurno ostavlja najbolji i najljepši dojam i to je ona čast i poštovanje koje možemo doživjeti u tim vojnim hodočašćima. Isto tako kao što smo doživjeli da smo pobjednička Hrvatska vojska tako i daljnji razvoj oružanih snage zasigurno iziskuje da ćemo biti jedna od bolje opremljenih i perspektivnih vojsci Zapadne Europe kao i NATO Saveza. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Hrvatski sabor ovom raspravom ostvaruje svoju demokratsku ulogu nadzora nad oružanim snagama što doista smatram velikim postignućem u razvoju demokracije i jednom civilnom nadzoru. Obrambeni sustav treba prilagoditi potencijalnoj prijetnji temeljem sveobuhvatnih i sveukupnih događanja, informacija i prosudbi o mogućim događanjima. I doista, u ovom trenutku mala je vjerojatnost konvencionalnih prijetnji i ugrožavanja no istodobno sve je veća opasnost od međunarodnog terorizma i međunarodnog organiziranog kriminala, i valja se tome prilagoditi nikada ne misleći da ratova više neće biti i da je zato vrijeme stalno naravno. Republika Hrvatska nalazi se u okruženju koje nije politički stabilno a rekao bih nisu završeni niti politički procesi koji bi trebali biti preduvjet te stabilizacije. Geostrateški također mnogima smo zanimljivi. Zato nam je nužan dodatni oprez te vojna i politička spremnost. Iz svih dosadašnjih dokumenata i događanja vidljivo je da mi svoj obrambeni sustav doista prilagođavamo novom vremenu i novim zahtjevima. Pa i sama Pozivnica NATO pakta za pridruživanje potvrda je tome. A povećan je i naš doprinos UN-ovim mirovnim operacijama na jačanju međunarodnog mira i stabilnosti u svijetu. Sudjelovanje u NATO-ovim vježbama u zemlji i inozemstvu ne služi samo za vojne operacije već i za pružanje pomoći civilnim institucijama i stanovništvu kao i u slučaju ne daj Bože prirodnih ili ekoloških nesreća odnosno katastrofa. Pri tome se ne zaboravlja ni zaštita okoliša i gospodarenje vojnim otpadom što vidimo u ovom izvješću. Također vidimo da je samo u prošloj godini Hrvatsko ratno zrakoplovstvo za potrebe hitnog medicinskog prevoženja svojim zrakoplovima ostvarilo tisuću 78 letova prigodom čega su prevezena 392 pacijenta i 545 pratitelja. Mnogima su time spašeni životi i to je posebno slučaj u mojoj Županiji splitsko-dalmatinskoj i otocima, zato to posebno i ističem i na tome se zahvaljujem. Pokazali smo, a to pokazujemo i svakodnevno u mirovnim misijama mirovnog svijeta da ljudstvo imamo spremno. Stoga nam valja podržati i proces materijalno tehničkog opremanja i modernizacije, dakako ne samo sukladno potrebama već i mogućnostima. Vidim iz izvješća da je tijekom prošle godine velika pozornost dana i stalnom, dodatnom i novom učenju unutar sustava, dodatnom školovanju, kako za djelatne osobe, vojne osobe, tako i za državne službenike unutar sustava. A funkcionira i vojno civilno školovanje kandidata za časnike, za potrebe borbenih rodova, i rodova borbene potpore zapravo, budući karijerni časnici. Zbog toga svega, imamo sve više potpisanih sporazuma o vojnoj suradnji sa drugim državama i sve više akreditiranih vojnih izaslanika u 36 zemalja kao što i te zemlje akreditiraju i svoje vojne izaslanike u Republici Hrvatskoj. U čisto vojni dio izvješća nisam i ne ulazim, a nisam baš ni stručan za to, no ova civilna vojna i politička refleksija daje mi potvrdu kako je i vojna komponenta na dobrom putu. I zato pozdravljam i podržavam ovo izvješće. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine ministre, kolege zastupnici. Evo za razliku od svojih kolega koji su onako govorili malo šire, ja ću se više, ja ću više govoriti o tim stvarnim, vojničkim problemima i više kao vojnik. Godišnje Izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenje kadrovske politike i ukupnom stanju u oružanim snagama s Izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj je jedno specifično izvješće koje nam mora dati odgovor da li je Hrvatska vojska spremna ili nije spremna. Osobno smatram da je spremna ali se puno još treba raditi na daljnjem ustroju i razvoju Hrvatske vojske. Ovo godišnje izvješće podijelio bih u dva dijela. Prvo, to je rad Ministarstva obrane koji se sagleda kroz nekoliko važnih čimbenika. Prvi je, to je konceptualna i pravna uređenost obrambenog sustava koji se sagleda kroz dugoročnu strategiju razvoja i opremanja Hrvatske vojske, strategiju nacionalne sigurnosti i plan obrane i to se radi i to mi je drago da se radi i u tijeku je. Dalje, to su demokratski i civilni nadzor nad oružanim snagama što se također radi i što bih također pozdravio. Također se radi na transparentnom, treba raditi na transparentnom radu logističkog sustava MORH-a, na strateškom … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatske vojske sa težištem i prioritetom na opremanju kopnene vojske kao udarne snage što je poželjno i što bi trebalo činiti u MORH-u. Osobno bih naglasio ono što je učinjeno ove godine, početkom ove godine a to je napokon povećanje proračuna i povećanje plaća, vojničkih plaća. Samo da kolege zastupnici, samo da znaju da je vojnička plaća jednog gardista u Hrvatskoj vojsci oko 3500-3600 kuna i da je nužno bilo povećati za vojnike i niže časnike plaće i to je jedna dobra stvar koja je sada krenula, s te strane apsolutno moramo raditi i dalje i više na tom segmentu. Drugo sam, kako sam gledao to izvješće, to je više kroz rad Oružanih snaga Republike Hrvatske, a za njih je životno važna, kažem koliko su borbeno spremne za izvršenje zadaća. Čitajući ovogodišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava nekako me uvijek misao ide prema glavnom stožeru i onim stvarima za koje su oni odgovorni i koje bi trebale biti puno jasnije i bolje nego što kaže izvješće. Gospodine ministre imam ta određena iskustva iz rata, bio sam na tim dužnostima u Hrvatskoj vojsci pa biti ću slobodan u dobroj namjeri sugerirati određene stvari koje mi se čine važne, koje se tiču života i rada pripadnika Hrvatske vojske i koje bi mogle pridonijeti boljem i kvalitetnijem razvoju oružanih snaga. Ono što čini jednu vojsku čvrstu, jaku, sposobnu, na kraju spremnu na sve oblike ratovanja to je zapovjedni kadar, to je borbena realistička obuka na terenu, to je moderna tehnologija i logistička potpora postrojbi. Nama danas nedostaje pomalo svega. Zbog objektivnih razloga zato što nemamo dovoljno sredstava da u jednom brzom ciklusu riješimo sve tehnološke nedostatke Hrvatske vojske te zbog subjektivnih razloga a tada prvenstveno mislim na nas časnije koji smo vodili Hrvatsku vojsku i koji se već godina gombaju, ono što kaže moj kolega Ćosić, stalno radimo nekakve preustroje, da pronađu najbolje rješenje za Hrvatsku vojsku. Ja osobno nisam ni sada sretan sa ovim ustrojom. Mi danas imamo zapovjedništvo … [[Govornik se ne razumije.]] HSZ-a, kopnene vojske, … [[Govornik se ne razumije.]] to izbjegava, to se sada radi, imamo združeni stožer, imamo načelnika združenih snaga, imamo načelnika stožera roda jednoga i to je, ali opet je ovaj ustroj puno bolji nego onaj prije dvije godine, pa tako vjerujem da će se to i u dogledno vrijeme ponovno ćemo težiti tim boljim i kvalitetnijim standardima koje propisuje NATO. Uz novčana sredstva koja su najvažnija stvar da bi jedna vojska mogla funkcionirati, čini mi se da ozbiljan prioritet moramo staviti u radu s ljudima. Ključno je kako motivirati ljude da ostanu i pristupe Hrvatskoj vojsci. Poznati su problemi sa kadrom u Hrvatskoj vojsci, znamo da nam stari ljudi, ovi koji su iskusni časnici, idu vani i oni su već po svemu umorni i žele se izvući, a imam problema sa dovlačenjem mlađih ljudi koji su možda i zainteresirani za Hrvatsku vojsku. Po meni moramo maksimalno poboljšati tu … [[Govornik se ne razumije.]] problematiku i omogućiti ljudima da imaju mogućnost dobivanja stana. Moramo i dalje raditi na tom povećanju plaća sigurno, ovo je dobro, ali to je ono što, kakav želimo standard, kakve želimo ljude u Hrvatskoj vojsci premalo. I ono što je po meni vrlo bitno a to je osigurati drugu karijeru časnika kada odu iz Hrvatske vojske, kada potpišu jedan ugovor profesionalni, dva ugovora, ili kada odu u mirovinu. Kod nas je bila nažalost jedna negativna tendencija da su časnici koji su bili iskusni iz rata, koji su zapovijedali po nekoliko tisuća ljudi, koji su prošli, koji imaju veliki iskustvo sa ljudima, da su bili naprosto, na jedan način odbačeni i marginalizirani. Ja mislim da trebamo te ljude iskoristiti da im trebamo omogućiti nekakvu drugu drugu karijeru. Da su oni iskoristivi u segmentu, ona osoba koje je vodila brigadu od 2500 ljudi vjerojatno može voditi nekakvu firmicu od 20, 30 ljudi. Ja mislim da ih treba iskoristiti u svakom slučaju. I treba, u tom smislu treba gledati kako i na koji način to organizirati i sprovesti u daljnjoj budućnosti. Drugi problem, kod mene, to je vojna izobrazba. Mi imamo projekt "kadet" mislim da nitko nije zadovoljan, ni polaznici ni ljudi koji su to organizirali. Zato što na kraju ne dobijemo časnika za gardijsku brigadu. Na primjer nama su profesionalne postrojbe gardske brigade one traže jednog iskusnog časnika kada već unutra ulazimo. Mi školujemo časnike … [[Govornik se ne razumije.]] što smo primijetili, to smo već čuli u prijašnjoj raspravi, ali imamo problema koji završe … [[Govornik se ne razumije.]] U četvrtoj gardijskoj brigati bilo je nekoliko časnika koji su došli, koji su počeli raditi i bili su puni motiva, ali u kratkom periodu su oni naprosto izašli i otišli su ća iz Hrvatske vojske što je vrlo teško se prilagoditi, znate kada netko dođe iz Amerike sa west … [[Govornik se ne razumije.]] u našu Hrvatsku vojsku koja je tehnološki i po svemu još daleko zaostaje. Ja mislim da bi trebali mi nešto napraviti i ja predlažem našu jednu akademiju, mislim da trebamo razbiti te predrasude, tabu teme, o nekakvim bivšim časnicima, ne znam ni ja šta već, mi moramo formirati po meni našu jednu minijaturnu … [[Govornik se ne razumije.]] akademiju koja će školovati isključivo rodovce, pješaka, oklopnika, znači ljude koje nam, ta nam struka definitivno fali, tu smo deficitarni. I mislim da bi trebali razmišljati da nešto u tom kontekstu u idućem periodu napravimo. U samom izvješću često se govori o izobrazbi i obuci pripadnika Hrvatske vojske, te o tome kako su uspješno pripremljeni za misije održavanja mira u Afganistanu. To je točno i naravno da apsolutnu pozornost treba dati obuci, pripremi i opremanju ljudi koji se nalazi u prostoru ratnih djelovanje. No, čini mi se da se unutar Oružanih snaga ne daje dovoljna pozornost na zajedničkoj obuci vidova i rodova. Mi smo imali prošle godine jednu veliku vježbu, ali trebamo uvježbavati zajedno, to Krešo dobro zna, moj kolega mornaricu, to se zove u vojsci usklađeno djelovanje. Sve vidove, sve radove vojske ne smije se raditi parcijalna obuka. Na primjer u 4. gardijskoj brigadi bivšoj mi obučavamo, pripremamo ljude samo one koji idu gore, u Afganistan. Trebamo pripremati kompletnu brigadu po bojnama, po satnijama tako da one u svakom trenutku mogu odgovoriti ne zadaći vani, nego bilo kojoj zadaći koja se postavi ispred nje, pogotovo ako je to neka ratna opasnost. Znači, čitava postrojba treba proći realističnu obuku. To se zove u vojsci obuka na traci – puno pucanja, trke, dima, svega onog što pridonosi da vojnik postane siguran i čvrst u sebe. U izvješću sam primijetio razgovor sa nekim časnicima kada smo komentirali godišnje izvješće, nekoliko stvari koje se mogu puno bolje i kvalitetnije riješiti, a sada su ovakve. Mi smo formirali Obalnu stražu i vidite imamo određenih sada problema. Još nismo definirali ni snage, ni sredstva, a i zakon nije definiran. Evo samo za primjer. Na primjer Norvežani, oni rentaju svoje brodove. Oni negdje preko 40-tak brodova oni rentaju i plaćaju rentu. Nisu kupili brodove. Ima nekoliko modula o kojima je trebalo razmisliti kako, na koji način tu Obalnu stražu što prije staviti u funkciju. A kada govorim o zakonu, to sam ministru rekao i jučer, on je nedefiniran. Treba ga stvarno pročešljati i poraditi na njemu. Evo primjera samo jednog. U članku 2. kaže se: “Brod Obalne straže je hrvatski javni brod označen službenom oznakom Obalne straže.“ Kad se kaže javni brod tad se govori, tad se misli da je to brod koji je trgovački, koji je komercijalni i koji nije ratni brod. Samo članak iza, članak 3. kaže se: “Obalna straža je sastavni dio Hrvatske ratne mornarice.“ To znači, da svi brodovi moraju biti ratni brodovi. Ne može Ratna mornarica imati neborbeni brod i to nije nekakva praksa. Ja mislim da bi Obalnu stražu po meni, a praksa je to sam dosta proučavao i u svijetu da se ona u miru izdvaja iz Hrvatske ratne mornarice, u miru je ona pričuva i obučena, najbolje obučena pričuva mornarice u ratu, a da se u tijeku rata ona integrira u sustav Hrvatske ratne mornarice, naravno pod evo reći ću ovako vojničkim zapovijedanjem i predsjednika Vlade i Predsjednika Republike Hrvatske. Također, moramo posebnu pozornost staviti na UBS. To su ubojna borbena sredstva ili streljivo koji su jako stari i imao problema sa tim neuvjetnim skladištima. Mislim da je to, vidio sam u izvješću da se radilo puno toga. Bilo bi dobro i svakako posvetiti tu pozornost, pogotovo sada prije velikih vrućina. Ne bi bilo dobro da se ponovi ne znam Dugo Selo ili ovo skladište u Albaniji. I kao zapovjednik 4. gardijske brigade i koji sam obišao ta skladišta mislim da bi trebalo uvijek davati posebnu pozornost zato što imamo sredstva koja su stara koliko i ja. Na primjer, protuoklopna sredstva su stara negdje 40-tak godina, a u našoj su uporabi još dan danas. Također moramo posvetiti pozornosti dragovoljnog služenja vojnog roka i ugovorne pričuve. Apsolutno podržavam pitanje vojnog roka i to je u redu. Mi moramo samo napraviti da privučemo što više ljudi unutar sustava. Slažem se sa kolegom Đakićem, mi moramo napraviti poticajne mjere, omogućiti ljudima da imaju nešto kad služe dragovoljno vojni rok ili su pod ugovornom pričuvom ili da li je to zapošljavanje, da li je to kasnije ulazak u profesionalnu postrojbu. Ja baš i ne znam, ali mislim da treba nešto napraviti da se ti ljudi privuku, da se omogući da ih ima što više. Jer imamo problema sa stražama, sa održavanjem puno itd [[Upadica: Molim vas zaključite!]] Evo, par još riječi. Po meni što treba napraviti što prije. U operativnu uporabu što prije uvesti jurišnu pušku, uvesti oklopna vozila. Moramo uvesti i … [[Govornik se ne razumije.]] topnička oružja 155 mm, završiti … [[Govornik se ne razumije.]] i eventualne prodaje. Što prije osigurati transportni zrakoplov velikog dometa da bi mogli samostalno prebacivati snage i izvlačiti u slučaju krize. Što prije zapovjednicima gardijskih brigada osigurati helikoptere da mogu komunicirati, jer oni se nalaze sada, da bi mogle raditi obuku…
Dobro. Hvala.
I na kraju evo još jedno. Ja ne prihvaćam ovo izvješće. Hrvatska vojska treba podržati i hrvatska vojska nam treba mala, dobro … [[Govornik se ne razumije.]] To što se mi nalazimo pred vratima NATO-a to ništa ne znači. Hrvatska nam treba zbog raznih mogućih, … [[Govornik e ne razumije.]] ugroza, udara, zbog uvijek trusnog Balkana, zbog prirodnih katastrofa, poplava, požara i potreba. Hrvatska vojska će uvijek prva reagirati. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica, potpredsjednica Doma Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. Ja ću kako je i rečeno u izlaganju u ime kluba SDP-a podržati ovo izvješće, jer držim da sadrži sve bitne elemente koje treba sadržavati jedno takvo izvješće. Međutim, dozvolite da u ovoj raspravi iznesem neke svoje primjedbe, jer mislim da ovo izvješće kako bi poslužilo svrsi, kako bi u potpunosti dalo informacije zastupnicima u Hrvatskom saboru koji na temelju njega moraju donositi neke druge odluke i olakšavati Oružanim snagama i Ministarstvu obrane da se razvijaju mislim da bi trebalo ga u nekoj mjeri možda i popraviti i modificirati. Moja primjedba je da je u nekim dijelovima, ne u svim, ali u nekim dijelovima to izvješće prilično uopćeno. Naprosto nedostaju neke kvantifikacije da bi izvješće bilo jasno i da bi mi mogli imati dosita pravu informaciju o čemu e tu radi. Ja ću navesti možda dva jednostavna primjera da bi me lakše razumjeli. Na jednom mjestu stoji na primjer da je tijekom 2007. započet proces ustrojavanja snaga brzog odgovora. Međutim, nama treba informacija dokle je taj proces došao, što treba još učiniti da se on okonča i kad će biti okončan. To je recimo informacija koja nam je možda potrebna za donošenje proračuna za slijedeću godinu. To je informacija koja iz različitih razloga bitna da bude potpunija, da saborski zastupnici o tome nešto više znaju. Drugi primjer isto na primjer kaže logistička održivost postrojbi u najvećoj mjeri je dostignuta. U kojoj mjeri je dostignuta? Što još nedostaje? Što se može učiniti da se taj postupak ubrza? Možda je sve u redu, a možda doista treba još dodatne potpore i od strane Hrvatskog sabora. Ovo izvješće je prvo izvješće koje se u Hrvatskom saboru podnosi u potpuno izmijenjenim okolnostima kad govorimo o obrani ili obrambenoj strategiji i sigurnosnoj strategiji i naime Hrvatska je dobila pozivnicu za NATO. I zbog toga ću ja naglasiti da mislim da je bitno što ovo izvješće sadrži osim obrambenih priprema i određene dijelove koji govore o pripremama za sudjelovanje u NATO vođenim operacijama. Sve više će nam trebati upravo takve pripreme. Ono na što se još želim osvrnuti govoreći o ovom izvješću je pitanje ljudskih resursa. U izvješću stoji nešto što ja mislim da je bitno, a kao plan nije ispunjeno, a to je plan promaknuća. Plan promaknuća je djelomično ispunjen, u jednoj mjeri nije, nema odgovora zašto. Nema, ne stoji zašto se to nije dogodilo, a promaknuća, kad govorimo o motiviranosti ljudskih resursa u vojsci, izuzetno su bitna i mogu korisno poslužiti dizanju te motivacije. Isto tako, želim nešto reći vezano uz ono što se zove personalna potpora ljudima, odnosno ljudskim resursima. Tu spadaju plaće, naknade, različiti poticaji. Ja ću kao i neki do sad spomenuti problem stambenog zbrinjavanja. Pozitivno je što u izvješću stoji da su razmotreni i uvedeni različiti modeli stambenog zbrinjavanja. Međutim, čini mi se da je to ustvari rečenica koja pokriva jedan veliki i pravi i ozbiljan problem u Oružanim snagama. Da bi došli do kvalitetnog kadra u Oružanim snagama, jedan od ključnih poticaja je upravo stambeno zbrinjavanje. Svi mi znamo da već dugi niz godina u tom području Oružane snage imaju ozbiljnih problema i jedna rečenica koja kaže da su uvedeni različiti modeli, ili da su planirani različiti modeli, za mene kao zastupnicu kojoj je stalo da se taj problem riješi, ne znači apsolutno ništa. Bojim se, velim, ponovit ću još jedanput da ta rečenica samo pokriva jedan ozbiljan problem koji uzrokuje prilično velika nezadovoljstva u Oružanim snagama, odnosno u okviru vojske. Vojna obuka, o tome je nešto rečeno, i iz ovoga što ovdje piše, a i iz onoga što ne piše, a što je poznato trebala bi biti kvalitetnija. Trebala bi biti kvalitetnija naročito u odnosu, ili možda opsežnija u odnosu na kadete, u odnosu na one koji se civilno obrazuju za neka vojsci potrebna zanimanja, ali koji također moja steći dovoljno vojne naobrazbe da bi mogli obavljati dužnosti časnika i visokih časnika u okviru Oružanih snaga. U izvješću nema ni podatka o tome za koje se, koje civilne ustanove polaze, oni koje vojska, ili koji iz reda vojnika se šalje na civilno obrazovanje. Iz iskustva zna da je to često puta bilo obrazovanje ne u skladu sa potrebama Oružanih snaga, nego sa odabirom onih koje se šalje na školovanje. Mislim da to treba isto biti pobliže napisano iako je i praksa i dalje takva da ju treba mijenjati. Što se tiče upravljanja materijalnim resursima, htjela bih samo spomenuti 2 stvari. Prva se odnosi na opremanje naoružanjem i vojnom opremom i reći da ovo izvješće koje treba govoriti o spremnosti i stanju Oružanih snaga ipak nedovoljno govori npr. o tome zašto se Hrvatska odlučila za razvoj vlastite jurišne puške. To su informacije koje mi trebamo znati. Mislim da trebamo više znati i nadam se, o tome smo razgovarali na Odboru za obranu, da ćemo dobiti isto tako nužne i potrebne informacije oko velikih nabavki, strateških nabavki, o čemu u ovom izvješću ne piše dovoljno. Spomenut ću još i pitanje jednog objekta, a to je Južna pomorska baza. U dugoročnom planu razvoja Oružanih snaga navedeno je da se planira otvoriti jedna takva baza, međutim neka vrsta, nemojte zamjeriti na ovoj riječi, ali petljanja oko toga javnog, pa čak i iz kruga Oružanih snaga izazvala je prilično velik broj animoziteta građana na tom području, i bojim se da će zbog takvog pristupa toj bazi, da će i Ministarstvo obrane i oružanih snaga imati prilično problema, a to znači da će na neki način biti ugroženo provođenje dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Mislim da treba promijeniti pristup kad se ide u takve nekakve zahvate. Htjela bih nešto reći još i o oko vojne tajne i oko sadržaja ovog izvješća. Ovdje je bilo 2 različita stava, jedan da nema, da i ništa nije vojna tajna, da ništa nije zatvoreno, a drugi je da ovo izvješće i ne treba sadržavati neke podatke koji predstavljaju vojnu tajnu. Mislim da tu postoji, i jedan i drugi stav je po meni pogrešan i tu vlada jedna zabuna. Postoji vojna tajna, ali ne postoji vojna tajna za Hrvatski sabor koji je tijelo, koje mora imate sve te informacije. Vojna tajna se odnosi upravo, i po mom dubokom uvjerenju, najviše i trebala bi biti zaštićeno vojnom tajnom ono što je ovdje otvoreno, a to je spremnost obrambenog sustava. Jer vojna tajna je institut koji štiti naš obrambeni sustav jer ga mi razvijamo i trebamo ga zaštiti od onih koji su potencijalni nositelji onih opasnosti zbog kojih uopće razvijamo obrambeni sustav. To svakako nisu saborski zastupnici. I zato saborski zastupnici, u interesu jačanja obrambenog i sigurnosnog sustava, u interesu jačanja i razvoja Oružanih snaga i Ministarstva obrane koje objedinjuje sve to i organizira, trebaju imati punu i potpunu informaciju i zna se kako se u takvim slučajevima vode rasprave. One moraju biti zaštićene od javnog razvlačenja, ali pred saborskim zastupnicima, kad govorimo o ovakvom izvješću, ne bi trebalo postojati ništa što predstavlja vojnu tajnu. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Dino Kozlevac. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Ivan Šantek. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, poštovane kolegice i kolege. Pred nama je godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske zajedno sa izvješćima o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj za 2007. godinu. Znamo da Oružane snage Republike Hrvatske imaju temeljne misije za zaštitu suvereniteta Republike Hrvatske, obranu Republike Hrvatske i saveznika, sudjelovanje u operacijama odgovora na krizu u inozemstvu, sudjelovanje u mjerama izgradnje sigurnosti i povjerenja te pomoć civilnim institucijama u zemlji. Kao što su i moje kolege do sada rekli, vjerojatnost konvencionalnog napada na Republiku Hrvatsku je vrlo mala, te će nas strukturiranje i dimenzioniranje Oružanih snaga, osim osnovne Misije zaštite suvereniteta i obrane Republike Hrvatske utjecati i sve ostale misije. Prije otprilike mjesec dana dobili smo i službenu pozivnicu za NATO i upravo taj dio prilagodbe Oružanih snaga za članstvo toj organizaciji bio je dio koji me najviše zanimao u ovom izvješću. Naime iz izvješća je vidljivo da je u 2007. godini nastavljena analiza i prilagodba zakonodavstva koja uređuje pitanja od interesa za obranu Republike Hrvatske. Prilagodba je provedena donašanjem odgovarajućih izmjena i dopuna zakona i podzakonskih propisa kao i izradom novih zakona i podzakonskih propisa. Doneseni su Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o obrani, Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o službi Oružanih snaga Republike Hrvatske te Zakon o Obalnoj straži Republike Hrvatske. Nastavljeni su procesa smanjenja brojnog stanja osoblja, prenamjene i racionalizacija upravljanja vojnom infrastrukturom. Realiziran je peti ciklus NATO akcijskog plana za članstvo i započet šesti ciklus. U suradnji sa predstavnicima NATO-a u svibnju i studenome 2007. izrađene su dvije procjene napretka. Prema rezultatima tih procjena Republika Hrvatska je postigla značajne pomake u borbi obrambenih reformi, približavanju standardima saveza te razvoju obrambenih sposobnosti. Nastavljeno je pružanje potpore i aktualno sudjelovanje u nastojanju Međunarodne zajednice na jačanju međunarodnog mira i stabilnosti kao trajno opredjeljenje hrvatske sigurnosne i obrambene politike. Povećan je doprinos UN-ovim mirovnim operacijama u kojima trenutno djeluje 46 pripadnika Oružanih snaga raspoređenih u 13 mirovnih misija, od kojih su 31 vojni promatrači, a 15 stožerni časnici. Tijekom 2007. godine broj angažiranih pripadnika Oružanih snaga u Mirovnoj misiji ISAF u Afganistanu povećan je sa 147 na 200. Obuka je u 2007. godini bila usredotočena na dostizanje interoperabilnsoti sa NATO-om, dostizanje i održanje spremnosti pojedinaca i postrojbi deklariranih za NATO vođenja operacije i vježbe te na razvoj sposobnosti za pružanje pomoći civilnim institucijama i stanovništvu u slučaju prirodnih ili ekoloških nesreća odnosno katastrofa. Obučenost i sposobnost za pružanje pomoći civilnim institucijama dokazano je angažiranje Oružanih snaga u protupožarnim i protupoplavnim aktivnostima. Sudjelovanje namjenski organiziranih snaga, oružanih snaga u pomoći civilnih institucija tijekom protupožarne sezone 2007. odvijalo se u planiranom opsegu. Započeti su opsežniji procesi opremanje i modernizacija, sklopljen je ugovor o razvoju domaće jurišne puške, proveden je odabir najpovoljnijeg ponuđača za isporuku borbenih oklopnih vozila te sklopljen ugovor o nabavi koji uključuje i offset program, čime je osiguran prijenos čime je osiguran prijenos tehnologije domaćim proizvođačima vojne opreme, a Oružane snage će se opremiti suvremenim borbenim oklopnim vozilima. U operativnu uporabu uvedeni su novi školski avioni, započela je isporuka transportnih helikoptera iz klirinškog duga i ugovorena je nabavna novih protupožarnih zrakoplova. Modernizirani su transportni avioni i započela je prototipna modernizacija tenka. Instalirani su radari na Učki i Pelješcu u okviru projekta radarskog sustava NEBO. Nabavljena je oprema za potrebe mornaričkih sustava te je ugrađeno novo topničko naoružanje na raketnu topovnjaču. Uspješno je proveden program pribavljanja osoblja, ostvarenjem mjerljivih rezultata prijamom 807 djelatnih vojnih osoba, čime se bitno popravlja obrazovna i dobna struktura osoblja. Uspješno je proveden program izdvajanja i zbrinjavanja osoblja – 1961 osoba je napustila obrambeni sustav što je nastavak sustavnog pomlađivanja i poboljšavanja obrazovne i dobne strukture osoblja uz istovremeno uz punu socijalnu skrb i različite programe tranzicije i zbrinjavanja izdvojenog osoblja. Izvršena je prenamjena 15 različitih vojnih lokacija te su izrađeni planovi razvoja dijela perspektivnih vojarni i poligona. Ono što je za nas iz Sisačko-moslavačke županije naročito važno, to je da je popis vojnih nekretnina za koje je pokrenut postupak predaje Središnjem državnom uredu za upravljanje državnom imovinom, a nalazi se u Sisačko-moslavačkoj županiji sljedeće vojne lokacije. To je vojarna Žažina kraj Siska, vojarna … [[Ne razumije se.]] skladište barutana u Sisku te objekt uređenja prostora … [[Ne razumije se.]] Greda kraj Siska. Zaključno. Oružane snage Republike Hrvatske, cjelokupan obrambeni sustav prolazi razdoblje cjelovite transformacije i izgradnje nove sposobnosti. Intenzivno se provode aktivnosti koje predstavljaju ispunjavanje kriterija za dostizanje interoperabilnosti s obrambenim sustavima NATO zemalja. Uz sve transformacijske procese i izazove, Oružane snage ii cjelokupan obrambeni sustav uspješno izvršavaju sve zadaće koje su propisane Ustavom Republike Hrvatske, zakonima i strateškim dokumentima. Iz sveg do sada navedenog vidljivo je da se radi o preglednom, realnom i cjelovitom izvješću te ću ga stoga i podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege. Hrvatska danas vodi pregovore za punopravno članstvo u NATO-u i nalazi se na društvenoj i gospodarskoj prekretnici koja će donijeti nove prilike i nove izazove za Republiku Hrvatsku, njezin obrambeni sustav i posebice za njene Oružane snage. Opća polazišta ovogodišnjeg izvješća su otvorenost i transparentnost u provedbi svih obrambenih reformi i ukupnom stanju u Oružanim snagama. Ovim izvješćem obrambeni sustav i Oružane snage Republike Hrvatske su pokazale da se nalaze u zreloj fazi na svom putu ka NATO-u i naprednoj fazi procesa provedbe i dovršetka brojnih reformi nužnih za članstvo. Na temelju niza uspješnih reformskih rezultata dokazanog savezništva na teškom terenu Afganistana i predanosti osnovnim vrijednostima NATO-a te usvajanje proračuna za 2007. godinu koji je bio u skladu sa dugoročnim planom razvoja, dokazana je vjerodostojnost i istinska politička volja za provođenjem obrambenih reformi i omogućena je modernizacija i opremanje našeg obrambenog sustava. Na taj način Hrvatska zorno svjedoči o zrelosti koja je kvalificira da u skoroj budućnosti bude još jača snaga koja će uskoro kao punopravna članica nastaviti pomagati državama iz svog susjedstva u usvajanju standarda suvremenih zapadnih demokracija i modernih Oružanih snaga. U godišnjem izvješću prikazani su rezultati reforme i glavna postignuća Oružanih snaga, napredak i usvajanje višeg stupnja interoperabilnosti između Hrvatskih oružanih snaga i NATO-a. Sav taj napredak Oružanim snagama je od izuzetne važnosti prije svega za Hrvatsku samu, za bolji život njenih građana u modernom društvu utemeljenom na znanju otvoreno za nove ideje, investicije te uključenje u globalne trendove. U proteklom periodu u Oružanim snagama uspješno je proveden velik broj aktivnosti unatoč nedovoljnoj raspoloživosti materijalnih i ljudskih resursa te istovremeno narastanja ukupnog broja zadaća i zahtjeva. Potrebno je imati na umu da se to sve skupa provodilo tijekom sveobuhvatnog preustroja Oružanih snaga a s ciljem smanjenja brojčane veličine djelatnih vojnih osoba što je vidljivo iz poglavlja broj 2 – Stanje obrambenog sustava. Tako da je značajna aktivnost u protekloj godini između ostaloga bila priprema i provedba preustroja postrojbi, zapovjedništva i ustanova Oružanih snaga RH. U odnosu na stanje od 1. 1. 2007. godine broj djelatnika u Oružanim snagama na početku godine smanjio se za 901 osobu. Smanjenja broja djelatnika krajnji je rezultat istovremene provedbe procesa izdvajanja i prijema djelatnog vojnog osoblja, te državnih službenika i namještenika tijekom 2007. godine. Uz podmlađivanje osoblja jedan od važnijih ciljeva reformi u personalnom funkcionalnom području je poboljšanje obrazovne strukture osoblja u Oružanim snagama koja se provodila kroz školovanje, prijam i izdvajanje osoblja. Kako kroz transformaciju do novih vojnih sposobnosti u Oružanim snagama potrebnih za 21. stoljeće, izuzetno je složeno pitanje koje se nameće kao posljedica novih promjena u domeni vojnih poslova i održavanja spremnosti obrambenog sustava. Prikazano u poglavlju dva, tri "Spremnost obrambenog sustava" koji je i tijekom 2007. godine održavao visok stupanj spremnosti postrojbi, ali i aktivno sudjelovao u pružanju pomoći civilnim institucijama u zemlji, sudjelovanje u protupožarnim, protupoplavnim aktivnostima, zračnom prevoženju životno ugroženih pacijenata, logističkoj i drugoj potpori. Postrojavanje Obalne straže u sastavu Hrvatske ratne mornarice osigurat će Oružanim snagama Republike Hrvatske novi institucionalni oblik provedbe zadaća. Pored toga, izgradnja i razvoj vojnih sposobnosti, nakon pozivnice za NATO, nemoguće je bez pravilnog izbalansiranog odnosa cijene osoblja, infrastrukture, opreme, održavanja i troškova u mirovnim operacijama. Nalazi u godišnjem izvješću predstavljaju most u svojevrsnom procesu u Oružanim snagama Republike Hrvatske koje su suočene sa činjenicom da je transformacija oružane sile RH neminovna. Pogrešno bi bilo utvrditi da Oružane snage ne posjeduju vojnu sposobnost. Točnije bi bilo reći da Oružane snage Republike Hrvatske posjeduju respektabilne sposobnosti, ali da su one suočene sa nedovoljnom opremljenošću za buduće vjerojatne zadaće, izazove i zahtjeve koji se uoči ulaska u NATO savez postavljaju pred Oružane snage. Prelazno razdoblje i poteškoće koje su prepoznate navedene su u ovom izvješću, ali one su postavljene pred one koji trebaju iznijeti transformaciju u onom smjeru kako je to zacrtano u Dugoročnom planu razvoja Oružanih snaga. Oružane snage su sada u fazi transformacije kako od vojnih snaga namijenjenih obrani nacionalnog teritorija, biti spremne sudjelovati u međunarodnim operacijama odgovora na krize i obrani teritorija članica NATO saveza. Dakle, vidljivo je da će već i prije samog angažiranja Oružanih snaga svoje sadašnje sposobnosti morati pojačati u dijelu koji podupire međunarodne aktivnosti. Važan element u suradnji u okviru poglavlja 3.-Upravljanje obranom, je i proces planiranja i raščlambe u okviru kojeg su Hrvatska i NATO definirali i ostvarili partnerske ciljeve koji su predstavljali svojevrstan inventar kapaciteta koje će Hrvatska kao partner razviti i staviti na raspolaganje za zajedničke potrebe sve do postizanja pune kompatibilnosti stjecanjem statusa članice NATO saveza, gdje je Hrvatska deklarirala sudjelovanje u mirovnim i humanitarnim misijama pod vodstvom NATO-a. U poglavlju broj 6. je naveden pregled realizacije Dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga. Vidljivo je da zbog ograničenih financijskih resursa sve postrojbe neće moći biti opremljene najnovijom tehnologijom i drugim dostignućima moderne tehnike. Međutim, sukladno projektima iz dugoročnog plana razvoja provodilo se moderniziranje postojećih i nabava novih modernih oružnih sustava koje Oružanim snagama daju sposobnost za izvođenje djelovanja u otežanim klimatskim uvjetima i sposobnost djelovanja u noćnim uvjetima smanjene vidljivosti, čime se povećala sposobnost učinkovitog angažiranja snaga u međunarodnim aktivnostima. Tijekom 2007. ostvarene su promjene organizacijske strukture, opremanja i osposobljavanja postrojbi i zapovjedništva. Značajne aktivnosti Oružanih snaga Republike Hrvatske bile su sudjelovanje u mirovnim operacijama UN-a, međunarodnim vojnim operacijama, pomoć civilnim institucijama, kao i planiranje provedbi vojnih vježbi i međunarodnih vježbi u sklopu međunarodne vojne suradnje. Oružane snage Republike Hrvatske provedbom projekta Dugoročnog plana razvoja Oružanih snaga razvijaju ciljne operativne sposobnosti za provedbu dodijeljenih misija i zadaća. Pregledavajući cjelogodišnje izvješće tijekom 2007. godine, Oružane snage u svom djelovanju područja postigle su napredak. Poboljšani su aspekti interoperabilnosti u sustavu vođenja i zapovijedanja, poboljšane su komunikacije koje uključuju informacijske, navigacijske i identifikacijske sustave. Poboljšana je interoperabilnost logistike kroz operativne, materijalne i administrativne aspekte standardizacije, te na aktivnostima za potporu zemlje domaćina. Postignut je napredak na području vojne izobrazbe, obuke i doktrine. Izučavanjem engleskog jezika povećan je broj pripadnika koji mogu raditi u međunarodnom okružju, a kroz vojne vježbe i s njima povezane aktivnosti na obuci, podignute su ukupne sposobnosti Oružanih snaga. Razmatrajući stanje ispravnosti borbene tehnike i materijalno-tehničkih sredstava kroz raščlambu Plana preventivnog održavanja tijekom 2007. godine, može se konstatirati da je glavni smjer razvoja logističkog sustava Oružanih snaga prema racionalizaciji i okrupnjavanju logističkih kapacitete polučio pozitivne rezultate u odnosu na ispravnost borbene tehnike i tehničko-materijalnih sredstava. Izrađen je plan opremanja i modernizacije Oružanih snaga koji definira dinamiku, prioritete i financijska sredstva za opremanje i modernizaciju. Završetkom započetih i pokretanjem novih projekata razvojnih sposobnosti Oružanih snaga dugoročno je usmjeren u pravcu kompatibilnost s Oružanim snagama NATO, a istodobno su izdvajanja za razvoj i opremanje Oružanih snaga uravnotežena s proračunskim mogućnostima obrambenog sustava. U svom kretanju ka priključenju NATO savezu ne samo da Oružane snage Republike Hrvatske trebaju proći kroz transformacijske procese, već štoviše kroz te procese moraju proći i druge institucije hrvatskog društva od kojih se traže nove sposobnosti i neprekidne prilagodbe, a koje pripadaju cjelokupnom sigurnosnom i obrambenom sustavu Republike Hrvatske. Svakako će Oružane snage RH, kao organizacija i sami pripadnici, morati uložiti još više napora u cilju razvoja, ostvarenja potrebnih vojnih sposobnosti i oblikovanja novog profila Oružanih snaga u području ljudskih, materijalnih resursa, logističkog sustava, doktrine vojne obuke, međunarodne vojne suradnje, te spremnosti za nove misije i zadaće, kao što je sudjelovanje u mirovnim operacijama odgovora na krize izvan nacionalnog teritorija te planiranje i izvođenje … [[Govornik se ne razumije.]] Hvala.
Hvala lijepa. Može se u replici nešto slično. Gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre. Pred nama je još jedno vrlo kvalitetno Izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Kažem još jedno kvalitetno jer smo već navikli posljednjih godina dobivati vrlo iscrpna izvješća koja su sveobuhvatna i koja pokazuju što je učinjeno i što će se učiniti u slijedećem razdoblju. Vrlo je važno da je ovakva kvaliteta kao što kaže kolega Đakić posebno popravljena nakon 2004. godine i mi pozdravljamo što je ovo izvješće upravo na tom putu daljnjih sve boljih i boljih rezultata rada naravno ministarstva ali i ostalih sektora Vlade. Iz ovog izvješća se vidi naravno da i dalje je glavni cilj usklađenje naših oružanih snaga i naše doktrine, i naše strategije sa strategijom NATO-a i treba reći da je upravo izvještajna 2007. godina najkvalitetnija godina jer je ona napravila završne prilagodbe za ono što je slijedilo 2008. godine a to je dobivanje poziva za NATO. Treba reći da je iza nas teško razdoblje prilagodbe cijelog Ministarstva obrane i oružanih snaga iz ratnog u mirnodopski sustav, da su bolne godine 98. i 2000. iza nas, da je ovo sada izvješće koje pokazuje da više ne bolujemo od tih početničkih bolesti i da se možemo mjeriti doista sa svim najrazvijenijim zemljama u pitanju vojne strategije i spremnosti obrambenog sustava. Dugi put koji je iza nas, treba samo kratko podsjetiti, je vrlo složen. Naime, nakon Partnerstva za mir slijedio je vrlo važan korak a to je pristupanje Akcijskom planu za članstvo. I treba reći da je Hrvatska nakon pristupanja Akcijskom planu kao prvom važnom koraku pristupanja NATO-u dostigla i prestigla neke zemlje koje su u Akcijski plan ušle i pristupile nekoliko godina prije Hrvatske, tu mislim prije svega na Albaniju i Makedoniju, što je apsolutno pohvalno i iz ovog izvješća se jasno vidi. Ono što je silno važno u tom našem sustavu transatlanskih vojnih i ostalih integracija je poziv za članstvo koji upućuje Vijeće NATO Saveza koje smo također dobili i možemo reći sa ponosom primili na najvećem summitu NATO-a u Bukureštu. No, uspjeh naravno nije samo u razvoju oružanih snaga i prilagodbi cjelokupnog Ministarstva obrane nego u svim političkim i gospodarskim reformama koji su drugi uvjet pristupanja NATO-a, u financijskim reformama, u opće sigurnosnim mjerama koje moraju dostići visoku razinu i u pravnim pitanjima. U svih pet područja uspjeli smo uhvatiti priključak iako je od završetka rata u Hrvatskoj prošlo samo deset godina. Kažem "samo" u usporedbi sa ovim velikim reformama. Ministarstvo obrane je donijelo čitav niz strateških dokumenata koje je naravno prihvatila Vlada. Ja bih spomenuo neke od njih jer one su temelj ovog izvješća. Prije svega, Program obrambene politike od 2003. do 2007. godine koji je kvalitetan, precizan i koji se u ovoj zadnjoj etapi tog programa vrlo striktno izvršava. Zatim, Godišnje smjernice obrambenog sustava 2006.-2007. koje su također uključene i kao što vidimo iz izvješća u cijelosti realizirane. A sve se to temelji na ključnom strateškom dokumentu koji se zove Dugoročne smjernice plana razvoja Oružanih snaga za razdoblje 2006.-2015. godine. I to je upravo dokument koji je probio ja bih rekao zadnje ograde kod onih koji su bili skeptični može li Hrvatska zadovoljiti tim visokim kriterijima. Naime, upravo taj dokument Dugoročnog plana razvoja za 2006.-2015. članice NATO-a su prihvatile kao dokaz da je Hrvatska sposobna samostalno strateški planirati a to je najvažnije za razvoj oružanih snaga. Ovo Izvješće daje vrlo realnu ocjenu sigurnosnog okruženja. Naime, citiram, kaže se da je mala vjerojatnost konvencionalnih prijetnji premda se u dužem vremenskom razdoblju ne mogu u potpunosti isključiti zbog specifičnih političkih situacija u okruženju. Ovo je realno sagledavanje činjenica u našem okruženju i ja bih to povezao i možda i predložio da postane kao temelj još jedne procjene a to je procjena eventualne promjene odrednice članka 39. Zakona o obrani koji kaže da Hrvatski sabor može donijeti odluku o nepozivanju novaka na redovito obvezno služenje vojnog roka. Možda bi trebalo u slijedećem razdoblju razraditi kriterije koji utječu na ovakvu odluku, dakle da vidimo kriterije koji bi mogli u nekom trenutku donijeti do potrebe da se ova odredba primijeni. Drugim riječima, da se ponovo aktivira pozivanje novaka. Ti uvjeti i ti kriteriji trebaju uzeti u obzir politička zbivanja, sigurnosna zbivanja, globalni terorizam, eventualne elementarne nepogode i čitav niz drugih faktora koji mogu utjecati na promjenu ovakve odluke. U ovom izvješću vidimo da unatoč financijskim nedostacima u proteklim razdobljima uz napomenu da sada hvatamo priključak onoj granici od 2% proračuna koje mora dobiti Ministarstvo obrane. Dakle, u priključku vrhunskim rezultatima koje je ovo ministarstvo postiglo moramo kritički sagledati da je financijski nedostatak i reći da su tim više opravdane naše pohvale koje danas slušamo praktično iz svih redova stranaka u ovome Saboru. Ja ću za primjer reći recimo odlične rezultate u mobilnosti i razmještanju oružanih snaga iako nemamo transportnih sredstava ili na primjer izvanredne rezultate u misijama izvan domovine gdje postižemo ravnopravne rezultate ostalima zbog toga jer imamo uvježbano osoblje a tamo u tim misijama još dodajemo i kvalitetnu tehničku potporu. Dakle, uvježbavanje i uvježbanost je na takvoj razini da može u svakom trenutku zadovoljiti novim tehničkim izazovima. Možda bi tu trebalo spomenuti a to ja govorim već nekoliko godina a nikad ne vidim u ovim izvješćima da je to ipak velikim djelom i zasluga naših iskustava u Domovinskom ratu. I mislim da se ne bi trebalo ustručavati i to navesti u svakom našem izvješću jer uvježbanost zapovjednog kadra u Domovinskom ratu definitivno daje ovakve dobre rezultate. I možda još jedan prijedlog a to je u ovom Izvješću jedino što mi nedostaje to je izvješće o uvježbavanju pričuve. Ja znam da za to trebaju velika sredstva financijska, da je to ogroman organizacijski iskorak ali mislim da je vrijeme da počinjemo strateški razmišljati i u dalju budućnost, tim više što imamo ograničeno služenje vojnog roka. Drugim riječima, uvježbavanje pričuve će postati temelj dugoročne sigurnosti. I zbog toga je moj prijedlog da se upravo tome daje posebni naglasak, jer pričuva je najjeftiniji, najracionalniji i najučinkovitiji vid sigurnosti na dugo razdoblje. Ono što jest dobro ovdje, to je da se je počelo i na transformaciji civilnog dijela obrane, da je počelo usklađivanje tog civilnog dijela sa borbenim sektorom, tu također imamo odlične rezultate i odlična iskustva iz Domovinskog rata, sjetimo se samo vojno-civilnog saniteta. I na kraju, moje pitanje zapravo ide na poglavlje provedbe plana pribavljanja osoblja u 2007. godini gdje u analizi ljudskih potencijala, ne znam zašto opet piše resursi, ne razumijem tu riječ u rječniku i nisam našao, pa bih volio čuti ljudske potencijale, plan ostvarenja je relativno nizak i to upravo na onim razinama gdje se zahtijevaju najviši stupnjevi obrazovanja. Dakle, u djelatnim vojnim osobama vidimo da je plan za 2007. bio povećanje za 110, a ostvareno je samo 47. Dakle, 63 osobe manje od planiranoga. Isto slično, zapravo vidimo, među državnim službenicima i namještenicima gdje ih je trebalo umjesto 40, odnosno trebalo ih je imati 40, a ostvareno je samo 14, dakle, 26 manje. Prvi podatak za djelatne vojne osobe dakle, se odnosi na časnike, znači na visoko obrazovane djelatne vojne osobe, a drugi na službenike i namještenike. Pretpostavljam da je to povezano sa financijskim sposobnostima i da će se one razvijati sukladno porastu bruto nacionalnog dohotka i našeg proračunskog dijela resornog ministarstva. Zaključno. Izvješće treba podržati, čestitati ministarstvu i podržati ga da tako ustraje u sljedećim godinama. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege, naime pred nama se nalazi jedno izvješće za koje se može reći da je cjelovito, objektivno izvješće oružanih snaga. Pa ćemo krenuti sa, moji su kolege dosta rekle, pa su mi uzeli dosta toga što sam ja htio ukazati. Ali samo, na samom početku, znači misija i zadaća oružanih snaga je zaštiti suverenitet, teritorijalnu cjelovitost i obranu Republike Hrvatske, i onda kaže i saveznika. Do jučer znamo što je bila zadaća i ustroj Oružanih snaga u Republici Hrvatskoj, od prvi kalašnikovi lovačkog oružja, od seoskih straža, preko "Bljeska" i "Oluje". I danas imamo tu mogućnost, imamo tu čast, da nas prijatelji saveznici pozovu da im pomognemo u mirovnim misijama, odnosno da im pomognemo sa našim instruktorima u ustroju njihovih oružanih snaga. Oružane snage Republike Hrvatske su u 2007. godini sudjelovale sa 46 pripadnika u 13 mirovnih misija, a tako su nastavili sudjelovanje u 9 misija UN-a, u Etopiji, Pakistanu, Sahari, Libiji, Haitiu, Cipru, Gruziji, Libanonu itd. I ne samo da su bili učesnici tih mirovnih misija, nego u mirovnoj misiji u Indiji, Pakistan, naš visoki časnik obnašao je dužnost i zapovjednika misije. Učešće oružanih snaga u Afganistanu u 2007. godini sa 147 na 200 vojnika a sve u cilju mira u svijetu. Daleko je bolje gasiti požar u tuđem dvorištu nego čekati požar u svome dvorištu. I daleko je bolje da naši mirovnjaci, odnosno naši instruktori idu u krzna žarišta, da se ta križna žarišta ne vraćaju ponovno. Jer vrlo dobro znamo što je biti u kriznom žarištu i da imamo te ožiljke u prošlosti. Broj pripadnika u 2007. godini je bio 22 tisuće i 650 zajedno sa službenicima i namještenicima. A u narednoj se godini znači planira, u 2009. godini sa 1600 namještenika i službenika i 16 tisuća pripadnika oružanih snaga na 17 tisuća i 600 uposlenika, znači biti će smanjivanje, ali isto tako i paralelno i pomlađivanje našega kadra. Oružane snage su sudjelovale u protupožarnim sezonama kako iz kopna tako i sa zraka. Pružaju pomoć jedinicama lokalne samouprave u injženjerinskim radovima, izgradnje zemljinih radova, komunalne infrastrukture, sa službama za spašavanje građana. Ulazak Republike Hrvatske u NATO nije samo ulazak vojne komponente nego i pomoć razvoju domaće industrije. Tako možemo kazati da je potpisan ugovor o proizvodnji oklopnog vozila … [[Govornik se ne razumije.]] oklopnog vozila. Ugovor sklopljen sa finskom … [[Govornik se ne razumije.]] i "Đurom Đaković", specijalnim vozilima iz Slavonskog Broda za 84 borbeno oklopna vozila za pješaštvo sa konfiguracijom 8 puta 8. O Đuri Đakoviću koji je bio gegant metalni i vojne proizvodnje prije rata, koji je bio pokretač sa preko 150 tisuća stanovnika gradiškog kraja, slavonskobrodskog kraja i Bosanske Posavine, koji je u Domovinskom ratu proizvodio oružje, pa je onda poklekao. Onda za samo razvoj gospodarstva na tome području i ovo, velika injekcija i veliko hvala ministarstvu i Vladi, što je baš Đuri Đakoviću u Slavonskom Brodu dala taj dio. Isto tako kod domaće proizvodnje vrlo dobro znamo što nam znači hrvatski samokrijes, na domaćem a i na svjetskom tržištu. A razvoj domaće jurišne puške 5 56 NATO standarda će zasigurno ostaviti veliki doprinos naoružanju naših snaga a i samome financijskom efektu kod prodaje istoga kada se usavrši. Ono što mene kao dojučerašnjeg vojnika je najviše u ovome izvješću koje je na 83 stranice, jeste rad vojne policije, odnosno red i disciplina. Možemo zamijeti da je postupak po kriminalitetu u 2006. godini bio 351, znači, postupak vojne policije po kriminalitetu, a 2007. godine 155 što je za 196 slučajeva manje, odnosno smanjeno za 55%. Kod prekršaja 2006. bilo 187., 2007. 164. što je manje za 23, ili 12,3%. Jedino kod prometnih nesreća u 2006. bilo je 126, a u 2007. 137., znači povećanje za 11, odnosno, za 8,7%, što bi trebalo skrenuti pozornost tehničkim službama, odnosno djelatnicima koji se službe da, i taj trend se smanji, i taj trend se smanji, kako bi što manje bilo prometnih nesreća prouzrokovane pripadnicima oružanih snaga. I imamo ostale događaje koji su bili 178 u 2006., a u 2007. godini 123 ili znači 55 manje slučajeva ili 30,1% manje, odnosno u 2006. godini imali smo postupanje u Vojnoj policiji 842 slučaja, a u 2007. godini 579 ili 263 puta manje ili 31% smanjeno što se može svakako pohvaliti ne samo Vojna policija, nego i pripadnici Oružanih snaga. Isto tako imamo vojno-stegovne sudove koji su znači u 2006. godini kaznenih prijava zaprimili 362, a u 2007. godini 227 što je smanjenje za 38% ili 139 slučajeva kaznenih djela. Imamo 406 u 2006. U 2007. 266 što je za 140 manje ili 34,5 manje i prijavljenih osoba znači u 2006. u odnosu na 2007. znači 448 298 što je za 150 osoba manje ili 33%. Sveukupno kad pogledamo vojno-stegovni sudovi su manje dobili prijava i manje su radili. 2006. 1216, 2007. 787 ili za 429 prijava manje odnosno 35% manje prekršaja što povećava ugled Oružanih snaga i povjerenje građana koje u svim istraživanjima uživaju pripadnici Oružanih snaga Republike Hrvatske. Ono što bi na kraju htio kazati još samo da se vojarna u Novoj Gradiški da za pravosuđe, pa da se napravi palača pravde za cirka 70-tak tisuća stanovnika na našem području. Mislim da bi onda građani Brodsko-posavske županije sa Đurom Đakovićem i ovim dijelom bili zadovoljni iako su gospodine ministre i ovako zadovoljni sa vašim pripadnicima koji svake godine na licu mjesta pokazuju što su Oružane snage u miru. Danas Oružane snage imaju mlađi zapovjedni kadar školovan, educiran, iskusan. Imaju sposobnost i učinkovitost komuniciranja, učinkovitog upravljanja ljudstvom i resursima, imaju ratni put koji im daje veliki ugled kod vojnika. Treba nastaviti sa pomlađivanjem, školovati kadrove, opremati, osigurati dostojne plaće i stambeno zbrinjavanje i tada zasigurno nema brige za sigurnost Republike Hrvatske. Ovo izvješće je kako sam kazao na kraju opsežno, objektivno, profesionalno i bit će mi zadovoljstvo ga podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospođa Ingrid Antičević-Marinović.
Mislim da je kolega dobro ovo apostrofirao glede samih zgrada, onih prostora koji nisu perspektivne Oružanim snagama. Dakle, to predstavlja dragocjenu državnu imovinu koja ako nije u funkciji samo propada i ako se ne stavi u funkciju ne samo da propada, nego i država ima određene troškove struje, vode, nekakvog elementarnog održavanja itd. Zato ovaj prijedlog dakle da se ostalim ministarstvima kojima je itekako taj prostor potreban, a sigurno ga još ima kao što je Ministarstvo pravosuđa jer pravosudna tijela itekako trebaju taj prostor. Evo na primjer, 2002. godine u taj ogromni kompleks koji sada evo dosta usporeno se obnavlja i stavlja u funkciju. On je davno već prije dvije, nekoliko godina tri, četiri godine trebao staviti u funkciju. Dakle, na ovom križanju Selske je ogroman vojni kompleks stavljen za potrebe pravosudnih tijela Grada Zagreba. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin Anđelko Mihalić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, gospodine tajniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Ja bih isto ocijenio kao i moji prethodnici ovo Godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava i provođenja kadrovske politike i ukupno stanje u Oružanim snagama kao dobro. Dakle, to izvješće kao dobro, sveobuhvatno i precizno i naravno da ću ga isto tako i kao član Odbora za obranu i podržati. No, isto se slažem sa nekim koji su prije govorili, zapravo ne slažem se sa nekim koji su prije govorili kako zapravo tu ne bi trebalo biti nikakve tajne i da bi svi podaci trebali biti podastrti ovome Parlamentu. Ja se s tim ne slažem i mislim da ipak ima stvari koje ovaj Parlament ne mora znati, jer ne možemo usporediti naravno današnju situaciju i situaciju kad je Hrvatska bila u ratu, a zamislite da se ovdje u ovom Parlamentu iznosili svi podaci iz '92., '95. itd. No međutim, mislim da je puno toga ovdje bilo vidljivo iz ovih dokumenata i da kao takvo izvješće moramo i trebamo usvojiti. No, da bi znali i cijeniti ovo izvješće i ove resurse čime sve raspolažemo danas ja bih se osvrnuo i vratio ne tako daleko nekih 17 godina malo natrag. Mislim da je danas samo kolega Ćosić nešto o tome govorio. Morali bi se prije svega prisjetiti koje su naše polazne osnove bile poslije prvih parlamentarnih izbora. Ja sam tada poslije prvih parlamentarnih izbora bio član predsjedništva Skupštine općine Varaždin i sjećam se da nas je oružje teritorijalne obrane tada dočekalo, zapravo nije nas dočekalo nego je bilo sklonjeno, pohranjeno na sigurno mjesto kako su nam tada rekli u vojarne Jugoslavenske narodne armije zbog sigurnosti i očuvanja poretka Jugoslavije. Mislim da smo takvo službeno izvješće tada dobili. Poslije prvih izbora znamo kako su se stvari razvijale i ja sam bio sudionik i vidim, hvala Bogu da ima tu puno kolega koji su isto tako to radili i sjećam se kako je zapravo i počelo prvo naoružavanje i kao što je rekao kolega Mato seoskih straža i nenaoružanih i naoružanih Odreda narodne zaštite i da sada ne duljim o svemu. I koliko smo se veselili kada smo prvih 10 ili 15 pušaka kupili. Zadnjih 1000 maraka su ljudi davali za to oružje i zapravo sa time smo mi počeli obranu Republike Hrvatske. Sjećam se isto tako da smo i imali kojekakve improvizirane i naprave. Imali smo improvizirana i mjesta gdje smo proizvodili bombe. Evo, dosta mladića iz mog područja kasnije je i umrlo od toga. Međutim, i ona euforija i potreba je bila nešto sasvim drugačije i još jedanput velim, danas 17 godina je teško razumjeti onakvu situaciju. Ja sam bio i sudionik i zapovjednik kriznog štaba kada je oslobođeno, dakle to je bilo u 9. mjesecu, 18.9.1991. najveće vojno skladište sjeverozapadne Hrvatske, Varaždin Breg Bajnščina. Poslije toga, koji se sjećate, bitno se promijenio i tijek rata u Hrvatskoj, jer dva dana poslije Bajnščine bio je i predan, predao se, ne znam koji je bio, 32. ili koji gardni zon u Varaždinu. Osamdeset tenkova i, da ne govorim o tisuće šlepera oružja je tada išlo na bojišnicu i to su, vidite bile takve situacije i danas se trebamo prisjetiti toga, mi ipak danas više nismo u takvoj situaciji, mi danas imamo proračun i 4 milijarde i 5 milijardi kuna, što nije malo, što ja smatram da je čak i možda iznad naših mogućnosti i jednoj situaciji koja je daleko, daleko od one. Sad se moram prisjetiti i iskoristiti ovu govornicu da velim, mnogi se sjećate i prvog preleta aviona na području Republike Hrvatske, ne onog preleta, prvi je preletio Rudi Perišin u Klagenfurtu, ali ovdje u Pulu. Taj prelet je izveo moj prijatelj Danijel Borović iz mog mjesta, a sudjelovao sam u tome i ja. Vodio je akciju, tada brigadir, danas mislim da je general Stjepan Adamić i sjećate se kakav je to bio, kakav je to zapravo bio trenutak za sve one koji su bili na bojištima i koliko smo mi tada imali jedan dodatni imperativ i ponos za svega toga. Ti avioni su kasnije sudjelovali u našim, to kolega Ćosić zna, u našim borbenim akcijama. Dakle, vidite, to su bili ti počeci, a danas, velim danas je to sasvim jedna drugačija situacija i danas je zapravo samo nekih desetak godina poslije završetka svih operacija i rata u Hrvatskoj, naši mladići danas, kao što je govorio kolega Mato, sudjeluju u svim akcijama i u Afganistanu i ostali, i ne samo kao obični vojnici, nego kao časnici, dočasnici itd. Dakle, to su sve bili momenti kada je na taj način bila stvarana naša obrana itd. i vojska i ova prilagodba kad ja sad slušam, prilagodba jedna, prilagodba iza prilagodbe, znate, prilagodba u ratu je bila nešto drugo. Mi smo se morali prilagoditi u roku par dana ili te nema. Mislim, od svega ovoga, sve podržavam. Možda, evo možda nisam baš bio pobornik da se ukine vojni rok jer mislim da godinu dana nikome ne bi škodilo da je dio u vojsci, mi smo tu manje-više svi bili. Ja sam bio još i u JNA, onoj vojsci. Ali dobro, evo idemo u korak sa novim vremenom, mislim da će sada NATO kada uđemo u NATO, dakle to je još jedna dodatna sigurnost za Hrvatsku i ja danas sa ponosom mogu svom sinu reći, prate djeca, moj sin ima 10 godina pa me pita, a svakodnevno na televiziji gleda. Pa tata, bit će opet rata itd., boje se djeca, dakle sine, sigurno ne. A pogotovo sada mogu i ja reći, poznavajući situaciju da nas više nikad neće možda zanimati izbori preko Drine, biti ćemo članice NATO-a i, dakle jedno novo vrijeme dolazi za Hrvatsku. Zamolio bih gospodina ministra obrane, isto tako kao što je rekao kolega Mato, ovo skladište Bajnščina poslužilo je svrsi, da li će više trebati, ako neće trebati, moja općina će znati i dalje time gospodariti i sigurno da svi ti objekti koji više neće trebati po novom ustroju našim Obrambenim snagama, da bi dobro došli jedinicama lokalne samouprave ili nekim drugim privrednim subjektima da bude za svrhu i dobrobit ljudi. Zahvaljujem vam se i u ime svoje i u ime gradonačelnika grada Varaždina, puno je toga Varaždin dobio. Danas umjesto vojarne, danas imamo u Varaždinu fakultete i mislim da je to jedna dobra gesta i dobro razumijevanje. Svi ljudi koji su bili na čelu Ministarstva obrane. Evo, još jedanput, velim podržavam ovo izvješće i hvala lijepo [[Upadica: Ma bravo.]]
Hvala. Imamo i jednu repliku. Gospodin zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] Mi smo danas u miru, nema tajni. Ministarstvo obrane, mi nemamo tajne nikakve. Mi znamo broj vojnika, evo u izvješću piše broj oklopnih vozila, broj ratnih brodova, broj tenkova, tako da ovaj Visoki dom sigurno ne provodimo operacije nekakve, pa da za 30 dana Hrvatska vojska mora nešto napasti ili od nekoga se obraniti pa da skrivamo nekakve tajne, datum, dan, vrijeme, ne znam ni ja. Mislim da Visoki dom u svakom slučaju ove stvari zna. Ne samo Visoki dom, nego na internetu možete ući, pa ćete vidjeti na stranicama MORH-a ove sve podatke o kojima ja govorim postoje i naravno da mi podupiremo izvješće, ali mislim da ste više vi govorili od '91. godini nego o 2007. godini. Eto, hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Šimo Đurđević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pripremajući se za pojedinačnu raspravu, moram to maksimalno skratiti jer su već moje kolegice i kolege dosta toga izrekli, pa da se ne ponavljam. Dajem potporu raspravi kolegi Bilonjiću i kolegama koji su konstatirali, a i ja to potvrđujem, da se vratimo dragi prijatelji malo unazad i da kažemo sami sebi gdje smo bili, a gdje smo sada. Sjećate se trenutaka kad nas nitko nije htio. Kakvim naoružanjem smo branili Republiku Hrvatsku, s kakvom ljubavlju i entuzijastvom smo stvarali Hrvatske oružane snage i ponosan sam i zadovoljan što su kolege ovdje u ovom časnom Domu, koje su to činili uzeli učešće u ovoj raspravi. Budimo ponosni na te trenutke i kada usporedimo to vrijeme stvaranja Oružanih snaga, u materijalnom i kadrovskom smislu i danas čitajući ovo izvješće mislim, moje osobno mišljenje je da možemo i moramo biti sa razinom opremljenosti, kadrovskom, stručnom i u svakom drugom pogledu biti zadovoljni. Izvješće kao izvješće po meni je dobro koncipirano, da je realno izvješće, ali me veseli i to kad se tiče opremanja Oružanih snaga Republike Hrvatske, da se koriste apsolutno domaći resursi. I kad se tiče posebno naoružanja, pješadijskog i ostalog, ali i kad se tiče proizvodnje, domaće proizvodnje i borbenog oklopnog vozila, što je kolega Bilonjić u svom obraćanju rekao, i borbenog oklopnog vozila a i dragi prijatelji u našoj državi, u Slavonskom Brodu u specijalnim vozilima "Đure Đakovića" proizvodi se tenk T85, M85 koji je struka kaže, ne kaže profesor Šima Đurđević, struka kaže da je to izuzetno dobro oklopno, dobar tenk koji se pokazao na bojištima i dakako na probnim i svim drugim gađanjima. Opremanje Hrvatske vojske sa tim tenkom M84 završeno je sa 2003. godinom, ali skrb i suradnja specijalnih vozila "Đuro Đaković" i Hrvatske vojske ne prestaje. Dakako da su potpisani ugovori o remontu i modernizaciji istog tenka tako da je povezanost između gospodarstva Republike Hrvatske i Oružanih snaga Republike Hrvatske ovdje vrlo vrlo nazočna. Veseli me i to dragi prijatelji što je stručna komisija Oružanih snaga Republike Hrvatske ustvrdila da specijalna vozila "Đuro Đaković" mogu proizvoditi borbeno oklopno vozilo "Patria" i da su sve pripreme učinjene, sve predradnje učinjene da proizvodnja u jedno skorije vrijeme krene, a time dragi prijatelji zadržavamo 500 radnih mjesta u specijalnim vozilima Republike Hrvatske. I na kraju zahvaljujem se Ministarstvu obrane Republike Hrvatske što je u Slavonskom Brodu tvrđavu Brod spomenik nulte kategorije dala na korištenje gradu Slavonskom Brodu. Danas je tamo uprava grada, glazbena škola, klasična gimnazija i ostali sadržaji u spomeniku nulte kategorije. Dakako da ću kao zastupnik u Hrvatskom saboru podržati ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala. I zaključno ministar obrane, gospodin Branko Vukelić.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Pa prije negoli nekoliko rečenica završnih o onome što ste evo vi raspravljali, o onome što na neka pitanja želim reći. Samo jedna isprika Međimurcima, jer u ovom dodatku u izvješću je krivo napisano uz neke vojne objekte koji su izdvojeni i kao neperspektivni dodijeljeni županijama umjesto Međimurske je ovdje stavljeno Koprivničko-križevačka županija. Nije dakle nikakva namjera nego tehnička greška. Ali možda i odmah spomenuti, jer bilo je pitanja vezano upravo za objekte koji su dodijeljeni gradovima, općinama, županijama onda treba reći da je to dodijelila hrvatska Vlada, ona prošla, u prošle četiri godine i ova nova će tako nastaviti jer je to politika hrvatske Vlade. Da te objekte koji nisu perspektivni za Hrvatsku vojsku, dodijeli u korist jedinicama lokalne uprave i samouprave, a ono što je Hrvatska vojska učinila i Ministarstvo obrane, to je da je definiralo koji objekti jesu perspektivni i koji nisu. Točno postoji popis svih objekata i svi neperspektivni objekti su stavljeni na raspolaganje hrvatskoj Vladi da ih dodijeli onima za koje će biti korisno, dakle građanima gdje se ti konačno objekti i nalaze. Evo na početku mi isto tako ovog završnog obraćanja dopustite reći riječi hvale u ime svih pripadnika Oružanih snaga i Ministarstva obrane na pohvalama koje ste dali njima za ono što su učinili 2007. godine i ne samo te godine, ali zaista su pripadnici Oružanih snaga i djelatnici Ministarstva obrane učinili izuzetno veliki napor i doprinijeli uvelike da mi danas možemo govoriti o budućem članstvu NATO-a, to je proljeće iduće godine, a da imamo pozivnicu za NATO u džepu, dakle da smo je dobili. To je zaista zasluga svih njih. Hvala vam što ste i to ovdje iz ove sabornice im i jasno i glasno rekli. Također zahvaljujem vam i na pohvalama kada je riječ o izvješću, jer izvješće zaista zaslužuje te pohvale. Ono je vrlo otvoreno, transparentno, ono nije prikrivajuće, ono ne želi ništa prikriti. Ono je zaista detaljno prikazalo stanje po svim segmentima naše obrane i Oružanih snaga i djelatnosti koje su u ministarstvu rađene, obavljane u tijeku 2007. godine. Uspoređivati pojedinu rečenicu da li stoji ove godine u izvješću u odnosu na prošlu godinu mislim da nije dobar put, jer onda bi nas to moglo opet vratiti u prošlost, ne trebamo ići u prošlosti pa reći kako bi usporedili izvješće 2004. s onim 2003. nikako jer 2003. ga nije bilo iako je zakon obvezao 2002. da izvješće bude. Onda bi mogli reći tko je tada bio, tko je, sada nije potrebno. Ja apsolutno pozdravljam sve one rasprave koje su išle putem da se izvješće u pojedinim dijelovima doradi, pojasni i to je ono što ja mislim s pravom prihvaćam, pozdravljam i to je ono što je u zaključku Odbora za obranu isto tako i rečeno, dakle da uvažimo te primjedbe, sugestije i da ga učinimo još kvalitetnijim i još boljim i to je želja. Dakle svake godine idemo naprijed i s tim izvješćem, ali ono zaista nije frizirano, ono nije u ničem ni u jednom dijelu pokušalo prikriti stanje ili uljepšati stanje koje je u Oružanim snagama ili koje je vezano za temu na koju se to izvješće odnosi. Isto tako želim reći nešto, dva strateška rekao bih puta kojim smo krenuli u Hrvatskoj i koje je Hrvatski sabor kroz izmjenu zakona i utvrdio, to je dragovoljno služenje vojnog roka. Pretpostavke za njega stvorene su zakonske prošle godine. Ove godine s 1.1. je suspenzija obveznog služenja vojnog roka krenula i želim reći pravilnici su izrađeni, pripreme za i smještaj dragovoljnih ročnika su u tijeku. Mi ćemo napraviti ono što je i naša obveza, tu kašnjenja nikakvoga nema, a to je da u jesen ove godine prva grupa dragovoljnih ročnika dođe u vojarne na dragovoljno služenje vojnog roka. Kada je riječ o Obalnoj straži isto tako želim reći, bilo je natpisa evo pred neki dan i u medijima, kašnjenje Vlade, kasni se. Nije točno. Stvorene su sve pretpostavke zakonske prošle godine, izrađeni su svi pravilnici i uredbe koje su proslijeđene na mišljenja svim drugim ministarstvima i tijelima državne uprave, dakle svi akti će biti na vrijeme doneseni. Imenovan je zapovjednik Obalne straže. Isto tako ustroj Obalne straže je donesen, potvrdio ga je Predsjednik Hrvatske države. Isto tako kada je riječ o brodovima obalne straže, sve pripreme idu, financijska sredstva za ovu godinu su predviđena, mi ćemo vjerujem do konca godine i provesti proceduru natječaja za izbor izvođača, dakle manjih obalnih oklopnih brodova, a iduće godine po planu kako i treba ići na veće. Prema tome nema kašnjenja i mislim da Ministarstvo obrane i Oružane snage svoj dio posla odrađuju izuzetno kvalitetno i ove godine temeljem svega onoga i prethodnih radnji koje su učinjene upravo 2007. godine. Nekoliko rečenica vezano na, evo, i stav i zaključke Odbora za ravnopravnost spolova, i bilo je vas koji ste u raspravama spominjali upravo to područje i pitanje, samo želim reći da o tome Ministarstvo obrane vodi itekako računa. U sastavu kadrovskog savjeta ustrojen je Odbor za ravnopravnost spolova sa zadaćom ostvarivanja ravnopravnog tretmana i statusa i omogućavanja jednakog pristupa jednakih mogućnosti pripadnicima obaju spolova. Dakle, to kontinuirano radimo. I ono što je možda isto bitno za reći, kada već smo spominjali o tome, prihvaćam i onaj zaključak odbora koji govori u pravcu da iduće godine izvješće i taj dio … [[Govornik se ne razumije.]] je prikazano stanje u Ministarstvu obrane Oružanim snagama. Ali, isto tako treba reći, da mi kada gledamo i sadašnje stanje i kada gledamo trendove u prošlih nekoliko godina, onda treba vidjeti da od 2004. do 2008. je vidljiv porast broja žena, i u Oružanim snagama, to je 3%, i u Ministarstvu obrane gdje je to 5%. Ili kada gledamo učešće žena na rukovodećim mjestima u Ministarstvu obrane i u Oružanim snagama onda treba reći da ono iznosi danas 9%. Ili ako gledamo učešće žena u odnosu na ukupan broj djelatnika Ministarstva obrane i pripadnika oružanih snaga onda je taj postotak danas 17%, ili ako gledamo učešće žena u ukupnom broju zaposlenih u vojno-sigurnosnoj obavještajnoj agenciji, onda je on danas 25%. Ne kažem da je to dovoljan postotak, ne kažem da ne treba, dakle i dalje unapređivati sve one aktivnosti koje radimo da taj postotak bude veći, ali i sada situacija, upravo ovakva kakva jeste, u idućoj godini u izvješćima bit će to posebno i taksativno nabrojano. Bilo je ovdje i pitanja vezano za osoblje i kadrove koje imamo za upravo činjenicu da uskoro postajemo i članica NATO saveza, da već potpisom protokola će ustvari i naši pripadnici i djelatnici biti i u odborima svim NATO-ovim. Dakle, trebat ćemo puno ljudi i u Bruxellesu, i u zapovjedništvu NATO-a, u Napulju i drugdje. Da li imamo kadrova? Imamo kadrova i upravo to je ono što je snaga, jedna jako velika, naših Oružanih snaga i Ministarstva obrane. To je da imamo vrlo kvalitetan, visoko obrazovani, educirani časnički kadar koji je svih ovih godina itekako surađivao i radio. Pa i sad imamo naše časnike koji su u zapovjedništvu NATO-a, dakle koji rade zajedno sa časnicima NATO-a i koji imaju ta iskustva i mi ćemo taj posao zaista sigurno moći odraditi i popuniti kvalitetno s našim kadrovima. Ali, zbog toga upravo važno ono što je i u izvješću rečeno, a i vi ste u raspravama o tome govorili, da je vrlo važno da otvorimo taj proces unutar sustava Oružanih snaga unapređivanja, dakle rekao bih i motivacije naših pripadnika Oružanih snaga, časnika sa unapređenjem u više činove. Ali isto tako dakle, i odlaskom ovih ljudi u Bruxelles i uključivanjem u sve odbore NATO-a mi ćemo dobiti prostor, dakle da možemo upravo i kroz politiku viših činova, unapređivanja dakle časnika, djelatnika, djelatnih vojnih osoba, stvoriti dakle prostor da i to bude jedan od stimulativnih oblika kada je riječ o našim kadrovima i o pripadnicima Hrvatske vojske. Ono što isto ovdje želim posebno potaknuti i posebno me raduje da ste uočili ustvari da je prošle godine sa jednim kapitalnim najvećim projektom, a to su upravo borbena oklopna vozila i natječaj koji je bio proveden prošle godine, krenuli u jednu značajniju priču učešća hrvatske industrije u vojnoj proizvodnji, dakle naše vojne industrije. Mi zaista nemamo nekakve velike, kada govorimo o godinama koliko naša vojna industrija traje, tradicije, ali sigurno imamo velike potencijale. I da je tu "Đuro Đaković" i mnoge druge tvrtke Hrvatske koje itekako imaju potencijale, ne samo proizvoditi za Hrvatsku vojsku, nego proizvoditi za vojske i drugih zemalja i ove regije, ali i cijeloga svijeta. Dakle, kada govorimo o stimulativnim mjerama, bilo je ovdje i pitanja i upita i sa plaćama, ali mislim da je vjerujem svima poznata ta informacija, da su sa prvim svibnja povećane plaće djelatnim vojnim osobama. I one nisu išle jednako, veći postotak 20% išlo je vojnicima, pa do 5% nekim višim časnicima. Isto tako, veliki, preko 25% je išao poručnicima, upravo da bismo riješili jedan problem koji imamo, a to je da upravo na tim, prvom časničkom činu, poručnici, dakle to su ljudi koji s fakultetima, visokoobrazovani, dolaze u Hrvatsku vojsku, a nemamo ih dovoljno, pogotovo nekih deficitarnih zanimanja. Želimo potaknuti i motivirati da ljudi upravo dođu u Hrvatsku vojsku i da riješimo onaj problem koji u ovom Izvješću se vidi da za određena zanimanja, visoko obrazovane ljude pojedinih struka teško nalazimo na tržištu. Inače ih nema i kad govorimo o gospodarstvu, a pogotovo teško ih je motivirati za dolazak u Hrvatsku vojsku. Zbog toga su i nova stambena politika koja se priprema i gdje će pravilnici biti doneseni tijekom ove godine biti politika koja će davati, rekao bih, nove motive i motivaciju ljudima koji jesu ili koji žele ući u sustav Oružanih snaga, dakle i u Ministarstvo obrane. Ono što zaključno želim još spomenuti i reći, ovdje je bilo spominjanja i oko južne pomorske baze, dakle, baze naše Obalne straže i za našu ratnu mornaricu, bilo je nespretnih izjava i bilo je, rekao bih, nekih tenzija i sa područja Dubrovačko-neretvanske županije, sigurno je jedno, ona takva južna pomorska baza treba Hrvatskoj vojsci, treba Obalnoj straži, treba nam, ali ona treba biti napravljena u skladu sa strukom, dakle sa lokalitetom koji odgovara za one zadaće koje treba, ali i uz suglasnost ljudi koji dolje žive i mi ćemo tim putem nastaviti. Ja vjerujem da ćemo naći i konačno rješenje koje će biti zadovoljavajuće i za vojsku i za dakle potrebe Hrvatske vojske, ali biti će zadovoljavajuće i za ljude koji žive na onom području i vjerujem da neće biti taj projekat, projekat nekakve pobune ili nezadovoljstva sa bilo čije strane. Još jednom zahvaljujem na, evo, vašim sugestijama, prijedlozima koje ćemo imati na umu kada budemo izrađivali izvješće za 2008. godinu. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospođa Gordana Sobol. Izvolite.
Pa, imam ispravak po meni netočnog navoda gospodina ministra koji govori o velikoj brizi kad su u pitanju žene koje sudjeluju u sustavu kroz Ministarstvo obrane ili kroz Oružane snage. Pokušali ste to potkrijepiti podacima. Da je to tako kako vi kažete, onda biste te podatke bili uključili i u ovogodišnje izvješće na način na koji je to preporučio i Odbor za ravnopravnost spolova. Ovako ostaje samo da vam vjerujemo na riječ. Ispravak, ispravak.
To bi bila dopuna, prijedlog za dopunu izvješća. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo i glasovati kad se steknu uvjeti. 18, Godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenja kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske s Izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje izvješće. Tko je za? Uključimo se, glasujmo. Rezultat? Ovo je izvješće prihvaćeno većinom glasova, 77 glasova za, 2 suzdržana i 1 protiv. Sada dajem na usvajanje zaključak Odbora za obranu koji glasi: zadužuje se Vlada da prilikom obrade izvješće za 2008. godinu vodi računa o mišljenima i prijedlozima iznesenim na odboru. Tko je za ovaj zaključak? Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Zaključak je prihvaćen sa 51 glas za, 8 suzdržanih i 20 protiv. Sljedeći predloženi zaključak podnio je Odbor za ravnopravnost spolova koji glasi: zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u narednim godišnjim izvješćima o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u Oružanim snagama Republike Hrvatske, s Izvješćem o stanju obrambenih priprema u Republici Hrvatskoj, sve podatke koji se odnose na politiku upravljanja ljudskim resursima iskazuju po spolu. Uključimo se i glasujmo. Odbor za ravnopravnost spolova predlaže da se prihvati. Ja mislim da Vlada nije protiv. Rezultat? Ovaj zaključak je prihvaćen sa 72 glasa za, 5 suzdržanih i 2 protiv.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2007. je peto redovito godišnje izvješće koje pravobraniteljica podnosi Hrvatskom saboru u kojem su opisane sve aktivnosti Ureda pravobraniteljice tijekom izvještajne godine a u skladu s ovlastima i djelokrugom rada određenim Zakonom o ravnopravnosti spolova. Kao i svake godine ističem da osim individualnih pritužbi ured je pratio primjenu zakona i svih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova što uključuje i relevantne međunarodne ugovore koje je Republika Hrvatska ratificirala te nacionalne politike, što znači obrazovanje, medije, statistiku, diskriminaciju na radu i druge. Međutim, neke teme su prošle godine bile ključne kao što je nasilje nad ženama jer su bile u tijeku europska i nacionalna kampanja protiv nasilja nad ženama koje smo aktivno pratili ili opet parlamentarni izbori te izbori za vijeća nacionalnih manjina. Neke druge teme koje inače pratimo prošle godine nismo tako detaljno radili, već pratimo kao što sam već rekla prema onome što nam se na neki način nametne ili što smatramo posebno važnim. Tako ove godine naravno evo malo prije je bilo riječi o položaju žena u ministarstvima, to smo obradili u izvješću za prethodnu godinu. Isto tako ove godine nema ništa posebno jer ništa novog nema o ženama u ruralnim sredinama itd. E sada, što se tiče statističkih pokazatelja tijekom 2007. godine radilo se na ukupno tisuću 196 predmeta i to 968 predmeta otvorenih u 2007. godini i 228 predmeta prenesenih iz ranijih godina. Taj broj se odnosi na 303 predmeta zaprimljena po pritužbama građana i građanki od kojih je 268 novih i 35 iz ranijih razdoblja, i ukupno 18 novih predmeta otvorenih na inicijativu pravobraniteljice vezano za kršenje načela ravnopravnosti spolova ili diskriminaciju. Ovo bih željela pojasniti. Prateći medije mi ponekad utvrdimo da se pojavilo nešto što bi ukazivalo na kršenje ili načela ravnopravnosti ili na diskriminaciju i to grupe građana ili građanski i onda te slučajeve posebno ispitujemo kao što je bilo a u izvješću je navedeno slučaj vezan za to da su žene plaćale implantate nakon operacije karcinoma dojke, i taj slučaj smo zapravo obradili u izvješću. Ostali predmeti uglavnom se odnose na praćenje primjene Zakona o ravnopravnosti spolova a to je ovo što sam već naglasila, medije, statistiku, nacionalne politike itd. Što se tiče učinkovitosti dovršeno je tisuću 124 predmeta što je 94%. Što se tiče strukture pritužbi ja ovdje ne bih išla na postotke koji su uglavnom ovdje prikazani. Ako nešto bude dodatno potrebno razjasniti ja ću se na to očitovati. Dakle, imamo jedan porast individualnih predmeta, pritužbi od 38 86% ali i dalje oštećene su uglavnom žene i to 64,18%. Povećan je ove godine broj pritužbi radi diskriminacije na temelju obiteljskog statusa i spolne orijentacije a smanjen na temelju spola i bračnog statusa. Isto tako, povećan je broj pritužbi u odnosu i na druge oblike kao što su nasilje i diskriminacije na radu. Nakon što završimo postupanje po pritužbama dajemo u skladu sa zakonom upozorenja, preporuke ili prijedloge i statistiku smo objavili u izvješću a pored toga upozorenja dajemo i prateći Zakon o ravnopravnosti spolova kao što je kod oglašavanja, kod kampanje, Vijeće Europe itd., statistika je ovdje navedena. Postupanje po pritužbama detaljno je navedeno u opisima slučajeva koji su kao karakteristični navedeni u izvješću po područjima. Osim toga, u izvješću se navode i zakonske novine koje su se zapravo dogodile prošle godine a koje imaju ili antidiskriminacijski učinak ili u svakom slučaju utječu na bolji status žena i to je opet prema temama navedeno. To počinje od Zakona o oružju, o izmjenama Obiteljskog zakona, delimitiranju rodiljnih naknada i mnogo toga drugog što je ovdje navedeno. To isto treba reći i za povećanje broja kolektivnih ugovora u kojima se detaljnije i bolje zapravo obrađuje zaštita dostojanstva radnika i radnica vezano za uznemiravanje na radu. Dakle, veći je broj pritužbi koje se odnose na diskriminaciju na području rada i zapošljavanja ali i dalje smatramo da to ne odražava pravo stanje u odnosu na diskriminaciju na ovom području. Razlozi rijetkog prijavljivanja takve diskriminacije su a to mogu slobodno reći jer mi razgovaramo sa strankama u Uredu. Obišli smo sva skloništa van Zagreba i na mnogo okruglih stolova i u svakom slučaju razgovori sa sindikalcima i sindikalkama jedan od ključnih uzroka su strah od gubitka posla ili pogoršanja položaja na poslu. Osjećaj nelagode isto ide u slučajevima spolnog uznemiravanja ali i nepoznavanja svojih prava i mogućnosti zaštite tih prava te pomanjkanja pravomoćne odnosno sudske prakse u slučajevima diskriminacije. Budući da je antidiskriminacijsko zakonodavstvo relativno novo, mi još zapravo ne znamo kakva je situacija glede presuda, kako se zapravo dosuđuju naknade štete za diskriminaciju. Nemamo još jednu praksu na kojoj bi se mogli referirati i na koncu informirati i stranke o tome šta ih očekuje u sudskom postupku. Navedeni su u izvješću i pojavni oblici diskriminacije, ali isto tako treba reći da kada razgovaramo sa ljudima ili primamo njihove pritužbe ne radi se tu o preciznom opisivanju recimo, uznemiravanja na radu, to je obično čitav jedan niz problema koji se ljudima javljaju, koje nema nikakve veze direktne sa diskriminacijom nego se radi o povredama prava iz radnih odnosa. Međutim, ako to uočimo, obavještavamo državni inspektorat, pa neka oni provjere ono što je u njihovom zapravo domeni. Uočljivo je da kada su u pitanju pritužbe za uznemiravanje na radu da su podnositeljice isključivo žene. Većina pritužbi u odnosu na diskriminaciju na radu također su žene. Ali u području diskriminacije kod zapošljavanja, znači prije dobivanja posla, ima značajan broj pritužbi muškaraca. Znači oni vrlo dobro tu zapravo razaznaju šta znači podzastupljenost i kakvi trebaju biti oglasi. I da će kod oglašavanja, mislim da smo to naveli u izvješću, a to radimo već godinama, da smo uputili 325 upozorenja oglašivačima koji oglašavaju suprotno Zakonu o ravnopravnosti spolova. Tu treba opet spomenuti jedan važan zakon, Zakon o akademskim i stručnim nazivima i akademskom stupnju, koji obvezuje na korištenje rodno senzibilnih, akademskih i stručnih naziva. I predviđa i sankcije za one koji to ne čine. Još uvijek ima natječaja kojima se koriste akademski nazivi isključivo u muškom rodu. Međutim, upoređujući, mi smo pravili analize, možemo već reći da se zakon poštuje u 70% što je prije nekoliko godina bilo potpuno nezamislivo. Vezano za područje rada i zapošljavanja analizirali smo detaljno godišnji plan poticanja i zapošljavanja za 2007. godinu, a ovdje smo posebno istakli da iz analize proizlazi da najveći postotak nezaposlenih žena u dobnoj skupini od 50 do 54 godine. A posebno smo se angažirali vezano za sufinanciranje i zapošljavanje žena žrtava nasilja. I svim smo područnim uredima Hrvatskog zavoda za zapošljavanje, znači 21 uredu dostavili molbu da nam dostave podatke kako se provodi mjera i šta zapravo oni čine na promociji te mogućnosti sufinanciranja i zapošljavanja. Iz razgovora sa ženama, naročito u skloništima, jasno je da one o tom vidu sufinanciranja nemaju informaciju. Iz informacije područnih ureda iz zavoda za zapošljavanje proizlazi da se žena zapravo ne legitimiraju kao žrtve nasilja, ali da imaju slučajeva u malim mjestima kada poslodavci ne žele zapošljavati žrtve nasilja zbog mogućih problema koje bi oni kasnije sami imali. U svakom slučaju 6 žena žrtava nasilja nije dovoljno zaposliti tijekom jedne godine, jer su njihovi problemi ogromni. I praktički svaka koja se nalazi u skloništu, naročito ako je promijenila mjesto boravka ima taj problem. Što se tiče zapošljavanja i rada, posebno bih istaknula da smo naveli podatak o članstvu u upravnim odborima, 20 najuspješnijih tvrtki po spolu. I tu je podatak da je 87% muškaraca se zapravo, je u upravnim odborima tih tvrtki, ali tu smo povezali i sa pitanjem pitanja zakona vezano za statistiku. Jer ni Državni zavod za statistiku nije to mogao dobiti na temelju podataka koji mu se dostavljaju, nego analizom financijskih izvješća što je još jedno zapravo područje gdje se vidi da se ni statistike ne skuplja uvijek u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti spolova. Ove godine nismo analizirali položaj Romkinja kao nekih prethodnih godina, međutim, u vezi sa tržištem rada i ovim akcijskim planom, utvrdili smo da je u mjerama koje se na njih odnose obuhvaćeno i 216 osoba romske nacionalnosti, od čega 50 žena ili 23,1%, od čega je daleko najviše njih zaposleno u Osječko-baranjskoj županiji 27. Sve ostalo ja ne bih sada elaborirala vezano za područje za zapošljavanje. Što se tiče nasilja u obitelji. Povećan je broj pritužbi našem uredu, ali je povećan i broj intervencija policije. Dakle, možemo zaključiti da žene se odlučuju prijaviti policiji izloženost nasilju bitno češće nego proteklih godina. Muškarci su našem uredu to prijavili svega u 4%. Isto tako kod tih pritužbi je karakteristično da ponekada za njih podnose pritužbe i udruge za zaštitu prava žena, ali i članovi i članice obitelji. Ovdje smo opisali i što smo utvrdili vezano za rad policije i centara za socijalnu skrb. I uočavamo daljnji napredak u inače dobrom postupanju policije. Jer je i u ovom izvještajnom razdoblju žurno pružila intervenciju na svaku dojavu o nasilju i u najvećem broju slučajeva, postupala sukladno protokolu. Mi smo u izvješću doduše iznijeli primjere kada to nije bilo tako, ali statistički daleko najveći broj slučajeva je bilo kada nismo pronašli zapravo, da nije bilo postupanja u skladu sa zakonom i posebno sa protokolom. Ono što je problem i zbog čega se ljudi pritužuju to je nedostatak informacija. Često puta oni ne znaju ishod aktivnosti policije ili sudova i onda misle da nije ništa učinjeno. A to je zbog toga što prekršajni postupak pokreće MUP i on je kao predlagatelj, poziva se na sud, dok žrtve samo svjedoče. Odluku dobivaju, naravno u policiji i onda tu dolazi do tog jednog nesrazmjera jer je i kada je dobro postupljeno stranke imaju osjećaj da nije. Što se tiče centara za socijalnu skrb oni isto pojačano prijavljuju nasilje u obitelji policiji što je u skladu sa protokolom, a sve što smo u vezi njihovog rada imali za istaći naveli smo detaljno u izvješću. Spomenula sam već kampanju i to našu nacionalnu kampanju za borbu protiv obiteljskog nasilja na razini lokalne samouprave i tu smo se uključili na način da smo od 20 županija i 126 gradova tražili podatak da li su donijeli svoje lokalne programe obilježavanja nacionalne kampanje i dali smo im preporuku da to učine. Pratili smo i protokol o pristupanju u slučaju nasilja u obitelji i posebno bih tu istakla nešto što se veže i uz nasilje ali i inače rad koordinatora i koordinatorica za ravnopravnost spolovima u uredima državne uprave, jer to je jedan i od zaključaka u ovom izvješću da iz prakse našeg ureda proizlazi da koordinatori i koordinatorice ili nemaju utjecaja ili iz drugih razloga ne obavljaju posao koordinacije, a po zakonu za to odgovarajuće. Ti razlozi mogu biti različiti, ali u svakom slučaju njihovu ulogu bi trebalo bitno, bitno pojačati. Što se tiče roditeljske skrbi koja, tu ima pritužbi muškaraca kao što sam već i rekla jer se osjećaju diskriminirani u ravnopravnom obnašanju roditeljske skrbi na koje imaju pravo. Tu valja istaći Zakon o izmjenama i dopunama Obiteljskog zakona koji opet je jako važan i za status žena, jer je postrožen odnos prema roditeljima koji iako formalno postoji jednaka odgovornost oba roditelja u odgoju i podizanju djece izbjegavaju plaćanje uzdržavanja. Međutim, kada su u pitanju roditeljska skrb onda su to predmeti pretežito iz nadležnosti sudova. Nitko od pravobranitelja nema nadležnost za rad oko sudova, tako da su tu i naše mogućnosti bitno smanjene. Ukoliko nešto uočimo u radu centara za socijalnu skrb onda reagiramo. Prošle godine smo zaista dosta vremena posvetili području obrazovanja. Analizirali smo udžbenike hrvatskog jezika i književnosti iz rodne perspektive od 5 do 8 razreda osnovne škole kao i sve ostale propise vezano za obrazovanje. Ja mislim da je tu dosta izvješće opširno. Vidimo da napretka ima. Jedino što smo utvrdili da bi ravnomjernije vidljivo ženskih i muških likova u likovnim rješenjima značilo promicanje ravnopravnosti spolova. Dali smo i određene preporuke. Vezano za obrazovanje proveli smo i analizu odobrenih znanstvenih programa prema spolu i ništa se tu značajno ne mijenja u pogledu ravnopravne zastupljenosti spolova. Tehničko, znanstveno područje je ono u kojem su žene najslabije zastupljene i kao znanstvenice i kao studentice i to se onda naravno odražava poslije i na tržište rada jer se zapošljavaju prema onom za što su se obrazovale. Vezano za odredbu o političkim strankama u Zakonu o ravnopravnosti spolova pratili smo izbore, kako parlamentarne, tako i izbore za članove i članice Vijeća nacionalnih manjina i to na način da smo vezano za nacionalne manjine prikupljali i analizirali i kandidacijske liste prema spolu, a ne samo izborne rezultate prema spolu. Na izbornim listama za članove i članice Vijeća nacionalnih manjina nalazilo se 76,31% muškaraca i 23,69% žena. Između kandidata i kandidatkinja koji su izabrani dali smo podatke i po županijama i za Grad Zagreb. Što se tiče parlamentarnih izbora mislim da to ne treba posebno elaborirati. Ali smo mi napravili nešto što se iz izbornih rezultata ne može dobiti, a to je da smo analizirali kandidacijske liste po nositeljima i nositeljicama i po poretku kandidata i kandidatkinja na prvih pet mjesta na kandidacijskim listama. Rezultati su takvi da ne vidim nikakvog daljnjeg pomaka i zato kao i ranijih godina ili će se nešto poboljšati uvođenjem internih stranačkih kvota ili izmjenama izbornih zakona ili Zakona o ravnopravnosti spolova. Medijima smo također posvetili jedan veliki dio izvješća. I posebno bih htjela istaći da je iz Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti predstavilo prošle godine i priručnik sa smjernicama za medijsko izvještavanje o nasilju u obitelji. A u svrhu transparentnosti rada ureda kreirali smo nove internetske stranice i imali smo priličnu posjećenost. Navedeno je sve u izvješću. Dakle, što se tiče antidiskriminacijskih zakona i generalno zakonodavstva pa i prakse do poboljšanja dolazi. Ali naravno da primjena Zakona o ravnopravnosti spolova i dalje nezadovoljavajuća. Govoreći o uznemiravanju na radu i diskriminaciji na radu posvetili smo jedan dio pitanju ugovora na određeno vrijeme kao i svake godine, jer je potpuno jasno iz naših kontakata da su ti ugovori jedan od izvora problema zašto se zapravo diskriminacija te vrste ne prijavljuje. Ono što smo pokušali učiniti pojačano prošle godine to je suradnja sa sindikatima koji i sami za razliku od prijašnjih godina postaju osjetljiviji na rodni aspekt svoga djelovanja i kao što sam rekla povećava se i broj kolektivnih ugovora koji uvođenjem posebnih odredbi doprinose promicanju ravnopravnosti spolova. U izvješću je pohvaljen i rad i suradnja sa Državnim inspektoratom, ali ocjena da nemaju dovoljne kapacitete u odnosu na ovlasti koje imaju i dalje ostaje. Posebno smo zabrinuti zbog obima i pojavnih oblika obiteljskog nasilja, što znači da dobro zakonodavstvo, dobro djelovanje državnih tijela, znači samo reagiranje na nasilje, za što država i odgovara jer mora zaštiti žrtve, ali očito da nam treba puno jača prevencija da tog nasilja ne bi bilo u tolikoj mjeri. I još bih jednu stvar rekla, bilo bi nam puno lakše raditi svima kada bi se politike, javne politike o ravnopravnosti spolova, o zaštiti od nasilja obiteljskog imale jednu metodologiju izvještavanja, svak različito izvještava o istoj stvari, tako da je vrlo teško dobiti jednu zaista cjelovitu analizu šta se na pojedinom području dešava. Zahvaljujem i spremna sam odgovarati na … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala. Želi li izvjestitelj odbora uzeti riječ? Da. Odbor za ravnopravnost spolova, gospođa Gordana Sobol, predsjednica. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora je raspravljao izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2007. godini jer pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, sukladno članku 21. stavku 2. Zakona o ravnopravnosti spolova, podnosi redovito godišnje izvješće o radu Hrvatskog sabora. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica je upoznala odbor s poduzetim aktivnostima koje se odnose na praćenje i provođenje Zakona o ravnopravnosti spolova, kao i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova. Građani i građanke obraćaju se pravobraniteljici osobno u uredu, pisanim pritužbama i putem telefona. Po sadržaju, pritužbe se odnose na kršenje načela ravnopravnosti spolova ili diskriminaciju na temelju spola, bračnog ili obiteljskog statusa, spolne orijentacije kao i na praćenje provođenja Zakona o ravnopravnosti spolova. Analiza rezultata parlamentarnih izbora, ali i izbora za vijeća nacionalnih manjina pokazuje da nije došlo do zadovoljavajućeg povećanja političke participacije. Žena, te pravobraniteljica poziva da se kod odlučivanja o kandidatima i kandidatkinjama za predstojeće lokalne izbore slijedeće godine dosljednije poštuje odredba članka 15. Zakona o ravnopravnosti spolova. Ni položaj žena na tržištu rada nije se bitno promijenio. I dalje je prisutan visoki udio žena među nezaposlenima, segregacija između muškaraca i žena na tržištu rada, rad žena u potplaćenim sektorima kao i razlika u plaćama po spolu. Delimitiranje rodiljnih naknada za prvih 6 mjeseci rodiljnog dopusta, pozitivna je zakonodavna promjena vezana uz poboljšanje statusa žena. Analiza ureda pravobraniteljice pokazuje da se odredba članka 13. zakona o oglašavanju radnih mjesta čiji je cilj ukidanje diskriminacije kod zapošljavanja bitno dosljednije primjenjuju u praksi nego proteklih godina. Vidljiva su poboljšanja i u prevenciji suzbijanju obiteljskog nasilja, zaštiti žrtava obiteljskog nasilja zahvaljujući kontinuiranim naporima državnih tijela, udruga civilnog društva i medija. Zahvaljujući nacionalnoj kampanji za borbu protiv obiteljskog nasilja, u sklopu kampanje Vijeća Europe bitno se više radi i na lokalnoj razini, a broj skloništa za žene žrtve nasilja se povećava. Nedovoljno se, međutim postiglo na psihosocijalnom tretmanu nasilnika isključivo zbog inertnosti, sporosti pojedinih nadležnih ministarstava. U raspravi na odboru je naglašena i potreba za jačanjem uloge koordinatora i koordinatorica za ravnopravnost spolova, uključujući i zakonske izmjene i prasku po kojoj bi se ti poslovi profesionalno obavljali jer do sadašnja praksa pokazuje da niti oni samo ne znaju što je njihov posao. Ukazano je na napredak u provođenju odredbe o prikupljanju rodne statistike, te se ukazuje na potrebu uvođenja posebnih statistika o svim sudskim postupcima koji se vode radi diskriminacije na radu i zapošljavanju, ali i u ostalim područjima života jer su i statistike pokazatelji provedbi učinkovitosti antidiskriminacijskih zakona i politika. Nakon provedene rasprave, odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključak da se prihvaća izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2007. godini. Hvala.
Hvala. Želi li drugi odbori? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Kao što je pravobraniteljica rekla, pred nama je 5. po redu izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i kao svih ovih prethodnih godina, Klub SDP-a će podržati ovo izvješće. Smatramo da je dosta obimno, vrlo korektno urađeno i u skladu sa ovlastima koje pravobraniteljica ima na osnovu Zakona o ravnopravnosti spolova. U ime Kluba SDP-a željela bih posebno upozoriti na neka područja koja su i u ovom izvješću navedena, a pogotovo na ona područja koja se kontinuirano iz godine u godinu ukazuju kao područja na kojima je najjasnije neravnopravnost spolova kada je u pitanju Hrvatska. Posebno se to odnosi na područje tržišta rada. Naime, i pravobraniteljica je i u ovom izvješću, vrlo slično kao i u izvješću za 2006. godinu navela da u Republici Hrvatskoj postoji diskriminacija na temelju spora i na radu i kod zapošljavanja. Razlog je za činjenicu da se ta diskriminacija još uvijek rijetko prijavljuje, što uključuje i sudske postupke, ponajviše treba pripisati strahu od gubitka posla, ili pogoršanja položaja na poslu, osjećaj nelagode i stida u slučajevima spolnog uznemiravanja, nepoznavanju svojih prava i mogućnosti zaštite tih prava, te pomanjkanju sudske prakse u slučajevima diskriminacije. Kad pogledamo brojke iz Hrvatskog zavoda za zapošljavanje iz ožujka, krajem ožujka ove godine, odnos, udio nezaposlenih žena u ukupnom broju nezaposlenih je 61,7%. Ja uvijek iznova upozoravam da je to jedina brojka koja se povećava kada su u pitanju nezaposleni. Dakle, bez obzira što se smanjuje ukupan broj nezaposlenih, ali ta brojka nezaposlenih žena iz mjeseca u mjesec stalno raste i ako uzmete podatak unazad 3 ili 4 godine, onda ćete vidjeti da je on narastao za nekoliko postotaka. U svojim zaključnim razmatranjima pravobraniteljica ponovo naglašava visok udio žena među nezaposlenima, jasnu horizontalnu i vertikalnu segregaciju između muškaraca i žena na tržištu rada, rad žena u potplaćenim sektorima, razlika u plaćama po spolu, to su konstante koje su i dalje prisutne, ma da je ukupno smanjenje nezaposlenosti sigurno, između ostalog doprinijeli i smanjenju i nezaposlenosti žena. Međutim, ono na što želimo upozoriti u ime Kluba SDP-a, a to u ostalom pokazuju i različita istraživanja, pa i ona znanstvena istraživanja koja su rađena i prošle godine, to je ste da je nedvojbeno jasno da žene jesu diskriminirane na tržištu rada i da proces diskriminacije započinje već prilikom samog zapošljavanja. Naime iz istraživanja kojeg je proveo i Ured za ravnopravnost spolova pokazuje se da se već na tom samom početku prije zapošljavanja više od 48% žena susreće sa oglasima u kojima se posebno preferira samo jedan spol. Dakle isključivo se traže muškarci. Diskriminacija žena nedvojbeno jeste jedan od najjačih pokazatelja, diskriminacija žena na tržištu rada nedvojbeno jeste jedan od najjačih pokazatelja diskriminacije žena u društvu. Većina žena koje se nalaze na zavodima za zapošljavanje dugotrajno su nezaposlene. Njih 35% nezaposleno je između jedne i pet godina. Njih 15% od 5 do 8 godina, a 23% je bez posla više od 8 godina. Velika većina njih živi ustvari na rubu one granice siromaštva, jer njih 67% koje su bile obuhvaćene ovim istraživanjem, živi u kućanstvima sa primanjima do 5 tisuća kuna, a one najduže nezaposlene su sa najnižom naobrazbom. Ono što posebno također upada u oči, a to je da su žene diskriminirane i prema starosnoj dobi. Naime njih 69% susrelo se sa tom preprekom prilikom zapošljavanja, dakle da su im godine bile minus prilikom zapošljavanja. Nadalje, već ne znam koliko puta ne samo sa ove govornice nego i u različitim drugim prigodama govorimo o diskriminaciji žena kada je u pitanju njihov bračni status, odnosno kada je u pitanju majčinstvo. Naime već na samim prvim intervjuima njih 62% su pitali o bračnom statusu i o broju djece. Njih 38% je moralo odgovoriti što misle vezano oko planiranja obitelji, da li se misle udavati, da li misle imati djecu. Njih 9% je dobilo razno-razne komentare ili čak i zahtjeve koji su vezana uz seksualna očekivanja na radnom mjestu, a njih 5,6% dobilo je otkaz zbog trudnoće. Dakle ovo su brojke koje se konstantno utvrđuju iz jednog istraživanja u drugo istraživanje i ustvari jedino što se može zaključiti da smo ustvari bili u pravu kada smo u ovoj sabornici govorili o nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova i kada smo ju usvajali, bili smo u pravu kada smo rekli da ustvari niti primjena onih mjera koje su predviđene u nacionalnoj politici za ostvarenje jednakih mogućnosti za žene na tržištu rada, neće biti dovoljna da se smanji visoka stopa nezaposlenosti žena kao i jaka vertikalna i horizontalna segregacija te prevladavanje žena u manje plaćenim sektorima. Ono na što također želimo upozoriti a to je u izvješću za 2006. godinu pravobraniteljica je posebno ukazala na problem samohranih roditelja, u velikoj većini to su ustvari samohrane majke, pa je u izvješću za 2006. godinu pravobraniteljica predložila uvođenje ciljanih programa za samohrane majke kojima ustvari prijeti veća opasnost ne samo od nezaposlenosti nego i od socijalne isključivosti. Međutim kada pogledate podatke koji se odnose na zapošljavanje upravo tih skupina, tada možete vidjeti, to inače spada pod mjeru koja se zove sufinanciranje zapošljavanja posebnih skupina nezaposlenih. Ja sam već više puta opetovano upozoravala da ova mjera neće dati dovoljne rezultate jer u okviru te mjere su smješteni i hrvatski branitelji, i supružnici, i djeca poginulih i nestalih hrvatskih branitelja, i liječeni ovisnici, i osobe sa invaliditetom, samohrani roditelji, roditelji sa četvero i više malodobne djece, žene žrtve nasilja, žrtve trgovanja ljudima, bivši zaposlenici i ostali. Dakle jedna ustvari velika i široka populacija koja je smještena u ovakvu jednu mjeru pa je onda od ukupno 455 zaposlenih po toj mjeri, samohranih roditelja bilo samo 10. Isto to se u konačnici odnosi i na žene žrtve nasilja. Kao što je rekla pravobraniteljica prošle godine ih je zaposleno 6. Istina to treba reći, to jeste jedna nova mjera, dakle jedna skupina koja je od prošle godine ušla u ovu mjeru, ali podržavamo ustvari napore pravobraniteljice da upozori da očito nismo dovoljno napravili na informiranju i popularizaciji ovih mjera prvenstveno ja tu smatram odgovornih i Zavod za zapošljavanje. Osim toga kada govorimo o ženama žrtvama nasilja, ima primjera udruga koje žele pomoći pa recimo Udrugu "Korak" iz Karlovca koja je ušla zajedno sa Hrvatskim zavodom za zapošljavanje i obučili su žene žrtve nasilja za odgajateljice, mislim da su u pitanje odgajateljice za čuvanje djece i za čistačice. Međutim sada su se susreli u biti sa birokratskim preprekama jer da bi one mogle, te žene ući u program kojima će se te žene moći zaposliti, udruga mora osnovati socijalnu zadrugu. Socijalna zadruga po našim zakonima uopće ne postoji, a kroz Ministarstvo financija se provode određeni programi u kojima morate imati osnovanu socijalnu zadrugu da biste mogli onda ove, između ostaloga i ove žene zapošljavati. Dakle nailazimo na niz prepreka, mislim da u tom smislu bi sama država trebala moći više pomoći. Dalje, kada govorimo o nasilju zadnjih godina to mislim da svi moramo kazati, što se tiče zakonodavnog dijela, što se tiče politika i strategija pa i prošlogodišnje kampanje koja je vođena i u Hrvatskoj, mislim da smo napravili stvarno velike korake. Međutim, ono s čime se uvijek svakodnevno susreću to su problemi u primjeni i tih zakonskih odredbi i u primjeni protokola o suzbijanju nasilja, o postupcima kod suzbijanja nasilja u obitelji. Prvenstveno tu govorim na jednu odredbu koju smo mi na neki način da tako kažem bili korak ispred mnogih drugih država kada smo u Zakonu o zaštiti od nasilja u obitelji uveli mogućnosti i obavezu ustvari psihosocijalnog tretmana nasilnika. Sa time smo ustvari usuđujem se reći na samom početku zato jer smo dvije godine čekali da se dva ministarstva usuglase tko je uopće nadležan da donese pravilnik, a sada kada je donesen pravilnik nema ustvari novaca, odnosno i Ministarstvo pravosuđa koje je trebalo dodatno razraditi to nije učinilo. Na taj problem upozorava i pravobraniteljica i stvarno evo s ove govornice upućujemo poziv svim nadležnima koji trebaju omogućiti prvenstveno financijska sredstva da se ova mjera provodi da to i učine. Kad govorimo o obrazovanju, ja ću u ime kluba upozoriti ustvari na, jer to je posebno vidljivo upravo kod Ministarstva obrazovanja, na ja bih rekla jedno indolentno ponašanje i ignoriranje Ministarstva obrazovanja u odnosu na Pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova. Naime, ja stvarno ne znam da li je stvarno moguće da se desi da jedno ministarstvo na opetovane upite pravobraniteljice ne daje podatke koji se traže. Radi se o programu zdravstvenog odgoja, odnosno seksualnog odgoja u, eksperimentalno zdravstvenog odgoja i obrazovanja u našim školama. Nećemo sad ulaziti u polemike koliko je, što je sve bilo kod sukoba i udruga oko toga koji će program biti kroz Ministarstvo obrazovanja. Međutim, u konačnici kada su određeni programi prihvaćeni Ministarstvo, ja ću kazati, ne želi očito dati na uvid pravobraniteljici dorađene i otkupljene programe eksperimentalnog zdravstvenog odgoja i obrazovanja za osnovne i srednje škole. A upravo je pravobraniteljica, s obzirom na Zakon o ravnopravnosti spolova i njegove odredbe imala dosta značajne primjedbe kada je u pitanju taj eksperimentalni zdravstveni program koji je ponudila Udruga Grozd. Tako da mi do danas, ustvari, ne možemo znati da li je Udruga Grozd uskladila te programe između ostalog i sa zahtjevima pravobraniteljice. I drugo, namjerno uzimam upravo Ministarstvo obrazovanja zbog još jedne, zbog još nečega. A to je, naime, Nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova ima niz mjera koje se odnose uglavnom na sva ministarstva koja su dužna te mjere provoditi, jer Nacionalna politika je upravo u ovoj dvorani donesena. A onda između ostalog, Ministarstvo obrazovanja kaže da oni nisu tu određenu mjeru, odnosno to su dokumenti za primjenu udžbeničkog standarda, nisu primijenili, odnosno nisu odradili zbog toga što oni smatraju da to nije nužno, jer da je to negdje drugdje uklopljeno. Ako su smatrali da to nije nužno, onda su to trebali reći prije nego što smo usvajali Nacionalnu politiku za promicanje ravnopravnosti spolova. Na kraju, zaključit ću vezano oko provedbe Nacionalne politike ustvari kroz sva državna tijela i odgovornosti svih državnih tijela, institucija, ministarstava za provedbu Nacionalne politike, a to je uloga, ja ću sad već reći tih famoznih koordinatora i koordinatorica po ministarstvima. Naime, politika ravnopravnosti spolova, pa i sam zakon, dakle njegovo provođenje je upravo i zamišljeno i osnovano je da se provodi na svim razinama, kroz sve institucije i u skladu sa zakonom se određuju i koordinatori. Podupiremo napore i zahtjeve Pravobraniteljice za ravnopravnost spolova da se, i kod izrade novog Zakona o ravnopravnosti spolova na drugačiji način uredi imenovanje i ovlasti koje ti koordinatori imaju, jer između ostalog se kaže da su državna tijela dužna u svim fazama planiranja, donošenja i provedbe neke odluke ili akcije, ocjenjivati i vrednovati učinke te odluke ili akcije na položaj žena odnosno muškaraca radi postizanja stvarne ravnopravnosti žena i muškaraca. Između ostalog i s tom svrhom se imenuju koordinatori i koordinatorice. Ja bih jako voljela znati da li oni uopće znaju što trebaju raditi kada je u pitanju ova odredba zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Dame i gospodo zastupnici i zastupnice. Mi ćemo sad prekinuti i nastaviti u 15 sati. Prva je gospođa Karmela Caparin, pa onda Goran Beus Richembergh u ime svojih klubova, i tako redom. A drugo, htio bih reći da najvjerojatnije da ćemo sutra početi glasovanje u 12 sati zbog obimnog dnevnog reda, jer nismo glasovali prošli tjedan pa ćemo početi u 12 sati najvjerojatnije i vratit ćemo se na one točke dnevnog reda koje sad imaju uvjet, a jučer nisu imali pa smo ih preskočili. Tako da, evo, ako sutra budemo dovoljno operativni mogli bi u uobičajeno vrijeme završiti zasjedanje sutra Sabora. Evo, molim klubove da o tome obavijeste predsjednike klubova kako bi imali kvorum za sutra glasovanje u 12 sati. Evo, hvala i u slast svima.
Gospođe i gospodo zastupnici. Nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Izvješću o radu Pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2007. godini. U ime Kluba zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o ovom Izvješću o radu Pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2007. godinu. Iz cijele rasprave zaključujemo da prihvaćamo ovo izvješće uz nekoliko primjedbi koje ću navesti. Naime, u ovom Visokom domu usvojili smo mnoge zakone koji se odnose na ravnopravnost spolova od Zakona o ravnopravnosti spolova kojim se utvrđuju opće osnove za zaštitu i promicanje ravnopravnosti spolova, kao temeljne vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske kojim se definira i određuje način zaštite od diskriminacije na temelju spola i stvaranja jednakih mogućnosti za žene i muškarce, izmjene i promjene Zakona o radu te drugi uz donošenje županijskih povjerenstava. Imenovani su koordinatori za ravnopravnost spolova u uredima državne uprave i očekujemo onda dosljednu primjenu zakona u praksi, stvaranje jednakih mogućnosti za oba spola u političkom, gospodarskom, socijalnom, obrazovnom i svim drugim područjima društvenoga života. Međutim, iz samog izvješća se vidi da nema dovoljno implementacije svih ovih zakona kao ni nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova a o tome vam i govori jedan primjer. Naime, u Karlovcu je jedna udruga radila ispitivanja na tisuću ispitanica 97% uopće ne zna da postoje županijska povjerenstva, dakle povjerenstva na razini županija. U strukturi pritužbe obrađeno je nešto više predmeta u odnosu na prošlu godinu 268 za razliku od recimo 2006. 193 a tako malim brojem a teško je onda i donositi zaključke, međutim vidljivo je da su 64% slučajeva oštećene žene koje uglavnom i podnose pritužbe. Nakon postupanja po pritužbama pravobraniteljica je dala pedeset i jedno upozorenje, 2006. 49, 43 preporuke, 2006. 55 recimo i 46 prijedloga što je u izvješću rečeno piše 283% više u odnosu na 2006. a tada je bilo 12 prijedloga. Dakle, postoci su relativno. Međutim, ono što su članovi kluba Hrvatske demokratske zajednice u tom dijelu primijetili da je broj predmeta nešto više ali ne značajno u odnosu na prošlu godinu i misle da je to zbog manjka one tri djelatnice gdje smo na prošlogodišnjoj raspravi o izvješću vidjeli da je bilo riječ o ne znamo "mobing" je li je ili nije, uglavnom te tri djelatnice mislimo da ni danas nisu u redu pa vas molimo da izvijestite Sabor da li jesu ili da li manjka djelatnika u vašem uredu. Zabrinjavajući je iz izvješća podatak koji se odnosi na područje rada i zapošljavanja gdje se govori o nezakonitom sklapanju ugovora o radu na određeno vrijeme, na nezakoniti prekovremeni rad, nezakoniti otkaz, sprječavanje napredovanja na poslu, stručnog usavršavanja, premještaja na lošije plaćen posao. Uz sve te nepravilnosti u izvješću se naglašava strah od prijave zbog gubitka posla, promjene položaja na poslu ili drugih posljedica koje bi mogle nastupiti, nelagoda i stid u slučajevima spolnog uznemiravanja, nepoznavanje svojih prava i mogućnosti zaštite tih prava i uz to navodi se pomanjkanje sudske prakse u slučajevima diskriminacije. Mi vjerujemo ako nema prakse onda vjerojatno postoji znanje o zakonodavstvu u području ravnopravnosti spolova. Trebamo senzibilizirati žene da diskriminaciju na temelju spola na radu i da o tome izvještavaju odnosno da prijavljuju. Tada vjerujemo da će i sudovi imati više iskustva a onda ćemo i moći izvijestiti te žene o rezultatima njihovih prijava. Poslodavci i dalje krše prava žena radnica, ne nude se novi ugovori o radu na određeno vrijeme trudnicama kada saznaju za njihovu trudnoću, trudnicama otkazuju ugovor o radu, premještaju radnice na drugo radno mjesto nakon njihovog povratka s rodiljnog dopusta. Statistički se može sada jasno vidjeti da je u odnosu na ukupan broj nezaposlenih kojih je 156 tisuća 798 nezaposlenih žena ili 61,6%. Najveći broj nezaposlenih žena nalazi se u dobnoj skupini od 50 do 54 godine ili deset posto. Dakle, godišnji planovi za poticanje zapošljavanja u 2007. godini pokazuju pozitivne pomake. Međutim, analizom zapošljavanja posebnih skupina nezaposlenih osoba gdje su žene žrtve nasilja zaposleno je svega šest žena žrtava nasilja. Jedan od problema je i taj da se žene ne žele identificirati kao žrtve nasilja što je napomenula i pravobraniteljica a ovom mjerom mogu biti obuhvaćene i kao nezaposlene samohrane majke malodobne djece. Istraživački projekti pokazuju pozitivni pomak u pristupu romskoj problematici i životnim problemima Roma i njihovom uključivanju u društvene procese u Republici Hrvatskoj. Pravobraniteljica se pozitivno osvrnula na delimitiranje naknade plaće kod korištenja obvezatnog rodiljnog dopusta kod kojeg je osnovica za naknadu utvrđena u mjesečnom iznosu većem od 4 tisuće 257 kuna 28 lipa. Očekuje se da će ta odluka imati utjecaja na planiranje obitelji i uspjehu populacijske politike. I dalje postoji niska zastupljenost žena u upravnim odborima. Tako u dvadeset najuspješnijih tvrtki prema ostvarenom prometu na Zagrebačkoj burzi u prvoj polovici 2007. godine bilo je 87% muškaraca i 13% žena. Analizom oglasa za potrebe zapošljavanja pravobraniteljica je uputila 325 upozorenje državnim tijelima što je upola manje nego 2006. godine. O 444 natječaja u 70% bilo je jasno istaknuto da se na oglašena mjesta mogu javiti osobe oba spola. U devetom mjesecu 2006. takvih oglasa je bilo svega 40%. Zanimljivo je da zdravstvene ustanove najviše krše Zakon o ravnopravnosti spolova vezano uz natječaj za zapošljavanje, možda zato što u toj struci rade većinom žene. U Nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova od 2006. do 2010. važno je mjesto žene i zdravlje. U skladu s tim hvale vrijedne su akcije ranog otkrivanja karcinoma dojke te raka debelog crijeva. Što se tiče nasilja u obitelji, mislimo da je učinjen veliki napredak u senzibilizaciji javnosti i konkretnim mjerama. Povećanje broja prijavljenih, kaznenih i prekršajnih dijela iz područja obiteljskog nasilja ukazuje na pozitivan pomak. Žene odlučuju prijaviti policiji izloženost nasilju u obitelji češće nego proteklih godina. Tomu su pridonijele donošenje niz mjera Vlade Republike Hrvatske, Nacionalne strategije zaštite od nasilja u obitelji, protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelj. Ministarstvo obitelji i međugeneracijske solidarnosti izradilo je niz izmjena i dopuna zakona od Kaznenog zakona o sudovima za mlade, Zakona o policiji, Prekršajnog zakona o policiji, Zakona o zaštiti nasilja u obitelji, Pravilnika o zadovoljavanju kriterija potrebnih za osnivanje i rast skloništa za žene i djecu žrtve nasilja u obitelji, tiskan je adresar svih ustanova, stavljene su oznake žurno za sudske predmete, donošenje programa psihosocijalnog tretmana počinitelja, program osnaživanja žrtava, program zapošljavanja žena žrtava nasilja itd.. Policija žurno pruža intervenciju za svaku dojavu nasilja i postupa po protokolu. Iako u samom izvještaju postoje neke primjedbe na rad policije. U 2007. policija je zaprimila 17 tisuća 848 zahtjeva, 6 tisuća 131 osoba je zadržana, prekršajno je prijavljeno 7 tisuća 301. Dakle, 13,8% više nego 2006. godine. Suci su izrekli i 11 tisuća 92 zaštitne mjere. Evidentirano je 1798 kaznenih djela. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o načinu unaprjeđenja zaštite žrtava nasilja u obitelji te prevencije novog nasilja u obitelji uz razvijanje svijesti o nasilju u obitelji i pružanju odgovarajuće podrške zaštiti žrtava nasilja. Kada ste govorili, često ste govorili u ovom izvještaju o manjkavosti policije i o manjkavosti centara za socijalnu skrb. U odnosu na postupanje centara za socijalnu skrb koja se odnosi na unaprjeđenje zaštite žrtava nasilja u obitelji, te prevencije novog nasilja u obitelji, kažete da nisu uočeni novi pomaci. Naime, ne razvija se dovoljno svijest o nasilju u obitelji i ne omogućuje se odgovarajuća podrška i zaštita žrtava nasilja. Mislim da, vidjeti ćemo i u izvješću pravobraniteljice za djecu, koja se isto tako osvrće na centre za socijalnu skrb, pa vjerujem da ćemo imati jednu od tematskih sjednica na odboru, upravo o radu centara za socijalnu skrb. Budući da znamo da oni imaju u svojoj okruženju 150 djelatnosti i koliko obitelji obuhvaćaju i uopće da li su osposobljeni za ono što tražimo od centara za socijalnu skrb. Možda bi bilo dobro da u izvješću konkretizirate i ovo o manjkavosti policije i o manjkavosti centara za socijalnu skrb. Analizom udžbenika nacionalni prioritet je uvođenje dalje rodnog osjetljivog obrazovanja u nastavne planove i programe uz otklanjanje spolnih steriotipa, članak 3. Zakona o udžbenicima je propisao da se takova uporaba udžbenika neće odobriti. Udžbenički standard propisuje podržavanje, pridržavanje ravnopravnosti spolova, služeći se imenicama obaju rodova, osobito u spominjanju zvanja i zanimanja ne narušavajući prirodnost hrvatskog jezika, te pripreme oba spola za ravnopravno sudjelovanje u svim područjima života. Kako se provode zakonske odredbe u ravnopravnosti spolova u medijima, svakodnevni smo svjedoci. Međutim, pravobraniteljica prati provedbu zakonskih odredbi i drugih propisa na nacionalnoj razini koja se odnose na promicanje svijesti o ravnopravnosti žena, muškaraca i zabranu javnoga prikazivanja i predstavljanja žena i muškaraca na uvredljiv, omalovažavajući i ponižavajući način što se jako dobro vidi iz njezinog izviješća. Međutim, evo nedavno, jedan ponižavajući odnos prema ženama je upravo nedavno, govorili smo u Saboru kako je pivo hrana, međutim, na ovoj, na ovoj oznaci koja se nalazi na boci jednog piva, Tuborg piva, mogu reći, piše kako je proizvedeno da pruži najviše zabave. U gornjem ćošku piše, skini i okreni, a pitanje je, sviđa ti se konobarica. Kada sam okrenula, to je bar lako, naruči još jednu turu Tuborg greena i predloži da predahne za tvojim stolom. Dakle, ne može biti više ponižavajući nego što je ovaj natpis na jednoj boci piva. Pa bih ja molila nadležne službe da ipak pokrenu nešto i da se ovo makne sa tih boca piva. U nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova od 2000. do 2010. stoji poglavlje, broj 4., ravnopravnost u procesu odlučivanja, odnosno uravnoteženoj participaciji žena i muškaraca u političkom i javnom odlučivanju, svi podaci iz izvješća ukazuju da na kandidacijskim listama se nije o tom načelu vodilo, o načelu ravnopravnosti spolova što smo, možemo zaključiti i nazočnošću žena u ovome Saboru, gdje je postotak gori nego što je bio u prošlom mandatu, to je 21% žena u Saboru. U izradi je novi Zakon o ravnopravnosti spolova, nove odredbe za rodiljni dopust, što će vjerojatno pridonijeti daljnoj ravnopravnosti spolova i stvaranju jednakih mogućnosti za žene i za muškarce. Izvješće je zaista opširno, u mnogim segmentima je obuhvaćeno kršenje ravnopravnosti spolova, kršenje prava žena i jednim dijelom možda i muškaraca i vjerujem da će onda i više biti žena u ovome Saboru kada se taj Zakon o ravnopravnosti spolova bude dosljedno poštivao. Hvala lijepa.
Klub HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. U ime kluba Hrvatske narodne stranke mogu najaviti dakle, da ćemo poduprijeti usvajanje ovoga izvješća visoko cijeneći napore koji stoje iza njega, prije svega same pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Međutim, za razliku od kolegice Caparin, ja neću danas reklamirati pivo nego ću reklamirati knjige. Pa ću vas upozoriti da ste ovih dana dobili dvije nevelike knjige, pa u tome smislu je i lakše ih pročitati, a izravno su vezane za razumijevanje problematike ravnopravnosti, odnosno neravnopravnosti spolova. Jedna od njih je zapravo istraživanje, zove se "Žene u hrvatskoj politici", a druga je jedna studija, iznimno vrijedna studija koju je napisao magistar Goran Selanec, koja zapravo analizira hrvatsko zakonodavstvo s područja, iz aspekta zapravo procjene rodne radnopravnosti. Što se tiče ovoga istraživanja za kojega mislim da je dosta važno jer nas podsjeća na jedan vrlo važan element kojega stalno spominje i pravobraniteljica. To je ne samo činjenično stanje o segregaciji i diskriminaciji u zapošljavanju, nego i subjektivan strah kod žena koji sve više raste, strah koji govori da se te vrste segregacije i diskriminacije u zapošljavanju najviše boje. Dakle, s jedne strane faktično stanje, s druge strane je uznemirujući element gdje raste strah upravo od segregacije u tom području. Drugi element kojega posebno ističe i ovo izvješće, a o njemu govori i ova analiza ovog istraživanja je podzastupljenost žena u politici. Ja bih rekao općenito u javnim poslovima, iako u mnogim službama je odnos spolova, zastupljenosti spolova priličito dobar. Ali, ono što je izrazito važno je analiza tzv. “decision making“ mjesta. Dakle, osobe koje obnašaju posebne, odgovorne dužnosti. Ako baš hoćete osobe koje obuhvaća Zakon o sprječavanju sukoba interesa koji eksplicite pobraja javne dužnosnike, a onda možemo posebno govoriti i o rezultatima izbora. Što se tiče izbora svakako je teško osim spolnom kvotom ili rodnom kvotom postići adekvatnu zastupljenost. Jer, političke stranke o ovome problemu na različitim razinama pristupaju na različiti način. To se isto odnosi i za izbore za Vijeća nacionalnih manjina gdje nema političkih stranaka ali su uglavnom iza kandidatkinja i kandidata udruge građana, udruge nacionalnih manjina ili skupine građana koje podupiru nezavisne kandidate. Tu je heterogenost interesa toliko izražena da je teško osim uvođenjem kvota očekivati čak i uz vrlo intenzivnu edukaciju, osvješćivanje da će ta razina svijesti se brzo podići. Ali on što jest moguće to je pitanje zastupljenosti spolova u javnim službama. Jer to nije pitanje izbora. To je pitanje imenovanja. To je pitanje politike i opredjeljenja određene javne službe. Ova analiza hrvatskoga zakonodavstva, a prije svega radi se o tri ključna zakona – radi se o Zakonu o ravnopravnosti spolova, Zakonu o radu i Zakonu o obveznim odnosima je komparativnog karaktera i uspoređuje naše zakonodavstvo s pravnim propisima Europske unije i nažalost dokazuje da nisu točne ni jedna ni druga od dvije široko prihvaćenih postavki, pretpostavki. Prva je da je hrvatski pravni okvir zaštite jednakosti spolova u načelu da ima dobra zakonska rješenja koja jamče jednakost spolova. I drugo, da propisi Republike Hrvatske o jednakosti spolova na tržištu rada u najvećem dijelu da su usklađeni s pravnom stečevinom Europske unije čime je RH dobrim dijelom ispunila svoje obveze usklađivanja na području jednakosti spolova na tržištu rada. Bilo bi dobro da mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru koji donosimo zakon proučimo dobro ovu analizu koja pokazuje da na žalost ni jedna ni druga tvrdnja ne stoje, koliko god mi sebi tepali o tome. Ono što bih posebno istaknuo kao alarmantnu situaciju iz ovoga izvješća to je poglavlje 43. gdje je pravobraniteljica prilično finim riječima, pa čini mi se čak i preoprezno prepričala taj nevjerojatno bahati odnos Ministarstva znanosti i obrazovanja prema njenome uredu. Pogledajte malo datume, datume prepiski, a radi se naravno o uvođenju eksperimentalnih programa zdravstvenog odgoja i obrazovanja za srednje škole. To vam je od stranice 106. do stranice 110. Što idete kraju tog teksta vidite dramatičnost situacije se povećava, gdje pravobraniteljica za ravnopravnost spolova nudi sve kapacitete ureda, da revidira i ponudi rješenja koja neće biti niti diskriminacijska, niti segregacijska u eksperimentalnim programima, a gdje ministarstvo praktički izbjegava tu vrstu pomoći iako je to obveza. Pa pogledajte na stranici 109. i 110. kako se Ministarstvo znanosti i obrazovanja od 30. listopada do 26. studenoga ponašalo unatoč pismima, požurnicama, upozorenjima, praktički molbama. Ignorirajući Ured za ravnopravnost spolova, odnosno pravobraniteljicu, ispričavam se, donijelo je ono što je htjelo i po ovome izvješću vidi se da do kraja 2007. ministarstvo pravobraniteljici nije dostavilo niti jedan od navodno dorađenih i otkupljenih programa eksperimentalnog zdravstvenog odgoja i obrazovanja za osnovne i srednje škole. Treba li reći, odnosno ponoviti činjenicu da se eksperimentalni programi već provode. Nevjerojatno je da Ministarstvo obrazovanja ili bilo koje drugo ministarstvo koje prvo mora činiti sve da u stopostotnom kapacitetu ispuni zakonske obveze kad je riječ o bilo kojemu zakonu. Ne reagira na dobronamjerne, pa onda i zakonom propisana upozorenja pravobraniteljice da se u ovakvoj pravnoj, da se u ovim tekstovima koji idu izravno u obrazovni sustav, mora intervenirati. Gospođo Šolić, možda sam ja skrenuo s teme, ali ako je za vas skretanje s teme to što pravobraniteljica za ravnopravnost spolova inzistira da u eksperimentalnim programima bude ravnopravnost spolova doista poštovana, a vlada čiju vi činite parlamentarnu većinu, to ignorira, onda ja stvarno ne znam što je ovdje tema. Ali, neću spominjati Milana Bandića, pa valjda mi nećete moći replicirati. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda. Gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravila bih navod kolege koji je rekao da ja reklamiram pivo. Pa žao mi je da kolega kao jedan muškarac nije shvatio što sam htjela reći. Naime, gospodine, na tom pivu piše da je proizvedeno da pruži najviše zabave i upitno je još, piše lijepo: "Sviđa ti se konobarica? Skini i okreni." A kad okrenete onda i: "Predloži nek' predahne za tvojim stolom." Pa vi kao muškarac trebali ste prvi reagirati ako ste kupili ovakvo pivo i to pročitali. Hvala.
Povreda Poslovnika, gospođo zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodin zastupnik je povrijedio Poslovnik članak 209. i sa govornice je jednostavno napao mene, kao zastupnicu i zapravo prekršio Zakon o ravnopravnosti spolova. A brani istovremeno Zakon o ravnopravnosti spolova, a istovremeno ga i krši jer neumjesno me je napao. Hvala lijepa.
Klub zastupnika HSS-a. Gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, zastupnice i zastupnici. Predsjednik je osnivač vodeće kompanije za prodaju muške odjeće u SAD-u, nedavno je iznenadio dioničare zaključkom kako nije sve u zaradi. Jedna je od njegovih ideja o tome na čemu trebaju počivati tvrtke, a njegova ostvaruje godišnji bruto prihod od 1,4 milijarde dolara, vođenje služenjem. On smatra da su pravila postavljena prije tisuću godina, kao što je ono čini drugome što bi želio da drugi učine tebi i danas suvremeno i primjenjivo. Sve to pokazuje da je život puno jednostavniji kad ga promatramo u stvarnosti i kad ga svedemo na jednostavna pravila uzajamne ljubavi i uzajamnog poštivanja. No da je to tek ideal, iskorak rijetkih pojedinaca, govore nam mnogobrojni primjeri iz života koji pune novinske stupce, a koji upućuju upravo na nedostatak poštovanja i uzastopno ugrožavanje temeljnih ljudskih prava. Obični ljudi mogli su suditi da li je Britney Spears narkomanka ili tek žrtva star sistema. Da li je dobra, loša ili nikakva majka, te treba li joj uopće dati pristup djeci. Direktni prijenos i uzastopna ponavljanja scene njezina pospremanja u bolnicu na TV postajama i u svim ostalim medijima obišle su svijet. Bolničare su je sprovodili pod ruku, policija je osiguravala mjesto gdje živi, novinari su se nalijepili na vozilo hitne pomoći i pratili je dan i noć. Ne samo nacija, već i cijeli svijet imali su priliku da se užasnu i krenu u ocjene. I tako je tjednima izranjao prljavi veš i slična intimna oprema. Da Hrvatska nije izuzeta od sličnih događaja posljednjih dana, bili smo i mi svjedoci, pri čemu se cijela hrvatska javnost stavila u ulogu porote, prosuđujući tko je kriv, a tko nedužan u slučaju urednika jednog tjednika i njegove supruge. Nesretna supruga se obraćanjem za pomoć jedne aktivistice izložila, ne mnogo manje ružnoj atmosferi. Umjesto da su je sklonili na tajnu adresu, na sigurno mjesto kako bi je se zaštitilo od eventualnog napada bijesnog i moćnog supruga i našli joj odvjetnika, odveli su je na konferenciju za novinare iz svojih uskih interesa i time joj napravili medvjeđu uslugu. Da se muževi ponekad rješavaju svojih žena tako što ih proglase ludima, jednako kao što je bila i ostaje uobičajena praksa totalitarnih režima gdje se nepočudne, ali opasne osobe jednostavno strpa u ludnicu, nije ništa novo. Da neki muškarci hodaju s pištoljima za pojasom, kada ih i spremno koriste kad misle da to treba, ni to ne spada u iznenađenja. Da gotovo u pravilu, ako su bogati i slavni, ali ako i nisu, imaju ljubavnicu i suprugu na tabletama za smirivanje, postalo je opća praksa. A onda to neminovno završava obiteljskim nasiljem i ugrožavanjem ljudskih prava. Prilog toj konstataciji je izvješće Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2007. godini koji je zaprimio 268 novih predmeta, ili 30% više nego godinu dana ranije, a najviše ih je bilo vezano uz obiteljsko nasilje. Ne vjerujem u onu maksimu "tko se tuče, taj se voli" jer ljubav i poštovanje pokazuju se na drugačiji način. Klub HSS-a podržat će ovo izvješće, ali tražimo i konkretne akcije od nadležnih državnih službi kako bi se krenulo sa mjerama u Hrvatskoj koje su usmjerene protiv nasilja u obitelji, posebno u lokalnim sredinama jer je nasilje u obitelji davno prestalo biti privatni, a postalo društveni problem. Također se zalažemo za jačanje sustava prevencije poput psihosocijalnog tretmana nasilnika, što vrlo često izostaje. Nažalost, Hrvatska je još uvijek poratna zemlja sa velikim brojem bolesnih ljudi, od alkoholizma do PTSP-a i moramo biti svjesni da se taj problem neće tako lako riješiti. Primjerice, Amerikanci taj problem nisu riješili u potpunosti niti sa vijetnamskim borcima, a osim zdravstva, svakako bi se tu trebali uključiti i mnogi drugi. Široki su prostori ranjivosti kad se govori o ravnopravnosti spolova, a to su žene u zatvoru, silovane žene, mlade žene koje boluju od anoreksije ili bulimije, samohrane majke, žene na selu, žene sa invaliditetom. Pohvaljujemo napore pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u rješavanju predstavki nagomilanih problema, no činjenica je da već sve obuhvatne proaktivne akcije nećemo vidjeti željene rezultate. O tome svjedoči i nedavno provedeno istraživanje žene u hrvatskoj politici u kojem je prikupljen 571 upitnik. Na pitanje je li se položaj žena promijenio u posljednje 4 godine otkako je provedeno posljednje istraživanje, 68,65% smatra kako je on ostao isti. Na pitanje je li status žena bolji ili lošiji u odnosu na razdoblje od devedesete godine pokazalo se kako većina ispitanika i ispitanica mlađih od 40 godina smatra kako se društveni položaj žena u demokratskom razdoblju poboljšao. No što su ispitanice starije, to više smatraju kako se položaj žena od devedesete na ovamo pogoršao. To pogoršanje vide u području zaposlenosti, materijalnog statusa, zdravstvene i socijalne sigurnosti. Pak one ispitanice koje smatraju kako se položaj žena poboljšao, također ga primjećuju u području materijalnog statusa, zatim u obrazovanju i podjeli poslova u obitelji. Kao najveću diskriminaciju i muškarci i žene vide dvostruku opterećenost žena. Muškarci smatraju kako su najveći oblici diskriminacije zlostavljanje i nejednak položaj pri zapošljavanju. Žene pak smatraju kako su najviše diskriminirane na tržištu rada te da imaju lošije mogućnosti zapošljavanja i napredovanja na poslu. Da ima i pozitivnih primjera na tržištu rada kada je riječ o ravnopravnosti spolova, govori nedavna nagrada koja je dodijeljena Ericsson Nikoli Tesli za ravnopravnost spolova i promicanje uloge žena u IST industriju u Republici Hrvatskoj a nositelj je i Ericssonove europske nagrade za jednakost spolova. Tvrtka globalno poduprije zaštitu i promociju ljudskih prava koja uključuje i ovo područje svojim sudjelovanjem u organizacijama poput inicijative, poslovnih leadera u području ljudskih prava. Njihove aktivnosti koncentrirane su na zdravstvenu pomoć ženama kao i pomoć u poboljšanju društveno ekonomskog statusa žena. Za ove se namjene koristi mobilna telefonija te široko pojasni pristup Internetu velike brzine. Tako primjerice australski operator … [[Govornik se ne razumije.]] podržava Vladin program mamografskih pregleda. Ovaj program nudi besplatan pregled svim ženama od 50 do 69 godina svake druge godine u ruralnim dijelovima australske države Viktorije, što znatno smanjuje smrtnost od raka dojke. Ovaj usluga osigurava slanje digitalnih mamograma iz 40 ruralnih središta i 23 mobilne lokacije širom Viktorije, radiolozima, u gradskim klinikama što omogućuje brzu dijagnozu i eventualnu liječničku pomoć. Nadam se da će sličan takav prijedlog biti uskoro implementiran u Hrvatskoj. A mislim da već veliki doprinos možemo dati svatko u svojoj sredini da se otvore male ginekološke ambulante, da se opreme sa modernim ultrazvucima i da se na taj način omogući ženama prevencija. Jer dnevno dvije žene u Hrvatskoj umiru od raka dojka, a isto porast raka grlića maternice i drugih oblika karcinoma je uočen. I sigurno da kroz aktivnosti koje provodi i ured pravobraniteljice i nadležno ministarstvo, ali i mi kao zastupnici možemo doprinijeti da se stanje kada je riječ o zdravlju žena u svakom slučaju poboljša. Klub zastupnika HSS-a, podržati će Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2007. godini, uz napomenu da doista očekujemo aktivnost svih nadležnih državnih službi kako bi se pristupilo hitnim mjerama i kako bi se stanje u društvu kada je riječ o ravnopravnosti spolova poboljšalo. Hvala lijepo.
Klub IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena pravobraniteljice, uvažena gospodo zastupnici. Da, kao što je rekla gospođa Petir, ovo izvješće za 2007. opterećeno je onim što se dogodilo 2008. u obitelji Pukanić. Međutim, u to ime ćemo se baviti nekom drugom prilikom. No, ono što je bit, analizom na području rada ispada da su 2007. znači to je strana 11., pritužbe za diskriminaciju pri zapošljavanju upućivali većinom muškarci. Zanimljivo ali istinito. I sada to onda baca jedno novo svjetlo i na popis poslova pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Jasno, u zemlji u kojoj, prije svega zahvaljujući gospodarskom trenutku pa i inertnosti sindikata gdje je rad na određeno vrijeme pravilo a na neodređeno izuzetak, najčešće se jasno trudnoća veže uz kršenje Zakona o radu. Tu kategoriju žena, znači trudnica, treba posebno zaštiti. Da se razumijemo, nije tu nitko diskriminiran zbog spola, već zbog toga što poslodavac misli da će žena s djetetom biti mu svojevrstan teret. O malom djetetu se jasno valja brinuti, tu je porodiljski itd., ali zato država te poslodavce mora posebno stimulirati kao i žene, jasno, trudnoću, odnosno obitelji, a nažalost toga, ili te vrste diskriminacije u ovoj zemlji biti će sve više. Svaki drugi, treći brak se raspadne, u 85% slučajeva djeca bivaju dodijeljena majci, 85 do 90% a možda i više danas ugovora o radu isključivo je na određeno vrijeme. I tu doista, ako želimo nešto promijeniti, moramo možda izmijeniti zakonska rješenja i ono što je jednako bitno maksimalno nadzirati takve situacije. S druge strane, činjenica je, Hrvatska dolazi na neki način u probleme s radnom snagom. I bez obzira što možda i srljamo u stagnaciju u vremenu koje je pred nama, ja tvrdim da će najveći problem biti kako doći do radnika. I utoliko sada govoriti kada je to zapošljavanje, ili kada je riječ o zapošljavanju u segregaciji, diskriminaciji itd., postaje pomalo nategnuto. Doći ćemo u problem s radnom snagom, kao što je recimo danas u Isti, gdje recimo kuhar može zaraditi na Crvenom vrhu u objektima … [[Govornik se ne razumije.]] i 25 tisuća kuna mjesečne plaće i opet radnika nema. Ono što je međutim dobro, a potvrđuje to ovi opisi u ovim slučajevima, uglavnom intervencije pravobraniteljice daju rezultate, ili 'ajde daju neke rezultate. Daleko više, recimo od sindikata ili nekih drugih. Da se razumijemo, radnik treba apsolutno biti zaštićen. I to mora biti naš imperativan. Ali zaštićen isto tako mora biti i taj mali poslodavac, znači onaj koji sve stvara sam, koji nije sudjelovao u pretvorbi i koji je često u težoj poziciji i od radnika. Jer ako ništa drugo taj mali poslodavac odgovora cijelom svojom imovinom, drugi odgovara svojim radom, i taj mali poslodavac od nikoga ne može očekivati ništa nego samo inspekciju, poreznike, prijave, pa onda plati ovo, plati ono itd.. Evo, ja ću kroz ovu temu ravnopravnosti spolova ustati u obranu digniteta tih žena koje se bave recimo, tim nekim malim poduzetništvom, koje su sebi i drugima oko sebe otvorile i stvorile radno mjesto. One su danas, ja bih se usudio reći, možda najveće žrtve ove hrvatske tranzicije i ovog trenutka. Moraju same brinuti o tvrtci, moraju brinuti o radnicima, moraju jasno brinuti o plaćam, to je imperativ, moraju brinuti o djeci, moraju brinuti o svojoj obitelji. I dok npr. ne znam netko tko je došao do stana za 4 ili 5 hiljade DEM, direktor do tvornice, seljaci koji dolaze do zemlje danas, jedino ti mali obrtnici ili obrtnice ne mogu doći do poslovnog prostora recimo u vlasništvu grada, općine, države itd. Ja tvrdim da je to diskriminacija tih ljudi u odnosu na one koje sam nabrojio. Istina u ovom izvješću se na strani 31 do 32 govori o samozapošljavanju, govori se o programu konkurentnosti, govori se o poduzetništvu žena itd. ali da netko pri županijama ima nešto protiv žena i da one zbog tog svog spola ne mogu proći i dobiti određena sredstva kao što se recimo ovdje u ovom tekstu sugerira, po meni to apsolutno nije točno. Ja jednostavno u to ne želim vjerovati. Ne vjerujem. Istina, žene nisu dobile sredstva ali ne zbog toga što su žene već prije toga što ti projekti koje su one nudile u datom trenutku nisu bile dovoljno atraktivni. Ali pazite 2007. dodijeljeno je 4,5 milijuna kuna i to se ticalo 877 zahtjeva. To je znači negdje 5 tisuća i nešto kuna po jednom zahtjevu. Za 5 tisuća i nešto kuna na kraju kada to sagledate ne isplati vam se niti sastavljati, pisati bilo kakav elaborat. Što se tiče nezaposlenosti Hrvatska ima 254 tisuće 484 nezaposlene osobe prema ovome izvješću, znači to je 2007. A s druge strane opet najveći problem Hrvatske u ovom trenutku je radna snaga. Hrvatska de facto nema radne snage. Da je to istina govori i ovaj podatak na strani 34 da je u jednoj godini broj nezaposlenih žena opao za 11,8% u odnosu na 2006. godinu. Istina broj je još uvijek na 61% u odnosu na nezaposlene ili 61,6 iako istine radi, realno bez prihoda od tih 254 tisuće 484 čovjeka ili ljudi nije bez prihoda, to isto ja sam u to uvjeren. Na primjer u jednom Buzetu gdje je nezaposlenost 2% i gdje bez 10% ljudi koji dolaze sa strane pa čak iz Slovenije raditi na te prostore, gospodarstvo bi stalo i ja tvrdim da u tih 2% nezaposlenih 1% itekako ostvaruje prihode sa strane koji premašuju prihode koji bi se recimo dobili od plaće u nekoj tvrtci itd. Ako je tako u Istri, drugdje je ne znam to korištenje sustava tvrdim, i daleko učestalije. Ono što je najveći problem to su žene koje su nezaposlene u dobi od 50 do 60 godina. To je ozbiljan problem. Što se tiče članstva žena u nadzornim odborima pa se izvlači da u 20 najuspješnijih tvrtki po ostvarenom prometu na Zagrebačkoj burzi imate 87% muškaraca, 13% žena, čini mi se da je taj podatak na neki način nategnut. On ne govori Bog zna što, osim da je 90-te u pretvorbi sudjelovalo 100% muškaraca bilo da su bili izabranici one vlasti ili socijalistički direktori koji su se našli na tim pozicijama i sada govoriti o tim nadzornim odborima, o zastupljenosti ne znam u istima, zastupnica ministara govori to ajde u nekoj prevlasti muškaraca, ali se prešućuju činjenice da je recimo danas ja neću pretjerati ili 65% žena, to su znači u toj novinarskoj profesiji koje na neki način oblikuju svakodnevni život, i to je istina s druge strane. Ako imate na umu da je moć danas prvenstveno u izvršnoj vlasti, krupnom kapitalu, medijima ne u Saboru, nismo tu da bi nas se vrijeđalo, omalovažavalo i po nama pljuvalo, podmetalo da bi nam se, onda žene opet ne stoje tako loše, a nakon 5-6 godina kada djeca današnjih tajkuna budu preuzimale tvrtke, e žene će onda stajati još i puno bolje odnosno govorim sada o tim njihovim nasljednicima. Imati će kao što sada već kontroliraju medije, vrlo brzo i dobar dio kapitala. No pustimo sada te pretpostavke, slažem se da žena kao što bi rekli Istrijani, drži tri kantona. Slažem se da nasilje treba kažnjavati, slažem se da trudnoća, a možda ih je u Švicarski isto ovako da. Da je trudnoća blagoslov, ne smije biti hendikep ženama za zaposlenje, ali nitko mi neće reći da je ovo društvo do te mjere patrijarhalno da su samo žene žrtve, da baš takva segregacija i diskriminacija u ovom trenutku vlada u Republici Hrvatskoj kada je pitanje ravnopravnosti spolova. Na primjer strana 60, prema spolu oštećenih 14 tisuća 409, oštećenih je osoba ženskog spola ili 65,03% od ukupnog broja osoba oštećenih nasilničkim ponašanjem u obitelji. Znači u 35% su muškarci žrtve nasilja u obitelji. Možda najeksponiraniji slučaj je slučaj ovog bračnog para o kojem je govorila gospođa Petir, ali nakon prvotnog medijskog interesa možda bi se ovim slučajem trezveno trebale malo žešće pozabaviti institucije, a javnost bi trebala iste nadgledati da nitko ne bude tu ni preferiran ni šikaniran. Ono što valja posebno pratiti to su osobe s invaliditetom. Činjenica je da su djevojke, tj. žene izložene višestrukoj diskriminaciji po tom pitanju. O nekim stvarima npr. strana 117-118 to je ono o čemu je moj prethodnik iz HNS-a govorio, kod likovno-grafičke opreme. Ja mislim da se ovdje naprosto pretjeruje i ne znam što se ovdje time želi dokazati. Ovdje se kaže da su žene zapostavljene jer se u likovno-grafičkom prilogu dječak pojavljuje u 213 sličica, a djevojčica u 107 sličica, a s druge strane kažete da u 36 udžbenika za 5, 6, 7 i 8 razred 49 je autorica ili 83% i 10 autora, znači muškaraca ili 17%. Mislim da ne treba baš pretjerivati i da kada je riječ o tome možda tu loptu bi trebalo spustiti na zemlju. Vi se čak bavite i obiteljskim stanjem likova u tim našim udžbenicima. Pa logično bi trebalo biti kao što je, da su najzatupljeniji na strani 124 djeca sa obitelji 62% pa onda bračna zajednica itd. Pa nećemo valjda djecu opterećivati u toj dobi sa istospolnim zajednicama koje nota bene u Republici Hrvatskoj nisu diskriminirane i jasno da ne smiju biti, ali svojom ponekad medijskom agresivnošću nepotrebno skreću pozornost na sebe. Ove 2008. tvrdim da je to ipak manje primjetno zato jer su 2007. bili izbori. No što želim reći? Znači iz naših udžbenika se teško može razaznati diskriminacija žena kako to propisuje recimo konvencija Ujedinjenih naroda. Mislim da se ta konvencija ipak odnosi na nešto drugo. Kod političkih stranaka, a što ćemo, tako je kako je, ali opet o toj diskriminaciji se ne može baš na takav način govoriti. Ako želimo izbjeći bilo koju diskriminaciju ja mislim da treba uvesti nešto drugo, neposredne izbore za zastupnike kao što će to od sutradan biti slučaj za načelnika, gradonačelnika, župana ili kao što je to oduvijek kod izbora Predsjednika Republike. E, da se zastupnici onda biraju ili zastupnice u svojim izbornim jedinicama, pa da onda vidimo čija majka crno runo prede. Ali to bojim se, neće ni jedna ni druga velika stranka, iako želim vjerovati da bi to itekako željeli građani, pa bi se možda i taj omjer između muškaraca i žena u hrvatskom Parlamentu radikalno promijenio. U Saboru ima 20,9% žena, 79,1% muškaraca, ali opet ne mislim da su žene ovdje time zakinute. Ja kažem da najpravičniji izborni sustav, gdje sigurno ne bi bilo nikakve diskriminacije, bio bi onaj kada bi se zastupnici birali neposredno. Kad govorimo, recimo o sucima, tu vidimo da je negdje 55 do 60% sutkinja, isto toliko sigurno ako ne možda i 70, 80% žene su nastavnice, pa danas sigurno prevladavaju među liječnicima itd., itd. Znači, ono što ja apsolutno, nema tu nikakve dileme, mi ćemo podržati ovo izvješće, ali ono što naročito želim pozdraviti je to što imena Istarskih općina pišete onako kako treba pisati i na hrvatskom i na talijanskom jeziku, tamo gdje je to njihovim lokalnim statutima predviđeno. Sve u svemu, mislim da kako vrijeme izmiče ili promiče, tako i sve manje neravnopravnosti među spolovima ima i u Republici Hrvatskoj.
U 15,43 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Dva ispravka netočnih navoda. Gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ispravljam krivi navod gospodina Kajina koji kaže da obrtnici i obrtnice u gradovima ne mogu doći do poslovnih prostora. Primjer grada Šibenika jasno svjedoči da su podzakonski akti prilagođeni promicanju malog i srednjeg poduzetništva, naročito tradicijskih obrta gdje je sve veći udjel žena u tom krugu. Hvala lijepa.
I drugi ispravak, gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Netočan je navod kolege koji kaže da u programu konkurentnosti su odbijeni programi žena vjerojatno zato što nisu bili dobri. Ne kolega zato što nisu bili dobri nego zato što o tome odlučuju muškarci, a da su vjerojatno bili dobri govori vam i podatak da su žene izjednačene sa muškarcima u doktoratima, da su premašile muškarce u magisterijima, a u većini prije dolaze do diploma nego muškarci. Dakle, nisu educirane, dobro su educirane, ali o njima još uvijek odlučuju muškarci.
Hvala lijepa. Idemo na pojedinačnu raspravu, gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, na temelju zaprimljenih pritužbi pravobraniteljica je zapravo pratila provođenje Zakona o ravnopravnosti spolova i kršenje načela ravnopravnosti spolova i ove godine po peti put. Iz izvješća je vidljivo da imamo povećanje pritužbi za iznos os 38,86%. Što se tiče oštećenja oštećenih strana, žene su u 64,8%slučajeva, muškarci 10,82% slučajeva. Temelj diskriminacije je spol u 89,18% slučajeva. Najveći postotak pritužbi se odnosi zapravo na nasilje u obitelji, zatim zapošljavanje, obrazovanje te uznemiravanje itd. Cijelo ovo izvješće je preopširno što naravno ukazuje i na veliku problematiku. Iz izvješća je vidljivo da je položaj žena na tržištu rada, da se tu nije baš se puno promijenilo, i dalje je žene su najviši, najveći postotak među nezaposlenima, potplaćene su, znači krši se Zakon o ravnopravnosti spolova. Do povećanje participacije žena u politici isto tako nije došlo. Obiteljsko nasilje je u porastu, ali poboljšanje u tom smislu jest samo u zaštiti žrtve kad se već dogodi to obiteljsko nasilje. Prema tome, gospođo pravobraniteljice pohvala za vaš rad, ali naravno da je nemoguće popraviti sve ovo stanje upozoravanjem, preporukama, mišljenjem što je naravno problem i svih drugih pravobranitelja u bilo kojem zapravo djelu. Ja bi se danas zapravo više osvrnula na veliko povećanje, koje jest najveće povećanje u ravnopravnosti spolova, a to nasilje u obitelji. U 2007. godini, kako je iz izvještaja vidljivo, pravobraniteljica je zaprimila veći broj pritužbi u vezi nasilja u obitelji, što je u jednu ruku zabrinjavajuće jer se može raditi o porastu nasilja u obitelji, a s druge strane može biti i ohrabrujuće jer može označavati veću hrabrost, osviještenost da nasilje zaista se mora prijaviti odnosno da se prijavljuje. No, zabrinjavaju neke činjenice. Npr. nasilje ako prijavi žena koje su s partnerom bile u vezi kraće od tri godine, po Obiteljskom zakonu to se ne smatra izvanbračnom zajednicom, što znači da se nasilje ne sankcionira na isti način, što je apsurd jer nasilje je nasilje, bez obzira iz kakve, odnosno koliko dugotrajne veze bilo. Nadalje, utvrđeno je da je žena iz straha za vlastitu sigurnost, zapravo da nisu prijavljivale nasilje, što je također veliki problem što se mora riješiti, ne samo Ured za ravnopravnost spolova, nego i bilo koje druge institucije. Svi koji mogu nešto konkretno učiniti trebaju se što prije pokrenuti, odnosno to je u biti stvar svih nas koji smo u svojim lokalnim sredinama, koji vodimo urede odnosno Povjerenstva za ravnopravnost spolova. Pa, recimo, sad smo mi sa sindikatom u Dubrovačko-neretvanskoj županiji, ugovorili smo da imamo pravnu zaštitu u prostorijama sindikata, da ćemo davati pravnu zaštitu žena koje se jave. Nasilje u obitelji znači jedan preozbiljan problem i treba mu se zapravo, ne smije mu se olako pristupati. Nužno je mijenjati stavove onih koji obavljaju ove poslove jer njihova odluka da interveniraju ovisi u velikoj mjeri o njihovim stavovima o nasilju i žrtvama više nego o propisima. To se vidi iz ovog izvještaja mislim koji ste čitali da ste vidjeli apsurdne situacije postupanja u nekim slučajevima i socijalnih radnika i policajaca. Stav ima znači kognitivnu komponentu, a ima emocionalnu komponentu i motivacijsku. Međutim, i emocionalna i motivacijska trebaju biti jače od prve da bi bio zapravo učinkovitiji rad. Isto tako mislim da se treba što više informirati javnost kako bi se podizala sve više svijest o nasilju ali naravno i da bi žrtve mogle znati da se ipak mogu obratiti nekoj instituciji i na koji način. Uz to trebalo bi provoditi sustavu edukaciju ne samo u cilju prevencije nasilja već treba poticati isto tako što raniju intervenciju policije jer nije svejedno u kojoj fazi nasilja dođe. Uz to trebamo uključiti u postupke maksimalno policiju kako bi se žrtve osjećale sigurnije. Trebalo bi postupiti sa žrtvama na što bolji i humaniji način a jedan od glavnih razloga je neprijavljivanje nasilja to što žrtvama ne omogućuje se odgovarajuća podrška i zaštita nadležnih institucija i same policije, to se vidi u pojedinim izvještajima. Ne kažem ja u globalu nego sam izdvojila i neke lošije strane. Također treba jasno definirati što sve spada u intervenciju jer se često događa da policija kaže da nema na što intervenirati a indicije nasilja ipak postoje kao na primjer i prijetnje SMS porukama koje mogu biti nevažeće za nekoga, međutim i one mogu biti indicija koja može dovesti do sve većeg nasilja. U prosjeku je od svih oštećenih osoba u obiteljskom nasilju čak 78% žena, možemo se i tu pitati zašto. Mogući razlozi jesu i fizička nadmoć muškaraca, tradicija, zatim tolerancija ranih znakova nasilja općenito u društvu tako da nasilnik dobiva poruku da mu nitko neće ništa učiniti i on može i dalje. Stoga treba provesti edukaciju i jasno reagirati protiv svakog oblika nasilja. Znači, postoji problem kod definiranja pojma nasilja. Ne mora biti samo fizičko maltretiranje već ono može biti psihičke i ekonomske prirode a nasilje je sve ono što se radi protiv volje osobe. I možemo znači zaključiti da problem nasilja u obitelji ostaje još uvijek neriješen. Centar za socijalni rad procjenjuje što je kažnjivo djelo, to isto imamo u izvještajima primjera, umjesto da postupa po pravilima u protokolu, protokol je napravljen. Prema tome, mislim da bi i gospođa pravobraniteljica trebala više naglašavati ove aspekte i poticati potrebu na stalnoj edukaciji svih službenika, i policije i sudaca, i centara za socijalnu skrb i zapravo tražiti njihovu odgovornost u provođenju protokola. Još bih spomenula nešto u vezi medija. Pravobraniteljica je reagirala na diskriminaciju, zapravo na medijske sadržaje isto tako preporukama, prijedlozima itd. I mladi su zapravo danas sve više izloženi nasilju u medijima u emisijama u kojima je izražena velika neravnopravnost spolova zapravo i kroz takve emisije vrlo lošu imaju poruku o ženi kao poželjnom modelu vrijednosti. Nedavno mi je prijateljica slomila nogu i bila je prisiljena biti doma. I pratila je, inače je ona socijalni radnik, pratila je filmove koji su se u to vrijeme prikazivali. I onda je rekla u svim tim filmovima bilo je toliko agresije, muškarci su poubijali pola neprijatelja. Prikazan je život suprotan etičkim postulatima, scene seksa bez emocija, obilje pucnjave, zabavnog života. Žena je prikazana kao sredstva. To su poruke mladima kako iskoristiti slobodno vrijeme i kako nasilje nosi uspjeh po njima takav. Nadalje, reklame na televizijama također potiču spolnu neravnopravnost, kad muškarac radije bira pivo nego ženu. Diskreditirana se ženina uloga jer je očito i pivo bitnije od nje, nažalost. Ovakav medijski tretman žena ukazuje na veliki problem i svakako može potaknuti na nasilje a mladima se usađuju krive poruke i potiče na omalovažavanje žena i nekih društvenih skupina. Televizija ima veliki potencijal u oblikovanju ljudske svijesti i trebalo bi se sve više na tome zapravo raditi i ukazivati na to. I za kraj, znači u 2008. godini evidentirano je preko 30 tisuća slučajeva nasilja u obitelji, iz godine se pokazuje sve veće povećavanje tog broja. Pitamo se u biti što se događa s tim obiteljima i njihovom djecom, jesu li oni dio statistike ili im je stvarno pružena pomoć i potpora? Tko će pratiti, tko se time bavi? I konačno, smatramo li mi svi skupa je li to problem onih koji imaju problema ili je to problem svih nas. Ako je naš problem onda imajmo ovakvih ozbiljnih rasprava što češće i o svemu zapravo što se događa u društvu jer u našem društvu ne postoje obiteljski sudovi ili barem odjeli koji bi stručno kompetentno mogli rješavati postupke iz područja Obiteljskog zakona, Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji, Kaznenog i drugih zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Replicirala bih vam kolegice na ovo što kažete da muškarac rađe bira pivu nego ženu. Ma može on birati i pivu i ne znam šta drugo ali ja ga molim da pročita šta pije i šta piše na toj pivi, je'l može umjesto ovakvog naslova sviđa ti se konobarica, može pisati nekakav drugačiji sastojak piva koji njemu ne paše, možda količina alkohola. A kad još okrene tu stranicu pa toj konobarici kaže i predloži neka predahne za njegovim stolom onda je to prestrašno i ponižavajuće za svaku ženu koja se nađe u takvom restoranu i za muškarca koji kupi takvu pivu.
Odgovor na repliku gospođa zastupnica.
Apsolutno vas podržavam kolegice. I to je bila i moja primjedba što se sve događa u reklamama. Hvala lijepo.
Kakvi je to šonjo koji može uopće pomisliti da bira između dame. To je mrcina jedna. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova sa suradnikom, kolegice i kolege. Prije svega, htjela bih skrenuti pozornost uopće na način i metodološki pristup izrade ovom izvješću koji je za svaku pohvalu. Sadržajan jednako tako upozorava državne institucije sve redom što bi trebale napraviti kako bi nivo ravnopravnosti i rodne osviještenosti u tom smislu bio u Hrvatskoj iz godine u godinu sve bolji. Međutim, želim nešto reći općenito, ali to također iz ukupnosti ovog izvješća i proizlazi kako muškarci i žene danas u Hrvatskoj u 21. stoljeću žive u bitno različitim uvjetima. Kako žene žive svakodnevni svoj život u odnosu na muškarce to dakle već iz takve pozicije rađa neravnopravnost i u svijetu rada i kod zarade i kod onda zaštite svojih prava, tj. ženskih prava kao ljudskih prava, ali jednako tako i političkih prava. Željela bih posebno skrenuti pozornost na vrlo korektno sastavljanje ovog izvješća koje odmah upravo u svojim počecima daje i skreće pozornost ono što je bitno žene u svijetu rada i što se sa ženama tada događa. Upravo iz takve jedne situacije da taj svijet rada i položaj žene u svijetu rada nije negdje na kraju govori o sadržaju, govori o onome bitnom i najbitnijem, da bez ekonomske moći nitko ne može ostvariti svoje pravo, pa eto i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova govori upravo o tome koliko je to najvažniji segment, nešto što je najbitnije iz čega proističu kasnije i ostala prava i ono što ženu često dovodi do toga da je žena žrtva upravo iz te svoje ekonomske nemoći. I općenito bih htjela reći jednu napomenu da se žena i dan danas prikazuje i ne činimo mi dobro ako ženu eto gotovo glorificiramo položaj žene žrtve. Žena je jednostavno žrtva, a i sve institucije moraju pripomoći da žene izađe iz položaja žrtve i preuzme proaktivnu ulogu. Mi ne možemo se stalno hvaliti evo kako je ravnopravnost spolova postignuta do te mjere da eto ako je žena žrtva nasilja naročito obiteljskog, da eto imamo mi mjesta gdje ćemo je smjestiti. Nije to rješenje. Nemojte kolega mahati glavom jer od 2000. godine s te strane se nije ni priznavalo da takav problem postoji i drago mi je da danas smo svi svjesni tog velikog problema. Dapače, bili smo upozoravani često, ali evo nerado se sjećam tih situacija da oni koji govore uopće o obiteljskom nasilju da takvi u biti ugrožavaju hrvatsku obitelj. Evo, srećom da su ta vremena iza nas, da smo mi svjesni tog jednog velikog problema. Ali govorim da je ovo najvažniji problem kakav je položaj žena u svijetu rada. O tome možda govori najbolje i ovo zadnje istraživanje žena u Hrvatskoj politici koje je proveo Centar za ženske studije i koji govori upravo o tome kako prema tom istraživanju ipak vidite od zadnjih podataka, odnosno istraživanja iz 2003. godine postigli smo napredak u smislu osviještenosti ovih i ovakvih problema. Međutim, prema istraživanju svi ispitanici navode lošije mogućnosti zapošljavanja i napredovanja na poslu kao najznačajnije aspekte rodne odnosno spolne diskriminacije i dalje percipiraju glavna pogoršanja statusa žena na području zaposlenosti i materijalnog statusa za jednaku plaću, za jednak rad navode kao najvažnije žensko pitanje što sve upućuje na rodnu, spolnu diskriminaciju u ekonomskoj sferi kao mjestu sve veće zabrinutosti ispitanika na vlastito ispitanica. Dakle, ovo je jedan od najvećih problema, a onda je pomalo eto gotovo i bespredmetno govoriti o sadržaju ostvarenja drugih prava na vlastito onih političkih prava. Ako malo pogledamo ovo izvješće dakle u daljnjem tekstu one državne institucije koje bi trebale prije svega biti zabrinute i provoditi temeljni naš zakon, Zakon o ravnopravnosti spolova vidimo da su one u mnogočemu zakazale. Ali, najveća zabrinutost jeste upravo i proizlazi upravo iz toga što oni koji bi morali biti promotori takve ravnopravnosti od kojih institucija najprije očekujemo najveći angažman oni su najviše zakazali, a to upravo se odnosi na Ministarstvo zdravstva i na Ministarstvo obrazovanja. I to je nešto što kažem ozbiljno zabrinjava o čemu su govorili i kolege u ime kluba prije mene. Evo i još da se vratim samo na nešto što je katastrofalan podatak. Članstvo žena u upravnim odborima, 20 najuspješnijih tvrtki na poslu. U polovici, dakle u prvoj polovici 2007. godine bilo je 87% muškaraca i 13% žena. To je nešto što je alarmantno, a vidite jedna Norveška koja je postigla apsolutnu političku ravnopravnost na nivou potpune političke korektnosti, što znači da u svim, da u Parlamentu, u Vladi čak na lokalnoj razini imaju potpunu zastupljenost 50% muškaraca, 50% žena. Ali sami su uvidjeli čak ni da ni to nije dovoljno, jer da nema možda dovoljno sadržaja i opravdanosti tomu. Dakle, što je bio rezultat i kvota, pa su krenuli korak dalje, nešto što je kod nas još možda znanstvena fantastika primoravaju privatne tvrtke da u svom menadžmentu, dakle u upravnim odborima i nadzornim odborima imaju 50% žena, 50% muškaraca pod prijetnjom brisanja tih tvrtki iz registra. Svjesni upravo da prave ravnopravnosti, pravog ostvarenja ljudskih prava nema bez ekonomskih prava. To je nešto što vjerojatno Hrvatsku tek čeka. Dakle, evo vidite kada se pogleda malo ovaj prikaz znanstvenih programa po skupinama i po spolu vidjet ćemo katastrofalne rezultate, a to još jednom ruši onaj stereotip da su najviše šikanirane, odnosno zapostavljene i diskriminirane žene koje nemaju visoku naobrazbu, polukvalificirane ili nekvalificirane. Dalje ravnopravnost seže do akademskih razina, čak je ondje veća, na što također moramo obratiti posebnu pozornost. Misli smo evo vidite ovdje kad govorimo kakva je uloga Ministarstva obrazovanja mislili smo zaista da se slika žene u udžbenicima, dakle ondje gdje djeca stječu i kako djeca stječu prva znanja, taj stereotip kako je žena prikazana u našim udžbenicima, ipak moramo reći da se znatno popravio od devedesetih godina, međutim daleko je još od one potrebne razine. Evo ovaj podatak koji pravobraniteljica u svom izvješću ističe da zanimanja muškaraca nisu samo 4 puta brojčano nadmoćnija, već su i raznovrsnija, raspoređena po školskim spremama od najniže do najviše, dok su ženska zanimanja vrlo raznolika, stereotipna i tek s pokojom suvremenom iznimkom. Tako se žene, ženska zanimanja spominju samo 4: balerina, mlinarica, žetelica, i evo pravnica, dok muškarci su glavni likovi. Napominju se u 40 različitih zanimanja i to 50 puta u rasponu koji uključuje astronauta, geologa, kočijaša, kapetana broda, pastira, prometnika, avanturiste, ribara, redatelja, vojnika, skladatelja, atletičara, strojara, vojskovođe, zidara, znanstvenika, učitelja, iako je to svima znano, prvenstveno kod nas žensko zanimanje. Dakle, to je nešto što je još uvijek zabrinjavajuće i što rađa stereotipe od najranijih dobi. Također, iz prikaza tablice koja je pomno napravljena, vidljivo je da najveći postotak prikazanih likova, dakle čine muški likovi, muškarci, dječaci, dok su ženski likovi zastupljeni tek u postotku od 7, odnosno 5% na samom začelju su tablice. Molim vas, u postocima manjim od postotaka u kojem je zastupljena priroda, životinje ili čak predmeti. To je u udžbenicima, a ako još vidimo dakle popratne sadržaje, radne bilježnice i priručnike, onda je takav jedan postotak još drastičniji.
Dobro. Hvala, hvala.
Hvala lijepa.
Molim. Replika. Gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Kolegica Ingrid je s pravom govorila o potrebi ekonomskih prava, ekonomske nezavisnosti itd. žena, ali ima jedna činjenica. Dakle, kad žena već uđe u svijet rada, taj svijet rada za nju proteže se izvan radnog vremena. To znači da svijet rada inače koji više nije svijet radosti itd. nego svijet u kojem su ljudi otuđeni i pod mukom, pritiskom ostanka, borbe za karijeru, za očuvanje radnog mjesta. Dakle, taj tegobni svijet rada, ako već žena uđe u njega, za nju se proteže izvan svijeta rada, to jest kad dođe doma, tamo je čela također svijet rada. Negdje surove teorije bi vam rekle da je svijet slobode i slobodnog vremena onaj prostor u kojem se potvrđujete. U kojem na neki način ste slobodni. Taj prostor slobode je za prosječnu ženu kod nas itekako sužen u odnosu na muškarca i moram kazati da u Hrvatskoj mi često zaboravljamo, kakvom kulturološkom obrascu pripadamo. To je kulturološki obrazac koji s jedne strane ima kult majke, jedan tradicionalni odnos poštivanja žene, ali jedino ukoliko je to najviše majka, najveći simbol tog poštovanja i odnosa, a s druge strane postoji jedna tarzanska, ne znam kako bih je nazvao, mužjačka svijest. Ja Tarzan, ti Jane, ja mužjak, ti žena u kojoj taj Tarzan koji brani u navodnicima dom itd. ima i svoje prohtjeve koje su mužjačke naravi. Mislim da dok ne prevladamo u kulturološkom smislu te odnose, a u ekonomskom smislu, ukoliko ne prevladamo to da se svijet rada proteže na ženu izvan radnog vremena, a za muškarce završava, da će se stalno reproducirati stanje s kojim nismo zadovoljni.
Odgovor na repliku. Ne Jane, nego gospođa Ingrd Antičević-Marinović.
Evo, kolega Marin Jurjević, za kojeg mi je poznato da radi i kod kuće sve ove poslove, ali svima nam je poznato da su rijetki muškarci kao što je naš Marin Jurjević. Ali upravo zbog toga i svjesni takve činjenice, mi smo i predlagali kao Klub SDP-a i zakonodavne mjere koje bi jednostavno prinudile, jednostavno muški dio naših građana, a pogotovo očeva i obiteljskih ljudi da više budu obiteljski ljudi u smislu da dijele ove poslove o kojima je i govorio kolega Jurjević, kad dođu kod kuće. Dakle, da se mijenja način svakodnevnog načina života i muškaraca i žena, pa smo tako predlagali i muški obvezni porodni dopust. U Europi nema političara koji ne ide na obvezni porodni dopust i to je nešto što je hvale vrijedno. Time se oni ponose. Kod nas, nažalost to nije slučaj. I još nešto što sam htjela posebno istaći, ono što je kolega Marin govorio o kulturološkoj našoj situaciji jeste ta činjenica da se i danas žena bez obzira što radi, ipak prije svega promatra kao žena majka, dakle, više se glorificira njezina biološka sposobnost, dakle žena se glorificira kao biće prokreacije, a manje kao biće kreacije, ono koje stvara. I zbog toga je, još uvijek zbog takve jedne polazne točke, teško se uključuju u svijet rada.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam. Kao što je moja kolegica Gordana Sobol, govoreći u ime Kluba SDP-a u ovom iznimno važnom dokumentu već najavila, klub zastupnika i zastupnica SDP-a podržat će ovaj dokument. Podržat ćemo ovo kvalitetno napisano izvješće, ne zato što ono govori o tome kako je u Hrvatskoj ravnopravnost spolova na zavidnoj razini, već zato što ono na istinit način bez uljepšavanja i lakiranja govori o tome u koliko patrijarhalnoj i nepravednoj kulturi, na žalost još uvijek živimo. Smatram kako o tome i trebamo pričati upravo na takav način bez uljepšavanja i finoće, i zato će moja današnja rasprava biti bez dlake na jeziku i bez samopovlađivanjem. Činjenica je da smo mi ljudi uvijek najosjetljiviji prema problematici koja nas se direktno tiče. Saborski zastupnici i zastupnice u tom pogledu nisu nikakve iznimke i nerado kritički govore o vlastitom ponašanju i aktivnostima, iako ćemo jako spremno kritički govoriti o različitim pojavama u društvu. U tome smislu kao saborsku zastupnicu i novu političarku, ali i zagovornicu ideja radikalnog feminizma, posebno zaintrigiralo poglavlje broj 5 ovog izvješća. U spomenutom poglavlju govori se o tome na koji način politika, odnosno političke stranke poštuju Zakon o ravnopravnosti spolova. Na žalost, tih nekoliko stranica izvješća ukazuje da se hrvatska politika ne može nipošto ponositi načinom na koji poštuje i provodi zakone koja sama donosi. Počnimo za početak s načinom na koji se ne poštuje rodno osjetljivi jezik u Saboru. Potom nastavimo s poštivanjem rodno osjetljivog jezika u zakonskim prijedlozima koje Vlada upućuje u Sabor. Natječajima koje raspisuju tijela javne vlasti, izjavama o prihvaćanju kandidature za mjesta na listama, a to je tek početak. Nastavimo s brojem žena u politici, posebice u tzv. visokoj politici koji možemo vrlo egzaktno mjeriti brojem saborskih zastupnica, ministrica, državnih tajnica, ravnateljica uprava ili bivših pomoćnica u ministarstvima, a rezultati su poražavajući. U tom se u ovom trenutku evo upravo sada dok izgovaram ove riječi možemo i svi uvjeriti, ukoliko usporedimo broj zastupnika i zastupnica u klupama oko nas. Iako dolazim iz SDP-a, stranke progresivnog političkog predznaka koji se manifestira i kroz tzv. žensku kvotu, stranke koja u Parlamentu ima najveći broj zastupnica, njih 18 od ukupno 56 ili 31% nipošto se ne mogu zadovoljiti tim postotkom koji je za većinu drugih parlamentarnih stranaka na žalost nedostižna brojka. To uostalom dokazuje mizeran postotak od 21%, zapravo manje od 21% zastupnica u Saboru koje nepotrebno je reći, znatno zaostaje za 51% koje žene čine u ukupnom stanovništvu Hrvatske. A kako izgleda ženska strana života u Hrvatskoj barem u brojkama, … gledano statistički. Na početku 21. stoljeća žene u Hrvatskoj čine natpolovičnu većinu stanovništva, žive u manjim obiteljima nego njihove majke i bake, često se odlučuju na samostalni život. Sve veći broj razvedenih žena život nastavlja tako što same odgajaju djecu. Žene u Hrvatskoj sve su obrazovanije na što ukazuje trend porasta udjela žena s najvišim stupnjevima obrazovanja. Taj stupanj obrazovanja na žalost ne preklapa se s uspjehom u poslovnoj karijeri što znači da se Hrvatska ne može pohvaliti s velikim brojem žena na visokim ili najvišim upravljačkim pozicijama. Žene u Hrvatskoj najčešće rade u tzv. ženskim djelatnostima, obrazovanju, trgovini, ugostiteljstvu, prerađivačkoj industriji, a taj se ženski predznak manifestira i u ženskom političkom djelovanju. To znači da je za žene koja se teškom mukom i uspiju probiti u politici rezerviran tzv. ženski tematski, da je za njih rezerviran tzv. ženski tematski geto u što se možemo uvjeriti ukoliko analiziramo kojim se to temama saborske zastupnice, ali i državne dužnosnice u izvršnoj vlasti najviše bave. Tu sve vrvi od obrazovanja, tzv. ženskih tema poput ravnopravnosti spolova, zdravstva i socijale, cijelog područja politike koji se može podvesti pod zajednički nazivnik skrbnog. One ozbiljne velike političke teme poput gospodarstva i financija, vanjske i unutarnje politike, obrane, dakle onih područja u kojima leži stvarna politička moć još uvijek je, a čini se da će još dugo i biti, rezerviran za dečke u politici. Kao zagovornica ideja radikalnog feminizma koji ne vjeruje da je moguće ostvariti društvo, rodne ili spolne ravnopravnosti bez ukinuća patrijarhalnog modela društva koje počiva na binarnoj hijerarhiziranoj strukturi ja drugi, smatram da je jedini način da dođemo do tog cilja sustavna edukacija. Na osobama koje se aktivno i profesionalno bave politikom, a to smo upravo mi, saborske zastupnice i saborski zastupnici leži najveća odgovornost na tom procesu. To znači da mi svojim primjerom, uključivanjem sve većeg broja žena, ali stalnim ukazivanjem, raskrinkavanjem i osvještavanjem patrijarhalnih zabluda i dogmi moramo biti predvodnicama i predvodnicima tih procesa, a to na žalost nije slučaj. U prilog toj tvrdnji vječito govori vrlo vrijedno istraživanje koje je proveo Centar za ženske studije iz Zagreba u 2007. godini i tiče se percepcije i stavova hrvatskih građanki i građana o političkoj participaciji žena, a koje Centar za ženske studije provodi uoči parlamentarnih izbora. S obzirom na to da istraživanje tzv. javnog mijenja imaju sve veću ulogu u kreiranju politike u Hrvatskoj, doista se nadam da će rezultati ovog istraživanja pozitivno utjecati na promjenu dosadašnji nedovoljno rodno osviještenih politika. Osvrnut ću se na nekoliko podataka iz istraživanja koja ukazuju na to da hrvatski birači, posebice biračice priželjkuju veću zastupljenost žena u parlamentu i visokim položajima u javnoj vlasti. Gotovo 50% ispitanika i ispitanica smatraju da u Hrvatskoj postoji diskriminacija žena, te slijedom toga postoje prepreke za uspjeh u političkom životu za žene koje se odluče baviti politikom. Većina osoba s takvim mišljenjem smatra da je glavni uzrok tih prepreka patrijarhalni svjetonazor koji vlada hrvatskim društvom, potom dvostruko opterećenje žena, odnosno da se žene pored karijere znatno više od muškaraca posvećuju obvezama i poslovima u obiteljskoj sferi. Uzrok diskriminacije žena ispitanika i ispitanice vide u predrasudama o ženama. Velik broj ispitanika i ispitanice smatra kako političke stranke ne potiču žene na napredovanju u političkoj karijeri, a čak 72,5 ispitanika i ispitanica nije zadovoljno brojem žena koje participiraju u hrvatskom političkom životu. Još veći broj ispitanika i ispitanica njih čak 74% nije zadovoljno predstavljanošću žena u Saboru, a što ponavljam sa tadašnjih 22% a današnjih ni 21% žena u Parlamentu i nije neko veliko čudo. Čak što više, a nadam se da će političke elite sada pozorno slušati, istraživanje je pokazalo da bi čak 63% ispitanika i ispitanica podržala 50% zastupljenosti žena u Saboru. Čak 56,8% ispitanih smatra da bi povećanje broja žena u politici pozitivno utjecalo i na kvalitetu politike i to vjerojatno stoga što su vjerujem ponajviše zahvaljujući radu SDP-ovih političarki prema mišljenju ispitanih, političarke slobodoumnije te dosljednije u provedbi političkih ciljeva. Ono što nas osim pada broja saborskih zastupnica posebno treba zabrinuti jest da istraživanje pokazuje da se u posljednje četiri godine HDZ-ove vladavine povećao postotak ispitanika i ispitanica i koje primjećuju društvene prepreke koje žene onemogućavaju aktivnijem bavljenjem politikom te je poraslo nezadovoljstvo zastupljenošću žena u hrvatskoj politici. To nije nikakvo čudo s obzirom na to da je u protekle četiri i nešto godine, HDZ aktivno radio na učvršćivanju patrijarhalnih dogmi i stereotipa koji ženama daju uloge koje nisu vezane uz prostor javnog, a što je upravo prostor politike. Jačanje rodnih stereotipa iznimno je opasno jer se upravo uz pomoć tih kvazi prirodnih rodnih stereotipa odražava patrijarhat ili binarni model hijerarhije u kojem je ja bolji od drugog. Naglašavam da nama u SDP-u nije cilj negirati nepostojanje razlika već živjeti u društvu koje priznaje postojanje razlika među nama, među ljudima, ali kroz odnos poštovanja i uvažavanja tih razlika. Naš cilj nije ostvarenje ravnopravnosti spolova u društvu koje počiva na logici dominacije i nije nam cilj biti gospodaricama pola neba, pola zemlje i pola moći. Cilj nam je živjeti u društvu bez gospodara i gospodarica. Neki muškarci će na ovo samo mahnuti rukom i reći, uobičajeno feminističko smeće. Zna se da ono što te žene žele nije ništa drugo no vladati i biti povlaštenima. Dovoljno je da vidiš jednu feministicu pa da ti sve bude jasno. Da, činjenica da feminizam u Hrvatskoj uživa izuzetno loš ugled, pa čak i mnoge moderne i pametne žene s indignacijom odbijaju mogućnost da ih se smatra feministicama. Zašto? Odgovor na to pitanje prilično je jednostavan jer je predodžba o feministici jedan od široko raširenih rodnih stereotipa u širenju kojeg sudjelujemo i mi, barem neki od nas. Naravno da feministice nisu ništa drugo no aktivistkinje za prava žena. Žene koje odbijaju prihvatiti patrijarhalne stereotipe prema kojima su tzv. prave žene, samozatajne i povučene, emotivne, plahe, iracionalne, majčinski skrbne, neambiciozne. Prema tom gledištu ženama nikako ne pristaje da budu nametljive i da se guraju u prvi plan, jer one koje se guraju u prvi plan nisu prave žene, one su mužače, alapače, neprirodne babetine i ti rodni stereotipi su toliko jaki na žalost, da još uvijek mnoge žene misle da je neprimjereno da se bave politikom. Ja se nadam da većina nas koji danas sjede u Saboru i pripadaju tzv. političkim elitama, misle tako. Očekujem da će taj svoj stav u budućnosti opredmetiti većim brojem žena na kandidacijskim listama i to pri vrhu lista, te posljedično većim brojem žena u Saboru, na visokim funkcijama u izvršnoj i zakonodavnoj vlasti. To će biti znak da su ozbiljno a ne formalno prihvatili ovo Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova.
Zahvaljujem. Imamo i jednu repliku, uvaženu zastupnicu Ingrid Antičević-Marinović.
Evo, kolegice Holy, možda se nije ni čuditi o postojećoj neravnopravnosti žena i muškaraca u našem društvu, u našoj državi, kad evo žene, i muškarci kod nas dan-danas nisu izjednačeni niti na razini stanice, a kamoli na razini čitavog organizma. Jer Ministarstvo zdravstva odbija donijeti zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji i time negira mogućnost koju imaju muškarci još od 1978. godine, o doniranju spolnih stanica. To je jedna stvar. Dakle, upravo to ministarstvo koje sam već prije napomenula mora biti promotor te ravnopravnosti. Ono je postalo najveći kočničar zajedno sa Ministarstvom znanosti, obrazovanja i športa koji odbija uvesti spolni odgoj, toliko potreban, u naše škole tobože pravdajući se jer da ne postoji konsenzus. A molim vas lijepo, zar o matematici treba postojati konsenzus, zar o povijesti treba postojati konsenzus? Pa valjda se neke stvari odnosno valjda djeca u našoj školi uče o znanstvenim istinama. Još dalekih '70.-tih godina djeca u vrtićima su u Hrvatskoj učila mamu ne donose odnosno djecu ne donose rode, već ih rađaju mame. A mi se bojimo jer treba postojati nekakav konsenzus. Pa vidimo gdje nas je taj, odnosno takvo negiranje tog problema dovelo, gdje mali postaju spolno odnosno opterećeni brojnim spolnim bolestima, mladi brakovi su u sve većem broju neplodni, pa mi se kao nacija koja izumire nažalost, jer sve više ih umire, a sve manje ih se rađa, trebamo itekako voditi računa o tomu.
Zahvaljujem. Idemo dalje na raspravu. Uvažena zastupnica Romana Jerković. Nema je, gubi pravo na raspravu. Onda uvažena zastupnica Brankica Crljenko. Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću se u svojoj raspravi osvrnuti na problematiku položaja žena u ruralnim sredinama. Doduše ove godine u izvješću pravobraniteljice nema ništa o toj temi, ali kako je prošle godine bio naglasak bio upravo na toj skupini žena, a u međuvremenu se nije ništa promijenilo, odlučila sam u svojoj diskusiji osvrnuti se na problem žena upravo u ruralnim sredinama. Za podizanje jednakopravnosti žena, odnosno za povećanje ženske moći u društvu potrebna su barem dva uvjeta: ekonomska samostalnost žena i njihova primjerena zastupljenost u političkom životu. Tvrdnje o spolnoj nejednakosti u hrvatskom društvu vrijede jednako, ako ne u većim razmjerima i za seoske žene. Položaj žena na selu u Hrvatskoj u ovom trenutku nije međutim poželjna tema znanstvenih istraživanja, a nije čak ni tema atraktivna novinarima. Općenito se tretira kao rubna tema u hrvatskom društvu. U Hrvatskoj se tri zadnja desetljeća ne istražuje probleme i izazove žena na selu, kako poljoprivrednica, tako i svih koji žive na selu. Moglo bi se reći da su povijesne razlike između grada i sela najvidljivije upravo u položaju žena na selu i poljoprivredi gdje njezin ekonomski, društveni i kulturni standard ne raste u proporciji s njezinim udjelom u ukupnoj proizvodnji. Patrijarhalan sustav obiteljskog odlučivanja i tradicionalna podjela muško-ženskih uloga još se uvijek uspijeva održati u seoskim sredinama. Posebnih istraživanja seoskih žena, ali i seoske obitelji u samostalnoj Hrvatskoj zasad nije bilo. Samo su dva za nas, uvjetno rečeno, relevantna podatka koji na neki način daju podatke o položaju seoskih žena u čitavoj Hrvatskoj. Prvi govori o poljoprivrednom zemljištu prema spolu vlasnika koji kaže da samo 14,4% vlasnika su žene, dok su čak 85,6% muškarci. Kad govorimo o problemu seoskih žena svi ćemo se složiti da veliki dio tih žena naporno i teško rade. Druga stvar je ta da se njihov rad ne cijeni. Slijede male mirovine, neplaćen rad, nezaposlenost, zdravstveno su neosigurane. Znači, seoska žena jako puno radi uključujući teške fizičke poslove, a pritom ima osjećaj da njen rad nije cijenjen kao da i ona sama kao osoba nije dovoljno cijenjena. Seoske žene nemaju se gdje rekreirati, družiti, nemaju udruženja niti mjesto gdje bi se okupljale. U seoskoj sredini svatko poznaje svakoga i zna sve o svakome, što izaziva osjećaj sveopćeg gubitka autonomnosti i visoku razinu neformalne socijalne kontrole. Ne iznenađuje nas malena politička zastupljenosti poljoprivrednica i seoskog stanovništva, kao ni zapostavljenost skrbi o potrebama žena. Zbog velikog pritiska patrijarhalne socijalne okoline, ekonomska i društvena emancipacija seoskih žena i dalje je nedovoljna. U seoskim zajednicama trajno prevladava uvjerenje kako je idealna žena dobra kućanica, zaokupljena kućanstvom. Radom na obiteljskom gospodarstvu žene postaju gotovo nevidljive. Idealnom ženom smatra se dobra kućanica, njegovateljica, radišna, poštena, skromna, učinkovita, posvećena obitelji, naročito djeci, dok su interesi i potrebe žena gotovo u potpunosti zanemareni. Pravni status žena koje rade na obiteljskom gospodarstvu također nije reguliran. One su neplaćena radna snaga, pomažući članovi, bez prava na mirovinsko i zdravstveno osiguranje. Što se iz svega ovoga da zaključiti, općenito o položaju žena na selu? Rad žene na poljoprivrednom gospodarstvu često je podcijenjen, neprepoznat, s tendencijom ka nevidljivosti u svagdašnjem životu, znanstvenom istraživanju, statistici, pa i vladinim programima. Obiteljski koncept bavljenja poljoprivredom uključuje neplaćen rad žena, prinuđene su raditi na poljoprivrednom gospodarstvu zbog nedostatne ponude radnih mjesta. Uz angažman na gospodarstvu žene u pravilu same izvršavaju kućanske poslove, te radove u vrtu i na okućnici. Većina žena koje upravljaju gospodarstvima su udovice s malim i niskoproduktivnim gospodarstvom. Seoska žena može postići društveno prihvaćanje kroz dokazivanje teškim radom, posvećenosti obitelji i slično. Nepismenost, nedovoljno opće i posebno obrazovanje problemi su prisutni upravo u ovoj populaciji. Što se može učiniti? Kako osnažiti seoske žene za veći utjecaj u obitelji i gospodarstvu, lokalnoj zajednici i na višim razinama društva? Kako ostvariti jednakopravnost žena u gospodarskom i društvenom životu ruralnih zajednica? Kako seoskim ženama omogućiti ekonomsku samostalnost što je uvjet odnosno prvi korak k njihovoj jednakopravnosti u obitelji na gospodarstvo i u društvu? Nužno bi bilo uključiti seoske žene u program ruralnog razvoja kroz individualno savjetovanje, izobrazbu, predavanja. Zatim kontinuirano praćenje položaja seoskih žena interdisciplinarnim istraživanja uvjeta i položaja žena. Poticanje seoskih žena na organiziranje i povezivanje u nevladine organizacije. Provođenje akcija podizanja samosvijesti seoskih žena, ali i osvještavanja muškaraca. Obitelj u kojoj žena ima sve važniju ulogu je glavni oslonac razvitka ruralnog područja, a obnova i razvitak sela bit će neuspješni bez razumijevanja, vrednovanja i afirmacije važnosti seoske žene. Stoga je dobrodošao svaki dodatni poticaj, ohrabrenje i podrška seoskim ženama u njihovom organiziranom djelovanju na afirmaciji i napretku njihovog mjesta i uloge u gospodarskom, društvenom i političkom životu svojih općina, gradova, županija i cijele Hrvatske.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Neda Klarić.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo pravobraniteljice, gospodine tajniče i gospođe i gospodo, kolege zastupnici. Zakonom o ravnopravnosti spolova utvrđene su opće osnove za zaštitu i promicanje ravnopravnosti spolova kao temeljne vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske te definira i uređuje način zaštite od diskriminacije na temelju spola i stvaranje jednakih mogućnosti za žene i muškarce. Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2007. godinu pokazuje da se radilo na jačanju antidiskriminacijskog zakonodavnog okvira jednako kao i prakse te donošenja novih antidiskriminacijskih politika. Ali još uvijek sa primjenom Zakona o ravnopravnosti spolova ne možemo biti zadovoljni. Treba odmah reći da je Vlada Republike Hrvatske u svezi sa ovim izvješćem zadužila resorna tijela odnosno nadležna tijela državne uprave da u okviru svog cjelokupnog programa poduzme odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti koje su navedene u izvješću kao i kroz neposredni kontakt sa pravobraniteljicom a u cilju da se iste što brže otklone. Istraživanja, ankete i statistički podaci još uvijek govore o postojanju diskriminacije na temelju spola i na radu i na zapošljavanja, a razlozi leže u činjenici da se ta diskriminacija rijetko prijavljuje. Ona je popraćena iz razloga što je popraćena strahom od gubitka posla ili pogoršanja položaja na poslu, osjećaja stida u slučajevima kada se radi o spolnom uznemiravanju i slično. Prema zaprimljenim pritužbama a podnose ih većinom žene, diskriminacija je prisutna u javnom sektoru uključujući i državna tijela kao i u privatnom sektoru. Posebno je potrebno obratiti pozornost na politike koje se odnose na povredu prava u zaštiti majčinstva, a ono se povređuje kada poslodavac sazna da mu zaposlenica je trudna, trudnicama nezakonito otkazuju ugovore o radu na neodređeno vrijeme, premještaju ih na druga radna mjesta nakon povratka sa rodiljnog dopusta i slično. Diskriminacija započima već pri zapošljavanju odnosno pri samom oglašavanju ali je ohrabrujuće da pravobraniteljica tijekom 2007. godine nije zaprimila niti jednu pritužbu koja bi ukazivala na nejednakost u plaći iz čega možemo zaključiti da je zakonodavni okvir zadovoljavajući iako ga treba osnaživati kroz prevenciju, sprječavanje i zaustavljanje diskriminacije. Godišnji plan temeljen na Nacionalnom akcijskom planu zapošljavanja značajan je doprinos i smanjenju nezaposlenosti žena, pa je tijekom 2007. godine udjel od 51,2% zaposlenih žena u ukupnom broju zaposlenih. U ciljanim skupinama nezaposleni samohrani roditelji malodobne djece i žene žrtve nasilja zaposlene su samo žene. Ovdje treba istaknuti operativni plan poticanja malog i srednjega poduzetništva za 2007. godinu kojega je izradilo Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, a mjere su usmjerene na poticanju nastanka rasta zaposlenosti i samozapošljavanja, jačanja konkurentnosti, zaštite izvoza te ravnomjerni razvoj Republike Hrvatske. Posebno treba istaknuti program poduzetništvo ciljanih skupina, projekt poduzetništvo žena koje je usmjereno ka većem uključivanju žena u poduzetništvu pa imamo rezultat na kraju 2007. godine za 11,8% manje nezaposlenih žena nego u prosincu 2006. godine. Uz sufinanciranje zapošljavanja posebnih skupina nezaposlenih osoba uključene su i žene žrtve nasilja, pa nas hrabri iako i ne zadovoljava da je protekle godine zaposleno šest takvih žena. Delimitiranje rodiljnih naknada za prvih šest mjeseci rodiljnog dopusta svakako je pozitivna zakonska promjena koja jača ne samo status žene u modernom demokratskom društvu već značajno doprinosi ukupnoj nacionalnoj populacijskoj politici u kojoj je resorno Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti uložilo velike napore. I ne samo napore već i osjetljivost za taj nacionalni problem. Primjećuje se i pozitivan pomak u pristupu romskoj problematici i životnim problemima Roma i njihovih problema s kojima se sučeljavaju svakodnevno i kojima se zapravo uključuju u društvene procese u Republici Hrvatskoj. Tijekom 2007. godine u 325 slučajeva je pravobraniteljica upozorila državna tijela, tijela lokalne i područne samouprave, obrazovne ustanove te druge pravne i fizičke osobe na propuste kada je potrebno jasno istaknuti da se za oglašeno radno mjesto treba javiti osoba oba spola, odnosno kad se mogu javiti osobe oba spola, poglavito kada je povratna informacija kako se žene smatraju vrjednijima, strpljivijima djelatnicima, koje se više trude i znaju. Potrebno je reći da se ova odredba bitno bolje primjenjuje u praksi nego proteklih godina. Međutim, na radni aspekt postaju osjetljivi i sindikati pa se povećava i broj kolektivnih ugovora kojima se promiče ravnopravnost spolova a veseli i činjenica da Državni inspektorat vrlo kvalitetno informira i stranke i državna tijela o mogućnostima zaštite u slučajevima diskriminacije na radu. Poglavlje žene i zdravlja u Nacionalnoj politici za promicanje ravnopravnosti spolova u razdoblju od 2006. do 2010. godine zacrtan je cijeli niz mjera od izrade programa trijaže i registra rizičnih skupina u ženskoj populaciji sa praćenjem i besplatnim pregledima, tiskanja i distribucije, publikacije ranog otkrivanja raka dojke, preko sveobuhvatnog programa humanizacije rađanja, kroz provođenje Nacionalnog programa ranog otkrivanja raka dojke a u svrhu senzibiliziranja javnosti i poticanja žena u skrbi za rano otkrivanje bolesti Vlada Republike Hrvatske je donijela odluku o proglašenju 7. listopada Nacionalnim danom borbe protiv raka dojke. Nadalje, napore koje Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti kao i Ministarstvo unutarnjih poslova ulažu u zaštitu žrtava nasilja evidentno su doprinijela zaštiti da su očita i vidljiva poboljšanja. Ističe se dobro postupanje i policije i centara za socijalnu skrb i sukladno protokolu zakonodavstvo se sve decidiranije i dosljednije primjenjuje i dopunjuje pa i raste i osjetljivost javnosti o tom pitanju zahvaljujući i medijima i civilnom društvu kao i državnim tijelima kroz nacionalnu kampanju za borbu protiv obiteljskog nasilja. 14. rujna 2006. godine potpredsjednica Vlade i ministrica obitelji gospođa Kosor je prije početka službene kampanje Vijeća Europe uputila dopis svim tijelima lokalne i regionalne samouprave sa jasnim napucima odnosno sa 140 preporuka što je sve potrebno napraviti. Vidim da mi vrijeme ističe pa ću još samo kazati kakvi su još doprinosi napravljeni na izmjenama i dopunama i primjeni novog Obiteljskog zakona glede ne samo rodiljnih naknada već i onih roditelja koji ne poštuju svoje obveze sukladno uzdržavanju djeteta koje je njemu povjereno na daljnju skrb i čuvanje odnosno odgoj i obrazovanje. I naravno da je potrebno nadalje istaknuti i pozdraviti napore Vlade Republike Hrvatske kroz donošenje i provedbu više važnih dokumenata kao što su i zakon koji će onemogućiti osobe koje su već prijavljivane na kaznena djela a kada se govori o njihovim obvezama prema malodobnoj djeci. Medijsko prepoznavanje i nestereotipno izvješćivanje o obiteljskom nasilju izuzetno je važno u promicanju u javnosti problema obiteljskog nasilja. Na kraju podržavam ovo izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2007. godinu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Dobro je kolegica Klarić apostrofirala jednu mjeru koja je sigurno pozitivna i koju i pravobraniteljica u svom izvješću spominje, to je povišenje porodnih naknada ali jednako tako evo konačno urodilo je i plodom i donošenje Zakona o delimitiranju porodnih naknada koje smo mi u klubu SDP-a čitav niz godina zadnjih gurali. Konačno je to usvojeno i na takav način evo društvo je priznalo da ne kažnjava ustvari ženu koja radi a koja je otišla na porodni. Međutim, želim posebno istaknuti da žena, a sigurno ćete se kolegice s tim i složiti, je platila najveći danak ovih tranzicijskih vremena i dan danas je plaća jer osim tih porodnih naknada da bi se aktivno uključila u svijet rada, da bi to bila pomoć, da bi to bila pomoć i obitelji a to je nešto što evo hrvatsko društvo je u svim gotovo sredinama pati nedostatak tih popratnih socijalnih sadržaja koji će olakšati život obitelji, naročito mladim obiteljima a na vlastito onda ženama a to su dječji vrtići pa i domovi za starije i nemoćne jer znamo evo nažalost da briga kako o djeci tako i o starijim i nemoćnim roditeljima i to oba partnera najčešće spada na ženu. I to je nešto što je nužno učiniti. Pa evo, pozivate se i u ovom svom izlaganju i na jedan vrijedan naputak gospođe Kosor, pa molim vas evo ako budete i u mogućnosti a evo i sa ove govornice da bi evo skrenula se pozornost. To bi znatno unaprijedilo život mladih obitelji i život žena kada bi takva jedna preporuka ali jednako tako i materijalni puls išao u tom pravcu ali jednako tako imamo jednu poraznu sliku evo u našoj lokalnoj sredini u Zadarskoj županiji gdje su svi muškarci na čelu sa županom svi članovi poglavarstva, svi su redom muškarci. To je tužno vidjeti, gotovo kao da je ratno poglavarstvo a ne poglavarstvo jedne županije koja treba biti i promotor evo hrvatskog napretka.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Biserka Vranić.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Uvidom u ovo Izvješće za 2007. godinu vidljivo je da ste vi zaista obavili obiman posao, to sve ovdje predstavili vrlo transparentno i jasno i zapravo ste ovim dokumentom pokazali sav jad i svu bijedu našeg društva i uopće stanje ravnopravnosti u našem društvu. Na ovom poslu koji radite treba vam se zahvaliti jer on zaista nije ni ugodan niti jednostavan, a što je najgora stvar od svega toga ne donosi ni rezultate ni nakon pet, deset i više godina rada. Naime, svjedoci smo da prigovora iz godine u godinu ima sve više ali ne zato što je situacija sve bolja u društvu nego zato što su većinom osobe koje se smatraju da su im prava bilo koja, bez obzira da li je riječ o muškarcima ili o ženama ugroženi shvatili da imaju neka prava. Oni čak do sada nisu ni znali da postoje ta prava i da to što se njima radi nije normalno. Na žalost, mnogo sredina u Hrvatskoj još uvijek te probleme s kojima se mi susrećemo i koje ovdje imamo pred sobom navedene konkretno smatraju kao dijelom našega folklora i za to da se to iskorijeni biti će potrebno dugo vrijeme, jer ako se vratimo na područje skandinavskih zemalja koje su ravnopravnost spolova riješile zaista na primjeren način i kojima na kraju krajeva i težimo vidimo da će trebati generacije i generacije da se djeca i svi oni, mi koji živimo u tom društvu odgajamo u tom pravcu da postoje različitosti, da postoje određeni dijelovi društva koji su više ili manje ugroženi i da zapravo moramo, da bismo normalno živjeli, uvažavati jedni druge. Međutim, da bi uopće došlo do takovog jednog područja i uređenja tog područja nije dovoljno imati idealnu pravnu regulativu za koju možemo čak i reći da ju imamo. Meni nije problem niti pravna regulativa, nije mi problem niti jezične norme, to na kraju krajeva možemo i tolerirati ovdje u Saboru, imamo npr. poziv za odbor, pa se piše gospodin Biserka Vranić ili predsjednik odbora Milanka Opačić, ali nisam nigdje vidjela da piše recimo gospođa ne znam ajde Arsen Bauk. Znači da se takova situacija dogodi vjerovatno bi netko od muškaraca reagirao, ali nama je to već pod normalno i smatramo da nam potrebno vrijeme da se takove stvari ne događaju i da one budu normalna pojava u pismenoj, usmenoj ili nekoj drugoj komunikaciji. Ono što smatram da u ovoj državi bitno da bi se nešto učinilo po pitanju ravnopravnosti, smatram da je bitna politička volja koju djelomično čak i imamo, krenuli smo u taj dio, ali još je bitnija i financijska mogućnost. Ako smo rekli već odavno da je zapravo prava država je uvjet, je svaka dobra za čovjeka i uvjet, i isto tako i uvjet svakoga dobra, onda moramo shvatiti da je uvjet za ravnopravnost bilo koga ekonomska samostalnost. Bez ekonomske samostalnosti nema nikakve ravnopravnosti. Uvidom u ovo izvješće vidljivo je i to da se na kraju krajeva na neki način siromaštvo, neznanje, neobrazovanje i nedostatak stambenog prostora vežu i uz kršenje prava. Ako osoba ima posao, ima stan, ima određeno znanje što su njezina prava, onda sigurno neće biti u neravnopravnom položaju i znati će se boriti za sebe. Međutim, mi imamo upravo taj problem koji je još i na neki način i pojačao i rat, tako da nas je doveo u jedno stanje da počinjemo ispočetka, to je taj početak koji su druge države već odavna prošle i trebalo im je desetak godina da na tom polju urede stanje. Prema tome, ne trebamo biti opterećeni činjenicom da li se žena ili muškaraca pojavljuje u spotu toliko i toliko puta, da li se pojavljuje dječak i djevojčica u udžbenicima toliko i toliko puta, da li je netko krivo oslovljen. Mislim da nam to nije bit problema. Naš bit problema je stvaranje uvjeta za razvoj ravnopravnosti, a ti uvjeti se mogu dobiti jedino ekonomskom samostalnošću, otvaranjem radnih mjesta i rješavanjem, ciljanim rješavanjem tog problema. Naime, tu nismo u jednakoj situaciji. Neke sredine na tome rade i danas i već su veliki korak napravile, ali neke druge sredine jednostavno nemaju te mogućnosti, pa na tom polju nemaju neke rezultate koji bi se očekivali. Znači ovo tijelo mora zapravo početi razmišljati na način da mi počinjemo stvarati uvjete za ovakav jedan normalan oblik države, da razvijamo prava, da odgajamo djecu da danas sutra to im ne bude nešto novo ili da budemo to morali zakonski uvjetovati, a i sigurno da bi i pomoglo i ubrzalo situaciju i činjenica kad bi se postavile sankcije konkretne ili novčane ili neke druge za one ljude koji zapravo ajde možemo reći više puta ili konstantno krše takva, određene odredbe zakona. Bez toga nećemo ništa napraviti i vaša dobra volja i trud vašeg ureda koji radi na tom problemu biti će u manjini, zapravo ili će se svesti na molbe, na prijedloge, na traženja, na moljenja, na nešto što zapravo neće dati konkretne rezultate i stranka koja će se vama obratiti biti će i dalje u još gorem položaju nego je bila kad dolazi u ured. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Boris Matković.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvažena pravobraniteljice, kolegice i kolege. Mislim moram, inače nisam mislio o ovoj temi govoriti, ali moram vas kolegice Vranić ispraviti. Mislim, prva rečenica koju ste kazali kad ste započeli svoju raspravu je zapravo vrlo začuđujuća. Vi kažete da ovaj dokument iskazuje svu bijedu našeg društva. Pa mislim da ste ipak iskazali jednu rečenicu koju bi bilo dobro da povučete obzirom da ću vas ja ispraviti. Ovaj dokument govori zapravo o izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a koliko je meni poznato ravnopravnost spolova temeljna je vrednota ustavnog poretka Republike Hrvatske, pa na kraju krajeva vaša prva rečenica zapravo nema nikakve veze sa temom o kojoj mi sada raspravljamo, odnosno sa sadržajem koji imamo ispred sebe na ovoj točki dnevnog reda.
Zahvaljujem. I imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Arsen Bauk.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Vidim da je tema dosta zanimljiva, obzirom da je očito dosta opasno biti u blizini da nas ne spomene kao gospođicu ili gospođu Arsena Bauka. Ja mislim da će ova tema za 20 ili 30 godina biti upravo obrnuta, da ću u ovoj dvorani barem sa naše strane sjediti više muškaraca u dvorani i govoriti o ravnopravnosti muškaraca u odnosu na žene, obzirom na broj naših građanki koje završavaju fakultete, broj građanki i njihov udjel u broju osoba sa visokom stručnom spremom i mislim da će ti trendovi u budućnosti, sad ne znam da li sam baš 20, 30 godina točno pogodio, ali mislim da se prema ravnopravnosti spolova, odnosno rodnoj ravnopravnosti krećemo. A što se tiče ove anegdote, o tome gospođama ili gospodi na službenim dokumentima, ja se sjećam jedne anegdote iz prošlog sustava, tada se znalo dogoditi da vam dođe poziv za druga, onda netko zaboraviti staviti ono –ricu, ime i prezime, muško, nema veze, ali sam vidio takvih stvari, tako da, ne kažem da je tada bila naravno bolja ravnopravnost spolova, ali bilo je toga.
Zahvaljujem. Nema odgovora na anegdotu. Idemo dalje. I uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Ja ću svoju kratku raspravu ograničiti na samo jedno poglavlje ovog doista temeljitog izvješća, dakle na poglavlje o političkim strankama, odnosno zastupljenosti žena u odnosu na muškarce u predstavničkim i izvršnim tijelima vlasti na svim razinama. Naime, ravnopravnost u odlučivanju jest ključna pretpostavka za poboljšanje ukupnog položaja žena, odnosno za ravnopravnost spolova kakva je kao civilizacijska vrednota. To su mnogi prije mene spominjali uvrštena i u Ustav Republike Hrvatske. Prema programu provedbe Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova od 2006. do 2010. trebalo bi postići uravnoteženu zastupljenost muškaraca i žena u predstavničkim i izvršnim tijelima vlasti na svim razinama političkog odlučivanja. Kakva je situacija na terenu u smislu participacije žena u tijelima odlučivanja. Učešće žena u predstavničkim, a još više u izvršnim tijelima opada prema nižim razinama. To konkretno znači da je najviši postotak zastupljenosti žena u predstavničkim tijelima na državnoj razini, a najmanji je onaj na lokalnoj. Da to potkrijepim i podacima. Udio žena u Hrvatskom saboru taj podatak smo danas već nekoliko puta čuli je 21,9%. U županijskim skupštinama je negdje oko 16%. U gradskim vijećima 15,7%, a u općinskim vijećima samo 8,4%. U Hrvatskoj imamo na desetke općinskih vijeća i poglavarstava bez i jedne žene i to kroz na žalost više mandata. Kako je moguće u takvim sredinama govoriti o promjeni položaja žena kad su društveno potpuno nevidljive, kad ne utječu ni na što, a upravo se u lokalnim sredinama rješavaju stvarni problemi svakodnevnice od smještaja djeteta u dječji vrtić ili starijih osoba u domove za nemoćne osobe pa sve do zapošljavanja kao primarnog egzistencijalnog problema. Kad je riječ o proteklim parlamentarnim izborima treba reći da je na 258 izbornih lista u 12 izbornih jedinica bilo kandidirano 29,9% žena s tim da su žene bile u svega 14,2% slučajeva nositeljice lista. Od nositeljica lista samo su dvije žene ili njih 5,1% i izabrane. Dakle, u 6 sazivu Hrvatskog sabora koji broji znamo 153 zastupnika imamo 32 žene. To je 21,9% što je manja zastupljenost nego u 5 sazivu i ovo smanjenje po meni je zapravo pljuska hrvatskoj demokraciji. Za sam postupak izbora interesantne su i neke sitne pod navodnicima “sitne tehničke pojedinosti“ iznijete u zapažanjima pravobraniteljice u ovom izvješću. Naime, obrasci korišteni prilikom izbora zastupnika i zastupnica bili su napisani isključivo u muškom rodu. Čak ni u obrasce vezane uz tijela za provedbu izbora zastupnika, odnosno zastupnica u Hrvatski sabor i popise članova, odnosno članica i predsjednika odnosno predsjednica i zamjenika, odnosno zamjenica članova nije bio uveden ženski rod. Ovome doista ne treba nikakav komentar. Kakva je zastupljenost žena u Saboru po parlamentarnim strankama? HDZ ima 12 žena ili 18% od ukupno 66 zastupnika te stranke. SDP ima 18 žena ili 32% od ukupno 56 zastupnika. HNS ima 1 ženu ili 17% od ukupno 6 zastupnika. Toliko ima i HSS. Ostale parlamentarne stranke uopće nemaju znamo to žena među svojim zastupnicima. Iz ovih podataka jasno proizlazi da je nizak udjel žena u 6. sazivu Hrvatskog parlamenta determiniran niskom zastupljenošću žena u parlamentarnoj stranci s najvećim brojem osvojenih mandata. Evo još nekih zanimljivosti. U aktualnom sazivu Sabor ima samo četiri mlade žene. Dakle, to su naše žene mlađe od 30 godina, s tim da su 3 iz SDP-a i jedna je iz HDZ-a. Samo jedna stranka kandidirala je preko 30% žena. To je SDP. Četiri izborne liste parlamentarnih stranaka uopće nisu imale kandidiranu niti jednu ženu. I samo jedna izborna jedinica, a to je uži centar Zagreba s dijelom prigradskih mjesta približila se udjelu od 40% žena na listama i većina parlamentarnih stranaka je upravo u toj izbornoj jedinici na prvo mjesto stavila ženu. I samo jedan vrlo kratak zaključak. Razmjerni izborni sustav sa zatvorenim izbornim listama kakav je hrvatski, odgovornost za predstavljanje pojedinih skupina društva prebacuje na političke stranke i samim time samo one mogu promijeniti lošu zastupljenost žena u Parlamentu. Na žalost, analiza proteklih parlamentarnih izbora pokazuje da političke stranke uglavnom ne pokazuju preveliku spremnost za povećanje broja žena na listama i da kao alibi za to ističu nedovoljnu uključenost žena u politiku. Dakle, zamagljuje se posljedica uzrokom. I da se pitanje rodne ravnopravnosti još uvijek, da se zapravo pitanjem rodne ravnopravnosti stranke na žalost još uvijek bave deklarativno i vrlo konzervativno. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prva je uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Gospodine predsjedniče, pardon, potpredsjedniče, kolegice i kolege. Naime, slušao sam izlaganje naše kolegice i moram reći da sam suglasan sa njenom konstatacijom da je poželjno sudjelovanje žena u politici kako na lokalnoj razini, regionalnoj, pa i ovoj da kažem vrhunskoj politici. Međutim, nije jedino politika područje u kojoj se mogu dokazati bilo žene, bilo muškarci. Dakle, gospodin Bauk je spomenuo, vezano je uz ovo, da će za 20, 30 godina doći do promjene omjera daj Bože i kamo sreće. Ali gledajte na primjer danas Veterinarski fakultet, Medicinski fakultet, Veterinarski pogotovo koji je bio gotovo 90% da kažem pod navodnike “muški“. Danas je situacija gotovo obrnuta. Prema tome, dakle ide vrijeme, a i ono što je Kajin rekao situacija je sve bolja i bolja u odnosu na, da kažem na, za ravnopravnost spolova.
Zahvaljujem. I druga replika uvaženi zastupnik Stjepan Milinković.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice kolegice i kolege. Pa evo koristim ovu instituciju replike da se malo razbije ova rekao bih monotonija, ali nisam od onih koji pije pivo. Ali želim reći ponukala me je rasprava od kolegice ovih 8,4% u općinskim vijećima i rekla je da su žene, to se u principu odnosi na seoske sredine i kolegice rekli ste da su žene društveno nevidljive. Ja bih rekao da su itekako vidljive na selu, jer žena je čuvarica doma. Mi moramo reći da je stup ovog društva obitelj i u tom dijelu da ona je vrlo zaslužna za taj dio. Vjerujem da i ovaj preporod sela itd., da će sigurno pomoći u tim dijelu i u tom dijelu držim da će sigurno na taj način žena daje i na drugim segmentima svoj doprinos u ovome društvu, ne samo u ovom Visokom domu, i na drugim mjestima. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena … … [[Upadica se ne razumije.]] Oprostite, već sam počeo govorit. Kad dođete na red. Uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Ja vjerujem, kolega da bi vaše žene, naše žene u seoskim sredinama vrlo rado ona 3 ugla koje drže u kući mijenjale za jedan van kuće. Dakle, pa da bude to ravnopravno. Da 3 drže muškarci, jednako kao i žene. U kući, i 2 van kuće.
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Povrijeđen je Poslovnik odredba članka 209. a i kasnije one odredbe, čini mi se 213. koje govore o mjerama, ali ja ne bih da se kolegi izrekne bilo koja mjera. On je ovdje rekao da je žena čuvarica doma. Žena nije nikakav pas čuvar, a čuvati dom moraju muškarci i žene zajedno.
Oprostite.
Po Ustavu je tako.
Oprostite.
Tako je rekao … [[Govornik se ne razumije.]]
Krivo ste interpretirali njegove, i to nije povreda Poslovnika. Nije. … [[Upadica se ne čuje.]] Nije. Ma ne bumo dali povredu. … [[Upadica se ne čuje.]] Kriva usporedba, molim vas lijepo. I na kraju, uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, gospođo pravobraniteljice. Evo ovo vaše izvješće, za koje sam ja i osobno impresioniran načinom na koji je napisan, u kojemu su do tančina i do slučajeva navedeni ovi slučajevi, da kažem povrede ravnopravnosti spolova u svim segmentima koje obuhvaća ovaj vaš resor, i u ovim prilozima koji su ovdje navedeni po kojim sve zakonima o kojima morate misliti i po kojima postupati da biste obavljali svoju dužnost. Usput moram reći da je ovo izvješće, evo nekako palo na današnji dan, a za tri dana, u sklopu Međunarodnog dana obitelji, obilježavamo i Dan majki, 11. svibnja, pa evo koristim priliku da svim majkama ovdje i u Hrvatskoj čestitam taj dan. Kada govorimo, ja bih više govorio ono što sam čuo danas ovdje pošto sam zadnji. Evo, ja se jako slažem sa gospođom Ingrid Antičević-Marinović koja je govorila o kreativnoj biološkoj i ostaloj snazi žene, a ne samo onome kako reče maloprije i zbog čega je nastala disonancija između nje i gospodina sa ove strane, desne. U svakom slučaju, priznajem da je ženski rod i spol jači. Jači i biološki i kreativno i emocionalno zreliji u svakom pogledu. Osim viška x kromosoma, osim one prirodne pojave od koje bi muškarci umrli već do 50. godine, one drže, kako narod naš kaže, tri ćoška, kako ste rekli, kantona, ne švicarska nego kućna i rade, nažalost, tri smjene za razliku od muškaraca koji to ne mogu ili neće. Možda prije ovo drugo nego ovo prvo. Iz izvješća koje imamo pred sobom vidi se da je zanimljivo to da na stranici 7 u grafikonu 4 se vidi da je struktura novootvorenih predmeta u 2007. godini zastupljenija upravo u urbanijim sredinama, nego li u ruralnim sredinama, što je vrlo interesantno i dosada nije nitko zamijetio. Kada pogledamo grad Zagreb, Rijeka, Split, Osijek, onda vidimo, odnosno njihove sredine, vidimo da je broj slučajeva novoprijavljenih tamo veći. A rekli smo da su životni uvjeti i standard obitelji i gospodarski razvoj i stanje gospodarsko jedan od preduvjeta da što manje bude slučajeva neravnopravnosti spolova. Pa sad je to jedna mala kontradikcija. A ja bih rekao da to nije kontradikcija, nego se radi o tome da je u tim sredinama dostupnost pravobraniteljstvu i informiranost u svezi toga puno bolja nego li u ruralnim sredinama, gdje je i shvaćanje jedno patrijarhalno, tradicionalno i nitko ne traži, uglavnom pomoć nego, evo tako ide dalje kako ide, pa zbog toga imamo i onu problematiku o kojoj je govorila kolegica u svezi sela i one robije bez roka na koju se žene tamo na selu. Dakle, zapravo to je bez roka, to je do samog konca okončanja života. Ja sam posebno htio se osvrnuti na to, naime broj slučajeva je točno jedan slučaj dnevno, ako uzmemo radne dane u godini. Izuzevši subote, nedjelje i godišnji odmor. Točno jedan slučaj dnevno se događao. Novi slučaj, govorim o novim slučajevima. Ali me posebno i zaintrigiralo, kad govorimo, da kažem ajde ovako narodskim rječnikom o alimentaciji i problemima sa alimentacijom kod razvoda brakova i o onome što je bilo riječi ovdje i u ovom Saboru, a najavljivao se gromoglasno a to je alimentacijski fond koji je trebao alimentirati samohrane roditelje, bilo majke, bilo očeve, a onda bi država svojim instrumentima utjerivala dug i novac od onoga tko je dužan, tko je bio dužan da tu alimentaciju i daje. Na žalost, imali smo slučajeve koji su izišli i u novinama, ne znam da li lani ili preklani, da je dosuđivana i alimentacija od 10 kuna. Od 10 kuna sudskom presudom. Meni je također žao da vaši, kako kažu alati ili instrumenti koje može pravobranitelj i koje ima i koje mogućnosti ima su upozorenje, preporuka i prijedlog. Pošto nemamo, također je netko rekao obiteljskog suda koji ima sankcije, dakle puno jače alate, onda ja nažalost mislim da, nažalost mislim da se mora poraditi i na drugim mjerama, a vidim da ste to u ovom drugom dijelu vašega izvješća naveli, da ste organizirali savjetovanja, da ste organizirali sastanke po županijama, po gradovima itd. Pa s obzirom da sam više nego zadovoljan s ovim izvješćem, jer moram vam reći, evo tu sam tri mjeseca, četiri, da percepcija građanstva u svezi posla pravobranitelja ne samo da kažem vašeg resora nego i svih ostalih percepcija građanstva da je to nešto što tako eto ima, ali baš puno i ne pomaže. Zbog toga vas, a pošto sam, gdje ste sve bili u Republici Hrvatskoj pa i da kažem i u inozemstvu, pozivam vas i u Brodsko-posavsku županiju u Slavonski Brod da dođemo pa da se vidimo i da tamo pogotovo onom dijelu populacije gdje imamo problematiku najveću, a to je obiteljsko nasilje prije svega i nepravde da kažem pri zapošljavanju i u radu, govorimo o mobbingu da budem jasan, da tamo izravno sa zainteresiranim pojasnimo i da im i vi i vi posebice jel', a evo bit' će naši saborski zastupnici, da im kažemo da u toj našoj da ne kažem slavonskoj ruralnoj sredini oni koji su da kažem oštećeni mogu nešto poduzeti putem ovoga pravobraniteljstva. Evo hvala vam lijepa. Prihvaćam vaše izvješće u svakom slučaju.
Zahvaljujem. Uvažena pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, gospođa Koritnik. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Samo kratko htjela bih reći da se neke primjedbe ovdje danas izrečene će se vrlo vjerojatno, a to će ovisiti o vama riješiti predstojećim zakonodavnim izmjenama. Što se tiče broja slučajeva ja moram reći nešto da bude potpuno jasno. Mi imamo telefonske konzultacije, nas ljudi zovu. Mi nikada ne ohrabrujemo stranke da nam šalju pritužbe. Mi ne ohrabrujemo stranke da nam šalju pritužbe zbog toga što kada kažemo pošaljite pritužbu ti ljudi dobivaju nadu. Ako mi vidimo da nismo nadležni i da nećemo to moći kroz ovo pravobraniteljstvo riješiti onda im to odmah kažemo. Dakle ne stvaramo umjetan broj predmeta niti smo to ikada činili. Ako ima manji broj upozorenja to ukazuje na to da je bilo manje kršenja, manje prijedloga, manje upozorenja, manje preporuka. Prema tome mislim da je ključni problem i dalje pitanje tržišta rada, ali to se vidi iz svih naših zapravo kontakata i sa sindikatima i sa ženskim udrugama, uvijek je problem odlučiti se, prijaviti poslodavca zbog uznemiravanja na radu temeljem spola. Za ostala uznemiravanja naše pravobraniteljstvo nije nadležno. Prema tome ima svašta, na poslu se može dešavati, ali mi rješavamo samo jedan dio. S obzirom na primjedbu gospođe Caparin, ja mislim da sam se ja u izvješću odredila i u vezi ureda. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovati ćemo kada se steknu za to uvjeti.
Sada ćemo glasovati o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2007. godini. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2007. godini. Uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je sa 70, većinom glasova, 78 glasova za, jedan suzdržan prihvaćeno ovo izvješće.
Prelazimo na - Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2007. godinu Pravobraniteljica za djecu dostavila je izvješće temeljem članka 18. stavka 1. Zakona o pravobranitelju za djecu i članka 19. Poslovnika pravobranitelja za djecu. Vlada je dostavila mišljenje. Materijale ste primili poštom. Raspravu su proveli Odbor za obitelj, mladež i šport, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb, Odbor za ravnopravnost spolova. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena pravobraniteljica za djecu, Mila Jelavić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Pred vama je peto Izvješće o radu Ureda pravobraniteljice za djecu koje se podnosi Hrvatskom saboru. Ovo svoje izlaganje ja sam podijelila u dva dijela, jedan se odnosi na Izvješće o radu ureda, a drugi se odnosi na, znači o našim aktivnostima, o svemu onome što smo u protekloj godini radili, a drugi se odnosi na našu ocjenu o stanju prava djeteta prema onome kako smo mi praćenjem pojedinačnih povreda zaključcima i prijava i svojim radom na takvim primjedbama, prijedlozima stekli kao i općenito o pojavnosti u društvu. 2007. godina je velika i značajna godina zapravo, odnosno godina značajnih promjena u radu i funkcioniranju Ureda pravobraniteljice za djecu, jer je ured pored rada u Zagrebu počeo raditi i na regionalnoj razini i to u Splitu, Osijeku i Rijeci. U Splitu je ured otvoren i započeo radom početkom ožujka prošle godine, u Osijeku krajem lipnja, a u Rijeci početkom listopada. Znači da su uredi radili, odnosno uredi izvan Zagreba regionalni radili 10 odnosno 6 odnosno 3 mjeseca. U 2007. godini radili smo na 1737 novih predmeta od čega su 847 pojedinačne prijave, 890 opće inicijative ureda, 347 prenijeto je iz prethodnog izvještajnog razdoblja. Ukupno gledano povećanje broja predmeta i naših postupanja u 2007. povećano je u odnosu na 2006. godinu za nešto više od 63%. Mi smo uvjereni i vjerujemo da je naš regionalizam, odnosno izlazak na teren izvan Zagreba i otvaranje ureda multidisciplinarnost u pristupu i vidljivost rada ureda općenito doprinijela ovakvom povećanju broja predmeta. No ono što se nama ključnim čini jest da smo mi ured učinili dostupnim djeci, roditeljima, institucijama na ovim područjima i svima onima kojima usluge ureda trebaju. Svakako je vidljivost i rad u sredini u kojoj ured je djelovao, doprinijela tome da bolje i jasnije sagledamo stanje dječjih prava, povrede, ali i život djece općenito u odnosnom području. Gotovo da i nema područja dječjeg života kojim se nismo bavili, gdje temeljem zaprimljenih prijava nismo postupali, reagirali, tražili bolju zaštitu. Riječ, dvije o strukturi povreda. Onako kako smo ih mi zaprimili u uredu. I dalje kao i u prethodnoj godini dominiraju dvije vrste povreda dječjih prava, i to povrede prava na život uz roditelje i roditeljska skrb, i nasilje, sve vrste nasilja nad djecom. 236 prijava ili 32,5% odnosilo se na povrede prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb, i jednako toliko u odnosu na nasilje nad djecom. Nasilje je nažalost nadalje prisutno nad djecom, među djecom, zanemarivanje, zlostavljanje i svi oni ružni i teški oblici kojim se oštećuju djeca, ugrožavaju njihovi životi, prava i interesi. Dalje slijede povrede obrazovnih prava djece, zatim redom pravosudno-zaštitnih povreda, socijalnih, zdravstvenih, ekonomskih, prava djece kao društvene zajednice itd. Moram ukazati ovdje i na javljanje jednog broja roditelja koji se nasilno ponašaju prikazujući sebe kao žrtve, nastojeći pridobiti instituciju na svoju stranu, oduzimaju vrijeme i jako su glasni, bore se za sebe i svoje interese, ali nemaju uvida u stvarno stanje niti interes djeteta i ljute se zato što odluke koje nadležna tijela donose ne idu njima u prilog. Mi često imamo dvojbe u postupanju u ovakvim situacijama, da li uzimati u obzir i ova postupanja jer nam ona idu na uštrb stvarnih povreda dječjih prava, gdje onda smanjujemo prostor sami sebi, odnosno mislim da puno učinkovitiji možemo biti direktno u radu s djecom. Kao i prethodne godine, Ured je tijekom ove godine jednako posvećen i pojedinačnim povredama prava djeteta, ali i općim inicijativama. Te naše opće inicijative ogledaju se i kroz preporuke i niz preporuka koje smo napisali i poslali nadležnim tijelima, institucijama ili onima na koje bi se one trebale odnositi. Ja ću spomenuti ovdje neke od njih. Važno ih je spomenuti jer se preporuke uvijek odnose na veliki broj djece i na njihovu zaštitu, zbog toga smatramo da o njima, da je važno i slati ih, ali upozoravati na njih, kako bismo datim preporukama ukazivali na važnost pojedinim institucijama ili pojedincima na važnost pridržavanja takvih preporuka. Jedna od njih svakako je ona u uspostavi baze podataka o počiniteljima spolnih delikata na štetu djece, zatim preporuka za osnivanje poliklinike za zaštitu djece u dalmatinskoj regiji, preporuka o uvođenju kolegija o nasilju nad djecom i među djecom na fakultete, o sigurnosti djece u školskim autobusima i osobnim automobilima, o specijalizaciji odvjetnika koji zastupaju djecu, o oglasima pornografskog sadržaja, o oglašavanju u školama, o zaštiti djece od uporabe alkohola. Ovdje moram napomenuti da su nam u nekoliko navrata djeca sama pisala da je prodaja piva neograničena i nema nikakve zapreke za to. Ona je klasificirana kao hrana, ali da se puno djece od piva napije. Posljedice pročitamo u novinama. Svjedoci smo da dostupnost alkohola i mogućnost kupovine, nedostatak kontrole jako šteti djeci. Zatim ću spomenuti i preporuku o školskim udžbenicima, o uvođenju besplatnog srednjoškolskog obrazovanja, o zaštiti djece u željezničkog prometu, o preporuci u cilju smanjenja smrtnosti novorođenčadi itd., itd., cijeli niz preporuka koje su i sistematizirane, obrazložene u našem izvješću. Pored ovog, u protekloj godini smo bili jako aktivni u obilasku brojnih ustanova i mjesta gdje borave djeca. Spomenut ću tako da smo obišli, ali i njihovi roditelji, spomenut ću tako 12 zatvora. Bili smo protekle godine u 12 zatvora i kaznionica, 8 ustanova socijalne skrbi, 5 ustanova za smještaj žena i djece žrtava obiteljskog nasilja, 3 bolnice, niz škola itd. Međutim, i pored naših odlazaka u institucije i na mjesta gdje borave djeca, moram istaknuti da bilo u većim ili manjim skupinama nas je u našim uredima, kako u Zagrebu tako i u Splitu, Osijeku i Rijeci, posjetilo dosta djece u manjim ili većim skupinama, ovisno o prigodi što smo organizirali, zašto smo ih zvali ili su oni sami izrazili želju da dođu k nama, ili s problemom ili s prijedlogom za neku aktivnost ili akciju. Praćenjem ostvarivanja prava djece kroz petogodišnje razdoblje možemo zaključiti kako su na području zaštite i promicanja prava djece postignuti neki pozitivni pomaci, osobito u osviještenosti i potrebama i pravima djece. No, i nadalje nas zabrinjava broj djece koja su uskraćena u svojim pravima zbog nefunkcioniranja ili nedovoljnog funkcioniranja sustava njihove zaštite. I u 2007. dječja prava najviše su bila ugrožena u području zaštite od nasilja i zanemarivanja, te obiteljskih odnosa. Ovdje moram spomenuti i socijalnu skrb kao važnu kariku u zaštiti djece i dječjih prava, izraziti zabrinutost da sustav socijalne skrbi ima brojne slabosti koje uzrokuju njegovu neefikasnost. Centrima za socijalnu skrb date su u nadležnost brojne ovlasti i obaveze. Oni su jedino mjesto na koje se stranke upućuju u slučajevima konfliktnih obiteljskih odnosa, problema u odgoju djece, obiteljskog nasilja te drugih izuzetno složenih situacija. Nažalost često se stječe dojam da su stručnjaci u centrima pod pritiskom brojnih obveza i očekivanja koja zbog raznih objektivnih okolnosti ne mogu ispuniti nedovoljno angažirani i nezainteresirani za kvalitetno rješavanje problema. Moramo ukazati i na nedovoljan broj stručnih radnika, nedovoljan broj edukacija i stručne podrške nadležnog ministarstva. I oni u određenom broju slučajeva dovode do površnih i pogrešnih procjena i postupaka. Posljedice nažalost se odnose i na djecu. Područje zaštite djece koja imaju poremećaj u ponašanju potrebno je posvetiti posebnu pažnju. Domovi za djecu s poremećajem u ponašanju opterećeni su višegodišnjim neulaganjem u prostorne kapacitete, ali i stručne kadrove. Osobiti problem su sve složenije teškoće na ovom području na koje utječe i stanje u društvu, što zahtjeva hitne mjere prevencije. Ova situacija traje već neko vrijeme bez izgleda za rješavanje. Mi smatramo da je potrebna kvalitetna i temeljita reforma sustava. Očekujemo od Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi da se uključi u rješavanje ovog problema i da zaštiti sustav i samim tim osigura bolju zaštitu prava djece. Nužno je osigurati odgovarajući broj stručnih djelatnika u ustanovama socijalne skrbi, kontinuirano ih educirati i uvesti obveznu superviziju, osigurati stručnu podršku i praćenje vanjskih suradnika, voditelja nadzora i razviti mrežu stručnjaka motiviranih i educiranih za ovaj oblik rada. U odnosu na sustav zdravstva također smatramo da nedovoljno ulaganje u zdravstvo i teškoće tog sustava ne smiju ugroziti ostvarivanje zdravstvenih prava i zaštitu djece u Hrvatskoj. Društvo se mora žurno usmjeriti na prevencijske aktivnosti, na zaštitu mentalnog zdravlja djece kao i na odgoj i obrazovanje djece te stručno usavršavanje odraslih u ovom području. Nedostatan je broj pedijatara, posebice ističem dječjih psihijatara, psihologa u sustavu zdravstva. I to poziva na žurnu reakciju ako želimo da nam sva djeca budu obuhvaćena zdravstvenim uslugama primjereno njihovih potrebama. Svjedoci smo i mnogih slabosti obitelji, teškoća u realizaciji roditeljske uloge, konfliktnih obiteljskih odnosa te često ugrožavanja djeteta u obitelji. Obiteljski centri još uvijek nisu postali mjesto na kojem djeca i drugi članovi obitelji koji su ugroženi životnim nedaćama i situacijama mogu dobiti odgovarajuću potporu, podršku, savjet, konkretnu pomoć. Nužno je osnovati obiteljske centre u županijama u kojima ih još nema kako bi što prije preuzeli zadaće definirane propisima, a to su svakako prevencija, podrška obiteljima, savjetovanje i kontinuirana skrb o svim članovima obitelji. Osobito smatramo neprihvatljivim sporost i neučinkovitost pravosuđa, nesenzibiliziranost u ovom području, posebice u postupcima u kojima se rješava o pravima djece na koje već niz godina i upozoravamo. Nadamo se da će reformom pravosuđa problemi zaštite prava djece biti prepoznati te da će se njihovom rješavanju dati odgovarajući značaj. U sustavu odgoja i obrazovanja kao što smo i u prethodnim izvješćima isticali brine nas ne mali broj odgajatelja, učitelja, nastavnika koji ne ispunjavaju svoju primarnu ulogu. Ponekad djeluju i nekompetentno ili nezainteresirano. Prisutna je i nemoć u zaštiti djece zbog nedostatka uvida u sve aspekte rada sustava i učinkovitog upravnog nadzora nad radom i vrtića i škola i samih ravnatelja i upravnih tijela, što znatno opterećuje i usporava objektivno sagledavanje uzorka problema i njihovo rješavanje. Svjedoci smo da nažalost tek kad problemi eskaliraju i putem medija isplivaju, postanu vidljivi sustav reagira i aktivno se uključuje. Na taj način standardi zaštite djece su nekonzistentni, podložni subjektivnim procjenama što u svakom slučaju je nedopustivo. Naglašavamo potrebu većeg povezivanja ili boljeg povezivanja stručnjaka iz škola, centara za socijalnu skrb, primarne zdravstvene zaštite, školske medicine, policije na prevenciji i praćenju djece kroz bolju koordinaciju aktivnosti i utvrđen lanac odgovornosti svih njih te uključivanje ili uvođenje instituta supervizije ili pomoći svima onima koji rade s djecom. U odnosu na kulturu i sport, kulturni i sportski sadržaji moram istaknuti, uvjeti za tjelesnu aktivnost svakog djeteta nisu jednako dostupni svoj djeci, tako da se postavlja pitanje ostvaruje li se ovo ustavno načelo o jednakim mogućnostima prema svoj djeci, bez obzira gdje oni žive, u kojoj sredini, gradu, na selu ili bilo gdje drugdje. Osim dostupnosti odnosno nedostupnosti ovih sadržaja ne možemo isključiti niti imovinski status odnosno mogućnosti roditelja da ih na ovaj ili onaj način uključe u ove aktivnosti. Moram spomenuti i djecu s teškoćama u razvoju i zapitati se jesu li njima osigurani uvjeti za kulturne sadržaje ali i tjelesne aktivnosti jer i djeca sa ovim poteškoćama imaju jednaka prava kao i sva druga. Ono što bismo željeli istaknuti je kako je uloga pravobraniteljice za djecu kao zaštitnice i promicateljice dječjih prava u društvu prepoznata. No istovremeno zabrinjava nas što u javnosti se nerijetko krivo percipiranje nenadležnosti i mogućnosti djelovanja kako od strane pojedinaca tako i društvenih subjekata. Česte su situacije da se institucija pravobranitelja za djecu koristi kao paravan za ostvarenje vlastitog interesa odrasle osobe, da se pojačaju neki vlastiti zahtjevi i osobna pozicija odraslih pri čemu se interes djeteta zanemaruje. Uključivanje pravobraniteljice u konkretnim pojedinačnim slučajevima omogućuje samo uvid u način ostvarivanja dječje zaštite ali ne utječe na samostalnost u rješavanju nadležnih tijela budući je temeljni posao ureda da prati sva područja života i prava djece, sagledava cjelinu, procjenjuje može li se bolje postupati u zaštiti djece, ukazuje na nepravilnosti i potiče nadležne na aktivnost kao što može i predlagati aktivnosti proizišle iz cjelovitog pogleda i pregleda stanja za poboljšanje zaštite djece. Ohrabruje nas činjenica da je Vlada Republike Hrvatske u dokumentu Strateški okvir za razvoj od 2006. do 2013. prepoznala i istakla da je odnos društva prema djeci slika samog društva. S obzirom na takvu orijentiranost mi se nadamo da će se ostvariti zacrtano a to je da se ojača uloga dječjeg pravobranitelja i povećaju ulaganja i izdvajanja za dio socijalnog sustava koji se bavi djelom i obiteljima. I zaključit ću s napomenom o iznimno važnoj povezanosti i suradnji svih institucija koje su uključene u zaštitu djece iz pozicije pravobraniteljice za djecu kao mjesta objedinjavanja informacija i sagledavanja problema sa svih aspekata uočava se nedovoljna povezanost resora i nedovoljna iskorištenost stručnih znanja i multidisciplinarnog pristupa u rješavanju problema zaštite djece. Kao društvo koje se broj brojne dokumente jasno opredijelilo da mu je zaštita prava djece jedan od ključnih interesa ne smijemo dozvoliti da zaštita dječjih prava zbog neprovođenja donijetih dokumenata ili teškoća u praksi bude marginalizirana ili zapostavljena. Hvala vam lijepa. Na vaša pitanja rado ću odgovoriti.
Hvala. Da li žele izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospođe i gospodo iz Državnog pravobraniteljstva za djecu. Ovo je čini mi se peto ili šesto izvješće državne pravobraniteljice za djecu u ovom Saboru i moram reći da nažalost većina problema na koje je danas ovdje pravobraniteljica upozoravala su problemi koji su se nalazili u izvješću i proteklih godina, dakle gotovo bi se moglo reći da je 95% ovih problema potpuno identično u svim izvješćima a to ustvari samo pokazuje da je pitanje svrhovitosti ovakvih izvješća po kojima ustvari oni koji bi trebali postupati a to su izvršna vlast dakle ministarstva i određena tijela u Vladi ustvari ne postupaju i ništa se ne događa u poboljšanju dječjih prava, dakle na koje sve ove godine pravobraniteljica upozorava. I dalje su najveći problemi čini mi se sustav socijalne skrbi, dobar dio i zdravstvenog sustava i sve ove godine nismo uspjeli naći rješenja za mnoge probleme, dakle od efikasne naplate alimentacije, od protupravnog odvođenja djeteta, od problema udomiteljstva, dakle nadzora, od presporog posvajanja, prava djece sa višestrukim oštećenjima i bezbroj drugih prava djece. Rekla sam da ovo izvješće pokazuje ustvari na dosta teško stanje u sustavu socijalne skrbi za koje bih mogla reći da je jedan od najvećih njegovih problema to što nije dostupan građanima. Građani često puta nisu informirani o svojim pravima, najčešće vrlo teško dolaze do svojih prava jer se spotiču o određene administrativne prepreke koje im sustav postavlja. S druge strane, istraživanja Svjetske banke na primjer su pokazala da jedan dio djelatnika u sustavu socijalne skrbi i nije dovoljno informiran o zakonima koje provodi pa samim time ne mogu niti dati dobru informaciju građanima. Nedostaje stručnjaka u centrima za socijalnu skrb, jedan dio ih nije niti dovoljno educiran a jedan dio nije niti motiviran za rad sa građanima, raditi u centru sa ljudima koji dolaze s obiteljskim problemima, socijalnim problemima i nije lak posao. Prema tome, uz edukaciju treba imati sasvim sigurno i puno bolje da bi se taj posao korektno odradio. I dalje dakle imamo problema sa skrbništvom nad djecom, i dalje se veliki broj roditelja ponaša štetno za svoju djecu pa podaci u Poliklinici za zaštitu djece grada Zagreba pokazuju da je u njihovom tretmanu sve veći broj djece zbog nekvalitetnog razvoda braka. Dakle, zbog toga što nismo uspjeli roditelje koji se razvode educirati da je razvod njihova stvar a da moraju i dalje nakon razvoda biti dobri roditelji svome djetetu. Dakle, u tom dijelu nismo uspjeli baš zaštititi djecu. Ja bih rekla da bi se možda moglo posegnuti kod nekih slučajeva i za jednom možda drastičnom metodom a to je da se dakle dijete možda i oduzme onom roditelju koji manipulira sa svojim djetetom zbog toga što se pokazalo da manipulacije jednog od roditelja jako štetno utječu na razvoj djeteta. Prema tome, mislim da ako je nama u interesu zaštititi dijete onda moramo i voditi računa o tom djetetu, pa kažem i do toga da se onom roditelju koji manipulira svojim djetetom, koji preko njega rješava imovinske probleme ili bilo koje druge probleme sa svojim partnerom naprosto dijete na neki način oduzme i možda da onom drugom roditelju. Treba isto tako znati da je svaka naša odluka koja se odnosi na dijete nešto što može izazvati trajne traume kod djeteta i zbog toga naravno u svim tim odlukama treba biti vrlo pažljiv jer dakle mi odrasli smo ti koji možemo ili dijete zaštiti i osigurati mu jedno pozitivno okruženje ili možemo doista utjecati na njega da živi sa određenim traumama. Na žalost nismo još uvijek uspjeli riješiti niti efikasno problem neplaćanja alimentacije zbog toga što smo po Zakonu obiteljskom koji je promijenjen prije možda nešto više od pola godine ili godinu, dobili ustvari produženje roka. Do sada je po zakonu mogao centar isplaćivati, ukoliko se alimentacija ne uplaćuje 3 mjeseca, sada je produženo na 6 mjeseci i dakle još uvijek nema dobrih mehanizama kažnjavanja onih koji ne plaćaju alimentaciju. U zemljama Europske unije su ti mehanizmi jako dobro razrađeni i naprosto nije moguće da tu alimentaciju ne platite ili ako ništa drugo da je onda i ne odradite, na neki način dakle države će platiti djetetu, ali ćete vi odraditi i na taj način vratiti ono što je država dala umjesto vas. Ovih 6 mjeseci je jednom broju roditelja koji teško žive doista predug period i teško im je 6 mjeseci živjeti bez alimentacije. Oni u tih 6 mjeseci često puta ulaze i u kojekakve dugove, dakle na kartice, čekove ili ne znam na što, a onda je vrlo upitno dakle da li će te novce moći dobiti, dakle naplatiti od neodgovornog roditelja. Prema tome, tu još uvijek nismo našli dobre mehanizme da natjeramo neodgovorne roditelje da plaćaju za svoju djecu i tako o njima skrbe. Htjela bih nešto reći o udomiteljstvu. Mi smo ovdje imali zakon u kojem je bilo vidljivo da nam broj udomitelja pada za djecu koja su smještena u instituciji, puno je bolje ako su smještena u nekoj udomiteljskoj obitelji, za njih je to ipak puno prirodnije i bolje okruženje nego što je institucija. Međutim, problem je dakle vrlo malog i sve manjeg broja udomitelja, ali s druge strane i vrlo slabog i neadekvatnog nadzora nad udomiteljima kako bismo imali kontrolu kako djeca u udomiteljskim obiteljima žive. Bilo je različitih slučajeva da djeca dakle služe i kao radna snaga, da baš i nemaju dobre uvjete za život. Prema tome, nadzor bi trebao biti puno jači i puno bolji kako bismo zaštitili djecu koja odlaze u udomiteljske obitelji. Nešto oko nasilja u školama koje na žalost u zadnje vrijeme poprimilo razmjere dosta teških ozljeda koje djeca jedna drugom nanesu čak do dakle i ubojstava. Dakle nasilje među djecom je reklo bi se sve težih oblika. To nam se događa zbog toga što permanentno od '96. godine kada smo iz školstva i obrazovnog sustava maknuli psihologe i stručnjake mentalnog zdravlja. Dakle nemamo ljude, stručnjake koji će raditi sa djecom u najranijoj fazi, koji će prepoznati probleme koje djeca imaju i koji će onda na vrijeme tu djecu ili to pokušati oni s njima proraditi, ako ne poslati ih u određenu za to specijaliziranu ustanovu. Jednako tako treba reći da takvih ustanova baš i nema u Hrvatskoj. Pravobraniteljica je ovdje upozorila da je npr. Dalmacija područje gdje bi trebalo formirati još jednu polikliniku za zaštitu djece, dakle jednu polikliniku koja ima multidisciplinarne timove koji mogu raditi sa ovakvom djecom i koja im mogu pomoći. Prema tome, evo to je još jedan apel da se učini napor da se na području Dalmacije tako nešto formira. Dakle, nedostatak stručnjaka mentalnog zdravlja je definitivno naš ključni problem i ukoliko pod hitno ne počnemo zapošljavati stručnjake mentalnog zdravlja u školama, sve više ćemo imati nasilja među djecom, a najnovije nasilje među djecom je i ovo slikanje djece mobitelom i distribuiranje tih slika koje većini djece kada te fotografije ili neke scene odu dakle u širu javnost, ustvari toj djeci bude u njihovim sredinama gotovo uništen život. Prema tome, to je jedan novi oblik nasilja među djecom koje je krenulo u zadnje vrijeme. Što se tiče zdravstvene zaštite djece, ovdje bih htjela nešto progovoriti o problemu sustava zdravstva i nečemu što je jednako tako pravobraniteljica problematizirala i upozoravala Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Na žalost nisu na vrijeme reagirali. Reagirali su tek sada kada se počelo u novinama pisati. Naime, punih 7 dana u jednom našem dnevnom listu pisalo se o tretmanu djece u jednoj instituciji koja se zove "Lopača", gdje su djeca liječena na potpuno jedan neprimjeren način, gdje nema dovoljno stručnjaka, dakle nema dovoljno liječnika da tako veliki broj pacijenata. Ali ovdje bi trebalo ustvari upozoriti na to da smo mi zadnjih 10-tak godina ustvari ukinuli gotovo sve odjele dječje psihijatrije i nama je ostala samo jedna jedina psihijatrijska, dječja psihijatrijska bolnica. To je dakle bolnica u Kukuljevićevoj, koja ustvari djeluje koliko sam shvatila samo u kriznim situacijama. Čekanje u toj bolnici na pomoć dakle liječnika specijalista je negdje od 4 do 6 mjeseci zbog toga što je pritisak dakle na jednu jedinu specijaliziranu ustanovu na razini Hrvatske izuzetno velik. Dakle, riječ je o tome da kada imamo djecu koja imaju probleme u ponašanju, ali uz to imaju i pridruženu određenu, određeni psihički poremećaj. Mi u principu nemamo kud s tom djecom. Dakle, to onda nisu djeca koja spadaju u ove ustanove socijalne skrbi koja brinu o toj djeci. Često puta su djeca dakle koja imaju psihičke poremećaje ili neke oblike možda bolesti pa im treba i svojevrsno dakle medikamentozno liječenje. Na žalost mi s tom djecom nemamo kuda i onda se događa da se ta djeca smještaju na odjele sa odraslim osobama, što nije dobro. Dakle, to je jedan od slučaja i primjer dakle ove "Lopače" gdje su djeca bila smještena sa odraslim osobama, gdje su djeca bila dakle u potpuno neprimjerenim uvjetima. Da ne govorim da mi npr. imamo problem i dječjih psihijatara. Nama u Hrvatskoj na jednog dječjeg psihijatra dolazi oko 50 tisuća djece. Dakle, to je nešto s čim bi se morao pozabaviti zdravstveni sustav, morali bi se malo više otvarati dakle specijalizacija za dječju psihijatriju, ali jednako tako i dakle osigurati i dodatne edukacije ljudima koji su dakle sada već u sustavu zdravstva kako bi se možda specijalizirali za to što zovemo dječja psihijatrija. S druge strane u sustav zdravstva isto '96. godine su izbačeni klinički psiholozi. I njih bi trebalo ponovno vratiti u sustav zdravstva, jer naprosto bez njih nema određenih procesa koji se dakle u sustavu zdravstva mogu obavljati sa osobama kojima je takva pomoć potrebna. Prema tome, povratak kliničkih psihologa u sustav zdravstva je nužan, ukoliko želimo otvoriti što je moguće veći prostor za pomoć djeci kojima je pomoć, stručna pomoć potrebna. I na kraju, dakle još bih samo, da htjela reći kod ove “Lopač“-e, dakle da je evo zahvaljujući novinskim napisima ali ne na žalost djelovanju Ureda pravobraniteljice da je otkriveno ipak inspekcijskim nalazom da je bilo kršenja dječjih prava, da su djeca ipak bila u neadekvatnim uvjetima smještena, da su bila liječena na neadekvatan način jer po 200 dana nisu mogli stupiti u kontakt sa svojom najbližom obitelji. Bili su vezani, bilo je tu štošta. Dakle, evo samo ministarstvo sa inspekcijom je utvrdilo da je bilo određenih nepravilnosti i sada je pitanje samo što je slijedeći korak, a ja još jedan puta mislim da je korak i u tome da osiguramo određeni i dovoljan broj stručnjaka za rad sa takvom djecom. I na kraju, pozicija djece u medijima. Naime, mi smo kao Odbor za obitelj, mladež i šport imali jednu tematsku raspravu o tome kako se izvještava o suicidima djece. Tada smo upozorili da postoje smjernice Svjetske zdravstvene organizacije o tome kako se medijski mora izvještavati o tome. Dakle, bez puno detalja ako se uopće o tome i treba obavijestiti javnost jer je pitanje o čemu javnost informiramo o tuđoj nesreći, o tuđoj tuzi što poručujemo dakle javnosti. Definitivno mislimo da tu baš nema nekog interesa građana. S druge strane, tada smo isto tako upozorili i na odboru da se sve više krše prava djece, da se kada se piše o djeci i o dječjim problemima često puta otkriva njihov identitet. Mi smo mala zemlja, pa čak i onda kada ne navedete djetetu ime i prezime, ali ako mu snimite kuću, školu ili neko njegovo okruženje svi će u tom malom mjestu znati o kojem se djetetu radi. Prema tome, naš je apel bio ispred odbora jednoglasno da pozovemo sve medije da vode malo više računa o tome kada izvještavaju o djeci da senzacionalizam ne može ići preko leđa djece, da podizanje tiraže ili gledanosti jednako tako ne može ići preko leđa djece. Naprosto, djecu moramo zaštititi. Može se pisati o svim pojavama. I ja mislim da su mediji učinili puno proteklih godina na senzibiliziranju javnosti. O mnogim problemima može se pisati, ali tako da se djetetu ne oda identitet i da ga se ne stigmatizira dodatno njegovim dakle pričama u njegovoj sredini. Evo, u svakom slučaju klub SDP-a će poduprijeti ovo vaše izvješće. Mi ćemo glasati za njega, ali bih voljela kada bi se iz ovog izvješća do drugog, dakle do druge godine puno ovih stvari dakle našlo izvan izvješća kada bi Vlada po nekim ovim vašim preporukama ovdje postupila i pokušala što je moguće više zaštititi djecu. Jer kao što je rekla jedna profesorica koja je gotovo 35 godina radila u školstvu, djeca su naše ogledalo, a i ovo izvješće je u stvari izvješće o nama i našem ponašanju prema djeci. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana gospođo pravobraniteljice s kolegicama. Osobito mi je zadovoljstvo i ovoga puta reći da će klub Hrvatske narodne stranke doista podržati izvješće pravobraniteljice za djecu ocjenjujući da treba doista razlikovati izvješće o radu ureda i same pravobraniteljice od općih prilika koje možemo ocijeniti lošima. Ali prije svega zbog toga što nam instrumentarij, dakle infrastruktura koja sad već poprima i regionalnu mrežu te stvari čini mnogo vidljivijima nego što je to bilo prije. Prije svega, htio bih reći da otvaranje regionalnih ureda u Splitu, Rijeci i Osijeku može mnogo napraviti na približavanju svih mehanizama koji postoje i ugrađeni su u institut pravobraniteljstva i regijama u kojima zbog čitavog niza socio-ekonomskih prije svega prilika možemo pretpostaviti da se razina kršenja dječjih prava može nalaziti negdje iznad prosjeka. Nadalje, želim reći da smo izrazito zadovoljni vidljivošću rada ureda. Činjenica je da je Ured pravobraniteljice iako mora se othrvati svakodnevno brojnim upitima, zahtjevima, pa nekada i pritiscima medija da se komentira ovaj ili onaj slučaj doista učinio svoj rad otvorenim, dostupnim i da gotovo nema slučaja koji obrađuju mediji, da se neće obratiti i uredu, odnosno samoj pravobraniteljici za stav, mišljenje, tumačenje. To je dobro, jer se tim putem šalje poruka sve širemu krugu i većem broju potencijalnih zainteresiranih za potporu, pomoć same pravobraniteljice. Činjenica da je broj slučajeva koje pravobraniteljica i njen ured obrađuju porastao čak za 63% svakako ne govori o porastu individualnih slučajeva kršenja dječjih prava, nego o povećanju njihove vidljivosti, dostupnosti i povjerenju onih kojima ta vrsta pomoći treba da će im pravobraniteljica i njen ured doista i pripomoći. Moram reći da sam i iz osobnog iskustva vrlo zadovoljan kako pravobraniteljica surađuje i sa jedinicama lokalne samouprave. Naravno, to mora uvijek biti dvosmjerna ulica. Jedinice lokalne samouprave moraju, odnosno njihovi čelni ljudi moraju osvijestiti potrebu suradnje s institucijama kao što je Ured pravobraniteljice. I ja sam imao priliku i prije nego što sam ušao u Hrvatski sabor sretati se sa pravobraniteljicom najmanje jednom, a i dva puta godišnje u svome gradu jer se rado odaziva, jer rado prisustvuje važnim događajima i rado daje svoj sud, rado upoznaje javnost, zainteresiranu javnost s mogućnostima koje daje institut pravobraniteljstva za djecu. Mogu reći da mi koristimo ta iskustva, preporuke, savjete, jer smo u mome gradu sad to navodim kao jedan mogući slučaj pitanje brige o djeci shvatili dosta ozbiljno, pa smo se pomalo naivno prije dvije i pol godine uhvatili posla da dobijemo status grada prijatelja djece misleći da je to manje-više forma. I dobro je da smo to napravili jer se pokazalo da je ta akcija s kojom sam ured pravobraniteljice nema veze, ali izravno utječe i na kvalitetu svih vrsta pomoći i poboljšanja uvjeta života djece, nju zapravo organizira UNICEF u suradnji sa savezom društava naša djeca, u tom postupku dokazivanja uvjeta za status grada prijatelja djece, morali smo se suočiti sa mnogim pitanjima, od kojih su neka bila i neugodna, a o nekima nismo znali ništa, kako bismo unaprijedili sve sastavnice javnoga sektora koji brinu o djeci ili pružaju bilo kakvu vrstu usluge dječjoj populaciji. Od predškolskog odgoja, pedijatri u lokalnom domu zdravlja, zatim škola, udruga, ustanova, pa do komunikacije jedinice lokalne samouprave upravo s djecom. Mi imamo i svoje Gradsko vijeće djece i to je jedan sjajan medij kroz koji djeca mogu gradonačelnika pitati i od njega tražiti, a on ih mora svake godine izvijestiti što je napravio od onoga što im je lani obećao. Također, mi imamo i jednu ustanovu, ja to sad kažem kao primjer jer bih volio da i druge jedinice lokalne samouprave na taj način shvate svoju razinu odgovornosti, pa da taj model možda pokušaju iskoristit kod sebe, a to je Centar za djecu mladih i obitelj kao jedinstvena ustanova u čitavoj Hrvatskoj kroz koju prođe više od 2,5 tisuće korisnika, ne nužno djece koja imaju bilo kakav problem, nego djece s kojom se aktivno radi kroz radionice, aktivno provođenje provođenje slobodnog vremena, učenje, ali isto tako i potporu, stručnu pomoć itd. Sve je to pravobraniteljica neposredno imala prilike vidjeti, procijeniti i ocijeniti. Ono o čemu bismo i mi iz HNS-a htjeli da se povede više pozornosti je opetovana, rekao bih opetovani apel pravobraniteljice da je jedan od ključnih problema nedostatak stručnoga kadra i to na nekoliko razina. I ovo što je kolegica Opačić govorila, želim ponoviti da nam što više uđe u uši, nedostaje, kronično nedostaje stručnoga kadra profila, pedijatara, dječjih psihijatara, kliničkih psihologa. To je pitanje koje može i mora riješiti država i regionalna samouprava kroz odobravanje većeg broja specijalizacija. Tu mora Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi otvoriti prostor, a regionalna vlast preko županijskih domova zdravlja također. Nadalje, imamo veliki deficit stručnoga kadra u predškolskim ustanovama i školama. Nemam dovoljno psihologa, pedagoga, defektologa, logopeda. Ovih dana smo raspravili, a uskoro ćemo i donijeti novi pedagoški standard za predškolski odgoj koji o tome govori, ali nameće obvezu samo lokalnoj samoupravi. Lokalna samouprava nije u stanju sama riješiti taj veliki problem. Ako sada ne počnemo razmišljati o povećanju upisnih kvota na tim studijima, na animaciji studenata da se okreću tim profilima, za 3, 4, 5 godina biti će još gore stanje, možda čak i katastrofalno. Moram spomenuti, također da je svojedobno ukidanje sustava školske medicine nanijelo ogromne štete. Jednom sam rekao da mi se čini da pokojni Andrija Štampar se vrti ko' propeler u grobu kad vidi kako je naše zdravstvo lako obračunalo sa temeljnim idejama na kojima je sazvana čak i Svjetska zdravstvena organizacija. Sustav školskih dispanzera je potpuno ukinut. Danas dijete koje iziđe iz vrtića odmah ide sa svojim kartonom obiteljskom liječniku koji nije pedijatar i njegova znanja o toj vrsti medicine nisu dostatna da bi mogao pratiti dijete u toj dobi kad je još podložno specifičnim obolijevanjima. Ja se toplo nadam da je ono što je napisano u koalicijskom sporazumu vladajuće većine, a što iskreno govoreći, nisam mogao vjerovati kad sam čitao, a to je povratak školske medicine, da će se toga Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi uhvatiti još ove godine u koštac. I budite sigurni da će i pravobraniteljica za djecu u tome smislu biti sretna i pozdraviti, a i mi svi vjerojatno ćemo poduprijeti sve ono što bude vodilo izgradnji sustava školske medici, koji je, ponavljam, nepravedno i nepametno ukinut. Pravobraniteljica s pravom ističe da i oni kadrovi koje imamo i oni resursi kojima raspolažemo i one udruge, ustanove i stručnjaci koji djeluju nisu dovoljno umreženi, ne razmjenjuju dovoljno informacije i ne surađuju. To je vrlo važno upozorenja jer ukoliko bismo to mijenjali zasigurno bismo postigli veću razinu korisnosti i korištenosti tih kapaciteta, lakšu propulzivnost informacija, razmjenu ideja, to znači i konstantu edukaciju. I zato, pridružujemo se pozivima pravobraniteljice za djecu da država ozbiljno shvati upozorenja koja se ponavljaju 5 godišnjih izvješća. Pomalo se i divim gospođi pravobraniteljici što 5 godina ustrajava njen ured i taj institut na nekim problemima u kojima ne vidi čak ni pomaka. Rijetko tko od nas bi zadržao tu razinu entuzijazma kao što ga gospođa Jelavić ima. U tome smislu, čestitam vam i želim vam još puno uspjeha u radu i to vaše veliko srce i svih vas u uredu pravobraniteljice nek' kuca još i jače. Živjeli. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Gospodin Stjepan Milinković.
Gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Kolega Beus Richembergh je netočno naveo da je znanje liječnika obiteljske medicine nedostatno za pružanje skrbi zdravstvene dječjoj populaciji. Naime postoji u novije vrijeme aktualizirana specijalizacija obiteljske medicine u okviru koje se steknu znanja iz pedijatrijskog područja. Ja sam konkretno obiteljski liječnik 28 godina i skrbim o dječjoj populaciji u svim segmentima od savjetovališta za djecu, liječenja itd. U slučaju potrebe da mi je neka kompliciranija stvar naravno konzultiram pedijatra, ali držim da ne može se generalizirati. Hvala lijepa.
Hvala. To je ovako mišljenje na mišljenje, ali naravno vjerojatno nije mislio na vas osobno, ali ima možda i takvih jel' tako. Dobor. O.k. sve. Hvala lijepo. Na redu je klub HDZ-a i gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena gospođo pravobraniteljice za djecu sa suradnicama, kolegice i kolege. Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2007. godinu klub Hrvatske demokratske zajednice u cijelosti je razmotrio ovo peto po redu godišnje izvješće od ustrojavanja ureda 2003. godine, klub Hrvatske demokratske zajednice ocjenjuje kao kvalitetan i sveobuhvatan dokument koji u 13 poglavlja i na 263 stranice iscrpno prikazuje stanje poštivanja odnosno ugroženosti dječjeg prava u svim segmentima društva. Znamo li da je temeljni posao Ureda pravobranitelja za djecu da prati sva područja života i prava djece sagledava cjelinu, procjenjuje može li se bolje postupati o zaštiti djece, ukazuje na nepravilnosti i potiče nadležne na aktivnosti te predlaže aktivnosti na temelju cjelovitog uvida onda je iz ovog izvješća razvidno da Ured pravobranitelja za djecu, odnosno pravobraniteljice to dobro čini. Jer ured je uključen u sve segmente život djece od socijalne skrbi, obrazovanja, predškolskog, kako predškolskog tako i osnovnoškolskoga športa, zdravstva pravosuđa, prometa, medija kao i što u suradnji s nadležnim tijelima državne uprave sudjeluje, potiče, inicira, prati donošenje i provedbu propisa u svezi zaštite prava djece, a ured dobro surađuje i s nevladinim sektorom, udrugama građana kojima su prava i dobrobit djece u najužem području rada. Za pohvaliti je i posebnu pozornost koju u svom radu kako je to vidljivo iz izvješća, Ured pravobraniteljice posvećuje području zaštite djece s posebnim potrebama kao i zaštiti djece s poremećajima u ponašanju. Za istaknuti je i pohvaliti bogatu međunarodnu suradnju Ureda pravobraniteljice za djecu ostvarenu kroz suradnju s međunarodnim organizacijama, bilateralnu suradnju i sudjelovanje predstavnika ureda na međunarodnim konferencijama, seminarima i stručnim skupovima. Obilazak djece koja borave ili su privremeno, odnosno trajno smještena kod fizičkih i pravnih osoba i drugih pravnih subjekata, a na temelju posebnih propisa i obilazak drugih institucija u kojima se nalaze djeca, pravo i obvezu utvrđenu Zakonom o pravobranitelju za djecu i tijekom izvještajnog razdoblja pravobraniteljica je koristila za obilazak ustanova socijalne skrbi pa je tako tijekom 2007. godine pravobraniteljica i djelatnici ureda posjetili su Dom za tjelesno ili mentalno oštećene osobe, četiri doma za djecu s poremećajima u ponašanju, Dom za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi, ali i institucije za smještaj djece i odraslih žrtava obiteljskog nasilja. Dakle radi se o skloništima za žene i djecu, pet takvih. Jednako tako i zdravstvene ustanove, tri zdravstvene ustanove: Pedijatrijsku kliniku Zagreb, Pedijatrijski odjel Opće bolnice Šibenik i Pedijatrijski odjel Opće bolnice Dubrovnik i Pedijatrijski odjel i rodilište Opće bolnice Šibenik kao i kaznene ustanove, odgojne zavode, kaznionice i zatvore i na licu mjestu se uvjerila o uvjetima u kojima borave djeca te na temelju toga ukazala i preporučila nadležnim državnim tijelima na potrebu poboljšanja istih zbog ostvarenja zaštite prava djece koja su u njih smještena. Kada govorimo o povredi prava djece, uključivanje pravobraniteljice u konkretnim pojedinačnim slučajevima omogućuje samo uvid u način ostvarivanja zaštite dječjih prava i ne utječe na samostalnost u rješavanju nadležnih tijela, a upravo u postupanju nadležnih tijela državne uprave ukazuje na to ovo izvješće, postoje određeni problemi u provedbi zaštite dječjih prava i postupanja u interesu i na dobrobit djece. Tijekom 2007. godine Ured pravobranitelja za djecu postupao je u 1737 novih predmeta od kojih su 847 bile pojedinačne prijave, povreda prava djece, a 890 ih je bilo općih inicijativa koje je pokretao ured. Uz prenesenih 347 pojedinačnih prijava iz 2006. godine, ured je tijekom 2007. postupao u ukupno 1194 pojedinačna predmeta. Broj pojedinačnih prijava kao i broj općih inicijativa ureda povećao se u odnosu na 2006. godinu za 63% čemu je zasigurno pridonijelo ostvarenje jedne od preporuka koju je ranije Republici Hrvatskoj uputio Odbor za prava djeteta Ujedinjenih naroda, a koji se odnosio na omogućavanje veće pristupačnosti ureda strankama, dakle djeci, roditeljima i institucijama. Tako su tijekom prošle godine otvorena tri regionalna ureda. 1. ožujka 2007. onaj u Splitu koji je radio 10 mjeseci. 18. lipnja u Osijeku, taj je radio 7 mjeseci i 1. listopada 2007. regionalni ured u Rijeci koji je radio 3 mjeseca. U poglavlju XI. ovoga izvješća u kojem je dan i pregled rada regionalnih ureda, vidljivo je da neovisno o vremenu otvaranja ureda, sva tri su, ovih regionalnih, sva tri su zaprimila gotovo isti broj prijava o povredama dječjih prava i to Split 113, Osijek 105 i Rijeka 108 prijava. Ali je zato značaj njihova otvaranja na senzibiliziranju javnosti o promicanju i poštivanju i zaštiti dječjih prava neupitan te pohvaljujući do sada ostvarene rezultate u radu u ovom kratkom roku u sljedećem razdoblju očekujemo njihovu još veću ulogu u ostvarivanju temeljnih zadaća ureda. U području praćenja pojedinačnih povreda prava djece najveći se broj odnosi na osobna prava djece i to 800 prijava, 557 iz 2007. i 243 prenijete iz 2006. godine, pa zatim na obrazovno ukupno 142, 105 iz 2007. i 37 iz 2006. godine. Kada se krše osobna prava djeteta dopustite da podsjetim samo da među osobna prava djeteta idu pravo na život, pravo na saznanje vlastitog podrijetla, pravo na prijavu rođenja, pravo na osobno ime, na stjecanje državljanstva, na očuvanje osobnosti, pravo na djetetovu privatnost, na život uz roditelje i roditeljsku skrb, na zaštitu od nasilja i zanemarivanja, pravo na zaštitu od protupravnog odvođenje i nevraćanja djeteta, skrbništvo, pravo na sklapanje braka, pravo na susrete i druženja s djedom i bakom i ostala prava, onda se, pokazuje to i ovo izvješće za 2007. godinu kao i prethodnih godina u najvećem dijelu odnose na povredu prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb, 236 prijava ili 28%. Ovom povredom je obuhvaćeno 354 djece. I pravo na zaštitu od nasilja i zanemarivanja 235 prijava kojima je bilo izloženo 856 djece. U rješavanju povreda i zaštiti brojnih prava djeteta, sustav socijalne skrbi u ovom izvješću istaknut je jednim od najvažnijih karika, jer uključen u sve probleme djece. Uz stalni porast ovlasti i zaduženja centara za socijalnu skrb neophodno je potrebno osigurati odgovarajući broj stručnih djelatnika, kao u centrima socijalne skrbi tako i u ustanovama socijalne skrbi. Na taj način bi se dijelom izbjegli i u ovom izvješću ponovno istaknuti nedostaci u radu centara za socijalnu skrb, kao i ocjena pravobranitelja o uzrocima takvoga stanja. Naime, Vlada Republike Hrvatske je i tijekom 2006. godine, a i ranije, započela rješavanje ovih problema koji se ponavljaju iz godine u godine, odnosno nalaze se u izvješću za 2006. pa i za 2007. godinu. Međutim, očito je da mjere koje Vlada poduzima, a to je uvođenje stručnih ljudi u sustav socijalne skrbi, dakle novi ljudi ne pokazuju odmah onakav rezultat kakav bismo svi zajedno željeli. Prema tome, treba postupno, s vremenom, sve ono što je Vlada Republike Hrvatske napravila i u području obrazovanja o kojemu je i pravobraniteljica u svojem uvodnom izlaganju dijelom rekla, dakle od prava na besplatne udžbenike, na besplatnu i obveznu srednju školu koja se postupno uvodi. Za dati nam je vremena i Vladi i ovim mjerama da zažive, Vladi da i proširi svoje mjere, a mjerama da zažive i da pokažu željene rezultate. Podržavamo i primjedbu na potrebu ulaganja u prostorne kapacitete i stručne kadrove u domovima za djecu sa poremećajima u ponašanju cijeneći da je Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi zajmom Svjetske banke obuhvatilo ulaganje i u ove ustanove socijalne skrbi, a na dobrobit djece, štićenika domova. Ponovljene su i primjedbe na dugotrajnost postupka pred sudovima, kad rješavaju pitanjima o pravima djece, jer nedonošenjem pravovremene odluke, pa bila to i privremena mjera, nanose još veću štetu djeci. I za ovo područje najavljena je reforma pravosuđa i u toj reformi jasno da će se posebna pozornost posvetiti i zaštiti prava djece koja se ovakvim radom narušavaju. Već su i moji prethodnici istaknuli da će u zaštiti prava djece u području odgoja i obrazovanja, znatno će pridonijeti i donošenje i primjena Državnih pedagoških standarda koje ovaj Visoki dom ovoga tjedna raspravio, a koji omogućava i predviđa u sustavu uvesti i stručnjake važne za pravilan odgoj i odrastanje djece, koji u ovome trenutku nedostaju u velikom broju odgojno-obrazovnih ustanova i učiniti ih jednako dostupnim svim učenicima. Uloga medija, pozitivna u širenju znanja o poštivanju i zaštiti dječjih prava, senzibiliziranju javnosti za ovu problematiku, jednako tako zna biti i negativna, poglavito kada je riječ o kršenju prava djece na privatnost prilikom medijskog izvještavanja u medijima u koja su uključena djeca, na što pravobraniteljica često ukazuje, jer kolegice i kolege, često i novinarima, urednicima i vlasnicima listova i medija važniji profit i senzacionalizam u izvještavanju od dobrobiti djeteta i od poštivanja zaštite prava djece. Budući da je pravobranitelj za djecu sukladno zakonu jednom godišnje dužan podnijeti izvješće o svom radu Hrvatskom saboru, tako ovo izvješće sadrži i prikaz rada ureda s financijskim pokazateljima. Iz izvješća je vidljivo da ured nije imao problema s financiranjem svoga rada, budući su u proračunu za 2007. godinu, za tu namjenu bila osigurana sredstva u iznosu od 4 milijuna 179 tisuća kuna, od kojih je ostvareno čak 97,7% ili 4 milijuna 082 tisuće 59 kuna što je čak za milijun 355 tisuća više od ostvarenoga u 2006. godini, a nije na odmet ovdje istaknuti i da je u proračunu za 2008. godinu planirano 5 milijuna 573 tisuće kuna. Posao je uz pravobraniteljicu i njezina dva zamjenika odradilo 12 državnih službenika zaposlenih u uredu od ukupno potrebnih i planiranih za zaposliti 23 pa vjerujem da će i u ovome segmentu i sa povećanjem sredstava i sa otvaranjem regionalnih, dakle tri regionalna ureda, da će postupno doći i do zapošljavanja većeg broja djelatnika odnosno u skladu sa potrebnima. Prostorno su uredi u Splitu i Rijeci dobili adekvatan prostor na korištenje. U Rijeci su u najmu, a u Zagrebu su pokrenute aktivnosti za zamjenu postojećeg prostora za veći. Prema tome financijski, prostorni pa biti će vjerujem i kadrovski uvjeti za rad Ureda pravobraniteljice za djecu tijekom 2008. godine riješeni. I zaključno, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2007. godinu. Podržavamo zahtjev pravobraniteljice za djecu kao i stav koji je iznio veći broj odbora ovoga Visokoga doma, da je potrebna bolja koordinacija rada svih nadležnih državnih institucija o čemu imamo i pozitivan stav Vlade Republike Hrvatske koja je na resorna tijela, odnosno u svezi ovoga izvješća već zadužila na poduzimanje odgovarajućih mjera radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću. Uvjereni smo da će provedbom svih mjera Vlade Republike Hrvatske usmjerenih na jačanje dijela sustava koji se bavi djecom i obitelji utvrđenih u proračunu za ovu godinu kao i nastavak aktivnosti Ureda pravobranitelja za djecu pridonijeti još boljem poštivanju i zaštiti dječjih prava u Republici Hrvatskoj u ovoj 2008. a i u svim sljedećim godinama. Hvala lijepa.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče. Ja ću u svojoj raspravi, u ovom svom izvješću petom po redu najprije samo podsjetit na podatke koje nam je gospođa pravobraniteljica dala. Tisuću 737 novih predmeta, a u prošloj godini postupali su po tisuću 194 od kojih je čak 847 prijava i 890' općih inicijativa. Po broju i značaju na prva tri mjesta stavili su probleme vezane uz pravo na život uz roditelje, roditeljska skrb i zaštita od nasilja. Ako su dakle po strukturi ova tri problema na prvom mjestu, pokazuje da i naše društvo očito je obolilo od kronične bolesti neodgovornog ponašanja prema djeci kako roditelja ali i očito i u sustavu nešto nije u redu. Ja bih se zadržao po broju ne toliko značajnim 29 predmeta ili slučajeva zdravstvenog prava ali i prava na privatnost djece. I zamolio bih vas i pozvao da obratite pozornost i pomognete na jednom segmentu koji se odnosi na zdravstvo, pravo i privatnost pa i pravo pacijenata kada naši mediji elektronski i pisani izvještavajući o nesrećama koje su zadesila djecu uz identitet puni, fotografije ili filmski snimljenog materijala, posebice kada zdravstvenog osoblje dođe pred kamare i recitiraju kakve je povrede dijete zadobilo. Koliko slomljenih rebara, puknuta slezena, povrijeđeni unutrašnji organi kao da su na zdravstvenom simpoziju. Pa ako mogu i razumjeti kada se to desilo kod nekih javnih osoba ne mogu ni prihvatit ni razumjet činjenicu o toj pohlepi za kapitalom i zaradom, čak i djecu izlažemo takvim traumatičnim situacijama, a da ne velim da ih dovodimo u opasnost da danas-sutra kada ozdrave, kada završe rehabilitaciju mi sprječavamo mogućnost i napredovanja i zapošljavanja. Invaliditet ili posljedice nesretnog slučaja, nesreće, teške bolesti ponekad, vi to dobro znate i jesu prepreka u zapošljavanju. Zato vas molim da se obratite i vi i ministru zdravstva i Hrvatskoj liječničkoj komori, ali i urednicima da doista shvate da u ovoj Hrvatskoj Državi postoji Zakon o zaštiti prava pacijenata, da vi nadzirete onaj dio koji se odnosi prema djeci i da to nećete više tolerirati. Udomiteljstvo također spominjete kao određeni problem pa ću vas zamoliti, a ponukan nekoliko slučajeva s kojima sam osobno upoznati, da sustav socijalne skrbi ponukate na možda malo drugačije promišljanje. Naime, primjer kada je dijete ostavljeno od majke stare dva, tri dana bude prihvaćeno u obitelji na udomiteljstvo i odmah normalno ulazi na listu mogućeg posvajanja i kad dijete navrši dvije, tri godine života pravo prednosti na posvajanje dobije netko drugi a ne obitelj u kojoj je to dijete bilo smješteno odmah nakon rođenja. Vama vjerojatno ne moram dokazivati ni jedan razlog zašto se to doista ne bi smjelo dešavati. Nažalost, dešavali su se. Isto tako vas molim da ne čekate godišnje izvješće ukoliko smatrate da u propisima o zakonodavnoj regulativi u toku godine išta mi kao Sabor u čije ime vi postojite i djelujete na ovom odgovornom poslu nešto moramo mijenjati. Dakle, ako su propisi razlogom stvaranja problema inicirajte to, tražite od nas da kroz zakonodavnu regulativu promijenimo stvari koje će biti u korist djece, ali i vama olakšavati rad. Iskoristite dakle to svoje pravo inicijative. Ohrabrujem vas i potičem na još jasniji, glasniji i češći javni govor. Iskoristite autoritet institucije koju vi imate. Nemojte se bojati javno prozivati sve one institucije, o bilo kome se radi, o bilo kojoj osobi se radi koji ne samo ne poštuje zakone ove države nego koji doista prelaze sve granice odnosa, ljudskog odnosa prema djeci. Možda ne odmah, možda ne prvi put ili treći put, ali uvjeravam vas da vašim čestim javnim istupima, kritikama i upozorenjima da se nešto radi mimo interesa djece bit će rezultata. Dugotrajni i strpljiv postupak, ali bit će rezultata kao što i vi možete svjedočiti da u ovih pet godina i pet izvještaja ima napretka. Da nije bilo javnog govora, da niste imali hrabrosti i da ste odustajali od tog, možda ne bi takvog napretka bilo. I svaki put, ali doista svaki put kada javnim govorom utječete na promjenu odnosa društva, pojedinca, roditelja prema djeci, uvijek ćete imat barem moju a ja vjerujem i cijelog Sabora potporu. Ma sviđalo se to nekom ili ne. Bio prozvan visoki ili niski dužnosnik imenom i prezimenom i svojom funkcijom ili institucija s javnim ovlastima. I za kraj pitanje ako ćete mi željeti odgovoriti, ako ne dovoljno je i klimanje glavom, da li je doista moguće da vi recimo kao pravobraniteljica za djecu ste trebali tražiti požurnicom odgovor Centra za autizam u Zagrebu na jednu prijavu i predmet koji ste vodili, da li je jedna takva institucija koja skrbi o autističnoj djeci nije reagirala odmah nego da ste morali slati požurnicu da bi dobili očitovanje prvog čovjeka po prijavi majke iz Splita? Vjerojatno znate o čemu govorim. Jer ako je to doista tako, ako dakle doista u takvim ustanovama vi požurnicom morate tražit odgovore da bi vidjeli o čemu se radi, onda je to doista bolesni sustav. I prijedlog moj kratki. U idućem izvješću za ovu godinu poredajte u tabele po broju predmeta institucije s javnim ovlastima, socijalne, zdravstvene i tijela javne vlasti koji vam nisu odgovorili ili koji ste morali slat požurnice da bi dobili odgovore. Imenom i prezimenom odgovornih ljudi jer moramo izvršiti individualizaciju odgovornosti, a ne da se oni koji prešućuju vaše zahtjeve, upozorenja i preporuke skrivaju iza tih ustanova. Ja bih želio dobiti pregled ne samo od vas, i od pučkog pravobranitelja i svih ostalih koje su to institucije i tko je imenom i prezimenom na čelu tko ne poštuje instituciju pučkih pravobranitelja, pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i djece, invalida da bi vi trebali urgirati, požurnice slati, telefonom da bi dobili bilo kakav odgovor. Ovako u ovoj knjizi ilustracijom predmeta sakriveni su u masi. Dovedimo ih na čistac na jedan list papira. Uvjeravam se da će se drugačije obnašati kad njihova institucija i čelni čovjek odgovoran za neodgovaranje se nađe pred Saborom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prekinut ćemo sada sjednicu, nastaviti ju sutra u 9,30 sati. Ima dosta zastupnika i zastupnica koji su se javili. Prvi je gospodin zastupnik Željko Jovanović, zatim gospođa Tatjana Šimac-Bonačić i tako redom. Dakle, nastavljamo u 9,30 sati ujutro sa dnevnim redom. Hvala. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, nastavljamo sa sjednicom i točkom dnevnog reda Izvješća o radu pravobranitelja za djecu za 2007. godinu. Na redu je gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Sabora, kolegice i kolege. Ured pravobraniteljice radi težak i odgovoran posao, a u izvješću nažalost, možemo vidjeti da se svakodnevno krše dječja prava. Sjajno je da je broj predmeta koje je ured imao u prošloj godini porastao za 63%, jer je to poruka da je pravobraniteljica uspjela u onome što bi svaka institucija htjela, a to je da je vjerodostojna i da ima povjerenje građana. Sljedeći razlog našeg zadovoljstva bio bi kada bi imali i informaciju u kojoj mjeri su potezi Ureda pravobraniteljice doživjeli odgovor od onih koji su trebali sudjelovati u rješavanju tih problema. To nažalost ne možemo vidjeti iz izvješća pa bi bilo zanimljivo da nam gospođa Jelavić možda kaže u kojoj mjeri imaju povratnu informaciju od institucija koje su bile pozvane da riješe posebno neka ključna i velika pitanja vezana za kršenje dječjih prava. Apsolutno bih se tu složio sa kolegom Lesarom koji je jučer u svojoj raspravi pozvao gospođu Jelavić, kada god osjeti da postoji opstrukcija, da se obrati nama zastupnicima i da mi sa svoje strane damo maksimalnu podršku uredu o rješavanju svih onih pitanja koji ugrožavaju dječja prava. Dalekovidnost ali svojevrsna zatajnost u radu može se vidjeti na 61. stranici gdje je ured ukazao na probleme sa državnom maturom i pozvao ministarstvo da intevizira aktivnosti, uskladi stavove kako djeca tijekom školovanja ne bi bila dezinformirana i o tome kvalitetno informiraju učenike, nastavnike i roditelja. Očito ministar Primorac nije pročitao ovo što mu je savjetovao Ured pravobraniteljice. Vidjeli smo to iz događanja koja su se dešavala proteklih dana. Poglavlje o zdravstvenim pravima vrlo je zabrinjavajuće. U Hrvatskoj nedostaje 85 pedijatara, 25 neonatologa. U ovom trenutku 30% djece nije obuhvaćeno pedijatrijskom skrbi. A ako se taj trend nastaviti biti će vrlo brzo 50% djece koji neće biti obuhvaćeno adekvatnom liječničkom skrbi. 30-ak dječjih psihijatara, 26 kliničkih psihologa brine za mentalno zdravlje sve djece Hrvatske. Koliko je to nedovoljno, mislim da ne trebam posebno objašnjavati. I upitno je koliko smo u ovom trenutku spremni za adekvatnu zaštitu mentalnog zdravlja naše djece. Vidi se to i iz dijela izvješća o skrbi, smještaju i liječenju djece sa poremećajima u ponašanju i udruženim psihičkim smetnjama. Nevjerojatno je ali istinito da mi praktično u ovom trenutku u Hrvatskoj nemamo niti jednu ustanovu koja je opremom, kadrovski i ostalim uvjetima osposobljena za rad s takovom djecom. Pravobraniteljica ističe da je na primjer i u ustanovi Lopača takvo liječenje unatoč dobrim namjerama nije bilo povezano sa adekvatnim uvjetima. I upozorava Ministarstvo zdravstva da bi trebalo nešto učiniti. Nažalost dok taj slučaj nije došao do novina ništa se nije učinilo. Smatram da mi kao saborski zastupnici, možda i preko naših odbora, saborskog Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb i Odbora za mladež moramo zatražiti od Ministarstva zdravstva da hitno donese akcijski plan u kojem će ponuditi rješenje za osposobljavanje stručnjaka iz područja dječje psihijatrije, kliničke psihologije, jer je to jedini način koji može omogućiti učinkovito, kvalitetno i suvremeno rješenje na dobrobit djece kao što ističe pravobraniteljica u svome izvješću. O problemu djece sa autizmom govorio sam prije dva dana, tako da danas neću vas ponovno opterećivati s time. Želim još jedanput naglasiti da je nevjerojatno kako malo sluha za djecu sa autizmom imaju oba ministarstva, a još više me to iznenađuje, budući je pravobraniteljica u svom izvješću također ukazala na taj problem. Pa još jedanput apeliram na ovaj naš uvaženi Dom, da putem naših saborskih odbora se uključimo u rješavanje problema autizma u Hrvatskoj. Bitno je da se u izvješću pojavljuju i neki novi problemi. Na primjer problemi s kojim se susreću djeca koja se bave sportom, zdravstvena zaštita djece športaša vrlo je upitne kvalitete u Hrvatskoj. Prehrana djece, jedan novi problem s kojim se susrećemo u Hrvatskoj, sve veći broj debele djece, a istovremeno ne nude se kvalitetna rješenja i to su neka nova područja kojima ćemo se i putem naših Odbora za zdravstvo i mladež sigurno morati pozabaviti. Na kraju, mjesto zaključka mogu pročitati citirati Ured pravobraniteljice koji vrlo jednostavno kaže što se mora učiniti. Dakle, "Iz svega do sada navedenog, još jednom proizlazi nužnost bolje povezanosti među sustavima, prije svega sustava socijalne skrbi, zdravstva, obrazovanja te pravosuđa. Načelni problemi moraju biti riješeni na nivou ministarstva i potom rješenja spuštena na niže razine centara, domova, škola i bolnica.". Jednostavno, a nekada je najteže jednostavna rješenja provesti u djelo.
Hvala. Na redu je gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Načelno usporedbi sa dosadašnjim godinama vidljivo je iz ovog izvještaja da je Ured pravobraniteljice zaprimio, odnosno postupao u više nego duplo predmeta nego u prethodnoj godini. To su bili predmeti, ili kao pojedinačne prijave, povreda prava djece, ili zapravo opća inicijativa samog ureda. Svakako su pohvalne inicijative i rad Ureda pravobraniteljice, no potrebno je učiniti transparentnima kao što je i gospodin Lesar jučer naglasio više javnosti, odnosno trebalo bi ipak jasnije pokazati načine, na koji se način može dobiti pomoć od ovoga Ureda, zbog toga da se ne navode, jer se navode ovdje čak i krive percepcije o radu i nadležnosti vašeg Ureda. Izdvojila bih sada hvale vrijedne navode koje sam nalazila u ovom izvještaju. Naime, u Hrvatskoj je puno slučajeva gdje roditelj pravo za uzdržavanje mora ostvarivati nasilnim putem kako ste izjavili. Tu pomoć nudi Ured u suradnji sa Hrvatskom odvjetničkom komorom, u obliku tuženja besplatne pravne pomoći pri zastupanju i postupcima uzdržavanja neovisno o prihodima obitelji. To je pohvalan pothvat obzirom na brojnost slučaja i kako bi se u biti izbjeglo upletanje djece i zaštita djece od spoznaje, u biti, od neuzdržavanja. Zatim bih izdvojila u porastu nasilja u školama Ured je pokrenuo pohvalnu inicijativu u kojoj se Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa preporuča da uputi školama, da na početku svake školske godine u okviru redovitih roditeljskih sastanaka roditeljima podijele tekst protokola o postupanju u slučaju nasilja u školama. I objasne u biti razloge njegovog donošenja, te aktivnosti koje se mogu poduzimati. Jer vrlo često roditelji ne znaju u takvim situacijama kako postupiti. Zatim je Ured ukazivao na problematiku sadržaja programa televizija jer se više ne brine o zdravlju, edukaciji, odgoju djece i mladih, više se ne posvećuje briga za pravilno oblikovanje programa, već se sve više teži ostvarivanju isključivo profita, što uključuje i nasilne, nemoralne misije koje naravno mladima šalju krive poruke. Djeca su sve više izložena takvim sadržajima i naravno da je to neprimjereno za njihov rast i razvoj. Prema tome, ured je i tu predložio određene mjere. No, postavlja se pitanje može li on doista utjecati kao ured na provođenje tih predloženih mjera. Također je pozitivna inicijativa i dobra ideja dječjih odvjetnika, odnosno specijaliziranih odvjetnika koji zastupaju ta dječja prava u kaznenim postupcima, a isto tako prijedlog dodjeljivanja licence za te ljude jer se vidjelo zapravo da u većini slučajeva ne zadovoljavaju većinu kriterija. Isto tako je hvale vrijedno izdvojiti upozoravanje na probleme s kojima se suočavaju djeca sa teškoćama u razvoju, o situaciji uskraćivanja pregleda do osude itd. Posebno zabrinjava ponašanje kako navodite učitelja koji ne prepoznaju ove teškoće, a ne žele se educirati jer smatraju da to nije njihova dužnost ni odgovornost. Sve navodno navedeno utječe na razvoj djece s posebnim potrebama. Također se naglašava nužnost zapošljavanja stručnog kadra i stalne edukacije supervizija. No, ostaje pitanje opet kome je ovaj prijedlog upućen dalje. Postoji veliki problem kršenja prava djece u medijima. Isto tako se ured bavio zaštitom na vlastitu inicijativu i vanjskim prijavama i time upozoravao na veliku zloupotrebu djece u medijima. Naime, taj tretman u medijima je uglavnom senzacionalistički ugrožavajući i površan i kad se upitamo kakva je slika u biti djece u hrvatskim medijima danas može se reći da se djeca uglavnom pojavljuju u dvije uloge: ili su protagonisti “Crne kronike“, žrtve nesreća, nasilja, zlostavljanja, bolesti itd. ili su oni ljupki likovi iz reklama koje zapravo moraju potaknuti slušatelje, gledatelje na kupnju. Ovim je odlično prikazan tretman djece u hrvatskim medijima koji služi kao instrument za podizanje profita. Nije bitan njihov razvoj, njihovo mišljenje i stavovi o svijetu. Bitan je samo profit. Na osnovu prijava ureda Novinarsko vijeće izreklo 5 opomena. Po ovome vidimo da se ipak nešto kreće. Međutim, zabrinjavajuće je što pojedini tv urednici uopće nisu odgovorili na preporuke pravobraniteljice, drugi su negirali svoju odgovornost, a odgovori nekih pokazuju da uopće nisu svjesni svoje odgovornosti i da ne prepoznaju, i da u biti ne poznavaju ni nacionalne, ni međunarodne dokumente o zaštiti prava djece. Pitamo se s kojim posljedicama po njih? Znači, ured je educirao, inicirao, pozivao, preporučio. No, je li to dovoljno? Je li to jedina mogućnost akcije ureda? Dok nema posljedica nema ni mijenjanja navedenog stava, a to stalno izostaje u izvještajima. Zatim bih spomenula u jednoj stavci kada ured sudjeluje u javnim aktivnostima usmjerenim prema pogoršanju položaja djece. Naime, na poziv Ureda za ljudska prava Vlade Republike Hrvatske ured je sudjelovao u izradi Nacionalnog programa zaštite i promicanja ljudskih prava i to u poglavlju – djeca i mladi. Isto tako je predlagao donošenje posebnog Zakona o zaštiti djece od svih oblika zlostavljanja i pratećeg protokola, zatim osiguravanja provođenja psihosocijalnog tretmana počinitelja ovog nasilja, provođenje programa psihosocijalne pomoći i osnaživanje djece žrtva nasilja, pomoć roditeljima itd. itd. Međutim, na žalost niti jedan od prijedloga ureda nije prihvaćen. A postoji li kompetentniji ured, odnosno osoba koja može ovako supervizijom pogledati svu problematiku djece. Zatim bih istakla Nacionalni plan aktivnosti za prava i interesa djece je donesen u veljači 2006. godine. Ured pravobraniteljice je također sudjelovao u ovom radu. Međutim, navodi se da u susretima s odgojno-obrazovnim radnicima i liječnicima nisu dobili saznanje da uopće imaju informacije o postojanju takvog kvalitetnog programa što je naravno zabrinjavajuće i to. Zatim bih istakla poglavlje zaštite djece koja se bave sportom što je i kolega Jovanović spomenuo. Ured je dao vrlo precizne procjene i izražava jasne stavove o tome što sve jest nasilje prema djeci, te neprihvatljivim ocjenjuje uobičajena uvjerenja da je dijete krivo da jer je izazvalo odraslog da ga fizički napadne. Pa i mi znamo slučajeva kada je trener toliko iznerviran da od djeteta da mu opali flisku. I to je strašno! I ovo je dobro što u biti ured locira problem, odnosno vidi problem ovaj. Međutim, zabrinjavajuće je da niti na jednu preporuku i traženje izvještaja od Hrvatskog olimpijskog odbora nema niti jednog odgovora. Zatim bih još spomenula nešto u vezi zdravstvene zaštite. Ne bih dugo, jer je isto tako kolega prije mene govorio ali ću istaći samo jedno što sam pronašla. Neprovođenje plana i programa mjera zdravstvene zaštite iz obaveznog zdravstvenog osiguranja u rodilištu u Splitu gdje se uslijed kvara aparata za provjeru sluha beba od kraja 2005. godine ne vrši uopće taj pregled. Znači, teškoće sustava ne mogu ugroziti pravo na zdravstvenu zaštitu djeteta. Mogu zaključiti da je dobra pokrivenost problematike se vidi iz ovog izvještaja, da je vrlo opširna stanja su i to psihosocijalni osvrt na problematiku, a manje pravni. Međutim, prijedlozi su u velikom broju slučajeva ostali kao mrtvo slovo na papiru. O djelatnicima koji bi trebali štititi prava djece iz izvještaja pokazuje se da su centri za socijalnu skrb nedovoljno angažirani i nezainteresirani, obiteljski centri još nisu postali mjesto na kojima djeca i obitelj mogu dobiti adekvatnu potporu i pomoć, odgoj i obrazovanje ne ispunjava svoju primarnu ulogu. Ponekad kako navodite djeluju nekompetentno, nezainteresirano, uplaćeno i vi predlažete osuvremenjivanje, izbor kompetentnog stručnog kadra, te stvarno preuzimanje odgovornosti koje proizlaze iz struke, radnog mjesta, odnosno zakona. Ali kroz cijelo ovo izvješće često su i prečesto dijelovi izvještaja u kojima su opisani zahtjev za izvješćem o nekim kršenjima prava djeteta završavaju rečenicama “do sada se nisu očitovali“, “o čemu još nemamo saznanja“. Ni na jednu našu preporuku ili traženje izvješća Hrvatski olimpijski odbor nije ni jednom odgovorio. Preporuka pravobraniteljice za djecu u ovom slučaju je posve ignorirana. Navodim dalje na žalost niti jedan od naših prijedloga nije prihvaćen i slično, iako u Zakonu o pravobranitelju za djecu stoji u članku 11. da su ustanove i osobe dužne odmah, a najkasnije u roku od 15 dana izvijestiti pravobranitelja o poduzetim mjerama u povodu njegovog upozorenja. Evo, hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospođa Neda Klarić. Izvolite.
Pa evo, ispravljam netočan navod gospođe zastupnice koja kaže da su centri za socijalnu skrb nedovoljno angažirani u ovoj problematici. Ja odgovorno tvrdim da to nije točno, to je netočan navod iz razloga što centri za socijalu skrb imaju negdje oko 150 ovlasti, a jednako tako moram reći da nema takve ustanove koja razrješava sve životne situacije, odnosno probleme koji se pojavljuju u svakom od života nas običnih građana, počevši od utvrđivanja očinstva do ekshumacije. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicama, kolegice i kolege. Kad čitam ovo izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2007. godinu, onda ja mislim da ćemo se svi složiti da je ono vrlo detaljno napravljeno, metodološki pristup sasvim ispravan, čak i po redoslijedu problema od onih najvećih do onda onih možda manjih, iako mi se čini sve ono što je vezano za djecu nije ništa manje važno. I, dapače da taj rad iz godine u godinu je sve bolji, da se upravo i zahvaljujući uredu, a na vlastito samoj pravobraniteljici za djecu i javnost naša se više senzibilizirala za ove probleme. Ali, dakle kad čitamo sadržaj čemu su sve naša djeca izvrgnuta, onda mislim da ćemo se složiti sa onim znamenitim riječima još znamenitijeg govornika, znanstvenika koji je jednom rekao da na ovom svijetu mir neće imati nikakvog smisla dok ima ijedno dijete nesretno na ovom svijetu. A nesretne djece ima puno, ima ih nažalost i u Hrvatskoj. Čak mi se čini da su djeca upravo trpeći ovaj veliki ekonomski prevrat, ove veliko ekonomske prilike bolje reći, neprilike gdje je sve izvrgnuto tržištu, da upravo takve nesmiljene posljedice djeca najviše trpe. I zato je u Hrvatskoj sve više nesretne djece. Zato je u Hrvatskoj sve više djece koja nažalost dižu ruku na sebe. To su potresne stvari kojima se trebamo zajedno zamisliti, i nešto u ovom društvu treba duboko mijenjati. Pitanje zajedništva, pitanje solidarnosti, to je nešto što najviše, dakle nedostatak takvih temeljnih vrijednosti jednog društva koje može neku ekonomsku propulziju i imati neku korist na kratko vrijeme, ali ako se zanemare te temeljne vrijednosti svakog društva onda takvo društvo samo sebe, prije ili kasnije osuđuje na propast. Pravobraniteljica s pravom govori o temeljnom pravu, pravu djeteta i o kršenja tih prava, pravo na privatnost. Nažalost, evo mi, gotovo nema sjednice kojom ne usvajamo različite međunarodne konvencije, europske konvencije, o zaštiti tih ljudskih prava, o zaštiti posebno dječjih prava, donosimo čak i posebne zakone kojim provodimo te konvencije, ali nažalost, izgleda što je više te normative, sve više se krše ta prava. Pravo na privatnost. Djeca nesumnjivo su najveće žrtve takvih povreda. I povreda ustvari kao posljedica nečega u čemu ničim nisu ni na koji način sudjelovali, najčešće starijih, najčešće roditelja i djeca se tu, nemoćna da se tome bilo koji način suprotstave. Djeca zbog toga trpe nesnosne psihičke boli. I kažem, teško je zbog toga, odnosno i to je jedan od razloga zašto djeca dižu ruku na sebe. Mediji bi sigurno u tome biti osjetljiviji i obazriviji, možda ipak zori neko vrijeme da ta jedna žeđ javnosti, koja mislim da nije ni stvarna, da se djeca koliko god je moguće zaštite. Davno je to bilo kad su se mediji tek otvarali, to je bilo još prije '90. godine, jedan poznati slučaj poznatih roditelja koji je imao nekakvu, roditelj jedan vezu, to je bilo objavljeno u medijima, sutradan su upravo temeljem priče u medijima dječaci tog gimnazijalca, prvi razred gimnazije, svi su pili šampanjac iz te cipele. Dječaka su nakon toga našli obješenog u WC-u. Trebamo biti oprezni kod ovih stvari. Pravo na saznanje vlastitog podrijetla i pravo na prijavu rođenja jedno je od novih prava na kojima se posebno inzistira. Nažalost, evo naša Vlada, odnosno Ministarstvo zdravstva uporno odbija donijeti Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji, mnoge žene, mnogi mladi parovi odlaze zbog toga u inozemstvo. I tako dolazi do trudnoće, tako u Hrvatskoj dolazi i do rođenja. Pitanje je da li to dijete ima prave podatke o svojim roditeljima, o biološkim roditeljima. Šta će onda ministar Primorac ili netko drugi istraživati genetiku Hrvata. Pa često naše žene odlaze u Češku na donaciju jajnih stanica, odlaze u Austriju, odlaze u Ukrajinu, odlaze u druge tranzicijske zemlje koje su nas pretekle u tom području gdje je Hrvatska nazad 20 i 30 godina bila u vrhu Europe u humanoj reprodukciji. Pravo na život uz roditelje i roditeljsku skrb. Pa ne postavlja se to pitanje samo kad se roditelji razvode. To se kod nas samo promatra sa spektra kad dolazi do fizičkog razdvajanja roditelja. Pa što društvo radi da oba roditelja budu, dok su zajedno pod istim krovom, prisutna u odgoju djece. Ona to danas nisu jer društvo i potiče takvu jednu situaciju koju upravo društvo mora biti korektiv u ispravljanju pogrešnih stvari koje onda dovode do neželjenih posljedica. Kako učiniti da oba roditelja budu što prisutnija uz dijete od kad se rodi? Prvi od načina je da i roditelj, otac bude prisutan u odgoju djeteta čim se dijete gotovo rodilo. Nakon par mjeseci, da ostane kod kuće, da bude na porodnom dopustu. To bi trebalo učiniti i vjerujem na zadovoljstvo i tih očeva i te obitelji i sigurno bi da bi i odgoj djeteta bio, općenito djece bio zadovoljavajući. Ovako se to pitanje postavlja samo kod razvoda djeteta, ali tad se ti upravo koji su manje prisutni, pa i zbog objektivnih činjenica, zbog nedostatka i regulative, odjedanput se javljaju aktivni u traženju djeteta s kojim su proveli vrlo malo vremena kad dođe do razvoda. Onda su punopravni i ravnopravni u, da tako kažem potraživanju djeteta jer onda dijete postaje lopta. O tome pravobraniteljica vrlo ozbiljno i detaljno govori o manipulacijama, djetetovim pravom na susrete i druženje s roditeljima s kojima dijete ne živi. Ali jednako tako i ostale frustracije i drugog bračnog druga dijete postaje i na drugi način hendikepirano jer se ometa viđanje i kontakti sa drugim roditeljem s kojim dijete ne živi. Mi smo evo nedavno prije par dana raspravili ovdje o obrazovnim standardima počevši od predškolskog odgoja, osnovnog pa do srednjoškolskog. Sve znamo kako će 2019., 2018., 2020. koliko će kvadrata svako dijete imati čak u školskoj kuhinji. Sve to znamo, sve će to biti i hvalimo se s onim što će to biti. Ali što je danas? Evo na stranici 55, ne možete vjerovati da čitate izvješće pravobraniteljice za djecu za 2007. godinu, nego vam se čini da čitate u registraturi odlomak iz čitanke naše iz osnovne škole "Djetinjstvo i školovanje Ivice Kićmanovića", pa poslušajmo. Sanitarni čvorovi su u groznom stanju, a dio je smješten uz samu školsku kuhinju. Zbog trulih cijevi dolazi do izlijevanja otpadnih voda po zidovima. Posljedica je osim neugodnih mirisa i otpadanja žbuke prijetnja zdravlju djece zbog moguće infekcije. Djeca kažu da radije trpe ili nuždu obave u školskom dvorištu nego u školi. Dodatan razlog za to je što u školi mogu koristiti samo hladnu vodu, tople nema itd., školska zgrada pretijesna, najmlađi učenici nastavu pohađaju u obližnjem domu Hrvatske vojske. Što rade naše inspekcije? Valjda su bili zauzeti i ministarstvo nadležno, vjerojatno bilo zauzeto velikim i sjetnim perspektivama koje nas čekaju u dalekoj budućnosti. Ali nešto moramo i to je dobro da svaka vlast ima svoju viziju. Ali mi nije neshvatljivo da točno znamo što ćemo napraviti onda da ne znamo ovo i da nam ovo ne bode oči, to jednostavno onda ćemo malo vjerovati ako je današnje stanje ovakvo onda je teško vjerovati da će sve to narod pozlatiti tamo 2020. i neke. I dalje vidimo porazne stvari u obrazovanju, rad u smjenama, u tri smjene. Malo mjesta, malo prostora. Dakle to je nešto što jednostavno, svi su čak i uvjereni da je bolje stanje nego kada vidimo kakva su obrazovna prava naše djece na vlastito one najmlađe. Oni sa zdravstvenim pravima … [[Ne razumije se, govornici govore u glas.]]
Dobro, dobro. Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ma kolegica je govoreći o tome što ministarstvo čini rekla da je očito da nam to ne smeta, da ministarstvu ne smeta da ovaj citat neću citirati ponovo ovo iz izvješća pravobraniteljice ne bode oči. Ma kolegice upravo suprotno. Ministarstvo upravo to bode oči u kakvom su stanju neke naše škole na žalost. Pa zbog toga i donosimo pedagoški standard. Ako ste dobro pročitali izvješće pravobraniteljice upravo u ovom segmentu odgoja i obrazovanja pravobraniteljica moli da se što prije donesu pedagoški standardi da bi se imalo na osnovu čega prozvati i lokalnu zajednicu pa ako treba i ministarstvo zašto nije stvorilo one uvjete koje djeca trebaju imati u odgojno-obrazovnom sustavu.
Gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege. E ja bih sada nastavila ono "Kad bi drveće hodalo", valjda hoće 2020. i neke. No dopustite mi da na samom početku svoje rasprave pohvalim rad Ureda pravobraniteljice za djecu. Moja suradnja s tim uredom je iznimno dobra, na obostrano zadovoljstvo. Pravobraniteljica je u svom izvješću za prošlu godinu napravila mali iskorak što se tiče djece s teškoćama. Obrađene su sve grupe po dijagnozama i poštovana je terminologija usklađena s Konvencijom o pravima osoba s invaliditetom. Prošle godine otvorili su se regionalni uredi u Splitu, Rijeci i Osijeku što pozdravljam i nadam se da će to doprinijeti smanjenju kršenja prava djece. Međutim potreba za otvaranjem novih ureda zapravo znači da su kršenja prava djece ozbiljan problem, da takvih slučajeva ima jako mnogo. Doneseni su mnogi dokumenti koji štite i promiču prava djeteta i svaki takav dokument stavlja poseban naglasak na bolesnu djecu i djecu s teškoćama. Najvažniji dokument svakako je Konvencija o pravima djeteta. U preambuli u Povelji o pravima djeteta koja je donesena još 20. studenoga 1959. stoji rečenica: "Čovječanstvo duguje djeci najbolje što ima, a to je da djeca imaju pravo na jednakost, na obrazovanje, na nenasilan odgoj, na slobodno izražavanje mišljenja, informacija i pravo na saslušanje, zaštitu od ekonomskog i seksualnog iskorištavanja, na igru i slobodno vrijeme, na roditeljsku brigu i na posebnu skrb s teškoćama, za djecu s teškoćama u razvoju i na zdravlje." Jako je teško govoriti u kontekstu dječjih prava kada su mediji prepuni naslova u kršenju dječjih prava po bilo kojoj osnovi. Najtužnije od svega što je upravo država koja donosi razne programe zaštite djece najveća kršiteljica dječjih prava. Kao što sam već spomenula, djeca s teškoćama su i u konvenciji navedena posebno i kako stoji, imaju pravo na posebnu skrb. Na žalost čitajući izvješće vidim da su prijave u uredu koja se tiču djece s teškoćama, i dalje brojna. Prava djece s teškoćama krše se gotovo na svim razinama. Kako sam nedavno u raspravi o pedagoškim standardima najviše govorila o problemima segregacije takve djece od strane sustava, tragom toga citirati ću dio teksta iz kojeg se vidi da i Ured pravobraniteljice za djecu drži potrebnim spriječiti svaku segregaciju i smještaj u institucije djece s teškoćama. Dakle, citiram: "I dalje je veliki broj djece s teškoćama u razvoju odvojen od svojih bioloških obitelji i smješten u razne ustanove socijalne skrbi. To se često obrazlaže potrebom za stručnim tretmanom takve djece, odnosno njihovim odgojem i obrazovanjem u posebnim ustanovama. Iako je država prepoznala udomiteljstvo kao kvalitetniji, a i jeftiniji oblik smještaja te djece, broj je takve djece u udomiteljskim obiteljima i dalje vrlo malen. Djeca s teškoćama smještena izvan institucija predstavljaju posebno osjetljivu skupinu kojoj je za život u zajednici potrebna specifična podrška uz pomoć koja ona ne samo da lakše prevladavaju društvene barijere s kojima se suočavaju već i nadoknađuju gubitak u osobnom razvoju. Samo premještanje djece iz institucije i smještanje u udomiteljsku obitelj ne znači da će ona time dobiti poticajne uvjete života osobito ako se radi o djetetu s intelektualnim teškoćama. Nakon što takvo dijete dođe u udomiteljsku obitelj, potrebno je pružiti adekvatnu podršku i tom djetetu i njegovoj obitelji kako bi se ono što uspješnije prilagodilo obiteljskom životu. Iz navedenog teksta vidimo da institucije nisu rješenje, a na novim oblicima skrbi se radi presporo i premalo. Djeca s teškoćama i njihovi roditelji nailaze na brojne probleme. Kasno postavljanje dijagnoze, dugotrajan postupak utvrđivanja stupnja invaliditeta što automatski znači da toj djeci krademo dragocjene postupke rehabilitacije. To isto tako znači da ne mogu ostvariti ni pravo na osobnu invalidninu, ni druga prava iz socijalnog spektra. Roditelji te djece nemaju slobodnog vremena za bavljenje svojom djecom, jer uz to što imaju bolesno dijete, za koje ne postoje dnevni boravci, vrtići ni sustavi podrške, moraju raditi i svaki dan iznova smišljati kamo s djetetom za to vrijeme. Od 85 prijava kršenja prava djece s teškoćama, 33 su bile iz područja obrazovanja. To je još jedan dokaz da obrazovni sustav nije otvoren za sve skupine djece. Većina škola nije dostupna djeci s motoričkim smetnjama, udžbenici za slijepu djecu su preko tri tisuće kuna, ne postoji asistent prevoditelj za gluhu djecu. Da bi apsurd dosegao svoj vrhunac događa se da roditelji djece s teškoćama isključe svoje dijete iz obrazovnog sustava prije mature, da ne bi dobilo neko zvanje, jer je budućnost neizvjesna što se tiče zapošljavanja. Ako bi dijete završilo školu i pored Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje, posao će dobiti uglavnom nikada, tek 270 kuna naknade za nezaposlene. Ako ne završi školu, u najboljem slučaju dobit će 700 kuna ili u uvećanom iznosu tisuću kuna. No, problem nije samo tu. Pored prekinutog obrazovanja, nemogućnosti zapošljavanja, totalne socijalne isključenosti djeca s teškoćama, upravo sa svojim naknadama i financijski uzdržavaju cijelu obitelj. Molim vas kolega, samo malo tišine. Nadalje, sustavi koji najviše krše prava djece s teškoćama su zdravstvo i socijalna skrb. Ukidaju se socijalna prava iz područja zaštite djece s teškoćama potiho. I kada roditelji primjete već je kasno. Npr. naknada za prijevoz do lječilišta prvo je ukinuta, pa na naš pritisak vraćena, odnosno na naš, mislim na oporbu, ali samo za jednog roditelja pratitelja. Znamo da je jako teško i jednom roditelju ili pratitelju, sam se skrbiti tijekom putovanja o djetetu s težim invaliditetom. Ironija je baš u tome što bi ti sustavi trebali najviše skrbiti o djeci s teškoćama, od nastanka invaliditeta ili bolesti pa nadalje. Sramotno je da djeca s teškoćama većinu svojih specifičnih prava mogu dobiti jedino preko humanitarnih akcija. Na taj način izlažemo djecu javnosti i još ih jednom stigmatiziramo kao humanitarni problem, a ne kao obavezu države da udovolji svim potrebama djece kako bi im podigla kvalitetu života na najvišu razinu, od skupih lijekova, specifičnih ortopedskih pomagala, udžbenika na brajlici pa nadalje. Da li smo stvarno društvo koje sve rješava preko 060 telefona, a Ministarstvo financija se licemjerno odrekne PDV-a u korist akcije. Toliko otprilike država sudjeluje u rješavanju problema, ne samo djece, već i drugih kategorija. Kako stoji u izvješću vrlo se malo pozitivnih promjena dogodilo u odnosu na navedene, na navedenoj na sve prijedloge i preporuke za unapređenje stanja prava djece s teškoćama tim sustavima. Izvješće je detaljno razradilo kršenje prava djece s teškoćama po specifičnostima njihovih teškoća. Zbog inertnosti sustava ispada da država stvara institute i otvara urede kako bi se naši građani mogli kome žaliti. Još jednom upozoravam Vladu da je stanje prava osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj na alarmantnoj razini, stavljajući poseban naglasak na djecu s teškoćama i da konačno nađe sustavno rješenje za sve osobe s invaliditetom bez obzira na njihovu dob, spol i nastanak invalidnosti. Još jednom zahvaljujem gospođi pravobraniteljici na dobrom i iscrpnom izvješću. A mi kao društvo, da li stvarno od svih dobara koje čovječanstvo duguje djeci najbolje što ima, možemo ponuditi da se beskrajno dugo dopisuju sa raznim uredima, dugotrajnim vještačenjima, državu koja izbjegava kreirati pozitivno i provedivo zakonodavstvo. Ne, mi nudimo stranicu u novinama o tužnim dječjim sudbinama i call centre i molim vas nazovite broj 060. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Ja bih samo ukratko nekoliko rečenica o dvije stvari iz ovog izvješća. Inače, na početku ću odmah reći da zdušno podržavam i samo ovo izvješće i za proteklu godinu kao i ukupan rad ureda same pravobraniteljice i njenih suradnika. Nekoliko rečenica želim upozoriti, a vezano je uz uvođenje programa zdravstvenog odgoja u osnovne i srednje škole. Naime, tijekom protekle godine bilo je jako puno ustvari rasprava, pa i u ovom parlamentu na sjednicama različitih odbora oko provođenja programa, eksperimentalnog programa zdravstvenog odgoja i svih prijepora koji su se pri tome pojavljivali, a vezano je uz programe dviju udruga koje su se javile na natječaj nadležnog ministarstva, Udruge "GROZD" i Foruma za slobodu odgoja. Ono na što želim upozoriti, jer o tome govori i pravobraniteljica u ovom svom izvješću, a jučer smo o tome govorili i povodom izvješća Pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, a to je ignoriranje nadležnog ministarstva za obrazovanje, institucije Pravobraniteljice za djecu kada je u pitanju razgovor i dostavljanje informacija vezano oko uvođenja eksperimentalnog programa. Naime, nakon mišljenja Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi od 30. listopada 2007. godine, pravobraniteljica navodi da su zaključili iz materijala koji su Pravobraniteljici za djecu dani na uvid da proizlazi kako većina preporuka koje su se odnosile na način uvođenja programa, jasnoću u obrazloženju i planiranju kadrovskih uvjeta i evaluacije taj Program zdravstvenog odgoja i obrazovanja za osnovnu školu danih u siječnju 2007. nije uvažena. Posebno zabrinjava i nedopustivo je što je djeci i roditeljima osnovne škole uskraćena mogućnosti izbora, jer će se u osnovnoj školi provoditi samo program Udruge "GROZD" iz čega proizlazi da će djeca čiji roditelji ne budu suglasni s ovim programom ostati uskraćene za informaciju o ovoj važnoj temi. Ja sam i kada smo imali rasprave o ovoj temi i na sjednicama odbora smatrala i rekla da je nedopustivo da u biti ovako važnu temu, ovako važno područje odgoja i obrazovanja kao što je zdravstveni odgoj, Vlada odnosno ministarstvo prepušta rad na tome samo pojedinim udrugama. Nije sad bitno kako se zovu i koliko ih ima, jer je zdravstveni odgoj prevažan a da bi ostao izvan domena ministarstva. Početkom studenom prošle godine Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa donijelo je odluke o odabiru programa Udruge "GROZD" za osnovne škole i Udruge "GROZD" I Foruma za slobodu odgoja za srednje škole. Pravobraniteljica navodi da se krajem 2007. godine i Ured povjerenika za ljudska prava Vijeća Europe je također pokazao zainteresiranost za uvođenje ovih programa i od pravobraniteljice za djecu je zatražio procjenu vezano oko uvođenja tih programa. Nastavno na to, dakle pravobraniteljica navodi da se traženi susret s ministrom znanosti, obrazovanja i športa kao ni s ministrom zdravstva i socijalne skrbi nikada nije ostvario. Ja smatram da je to nedopustivo kao što sam rekla da je ovakav odnos Ministarstva obrazovanja kada je u pitanju i pravobraniteljica za ravnopravnost spolova također nedopustiv jer negdje je ostalo u biti jako puno nejasnoća oko konačnog kako ustvari izgleda taj program prvenstveno kad govorim o udruzi "GROZD". Drugo o čemu želim kazati nekoliko rečenica a to je dio koji pravobraniteljica također navodi a to je ponašanje mladih odnosno konzumiranje alkohola kod mladih. Negdje sva istraživanja koja su rađena i kod nas a ne samo u svijetu pokazuju da iz godine u godinu ustvari sve mlađa djeca sve mlađe starosne dobi započinju sa konzumacijom alkohola. I tu konzumaciju ne možemo samo promatrati da li nakon toga slijedi neko nasilničko ponašanje djece već smatram da je to jedan izuzetno veliki problem a kojem se u hrvatskom društvu premalo pridaje pažnja i premalo vodi računa. Naime, ovo mi je ustvari povod da upozorim da sve postojeće zakonske odredbe koje imamo vezano oko zabrane konzumiranja alkohola i zabrane prodaje alkohola mladima ustvari u praksi apsolutno ne funkcioniraju što znači da djeca mogu sasvim slobodno u trgovinama kupovati alkohol jer ih naravno trgovci nikada neće pitati koliko imaju godina ili da eventualno pokažu svoju osobnu kartu odnosno nekakvu iskaznicu. Što radi Državni inspektorat? Naravno ja pretpostavljam da je u svemu tome također nemoćan jer onoliki broj inspektora koje mi imamo apsolutno ne zadovoljava potrebe za tim. Nadalje, u našim kafićima djeca kad izlaze van jeftinije će im biti kupiti bocu piva jer na primjer Karlovačkog ili popularne "žuje" od pola litre stoji 10 ili 11 kuna u kafićima recimo u Tkalči ali jedan sok će koštati 13, 14 ili 15 kuna. To govorim o Coca-Coli, Fanti i slično a da ne kažem da 17 ili 18 kuna će koštati juicevi. Dakle, mladi koji izlaze on će lakše onda i zbog štednje da tako kažem posegnuti za bocom pive. Ja sam svjesna toga da piva spada u čini mi se hranu ako se ne varam kod nas ali piva je alkoholno piće. Piva ima u sebi alkohola i mi pivu uredno, reklame za pive gledamo na svim našim televizijama, bombardirani smo pogotovo sad kad dolazi svjetsko prvenstvo sa tim reklamama koje su često puta i nasilne, pa onda molim vas još u te reklame unose i molitve. Djeca i mladi mogu samo zaključiti da je u stvari poželjno konzumirati pivo koje je alkohol. Dakle, poželjno je konzumirati alkohol jer to znači zajedništvo, to znači pobjedu, to znači sport itd. Inače sam strašno protiv toga da se uz bilo koji sport veže bilo kakav alkohol. Vjerujem da ustvari vrlo utopistički govorim i da naravno nema šanse zbog različitih drugih interesa, zbog novaca itd. Ali upozoravam da je ovaj problem prisutan i po meni je sve veći. Dakle, neadekvatna ili nikakva da tako kažem kontrola nad djecom koja kupuju alkohol u našim trgovini, nesrazmjeran odnos cijena između alkoholnih pića i sokova s tim da kažem da su i žestoka pića, čašica žestokog pića je jeftinija od bočice soka. I ovaj izrazito agresivne i po meni nasilne reklame za pivo koje idu u svim onim terminima koje uredno gledaju i djeca. Kad govorimo o prodaji alkohola u trgovinama ja apeliram da se u tom dijelu pokuša nešto napraviti na koordinaciji svih onih koji bi o tome trebali voditi računa, dakle i trgovci, i policija i Državni inspektorat. Hvala.
Hvala. I gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, uvažene kolegice i kolege. Analizirajući Izvješće dječje pravobraniteljice da se zaključiti da se neki nedostaci u redu određenih institucija ponavljaju. Kao što je bilo istaknuto i u ranijim izvješćima i nadalje je veliki broj problema u radu centara za socijalnu skrb vezan uz nedovoljan broj stručnih radnika, nedovoljnu stručnu podršku nadležnog tijela a što u određenom broju slučajeva dovodi do nedovoljnog angažmana te površnih i pogrešnih procjena. Ja bih ovdje naglasila ono čega smo svi svjedoci a to je da su centri za socijalnu skrb dežurni krivci za svaki društveni problem u državi. Krivi su čak i onda kada centar u određenoj stvari nema nikakve ovlasti za postupanje. Također je važno reći da stručni radnici centara rade odgovoran i iznimno težak posao, da su itekako preopterećeni. Navest ću samo primjer Centra za socijalnu skrb Šibenik kojem po pravilniku nedostaje još dvanaest stručnih radnika. Kako ovakva situacija traje već niz godina bez izgleda na njeno rješavanje stranke vjerojatno s pravom osjećaju izuzetan otpor kad ih se upućuje u centar kao mjesto gdje bi trebali naći odgovore na svoja pitanja i mjesto na kojem će dobiti pomoć u rješavanju problema. Ja ću se u svojoj raspravi osvrnuti na određena kršenja dječjih prava za koja smatram da su po posljedicama koje ostavljaju na pravilan razvoj djeteta najtraumatičnija. Jedan od bitnih segmenata kršenja dječjih prava je i manipulacija djetetovim pravom na susrete i druženje s roditeljem s kojim ne živi. Razvod braka roditelja za djecu je stresno iskustvo najčešće popraćeno osjećajem tuge, straha, nesigurnosti, pa čak i osjećajem krivnje. Pod manipulacijom podrazumijevamo otežavanje ili onemogućavanje kvalitetnog ostvarenja ovog prava pod različitim neutemeljenim izgovorima i utjecajima od strane roditelja s kojima dijete živi a kojima je dijete izloženo i koji mu se nameću. Iznimno je važna bolja povezanost i suradnja svih institucija uključenih u zaštitu djece. Radi ostvarivanja više razine zaštite djece u postupcima razvoda braka i odlukama o roditeljskoj skrbi, ukazuje se na potrebu efikasnijeg vođenja sudskih postupaka uz dodatnu senzibilizaciju i edukaciju sudaca iz područja koje se odnose na psihosocijalne aspekte razvoda braka i osobitosti psihofizičkoga razvoja djeteta kao i njihove reakcije u izrazito stresnoj situaciji razvoda braka roditelja. Ured je tijekom 2007. godine zaprimio 235 prijava koje su se odnosile na nasilje nad djecom. Svaki oblika nasilja nad djetetom ima svoju težinu i ostavlja trajne posljedice, no seksualno nasilje daleko je najteži oblik nasilja nad djetetom. Iako se tradicionalno smatra da su seksualni zlostavljači djece nepoznate osobe, brojne statistike pokazuju da se veliki broj seksualnih delikata događa upravo u obitelji, u kući počinitelja ili same žrtve, tj. u oko 80 do čak 90% slučajeva, žrtva poznaje počinitelja. Zlostavljači su pri tome osobe koje su djeci bliske, uz koje su djeca emocionalno vezana, u koje imaju povjerenje i od kojih dijete očekuje zaštitu. Prepoznajući trend porasta, Ured pravobraniteljice za djecu izrazio je stav kako bi u Republici Hrvatskoj trebalo oformiti jedinstveni nacionalni registar počinitelja seksualnog nasilja nad djecom te da ih Konvencijom od zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja predviđeno prikupljanje i pohranjivanje podataka o počiniteljima spolnih delikata na štetu djece. Također jedan problem s kojim se u svom radu svakodnevno susreću centri za socijalnu skrb, to je problem vezan za to što trenutno u Hrvatskoj ne postoji adekvatan smještaj za djecu sa poremećajima u ponašanju i udruženim psihičkim smetnjama. Psihijatrijska bolnica za djecu i mladež u Kukuljevićevoj pruža usluge u kriznim stanjima ali ona je jedina pa se djeca iz cijele Hrvatske upućuju u ovu ustanovu kako na dijagnostiku tako i na kratkotrajno liječenje nakon čega se moraju otpustiti a liječenje nije završeno. Iz svega do sada navedenog još jednom proizlazi nužnost bolje povezanosti među sustavima. Prije svega sustava socijalne skrbi, zdravstva, obrazovanja i pravosuđa. Načelni problemi moraju biti riješeni na nivou ministarstava i potom rješenja spuštena na niže razine centara, domova, škola i bolnica. Isto tako važno je nešto reći i o zaštiti od gospodarskog iskorištavanja djece. Ured pravobraniteljice je samoinicijativno povodom tragičnog događaja u kojem je u vatrenom obruču gaseći požar na velikom Kornatu život izgubilo 12 vatrogasaca. Među kojima i dva maloljetnika. Od Ministarstva unutarnjih poslova zatražio žurno preispitivanje okolnosti u kojima su djeca nastradala i utvrđivanje odgovornosti onih koji su ih ne vodeći računa o njihovoj dobi poslali u smrt. Članstvom i aktivnim sudjelovanjem u dobrovoljnom vatrogasnom društvu mladi ljudi mogu mnogo naučiti o opasnostima od požara, provođenju mjera zaštite od požara, o gašenju požara i spašavanju ljudi i imovine ugroženih požarom te o spašavanju ljudi i imovine prilikom elementarnih i drugih nesreća. Na taj način onim mogu sazrijevati kao odgovorni članovi društva koji nesebično pomažu drugima. No dovođenjem maloljetnih osoba u neposrednu opasnost, na način da ih se izlaže pogibelji, nikako se ne može i ne smije tolerirati. Okolnost da su u gašenju požara djeca sudjelovala dobrovoljno, želeći hrabro dati svoj doprinos spašavanju imovine, nikako ne može biti opravdanje. Preporuka je da se u prevenciji budućih sličnih događaja onemogući sudjelovanje vatrogasne mladeži u gašenju požara, odnosno spriječi mogućnost izlaganja djece pogibelji. Prethodno navedeni podaci Državnog inspektorata za 2007. godinu i informacije o utvrđenim slučajevima nezakonitog zapošljavanja i rada djece u kontekstu tragičnog događaja i smrti djece u gašenju požara ukazuju na nužnost osvješćivanja onih koji ponekad čak i ne razmišljajući nezakonito iskorištavaju djecu. Ured pravobraniteljice za djecu tijekom 2007. kao i prethodnih godina pratio je način medijskog izvještavanja o djeci. Naročito njegove negativne aspekte. Prema prijavama pristiglim od građana. Najčešće je prijavljivano kršenje prava djeteta na privatnost, ne poštivanje dostojanstva djeteta, djeca su ranjiva te ih neprimjereno izlaganje u medijima uvijek dodatno traumatizira i negativno utječe na njihov razvoj, može potaknuti neželjene reakcije okoline, učiniti njihovu intimu dostupnom svima, izložiti ih traumatizirajućem vrednovanju, neugodnim komentarima, a možda čak i ugroziti njihovu sigurnost. Brojne institucije pasivne su i u veći slučajeva se ponašaju kao da su oslobođenje odgovornosti za zaštitu djece. Nefunkcioniranjem sustava i nepoduzimanjem mjera od strane nadležnih institucija stvara se dojam kako tijela koja su osnovana na različitim razinama i s konkretnijim zaduženjima i ovlastima u zaštiti interesa djece očekuje da netko drugi rješava probleme umjesto njih. Otvara se prostor privida postojanja paralelnog sustava koji prebacivanjem odgovornosti sudionika potiče pravnu nesigurnost. Nije dobro da mnoge institucije, organizacije, udruge te stručnjaci o pojedinom problemu šute. Zaboravljajući pri tome na vlastitu odgovornost. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Nedeljka Klarić.
Hvala. Ispravljam netočan navod zastupnice gospođe Crljenko koja kaže, koja govori o nedovoljnoj stručnoj podršci centrima za socijalnu skrb kao i nefunkcioniranju sustava. To je naprosto netočan navod. Jer evo, podaci nam govore da je kroz prošle dvije godine, resorno ministarstvo, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, u centrima za socijalnu skrb zaposlilo više od dvije stotine stručnih radnika jednako kao što i pruža tehničku podršku u smislu nabavke vozila. A isto tako i činjenica je da je Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti otvorilo i obiteljske centre. Hvala lijepa.
Hvala. I završni osvrt pravobraniteljica za djecu, gospođa Mila Jelavić. Izvolite.
Hvala vam lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Ja bih zaključno zahvalila svima vama za sve ove rasprave koje smo učili jučer i danas, jer one jesu na tragu onoga što mi radimo, one jesu na tragu ispunjavanja funkcije Ureda pravobraniteljice za djecu. Mi sebe doživljavamo, a tako nas je i definirao zakon kao korektiva vlasti u korist djece, kao nekoga tko upozorava na nedostatke, traži ispravke, traži cjelovito rješavanje za djecu, traži najbolja moguća rješenja. Naši zahtjevi u tom smislu jesu i moraju biti maksimalistički. Oni će takvi biti i u buduće. Smatram jednako tako kao i svi moji suradnici da ako šutimo, ako ne upozoravamo, ako ne tražimo, ako ne ističemo manjkavosti da će oni ostati možda prešućene, da se njima neće pokloniti dovoljna pažnja. Moram istaknuti da sve ovo što mi pišemo, radimo, upozoravamo da je u vezi sa problemima ljudi koji nam se javljaju. Već sam nekoliko puta istaknula da se nama ne javljaju ljudi koji nemaju problem, čija obiteljska situacija, stanje djeteta u školi, športu ili bilo gdje drugdje je dobro, ne traži intervenciju. Mi jednostavno s tim ne radimo. Mi za takve situacije znamo da ih ima, poštujemo. Ali bismo željeli da i one koji se nama javljaju dovedemo u istu poziciju da tretman i ove djece u predmetima u kojima mi radimo zapravo bude na istoj razini kao i onih koji ih nemaju. Više puta su spomenute naše preporuke ovdje. Ja moram istaknuti da su preporuke važne i da je u izvješću jasno navedeno tko ih poštiva, tko ih ne poštiva. Iz izvješća se može vidjeti tko ignorira naše preporuke, a tko ih uvažava. Naše preporuke uvijek idu na način da se zaštiti najbolji interes djeteta u skladu i sa propisima koje je Republika Hrvatska donijela unutar, ali i onima koje smo prihvatili u svoj pravni poredak međunarodnih, dakle koje smo po Ustavu dužni primjenjivati i čija određenja i standarde također moramo poštivati. Spomenuti alkohol i u kontekstu toga pivo tj. problem koji vrlo često svjedoci smo i u medijima ispliva u javnost, incidenti, razna događanja, stradavanja djece. Ono što vas vezano uz to molim jest da podržite da kroz Zakon o trgovini bez obzira što je pivo hrana prema klasifikaciji nekog, da uvedete zabranu prodaje i piva maloljetnicima, odnosno djeci. Jer, i reklame kojih smo svjedoci koje su vrlo agresivne pozivaju na kupnju, a nikakvih zabrana nema. Naravno da je i po cijeni i po svemu ostalome privlačni djeci, jer djeca se od piva napiju. Posljedice na žalost vrlo često čitamo i u medijima kakve one jesu i šta ta mogućnost kupnje i konzumacije zapravo prouzroči. Dotaknut ću se sigurnosti djece, odnosno prijevoza školskih autobusa i uvjeta u kojima svakodnevno se brojna djeca do škole i natrag prevoze, ali ne samo do škole, nego i na razne aktivnosti, izlete i sve ono gdje oni idu. Prema podacima koji su nama dostupni u ovom trenutku Hrvatska ima samo 32 autobusa koji zadovoljavaju propisane standarde, a to je o obilježenosti, o ispravnosti, o starosti i o ne znam čemu. Vas kao zastupnike molim koji sudjelujete i u svojim lokalnim sredinama u bilo kojim tijelima gdje je to moguće da utječete na to da se ovaj propis o sigurnosti djece i o osiguranju ispravnih autobusa ili drugih prijevoznih sredstava doista osigura u skladu s propisima. Zar nam stvarno trebaju još stradavanja djece, pa ćemo tek onda reagirati. Ja smatram da je nedovoljno i nije dobro da reagiramo kasnije kad se nesreće dogode i kad nam djeca stradaju. Uvjete treba osigurati prije. Zbog toga je nužna suradnja i države, znači i lokalne ali i državne razine i resornog ministarstva, ali i svih onih koji sudjeluju u osiguranju ovih uvjeta da nam djeca budu sigurna i da znamo da smo otklonili sve rizike i sve opasnosti da do toga ne dolazi. Još jedanput pozivajući i zapravo preporučujući prihvaćanje ovog izvješća i poziv resorima na suradnju ja vama zahvaljujem na raspravama i ja se nadam da ćemo preporuke koje evo ponavljamo više puta, da ćemo doći u situaciju da će se one više uvažavati, da će se prijedlozi koje mi predlažemo da se ugrade i u propise, u zakone, podzakonske akte više uvažavati nego što je to bilo do sada. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2007. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2007. godinu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova, 78 glasova za i 2 suzdržana prihvaćeno Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2007. godinu.