Kolegice i kolege nastavljamo prema dnevnom redu. - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju, drugo čitanje, P.Z. br. 58 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske, prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Izvolite gospodine ministre.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, štovane kolegice i kolege, zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora. Pred vama je konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju. 2011. godine Ustavni sud ukinuo je odredbe članka 1. stavak 3. i 4. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju, da vas podsjetim. I navedem odredbama mirno okupljanje i javni prosvjed nije se smio održavati 100 metara od objekata u kojima su smještene ili zasjedaju Hrvatski sabor, predsjednik Republike Hrvatske, Vlada Republike Hrvatske, Ustavni sud Republike Hrvatske. I još jedno podsjećanje, a to je da se ta zabrana odnosila i na skupine manje od 20 ljudi, znači bez obzira što i ne ispunjavaju uvjete za samo javno okupljanje, bilo koja grupa 8 godina nije smjela pristupiti na Markov trg. Radi posebnosti i jedinstvenosti Trga sv. Marka u Zagrebu Ustavni sud je također ocijenio razumnim i opravdanim da se utvrdi područje slobodne prosudbe zakonodavca u ograničavanju određenih prava koje se odnosi na druga javna okupljanja u Republici Hrvatskoj. To se odnosilo i na vrijeme, i na mjesto, i na način održavanja javnog okupljanja uključujući broj sudionika, onda prostor pod kojim se to događa. Naravno sva ta ograničenja traženo je da ostanu u granicama razmjernosti i nužnosti. U izradi ovog prijedloga upravo uvažavajući stajalište Ustavnog suda Republike Hrvatske, također raspravu koja se vodila u prvome čitanju kako na odborima, tako i šira javna rasprava koju smo imali kao predlagatelji ostali smo samo na onim ograničenjima koji su u granici razmjernosti da postignemo cilj koji je bio rađen i kod prvog prijedloga koji ste imali. A to je da se može održat i javno okupljanje na Markovom trgu, ali jednako tako da institucije Hrvatski sabor, Ustavni sud, Vlada Republike Hrvatske mogu istovremeno i raditi. S tim u vezi su prihvaćene određene primjedbe koje su bile iznesene na odborima, prije svega oko prilaska odnosno dolaska ljudi koji imaju teškoće u kretanju ili osobe s invaliditetom. Sa ciljem da se upravo kroz nastavak Radićeve ulice i kroz Kamenitu njima osigura prilaz na Markov trg. S druge strane definirano je i jasno da se odnosi na južnu stranu, konkretno sad govori južna strana crkve sv. Marka. Time je unesena odredba 20 metara od Ustavnog suda, 10 metara od Sabora i 10 metara od Hrvatske vlade. Vrijeme u kojem je predviđeno održavanje, šta je bilo sigurno i raspravljano na odborima je ostalo od 8 do 22 sata. Ja ću iznijeti u ime predlagatelja i one razloge kojima smo se rukovodili. To je prije svega da se ne bi uzurpiralo pravo, odnosno odobrenje za javno okupljanje u smislu da se nekom drugom može ograničit da ne može jednostavno pristupit na Markov trg. S druge strane higijenski, sanitarni uvjeti određuju jednako tako da održavanje na ovom prostoru koji je takav kakav je, onemogućavaju dulje zadržavane. A mislim da je upravo prenošenje poruke adresatima Hrvatskom saboru, Hrvatskoj vladi upravo vrijeme dok oni funkcioniraju i rade. U ostalim dijelovima, što se tiče ograničenja broja onoga što je stalno izazivalo raspravu, radi se o tome da je to prostor na koji može stat toliko ljudi. To nije bilo pitanje prebrojavanja brojača ili slično, već se radilo o prostoru na kojemu se upravo, iz razloga što je organizator taj koji kad organizira javno okupljanje preuzima obavezu da prijavi koliko će biti sudionika. Time su na neki način i upućeni, da ukoliko se radi o okupljanju na kojem očekuju veći broj ljudi, od toga onda naravno Markov trg nije primjereno mjesto za takvo okupljanje. Prilazi koji su osigurani upravo omogućavaju ono što sam i naveo, a to je da mogu funkcionirati institucije Vlade Republike Hrvatske, Sabor, Ustavni sud, prilaz isto tako iz Mesničke ulice, da ne bude zatvoren. Ja bi istakao najvažnije, a to je, držali smo se ograničenja to je točno, to predviđa i Europska deklaracija o ljudskim pravima da postoje razlozi zašto se može ograničiti javno okupljanje. U ovom konačnom prijedlogu koji je pred vama, molim vas da ne zaboravite najvažniju činjenicu, a to je da napokon adresati Vlada Republike Hrvatske, Sabor, reći ću ukratko vlast može dobit poruku od onih koji su spremni istači svoje ciljeve na javnom okupljanju upravo na tom mjestu, nakon 8 godina zabrane. Ja vam se zahvaljuje.
Zahvaljujem gospodine ministre. Da li žele izvjestitelji odbora uzeti riječ? Izvolite kolega Radin, u ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Odbor je ovaj prijedlog zakona razmatrao kao zainteresirano radno tijelo. Predstavnik predlagatelja je u uvodnom obrazloženju istaknuo da je uvažena primjedba ovog Odbora, kako je potrebno zakonom urediti mogućnosti dolaska na Trg sv. Marka sudionicima koji su osobe sa invaliditetom i osobe sa teškoćama u kretanju kako bi sudjelovali u mirnom okupljanju, javnom prosvjedu i to u smjera Kamenite ulice. Predlagatelj nije uvažio prijedloge da se preispituju odredbe koje se odnose na ograničenje broja sudionika, vrijeme održavanja mirnog okupljanja i javnog prosvjeda, te način održavanja javnoga okupljanja uz obrazloženje da su predloženim zakonom u cijelosti uzete u obzir stajališta Ustavnog suda izražena u odluci od 6.7.2011. godine prema kojima pretpostavke za održavanje javnih okupljanja u blizini sjedišta Hrvatskog sabora, Vlade i bivšeg Ustavnog suda, mislim bivšeg sjedišta Ustavnog suda mogu biti strože u odnosu na opće pretpostavke koje vrijede za javno okupljanje na ostalim mjestima u Republici Hrvatskoj. U raspravi je razmotren prijedlog pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom da se osobama sa invaliditetom i osobama sa teškoćama u kretanju pri mirnom okupljanju i javnom prosvjedu omogući i pristup Trg sv. Marka iz Mesničke ulice preko ulice A.G. Matoša čime se složila većina članova odbora. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova 7 za i 2 suzdržana odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanja uz sljedeći amandman na tekst konačnog prijedloga zakona. U članku 1. koji mijenja članak 11. u novom stavku 5. iza riječi: „Kamenite ulice“ briše se točke i dodaju riječi odnosno ulice Mesničke preko ulice A. G. Matoša uz obrazloženje da ovako predložena članka 1. predstavlja cjelovito rješenje za osobe sa invaliditetom i osobe sa teškoćom u kretanju koje se žele mirno okupiti i javno prosvjedovati na prostoru Trga sv. Marka. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Da li još netko u ime odbora? Ne. Hvala. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite kolega.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovani ministre. Najprije kratka povijest ne tako stara o zabranjenom gradu koji se službeno zove Trg sv. Marka. Od apsolutne slobode okupljanja i prosvjedovanja na Markovom trgu preko onih kaveza koji su bili svojedobno postavljeni kao mjesto na kojem se smjelo javno okupljati, prosvjedovati ali davati i potporu recimo Vladi ili drugim institucijama državne vlasti. Ako se netko ne sjeća podsjećam da je prednji dio Markovog trga kad je bilo dozvoljeno okupljanje i prosvjedovanje je bio ograđen kavezima, metalnom ogradom. Onda je slijedila apsolutna zabrana koja je na prijedlog Vlade Ive Sanadera ovdje u Saboru izazvala velike polemike, razmjenu argumenata i uvijek kao i danas, tada zabrana a danas neka ograničenja bila su pravdana sigurnosnim razlozima. Međutim, najefikasnije sredstvo zabrane, a bez zakona nije ponudila ni politika, niti Vlada niti je donio Sabor nego arheologija. Naime, negdje godinu i pol dana trg je bio arheološka iskopina ograđen metalnom zelenom ogradom i po prirodi stvari zbog toga na Trgu sv. Marka nije se ni moglo okupljati. To je bilo kažu neki koji su dobro informirani ne na inicijativu vlasti niti tadašnjeg premijera Ive Sanadera nego nekih ljudi bliskih samoj Vladi koji su stručnjaci za arheološka iskapanja i što su sve pronašli ostala je velika enigma. Očekivao sam da će se arheološka iskapanja nastaviti kao kompromisno rješenje da dozvolimo okupljanje, a zapravo ga na taj način zabranimo. Naravno da treba pozdraviti svaki prijedlog koji Vlada nudi, koji dovodi do toga da to kultno mjesto okupljanja građana koji izražavaju bilo političke, bilo socijalne, sindikalne ili bilo koje druge zahtjeve javno iznose potporu ili protivljenje treba pozdraviti. Međutim, uvijek me smetaju tvrdnje da sva ograničenja imaju jedan jedini izvor a to su sigurnosni razlozi. 10 metara od zgrade Vlade i Sabora i 20 metara od Ustavnog suda pa ograničenje broja na 1500 i to samo u vremenu od 8 do 22 sata. Kako to da si nikakvu sigurnosnu prijetnju ne predstavljaju grupe turista koje bez ikakvog ograničenja broja udaljenosti od zgrade i doba dana slobodno šeću, okupljaju se, razgovaraju i razgledavaju povijesne znamenitosti. Znači li to da i Hrvatska policija i obavještajne službe imaju više povjerenja u turiste i strane državljane od državljana i građana Republike Hrvatske koji bi se recimo okupili na Markovom trgu. I hajmo sad simulirati ne zato da prosvjeduju, jer ovo javno okupljanje u sebi svi odmah protumačujemo kao prosvjed. Pa pitam da li bi se istim ograničenjima postupili kada bi se na Trgu sv. Marka htjelo okupiti 5000 oduševljenih radnika da izraze potporu Vladi zbog odlaska neke tvrtke u stečaj. Ili recimo da se okupi 10000 oduševljenih građana u znak potpore odluci Vladi da proda Hrvatsku poštansku banku. Ili da sindikat koji se slaže s ukidanjem kolektivnih ugovora isto tako prije dogovorili sa resornim ministrom dođe iskazivati potporu takvoj nakani u 10 navečer i njih recimo 3000. Ili naprosto dođe do spontanog okupljanja potpore izraza ushićenja zbog povećanja cijena struje. Da li bi to tad sigurnosni razlozi isto bili da policija zabrani takvo okupljanje. Dakle uvijek polazim od toga da oni koji dolaze na Markov trg imaju zle namjere, da su potencijalna opasnost za sigurnost državnih dužnosnika i državne imovine i moramo ograničiti pristup zgradi, vrijeme održavanja, broj sudionika i sada ono što je po meni naprosto nerazumljivo i smjerove njihovih kretanja kako će doći, od kuda će doći na mjesto okupljanja. Pa je otprilike predviđa da sudionici mogu dolaziti samo Šetalištem Josipa Juraja Strossmayera, Stubama Ivana Zakmardije, Ulicom Dverce i Ćirilometodskom. Gospodine ministre a smiju li doći Tomićevom i uspinjačom na Gornji grad? Recimo oni koji se teško penju, a nisu službeni invalidi i nemaju iskaznicu došli bi uspinjačom gore kroz Tomićevu. Odredbama ovog zakona ne smiju jer to u zakonu ne piše jer smo striktno naveli smjer kretanja. Drugo pitanje. Za osobe s invaliditetom i osobe s teškoćama u kretanju pišete iz Kamenite ulice. Znači li to da neku invalidnu osobu ili osobu s teškoćama u kretanju nitko ne smije Mesničkom dovesti autom na Markov trg, autom otići i njega ostaviti pa po njega doći? Kakav je to pristup da osobama s invaliditetom ne dozvoljavamo pa da čak i sa specijalnim prijevozom namijenjenim za prijevoz invalida ne smiju Mesničkom doći na Gornji grad i sudionika okupljanja ostaviti, otići dakle ne se zadržavati i kasnije doći po njih. Vi ovim zakonom invalide u kolicima prisiljavate da ih netko mora gurati kroz Kamenita vrata i prije onom ulicom, ne znam kako se zove Kamenitih vrata. Čemu ta čvrstina kada su osobe s invaliditetom u pitanju i zašto Mesnička i dovoz automobilom ili nekim drugim prijevoznim sredstvom za te osobe ne bi bilo dozvoljeno? Drugo, što ako organizatori javnog skupa žele na Trgu sv. Marka postaviti pozornicu, razglas i druge tehničke uvjete za skup koji će trajati od 8 do 22? Smiju li oni kamionom, kamiončićem, kombijem Mesničkom doći na Trg sv. Marka i istovariti stvari i vozilo udaljiti? Smiju li Mesničkom dovesti osvježenje, mineralnu vodu, običnu vodu, sendviče, posude za skupljanje smeća da očite Markov trg nakon skupa? Kako će organizatori organizirati jedan takav skup ako nemaju pristup osim pješice i nikako drugačije? Ovo ograničenje vremena zapravo je posljedica najefikasnijeg javnog okupljanja na Trgu sv. Marka koji je trajao ako se ne varam 33 dana kada su radnici Sljemena kampirali na Trgu sv. Marka u šatorima. Oni su ostvarili najveći dio svojih ciljeva i za tih 33 dana kampiranja radnika Sljemena na Markovom trgu nije bio zabilježen nijedan incident. Ni u jednom trenutku nije bila ugrožena sigurnost nijednog državnog dužnosnika, nije bio ometan rad Vlade, ni Sabora i ako se ne varam nije bilo nijedne ozbiljnije zapravo nikakve potrebe za intervencijom policije održavanju javnog reda i mira na Markovom trgu. I nakon prekida tog skupa u roku dva sata sve što su prosvjednici koristili maknuli su i metlama očistili Trg sv. Marka. I sada vam možda bude i smiješno ako dozvoljavate okupljanje od 8 do 22, recimo da organizator želi postaviti za potrebe sudionika one kemijske WC da sudionici ne trče po okolnim kafićima ili će možda će koristiti usluge u Vladi ili u Saboru. Odredbom ovog zakona je to onemogućeno. Pozdravljamo dakle namjeru otvaranja Markovog trga kao jedinog mjesta u gradu Zagrebu gdje prosvjed ima smisla. Ali ograničenja koja su postavljena praktički neće omogućiti niti da oni daju efekta ili ih tjerate na to da budu ovdje kratko vrijeme, ograničavate mogućnost kontinuiranog prosvjedovanja jer se mora prekinuti u 22, a u tehničkom smislu organizatorima onemogućavate upotrebu govornice, razglas, dostava, osvježenja, hrane, odvoza smeća i svaku drugu tehničku pomoć za održavanje takvog skupa. Klub Hrvatskih laburista podnijet dva amandmana koje se odnose na ograničavanje vremena i smjer kretanja posebice invalidnih osoba. Nijedan argument, nijedan slučaj, nijedan primjer u obrazloženju odnosno opisu stanja u obrazloženju i uvodnoj riječi ministra nije dati kada je došlo do stvarne ugroze bilo koga kada su bili prosvjedi na Markovom trgu. Ja se takve situacije za po zakonu prijavljeni skup ne sjećam. Možda netko zna ali ja se doista ne sjećam nijednog javnog skupa na Trgu sv. Marka u Zagrebu koji je doveo a bio je prijavljen poznatog organizatora, sukladno zakonu da je izazvao bilo kakav incident. Neugoda, da, neugoda za članove Vlade i premijera naročito kada su dolazile strane delegacije, a trg pun prosvjednika, da. Neugodu imamo i u Saboru kada nas ljudi upozoravaju na nešto, ali naš je posao to trpiti i razgovarati i čuti i vidjeti o čemu oni govore. Ovim zakonom Vlada predlaže da štiti sebe i nas od takvih neugodnosti. Gospodine ministre što se nas tiče nemojte nas štititi, dozvolite ljudima da ovdje budu ako žele i 30 dana, da u tehničkom smislu skup mogu organizirati da traje kontinuirano, dozvolite invalidnim osobama pristup najlakše što je moguće i obrazložite mi molim vas. Pitao sam vas to prošli puta, pitam i sada, kako ćete utvrditi broj sudionika od tisuću 500? Recite kako ćete to utvrditi? Na dobacivanje kolegice Antičević samo kratki komentar. Kad policija broji uvijek može biti 1500, broj sudionika, onda zajednički trebaju dogovarati i utvrđivati organizatori, a ne samo policija. Kada vlast broji i kad policija broji narod i građani će uvijek, kulturno ću reći, loše proći.
Zahvaljujem. Sljedeća za raspravu u ime kluba SDP-a Gordana Sobol. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Danas raspravljamo u drugom čitanju o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju. Kada je bilo prvo čitanje pozdravili smo tada čini mi se svi upravo to da je zakon išao u dva čitanja, smatrajući da je ovaj zakon izuzetno važan i da treba ostaviti i određeni vremenski period da se pokušaju eventualno i doraditi prijedlozi koji su bili iz prvog čitanja. Najprije želim u ime kluba još jedanput podsjetiti, kao što sam to i u prvom čitanju, da se ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju ukidaju ustvari odredbe zakona koje su isključivo iz političkih razloga donesene još sad već davne bi mogli reći 2005. godine. Političkih jer si je tadašnja stranka na vlasti, HDZ, na izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju ustvari osigurala mir pod svojim prozorima, ali s druge strane vjerojatno ni ne sluteći, ali eto desilo se da je na taj način od Markovog trga stvorila određeni mit. Stvorila je tvrđavu koju je valjalo osvojiti, cilj ka kojem su težili sudionici svih prosvjeda koji su se u proteklom sedmogodišnjem razdoblju održavali u Zagreb uglavnom oko i na Trgu bana Jelačića. Svima njima je u interesu uvijek bio stići do Markovog trga i probiti tu tvrđavu koju je tada HDZ podigao oko najviših institucija Hrvatske države. Zakon o javnom okupljanju je izuzetno važan i ima jednu specifičnost koju nosi u sebi, a to je da mora pomiriti na neki način dva suprotstavljena interesa kada je u pitanju javno okupljanje u blizini najviših državnih institucija. Pravo na javno okupljanje jedno je od temeljnih ljudskih prava zajamčenih Ustavom. Članak 42. Ustava kaže da se svakom priznaje pravo na javno okupljanje i mirni prosvjed u skladu sa zakonom. No i SDP je i tada te 2005. godine u svojim raspravama dao do znanja da je svjestan i da zna da je potrebno zadovoljiti određene sigurnosne uvjete koji moraju biti ispoštovani oko državnih institucija. U ovom slučaju se radi o Hrvatskom saboru, hrvatskoj Vladi, odnosno Ustavnom sudu. Dakle, trebali bi biti zadovoljeni uvjeti koji će omogućiti normalno funkcioniranje najviših državnih institucija. Uvjeti koji će uvažiti specifičnosti Markovog trga i svih onih i ne samo sa državnih institucija, nego svih ostalih povijesnih, kulturnih, kulturoloških zgrada koje se nalaze na ovome trgu, povijesnih, turističkih pa i komunalnih. I smatramo stoga mi u klubu kao što smo to rekli i prilikom prvog čitanja, da je opravdano ograničavanje vremena održavanja prosvjeda jer ako se ne varam jedna kolegica je u raspravi u prvom čitanju rekla uostalom prosvjedi se ne upućuju kamenu, cigli i zgradama, kolegica König je to rekla, već ljudima, osobama koje rade u tim institucijama i koji nose određene državne funkcije. Osim toga, mi se u SDP-u protivimo da nam se dešavaju situacije koje su bile upitno iz mnogih razloga, počev od higijensko-sanitarnih razloga. Sjetimo se onih godina kada je između 2000. i 2003., to je negdje čini mi se bilo dal 2001. ili 2002. kada se ovdje kampiralo na Markovom trgu, kad se noćilo, kad su tadašnja opozicija itekako tu činjenicu zloupotrebljavala, manipulirala, a čim su zasjeli na vlast vrlo brzo nakon toga jednostavno su ukinuli mogućnost da se uopće dođe u manjim ili većim grupicama ovdje na Markov trg, da se eventualno uruči nekakva prosvjedna nota, nekakva peticija, najobičniji letak. U odnosu na prvo čitanje, mi u klubu SDP-a pozdravljamo ovu na neki način čišću situaciju koja će proizaći iz ovog drugog čitanja, a to je da se prosvjed ograničava na 20 metara od Ustavnog suda, što znači da se točno definira koja strana Markovog trga je predviđena za prosvjede. I smatramo da je 10 metara u odnosu na ostale institucije dovoljno prostora da se može nesmetano odvijati rad institucija, ali i da se može normalno ostali građani koji ne sudjeluju u prosvjedu, turisti i slično, prolaziti oko tog dijela i da eventualno ako je potrebno mogu i neka interventna vozila tim dijelom ići. Također, pozdravljamo i odredbe o omogućavanju pristupa Markovom trgu osobama s invaliditetom što znači da je zakonodavac, predlagač zakona uvažio primjedbe koje su išle i mislim da je to bio propust koji je sada ovime ispravljen i da se osobama s invaliditetom omogućuje dakle iz pravca Kamenitih vrata, odnosno Kamenite ulice dolazak na prosvjed i mi u klubu SDP-a smatramo da je taj dio dostatan kada su u pitanju i osobe s invaliditetom. Svjesni smo također toga da se, pa i u raspravama koje su i danas krenule postavlja niz pitanja koja po nama smatramo da nisu pitanje i djelokrug ovoga zakona i da ne mogu biti riješene kroz zakon na način kako će se omogućiti dovoženje osvježenja, kako će se omogućiti postavljanje razglasa, pozornice i slično. Pretpostavljamo, odnosno uvjereni smo da je to nešto što se rješava određenim pravilnicima, podzakonskim aktima koji će proizaći iz ovog zakona i da je to dalje stvar dogovora organizatora prosvjeda, odnosno nadležnog organa u ovom slučaju Ministarstva unutarnjih poslova. Dakle, vraćam se na ono prvo, pozdravljajući kao klub SDP-a i ostvarujući ono što smo rekli u predizbornoj kampanji da ćemo omogućiti ponovno okupljanje i dolazak prosvjednika na Markov trg mi ovim zakonom to omogućujemo, koalicija to ovim zakonom omogućuje i smatramo da je to izraziti doprinos ponovnom, ja bih tako rekla, dolasku demokracije i na Markov trg. Pokazujemo da se kao vlast ne bojimo vlastitog naroda kao što su se to bojali oni koji su 2005. godine donijeli zakon koji je još danas na snazi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na vaše izlaganje imamo dva ispravka. Prvi se javio kolega Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa naime netočan je navod kolegice Sobol da je tadašnja oporba manipulirala policajcima koji su prosvjedovali na trgu sv. Marka. To je apsolutno netočno i ti policajci su bespravno otpušteni iz službe, a mi kao članovi tadašnje oporbe smo donoseći im hranu i bonove da se mogu javiti obitelji bili solidarni s njima. Vaša manipulacija u ovom Domu kao i pred hrvatskim narodom da su ti koji su bespravno otpušteni u konačnici dobili i pravomoćne presude Upravnog suda te im je Hrvatska država isplatila svo obeštećenje sa kamatama. To je istina.
Hvala. Sljedeći ispravak kolega Ante Kulušić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče isti ispravak jer stvarno je, neću kazati ružno čuti, ali nije lijepo čuti da je opozicija manipulirala sa kamperima na Markovu trgu. To treba stotine puta ponoviti jer to su bili ljudi koji su stvarali Hrvatsku državu, koji su od Hrvatske države kasnije 2003. godine preko 3 milijarde kuna dobili odštete ti koji su bespravno otpušteni sa posla i to nije bila nikakva manipulacija sa hrvatskim braniteljima, odnosno policajcima, nego je to bila zaštita onih ljudi koji su stvorili Hrvatsku državu. Hvala.
Hvala. Sljedeća za raspravu u ime kluba HNS-a Sonja König. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, kolegice i kolege. Ovim prijedlogom Zakona o javnom okupljanju trg sv. Marka ponovno se otvara našim građanima. Ovim prijedlogom zakona koalicija SDP-a, HNS-a, IDS-a i HSU-a svoje obećanje ispunjava i omogućava svim građanima da izraze svoje nezadovoljstvo pred našim ulazom. Pred ulazom u Hrvatski sabor, pred ulazom u Hrvatsku vladu. I zato će klub HNS-a glasati za ovaj zakon jer oni koji donose odluke moraju čuti svoje građane. Sigurno je da nikome nije ugodno kada te netko kritizira, sigurno je i to da je teško ispuniti sve zahtjeve ljudi različitih skupina ili interesa koji javno okupljeni traže ispunjenja određenih prava ili potraživanja ili traže ukidanja određenih prava ili potraživanja drugih građana. Sigurno je i to da adresati prosvjednika ne znaju uvijek odgovore na sva postavljena pitanja, ali oni koji donose odluke, oni koji kreiraju politike, dakle oni koji se nalaze u institucijama kojima je dosada bio zabranjen prilaz moraju čuti svoje građane, moraju odgovarati na njihova pitanja jer to nam je kolegice i kolege uostalom i dužnost. To nam je kolegice i kolege i posao. U većini demokratskih zemalja donošenjem svakog novog Ustava, donošenjem svakog novog zakona zaštita prava mišljenja, sloboda govora i javnog okupljanja sve su veća. Ta prava mogu se ograničiti jedino radi zaštite slobode i prava drugih ljudi, pravnog poretka, javnog morala i zdravlja, a nikada iz političkih razloga. No baš to je učinjeno prije 7 godina kada je HDZ na ovom mjestu zabranio održavanje mirnog okupljanja i javnog prosvjeda na trgu sv. Marka, točnije na prostoru koji se proteže najmanje 100 metara od objekata u kojima zasjedaju Sabor, predsjednik, Vlada i Ustavni sud RH. A znamo da je pravo na javno okupljanje jedno od temeljnih ljudskih prava zajamčeno Ustavom. Sloboda okupljanja i pravo da se preko nje izraze nečija stajališta jesu među najvišim vrednotama i vrijednostima demokratskog društva. Bit demokracije i jest njezina sposobnost da rješava probleme kroz otvorenu raspravu. A u istinskim se demokratskim državama od svakog čovjeka pripadnika zajednice i očekuje aktivno sudjelovanje u oblikovanju tih politika. Upravo su mirna okupljanja i javni prosvjed na kojima se izražavaju politička ili neka druga uvjerenja načini aktivnog i savjesnog ispunjenja građanske dužnosti. Ovim zakonom građanima je to omogućeno, a istovremeno omogućen je i nesmetan i siguran rad institucija i zato će klub HNS-a podržati donošenje Zakona o javnom okupljanju.
Zahvaljujem. Sljedeći u ime kluba SDSS-a zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovaj zakon koji danas raspravljamo, Zakon o javnom okupljanju, temeljem odluke Ustavnoga suda o prijepornom i spornom pitanju mogućnosti okupljanja na Markovom trgu konačno taj prijepor otklanja, odnosno razrješava ga na taj način što predlagatelj omogućava da se na Markovom trgu na mjestu između ključnih institucija ove države Sabora, Vlade i Ustavnoga suda, a u neposrednoj blizini je i Gradska vijećnica, mogu okupljati oni koji temeljem svojih interesa, svojih prava, svojih osjećaja smatraju da Vladi i Saboru trebaju poručiti da svoj posao ne rade dobro ili da ga ne rade u skladu sa njihovim očekivanjima, njihovim interesima i njihovim pravima. I treba reći da je ova Vlada, odnosno ova koalicija time ispunila svoje obećanje više puta iskazivano tokom ne samo predizborne kampanje nego i tokom vremena kada su građani u različitim prilikama htjeli doći do Markovoga trga, ali to nisu uspijevali zbog toga što su im putevi do Markovog trga bili zapriječeni velikim brojem policijskih jedinica i tehničkih sredstava koja su se za tu svrhu koristila. Treba u tom smislu reći da je samim prijedlogom Vlada odlučila da Markov trg ne bude zabranjen trg. Dakle, da bude dopušten turistima, a da ne bude dopušten prosvjednicima, i to je značajna promjena. I u tom smislu klub SDSS-a podržava takvu promjenu, odnosno takvu namjeru i takav sadržaj kojim ova Vlada oblikuje ovaj zakon, ovaj prijedlog zakona. Na odborima, između ostalog i na Odboru za Ustav i Poslovnik Hrvatskoga sabora bilo je rasprave o 2 sporna momenta u prijedlogu ovoga zakona. Prvi momenat se tiče ograničenja u pogledu broja, oni koji mogu doći do Markovog trga i mogu sudjelovati u prosvjedima. Nema nikakve sumnje da Markov trg po fizičkim zakonima, po obimu prostornome sam po sebi postavlja ograničenja i ne može primiti više nego što objektivno može primiti. I u tom smislu se postavlja pitanje, gospodine ministre da li ostati kod formulacije 1500 ili uvesti neku drugu formulaciju koja će biti rukovođena elementima sigurnosti i kapaciteta samoga trga. Kako bi se izbjegla dvojba oko toga tko broji, i kako broji, i na koji način se broji. Policija temeljem svojih zakonskih ovlasti mora voditi računa o sigurnosti javnoga skupa. Jedan od elemenata sigurnosti javnoga skupa, da na tom mjestu nema previše ljudi koji bi zbog prevelikog broja mogli ugroziti međusobnu sigurnosti i sigurnost okoline. I nema nikakve sumnje da policiji treba dati ovlasti da u tom smislu djeluje i da procjenjuje koliki je realan kapacitet u tom pogledu. Pa ništa vam u strogom smislu te riječi, ne predbacujući nego vam zajedno sa vama i sa ostalim kolegicama i kolegama kojima nije do politikantskoga nabacivanja ovdje s ove govornice, nego do toga da se nađe neko dobro rješenje koje neće kompromitirati ovaj prijedlog zakona jer je dobar, uostalom i hrabar je. Nisam siguran da ima mnogo Vlada u svijetu koje bi na ovako mali prostor i u ovako specifičnim uvjetima dopustile da se okupljaju prosvjednici, nisam siguran. I zbog te činjenice mislim da bi bilo dobro da se razmisli gospodine ministre o tome da se možda ovaj dio koji se tiče broja drugačije formulira. Što se tiče ograničenja u pogledu vremena i sam sam u raspravi na Odboru za Ustav i Poslovnik bio među onima koji smo smatrali da bi možda to ograničenje trebalo ukinuti. Ne zbog ovih razloga koji su navođeni često u raspravi s obzirom na ranija iskustva, a koje i sada dijele zastupnice i zastupnice u Saboru, a to je pitanje kampiranja, pitanje ovoga, pitanje onoga. Evo naprosto radi argumenta koji mi si čini mnogo snažniji, mnogo uvjerljiviji, a to je zbog zloupotrebe neograničenoga okupljanja kojima bi se moglo dogoditi da se kontra skupom pokuša zapravo spriječiti okupljanje onih koji imaju ozbiljne razloge da se okupe. I mislim da ima racija, da se uvede vremensko ograničenje i da to vremensko ograničenje koje je predlagatelje predlaže da bude od 8 do 22 sata, zapravo i ostane. Ono nosi određene rizike sa sobom koji su sigurnosne prirode kada je u pitanju karakter prosvjeda, ukoliko prosvjed bude žešći, ukoliko prosvjed bude žešći, ukoliko prosvjednici budu ustrajniji. Postavit će se pitanje naravno tko će ih ukloniti sa Markovog trga? Postavit će se pitanje otvaranje prostora za sukob između policije i prosvjednika, ali to jeste određen rizik s kojim pretpostavljam je policija u tom smislu računala. Međutim taj rizik mi se čini manjim nego što je ovaj rizik da dođe do manipulacije između različitih grupa. Koje bi mogle pokušati manipulirati time da zaposjednu trg kako bi spriječile druge da dođu na trg i da se zadržavaju na trgu toliko da ne bi omogućile drugima da mogu doći i ozbiljno prosvjedovati kao što planiraju. To su naša razmišljanja u vezi s ovim prijedlogom zakona. I ne vjerujem, i ne mislim da ove polemike koje su vođene u sabornici, koje su vođene i na pojedinim klubovima imaju mnogo smisla., kada je u pitanju ranije iskustvo oko prosvjeda. I mislim, još jedanput ću reći da ovaj prijedlog Vlade dovoljno hrabar, dovoljno pošten prema ustavnom pravu javnog okupljanja i da samo treba razmisliti o tome da li neke od ovih formulacija koje su zakonom predviđene. Kao što je pitanje broja, trebaju ostati ovako formulirane ili može biti to formulirano drugačijim izričajem koji neće otvarati prostora za bilo kakvu sumnju, ili za bilo kakvu interpretaciju koja bi zakonodavčevu namjeru ili onoga tko će sutra realizirati zakon dovodila u pitanje i osporavala. U koliko nađete to rješenje, klub SDSS-a neće imati nikakve rezerve da ovaj zakon podrži. Hvala vam.
Hvala i vama. U ime kluba HDZ-a zastupnik Milijan Brkić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege, poštovani predstavniče predlagatelja gospodine ministre. Pred nama se nalazi konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju. Predlagatelj ovog zakona je Vlada Republike Hrvatske koja u naravi predlaže izmjenu ovog zakona u dijelu u kojem se govori o mogućnosti prosvjeda na Trgu sv. Marka. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ovaj Zakon smatra jednim od zakona političkog karaktera. Svi znamo i poznato nam je da je SDP podnio zahtjev za ocjenom ustavnosti zabrane o okupljanju temeljem Zakona koji je 2005. godine predložila Vlada Republike Hrvatske pod vodstvom Hrvatske demokratske zajednice, a temeljem kojeg je donesena ova odluka Ustavnog suda. Smatramo zakon političkim, a ove izmjene, ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju izmjene tehničke naravi. Ovaj zakon je jedan od rijetkih zakona koji je u Hrvatskom saboru u ovom sazivu išao redovnom procedurom u dva čitanja i tu inicijativu pozdravljamo i nadam se da će i u buduće ovakvi zakoni i slični zakoni ići u redovnoj proceduri, a ne po hitnom postupku. Radna tijela Hrvatskog sabora i zastupnici u raspravi koja je održana povodom Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju imali su priliku iznijeti predlagatelju niz kritika i bojazni, te dati svoje prijedloge. Žao mi je što ovaj prijedlog u ovom obliku još nije prošao ni sjednicu Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost kao jednog od odbora koji se bavi ovom problematikom a već je stavljen na raspravu u Hrvatski sabor. Cijenimo kako je predlagatelj osim stajališta Ustavnog suda prihvatio i neke od prijedloga radnih tijela Hrvatskog sabora kao što su jasnije određivanje prostora predviđenog za mirno okupljanje i javni prosvjed. Dakle, ograničio ovaj prostor na južnu površinu Markova trga. Ulice i prilazi kojima je dozvoljen dolazak sudionika također su normirani, te sad se u konačnom prijedlogu zakona vodilo računa i o osobama sa invaliditetom, te osobama sa poteškoćama u kretanju. Međutim, smatramo kako nisu uklonjeni nedostaci niti su učinjene izmjene zakona o kojima smo govorili o ranoj raspravi prijedloga zakona, o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju, a kad to kažem mislim na stvari tehničke naravi. Pravo na javno okupljanje je jedno od temeljnih ljudskih prava zajamčeno Ustavom. Sloboda okupljanja i pravo da se preko nje izraze stajališta jesu među najvišim vrijednostima demokratskog društva pa tako i našeg. Bit demokracije jest njezina sposobnost da rješava probleme kroz otvorenu raspravu. Upravo su mirna okupljanja i javni prosvjed na kojima se izražavaju politička ili neka druga uvjerenja ili ciljevi, načini aktivnog, savjesnog ispunjenja građanske dužnosti, a ovim zakonom građanima je omogućeno mirno okupljanje i javni prosvjed na Trgu sv. Marka. Ali cijenjene kolegice i kolege ugrožena je njihova sigurnost i sigurnost institucija u njihovoj blizini. I stoga će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice biti suzdržan kod glasovanja o ovom konačnom prijedlogu zakona zbog tehničkog karaktera, odnosno tehničkih dijelova ovog zakona. Kao što je, moji prethodnici su kazali da je Zakon o javnom okupljanju donesen u ovom obliku 2005. godine, donijela ga je Vlada Republike Hrvatske pod vodstvom Hrvatske demokratske zajednice, a sve kritike tada vladajućeg HDZ-a išle su u smjeru kako nam je cilj bio ustoličiti se na Markovu trgu i osigurati mir pod svojim prozorom. Sad smo oporba, sad je to prozor Kukuriku koalicije na čelu sa SDP-om. Međutim, mišljenja sam da nije bitno čiji je prozor. Bitna je sigurnost građana i zakone koje donosimo u ovom Saboru da li su provedivi i da li su tehnički normirani. U prvom čitanju ovog zakona u raspravi smo često od kolega zastupnika čuli bitna je poruka građana, bitno je da se možemo izraziti stav, bitna je poanta, nisu bitna tehnička pitanja. Nije bitno da li imamo 1500 ili 1550 prosvjednika itd. Kolegice i kolege, moram vas upozoriti da su itekako bitna ta tehnička pitanja, da moramo voditi računa da zakone koje donosimo budu prije svega na korist, a ne na štetu građana. I moramo voditi računa da se ti isti zakoni mogu provesti i da su provedivi, ali na način da ne ugrožavaju sigurnost građana radi kojih su i doneseni. Sadašnja lokacija Hrvatskog sabora, Vlade Republike Hrvatske i Ustavnog suda nalazi se na maloj površini. Trg sv. Marka omeđen je sa institucijama ove države, te sam pristup ovom trgu izrazito je sužen radi uskih ulica u zoni u kojoj je većina zgrada spomenik kulture. Zakonom se predviđa i označavanje prostora čija je regulacija u ingerenciji i obvezi grada Zagreba. Dakle, ponovno ćemo doći što je kolega Lesar govorio prije mene da ćemo imati kaveze kako je on to kazao slikovito na Trgu sv. Marka. Dakle, prijedlogom ovog zakona to je neminovno i nezaobilazno područje i morat ćemo taj prostor ovim zakonom ograničiti na taj način. U takvim okolnostima zaštićeni spomenici kulture realno su izloženi mogućnostima oštećenja, nagrađivanja i sličnih devastacija a što nije primjereno budući da se radi uz blagoslov nekompetentnog donesenog zakona od strane predlagatelja. Ovo mjesto zaista nije primjereno za javno okupljanje i nadam se da će jednog dana država biti u puno boljoj financijskoj situaciji, pa će se institucije Republike Hrvatske izdvojiti na puno primjerenije mjesto na kojem će građani moći sigurno ostvariti jedno od temeljnih ljudskih prava zajamčeno Ustavom, pravo na javno okupljanje i mirni prosvjed. Također, ponovo se vraćam na brojku od 1500 osoba i na ograničavanje te brojke. Najvjerojatnije taj izračun dobiven aproksimacijom područja, odnosno prostora koji pokriva Markov trg, južna površina Markovog trga na temelju procjene prostora kvadratnog metra i na tom kvadratnom metru koliko može stati ljudi na jedan kvadratni metar. Ako je tako, pitam ponovno tko će brojati te ljude i na koji način, da li ćemo imati brojače, da li ćemo imati nekakve redare, da li ćemo imati ulaznice. Tko će im to izdavati? Što ako ih dođe više? Kud ćemo s njima koji neće moći doći na prostor Markova trga. Ostat će na prostoru koji nije predviđen za prosvjed. Dakle, ostat će na prostorima koji nisu ovim zakonom regulirani. Što ćemo s njima? Da li će policija takve prosvjednike, odnosno te građane udaljiti s tih prostora, na koji način i na koji način ćemo im zabraniti pristup tom prostoru na kojem će na žalost biti prisiljeni boraviti dok će 1500 građana, odnosno prosvjednika biti na prostoru Markova trga. Što ako netko prijavi skup do te brojke, a dođe puno više ljudi? Dakle i sami znamo iz prakse, iz iskustva. Tu ću demantirati kolegu koji je prije mene govorio da prosvjedi koji su se događali na Markovom trgu u proteklom periodu iako su bili prijavljeni u okvirima zakona i okvirima posebnih zakonskih propisa Republike Hrvatske nisu bili nasilnog karaktera imali smo pokušaje i nasilnog ulaska u Hrvatski sabor i u Vladu i nagrđivanja fasada i ostalog. Bilo je tu i intervencija policije. Dakle, svi znamo da je do takvih neželjenih događaja došlo. I nadam se da donošenjem ovog zakona neće biti takvih situacija u budućnosti, ali bojim se zbog ovih tehničkih ograničenja zbog kojih će Klub zastupnika HDZ-a i biti suzdržan kod donošenja ovog zakona, bojim se da će najveći teret provođenja ovog zakona biti na leđima policije. Ako dođe do veće brojke od 1500 tada se komplicira uredovanje policije jer će netko biti na Trgu, a prirodno i oni prekobrojni koje sam naveo a koji će ostati u prilaznim pravcima žele doći bliže prostoru Markova trga. I neminovno je da će se policija suočiti sa obavezom koju joj mi namećemo i da će s prisilnom arbitražom nad građanima što uključuje izravni dodir s prosvjednicima morati intervenirati. Ali na kraju isključuje takvu mogućnost kad je riječ o uredno najavljenom mirnom prosvjedu. Pitanje je da li su ovo osobe koje neće moći na Trg sv. Marka diskriminirane u odnosu na one koji će moći doći na Trg sv. Marka. Pozdravljam izmjenu prijedloga zakona što se tiče prilaznih pravaca određivanja i predviđanja prilaznih pravaca i njihovo uvjetovanje u određenom dijelu po kojim se pravcima može kretati ali svjedoci smo i dosadašnjih okupljanja i dosadašnjih prosvjeda da su prosvjednici živa masa koju je teško kontrolirati i kada oni naume nekamo krenuti da nažalost i ovi prilazni pravci koji su normirani … zakonom teško da će se moći ispoštivati s obzirom da je to jedna spontana masa i veća je avantura toj masi doći nekakvim zabranjenim pravcima nego određenim pravcima i neminovno je da će doći do kontakta sa redarskom službom odnosno sa policijom. Također ono što je jako bitno ovim prijedlogom zakona se ograničava zadržavanje prosvjednika što je deplasirano jer to onda nije zakon kakav se obično donosi za ovu demokratsku praksu i materiju. Što ako prosvjednici ostanu duže od 22 sata? Ja znam da je predlagatelj imao u vidu i Zakon o poštivanju i javnom redu i miru gdje je točno normirano do koliko sati se poštuje odnosno iza 22 sata da je pitanje javnog reda i mira i da je iza tog 22 sata na svaku dojavu građana policija mora intervenirati i mora izić. Što ako ostanu više dana kao što smo imali do sada primjera kada su bili prosvjedi ispred Hrvatskog sabora? Da li će tada policija intervenirati? Ovim stavljamo jedini teret dakle ponovno naglašavam na policiju koja bi trebala biti o svemu koliko ljudi dolazi, kada dolazi, kojim pravcima, do kada se mogu zadržavati i policija je ta nažalost ovim zakonom koja je jedina odgovorna za redovno funkcioniranje odnosno za nesmetano odvijanje svih procesa koji se događaju na Markovom trgu, a i prilaznih pravaca što se tiče dolaska u institucije ove države. Tko će preuzeti odgovornost za eventualne izgrede? Što ako mirno okupljanje iz mirnog preraste u neke druge prosvjede? Kako će policija na ovih predviđenih 10m reagirati i poštivati to načelo postupnosti primjene sile? Svjedoci smo da u svjetskoj odnosno europskoj praksi ove distance odnosno ove udaljenosti od institucija države da su na puno većim udaljenostima da nisu ovako blizu. Nažalost, mi smo ograničeni tim prostorom i područjem koje pokriva Trg sv. Marka i zaista ne znam kako će policija u slučaju nemirnih prosvjeda moći izvršiti svoju zakonsku obavezu i kako će moći poštivati to načelo postupnosti i upotrebe sile. Samu ideju o javnom okupljanju ispred zagrade Hrvatskog sabora, Vlade i Ustavnog suda te na taj način prenošenja poruka, stava i mišljenja građana podržavamo ali zbog tehničkih uvjeta smatramo da nije provediva i da nije sigurna za same građane te da se poruka, stav i mišljenje može izreći i izrazito i na daleko sigurniji način nego na ovaj način koji je predviđen ovim zakonom. Vladi RH odnosno predlagatelju poručujem, netko je prije mene kazao da je ovo jedno od obećanja koja je dala Kukuriku koalicija u svojoj predizbornoj kampanji. Možda bi za hrvatske građane bilo bolje i sigurnije da ni ovo obećanje ne ispune. Hvala lijepa.
Hvala. Na vaše izlaganje imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvi se javio zastupnik Marin Jurjević. Izvolite kolega.
Hvala. Netočan je navod kolege Brkića da su izmjene koje nudi ovaj zakon tehničke naravi. One su suštinske naravi, bitne naravi, one govore o tome da ova vlast na drugačiji način gleda na svoj narod i na građane Hrvatske i da ih se ne plaši. Drugo, cinično je tvrditi da ovaj zakon ugrožava sigurnost građana. To vam je jednako tako kao kada biste rekli teškom bolesniku da ga štitite na taj način da mu ne date da dođe u bolnicu jer je gust promet oko bolnice pa bi ga moglo zgaziti auto, pa nek stoji doma i nek umre. Dakle, vi ste našli hiljadu razloga da oduzmete pravo građanima da tamo prosvjeduje kao što ste radili kad ste bili na vlasti i još tvrdite da je to u interesu građana i da su diskriminirani oni koji neće uspjeti doći. To je krajnji cinizam.
Hvala. Kolega Brkić najavili ste povredu Poslovnika. Izvolite.
Povreda Poslovnika članak 209. Ja uvaženi kolega nisam kazao da su ovim zakonom predviđene izmjene samo tehničke naravi nego sam govorio o tehničkim razlozima koji nažalost će biti otežana provedba ovoga zakona i neće se moći ispuniti ono što je svoj zakon u svojoj namisli i u svojoj ideji imao cilj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Brkiću. Međutim, članak 209. je naprosto vrlo teško povrijediti. On tumači o povredi Poslovnika, tako da konstatiram da nije bilo povrede Poslovnika od strane kolege Jurjevića. Sljedeći za ispravak netočnog navoda javila se Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Ispravljam dva netočna navoda. Prvo također što je rekao kolega Jurjević i to je više puta ponovio kolega da se radi o tehničkom zakonu. Ne radi se ni o kakvom tehničkom zakonu, radi se o suštinskom zakonu kojima evo omogućavamo i ispunjavamo svoje izborno obećanje da građani mogu doći ovdje gdje su najviše institucije naše države i da kažu svoje mišljenje. I time omogućavamo ispunjenje temeljnih ljudskih prava prema Europskoj konvenciji o ljudskim pravima i prema našem Ustavu. Drugo, govorite da je ova vlast da je ovaj zakon samo mogla predložiti odnosno predložila nekompetentno ministarstvo. Ministarstvo je kompetentno i to se pokazuje i ovakvim primjerom ne samo u suštini nego isto tako u svojim izvedbenim propisima na koji će način to biti učinjeno. Prema tome, evo kolega [[Upadica: Vrijeme.]] možemo govoriti o nekompetentnosti onih koji su se prestrašili vlastitog naroda.
Vrijeme kolegice Antičević, vrijeme, završili ste. … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Vrijeme. Ispravili ste navod a nadam se da će novim. Dozvolite, novim izmjenama Poslovnika moći ćete replicirati na jedan kvalitetniji način. I sljedeći ispravak netočnog navoda kolega Željko Kolar. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa isto je pitanje kolega Brkić je u svom govoru jasno rekao da su u zakonu izmjene tehničke naravi, jednostavno nije točno. Oni su suštinske naravi i stvar je vrlo jednostavna. Vi ste zabranili da se ljudi okupljaju i protestiraju na Trg sv. Marka, a mi ćemo to ponovno dozvoliti. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća rasprava u ime kluba HDSSB-a podijeljena. Igor Češek, izvolite kolega. I nakon vas kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče, ministre, kolegice i kolege zastupnici. Članak 42. Ustava Republike Hrvatske nam kazuje da se svakom priznaje pravo na okupljanje i mirni prosvjed i prilikom predlaganja ovakvog zakona ja sam otprilike zadovoljan jer sam smatrao da se napokon u Hrvatskoj razvija demokracija i imajući na umu i to da je HDZ-ova Vlada ukinula okupljanje na Markovom trgu i tako onemogućila građanima da se približe Vladi i iskažu svoje mišljenje, bilo ono pozitivo ili negativno. Na kraju krajeva pravo građana je da biraju vlast, a ako oni imaju pravo birati vlast onda imaju pravo iskazati mišljenje o toj vlasti. Međutim i tada sam imao primjedbi i na dozvoljen sam prilaz Markovom trgu. Koliko vidim u ovom konačnom prijedlogu to se riješilo dozvoljavajući osobama s invaliditetom i teškoćama u kretanju da Markovom trgu priđu iz Kamenite ulice. U svakom slučaju trg je javno mjesto i treba dozvoliti građanima okupljanje bez ograničenja vermena okupljanja. U konačnom prijedlogu to je vrijeme ograničeno, nije se dakle ništa promijenilo, opet je ograničeno na 8 do 22 sata. Zašto, zbog čega je to tako? Da li će prosvjednici dolaziti od 8 do 22, napuštati Markov trg i drugo jutro se ponovo vraćati na prosvjede. Što ako se radi o recimo 4-5 prosvjednika koji mirno prosvjeduju i ne ugrožavaju javni red i mir? A što se tiče ograničenog broja prosvjednika, postavlja se pitanje tko će prebrojati te prosvjednika ili sudionike javnog okupljanja. Da li će to odraditi policija i na koji način. Moj prijedlog je ako već imamo bezbroj agencija da se osnuje Državna agencija za organizaciju javnog okupljanja koja će se baviti samo organizacijom i prodajom karata. Tko bude htio prosvjedovati u prvom redu ulaznica može biti npr. 100 kuna, a u tom slučaju ima pravo osam dana štrajkat glađu jer taman za tih 100 kuna bi mogao prehranit sebe možda u tih 8 dana i svoju obitelj. Kako stvari stoje, moj prijedlog je da se ta agencija zove JAO, javna agencija za okupljanje, a sama reklama te agencije bi mogla biti jao vama kojima mi trebamo. Kako danas stvari stoje do jeseni bit će sve više građana kojima će usluge takve agencije biti potrebne.
Kolega Grubišiću.
Kolega Češak ima puno boljih prijedloga, naime gospodin Mamić je izmislio onaj paket Real-Lion-Ajax pa bi mogli za tri okupljanja na Markovom trgu također prodati paket ulaznica kako bi se građani unaprijed osigurali da mogu doći na Markov trg i prosvjedovati. To je jedan dobar primjer ovako menadžerski pristup, a pošto nam menadžeri vode vladu evo i priloga našeg kako će se puniti državni proračun još bolje nego što se punio prije. No nije stvar u tome nego se ja bojim kako će se dogoditi situacija kada će građani doći ovdje sa zastavama na Markovom trg, zahvaljivati Vladi Republike Hrvatske na povećanom PDV-u, zahvaljivati na povećanoj cijeni električne energije, struje, kako će zahvaljivati vrlo uskoro na povećanoj TV pristojbi jer ova Vlada gdje god dođe na čelo bilo HEP-a, bilo države, a evo sad i HRT. Što prvo učini, podigne cijene onoga za što je zadužena ta državna tvrtka ili nešto drugo. Tako da očekujmo da će doći ovdje se proslaviti i povećanje TV pristojbe, a temeljem jučerašnje rasprave koja je zaključena i o čemu ćemo uskoro glasovati. Puno bi bilo bolje da mi donosimo zakon, a ovaj je zakon zaista demokracija na kapaljku, ja bih tako rekao, i određeni napredak u odnosu na onaj HDZ-ov priglupi rekao bih stav da se na Markov trg ne smije doći prosvjedovati. To je strah bezrazložan, ali možda ipak razložan s obzirom na sve ovo što se otkriva i u sudskim postupcima. Ne bih ulazio jer nemam kompetencije i nemam pravo, ali sve ono što se danas događa i što se vidi što se događalo u vrijeme te HDZ-ove vladavine. Dakle, predlažem da mi što prije donesemo zakon o državnim dužnosnicima, Vladi Republike Hrvatske, saborskim zastupnicima koji bi išli među prosvjednike, a ne da donosimo zakon o prosvjednicima na Markovom trgu. Primjer. Mnogi se pitaju zašto nitko nije pristupio prosvjednicima, odnosno ženama "Kamenskog" kada su prosvjedovale. Zašto se ne ode među radnike "Kamen ingrada", pardon "Jadran kamena", a možda i "Kamen ingrada", i to je jedna posebna priča. Nadalje,zašto ne odemo svi mi ovdje u "Dalmacijavino" među ljude koji su pred stečaj prosvjedovali. To bi bio potez, a ne da ovdje propisujemo kako će ljudi koji dođu ovdje prosvjedovati, kako će se ponašati, kojim će putem doći, kamo dolaze invalidi, od koliko se uri ili sati može doći i kad se mora otići. Što s onima koji štrajkaju glađu, to sam i prije pitao. Šta će oni u 22 morat ići? Koja je njihova onda vjerodostojnost kada odu kući pa se ujutro vrate. Jesu li večerali? Oni koji su ovdje kampirali i izborili svoja prava na Markovom trgu, netko je ovdje, čini mi se Lesar spominjao taj slučaj, dal će morat kupiti svoje šatore i ići kući u 22 sata da bi ponovo ujutro došli u 8 i ponovo razapeli svoj šator. Iako će vjerojatno noć proteći potpuno mirno, dakle prosvjedovati se može ali prespavati na Markovom trgu u šatoru zašto ne bi moglo. Koji su razlozi da se ne može? Turisti? Pa imamo punu Španjolsku prosvjeda, Italiju, sve zemlje. Pa ne umire turizam zbog prosvjeda. Dakle to nije istina. Ovo zaista kultno mjesto, ovdje ne bi bilo prijedloga da se institucije izmjeste, institucije države, dakle Vlada, Sabor, Ustavni sud i ostali izmjeste s ovog mjesta pa da se može prosvjedovat na cijelom Markovom. Pa koji je smisao uopće prosvjedovat ako tu nije Vlada i Sabor, oni kojima se upućuje zahtjev prosvjeda i ono što se prosvjedom želi postići. To je potpuno apsurdno, to je potpuni apsurd. Dakle, zaista ovdje, iako je ovaj zakon naznačen u naslovu kao Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju, još samo treba dodati na Markovu trgu jer to je isključivo lokacija u kojoj se u ovome zakonskom prijedlogu govori. Dakle, isključivo na Markovom trgu. Tako da i pored ovog drugog čitanja i pored ovog prijedloga koji je već bio na raspravi ovdje smo u dvojbi kao klub kako glasovati. On je određeni napredak, mora se priznati, u odnosu na opću zabranu okupljanja na Markovu trgu. Na trgu, kako netko reče kultnom mjestu hrvatske povijesti koji je od 2005. okultno mjesto, zapravo skriveno od naroda, zabranjeni grad kao onaj u Pekingu. Dakle, određeni napredak je ali nedovoljan. To da deset metara od Sabora, deset metara od Vlade i gle dvadeset metara od Ustavnog suda, a onda još slijedi 15 metara Markove crkve pa je onda zapravo to 50 metara od Ustavnog suda, a ne 20, da su građani udaljeni i da to predstavlja određene sigurnosne probleme ja ne bih tako rekao. Mislim da je ovaj Sabor, ova Vlada, ova država već iskazala, pogotovo u facebook prosvjedima kako se ponaša prema narodu i prema građanima. A i bio sam prosvjednik, i '71. sam godine bio prosvjednik ali ne na Markovu trgu nego na trgu tada Republike, danas Jelačićevom placu. I nisam prošao baš onako što bi rekli dalmatinci lišo, ali dobro nema veze, idemo dalje, borimo se. Zbog toga dakle ta Vlada, taj Sabor, naš Sabor, Ustavni sud i vrlo predvidivi kordoni Policije, dakle spremne, obučene, opremljene koja će štititi Sabor i Vladu RH bolje negoli onu paradu u Splitu nema nikakve opasnosti. Naš hrvatski narod gotovo bih rekao da nema snage više ni za prosvjed, nema snage ni volje gledajući sve ovo i prateći što se događa zaista je zapao u jednu apatiju i vjerujte mi ne treba se bojati prosvjeda i treba dopustiti i dakle ne samo demokraciju na kapaljku, okupljanje ovdje na kapaljku, ograničenje vremensko i pravce dolaska na Markov trg negoli dopustiti od 0-24 okupljanje mirno, a od 22 sati jasno da postoji Zakon o javnom redu i miru, dakle postoji i tu dakle mogućnost da prosvjednici ostanu na Markovom trgu i tijekom noći. Jasno poštujući javni red i mir. Evo, hvala lijepo.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvi se javio kolega Marin Jurjević. Izvolite kolega.
Hvala. … [[Govorniku isključen mikrofon, ne razumije se.]]
Mikrofon kolega Jurjević.
Ispravljam navod kolege Češeka koji je rekao da se ništa nije promijenilo ovim zakonom. Sve se mijenja ovim zakonom i sasvim je drugačija situacija od onoga što je bilo prije. Prosvjedi se dozvoljavaju, prije su bili zabranjeni. Spominjao je agenciju jao, a ja kažem jao nama dok neki zastupnici nastupaju kao članovi diletantske kazališne skupine, koji pokušavaju sa plitkom demagogijom ignorirati pamet naših građana.
Kolega Jurjeviću, molim vas
Recite njima da je loše što im se daje prosvjedovati.
Kolega ograničite se na ispravak netočnog navoda. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Kolega Buriću povreda Poslovnika? Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, mislim da nije potrebno naglašavati koji članak Poslovnika je povrijeđen, povrijeđen je 214. Ovo je teška uvreda za zastupnike u Hrvatskome saboru, a i vi gospodine potpredsjedniče morate odreagirati na to i vi opomenuti dotičnog zastupnika. A nemojte vi nama držati lekciju gospodine Jurjeviću o diletantskim raspravama i ne znam čemu. Ne znam kad ste zadnji put vi nešto pametno rekli u ovom Hrvatskom saboru osim što veličate partizanske zločince i ne znam ja sve što se događalo za vrijeme komunizma. Sram vas može biti sa takvim izjavama.
Hvala. Kolega Jurjević je opomenut. Kolega Jurjeviću izvolite, povreda Poslovnika.
Možda kolega misli na preambulu našeg Ustava koja se poziva na antifašizam ili period dok je bio član Saveza komunista. A drugo
Kolega Jurjeviću koji članak Poslovnika? … [[Upadica se ne razumije.]] Kolega Jurjeviću oduzimam vam riječ.
Tako nazivale diletantske kazališne skupine.
Kolega Jurjeviću koristite Poslovnik.
Ja jesam profesionalni političar kao i vi.
Kolega Jurjeviću oduzimam vam riječ i izričem opomenu. Kod najave povrede Poslovnika, znači moramo najaviti članak Poslovnika koji je povrijeđen. Molim vas ubuduće. Hvala. Imamo dva ispravka, još imamo jedan ispravak netočnih navoda. Ivan Grubišić. Izvolite kolega.
Ja mislim da bi trebalo ostati vjeran povijesnom nazivu ovoga trga, da je to trg sv. Marka, a ne Markov trg. To je prvo.
Kolega Grubišiću digli ste ispravak netočnog navoda. Što ispravljate?
E ako su govorili neki govornici o Markovom trgu
Što ispravljate?
Ja smatram
Mišljenje, kolega Grubišiću to nije ispravak netočnog navoda to je vaše mišljenje. Evo nadam se da ćemo donijeti novi Poslovnik … /Govornici govore u glas, ne razumiju se./… Trg sv. Marka je službeni naziv.
E pa to, zato ispravljam.
Ja vas molim, kolega Grubišiću, molim vas glasnije, ne čujem.
A drugo složio bih se da je ovo jedna kozmetika s obzirom na mjesto okupljanja. Neka institucije rade svoj posao, a imamo Trg bana Jelačića gdje može puno svijeta doći, a stariji se teško mogu i popeti na Markov trg ili trg sv. Marka.
Dobro, hvala. Evo ja se ispričavam nastala je graja, nisam čuo točno. Hvala. Nastavljamo sa raspravom. U ime kluba HSU-a Silvano Hrelja. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Evo pred nama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju i nadam se da će u petak vjerojatno biti u Hrvatskom saboru usvojen kako je predloženo. Dakle, pažljivo sam slušao dosadašnje rasprave, malo bi se osvrnuo na ono što je do sada rečenom. I prvo bih dodirnuo raspravu kolege Lesara koji je rekao jednu veliku istinu, sa jednim izuzetkom. Rekao je da kod organiziranih prosvjeda na Trgu sv. Marka nikada nije zabilježen niti jedan incident i to je točno. Jedan i jedini incident koji se dogodio na Trgu sv. Marka, a to je razbijen prozor Vlade, je večer 2005. godine i to dan uoči glasanja o zakonu koji je sada važeći. Ali ne radi se o prosvjedu koji je organiziran na način kao što su to organizirali svi oni drugi prosjedi, nego je taj prosvjed došao spontano, a došao je zbog uhićenje generala Gotovine. To treba znati, da je uhićenje generala Gotovine prethodilo prosvjedu i prethodilo donošenju Zakona o javnom okupljanju kakvog danas imamo. A da je jedan pokušaj donošenja Zakona o javnom okupljanju, kakvog danas imamo propao u proljeće 2005. godine, jer je falio jedan jedini glas, da bi se donio zakon kvalificiranom većinom. I tada ga je srušio Ustavni sud. Da se malo vratimo prosvjedima. Sjećam se jednog prosvjeda iz 27. veljače 1995., jedan od najžešćih prosvjeda, kada se na Markov trg, ne na Trg sv. Marka ispričavam se, ni pomisliti nije moglo da se može tu doći, odnosno sve su ulice koje su, kojima se može doći do Trga sv. Marka od Ilice bile blokirane. Sjećam se naš sadašnji kolega Lesar je vodio taj sindikalni skup, Saveza samostalnih sindikata. Bilo je za to vrijeme impozantnih više od 7 tisuća sudionika na skupu. Dalje, nakon toga smo dolazili do Kamenitih vrata, govorim o sindikalnim prosvjedima, ali se na Trg sv. Marka nije moglo doći. Prvi put kad se je moglo doći na Trg sv. Marka došlo se od strane sindikata, za vrijeme koalicijske vlade, i to niko ne spori da se je moglo doć i da su se organizirali prosvjedi. Međutim, jedno, s time se apsolutno slaže sa kolegom Lesarom, nedopustivo je da ljudi budu u kavezima. Ja sam dobro provjerio što piše u ovim završnim odredbama, Grad Zagreb će označiti mjesto, dakle udaljenosti o kojima govori ovaj zakon. Što ne prejudicira da će netko postaviti tranzene visoke 2 metra i ograde. Jer doista to izgleda deprimirajuće, izgleda na neki način prema prosvjednicima, ja sam bio u tom kavezu, na neki način vrlo nehumano, podčinjavajuće pod te ljude koji su u prosvjedu i vrlo, vrlo loš, vrlo loš osjećaj. Dakle, sloboda je bila, ali kavezi nikako i nikad se, da se nikad više ne bi ponovili. Može se lamentirati o mnogočemu u ovom prijedlogu zakona, a činjenica je da on u odnosu na postojeće stanje je pozitivna pomak. Da je napredak, da je sloboda, da daje slobodu javnog okupljanja, da sa pozicije oka i uha svatko može uputiti poruku. A prosvjedom se ne želi ni razbijati, ni destruktivno djelovat, nego se želi obnašateljima vlasti dati jasnu poruku da li se građani slažu ili ne slažu sa određenim politikama, sa rješavanje određenih problema. Ovdje se može lamentirati, da li je dovoljno 1500 ili 1500 građana, ili 1500 prosvjednika, da budem precizan, na Trgu sv. Marka. Međutim, gledajte da li negdje piše da jedan kreativni organizator prosvjeda ne može u toku dana izmijeniti 20 tisuća ljudi na Trgu sv. Marka. Da li negdje piše da je to zabranjeno? Da svaka županija sa 1500 ljudi dođe, da kaže problem svoje županije i da mirno ode i druga dođe gore, u čemu je problem? Gospodine ministre dal postoji neka zapreka?Govori se o 1500 u jednom trenutku na trgu, ne vjerujem da je predlagatelj mislio da oni moraju, da samo ti ljudi mogu taj dan doći, doći na Trg sv. Marka. Dakle, moguće je ovdje puno toga kreativnog, neka me ako me ministar demantira, onda ću biti jako nezadovoljan, da je to vezano sa 1500 ljudi jednokratno na sat ili dva, koliko se najave, a da organizator nema druge slobode. Da se razumijemo, organizatori ovdje snose veliku odgovornost. Isto kao što je već ranije rečeno, ogromna je odgovornost policije i njima treba doista reći da u svim situacijama vezanim uz Trg sv. Marka, da su bili na visini. Ja neću govorit o zalijetanju u ulaz sa automobilom, jer to nije prosvjed, jer to ne spada ovdje, o nagrđivanju fasada, to ne spada u javne prosvjede i ovo o čemu mi danas raspravljamo. Znam sigurno da su prosvjednici bili na visini zadatka i da su sigurno, da je sigurno policija bila na visini zadatka. I mislim da tu postoji masu kreativnih, kreativnih mogućnosti. Da bio sam i nekim prosvjedima izvan Republike Hrvatske i to mi je zadovoljstvo vidjeti iskustva drugih i kako to drugi rade. I doista nisam vidio ni jedan javni prosvjed, jer javnom prosvjedu je cilj uputiti poruku onom kojem se želi uputiti, a ne kampirati, a ne stanovati na mjestu javnog okupljanja. Dakle, nigdje u Europi, a bio sam i u Italiji, i u Njemačkoj, zemljama koje sa razvijenom kulturom prosvjeda nije dozvoljeno kampiranje, odnosno višednevni boravak. I koliko ja znam samo su branitelj imali višednevni boravak na Trgu sv. Marka, dok sa … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? I Sljeme, pardon ispričavam se, ispričavam se, dobro. Ali mislim da, mislim da nisu ni sebi ni drugom s time pomogli, više nego što je to uobičajeno i opće nije cilj da neko, da Vlada reagira tek kad je neko, ili bilo tko od nadležnih. Tek kad je netko 7 dana ovdje kampirao. Reagirat se mora na onu poruku koja je ozbiljno upućena svakoj vlasti. No, ja znam da mi želimo u svemu biti inovatori, pa možda bi željeli u prosvjede i kampiranje ugraditi. Međutim, ono doista nije u europskoj praksi nigdje uobičajeno. Ja znam da ljudi u očajanju mogu i legitimno je da mogu ići i dalje od toga što u zakonima piše i to se u cijelom svijetu, odnosno u svim zemljama barem europske demokracije tolerira s obzirom na legitimitet takvih zahtjeva. Međutim, doista to nije, to je više izuzetak nego pravilo. Naravno, da kažem pitanje 8 do 22 će biti i dalje pitanje i daljnjih diskusija, ali negdje se crtu treba podvući i što se nas tiče u Hrvatskoj stranci umirovljenika nas Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju u potpunosti zadovoljava s time što možemo pohvaliti predlagatelja da je pokazao senzibilitet prema zahtjevima, odnosno prijedlozima odborima i da je bolje, kvalitetnije regulirao dolazak prosvjednika koji imaju teškoće u kretanju na Markov trg. I mislim da je to jedna dobra poboljšica u odnosu na prvo čitanje. Dakle, sa time smo isto zadovoljni i podržavamo. I mogu na kraju samo reći da će klub Hrvatske stranke umirovljenika podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo 2 ispravka netočnih navoda. Prvi se javio Dragutin Lesar. Izvolite kolega.
Prvi navod kolege Silvana koje želim napraviti je ožujak '95. Na tom skupu nije sudjelovalo oko 7000 sudionika, nego točno 4000 prosvjednika uz pratnju 3000 policajaca na potezu Trga bana Josipa Jelačića do Prisavlja i 50 novinara. A zabrana dolaska na Markov trg bila je mi izrečena toga jutra u 7 sati. Imamo nalog upotrijebiti sva sredstva s kojim policajac raspolaže da vam onemogućimo pristup Markovom trgu. Napomena je bila na sva i nakon toga je Hrvatska policija prvi put naručila gumene metke. I drugo, kampiranje. Uz ogradu, vanjsku ogradu, vanjski dio ograde Bijele kuće dozvoljeno je kampiranje. A sad si kolega Silvano zamislite zašto je takav pritisak na zabranu kampiranja upravo sada? U demokratskoj Europi, u Americi [[Upadica Batinić: Hvala. Vrijeme kolega.]] oblik kampiranja i protestiranja je najžešći i najučinkovitiji. Vi se slažete da se zabranjuje u Hrvatskoj. Hvala vam.
Hvala. I sljedeći za ispravak javio se kolega Dinko Burić. Izvolite kolega Burić.
Da zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Hrelja nekoliko puta ste upotrijebili riječ da možemo ovdje lamentirati, da možemo o ovom ili onom. Pa ja vas samo želim ispraviti da to nije točan izraz. Lamentirati znači oplakivati, žaliti, naricati, jadikovati. Dolazi od talijanskog lamentari. Vi ste vjerojatno htjeli reći da možemo raspravljati o tome, a ne lamentirati. Prema tome, evo malo povest računa o tome jer se gubi na značenju onoga što ste htjeli reći.
Hvala. Završili smo sa raspravom po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi se javio kolega Domagoj Hajduković.
hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi gospodine ministre, kolegice i kolege. Prošli puta kada sam raspravljao o ovom Zakonu počeo sam s riječima aleluja, počet ću to i sada. Aleluja za slobodu izražavanja mišljenja u Republici Hrvatskoj, aleluja još jedanput. Držim da je potrebno, zapravo da mi imamo obavezu i odgovornost kao zastupnici u Hrvatskom saboru, kao predstavnici naroda, odnosno građana Republike Hrvatske tim istim građanima omogućiti da bez ograničenja izražavaju svoja mišljenja, da nas upozoravaju na svoje probleme, da se glas naroda odnosno vox populi ako ćemo već se razbacivati latinštinom se mora čuti svugdje u Hrvatskoj, a Trg sv. Marka ne smije biti iznimka. Ne smije biti iznimka, jedan od razloga je i to što su kolege, uvaženi prije mene i spominjali što je Trg sv. Marka posebno važan, simbolički važan za Republiku Hrvatsku. Odiše našom poviješću, tu se nalaze naše najviše institucije Hrvatski sabor, Vlada Republike Hrvatske, Ustavni sud i mislim da je to pravo mjesto gdje građani trebaju izreći svoje nezadovoljstvo, upozoriti na svoje probleme ili izreći zadovoljstvo već kako tko želi. Zemlja smo s mnoštvom problema, ali te probleme ponavljam nećemo riješiti tako što od njih bježimo i što od njih zatvaramo oči. Neki kolege često koriste onu sintagmu da je pogled s Markovog trga ili pogled sa Zagrebačke katedrale nego sa Osječke ili Đakovačke. Pa baš zato ja mislim dame i gospodo da kao odgovorni političari kada pogledamo kroz prozore Hrvatskog sabora, kada pogledamo kroz prozore hrvatske Vlade tamo nas trebaju čekati hrvatski problemi, hrvatska zbilja, a mislim da ćemo to na ovaj način omogućiti. Cenzura javnog mišljenja je za mene i kao političara i kao čovjeka neprihvatljiva u bilo kojem obliku. I zbog toga podržavam svaki napredak u liberalizaciji, odnosno omogućavanju ljudi da svoje mišljenje, da svoje probleme javno, javno iskažu. Da javno iskažu kritike, pohvale, pokude, primjedbe. To je njihovo pravo, a isto tako je naša obaveza i kao izabrane dužnosnike saslušati. I zbog toga ponavljam i kolegama ovdje i kolegicama kao i hrvatskoj javnosti da se možda ne slažem što neki od njih ili neke od njih ima za reći. Ali isto tako po riječima velikog Voltera do smrti ću se boriti za njihovo pravo da to kažem. Neka ograničenja jasno moraju postojati. Podržavam sva ograničenja koja se odnose na sigurnost samih prosvjednika, jer često znamo da se na takvim prosvjedima znaju malo i povećati tenzije i uzavre krv. Prema tome, treba uvesti neka realna ograničenja i mislim da je to u redu. I isto tako mi je drago da je resorno ministarstvo uvažilo i neke naše primjedbe koje smo imali, prije svega primjedbe pravobraniteljice osoba sa invaliditetom, te i osobama sa invaliditetom omogućen lakši pristup Trgu sv. Marka kako bi i oni mogli konzumirati svoje građansko pravo i izreći svoje mišljenje. Mislim da je to još jedan argument koji potvrđuje da trebamo ostaviti ja sam te uvjete nazvao partikularne pravobranitelje između ostalog i pravobranitelje za osobe s invaliditetom kako bi jasnije i glasnije ukazivali na ove probleme. Još jedanput gospodine ministre, gospođe i gospodo u Hrvatskom saboru aleluja za ovaj zakon i aleluja za slobodu mišljenja izražavanja istoga u RH. Hvala.
Hvala i vama. Ja bih samo zamolio sve vas ukoliko imate nešto hitno ili pokušajte intonaciju sniziti ili evo možete nakratko izaći van pa raspraviti jer da ne bi ometali kolege u raspravi. Imamo prijavljene tri replike. Prvi se javio Dinko Burić. Izvolite kolega Burić.
Nisam mogao odolit a ne javit se na ovo. Znate meni to zvuči uistinu licemjerno da riječ aleluja koja znači hvalite Gospodina, dolazi iz riječi vas predstavnike stranke čiji predsjednik i aktualni premijer nedavno kaže nisam vjernik. To je replika. Nisam vjernik pa nema niti potrebe za dolaskom u crkvu uopće, a vi 3, 4 puta ovdje nama držite lekciju aleluja za ovaj zakon. Pa koliko drži vaš predsjednik i vi do Biblije toliko držite i do želje da omogućite građanima javno prosvjedovanje.
Hvala. Imao odgovor na repliku. Kolega Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Sabora. Kolega Burić SDP je stranka koja dozvoljava osobne stavove i ja ga kao takvog mogu imati i ne bi ni bio u stranci koja mi ne bi dozvoljavala da imam svoj osobni stav. Ja sam gospodine Burić odgojen u katoličkoj obitelji, išao sam na vjeronauk, sve sam sve te sakramente primio osim Bolesničkog pomazanja, Ženidbe i Svetog reda i držim da je moje pravo kao vjernika da kažem aleluja u ovom Visokom domu, mislim da je to moje pravo. Tim više što nikad nisam bio a vi često to namećete u svojim raspravama, nikad nisam bio član nikakve Komunističke partije niti Saveza komunista niti sam time opterećen. Ja sam Hrvat, Katolik i član sam SDP-a Hrvatske. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika, Dražen Đurović. Izvolite kolega Đuroviću. Kolega Đuroviću, odustali ste od replike ili želite replicirati? Izvolite onda dao sam vam riječ.
Oprostite gospodine potpredsjedniče, nisam vas čuo. Daleko ste ispričavam se. Zaista ste daleko. Dakle, što se tiče aleluja neću se vraćati sada na to, međutim nije ovo neki veliki doseg SDP-ove vlasti. mislim cijeli ovaj zakon počeo ja na odluci Ustavnog suda. Dakle nije ovo pitanje nečijeg predizbornog programa, ova vlast nije mogla izbjeći nepoštivat odluku Ustavnog suda. Prema tome, nije ovo nekakva velika kreacija demokratske vlasti u odnosu na nedemokratsku već izvršavanje odluke Ustavnog suda koji je ukinuo prethodni zakon i zatražio da se omogući prosvjed na Markovom trgu. Omogućeni su u onom najreduktivnijem mogućem obliku i vremenski i sa brojem ljudi i sa prostorom na kojem će se održati. Prema tome, nije nešto tu učinjeno jako, jako demokratski neki osobit iskorak. Drugo, nas saborske zastupnike ljudi hvataju na ulici, na trgovima, čim izađemo odavde mogu nam prosvjedovati kako god hoće svakom od nas. No kako će hrvatski građani prosvjedovati predsjedniku Republike? Gdje nam je predsjednik Republike? Kako će njemu doći pod prozor? Prilično je daleko i duboko skriven u vili na Pantovčaku. I nismo ništa učinili da hrvatskim građanima približimo i hrvatskog predsjednika, a njega neće susresti na ulici i ne mogu mu prosvjedovati kao nama. Dakle, ovim zakonom nismo ni na koji način a što smo isto mogli, pa omogućimo neka narod uđe i u prostor Vile Pantovčak 300 prosvjednika pa neka prosvjeduju i tamo 10m udaljeni od objekata, a ne 100m udaljeni od kolnog ulaza tog ogromnog imanja na Pantovčaku. Hvala.
Hvala i vama. Imamo odgovor na repliku, kolega Hajduković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa slažem se s vama kolega što se Ustavnog suda tiče ali isto tako morate imati na umu da je prosvjedovanje prije bilo zabranjeno. Naravno da nas obaveza i Ustavnog suda obvezuje da taj zakon i promijenimo. Ali ja držim da je to i simbolika je izuzetno bitna, a mislim da ćemo podići demokratski doseg kada ljudi budu na Trg sv. Marka mogli reći što misle. Osim toga mislim da je vaš kolega Burić spomenuo da su dozvoljeni prosvjedi ili kolega Lesar, sada više ne znam, da su dozvoljeni prosvjedi i pokraj ograde Bijele kuće ali nitko ne ulazi u Bijelu kuću od prosvjednika. Tako da ja podržavam svaku inicijativu da se mišljenje građana čuje ali mislim da je pozvanija adresa Vlada RH i zastupnici u Hrvatskom saboru nego i predsjednik. A osim toga predsjednik ima vrlo otvorenu politiku što se tiče primanja ljudi i ne vjerujem da bi ikome odrekao pravo da dođe kod njega i izrekne eventualno svoje probleme. Hvala.
Hvala. Imamo još jednu repliku, zastupnik Šime Lučin. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Pa možda treba podsjetiti da se na Markovom trgu nekad moglo reći što se misli, i moglo se kampirati, moglo se gađati jajima sve do onog trenutka dok nije ugrožena sigurnost Vlade odnosno onog momenta kada je ugrožena onda su kamperi maknuti sa Markovog trga. Međutim, ono što kroz većinu rasprava se ovdje može iščitati ja bih upozorio na tu opasnost, a to je da se s jedne strane često suprotstavlja sloboda i sigurnost. Mi smo danas svjedoci da nas se prati, sluša, nadzire sve pod krinkom i potrebom da se zaštiti nacionalna, javna ili neka druga sigurnost. I uvijek ako postoji dilema između sigurnosti i slobode, ja uvijek biram slobodu. A o tome da Hrvatska policija ne može odgovoriti zadaćama i na ovako malom, nezahvalnom prostoru kao što je Markov trg nije točno. Ja mislim da može i ja vjerujem u Hrvatsku policiju. Dat ću vam jedan primjer. Dakle, prije godinu dana na Gay pride u Splitu policija je prišla svom poslu preko volje i desilo se ono što se desilo. Ove godine policija je vrhunski odradila svoj posao, pripremila se i nije bilo nijednog ekscesa. Tako će inače biti na Markovom trgu. Onog momenta kada policija ozbiljno shvati svoj posao i u pripremi tog skupa će odraditi taj posao kako treba. ako ne, normalno onda bit će ekscesa. Još jednu stvar napominjem, nemojmo suprotstavljati barem ondje gdje ne trebamo sigurnost i slobodu jer ja mislim da Hrvatska ima mehanizme da osigura sigurnost svakog javnog skupa i javnog okupljanja. A to da li će bit ekscesa to je teško predvidjet. Vidite, kolege se neke budne da se ne može prosvjedovat kod predsjednika i na Pantovčaku. Ali sjetite se Facebook prosvjeda, pa bili su nekim ljudima i ovdje koji sjede u ovom Saboru pod prozor i vikali. Tako i vjerojatno mogu doći i predsjedniku Hrvatske države. Hvala lijepo.
Vrijeme kolega. Hvala. Nemamo odgovora. Prelazimo dalje na raspravu. Zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite kolegice.
Hvala vam, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Kao prvo, evo već je i kolegica Sobol govoreći u ime kluba SDP-a još jednom ponovila i podsjetila kako vladajuća koalicija ovim prijedlogom zakona ispunjava izborno obećanje. Način na koji je to učinjeno, dakle i s formalne strane, ali prije svega s onom snažnom političkom porukom koju nosi ova vlast i koju ćemo mi kao većina ovaj prijedlog zakona podržati. Izražavam upravo za razliku od onih, a o tome ću nešto malo kasnije reći, koji ovaj zakon upravo ne znam iz kojih razloga nazivaju nekompetentnim, ja resornom ministru i čitavoj Vladi upravo na ovakvom, i težina zadatka je bila i u ovom tehničkom, normativnom smislu svakako na dobro obavljenom poslu. Dakle, tko je i danas protiv ovog zakona? Oni koji su 2004. godine dolaskom na vlast odmah pokazali svoju ćud i koji su pokazali, dakle jedna od prvih zakonskih rješenja bila je zabrana okupljanja na Markovom trgu i time zorno pokazali što će raditi u svojoj vladavini da s narodom neće htjeti dijeliti ni trg, a kamoli njegovu sudbinu. A danas evo govoreći u ime kluba HDZ-a ti isti koji su se odrekli očito Sanaderovog lika, ali ne i njegovog djela, jer ovo je bilo njegovo djela ta zabrana, više su zabrinuti pa su se danas ovdje i spomenule fasade, nagrđivanje fasada. Nas u svakom slučaju više brine nagrđivanje demokracije nego nagrđivanje fasada. Oni koji su tada 2005. godine zabranili okupljanje valjda smatrajući da moraju u miru raditi, iako to nije dopušteno niti jednoj Vladi pa onda zašto bi bilo i toj, ali očito zato je i bilo razloga. Nisu htjeli slušati zvuk zviždaljke, očito im je draži bio šum i slušati šuštanje novca. O tome danas svjedočimo gledanjem prijenosa i isječaka iz sudnice. Prije 2005. godine, dakle od 2001. pod konac tu se nije prosvjedovalo, tu se logorovalo, godinu i pol dana se logorovalo. I podsjetimo se, nije da nije bilo ispada, od strane tadašnje opozicije bili su hranjeni, ali svako malo na premijera, a i na ministre bačen je bio jogurt i drugi mliječni proizvodi, pa i jaja. Godinu i pol dana se tu logorovalo uz veliku i svesrdnu pomoć. I kakvog li licemjerja, čim su došli na vlast onda su zabranili okupljanje na Markovu trgu. A zbog čega, očito svjesni su bili da ne mogu nikako podnijeti atmosferu uzbuđene gomile ljudi koji su upravo svojim načinom vladanja upravo i izazvali. Međutim, fundamentalna funkcija zakonodavne vlasti, a i izvršne vlasti je upravo i podrazumijeva javnost. Dakle shvaćamo vlast, ne samo da se time ispunjava i ustavna obveza da time zorno ozakonjujemo i primjenjujemo ustavno pravo, Europsku konvenciju o ljudskim pravima nego jednako tako iskazujemo i prirodu vlasti. Jer pretpolitičko je razmišljanje samo dobivanje izbora, odnosno potpore građana na izborima. Pa onda to smo se do sada naslušali i s takvom praksom treba prekinuti. Dakle dobitak na izborima, nitko nikome nije dao dakle mandat da se vlada da, ali ne da se vlada kako se hoće. Prema tome evo i na ovakav način omogućava se građanima da iskažu svoje mišljenje, da iskažu svoje nezadovoljstvo. Dakle, strah i danas bojazan govoriti o tome koliko će doći ljudi, kako će, tko će to, pa zato postoji policija. Ona je za to obučena i mi nismo ovdje kadri ni postaviti pitanja na koja su oni dali odgovore u ovom zakonu. To vam je isto kao kad smo raspravljali u Kaznenom zakonu o uporabi droge za ove potrebe, za …, pa kako će to suci znati, pa zato se uči najmanje 7 godina skupa sa pravosudnim ispitom. Ali kada se zabranilo da je nastupila zabrana sve ove godine ako smo mi podnijeli zahtjev za ocjenu ustavnosti jer taj zakon nije bio donesen potrebnom većinom najprije. Nakon 7 dana u istom sadržaju, u istom obliku evo uspjeli su nekako nakupiti 77 glasova jer se radi naravno o organskom zakonu. Ti koji danas odričući se lika, ali ne i djela i postupanja Ive Sanadera, neki su se tamo i vezivali lancima u znak prosvjeda, zveckalo se lancima, legitimni oblik. Nitko nije postavljao pitanje. I sve ove godine nakon podnošenje ustavnih tužbi i kasnije je udruga jedna podnijela zahtjev za ocjenu ustavnosti, nitko nije postavljao pitanje zašto ljudi ne mogu doći i prosvjedovati. Obrazloženje je bilo vrlo interesantno, o tome je nešto u svojim replikama odnosno ispravcima netočnih navoda govorio i kolega Marin Jurjević, a i kolega Šime Lučin. A mislim da je to značajno i da to treba upravo ponoviti. Dakle, kad god se vlast nađe u nekoj krizi, u nekim bespućima upravo zbog svoje vladavine ili nemajući odgovora na pitanja i probleme koje treba rješavati onda nalazi u određenim zakonodavnim rješenjima, a to su uglavnom zabrane, nalazi onu edigu opće korisnosti. Tako je i obrazloženje bilo uvođenja zabrane eto strah od terorizma. Dakle, bitno je da vlast se ne boji građana. Da je otvorena, da prima sugestije jer to je na kraju krajeva, to nije nekakva njezina dobra volja, to je njezina dužnost. Vlast koja se mora stalno dokazivati. Vlast nije okrivljenik da joj netko drugi dokazuje krivnju, vlast svakodnevno gotovo, a pogotovo svojim zakonskim prijedlozima i drugim svojim potezima mora obrazlagati i objašnjavati građanima zašto to radi. Eto to je kvaliteta jedne dobre vlasti. A to je da sluša. I to je ono što će ova vlast, i ovim zakonom to pokazuje, da će slušati gospodo, a ne prisluškivati.
Hvala. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite kolegice.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolegice Antičević netočna je vaša tvrdnja da vas u stvarnosti jako brine da ne dođe do nagrđivanja demokracije jer da je tome tako kolegice Antičević u ovih 6 mjeseci ne biste donijeli niz zakona kojima u stvarnosti jako nagrđujete demokraciju. Između ostalog, evo i jučer smo raspravljali o jednom takvom, to je Zakon o HRT-u.
Hvala. Imamo jednu repliku, zastupnik Boro Grubišić. Izvolite kolega Grubišić.
Kolegice Ingrid ja ću vam dati priliku da mi replicirate na repliku. Dakle, sa replikom idem. Naime, smiješno je i od vas koji ste vrlo analitični i uvijek cijenim vaše rasprave govoriti o tome kako je to eto ispunjeno kao što i neki drugih iz kluba SDP-a da je to ispunjeno predizborno obećanje. Ako je to vrhunski doseg ispunjenja vaših predizbornih obećanja, dakle ovaj zakon, e onda stvarno treba se diviti tome jel', takvom jednom politikantstvu pa pomalo i demagogiji. Naime, i dalje se dakle rukovodite onim panis et circenses s tim da ovo panis dakle kruha nema, ali eto ima igara sa Markovim trgom i ovdje mogućnošću mirnoga, ha mirnog ili nemirnog prosvjeda to ćemo tek vidjeti. Dakle, i ja se zalažem da, hvala Bogu i naš klub, da se Markov trg otvori građanima u svezi mirnoga prosvjeda, ali ono što ste u ovih 6 mjeseci kao vaše druge dosege učinili počeli od Komadina law, dakle zakona Komadina, pa onda Ferdeljija pa Ferenčaka, pa Holy, pa 15% skuplja struja, plin itd. to su vaši dosezi o kojima bi mi trebali više govoriti ovdje. A o ovome, jasno je da je ovo jedan rekao sam jedan mali iskorak prema demokraciji, a može biti i veći ako drugačije sastavimo ovaj zakon jel'. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Dalje za raspravu potpredsjednik Nenad Stazić. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Zbog čega je ovaj zakon bitan, što se njime uređuje? Njime se u biti uređuje odnos između birača i izabranih. S jedne strane oni koji donose odluke u Saboru, u Vladi, Ustavnome sudu, a sa druge strane birači, građani, narod. 2005. godine Vlada HDZ-a, HSS-a i drugih partnera uplašila se očito građana i zabranila okupljanje. … [[Upadica se ne razumije.]]
Kolega Grubišiću molim vas, suzdržite se.
Time ste rekli narodu maknite nam se s očiju, ne želimo vas ni gledati, ni slušati. Nije to puno pomoglo. Facebook okupljanja su pokazala da kad postoji zabrana okupljanja na Markovu trgu građani dođu pred domove političara pa tamo prosvjeduju. Vrlo neugodno za one pred čijim se prozorima prosvjeduje. Prema tome, zabrana okupljanja, zabrana prosvjedovanja na Markovu trgu nije za bivšu vlast donijela očekivani rezultat. U Hrvatskoj vlast proizlazi iz naroda i pripada narodu, to piše u prvom članku našeg Ustava. Zbog toga je svaka vlast izabrana na demokratskim slobodnim izborima narodna vlast, ona proizlazi iz naroda. U tom smislu je, ali potpuno besmislena izjava čelnika jedne stranke koji je ovu vlast, vlast kukuriku koalicije nazvao nenarodnom vlašću. Ta izjava je toliko besmislena da ulazi u ozbiljnu konkurenciju da bude trajno citirana zajedno sa već legendarnim, čuvenim izjavama jubito ministra. Ali eto stranka koja je zabranila okupljanje naroda sebe smatra narodnom vlašću, a onu vlast koja je obnovila, vratila pravo građanima na prosvjed i na okupljanje naziva nenarodnom vlašću. Čak i ona vlast koja je opljačkala vlastiti narod ako je izabrana na izborima ima se smatrati narodnom vlašću. A slušajte narod koji na vlast dovede lopove a drugo nije ni zaslužio nego da bude opljačkan. To mu je pouka za ubuduće. Zašto treba dopustiti okupljanje na svakom mjestu pa i na Markovu trgu? Izjavom o nenarodnoj vlasti čelnik jedne opozicijske stranke uvrijedio je 958 tisuća i 318 građana koji su glasali za tu vlast, koji su je izabrali. Što je on njima rekao? Samo narod može izabrati narodnu vlast, a vi ste izabrali nenarodnu vlast, vi niste narod, vi ste odrod. To im je rekao čelnik jedne opozicijske stranke. I zato treba dopustiti okupljanje na svakom mjestu pa i na Markovom trgu da tih 958 tisuća i 318 građana mogu doći ovdje pod prozore Sabora i reći mu slušaj, vidi nas, mi smo narod. Mi smo narod bez obzira što nas ti ne smatraš narodom, bez obzira što nas vrijeđaš, bez obzira što nas ponižavaš. Kad bi svih tih 958 tisuća i moglo doći, 1500 po 1500 po 1500 njima to doduše ne bi puno vrijedilo jer ih taj koji ih je izvrijeđao ne bi čuo, njega naprosto ovdje nema. Nema ga, pa ga nema. Nije, time doduše ne vrijeđa ovih 958 tisuća birača kukuriku koalicije, time vrijeđa onih koliko ih je bilo 335 tisuća birača HDZ-a koji su ga izabrali zbog toga da ih ovdje zastupa. Oni su ga izabrali, a njega nema. HDZ kaže da će u pogledu ovog zakona biti suzdržan, to je da je i posve logično i jasno. Kad bi smo svi zauzeli takav stav, kad bi smo svi u ovoj sabornici bili suzdržani kao HDZ, zakon ne bi se mogao promijeniti. I ostala bi zabrana okupljanja na Markovu trgu. HDZ tu ostaje posve dosljedan, vjeran sebi to mu se mora priznati, on se i dalje boji građana. Ali s obzirom na to što su učini narodu taj strah je meni posve razumljiv, nije čudo da se boje građana. A s obzirom da je njihov čelnik nakon te neviđene pljačke u ime stranke, još i vrijeđa narod tvrdeći da je taj narod izabrano nenarodnu vlast, taj strah ne samo da je razumljiv, on je opravdan. Ferulansko zanovijetanje oko toga tko će brojati prosvjednike, tko će ustanoviti da ih ima 1499 pa da smije doć još samo 1 da bi se ispunila kvota, kojim pute će oni smjeti, a kojim neće smjeti doći na Markov trg. Neće nas obeshrabriti u odluci da ispunimo predizborno obećanje i donesemo ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Na vaše izlaganje imamo prijavljeno 5 replika. Prvi se javio zastupnik Šime Lučin. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Kolega Staziću s vama se u potpunosti slažem da svaki zakon koji širi prostor slobode je značajan iskorak, jer time, dakle ajde da tako kažem, ako se to može reći da smo bliže slobodi i demokraciji, u nekakvom idealnom smislu. Iako idealnog smisla u ovom dijelu nema, na žalost. Međutim, vi kažete da vam je logično to što oporba ima ovakav stav prema ovom zakonu. To može bit logično, ali meni nije logično kako oporba argumentira to zašto nije za ovaj zakon, dakle, argumentira se tehničkim stvarima, elementima sigurnosti itd. To je za mene neprihvatljivo iz jednostavnog razloga, jer smo rekli da je ovaj zakon bita, iako je bitan, ako pravo na slobodno izražavanje mišljenja na svakom mjestu pa onda i na Trgu sv. Marka treba biti sastavni dio dakle jednog demokratskog društva. Onda mi nije jasno da se to pravda tehničkim elementima. Da li će policija to moć osiguravat, da li će biti 1200, 1500, šta će biti ako ih bude više? Mislim da takve diskusije zapravo, da se zapravo kad se tako diskutira ne razumije suština i bit ovog zakona, odnosno šta on donosi, i u tome je problem.
Hvala. Imamo sljedeći, sljedeći za repliku javio se Dujomir Marasović. Izvolite kolega.
Štovani gospodine dopredsjedniče. Samo kratka replika na izlaganje gospodina Stazića, a poslije ćemo u raspravi o svemu ostalom. Dakle, gospodin Stazić je rekao da je predsjednik stranke, mislim da ga nije naveo imenom, kome ja pripadam povrijedio 920 tisuća birača koji su izabrali ovu sadašnju aktualnu vlast.
Dajte samo malo, ne vidim Stazića
Na neki način ga je povrijedilo što je predsjednik ove stranke, kome ja pripadam, gospodin Karamarko rekao da je to nenarodna vlast. Tj. jedan bio nespretan izraz, i meni nije bio osobno po volji, ja ga ne bi izgovorio. I mislim da u čisto tehničkom smislu i zakonskom smislu nije točan. Ali u odnosu, gospodine Staziću, što gospodin Milanović, vaš predsjednik vaše stranke, što izraz kaže bez svećenika moli. Da sve što je hrvatski narod preko svojih poreznih obveznika radi, da ne smije svećenik blagoslovit. On nije povrijedio samo 920 tisuća ljudi koji su ga izabrali, nego cijeli hrvatski narod. Gospodine Staziću ovo je Hrvatska, ovo je katolička Hrvatska. Hrvatski narod je katolički narod jer se 90% tako izjašnjava i Milanović, vaš predsjednik je povrijedio cijeli hrvatski narod i ruga mu se u lice. I svim njegovim svetinjama, i ruga se zvonama Zagrebačke katedrale. A što se tiče nenarodne vlasti, u tom smislu, u ovom aspektu Karamako je imao pravo. Logično proizlazi iz ovoga što sam rekao, iz ponašanja vašeg predsjednika.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, potpredsjednik Stazić. Izvolite. Odgovor na repliku.
Republika Hrvatska nije katolička Republika Hrvatska, nego je Republika Hrvatska, ona nije ni katolička nije ni đamahirija. Ona je sekularna država, sekularna država, to vam piše u Ustavu. Ovo sve što ste vi rekli, je flagrantno kršenje Ustava Republike Hrvatske, flagrantno. Kada to radi neuk čovjek, neodgovoran čovjek pa onda to možda može biti i shvatljivo, kada to radi izabrani predstavnik građana u Hrvatskom saboru, onda je to sramota, kakvoj je teško naći usporedbu.
Hvala. Sljedeći za repliku javio se zastupnik Miroslav Tuđman. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Vrlo često u ovom Saboru, kad se raspravlja o zakonima i drugim ovim aktima, se poziva na Europsku uniju i praksu Europske unije. U raspravi o ovom zakonu, nitko se nije pozvao na Europsku uniju, zašto? Čini mi se u prvom čitanju da je kolegica König, ako se ne varam, nabrojala neke odredbe kako su u pojedinim zemljama ograničenja pristupa Vladama, Parlamentima od 70 do 300 metara. Vjerojatno zagovornici ovakvog tumačenja sada 10 metara, će reći da smo mi u odnosu na pojedine zemlje toliko i toliko puta demokratskiji ili ne znam kao to sve nazvati. Ono što prema tome, uvijek postoji ta nekakva, nekakva mjera i razlozi koji su ustanovljeni, neka pravila ponašanja, a da u tim zemljama nitko neće reći da se zabranjuje okupljanje naroda, niko neće reći da te vlasti nisu demokratske, niko neće reći da te zemlje nisu demokratske. Ono što se ovdje događa, to je sramotno, kad se iz pojedinih slučajeva, izvlače takvi generalni stavovi i zaključci koji naprosto su čista demagogija. I to je ono što mi jednom trebamo shvatiti da su izbori mjera stvari, koliko god je ona prethodna vlast bila demokratska, jel je narod tako odlučio, isto tako je i ova, i ima pravo donositi odluke. A vraćat se stalno i govorit o onome što je bilo u prethodnom mandatu naprosto znači ne imati snage i rješavati probleme sa kojima smo suočeni.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, potpredsjednik Stazić. Izvolite.
Uvaženi kolega Tuđman, ja nisam govorio o nedemokratskom karakteru vlasti. Upravo suprotno. Ja sam rekao da je svaka vlast izabrana na izborima legitimna, demokratska. Ja sam govorio o odnosu te vlasti prema vlastitim građanima, prema vlastitom narodu. Ako im zabrani okupljanje koje je do tada postojalo na određenom mjestu onda je ona tim građanima rekla ne želim vas vidjeti ni slušati pod svojim prozorima. To je ono što sam rekao i kod toga ostajem. Ta vlast može biti demokratska i autoritarna vlast je vlast, izabrana je. Ja sam govorio o njezinom karakteru, o njezinom odnosu prema onima koji su je izabrali.
Hvala. Sljedeća replika Josip Salapić, izvolite kolega.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Uvaženi potpredsjedniče Stazić, zakon koji danas raspravljamo je došao na temelju odluke Ustavnoga suda, a ono što je po meni bitno i važno u demokratskoj državi ovo bi trebalo biti pravo koje se može konzumirati, a ne koje se treba konzumirati. Danas je ministar, čuo sam izjavu pozvao građane da već od 15. srpnja mogu krenuti na Markov trg prosvjedovati. Postoje valjda razlozi zašto građani u ovoj državi žele i trebaju prosvjedovati. Pa tko bi lud na 39 stupnjeva išao nositi transparentne od 8 do 22 sata pa prosvjedovati. A vi se i gospodine potpredsjedniče Stazić i članovi vladajuće koalicije zapitajte da li bi bilo 900000 glasova da su građani znali za PDV 25%, da su znali za ukidanje kolektivnih ugovora, da neće biti božićnica, da neće biti regresa, da će poskupljivati gorivo, da će poskupljivati električna energija i da će biti sve više i više nezaposlenih. Vjerojatno bi se ta brojka smanjila na upola manje. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo odgovor na vašu repliku, potpredsjednik Stazić izvolite.
E poštovani Salapiću, vi ste sve donedavna bili član stranke koja je dovela do toga da ova Vlada mora povećavati PDV. Dok niste promijenili kaput pripadali ste toj vlasti, pripadali ste stranci koja je gotovo opljačkala ovaj narod.
Kolege zastupnici, nemojte da moram, kolega Šuker niste dobili riječ, oprostite. Nemojte kršiti Poslovnik, molim vas. I još jedna replika, zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite kolega.
ovdje je spomenuto je li ova vlast sadašnja aktualna narodna ili je nenarodna. Ja mislim da je isto tako narodna i voljom naroda izabrana kao što je bila i bivša vlast jer se radilo po istim principima i metodologiji. Pitanje je da li je ta vlast i jedna i druga demokratska kad nemamo popisa birača što nije dobro i kad nemamo niti objavljenog popisa stanovništva od prošle godine. Mi se kao nezavisni zastupnici zalažemo za opće dobro Hrvatskog naroda, građana Hrvatske i za pojedinačna prava svakoga čovjeka. Dakle, narodna vlast jest, ali trebamo raditi na tome da to bude i demokratski izabrana vlast i da budu birani zastupnici neposredno, a ne samo sa stranačkih lista. To bi bilo dobro. Hrvatska je civilna država to svakako je i ustavna kategorija i na tome treba inzistirati i po mom mišljenju svaki svjetonazor kojega čovjek osobno izabere legitiman je i legalan. Ne treba dokazivati hrvatstvo katoličanstvom, niti nekim drugim nazivima. Svatko tu mora biti slobodan na svoje opredjeljenje i to opredjeljenje treba cijeniti. Evo toliko za repliku.
Hvala lijepa. Idemo dalje, pojedinačna rasprava. Zastupnik Branko Vukšić, izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani ministre, kolegice i kolege. Pa povijest demantira mnoge govornike koji su prije govorili, mada nisam mislio referirati o tome, ali me ponukalo sve veći broj onih koji tvrde da su vlasti izabrane od naroda narodne vlasti i da su vlasti izabrane od naroda demokratske vlasti sve vlasti. Povijest vas demantira. Mnoge vlasti koje je izabrao narod nisu bile demokratske i po meni je mojoj suštini politološke literature narodna vlast ona ne samo koju je izabrao narod nego koja radi za taj narod. Često su vlasti koje su, koje je izabrao narod radile protiv toga naroda. Ne govorim o ni jednoj konkretnoj, ni ovoj sadašnjoj vlasti, ne govorim ni o bivšoj vlasti. Ali kad se govori o tome trebali bi imati na umu. Ovo što donosi Kukuriku koalicija kada sam govorio, čini mi se da je to bilo 27. travnja ove godine o tome u ime kluba podržali smo prijedlog zakona i mislim da je taj zakon dobro došao. On ima nekih tehničkih nedorečenosti, ali te tehničke nedorečenosti se sasvim sigurno mogu ispraviti. O njima je govorio i predsjednik kluba Hrvatskih laburista – stranke rada gospodin Dragutin Lesar pa o tome više ne bih trošio riječi. Međutim, glorificirati ovaj Zakon, govoriti da je to neki dokaz vrhonaravne demokracije to naprosto nije istina. Ništa se bitnog ne mijenja. Stvari se vraćaju u normalu. Dakle, nismo se baš pokrenuli s mjesta. Bili smo nazadovali, sad smo došli na nultu poziciju. Ništa se narodu ne poklanja. Kao rečeno je mi smo to obećali pa sad dajemo. To je ono djetetu obećate da ćete kupiti čokoladu pa mu onda kupite, pa kažete evo ja sam tebi kupio čokoladu. Vi ne dajete, narodu se ne poklanja, narod ima pravo na to. Čim ima pravo na to znači da niste ispunili obećanje. Jednostavno vodite politiku kakvu trebate voditi i zbog toga vas treba pohvaliti. Prije u nekoliko replika se govori previše ste opterećeni HDZ-om. Oporba ne podržava ovaj Zakon, oporba ovo i uvijek gledate na HDZ. Nije vam to najveća oporba, imate veću oporbu u Hrvatskom saboru. Prema tome, to je tek kolegijalna sugestija. Dio oporbe podržava ovaj Zakon, barem moja malenkost ako ne svi u klubu Hrvatskih laburista koji nemaju zadaću misliti kako misli jedan čovjek. Do sada mislim da je licemjerno onima koji su zabranjivali skupove dijeliti lekcije ostalima koji se zalažu da otvore Trg sv. Marka za mogućnost prosvjedovanja. Licemjerno je kad se govori da ne treba dopustiti prosvjedovanje na Trgu sv. Marka jer bi se mogle uništiti povijesne zgrade. Oprostite, najveća svetinja je sasvim sigurno čovjek, najveća svetinja čovjekova je sloboda i ne dopustiti čovjeku slobodu i uzimajući kao alibi ograničavanja sloboda, uništavanja zgrada to naprosto ne zvuči dobro. Koliko puta su upravo ti hrvatski građani upravo od te vlasti koja se boji da će ti građani uništiti zgrade uništavali njihove egzistencije, bezbroj puta. Zato sam prije govorio o karakteru vladavine da karakter vladavine određuje kakva je ta vlast, a ne sam način izbora. Prema tome, ovo što se danas čini ispravlja se jedna nepravda koja je činjena tom narodu, a trebale bi se ispraviti još mnoge druge nepravde. I uostalom taj strah od hrvatskog naroda je bezrazložan. Hrvatski narod je dobar narod, hrvatski građani, kada govorimo o hrvatskom narodu i kada spominjem riječ Hrvati mislim u političkom kontekstu, znači hrvatski građani čak ne bacaju ni paradajze, ne nagađaju jajima ljude, ne nagrđuju štite, pogledajte Zagreb kako je uredan grad. Hrvatski su pristojni ljudi, hrvatski građani su pretolerantni često prema vlastima koje su bile ne tolerantne prema hrvatskim građanima i hrvatskih građana se ne treba plašiti. I siguran sam da oni kavezi koje se misli postaviti ili su bili postavljani ne treba postavljati jer hrvatski građani neće uništavati ono što je njihovo. Ako i dođe do toga, ako dođe do nemirnih prosvjeda kako ih mi nazivamo, znači da sve što se čini tom narodu da je došla voda preko grla i da se ta vlast treba zapitati da li više može obnašati da li može predstavljati taj narod koji je izabrao. Prije je jedan od kolega rekao, čini mi se da je to bio kolega Hrelja, da nigdje ne piše da to mora biti istih 1500 ljudi cijeli dan tamo. E tu sada je već prekardašio sa tim. Tu on daje šlagvort da kaže radite kazališnu predstavu od toga. Kao što sam rekao prije dva mjeseca ili kada smo raspravljali o tome naplaćivat ćete, davat ćete ulaznice za prosvjede. Da, ako svakog dva sata promijenite prosvjednike može se 8 tisuća dnevno recimo prosvjednika izmijeniti po dva sada, samo dajte im program da bude zanimljivo da ljudi stvarno se uredno mijenjaju i to mjesečno može vidjeti oko 300 tisuća ljudi na trgu. I stvarno veliki broj ljudi će prosvjedovati na trgu. Treba poštovati odluku koja je donijeta ili koja će biti usvojena, ako se usvoji, ako većina u Saboru usvoji i treba sasvim sigurno prestati sa glorificiranjem ovoga zakona kao vrhunarovnog zakona koji dopušta slobodu. Sloboda je bila naprosto uskraćena i ona se sada vraća. Hvala lijepa.
Na ovo izlaganje imamo prijavljene tri replike. Prvo će replicirati uvaženi zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Pa evo gospodine Vukšiću vi ste me potakli na repliku kada ste govorili o tome kako je hrvatski narod dobar narod i kako se hrvatski građani ne trebaju plašiti. Ma sigurno da je hrvatski narod dobar narod čim je toliko izdržao ovu prethodnu vlast ovih 8 godina, a relativno i dobar kako uspijeva za sada izdržati ovaj pritisak koja im je ova sadašnja vlast stavila na pleća. Duraju, narod nekako dura. No, ja bih se ponovno vratio mene zabrinjava kako ćemo našem narodu približiti onu instituciju u koju ovaj narod prema svim istraživanjima javnog mijenja ima najviše povjerenja, a to je predsjednik Republike. Kako da našeg predsjednika Republike što više približimo narodu i da taj narod može tom predsjedniku Republike izraziti svoj prosvjed. To rješenje toga ne nalazimo u izmjenama ovog zakona, time se ne bavimo. Jel mi znamo da svi mi saborski zastupnici pod jedan, narod nas loše ocjenjuje, imamo nizak rejting. Pod dva, sami govorimo da je vladajuća većina samo instrument, glasačka mašinerija Vlade, prema tome, pod tri, svi se mi vozimo javnim prijevozom osim predsjednika Sabora i zamjenika. Prema tome, dostupni smo građanima kada dolazimo, odlazimo iz Sabora. Međutim, a problem je što je naš predsjednik jako nedostupan prosvjedima građana, zablindiran, skriven i sada kako zakonodavac se ni na koji način možda još trebao malo zamisliti osim ove odluke Ustavnog suda koji je ispoštovao glede okupljanja na Trg sv. Marka kako da i predsjednika Republike učini dostupnije hrvatskim građanima da i oni mogu njemu prosvjedovati. Evo možda bi bilo prilika da se i o tome razmisli. U Uredu predsjednika ima 100, 150 službenika, ljudi koji rade na održavanju prema tome mogli bi raditi kao zaštitari pa da barem pripuste 500 prosvjednika i predsjedniku tamo u njegov ured. Ima stvarno puno prostora na Pantovčaku da se i takvi prosvjedi tamo održavaju.
Hvala lijepa. Na repliku će odgovoriti uvaženi Branko Vukšić.
Poštovani kolega Đuroviću pa nije bezveze tamo višem predsjedniku bivše države Josipu Brozu Titu tamo napravila ona vila da bude nedostupan mu je napravljena, međutim valjda povijesne okolnosti se zbog povijesnih okolnosti i zbog našega siromaštva je odlučeno da i naš predsjednik stoluje na Pantovčaku. I sasvim sigurno jedina mogućnost koja je da zamolimo da predsjednika da on dođe prosvjednicima. Ako prosvjednici ne mogu k njemu onda kada se skupe na Trgu bana Jelačića napraviti zakon pa da predsjednik dođe k njima.
Replicirat će i Dinko Burić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Replicirat ću uvaženom kolegi Vukšiću, u jednom ste trenutku rekli kako ne treba generalizirati kad je u pitanju stav oporbenih stranka prema ovom prijedlogu zakona i dobro je da ste to rekli jer je iz rasprava i predstavnika vašeg kluba i naših kolega iz kluba je jasno da se mi ne protivimo ovom prijedlogu zakona jel ga smatramo boljim nego što je postojeći. Kao što smo jučer govorili da smatramo da je prijedlog Zakona o HRT-u koji je jučer bio tema dnevnog reda lošiji od postojećeg, tako ovdje kažemo da, ovaj prijedlog zakona jest bolji nego onaj postojeći. Međutim, imamo tu određenu ogradu to smo rekli i u raspravi oko vremena kada će biti dozvoljeno itd. Međutim ono što je ovdje najvažnije spomenut, podsjetit ću vas na izjavu predsjednika Vlade gospodina Zorana Milanovića od prije nekoliko dana kad je rekao da je ova dozvola o izmjeni zakona mala stvar i nevažna za Hrvatsku i hrvatski napredak, ali pokazuje kakav stav imamo prema građanskim slobodama. To je izjavio premijer Milanović. Međutim, hrvatski građani ne očekuju samo izmjenu zakona koji će im omogućit da se javno okupljaju i da protestiraju. Ova Vlada je dobila povjerenje građana da im omogući bolji život i da nema razloga za prosvjede, a ne da im omogući prosvjedovanje. I to je ono o čemu ova Vlada mora posebno vodit računa.
I na ovu repliku odgovorit će cijenjeni Vukšić.
Evo kolega Buriću spomenuli ste jučerašnju raspravu i jučerašnji prijedlog izmjena i dopuna Zakona o HRT-u. Da, evo dobivamo jedan demokratskiji zakon, bolji zakon danas, danas uzdižemo demokraciju, jučer smo ponizili demokraciju. Jučer smo raspravljali o jednom koji će vjerojatno biti s obzirom da je netko od kolega jučer dobacio dosta nam je 78 glasova, ne trebamo vas, u petak će sasvim sigurno biti izglasan jedan nedemokratski zakon, jedan koji poništava slobode medija, poglavito HRT-a. Tako da smo opet na nuli, opet ništa, nije neka velika prednost ovaj zakon, ali još jedanput govorim, pozdravljam.
Svoje neslaganje sa osobnim izlaganjem kroz repliku će izraziti i poštovani zastupnik Miroslav Tuđman.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Moram reći da sam suglasan sa kolegom Vukšićem kad je rekao da izbori nisu mjera demokracije u ovom smislu, ali nije moja intencija išla u tom smjeru nego je išla u smjeru da se kaže da mi moramo promijeniti te demokratske strane pa nakon izbora ne … i govoriti cijelo vrijeme o prošloj, o onome što je bilo u prošlom mandatu, mandatu prošle vlasti jer je o tome narod rekao na izborima. Međutim, odnosi i u Saboru i kod nas u političkom životu su takvi da smo mi osuđeni na to. Zašto, zato što bi bilo normalno kad se konstituira novi saziv Sabora, kad dođe nova garnitura na vlast da ona izađe sa svojim strategijama razvoja, s nacionalnom strategijom sigurnosti, gospodarskom strategijom, znanstvenom strategijom, informacijskom strategijom i da to onda bude mjera stvari u narednom periodu. Kako se to ne događa, kako to nismo vidjeli, kako to nemamo prezentno, kako se o tome nije dogovorilo i raspravljalo, onda se cijelo vrijeme vrtimo u krugu i spočitavamo jedni drugima tko je što rekao ili nije rekao. U takvom jednom kontekstu ono što sam htio reći, isto i ova rasprava, suglasan sam da je to korak naprijed sa 110 metara, ali je zapravo ono što, ono sa čime nisam suglasan to su te generalizacije zaključka o tome da je to mjera slobode okupljanja naroda itd., kao što se ovdje govori to naprosto se želi dokazati da smo veći katolici od Pape jer naprosto tako nešto ne postoji niti u drugim europskim zemljama članicama Europske unije.
I tu ćemo čuti odgovor poštovanog Branka Vukšića.
Poštovani kolega, sasvim se slažem s vama. Prebacivanje odgovornosti na bivše vlasti je izraz nemoći trenutne vlasti. Sjetite se sada i 2003. godine izbora i nakon izbora ja mislim da 4 godine HDZ-ova vlast prebacivala odgovornost na Račanovu Vladu. To treba promijeniti [[Upadica: Osam.]] Onda su se malo umorili pa 4 godine. Dobro, možda i 8 godina. Prema tome, ne treba. I premijer Milanović je na nastupnom govoru ovdje u Saboru rekao da neće se pozivati na odgovornost bivše vlasti, na propuste bivše vlasti, na katastrofalno stanje, međutim ministri svakoga dana uzimaju upravo taj alibi, ali oni su, narod na koji se poziva ova vlast s pravom je izabrala upravo njih da naprave i da isprave, a ne da se pozivaju što je bivša vlast radila. S vremena na vrijeme, istina, treba i vas opomenuti da ne bi zaboravili.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom pa dajem riječ uvaženom Borisu Blažekoviću.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovo je još jedan u nizu zakona koji pokušava urediti našu državu i osobno mislim da su implikacije, izmjene ovog zakona politički puno dublje nego što bi se na prvi pogled moglo uopće reći. Naime, u posljednjih 20-tak godina u cijelom zapadnom svijetu došlo je do narušavanja ravnoteže između politike i ekonomije u sva tri važna područja: u analizi, u društvenoj akciji te u izgradnji institucija. To je posljedično dovelo do marginalizacije društva te nemogućnosti punog razumijevanja onog što se događa u i s društvom. Prevlast ekonomske logike bila je posebno pogubna za nove liberalne demokracije koje tek grade civilna društva. Zbog distorzije vrijednosti do koje je ova neravnoteža dovela nastao je društveni aktivizam usmjeren na opće dobro i vrijednosti kao što su solidarnost, jednakopravnost, pravednost, zaštita manjina i naročito demokracija. Mobilizacija društva postala je mogućom samo na neprijateljstvu i sebičnosti. Dominacija ekonomije, posebno u novim demokracijama, rezultirala je korumpiranom politikom, pojavom mafije i najprimitivnijim političkim populizmom. Pobuna i demonstracije u većini država zapadne demokracije pa tako i Hrvatskoj protiv banaka, krupnog kapitala, neoliberalne ekonomije de facto su zahtjev za povratkom politike. Ti prosvjedi najčešće bez vidljivih lidera i bez konkretnih zahtjeva čije ispunjavanje bi se moglo provjeriti, no njihova poruka je zahtjev za participativnošću, za uključivanjem društva u odlučivanje o vlastitoj sudbini na različitim razinama te zahtjev za povratkom pozitivnih vrijednosti na kojima se temelji demokratska politička kultura, solidarnosti, univerzalnih ljudskih prava, sloboda, građanske jednakosti, tolerancije, pravednosti kao praktičke kategorije u funkcioniranju državnih institucija. Zato je jedan od prioriteta u nadolazećem razdoblju upravo afirmacija tih vrijednosti i jačanje na njima utemeljene političke kulture, participacije u društvu. Kao podloga jačanja participativne kulture poseban značaj imaju dva procesa, nužnost završavanje izgradnje institucija države i drugo uključivanje građana u teme koje ih direktno mobiliziraju i zanimaju. Važno je stvaranje kompetentne kritičke javnosti, uloga medija, obrazovnih institucija, ali svakako i političkih stranaka. Da bi se participativna kultura uistinu razvijala građani se o odlučivanju moraju osjećati kompetentnima, a učinak odluke u kojoj su sudjelovali mora im biti opipljiv i zato je posebno značajno sudjelovanje građana u odlučivanju na lokalnoj razini. U razvijanju i poticanju alternativnih tipova demokracije važna je lokalna demokracija tj. alternativni oblici odlučivanja o životu vlastite zajednice naročito u najmanjim jedinicama lokalne samouprave te demokracija na radnom mjestu. Zaposlenici moraju sudjelovati u odlukama kojom diktiraju svakodnevnicu i za koje se smatraju kompetentnima. Iskorak prema otvorenosti vlasti mora biti rezultat prilagodbe ekspertnih i političkih elita. Javno okupljanje time spada u ljudska prava. U svojoj kratkoj povijesti Hrvatska je prošla razne faze i načine okupljanja građana. Od okupljanja u cilju davanja podrške nadolazećoj novoj političkoj eliti krajem '80-ih i početkom '90-ih preko okupljanja i protesta sindikalista početkom '90-ih, okupljanja zbog ugroze Radija 101 pa do dočeka hrvatskih vojnika nakon Oluje. Okupljanja protiv 2. siječanjske Vlade predsjednika Mesića na splitskoj rivi, okupljanje tzv. "skupljača kestena" na zagrebačkom Tuškancu, okupljanje generala Domovinskog rata na trgu, kampiranju na Markovom trgu, redovitih okupljanja sindikalista povodom 1. svibnja u zagrebačkom Maksimiru pa do okupljanja povodom građanskog bunta protiv izgradnje na splitskom Marjanu ili okupljanja isto tako građanskog bunta protiv Cvjetnog centra u Zagrebu. Nabrojao sam samo neka od značajnijih ili bolje reći poznatijih okupljanja iz naše bliže i neposredne povijesti. Iz navedenih primjera vidi se da je bilo raznih povoda za okupljanje hrvatskih građana i građanki na javnim prostorima u cilju javnog i glasnog iskazivanja svojih stavova. I uvijek su ti povodi razni i sve su različitiji i s razvojem civilnog društva, ali i otvorenosti vlasti i otvorenosti države biti će i još više različiti s obzirom na teme javnog izražavanja zadovoljstva ili nezadovoljstva. Važna su javna okupljanja i u cilju izražavanja zadovoljstva, a društvu su kao javna opomena puno važniji skupovi izražavanja nezadovoljstva. Sveukupna slojevitost svim društveno uređenih državama pa tako i u Hrvatskoj naprosto vape za javnim izražavanjem raznih nezadovoljstava, raznih slojeva organiziranih ali nerijetko i neorganiziranih skupina građana. Uvjerenja sam da participacija građana u sudjelovanju u radu države pa i odgovornost za tu istu državu ne prestaje i ne zaključuju se ubacivanjem glasačkog listića u glasačku kutiju. Taj se posao koji nakon izbora dalje provode političke elite za građanke i građane mora nastaviti dalje stalnim praćenjem i stalnom kritikom. U situacijama krajnjeg zadovoljstva, ali i krajnjeg nezadovoljstva građanke i građani imaju pravo i država im mora omogućiti da to svoje nezadovoljstvo moraju izraziti javnim okupljanjem. To je Ustavom dozvoljeno i zakonom određeno. U pogledu razvoja građanskog društva građanski bunt je važan semafor državi i državnim institucijama. Moderna društva zahtijevaju otvorenu Vladu i otvorene institucije. Za ispravnu društvenu participaciju građanki i građana neophodna je demistifikacija institucija, a državnu upravu važno je organizirati i predstaviti građankama i građanima kao njihov vlastiti servis. Država jest tu da servisira svoje građane u svim njihovim potrebama, ali se ne smije petljati u njihove privatne živote. Građani u toj stalnoj interakciji sa svojom državom i izabranim političkim elitama imaju puno pravo zahtijevati najvišu razinu usluge i transparentno ostvarenje i osiguravanje jednakopravnih uvjeta pri zadovoljenju vlastitih ambicija. Ali imaju i odgovornost za tu svoju državu te stalnim propitivanjem u ispravnost svoje odluke donesene na izborima to korigiraju javnim kritikama … [[Govornik se ne razumije.]] ovim specifičnim zakonima te kritike u svojem klimaksu realiziraju na javnim okupljanjima. Ne želeći polemizirati s razlozima zabrane okupljanja na trgu sv. Marka podržavam svakako otvaranje trga sv. Marka za javna okupljanja. Ne ulazim i nije moje da ulazim u sigurnost te procjenu dozvoljenog broja sudionika, odnosno ograničenog broja sudionika koji se određuje ovim zakonom. U potpunosti vjerujem u stručnu procjenu MUP-a. I na koncu želim reći da i ovim prijedlogom i izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju ova koalicija dokazuje da nisu sve vlasti iste. Dokazuje da je ova vlast znatno drugačija. Hvala.
Hvala lijepa. Namjeru da na ovo izlaganje ustane replikom prijavio je uvaženi Boro Grubišić.
Evo da ustanem. Gospodine potpredsjedniče, kolega Blažeković zaista ovaj opširni filozofsko-politološki traktat afirmativan u svezi ovoga zakona jel', a zakon se ipak odnosi isključivo na jednu lokaciju, određeno vrijeme i određeni broj prosvjednika. Dakle, on nije tako univerzalan kao što je bio kažem vaš afirmativni govor kojega poštujem. Ali u kojem ste ipak 4 puta rekli Markov trg, na kraju trg sv. Marka. Pa s obzirom na zapažanje don Ivana Grubišića da je to trg sv. Marka, a ne trg kraljevića Marka zamolio bih i ja sudionike rasprave da poštujemo službeni naziv – trg sv. Marka. … [[Govorniku isključen mikrofon, ne razumije se.]] Opet netko isključuje moj mikrofon. A ja imam megafon pa ću ga upotrijebiti ubuduće jer to sam radio i kad je bio HDZ isključivao. Dakle, trg nije Marka ni Markov trg nego trg sv. Marka, a nije trg kraljevića Marka ili njegove majke da ponovim Jevrosime. Hvala lijepa.
Na repliku će odgovoriti poštovani Boris Blažeković.
Hvala. Ispričavam se na isključivanju mikrofona, zbilja mi nije bila namjera, slučajno sam to učinio. Moje izlaganje je bilo na način na koji ja razmišljam i na način koji mislim da je primjeren i situaciji i temi. I mislim da je tema puno dublja. Ponavljam, mislim da je tema puno dublja nego što je samo otvaranje mogućnosti prosvjedovanja na Markovom trgu jer implikacije širenja slobode su uvijek puno veće nego što je samo donošenje izmjene nekakvog zakona. Moram priznati da mi na kraj pameti nije da uopće komentiram bilo čiji način rasprava u ovom Saboru, a neću vam reći kako se pri mnogim raspravama osjećam.
Hvala lijepa, poštovani zastupniče Blažekoviću. Vama će sada replicirati i uvaženi Tomislav Žagar.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Blažeković na ovu repliku me potakla vaša rečenica u kojoj ste spominjali direktnu ili neposrednu demokraciju. Sigurno je da je demokracija proces koji se razvio. Sigurno je da do demokracije treba, do onog standarda demokracije koji želimo trebat će proći još puno vremena da ga postignemo. Ako promatramo taj razvoj i činjenicu da s vremenom i ljudska prava dobivaju sve više na važnosti, onda pogotovo u tom pogledu javnog okupljanja, što je i kod nas slučaj, vidimo da postoji napredak. Naravno, iluzorno je očekivati da će ovaj zakon pomoći, da će sam pomoći u ostvarenju tih ciljeva. Naravno tu treba uključiti odgojno-obrazovni sustav, jer smo mi vidjeli u nizu prosvjed koji su bahati. Ovdje spominjani, facebook prosvjed, da prosvjednici često puta ne znaju jasno artikulirati svoje stavove. Hvala.
I na ovu repliku odgovorit će poštovani Boris Blažeković.
Hvala lijepo. Kolega bojim se da me niste dobro čuli, nigdje nisam govorio o direktnoj demokraciji, jer o direktnoj demokraciji imam malo drugačije mišljenje. Govorio sam o participativnoj demokraciji, a to je da smatram da ni nakon završetka izbora, ni oni koji su glasali za nemaju, građani koji su bacili listić i glasali su za poziciju, nemaju pravo naprosto odustati od svoje države i reći sa tim su završili svoj proces političke participacije. A mislim da je država ta, ukupna država i političke elite su te kojih moraju i poticati na to da se i dalje uključuju u razvoj cijelog društva u cjelini. To je, tako da mislim da me niste u potpunosti čuli i razumjeli. Hvala.
Hvala. Na svojih 10 minuta sada će iskoristiti poštovani zastupnik Josip Đakić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, uvaženi ministre. Pa evo ovaj konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju. Ja bi po svemu sudeći trebao podržati, s obzirom da sam učesnik puno skupova, prosvjeda. I sam sam na ovom trgu prosvjedova kada je Zakon o pravima hrvatskih branitelja bio u pitanju, kada su prava hrvatskih branitelja bila stavljena u drugi plan, kada se hrvatskim policajcima onemogućilo pravo na rad. Njih 5000 kada je ostalo kada je ostalo bez posla, 1500 je vraćeno, 3500 nikada nije vraćeno. Na istom tom trgu bili su ograđeni u kavezu kao da su divlje zvijeri, čak i pristup je bio puno puta onemogućen da im donesemo hranu i bonove kako bi mogli telefonirati i komunicirati sa svojom obitelji. Oni su tražili samo svoja prava koja su Ustavom zagarantirana, na rad. Branitelji su tražili svoja prava koja proizlaze iz zakona, koja su im također bila uskraćena i 3500 roditelja djece poginulih, invalida Domovinskog rata. Također je bilo uskraćeno za pravo koje je proizlazilo iz zakona i sve je to u kasnijem slijedu dobiveno na Upravnim sudovima. Država Hrvatska je platila ogromne novce, samo za ovih 3500 koji su bespravno otpušteni iz MUP-a, mislim da je negdje oko 3 milijarde sveukupno bilo. Za ove druge koji su također bili obespravljeni u prekovremenim satima, koji su bili na područjima od posebne državne skrbi, koji su bili za civilnu odjeću, plaćeno je preko 2 milijarde kuna u sudskim procesima, ili nagodbama koje su bile napravljene u konačnom dijelu. Zbog toga, prosvjedovanje ima svoj smisao kako bi se slobode građanske izrazile onima koji upravljaju državom, tj. vlasti. I ja sam koristio te građanske slobode kao branitelj, al danas zbog specifičnosti ovoga prostora zabrinut sam stvarno dal i sigurnost na ovom prostoru može biti zadovoljena. S obzirom da sam u posljednjim prosvjedima vidio, koji su se zvali kao facebook prosvjedi, da ovdje iza Basaričekove kada se navaljuje na hrvatske policajce iščupanim znakom, da to baš i više nije bilo tako jednostavno. Da je to preraslo u stihiju i skoro u anarhiju i bezvlašće, da je to otvoreni napad na hrvatske policajce preraslo. Bojim se da na ovom prostoru teško je osigurati i sigurnost i zdravstveni položaj prosvjednika kao i zaposlenika svih ovih institucija koje su ovdje. A također i higijenske uvijete koji bi trebali biti udovoljeni u ovom vremenu koje je ograničeno kroz ovo. No, međutim ovo je za mene također skidanje zabrane, ali definiranje kroz drugi način i broja učesnika kao i sati koje se može provesti na Markovom trgu. Može također se zabraniti odlukom ministra i procjenom sigurnosnih službi kao što to u nekim drugim člancima zakona i piše. Tako da nismo baš previše, kao što kažete dali na volju hrvatskim građanima, jer kad bi se ustanovilo da postoje razlozi utemeljeni na vjerojatnosti da bi održavanje dovelo do izravne zbiljske pogibije od nasilja i drugih oblika ozbiljnog remećenja javnog reda i mira, skup bi mogao bit zabranjen. Kada ne bi bio pravovaljano bio prijavljen, kada ne bi bila redarska služba ustanovljena. Također ministar može svojom odlukom ili ovlaštena službena osoba ministarstva, ako nešto od toga nije upriličeno, može zabraniti takav skup. Sjećamo se skupa na rivi kada je zapovjeđeno da se on suzbije pod svaku cijenu, kada je danas naš kolega saborski zastupnik, kao zapovjednik specijalne postrojbe Alfi stavi značku i pištolj na raspolaganje ministru Lučinu i rekao da neće … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? I da neće izvršiti takvu zapovijed da rastjera prosvjednike koji su bili u potpori osumnjičenom i kasnije osuđenom generalu Norcu. Jednako tako, ja bi također prosvjedovao danas, meni bi to išlo na ruku, sa svojom braniteljskom udrugom, sa invalidima Domovinskog rata ako bi bilo potrebe. Vjerujem da kada se nalaze rješenja u tolerantnom dijalogu svih strana vladajućih, opozicije, korisnika civilnog društva i svih onih koji učestuju u obnašanju vlasti, da se ne treba prosvjedovat, ne treba gubiti vrijeme, novce. Vjerujem da kroz ovakve, omogućavanje prosvjeda na Markovom trgu bit će angažirane velike policijske snage i da će to iziskivati dodatne, ogromne troškove koji će štediti i u ovako tankom državnom proračunu. Vjerujem da neće dolaziti svako jutro na Markov trg oni koji će pljeskati premijeru i ministrima koji dolaze na sjednicu Vlade. Također da neće dolaziti ni pljeskati onima koji, saborskim zastupnicima koji će izglasati Zakon o HRT-u. Vjerojatno također ni onima koji su donijeli odluku o povećanju PDV-a kao ni onima koji su poskupili cijenu plina. Jednako tako neće dolaziti pljeskati ni onima koji prodaju Poštansku banku. Jednako tako neće biti potpore i pljeska onima koji nisu isplatili 50% poticaja a žetva je na kraju. I to protuzakonito. Ne znam da li stvarno ovo odobrenje ja bih ga trebao podržati s obzirom kao što sam rekao sam učesnik prosvjeda i bio sam na Markovom trgu kada je bio veliki prosvjed branitelja. Bio sam u Splitu, bio sam na još nekim mjestima, šetao sam gradom. Jesam, ja sam prosvjednik bio i buntovnik i prije. Danas stvarno razmišljam da li na Markovom trgu je pravo mjesto da se prosvjeduje vama. Ja bih sa strane opozicije trebao reći da to je super, bar ćemo imati prostor gdje ćemo vikati, dobacivati, svašta raditi. Međutim, mislim da smo demokratski zreli danas i da trebamo stvarno misliti o svim aspektima koji zadovoljavaju kao što sam rekao i sigurnost i sve druge aspekte a najviše institucije koje jesu. Znači da u demokratskom svijetu kao što vidimo u našem okruženju postoje one zemlje koje su to uredile također sa 100 m od zgrade Parlamenta. Također je to u Češkoj, pa to je također u nekim drugim zemljama u Slovačkoj na 50 m, u … [[Govornik se ne razumije.]] 75, u Grčkoj na 200 m, u Austriji na 300 m, u Turskoj na kilometar. I sad se pitam zašto su one drukčije od nas? Zašto je kod nas taj demokratski dodatak puno veći nego i pravo nego što je u tim zemljama. Zašto u ovom malom prostoru ograničiti na 1500 ljudi. Kako ćemo ih brojati? Možda ćete kroz brojače za … [[Govornik se ne razumije.]] onih koji su nezaposleni. Možda tako mislite ostvariti nezaposlenost koja je sve teža i sve više tišti Hrvatsku državu. Ne znam kako osigurati stvarno red kada se vjerujem ne bih želio dogodi histerija narodna koja svim ovim nedaćama koje su se desile kroz ovo svo vrijeme pa i od onih naših koji su bili nepoćudni i grabili u državnu kasu, pa i vas koji danas ovakvim zakonima želite popraviti nešto a stvarate još goru klimu. Kada ta histerija dođe kako će se na ovom malom prostoru moći to sve iznivelirati? Vidio sam kada je Facebok prosvjed bio. Navale sa svih ulica, pregrupiranje, policajci. Vidio sam i kad su srušili barikade i kad su razbili prozore na Vladi. Nisu to bili branitelji. To su bili huligani. I kada se takvi huligani infiltriraju u one stvarne ojađene, obespravljene itd. teško će biti uvesti red i kontrolu kako bi sve bilo kako treba. Mislim da Trg sv. Marka nije pravo mjesto jedino ako niste mislili da treba na njemu pljeskati ovim svim nedaćama.
Hvala lijepa. Na vaše izlaganje imamo prijavljene četiri replike. Prvi se javio kolega Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Đakiću, ne znam kako je kod vas, ali kod mene je vjerodostojnost u politici kao i u životu najvažnija priča. Ne znam šta je kod vas. Ali vidite zanimljivo. Ja sam sad doznao jednu činjenicu koju do sad nisam znao, a to je da je HDZ prevario 3000 ljudi, 3000 policajaca. Vi ste u kampanji 2003. išli da ćete vratiti sve policajce koje smo tada u koalicijskoj vlasti silom prilika morali iz sustava udaljiti. Vi ste rekli da ćete ih sve vratiti. Vratili ste ih samo 1000, a niste 3000. međutim, to možda i ne bi bio toliko problem da u međuvremenu niste duplo više ljudi primili u policiju. Ako ne znate danas opet kao i '99. Hrvatska policija, Hrvatska ima najviše policajaca na 100000 stanovnika i broj kaznenih djela. To je razlog zašto danas Ministarstvo unutarnjih poslova, što ste vi nagomilali ljude tamo ne može ispuniti vladine smjernice o korištenju i racionalizaciji proračuna. I još jedna stvar. Ja mislim ipak da je moja sloboda veća ako imam pravo doći pred Vladu na Markov trg i vikati Vlada dolje, nego ako se moram zatvoriti doma u portun i vikati Vlada dole. Ma kome to izgledalo demagoški koliko ili ne izgledalo. I treće, dajte molim vas, pa vi bi trebali imati više povjerenja u hrvatsku policiju. Pa to su sposobni ljudi. Na žalost, njihov je posao opasan. Često je izložen rizicima. Oni su represivni dio države. Kažem opasan posao, na žalost neadekvatno nagrađen. Nemojmo uzimati Hrvatsku policiju kao alibi da ne možemo sprovesti jedno obično javno okupljanje ma gdje ono bilo.
Hvala. Imamo odgovor na vašu repliku, kolega Josip Đakić. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega Lučin dobro vi znate da ja imam povjerenja u Hrvatsku policiju i apsolutno ne dvojim. Ali imam povjerenja i u hrvatski narod koji zna biti jači od policije, koji zna srušiti kordone policijske, i ograde policijske i učiniti svašta. I u to vjerujem da kada histerija od nedaća koji slijede dođe do vrhunca da može biti katastrofalno. Što se tiče policajaca koji su prosvjedovali, da. 1500 ih je vraćeno na posao. Ostali su završili u mirovini, nisu imali više uvjet. Nakon svih onih trauma koje su proživjeli neki su umrli od stresa i od raka. To su vaša djela. To su vaša djela koja ste učinili otpuštanjem 5000. prekovremene sate, područja od posebne državne skrbi. Pa i danas, i danas evo ponovo se događa nemaju za gorivo. To je hrvatska sramota. To je hrvatska sramota da se u proračunu ne može osigurati osiguraonica za tepihe. Osiguravali ste za razna čuda koja nisu do kraja rasvjetljena gospodine Lučin. Ali samo ja vas molim, potpredsjedniče ja vas molim…
Kolega Lučin, molim vas imali ste priliku u replici. Oprostite, hvala.
Sjećate se kada nisu imali ni za civilnu odjeću, kada nisu imali za … [[Govornik se ne razumije.]] odjeću, kada nisu imali automobile ni za servis. Tako se danas događa i u Ministarstvu obrane i u Ministarstvu unutarnjih poslova. To je žalosno. I to se ne smije događati. Ministre to ne smije biti. Ne smije biti da policijska patrola nema dovoljno goriva. To je bilo za vrijeme Lučina. Nemojte si vi dozvoliti to.
Hvala. Imamo još jednu repliku, kolega Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Đakić, nije dobro zaklinjati se u demokraciju i kad govorimo već o vjerodostojnosti onda se sjetimo ljeta 2010. kad pod okriljem brige za demokraciju čelništvo današnje Kukuriku koalicije ide na Jelačić placu i potpisuje onaj zahtjev za referendum sindikata. A što danas kaže tim sindikatima? Jeli to vjerodostojnost? Nećete dobiti božićnice, nećete dobiti regres, smanjit ćemo vam onaj dodatak na minuli rad. A znate li vi što znači smanjiti dodatak na minuli rad sa 0,5, 0,3 zaposlenik u državnoj upravi gdje je prosjek negdje oko 20 godina staža? To je smanjenje plaće od 4%. Tad kada je HDZ bio na vlasti onda je to bilo bogohuljenje, a danas najedanput SDP na vlasti to je briga za radnike. Samo gospodine ministre, kako ćete vi objasniti svojim policajcima u 12. mjesecu da im nemate dovoljno novaca za plaće? Hoćete ih pustiti tu da prosvjeduju, samo njih je daleko više od 1500, daleko više. Kada je donošen proračun ovdje kolega Đakiću upozoravali smo ih da nemaju dovoljno ovaca za to. Kako ćete objasniti hrvatskim građanima kada im dođe prvi račun za plin kada počne grijanja 12. mjesecu kada budu morali plaćati 400, 500 kuna više jer to je istina, nije istina povećanje od 20%. Isto tako i struja 20%. Možemo se mi igrati tržišta samo vidjeti koje su mogućnosti hrvatskih građana. Jest i njih stavili u tih 1500? Njih je daleko više od 1500. Tisuću puta više od 1500. I to je nekako hinjenje demokracije, priče o brigi za ovo, želim ovo, želimo ono to je naprosto jedan deklatorni akt od kojega hrvatski građani neće imati nikakve koristi. Mislim da u ovom trenutku hrvatski građani imaju daleko više problema koje ste mi vi nabili sa povećanjem cijena, sa PDV-om. Pa gdje je sada harač? Gdje je nestao taj harač?
Vrijeme kolega Šuker.
Digli ste ljudima PDV na 25% i to su problemi a ne ovo o kojima vi govorite.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče pa evo kolega Šuker dobro ste konstatirali sve ove nedaće koje prate hrvatski narod i zbog toga je moj bojazan. Ja koji bi stvarno podržao jer taj mi se trg sviđa za prosvjede, tu je mjesto gdje treba kao što kažete vi reći onima koji ne rade dobro što ne valja. Ali budite uvjereni ovaj put nisam za to. Nisam više za takav način komunikacije baš ovdje na Markovom trgu, ali i za prebrojavanje. Rekao sam i sljedeće, nisam ni za takve demagoške trikove koji su se uspostavljaju a s druge strane se ministru ili službenicima ovlaštenim u ministarstvu daje mogućnost da zabrane skupove, ako procijene. Ako procijene da postoji razlog utemeljen vjerojatnosti da bi održavanje dovelo do izravne i zbiljske pogibelji od nasilja i drugih oblika ozbiljnog remećenja javnog reda i mira. Pa vidjeli smo kako reagiraju oni koji nisu zadovoljni s vlašću. Iščupaju saobraćajni prometni znak, udare policajca i ne odgovaraju za to. Vidjeli smo kada traktorima .. na policijski auto, ugroze 4 života, odbiju točak na autu i prođu bez kazne. To je demokracija? To je za mene anarhija i to se ne smije događati ni na Markovom trgu ni bilo gdje. Da, treba jasno reći što ne valja, treba upozoravati, treba govoriti da ne valja to što je Ferenčan imenovan recimo u JANAF a ima prvostupanjsku presudu, da ne valja to što je ovaj mali postao ministar a nije služio ni vojni rok nego je bio direktor za to vrijeme i razne druge nepodopštine koje proizlaze, a najviše ove koje će opet patiti hrvatske građane, a to su struja, plin, Poštanska banka, to su sve ove stvari koje kao.
… [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
I vjerujem kada donesete ovaj zakon da će biti prvi novinari na trgu i prosvjedovati.
Hvala. Imamo još jednu repliku kolega zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Teško mi je odoljeti izazovu a ne replicirati zastupniku Đakiću. Istine radi, rekli ste u jednom trenutku kako ste i vi sudjelovali u prosvjedima, kako ste buntovnik. I to je točno. Sudjelovao sam i ja na prosvjedima ali neovisno o tome da li je u tom trenutku bio na vlasti SDP ili HDZ. Onda kada sam smatrao da je potrebito izaći na prosvjed. Ali ne sjećam se gospodine Đakiću da ste prosvjedovali kada je izrečena presuda generalu Anti Gotovini i Mladenu Markaču, kada je umro general Đuro Brodarac, ne sjećam se da ste ne samo prosvjedovali nego se sjećam da ste pozivali i braniteljske udruge da se ne odazovu na te prosvjede. Sramotno je da hrvatske građane koji su sudjelovali u facebooku prosvjedu nazivate huliganima zato što su reagirali na izjavu tadašnjeg ministra policije a današnjeg evo i predsjednika stranke gospodina Karamarka kada ih je nazvao Indijancima hrvatske građane, tada su bili huligani, a opet nakon nekoliko minuta nakon toga kažete da je sasvim opravdano da iskazuju svoje nezadovoljstvo. Da, sada vjerojatno na nekim prosvjedima ako bi probijali kordone policije koja je sada pod ministarstvom evo SDP-ovog ministra. Ja sam zadnji koji bi branio SDP ali istine radi to treba reći. I nemojte vi, bilo bi dobro da razmislite uvijek prije nego što nešto kažete pozivat se na to tko i kada ima pravo prosvjedovati jer ste uvrijedili hrvatske građane nazivajući ih huliganima. To nije uredu.
Hvala kolega Buriću. Imamo odgovor na repliku. Kolega Josip Đakić.
Pa kolega Buriću vi stvarno nemate pojma, govorite na pamet puno puta kao i sada. Ja sam osobno svojim potpisom pozvao sve hrvatske branitelje naročito invalide da u svim gradovima, centrima županije organiziraju masovne prosvjede o potpori generalu Anti Gotovini. To sam ja potpisao i mogu vam dostaviti taj potpis. I bio sam na prosvjedu u Virovitici.
Molim vas kolega Buriću bez upadica, molim vas.
Kolega Buriću, vi ste netolerantni kao i uvijek, bahati kao i uvijek. Tu sam dao izjavu, u suzama sam dao izjavu tu na stepenicama ovog Sabora. Kako vas nije sramota lagati? Pa ima snimka koja je zabilježila? Kada sam izašao iz sabornice i dao izjavu tu u Saboru.
Kolege Buriću kršite Poslovnik, izričem vam opomenu. Kolega Đakić vas molim da nastavite.
Tako da sve ono što sam u životu učinio činio sam u iskreno u interesu i hrvatskog naroda i hrvatskih branitelja pa tko i danas. I velim da ovaj demagoški pristup izmjenama i dopunama Zakona o prosvjedima zasigurno neće nikome donijeti veće slobode i prava kao što se to želi prikazati. O huliganima rekao sam onaj koji je digao, iščupao prometni znak i nasrnuo na policajca toga mogu zvat huliganom, jednako kao i onoga koji je bacio kamenje u prozor Vlade. Te sam nazvao huliganima i iza toga stojim, a ne sve one koji su prosvjedovali. Oni koji su u prosvjedu izražavali svoje zadovoljstvo s aktualnom vlašću dapače, koji su vikali, pjevali, skandirali, dapače, to je demokratski način. Nasrtanje na policijske snage koje su imale svoju zadaću sigurno mogu nazvati huliganstvom i barbarstvom.
Hvala. I zadnja replika, zastupnik Boris Blažeković. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Mislim da je ovaj zakon stvarno tek jedan u nizu zakona, a trebat će ih još puno donijet, u cilju uređenja demokratske stabilnosti i podizanja demokratske svijesti u ovoj zemlji. Ali htio bih samo zbog javnosti reći jednu stvar koja mislim da je isto tako važno, a to je da ovo izmjena Zakona o javnom okupljanju. Radi se o tome da ne uključuje isključivo demonstracije nego uključuje bilo kakve druge manifestacije javnog okupljanja na Trgu Svetog Marka. Radi se o tom da može tu biti i koncert napokon Zagrebačke filharmonije ili nekog drugog uglednog ansambla. Hvala.
Hvala i vama. Imamo odgovor, Josip Đakić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa naravno, prosvjed je demokratsko pravo koje je zajamčeno našim Ustavom i može se održavati tamo gdje je to stvarno potrebno da bi oni kojima je upućen dobro ga i čuli i razumjeli. Ja ću još jedanput ponoviti da stvarno Markov trg je skučeni prostor gdje su kulturne vrijednosti i gdje sigurno se može okupiti određen broj ljudi ali to sigurno neće izraziti onu kritičnu masu koja bi mogla biti recimo na Trgu bana Jelačića ili koja bi mogla biti na splitskoj rivi. To sigurno je učinjeno kako bi oni koji žele dat potporu aktualnoj vlasti došli pljeskati preko dana, dočekivati ih, ispraćati ih sa aplauzima zbog svega što je učinjeno. Želim reći da u ovom zakonskom prijedlogu opet ostaje ono što je aktualno pravo ministra i službenika ministarstva da zabrane prosvjed ukoliko imaju takovih naznaka da bi on mogao ugroziti sigurnost, ljudske živote i ostale. Stoga kolega, ja jesam za prava i slobode, ali treba ih upriličivati i koristiti da ne prerastu u anarhiju i da budu slični kao što je u našem okruženju. U ovom Parlamentu se moraju donositi odluke koje su takve da hrvatski građani budu u poziciji da ih koriste i da ljepše i bolje žive. Ne možemo štititi one koji žele podmititi suce koji žele nešto protuzakonito učiniti i ne možemo sigurno dozvoliti da takova prava i slobode koje proizlaze iz demokracije prerastu u anarhiju.
Hvala. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Sljedeći je na redu zastupnik Zvonko Milas. Izvolite kolega.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja vjerujem da nijedan čovjek, tako nitko ni u ovoj sabornici u suštini ne voli zabrane, ne podnosi ih, međutim nekakve kontrole u životu moramo imat, počevši od obitelji pa nadalje. Tako i ovaj zakon koji je utemeljen odlukom Ustavnog suda, mislim da je intencija predlagatelja ono što je i na odboru rečeno, pomiriti pravo na okupljanje dakle prosvjed, zaštitu i funkcioniranje institucija Vlade, Sabora i Ustavnog suda. Na Trgu sv. Marka ima pet institucija, dakle to su Sabor Republike Hrvatske, Vlada, Ustavni sud, ali i Gradska skupština i Crkva sv. Marka. Zakonskim rješenjima ili konkretno graničnim pojasevima 90 m Vlada i Sabor, odnosno 20 Ustavni sud osigurat će se funkcioniranje ove tri institucije, međutim pitam se kako će funkcionirati Gradska skupština koja je mislim također vrlo bitna za funkcioniranje ovog grada, a samim tim i države u cjelini. I što će biti sa bogoslužjem, odnosno službama koja se obavlja u Crkvi sv. Marka, da li će prosvjednici u isto vrijem moći ići na misu, bit na prosvjedu, da li će se to moći nekako izregulirati jednostavno da se omogući normalno funkcioniranje onoga što se tamo događa. Ovaj zakon koji se zove Zakon o javnom okupljanju svojim zakonskim rješenjima više govori opet o zabranama, opet o ograničenjima. On je dakle više u funkciji kontrole tog okupljanja nego u funkciji slobode prosvjeda. Ako je ograničeno vrijeme prosvjeda, broj prosvjednika, ako se onim osobama s najtežim oblicima invaliditetima, dakle paraplegičarima itd. kaže da će im se ulazom iz Kamenite ulice omogućit dolazak na Markov trg, a ja ne znam kako će i na koji način oni doći do Markovog trga. Dakle ako se njima ne može omogućiti prilaz, dakle pravo prosvjeda, onda to jednostavno nije sloboda prosvjeda. To je opet zabrana, to su ograničenja samim tim ne ono o čemu govorimo. To je demokracija na kapljici. A sva ta ograničenja i kontrole na koga padaju, na Hrvatsku policiju. Ne u smislu da Hrvatska policija nije sposobna to iskontrolirati, da nije sposobna regulirati, međutim sama arhitektura, prilazi Markovom trgu, svjedoci smo već, imali smo priliku gledati prosvjede, doći će opet do situacija ne daj Bože gdje će se morati neke stvari rješavati silom pa će opet kroz medije biti Hrvatska policija vrši represiju nad hrvatskim narodom. Treba li nam to? Ili dopustimo prosvjed ili ga zabranimo. A floskule da na Markovom trgu da je to pravo mjesto gdje će poruka doći na uho adresata itd., pa ja se pitam da li onda i oni iz Palagruže da bi nešto došlo do uha adresata moraju doći na Markov trg ili ako prosvjeduju na Palagruži da to neće doći do uha Vlade i vlasti. Mislim da nam je bolje da se fokusiramo na zakone koje će nam donijeti radna mjesta, bolji život, jer inače uskoro nećemo morat uopće brinut o prosvjedima. Mladi će nam otići, starci su nam tu, a i mi uskoro bit ćemo u godinama kad se nećemo moći popet ni na jedno brdo, nebitno koje. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Replika u zadnji čas kolega Milas. Pa baš ste me zapravo vaša rasprava me potakla na to da razmišljam kako će se tretirati recimo okupljanje građana na polnoćku u crkvi sv. Marka recimo.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Milas. Izvolite.
Pa kolega Grubišiću ne znam vjerojatno ako je zabrana od 8 do 22 onu u ponoć valjda će nam predlagatelj zakona reći da li je to odlazak na proslavu Božića – rođenja Isusovog ili nešto drugo.
Hvala. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Zastupnik Tomislav Žagar. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi ministre, kolegice i kolege. Pokušat ću u svom izlaganju osvrnuti se na suštinu ove predložene izmjene Zakona o javnom okupljanju. Kao jedno od temeljnih prava i sloboda pravo na javno okupljanje zajamčeno je nizom međunarodno pravnih dokumenata te nacionalnih ustava. Osnovna pitanja koja se postavljaju kao podloga za izmjenu i dopunu Zakona o javnom okupljanju odnosi se na sljedeće: povezanost prava na javno okupljanje i mirni prosvjed sa slobodom izražavanja, problem prostora namijenjenog održavanju javnog okupljanja te ustavne odredbe njegovih ograničenja u pogledu zabrane, sprečavanja i prekida. Pravo na javno okupljanje ne treba isključivo gledati kao instrument izvanredne ili krizne represije određene nezadovoljne društvene manjine nego prije svega kao jedno od temeljnih ljudskih prava i sloboda koje sasvim prikladno služi provođenju određene demokratski artikulirane javne rasprave. Ideja ljudskih prava i temeljnih sloboda obilježena je određenim vrijednosno-progresivnim razvojem, ali i činjenicom da vremenom sve više dobiva na važnosti što u kontekstu prava na javno okupljanje jasno pokazuje i naš slučaj. Načelno možemo konstatirati kako gledano bilo u komparativnom, bilo u tradicijskom kontekstu pravna regulacija prava na javno okupljanje u RH slijedi osnovne standarde Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i sloboda. Ustav RH u svojim člancima 16. i 42. predviđa pravo na javno okupljanje i mirni prosvjed u skladu sa zakonom, ali isto tako i zaštitu sloboda i prava drugih ljudi te pravni poredak, javni moral i zdravlje. Zakon o javnom okupljanju mora odgovoriti na ta dva ključna zahtjeva, ali koja i ne moraju biti nužno u suprotnosti već kao odnos zamišljen u cilju ostvarenja najboljih uvjeta za izražavanje određenih stavova i mišljenja te uspostavu prikladnog dijaloga, ali u potpuno sigurnom okruženju u čemu i pravo javnog okupljanja zauzima svoje istaknuto mjesto. Pravo na javno okupljanje dakako ne spada u kategoriju apsolutno zaštićenih temeljnih ljudskih prava i sloboda i kao takvo podložno je ustavnim kriterijima valjanih ograničenja. Pa u tom smislu i sam Zakon o javnom okupljanju mora uvažavati određenu kategorizaciju prostora na kojima se ono može izvršavati. Zbog posebnosti i jedinstvenosti trga sv. Marka u Zagrebu na čijem je prostoru pravo na javno okupljanje koncepcijski izravno povezano sa slobodom izražavanja koja između ostalog legitimno uključuje i pravo izražavanja neslaganja s državnom ili uopće javnom politikom. U skladu s tim i za adresate kojima se upućuju poruke sadržane u mirnom prosvjedu, a izražene kroz javno okupljanje po prirodi stvari podrazumijevaju se i najviše državne institucije vlasti. Pa moramo imati na umu da svaki javni dijalog u kojem su sudionici međusobno udaljeni potencijalno riskira određenu neučinkovitost. Promatrajući postojeće zakonsko rješenje u ovom pitanju možemo izvući nekoliko zaključaka. U segmentu prijave javnog okupljanja i mirnog prosvjeda možemo zaključiti kako Zakon o javnom okupljanju načelno nije problematičan zbog objektiviziranih osnovnih elemenata prijave, kratkih rokova kao i činjenica da se za određeni broj situacija prijava uopće ne mora prilagati. Ono što bi jedino moglo biti problematično jest činjenica kako prijava mora sadržavati i svrhu održavanja javnog okupljanja i mirnog prosvjeda. Na taj način bismo mogli ustvrditi kako s jedne strane zadire u područje načina slobode izražavanja i sadržaja javnog okupljanja dok je s druge strane posve jasno kako ovakvo navođenje svrhe javnog okupljanja služi kao jedan od parametara procjene sigurnosnih rizika temeljem kojih se može odlučiti o eventualnoj zabrani. U svakom slučaju određeni postupak balansiranja u tom je smislu čini se neizbježan, ali ipak uz napomenu kako javno okupljanje i mirni prosvjed u kombinaciji sa slobodom izražavanja izravno upućuje na nužnost primjene određenih povišenih standarda administrativne procjene i sudbenog nadzora. Zabrana javnog okupljanja i mirnog prosvjeda koji se odnosi na prostor oko mjesta na kojima su smještene ili zasjedaju najviše institucije državne vlasti osim svoga prostornog elementa u odnosu na udaljenost od 100 metara sadrži i brojčani u odnosu na bilo koji broj sudionika. Najvažniji je naravno i sadržajni aspekt ove zabrane, a koji proistječe iz samog postojećeg zakona po kojemu se zabranjuje svako organizirano okupljanje koje se održava radi javnog izražavanja i promicanja političkih, socijalnih i nacionalnih uvjerenja i ciljeva. Ova posljednja okolnost od presudnog je značaja za procjenu ustavnosti ovog dijela postojećeg Zakona o javnom okupljanju. Prema stajalištu Ustavnog suda RH zakonske pretpostavke za održavanje javnih okupljanja u blizini sjedišta Hrvatskoga sabora, Vlade RH i Ustavnog suda RH mogu biti strože u odnosu na opće pretpostavke koje vrijede za javna okupljanja na ostalim mjestima u RH. One se prema stajalištu Ustavnog suda RH mogu odnositi i na vrijeme i na mjesto i na način održavanja javnih okupljanja, uključujući i broj sudionika unutar dotičnog prostora pod uvjetom da ograničenja ostanu u granicama razmjernosti i nužnosti. Iz slijeda navedenog jasno je da su izmjene Zakona o javnom okupljanju itekako dobrodošle. One su, možemo to tako reći, uspjele izbalansirati zahtjeve u pogledu slobode izražavanja i načela sigurnosti te pomiriti više suprotstavljenih prava. Vjerujući da je kvantitativna procjena u odnosu na prostorno, vremenski i brojčani okvir dobro uravnotežena te uz poseban osvrt na brisanje odredbe prema kojoj se mirnim prosvjedom moglo smatrati okupljanje i manje od 20 osoba smatram da ove i ovakve izmjene zakona treba podržati. Hvala.
Hvala i vama. Nastavljamo dalje sa pojedinačnom raspravom. Zastupnik Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Naime 2005. godine donesen je zakon kojega je propisao onaj premijer koji je sad, evo često ga vidimo u sudskim postupcima, tzv. "el bahati br. 1. ", prvi el bahati jel' koji je zabranjivao okupljanje i prosvjede na trgu sv. Marka. Ovaj zakonski prijedlog je jasno i glasno da kažem napredak i nešto što je bilo da kažem i za očekivati u neku ruku za sve građane koji vole i koji se demokratski osjećaju i razmišljaju napredak. No napredak u kojemu se dopušta javno okupljanje i prosvjed na trgu sv. Marka uz određena ograničenja. Ograničenja se odnose na broj prosvjednika, a on je 1500, na mjesto, dakle lokaciju to je trg sv. Marka i to južna strana po 10 metara od Sabora i Vlade i 20, a zapravo i 40 metara od Ustavnog suda kada zbrojimo i širinu dakle glavnog broda crkve sv. Marka. I vrijeme, dakle kao ograničavajući čimbenik, a to je od 8 do 22 sata uz još 4 i ograničavajući čimbenik, a to je putovi dolaska do Trga sv. Marka. Ta ograničenja koja su propisana ovim zakonom, i odnosno zakonskim prijedlogom zapravo bi se mogli izbjeći. Ponavljam kako se mogu izbjeći, pa ima, mogu se izbjeći tako da bez ikakvih ograničenja saborski zastupnici, zatim članovim Vlade ministri i svi ostali, a i ovi iz Gradske skupštine Grada Zagreba, kako je spomenu kolega Milas i Gradske Grada Zagreba, koja je u neposrednoj blizini u Čirilometodskoj ulici da odu među one građane koji prosvjeduju. Zbog čega bi netko, kako reče Milas sa Palagruže dolazio na Trg sv. Marka, neko iz Okučana, Caga, Šagovine, Pivara, Zdenaca, Brodskih klokočevika, Beravaca, Stružana naših, naših sela u našoj Slavoniji koja je u najtežoj gospodarskoj situaciji kako postoji Slavonija i Baranja i Srijem. Zbog čega bi dolazio na Trg sv. Marka kad ima i svoje ministre iz tog kraja, kada ima svoje zamjenike ministara, kada ima članove Vlade i članove zastupnike u saboru. Pa neka, ako su da kažem i ispravno vode politiku, ako nemaju na savjesti ništa, neka se pojave na skupu i prosvjedima građana na svim tim sredinama. Lakše je njemu jednome, ili dvojici doći u Okučane, nego da njih 5 stotina ljudi mora doći iz Okučana, ili i naših poljoprivrednika, ratara, seljaka koji moraju doći traktorima, ne samo na Trg sv. Marka, nego li pred Dukat, Ministarstvo poljoprivrede itd. Na sva mjesta koja smatraju relevantnim da bi održali prosvjed. Ponavlja, zaista je žalosna činjenica da se nitko od svih ovih o kojima sam govorio, nije pojavio pred radnicama Kamenskog, i žalosna činjenica, vrlo žalosna činjenica, a to je tu u Zagrebu, odmah ovdje, prema Črnomercu tvornica Kamensko koliko ja znam. Blizu ministarstava čak, nekih ministarstava. Ali o čemu se tu radi, je li zaista savjest čista da bi se čovjek mogao pojaviti pred mljekarima, pred radnicama Kamenskog, pred radnicima Dalmacija vina, pred radnicima Jadrankamena, pred radnicima brodogradilišta. Teško da se tako može pojavljivati, odnosno može se pojaviti, ali ako imaš namjere koje su, koje nisu samo tzv. stečajne, nego li restrukturiranje i pomoć tim radnicima, pomoć u ovakvim situacijama. Kada država može intervenirat, ako hoće, i mogla je intervenirat. I znam i dalje i podatke kada se moglo spasiti Dalmacija vino i niz drugih tvrtki, ali dobro. Nažalost netko nema takve ideje, niti ima takve želje. Zbog toga ovaj zakonski prijedlog koji kažem, kako sam rekao u uvodu kad sam govorio u ime kluba, da je jedan mali pomak u odnosu, mali jasno da u odnosu na 0 što smo imali, dakle bez prava okupljanja na Markovom trgu, na Trgu sv. Marka. Ovo je zaista jedan pomak, ali ova ograničenja o kojima sam govorio u uvodu ove rasprave, dakle osobne, pojedinačne su upitne i o njima bismo trebali danas također, ponajviše raspravljati. Poglavito, stoga što prosvjed, neću reći da se teško može kontrolirati, ili ga se može tako svesti, na tako administrativno na 8 do 22. Tko će tu upravljati da se kaže u 10 sati kupite svoje rekvizite, svoje natpise, svoje kemijske, wc ili ne znam ni ja što, i možete u 22 sata ići, a ujutro u 8 možete ponovno doći. Ili će se biti primijenjena tzv. kako reče kolega Brkić Milijan, postupnost primjene sile, ili postupno primijenjena sila. To je vrlo zgodan izraz postupno primjenjivanje sile. Ja sam je osjetio i postupno i nepostupno, i od 71. godine nekoliko puta još, već. Dakle, ovaj zakon koji je pred nama, govorim da je G poboljšanje, ali ova ograničenja o kojima sam govorio su dvojbena i u svakom slučaju je zakon za prihvatiti kao jedan korak naprijed, kao jedan napredak, ali o ovim ograničenjima još treba razgovarati. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Imamo prijavljene 2 replike. Prvi se javio zastupnik Branko Vukšić. Izvolite kolega.
… [[Govornik se ne razumije.]] kolega Grubišić u potpunosti se slažem s vama u vezi vremenskog ograničenja. Zapravo vremensko ograničenje je najincidentnije, ono je najrizičnije. Što će policija učiniti kad u vrijeme uzavrelih prosvjeda, lako je s ovim prosvjedima kad se dođe 2 sata, 3 sata, dođe 30, 40 ljudi. Kad će biti 1500 ljudi, kad će se tražit da malo bude sarkastičan, mjesto više na Trgu sv. Marka i kada će biti dosta neugodna situacija. I kada prosvjednici odbiju otići sa Markova trga, pa to će se događat. Hoće li tada policija upotrijebiti šmrkove, hoće li tada policija hapsiti, hoće li tada policija, što će tada policija napraviti, da li je predviđeno? A to je lako moguće predvidjeti, jer neće biti sve mirni prosvjedni, odnosno demonstracije. Daj Bože da nema razloga za demonstracije, da ne bude demonstracija, al to se drukčije rješava, ne ovim zakonom, nego se rješava boljim životom, boljom situacijom u Hrvatskoj, nižim porezima, snižavanjem cijena itd. Znači stvarno bih volio kad ministar nam se bude obraćao da nam odgovori na ta neka pitanja koja smo postavili. Znači treba predvidjeti kako bi se spriječilo ili kako bi se umanjilo, jer sasvim sigurno kad su demonstracije, vidimo i u daleko demokratičnijim zemljama zapadne Europe nego što smo mi, da dolazi do takvih situacija. I takve situacije se trebaju predvidjeti da ne bi bilo previše nasilje, i da ne bi bilo ne daj Bože krvi. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo odgovor na repliku. Kolega Grubišić izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Vukšić dobro ste rekli dobro ste rekli kamo sreće da nema uopće potrebe prosvjedovati na Markovom trgu. Kamo sreće da je taj program 21 da mu nije vrhunski doseg ovaj zakonski prijedlog nego ono što su zapravo u predizbornoj kampanji i obećali. Onda bi zaista čovjek očekivao da na Markovom trgu i neće biti nekakvih žestokih prosvjeda. Na žalost je više nego očito da će ih ipak biti. A što se tiče postupka nakon 22 sata kojega su propisana evo tu je ministar, nemojte mene pitati zato. Tu je ministar Ostojić koji će vjerojatno objasniti tu stvar što ako dođe do takve situacije.
Hvala. I imamo još jednu repliku, Dražen Đurović. Izvolite kolega.
Hvala. Pa vi ste me zastupniče također podsjetili kada je riječ o vremenskom tom okviru za održavanje prosvjeda. Pa nije isto ni da li je ljeto ili zima. Pa evo sad je 35 stupnjeva vani, 13 je sati. Ovo je vrijeme kad se ne može održati prosvjed ma kakva žestina bila primjerice. A recimo da je 12 mjesec optimalni trenutak. Dakle, recimo u vrijeme velike vrućine, kakvi god bili prosvjedi, radi čega se god ljudi okupljali okupljat će se pred večer. Prema tome, možda u razdoblju ljetnog računanja vremena je trebalo misliti da se primjerice produži to vrijeme dopuštenog okupljanja. I dolazi nam neki spominju vruća jesen. Ako ta jesen bude vruća ne samo politički, nego meteorološki narod će se okupljati ovdje oko 8 sati navečer i bit će prekratko vrijeme do 22 sata. Pa evo jedna ideja možda zakonodavcu da razmisli da se tijekom ljetnog računanja vremena taj rok produži do 24 sata primjerice. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku kolega Grubišić.
Kolega Đurović, vi ste mlad, ali ja pamtim '71. godinu kada mi nismo pitali kao studenti i pripadnici Hrvatskog proljeća ni ministra ni pokojnog Bakarića do kad ćemo prosvjedovati ni na tadašnjem Trgu Republike odnosno današnjem jelačićevom trgu niti nas je to zanimalo. Ukoliko tako da kažem, a mladi ljudi sa 19, 20 godina tako budu, obično su to takve generacije razmišljali onda ni ova mjera od 22 sata neće biti kao što je i rekao kolega Vukšić i pretpostaviti da neće biti tako baš poštovana. Molim? Tako poštovana i ispoštovana kao što to zakon predviđa. A ovo zimsko i ljetno računanje vremena neće biti uopće odlučujuće ukoliko prosvjednici sa svojim traženjima, sa onim što žele postići njima neće ni biti vrijeme prosvjeda moguće ograničiti jedino silom, a onda kom obujci, kom opanci.
Hvala lijepa. I zadnji prijavljeni za pojedinačnu raspravu kolega Dujomir Marasović. Izvolite kolega.
štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine ministre. Mislim da previše hrvatsku javnost zamaramo ovim sporednim pitanjima za koje ja mislim da se sve moglo riješiti u sedam dana. Ovako produžavajući dnevni red valjda do jeseni jer se predsjednik Vlade očito ne želi pojaviti ne pred hrvatskim narodom nego u Saboru. Ne znam, možemo nadopunjavati dnevni red do beskonačnosti, valjda samo zbog toga da se on ne bi ovdje pojavio. Ali što je tu je. Smatram da je ovaj prijedlog zakona loš i ovo je … [[Govornik se ne razumije.]] zapravo paradoks da oporba sad brani odnosno predlaže da nema okupljanja, a vlast kaže nek' se okupljaju ovdje. Pa čemu to? Ja neću braniti mislim takav zakon, odnosno neću ga ni protežirati. Ali tko se hoće okupljati nek' se okuplja. Meni tu samo nedostaje jedna stvar. I ovo preporuka gospodinu ministru. Ja nikad ne bih potpisao zakon ovakav kakav jest i prijedlog iz prostog razloga što je ugrožen u određenom momentu život građanina Hrvatske. Da, da. I to je bit problema i to je ono što je i gospođa Sobol u ime kluba SDP-a rekla da kad se to, da su već upozoravali da postoji ne samo politički nego da postoje stvarno i neki drugi problemi koji govore za to da ne bi trebalo biti ovdje okupljanja. Dakle, uz sve ovo što je rečeno što ja ne bih ponavljao mi se moramo zapitati gospodine ministre što je to negativni scenarij. Negativni scenarij u ovom slučaju je da ovdje može biti 10 ili 15000 ljudi u momentu kad dođe tražiti vaš odlazak zbog nerada itd. Vlade i da oni sa 10 metara mogu ubaciti Moljetov koktel u Sabor i zapaliti Vladu i Sabor. I da policija mora intervenirati, jer gori Vlada i Sabor, jer su ugroženi životi na jedan način. U slučaju te intervencije policije nastaje stampedo. Da li vi gospodo znate šta je stampedo. Tu ginu ljudi kad nastane požar u kazalištu, u kinu i ostalim zatvorenim prostorima. Ovo je zatvoren prostor. I to je ono što ne može policija osigurati, ne može osigurati sigurnost građanima za život u slučaju ovako masovnih prosvjeda. I triba građanima reći, ali možete prosvjedovati samo tražim jednu rečenicu ali na osobnu odgovornost za vaš život. Tko je htio prosvjedovati u manjim skupinama ili pojedinačno bez obzira na ovaj zakon bio je na Markovu trgu, dijelili su se leci, transparentni itd. Nemojmo o tome i pričati. Eto to je ovo što ovaj saziv Sabora neće riješiti ovim zakonom novim i to će pitanje ostati i poslije nas. I kad nas ne bude bilo pivat će se ove pjesme da nema policije koja može zagarantirati sigurnost u takvim situacijama. I to je ono nama na savjesti. Ali malo me je previše zasmetalo pozivanje na ispunjavanje, obećanje da ovo ispunjavanje obećanja pred izborima. Kome vi gospodo pričate? Što vi ispunjavate. Ja vas pitam gospodo iz SDp-a i Kukuriku koalicije da li ispunjavate obećanje kad ste dizali PDV, znači poskupljavali život i de facto na mala vrata uveli inflaciju. Da li ste ispunili predizborna obećanja kad ste podizali cijenu struje, s time direktno snižavali standard građanina. Da li ste ispunili obećanja kad ste dizali cijenu plina time direktno ugrožavali ionako ugroženi standard hrvatskog stanovništva. Da li ste ispunili predizborna obećanja, da li ste to kazali da ćete uvesti porez na zrak koji dišemo, da li ste ispunili obećanja kad ste počeli uništavati poljoprivredu. Da li ispunjavate ta obećanja kad uništavate poljoprivredu koja nam je ionako na klimavim nogama. Gospodo, da li ispunjavate obećanja kada se smanjili rast bruto društvenog proizvoda i kada dnevno smanjujete rast društvenog bruto društvenog proizvoda. Da li ispunjavate gospodo obećanja kada ste povećali i kada povećavate nezaposlenost iz dana u dan. Gospodo, da li ste ispunili i da li ispunjavate obećanja kada smanjujete dnevno zaposlenost. Gospodo da li ste ispunili i da li ispunjavate obećanja kada ste i kada povećavate zaduženost Hrvatske. Da li ispunjavate obećanja kada ste vašom politikom doveli praktički do pada proizvodnih djelatnosti u svim sektorima? Gospodo, da li ste ispunili obećanja kada ste govorili o decentralizaciji a decentralizaciju proveli na način da ste prenijeli trošak na gradove na općine, a centralnu vlast još jačate i centralizirate državu? Gospodo, da li ispunjavate obećanja kad ste govorili da Hrvatskoj trebaju sposobni a ne podobni, a sada imenujete sam podobno i to javno to kaže to su politički podobni ljudi i mi ih zato stavljamo i to bez natječaja? Da li ste ispunili ta obećanja ili hrvatskom narodu lažete? Ja smatram da bezočno lažete jer ovo bezočno i besramno radite bez obzira na ono što ste javno govorili. Da li dakle ispunjavate obećanja kada uzimate u državnu službu ljude bez natječaja a prije ste se zalagali za natječaj. Da li ispunjavate obećanja i da li ste to rekli kada uzimate radnicima pravo na božićnicu, pravo na naknadu za godišnji odmor? Da li ispunjavate obećanje kada ukidate pravo na minuli rad, znači priznate starijim ljudima za ono što su radili po 20, 30, 40 godine? Ne, ne trebate, ti što imaju 55 godina u istoj su praktični poziciji kao i onaj početnik. Gospodo, da li ispunjavate obećanja.
Kolega Marasović molim vas vratite se na temu.
… [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] u Hrvatskoj je 90% građana koji su se izjasnili kao vjernici, ne samo kao katolici, bilo pravoslavci kojima skidamo kapu, Islam ili Židovi. Ali predsjednik Milanović ukidanjem vjerske ceremonije na protokolu, protokol nije njegova privatna prčija nego je to državni protokol.
Kolega Marasoviću zamolio sam vas da se … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Gospodo to je vraćanje crkve u zidove u 4 zida crkvena, to je vraćanje crkve sa ulica … i u crkve. To znači da će sutra predsjednik Sabora reći, ne treba mi ovdje kardinal jer ovo je državna svečanost. To znači da sutra ima pravo reći predsjednik Vlade, da ne treba nam crkva ni crkveni dostojanstvenici.
Ne držite se teme dnevnog reda kolega Marasoviću. Izričem vam opomenu.
možete vi gospodine dopredsjedniče drugi su se pozivali na izvršavanja obećanja, a ja se pozivam na izvršavanje obećanja. Nego hoću reći da je ova vlast i ova Vlada lagala u predizbornoj kampanji i da ništa ne izvršava od onoga, nego da plače radi sve obrnuto od onoga što je govorila u predizbornoj kampanji i da su rezultati nikakvi. Ali još nisam, ima još 20, 30 točaka do 10 minuta valjda ću ih nekako pročitati. Da li ste ispunjavali obećanja kada ste govorili da hoćete javnu televiziju?
Kolega Marasoviću drugi puta ste povrijedili Poslovnik izričem vam opomenu sa oduzimanjem riječi.
Dobro, hvala. Kada hoćete partijsku televiziju jeste li s time ispunili obećanja? Hvala lijepa. A to ću u drugoj točki.
Imamo prijavljene replike. Prva se javila zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Pa javila sam se obzirom da me kolega Marasović spomenuo ali bojim se da nije baš shvatio što sam ja to rekla raspravljajući u ime kluba. Pa želim ponoviti. Dakle da smo kao SDP u vremenu donošenja izmjena zakona 2005.godine bili odgovorna oporba i kada se raspravljalo o tadašnjim izmjenama uvažavali smo potrebu zadovoljavanja sigurnosnih aspekata kada je u pitanju okupljanje na Trgu sv. Marka. Ali smo i tada naglašavam 2005.godine bili protiv zabrane okupljanja i smatrali smo i tada da je to izravno kršenje Ustava i prava građana na okupljanja i izražavanje prosvjeda. Stoga danas na vlasti vraćamo građanima pravo na okupljanje i izražavanje prosvjeda na Trgu sv. Marka, i smatramo da smo kroz ovaj prijedlog zakona našli dobar način da pomirimo dva važna aspekta koja ovaj zakon mora zadovoljiti. S jedne strane sigurnosne uvjete i omogućavanje rada najviših državnih institucija i s druge strane ustavno pravo građana na javno okupljanje i izražavanje prosvjeda. Stav SDP-a bio je isti i 2005.godine i danas.
Hvala. Pogriješio sam u postupku, prvi je bio ispravak netočnog navoda, kolega Tomić. Izvolite.
Hvala lijepo. Evo kolega je rekao, spomenuo je negativni scenarij kao posljedicu primjene ovog zakona, a nije prvi pa zato reagiram. I kolega Đakić je slično nešto govorio. Što se tiče negativnih scenarija oni su mogući neovisno o kakvom je zakonu riječ. Masovna okupljanja, masovni prosvjedi, masovni dolasci na trg su mogući neovisno o zakonu. I kada već imam priliku ispraviti taj netočan navod dotaknuo bih se teme koju je kolega ovdje forsirao o predizbornim obećanjima. Mislim da je najvažnije predizborno obećanje koje smo ispunili što više niste na vlasti. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Samo trenutak, samo da pojasnim, isprika kolegi Marasoviću. Nisam smio dozvoliti niti repliciranje pošto je kolega Marasović izgubio riječ. Kolega Marasoviću evo dat ću vam mogućnost da odgovorite na prvu repliku pošto sam repliku dozvolio.
Ma gospođi Sobol neka joj bude neću joj replicirati, ali gospodinu ne znam mu prezime nisam pratio. Ja nisam rekao da će do masovnih prosvjeda doći.
Možete odgovoriti na repliku kolega Marasoviću. Na repliku vas molim odgovorite to sam vam dozvolio.
Pa imam li ja pravo odgovoriti na repliku gospodinu?
Ne, ne, na ispravak netočnog navoda. Ne možete institut replike koristiti. Samo možete gospođi Sobol.
Onda gospođa Sobol, mi svi znamo ovdje o čemu se radi. Radi se o tome da uistinu postoje tehnički problemi i ne tehnički razlozi … sigurnosni razlozi. Ovdje postoji mogućnost da se ugrozi život čovjeka. I mi se svi ovdje na neki način pravimo kao da to ne postoji. A vi s time hoćete dobiti neke bodove, poene političke, to trebamo realno reći. Pustimo onda prosvjednike ovdje bez ikakvih ograničenja, 2m da ja mogu doći u Sabor i o čemu mi pričamo ili se držimo ovog zakona. A pogledajte u svijetu, vaši kolege su govorili koliko ima do ograde odnosno da se može kampirati uz ogradu Bijele kuće, da. Ali koliko ima od ograde do ulaska u Bijelu kuću? Pa znate koliko ovi iz Europe kada se sastanu nama što ovdje nama pričaju priče i mi moramo plesati kako oni sviraju otprilike, kilometre ne možete blizu njihova mjesta gdje se oni sastaju. Po drugim uljudbenim državama Europe i svijeta ne možete doći pred zgradu Vlade i praktički u negativnom scenariju. Kada hoće netko izvršiti državni udar pošalje ovdje 300 ljudi. 100 pošalje u Sabor, 100 u Vladu, 100 tamo i izvršio je državni udar. Recimo to je negativni scenarij. Ali ja nisam pristalica zabrane, ja sam za to da se pusti narod na Markov trg, ali da mu se kaže ne možemo osigurat sigurnost.
Hvala. Nadam se da neće biti u budućnosti ovakvih primjera. Kolegice Lovrin odustali ste od…
Gospodine potpredsjedniče odustajem jer ste vi već ispravili to što je bilo povrijeđeno.
Hvala. Znači prijavljeni za replike nemaju mogućnost jer ne bi bilo korektno prema kolegi Marasoviću kad sam mu oduzeo riječ. Ovime smo završili sa prijavljenim… … [[Upadica se ne razumije.]] Uzeo sam riječ kolegi Marasoviću i po logici stvari, tumačenju Poslovnika ne može vam kolega Marasović odgovoriti na vašu repliku. A pošto sam pogriješio, povrijedio sam Poslovnik, ajmo tako reći, dozvolio sam gospođi Sobol da odgovori, dozvolio sam i kolegi Marasoviću da ajmo reći uravnotežimo situaciju. Velim, nadam se da neće biti u budućnosti takvih situacija da moram oduzimati riječ. Zato vas sve skupa apeliram i molim. Ovime smo iscrpili prijavljene za raspravu i završnu riječ dajem ministru, gospodinu Ostojiću. Izvolite gospodine ministre.
Gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege, zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora. Ja sam pažljivo slušao sve rasprave koje su bile danas vezane za izmjene Zakona o javnom okupljanju i dopune i probat ću na neki način proći kroz sve ono što je bilo u raspravi, pokušat dat odgovore koji su važni isto tako i za javnost jer mislim da je bilo izrečeno dosta sumnji koje zaslužuju i da se u Hrvatskom saboru odmah kaže kakva je situacija vezano za to. Naravno da postoje sigurnosni razlozi koji su istaknuti u početku da ovdje se radi o važnim institucijama koje imaju svoj red, protokol, rad i mora se zaštitit to i mi nismo skrivali da je interes bio upravo da se osigura da te institucije mogu normalno radit, bez obzira na to hoće li se održavati javni prosvjedi na Trgu sv. Marka. Također iskustvo govori, odnosno povijest i to nema veze s kojom vladom, bilo je pokušaja upada u Sabor, bilo je blokiranja prilaza, bilo je onemogućavanja redovnoga rada. Sve to skupa se dešavalo upravo ovdje na trgu što je i jasno i logično s obzirom da su to adresati prema kojima su bile i usmjerene poruke, nezadovoljstvo. Ali možda bih vas podsjetio na nešto što je bilo vrlo nedavno, to znači Radićeva ulica, situacija kad smo imali prosvjed u kojemu su nasilnici napali policiju na prilazima u Radićevoj ulici. To se zaista moglo dogodit i ovdje blizu Sabora, moglo se dogodit na bilo kojem dijelu. Iz tih razloga važno je da stvari uređujemo upravo zakonom i da se nađe mjera između slobode, između demokracije, prava na javno izražavanje i onoga što može garantirat sigurnost kako onima koji rade u tim institucijama, ali i svima onima koji imaju pravo da budu na prosvjedu. Ja stoga odmah na početku moram reći da nema priče o mirnom, nemirnom prosvjedu nego može bit samo mirni prosvjed. Znači odmah da razjasnimo stvar. To uopće nije tema današnje rasprave u Saboru jer je to definirano jasno i Zakonom o policijskim ovlastima i ovim zakonom o kojem danas mi govorimo o izmjenama i dopunama, kao i o Zakonu o javnom redu i miru na koji način se postupa ukoliko dođe do nasilja i tu je stvar vrlo jednostavna i jasna. A probat ću pojasnit svima onima koji su više puta izražavali sumnju šta u situaciji da netko krši javni red i mir ili da ne poštuje odredbe Zakona o javnom okupljanju. Situacija je ista kao i varijanta da recimo zastupnik Marasović nije poslušao potpredsjednika Sabora došla bi Saborska straža i postupila bi po Poslovniku. Tako je ista stvar postupanje policije uređeno zakonom i naravno da ukoliko organizator ne može vodit red na okupljanju za koje napominjem da su oni prije svega …. To je nešto što je vrlo važno reći. Organizator javnog okupljanja je onaj koji preuzima odgovornost da to okupljanje bude napravljeno sukladno zakonu, sukladno pravilima, sukladno svemu onome što bude u odobrenju koje izdaje policijska uprava nadležna za to javno okupljanje. Naravno u Zagrebu je to Policijska uprava Zagrebačka. Sve to govorim iz razloga što stalno govorimo o obavezama policije. Policija je ona koja dolazi zadnja, policija je ona koja se bavi posljedicama u situaciji da se ne poštuje zakon. I zato na neki način ovaj važan zakon, jer ja tvrdim da je važno i da to nije pitanje predizbornog obećanja, jer da nije bilo odluke Ustavnog suda sigurno bi vladajuća koalicija odnosno Kukuriku promijenio ovaj zakon i osigurao da se vrati nazad prilika ljudima da mogu ovdje uz ova ograničenja naravno poslat svoju poruku prema bilo kojoj vlasti. Tu se naravno ne radi o grupi turista koja će recimo brojit 1500 ljudi kao što se malo karikiralo oko tih stvar, kao što su bila postavljena tehnička pitanja oko toga da li će se moći doći uspinjačom. Pa naravno, kao što će ljudi prije toga na prilazima Ćirilmetodskoj doći sa nekakvim tramvajem do Trga bana Jelačića pa se popet uz ove prilaze. Prema tome, meni je drago bilo da su se zapravo svele stvari na tehnička pitanja koja su uređena zakonom i dnevno se odvijaju kod raznih javnih okupljanja svaki dan. Naravno da će moći organizator postavit svoj razglas, naravno da će moći donijet osvježenje jer to je regulirano sa zakonom koji se zove Zakon o javnom okupljanju i podrazumijeva suradnju organizatora s onim koji mu daje odobrenje. Prema tome, te stvari nije potrebno uopće izražavat kao sumnju. A ono što smo željeli definirat je točno bilo vezano za osobe s invaliditetom da ne bi bilo zabune, iako je naravno praksa da u svim tim slučajevima pa i kod odvijanja javnih priredbi, nogometnih utakmica, čak i tamo gdje nije to omogućeno to se rješava upravo u jednoj korektnoj suradnji između organizatora javnog okupljanja ili javne priredbe i policije i dosad nismo imali primjedbe. Ali pošto je bilo inzistiranja mislim da je ispravno napravljeno,prilaz je napravljen na način da se može na najbližu poziciju doći sa kolima. Zašto ne Mesnička, zašto ne Radićeva? Iz razloga što se vraćamo na početak, a to je da se osigurava nesmetan rad institucija, jednako tako i građana na tim prilazima, da se može vozit, a osigurano je isto što bi bilo napravljeno iz Mesničke ulice, kolni prilaz za osobe s invaliditetom naravno do Kamenitih vrata i nakon toga isto kretanje po Trgu kao što je uobičajena stvar za sve druge koji bi bili na prosvjedu. Ja znam da možda ideja o tome da bi mogli neki imat neke zle namjere oko eventualnih sličnih varijanti kao što je to bilo sa arheološkim iskopima koji su možda služili da se ne dogode prosvjedi na Markovom trgu pa čak i da preveniramo takve eventualne zle namjere onda ja moram reći da se ne može dogoditi sad kad govorimo o ograničenju između 8 i 22 sata da grupa ljubitelja arheoloških iskopina odluči provesti ljeto na Markovom trgu da uredno to zatraži da ima grupu od toliko i toliko ljudi i da više nitko ne može prosvjedovati. To je jedan od razloga zašto takva varijanta se ne može napraviti uz istaknute razloge koje sam govorio i oko sanitarnih i ostalih uvjeta koji naravno višednevni boravak na takvome mjestu bi sigurno bili onemogućeni. Sigurni smo da se i kroz ovo vrijeme i kroz uredno odobravanje sa policijskom upravom može naći ova mjera da se poruka pošalje bez obzira na dugotrajne prosvjede, a pogotovo ova ideja koja je bila vezana za eventualna šatorska naselja ili slično jer to bi na kraju onda došlo do toga da bi mogli razmišljati da se i ovdje u Saboru smjeste ljudi tijekom prosvjeda preko noći. Mislim da je to nepotrebno i da je karikiranje vezano za one stvari koje jesu stvar, a to je javni prosvjed organiziran, dogovoren, suradnja organizatora sa Policijom i vjerujem da to može biti napravljeno i bit daljnji iskorak u demokraciji i građenju upravo onoga što je suprotno navodima dr. Marasovića, a to je da mi stalno pričamo zapravo o mogućem nasilju, o mogućem negativnom scenariju ili ne daj Bože ugrožavanju života. Upravo to i jesu bili argumenti kad smo se vodili brojkom. Znači brojka od 1500 na kvadraturi koja je dopuštena da pri tome mogu institucije raditi je rađena upravo od strane struke, to znači Policije, koliko ljudi može biti na prostoru Markovoga trga za vrijeme prosvjeda, a da se pri tome ne dogodi da im budu ugroženi životi iz razloga što taj prostor ograničava, odnosno omogućava da bude toliko i toliko ljudi na njemu. Svi drugi koji ne bi bili na njemu naravno gdje se nalaze? Nalaze se na prilaznom pravcu. Znači, u Ćirilometodskoj ulici. To samo govori o tome da nije namjera osnivat onu agenciju kako je bilo spomenuto za brojenje eventualnih prosvjednika jer ponovno ćemo se vratiti na početak to radi organizator. Organizator je taj koji naravno ovim izmjenama zakona dobiva poruku da ukoliko se radi o prosvjedu na kojim je predviđeno više ljudi onda to ne može raditi na prostoru Markovog trga ne zato što se to nama prohtjelo nego zato što tu nisu uvjeti koji mogu osigurati sigurno odvijanje javnog okupljanja. I naravno da postoje prostori koji su regulirani također zakonom na svim mjestima u RH, točno je napisano gdje mogu biti održani. Ovaj trg nije ovo doneseno rješenje samo da se stavi 10 metara u odnosu na 100 metara, moram to isto tako podsjetiti. Iz razloga što 100 metara je isključivalo mogućnost da to bude na Markovom trgu. Znači nije bilo 50 metara nego je bilo 100 metara od svih ovih institucija što je kroz jednu varijantu osiguravalo da se ne može dogoditi prosvjed na Markovom trgu, a ovih 10 metara bi bila situacija samo da se može osigurati funkcioniranje institucija koje se ovdje nalaze. Također, odredba da ljudi od struke, znači urbanisti u Zagrebu, označe prostor upravo je išla za tim da svak onaj koji ima pravo na javni prosvjed, kojemu je izdana dozvola da može odobrenje za prosvjedovanje na Markovom trgu on točno zna koji je njegov prostor na kojem to pravo nitko ne može ugroziti. I da samo pod posebnim uvjetima, sad dolazimo na onaj dio gdje je bilo citirano da svatko u Hrvatskoj temeljem Ustava ima pravo na mirno okupljanje i javni prosvjed. Ali ide tu i druga rečenica, ukoliko to nije zakonom ograničeno. Prema tome, kad se citiraju ustavne odredbe onda bih molio da se do kraja citiraju upravo ti navodi koji jesu bili ono s čime smo se rukovodili kod izrade ovog zakona. Iza 22 sata da ne ponavljam ista situacija je kao i ovdje u Saboru, a to znači svakodnevno postupanje u Hrvatskoj se dnevno odvijaju stotine javnih okupljanja, javnih priredbi i zakon jasno definira što ukoliko netko prekorači odobrenje izdano itd., naravno da će onda Policija postupiti. Također moram reći da ove ideje kreativne koje su bile uz dužno poštovanje prema pravu svakog saborskog zastupnika o ovim hokejaškim izmjenama tipa 1500 ljudi pa 1500 drugih i slično ja moram reći da smo se mi rukovodili i ozbiljno kod donošenja ovog zakona i znamo jasno o čemu govorimo i mislim da se s tim brojkama ne treba poigravati. One su napravljene sa čistom namjerom i porukom prema organizatoru da se drže onoga gdje upravo Policija može garantirati sigurnost da se ne dogodi ugrožavanje života, da se ne dogodi da u situaciji bilo kakvih problema ne možemo odraditi ovaj posao. Što se tiče dostupnosti predsjednika, također moram reći da ta stvar je definirana isto tako ovim zakonom. Jasno je napisano u Zakonu o javnom okupljanju da sad ne citiram to je članak, samo sekundu, evo ga članak 11. koji definira točno gdje se može održati javno okupljanje. Pa prema tome današnji razgovor i je točno danas o trgu sv. Marka, a ne o nekome drugome mjestu. Što se tiče još demokracije na kapaljku moram samo konstatirati da priča o demokraciji je vrlo jasna i da je ovo pitanje hoće li se moći održati prosvjed ili neće, ja ću citirati upravo riječi gospodina Brkića Milijana koji je pozdravio otvaranje i koji je zapravo na neki način svjesno rekao da je 7, odnosno 8 godina koliko traje ta zabrana bilo uskraćeno jedno od temeljnih i najvažnijih prava u RH, a to je pravo da se javno prosvjeduje upravo na ovome mjestu i da je time sačuvan mir pod prozorima vladajuće stranke. Ono što također oko polnoćke i onih stvari koje su bile spominjane, naravno da to nema veze sa javnim okupljanjem niti je nešto što treba uopće komentirati ovdje jer su te stvari regulirane drugim odredbama i drugim zakonima. A oko vraćanja na Markov trg i same demokracije prava na javno okupljanje ja ću nekako privoditi kraju ovaj razgovor, a to je vratiti ću se na najvažnije stvari, a to je da mi jesmo zaista uvažavali javnu raspravu i sve prijedloge koji su bili. Vjerujemo da smo našli upravo onu mjeru između toga da se sačuva sigurnost eventualno ugrožavanja institucija ljudi koji rade u njima, samoga simbola koji postoje, a to su i institucija Hrvatskog sabora i Hrvatska vlada, Ustavni sud. S druge strane da ljudi dobiju pravo da mogu prosvjedovati. I na kraju oko političkih ocjena koje su date jer više puta sam spomenuo ovdje naravno kao predstavnik Vlade, a to je, da li se ovo moglo riješit u roku od 7 dana, da točno. Gospodin Marasović je upravo iznio to da je to mogli biti hitno riješeno, ali smo htjeli poštovat demokratsku proceduru i zahtjeve civilnih udruga da se o ovom pitanju ozbiljno razgovara. Vi znate da je bilo ranije i restriktivnijih prijedloga pa su uvaženi, i mislim da je ta rasprava dovela na kraju do toga da predlažemo zakon koji je upravo u ovome dijelu postigao svoj cilj, a to je da se Trg sv. Marka ponovno otvori za javno prosvjedovanje. S druge strane da se osigura rad institucija. Ja bi samo još rekao, pošto nemam namjeru reagirat na one političke ocjene koje naravno su bile iskorištene tijekom svega ovoga. Ja znam da moja generacija nije bila, kako se kaže odgajana na internetu, mi smo čitali stripove, pa sam imao onoga Komadanta Marka, vukove iz Sontarija, i tamo je bio onaj žalosni sova indijanac. A između ostalog taj mudri indijanac rekao je jednu rečenicu koja mislim da je važna, to je: "Da se pravi ratnik ne osvrće na žablje kreketanje.". Hvala.
Hvala i vama. Gospodine ministre ovime smo završili raspravu. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Sljedeći je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju, P.Z. br. 58. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli Odbor za ljudska prava, prava nacionalnih manjina, Klub zastupnika Hrvatskih laburista. Molim predstavnika Vlade Ministarstva unutrašnjih poslova, gospodina Ranka Ostojića.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Amandman broj jedan Kluba zastupnika Hrvatskih laburista – stranke rada koji se odnosi na …
Molim vas pustite da ja vodim.
Pardon.
Molim vas idemo po redu. Amandman Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Možemo se izjasniti. Amandman na članak 1.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, znači Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina primjedba je bila vezana za pristup okolnim putem preko Mesničke ulice. Predlagatelj amandman ne prihvaća. Smatramo da je cjelovito rješenje za osobe sa invaliditetom i osobe sa teškoćama u kretanju koje žele mirno okupljanje i javno prosvjedovanje na prostoru Trga sv. Marka omogućeno kroz prilaz iz Kamenite ulice.
Hvala lijepa. Molim predstavnika odbora, predsjednika odbora poštovanog zastupnika Furia Radina.
Da, budući da je to stav odbora to onda moram dati na glasanje. Hvala.
Molim da se izjasnimo o amandmanu Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Molimo da se izjasnimo Kluba zastupnika Hrvatskih laburista. Amandman broj jedan na članak jedan.
Amandman Kluba zastupnika Hrvatskih laburista – stranke rada koji se odnosio na vremensko ograničenje od 8,00-22,00 sata. Amandman se ne prihvaća. Predlagatelj ostaje pri svom stajalištu o vremenskom ograničenju i smatra da je predloženo ograničenje opravdano zbog same svrhe da se poruke upute adresatima Vlade Republike Hrvatske, Hrvatskom saboru, Ustavnom sudu upravo u vrijeme kad te institucije zasjedaju i donose odluke. I također da se drugim zainteresiranim skupinama omogući korištenje navedenog prostora sa svrhom isticanja svojih socijalnih, nacionalnih i drugih interesa i ciljeva. Razlozi vremenskog ograničenja nalaze se u posebnosti prostora u smislu njegovog povijesnog, kulturnog značenja i s tim povezanim pravima, interesima drugih građana u ostvarivanju svojih interesa kao i za potrebu obavljanja komunalnih djelatnosti, interesa od turističkog značaja i drugo pri čemu to ograničenje ostaje u granicama razmjernosti. Također predlagatelj smatra da se ovim zakonom u cijelosti, ovim zakonom je u cijelosti uzet u obzir stajalište Ustavnog suda Republike Hrvatske, a to je prema kojemu se ograničenja mogu odnositi i na vrijeme i na mjesto i na broj ljudi, a da to bude u granicama razmjernosti. Hvala.
Hvala lijepa. Predstavnik kluba Hrvatskih laburista, poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Jedan od razloga zašto ne prihvaćate taj amandman citiram vas ministre, ograničenje od 8 do 22 sata kako bi se i drugim zainteresiranima omogućilo da na istom mjestu organiziraju javno okupljanje. Kada? Poslije 22,00 sata? A sutradan! Dakle, točno je da je Ustavni sud dao mišljenje da se može ograničiti i vremenski. Međutim, vi niste naveli ni jedan opravdani razlog osim možda službe čišćenja Trga sv. Marka kao komunalni razlog. Ovo ograničenje koje ste predvidjeli i njegovo ukidanje zapravo nije u funkciji slobode građana i pravo na javno okupljanje, nego samo ide u korist lakšeg rada represivnog aparata. Dakle, policije. Ništa drugo. Tražim glasanje.
Pitam tko je za amandman broj jedan na članak jedan Kluba zastupnika Hrvatskih laburista? Amandman nije dobio potrebnu većinu. Odnos Vlade prema amandmanu dva na članak jedan Kluba zastupnika Hrvatskih laburista?
Amandman ima isti sadržaj kao i amandman Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Taj amandman se ne prihvaća s istim obrazloženjem, a to je da ostajemo pri stajalištu da smjer dolaska iz Kamenite ulice dostatan kad je u pitanju pristup osoba sa invaliditetom i osoba s teškoćama u kretanju do mjesta prosvjeda na Trgu sv. Marka.
Predstavnik, izvolite.
Hvala lijepa. Osobe u kolicima, teškoćama u kretanju po vašem tumačenju nemaju građansko pravo da na Trg sv. Marka dođu automobilom u pratnji recimo osobe. Je li to sigurnosni problem? Jel' to problem ometanja prometa? Jel' se radi o tisućama ljudi? Dakle, ni minimum ustupaka prema toj populaciji ne želite napraviti, tjerate ih kroz Kamenita vrata samo radi toga da policija lakše ureduje ništa drugo. Da ste to tako rekli ja bih vas razumio. Tražim glasanje.
Glasat ćemo o amandmanu. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Amandman nije dobio potrebnu većinu. Zaključujem raspravu. Hvala vam lijepa ministre. I dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Sukladno članku 226. Poslovnika Hrvatskog sabora za donošenje zakona potrebna je većina glasova svih zastupnika, znači 76 glasova. Pitam tko je za? Tko je protiv? Ima li suzdržanih? Molim rezultat. Konstatiram da je većinom glasova, 90 glasova za, 26 protiv i 1 suzdržan donesen Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom okupljanju.
Prelazimo na novu točku dnevnog reda, to je: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o udomiteljstvu. Zamjenik ministra će dobiti uvodnu riječ i tada ćemo imati pauzu do 15,00 sati. Dozvolite da nastavim samo. Prijedlog, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince, sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. A amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obitelj, mladež i šport, Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća ste primili na sjednici. Ja bi zamolio zamjenika ministra, gospodina Ledinskog uvodno. Izvolite zamjeniče ministra.
Gospodine potpredsjedničke, dame i gospodo zastupnici, i zastupnici Hrvatskog sabora. Zadovoljstvo mi je da ispred predlagatelja prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o udomiteljstvu Ministarstva socijalne politike i mladih. Mogu nadam se u nekoliko rečenica prezentirati jedan izuzetno važna zakon koji u sustavu socijalne skrbi omogućava pretpostavku ne samo da se usluge udomiteljstva dalje razvijaju, već da se usluge udomiteljstva koje prema sadašnjoj zakonskoj regulativi su izuzetno ugrožene. U ovom trenutku opstanu sa perspektivom da se mogu vrlo kvalitetno razvijati. Naime, važećim Zakonom o udomiteljstvu iz 2011. godine koji je stupio na snagu 10. kolovoza 2011. godine, uređeno je ovo kao što rekoh izuzetno važno područje. Sam sustav socijalne skrbi definiran je Zakonom o socijalnoj skrbi koji je donio ovaj saziv Hrvatskog sabora u ožujku 2012. godine kao temeljni zakon kojim se uređuje djelatnost socijalne skrbi. Udomiteljska skrb predstavlja zamjensku, obiteljsku skrb djetetu ili odrasloj osobi koja svoje životne potrebe ne može ostvariti u vlastitoj obitelji. Ta važna činjenica nas je rukovodila i u prijedlogu, i u ovom prijedlogu izmjene Zakona o udomiteljstvu. Važeći Zakon o udomiteljstvu i njegove provedbene propise potrebno je dakle uskladiti sa našim temeljnim zakonom, Zakonom o socijalnoj skrbi. Isto tako potrebno je uskladiti odredbe zakona o udomiteljstvu koje se odnose na postupak ostvarivanja prava vezanih uz usluge izvan institucijske skrbi u udomiteljskoj obitelji. Osnovica na temelju koje se utvrđuje iznos udomiteljske naknade, te druga važna pitanja veza uz obavljanje udomiteljstva. U okviru reforme sustava socijalne skrbi, posebna pažnja posvećena je poticanju i razvijanju izvan institucijskih usluga te unaprjeđenju udomiteljstva, a osobito smještaja djece u udomiteljsku obitelj. I iako treba težiti uvijek više obrazovnom standardu, budućih udomitelja podaci govore da od 12 europskih zemalja samo 1 zemlja propisuje određeni i završeni stupanj stručne spreme, dok u drugim zemljama ne postoje propisani uvjeti vezani uz obrazovni status udomitelja. Već se prvenstveno od udomitelja zahtjeva da posjeduju specifična znanja i vještine potrebne za skrb o djetetu. U navedenom cilju smanjuje se uvjet stupnja obrazovanja sa srednjoškolskog na osnovnoškolsko obrazovanje. Isto tako tijekom primjene Zakona o udomiteljstvu uočeni su problemi koji se prvenstveno odnose na složenost postupka ostvarivanja prava za davanje dozvole za obavljanje udomiteljstva. Stoga je postupak ovim našim prijedlogom bitno pojednostavljen, a posebice kod srodničkog udomiteljstva kod kojeg se uvodi ubrzani postupak za davanje dozvola za udomiteljstvu. Kako bi se u najboljem interesu mladih, punoljetnih osoba koje se nakon završenog školovanja ne mogu zaposliti, osigurala daljnja skrb u udomiteljskoj obitelji. Predloženim izmjenama produžuje se smještaj u udomiteljskoj obitelji i godinu dana nakon završetka školovanja, u slučaju kada se korisnik ne može zaposliti te se na taj način prepoznaje aktualna situacija u društvu i želi se tim mladim ljudima omogućiti svojevrsni time out, svojevrsni predah i svojevrsna prilika za osamostaljenje. Važećim zakonom po prvi puta je uvedeno profesionalno udomiteljstvo za najzahtjevnije potrebe korisnika. Međutim, i taj primjer pokazuje da ukoliko se jedna hvale vrijedna ideja, kvalitetno ne pripremi, ne osiguraju svi preduvjeti od financijskih, stručnih i provedbenih. Da je moguće da jedna sjajna ideja u krivom trenutku, i na krivi način, na krivom mjestu plasirana ne bude uspješno realizirana. Stoga procjenjujemo da trenutno za ovu vrstu udomiteljstva nije moguće ispuniti, dakle takve odgovarajuće postpovne i financijske pretpostavke ali smo već danas spremni pripremiti sve ono što je potrebno da bi sutra profesionalno udomiteljstvo i kod nas saživjelo kao jedna hvale vrijedna i važna kategorija socijalnih usluga. Predloženim izmjenama omogućava se da i u nesrodničkom udomiteljstvu iz opravdanih razloga dobna razlika između udomitelja i udomljenog djeteta može biti manje od propisane. Isto tako uvodi se gornja dobna granica za udomitelje koji skrbe o djetetu na način da udomitelj ne može biti osoba starija od 60 godina osim kada se radi o srodničkoj obitelji. Isto tako ovim se prijedlogom omogućava da udomitelj samac može skrbiti o najviše dvoje djece, a ne kao do sada samo u slučaju kada se radi o braći i sestrama. Obzirom da je Zakonom o socijalnoj skrbi na jedinstven način uređeno pitanje mreže svih socijalnih usluga na području RH što naravno uključuje i usluge udomiteljstva Zakonom o udomiteljstvu nije potrebno uređivati pitanje mreže udomitelja te je predloženo da iste ne trebaju biti predmet ovog zakona. Izmjenama zakona koje danas predlažemo dio kaznenih odredbi predloženo je brisati jer je ocijenjeno da iste po naravi i težini ne podliježu prekršajno-pravnoj odgovornosti posebno i iz razloga što se dio navedenih odredbi odnosi na obveze udomitelja koje su sadržane u udomiteljskom ugovoru kao obaveznom pravnom odnosu. I da sumiram, i ovaj primjer Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o udomiteljstvu uvjeri smo da je kvalitetni pokazatelj kako u kojem roku i na koji način Ministarstvo socijalno, politike i mladih koje je zaduženo nadležno za one socijalno najosjetljivije skupine pravovremeno reagira kako bi se upravo ti ljudi na najkvalitetniji mogući način zaštitili jer oni imaju najmanje vremena i najbrže su izloženi različitim rizicima. Ispred predlagača uvjeren sam da ovim prijedlogom zakona kao što sam rekao na početku ne samo štitimo udomiteljstvo kao jedan od izuzetno vrijednih, humanih i potrebnih oblika socijalnih usluga i socijalne skrbi već omogućavamo kvalitetne pretpostavke za razvoj tog udomiteljstva i za brigu o onima o kojima najčešće puno govorimo, a često s riječi treba prijeći na djela, dakle naših korisnika svih dobnih skupina, a posebno smo usmjereni na djecu gdje je hitno kvalitetno i brzo potrebno u najkraćem roku reagirati. Hvala lijepa.
Hvala zamjeniku ministra, gospodinu Ledinskom. Imamo ispravak netočnog navoda na vaše izlaganje. Zastupnik Darko Milinović. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravio bih netočan navod gospodina Ledinskog da su s postojećim zakonom ugrožen institut udomiteljstva. Upravo suprotno. Mi smo novim zakonom važećim zakonom u privremeno financiranje za 2012.godinu osigurali sredstva za profesionalne udomitelje, a vidimo u novom proračunu odnosno kako je donesen novi proračun da su ta sredstva gotovo smanjena za polovicu. Isto tako ne mogu se složiti sa činjenicom da se sa ovim novim prijedlogom zakona pospješuje udomiteljstvo tim više što vraćate neke stare odredbe kao što su institut rješenja, a rješenje kao rezultat upravnog spora uvijek dovodi do prolongiranja primjene, a isključenjem uputnice kao alata za brzu primjenu socijalnog prava posebno je opasno u udomiteljstvu za djecu, poglavito ono što smo u važećem zakonu donesli da moramo provesti, a to je zapravo i naputak EU [[Upadica: Vrijeme.]] i mislim da će i to biti dijelom i motiv monitoring EU kod udomiteljstva gdje se od nula do tri godine jer smo išli na deinstitucionalizaciju.
Hvala kolega Milinoviću. … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ukoliko ne otvaram raspravu i utvrđujem stanku do 15,00 sati. Krećemo u 15,00 raspravom po klubovima. Hvala. Nastavljamo s radom. U ime Kluba zastupnika HNS-a zastupnica Sonja König. Izvolite.
Hvala vam lijepa, potpredsjedniče Sabora. Predstavnice ministarstva, malobrojni kolegice i kolege. Četvero djece približno iste dobi koja nas zovu mama i tata zaista je nesvakidašnji prizor. Često nas iznenađujuće pitaju jesu li svi vaši, a ja s ponosom u očima odgovaram jesu. To je priča jedne od udomiteljice kojih je nažalost u našoj zemlji svake godine sve manje. Unatoč činjenici da na području naše zemlje prvi pisani tragovi udomiteljstva datiraju još iz 1902., unatoč činjenici da smo 2007. donijeli Zakon o udomiteljstvu, unatoč postojanju brojnih udomiteljskih udruga, nizu pravilnika i više stotina stručnih i znanstvenih radova broj udomitelja i njihovih korisnika se svake godine sve više smanjuje. Ljudi još uvijek udomiteljstvo doživljavaju kao nešto čudno, predrasude još uvijek postoje, a oni koji sudjeluju u postupku udomiteljstva kažu da su često prepušteni sami sebi, da su postupci udomiteljstva dugi i teški. Udomiteljstvo je velika odgovornost, ali i veliki izazov. Radi se zapravo o jednoj od najvažnijih i najhumanijih zadaća koje čovjek može obavljati. Udomitelji u najvećem broju slučajeva govore o udomiteljstvu kao zadaći koja nije laka, ali pritom izuzetno ispunjava i inspirira, čini ih ponosnima i zadovoljnima. To je izrazito plemenita, ali i iznimno odgovorna odluka koja mijenja i dotiče mnoge živote. U toj odluci da li postati i da li ostati udomitelj ključno je naravno i postojanje institucija i donošenje zakona. I ovaj zakon je važan o kojem danas govorimo, dakle Zakon o udomiteljstvu. Mi u klubu HNS-a mišljenja smo da će se tim zakonom postupak udomiteljstva olakšati, a cijeli proces ubrzati i zato ćemo podržati donošenje ovog predloženog Zakona o udomiteljstvu. Tim zakonom pojednostavit će se dakle i ubrzati postupak udomiteljstva, a ono što je po mišljenju HNS-a i posebno važno, povećat će se i broj onih koji mogu biti udomitelji. Naime starim, zapravo postojećim zakonom osoba koja želi obavljati udomiteljstvo mora imati završeno najmanje srednjoškolsko obrazovanje. Time smo do sada uskraćivali velikom broju naših građana mogućnost da postanu udomitelji jer oko petine građana Hrvatske ima završeno samo ili završeno osnovnoškolsko obrazovanje. Ovim novim prijedlogom šansu, ali i mogućnost udomiteljstva širimo na nekoliko stotina tisuća naših građana. Mišljenja smo da je to velik i dobar pomak u odnosu na stari, odnosno postojeći Zakon o udomiteljstvu. Naime, praksa u Republici Hrvatskoj ionako pokazuje da završeno srednjoškolsko ili neko više obrazovanje ne jamči uvijek i bolju skrb o korisniku ili korisnicima. Iako treba težiti višem obrazovnom standardu budućih udomitelja i obrazovanje je svakako dobrodošlo, znamo da doktorat ili magisterij ne znače ljubav, znamo da doktorat ili magisterij ne znače razumijevanje, znamo da doktorat ili magisterij ne znače odgovornost. Uvjereni smo dakle da će se povećanjem broja onih koji mogu udomiti povećati i broj udomitelja. To naprosto nalaže zdrava logika. Istraživanja pokazuju da su kvaliteta podrške i bolja dostupnost i suradnja institucija nadležnih za udomiteljstvo, osjetljivost i profesionalan odnos stručnih radnika s udomiteljima povezane s njihovim ostankom u udomiteljskoj ulozi. I zato posebno značajnim smatramo i to što se zakonom određuje obveza svakog centra za socijalnu skrb da organizira dežurni telefon koji će biti na usluzi svim udomiteljima i njihovim korisnicima 24 sata na dan 7 dana u tjednu. Potreba deinstitucionalizacije skrbi o djeci naglašava se posljednjih 20 godina u cijeloj Europi i svijetu. U skladu s time i naše Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi još 2007. donijelo je strateški dokument pod podužim nazivom "Plan deinstitucionalizacije i transformacije domova socijalne skrbi i drugih pravnih osoba koje obavljaju djelatnost socijalne skrbi u Republici Hrvatskoj". Tim planom napisanim na 57 stranica teksta određeno je da do 2016. treba promijeniti omjer institucijske i izvaninstitucijske skrbi na način da 20% korisnika bude u institucijskim oblicima skrbi, a 80% u izvaninstitucijskim oblicima smještaja za djecu i mladež što u prijevodu znači da bi do 2016. većina djece i mladih trebala biti zapravo udomljena ili usvojena. Ostvarenje tog plana ovisit će o dosljednoj primjeni Zakona o socijalnoj skrbi, popularizaciji udomiteljstva, ali i ovom zakonu o kojem danas govorimo. Ostvarenje tog plana ovisit će i o nama koji donosimo odluke, a mi u HNS-u uvjereni smo da će se ovim zakonom broj udomitelja povećati, a time i smanjiti broj korisnika u institucijskim oblicima skrbi. Predloženim zakonom, a u cilju daljnjeg poticanja udomiteljstva uz nagrade uvodi se i mogućnost dodjele priznanja za svakih 10 godina pružanja usluge u udomiteljstvu. Europska iskustva pokazala su da je za promociju udomiteljstva najučinkovitije kad aktualni udomitelji promiču udomiteljstvo u svom okruženju, ali i u medijima. Stoga je i na medijima, kao uostalom i kad se radi o bilo kojoj drugoj za naše društvo značajnoj temi, velika odgovornost ali i velika prilika da našu javnost upoznaju s udomiteljstvom i s plemenitošću udomitelja. I s ovog mjesta svim udomiteljima treba reći hvala, hvala vam na vašem trudu i angažmanu koji svakodnevno ulažete kako bi svako dijete živjelo u zdravom okruženju i obitelji. Mi u klubu HNS-a uvjereni smo da će vam u tom izboru, u tom humanom pozivu ovaj predloženi zakon pomoći i zato ćemo glasati za njega i podržati ga.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a Romana Jerković. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege. Pred nama je zakon koji uređuje, koji regulira jednu vrlo, jedan vrlo važan segment socijalne skrbi i brige za djecu i za mlade. Ovo je zakon koji je usko povezan sa temeljnim Zakonom socijalne skrbi, a koji smo mijenjali u ožujku ove godine i izmjene tog zakona i potreba za usklađenjem zapravo su razlog današnje rasprave. Iako udomiteljstvo u nekim regijama RH ima dugu tradiciju ipak si moramo priznati da svih ovih godina mi taj sustav ipak nismo uspjeli do kraja i u punom smislu razviti. Stoga je prijedlog koji je došao u 2011. godini od strane prethodne Vlade, prijedlog Zakona o udomiteljstvu, zapravo bio kako da kažem dobro dočekan. Nije bilo sporno da li nam takav zakon treba. I struka i politika bile su doista suglasne u jednom, a to je da je nužno zakonom urediti sustav udomiteljstva u RH, da je potrebno stvoriti sve pretpostavke, sve preduvjete da se udomiteljstvo razvija u svim dijelovima zemlje na dobrobit djece i na dobrobit cjelokupnog hrvatskog društva. Jedan vrlo loš trend, jedan preočiti trend naprosto je trebalo zaustaviti. Taj trend koji je nažalost i danas prisutan odnosi se na broj korisnika u udomiteljstvu koji iz godine u godinu opada. To nikako ne ide u pravcu deinstitucionalizacije o kojoj tako puno i tako često govorimo kao velikoj potrebi. Trebamo težiti da se postigne ono što je i u Nacionalnom planu aktivnosti za prava i interese djece zapisano, a to je da 80% djece trebamo imati u udomiteljskim obiteljima, a 20% svega u institucijama, odnosno u ustanovama. Dakle, mi smo daleko od toga, ali tom cilju trebamo težiti i na tome apsolutno trebamo raditi. Skoro je godina dana prošla od primjene ovog zakona. To nije možda puno, ali mi u klubu smatramo da je ipak dovoljno kako bismo dali jednu ocjenu u kojim segmentima postoji loša ili nikakva implementacija, da li zakon ispunjava svoju svrhu, svoj cilj, da li predstavlja kvalitetan instrument u postizanju onoga zbog čega je na koncu konca zakon i donesen. Da li zakon pomaže u tome da u RH razvijemo udomiteljstvo i da se općenito sustav udomiteljstva u zemlji razvija i mijenja u jednom pozitivnom smislu. Kritika na ovaj zakon u procesu njegovog donošenja doista je bila jako puno i od strane struke, ovdje mislim na Savez udomitelja, i od strane politike i od strane opće javnosti, a suština tih kritika odnosila se na nemogućnost njegove implementacije. Nema sumnje da su nam potrebna kvalitetna rješenja, ali jednako tako moramo voditi računa i o tome da ta rješenja koja predlažemo budu provediva. Smatram da je to barem jednako važno kao i to da budu kvalitetna. Dakle, aktualni zakon ima manjkavosti u kontekstu ovoga o čemu govorim, a mogu vam dati i vrlo konkretne primjere. Dakle, nemali broj mojih kolega iz kluba SDP-a što na odboru što na plenarnoj sjednici složio se da moramo razvijati mrežu udomitelja. Ali je također izrazio sumnju da ćemo to postići između ostalog određivanjem stručne spreme koju tradicionalni udomitelj mora imati. Upozoravali smo da će se stupanjem na snagu zakona brojni tradicionalni udomitelji naći u jednoj vrlo nezgodnoj poziciji i da će jedan dobar broj njih izgubiti licencu. Govorili smo da to neće biti dobro stoga što prvo kvalitetno rade to što rade, a drugo da će drastično pasti broj udomitelja. I da li se na koncu obistinilo ono o čemu smo govorili? Nažalost da. Drugi primjer odnosi se na profesionalne udomitelje i ponovno smo se mi u klubu SDP-a složili da je uvođenje te vrste udomiteljstva hvale vrijedno. Dakle, objektivno RH ima potrebu za tom vrstom udomitelja, a s druge strane postoje tako dobri primjeri dobre prakse u našoj neposrednoj okolici, a da ne govorim o zemljama EU. Dakle, smatrali smo to jednostavno treba prekopirati. Međutim, isto tako smo upozoravali da je gotovo sve što stoji u članku 16. postojećeg zakona, dakle ono što se odnosi na profesionalno udomiteljstvo, pogrešno. Dakle, da je pogrešno tražiti da profesionalni udomitelj mora biti stručnjak iz područja socijalnog rada ili logoped ili rehabilitacijski edukator. Dakle, zakonom se tražila visoka stručna sprema koja je da stvar bude gora se odnosila na deficitarnu struku. Drugim riječima zakonodavac je očekivao na neki način nemoguće. Da će deficitarna struka na neki način pohrliti raditi kao profesionalni udomitelj i za manje plaće nego što to mogu ostvariti radeći u svojoj struci. To je dakle bilo krajnje nerealno i stručna sprema uz ovakvo stanje u udomiteljstvu koje jest takvo kakvo je ne smije biti prepreka. I udomiteljstvo moramo širiti, a ne postojeće kvalitetne udomitelje gubiti što se na koncu počelo i događati. Teško se ne složiti s time da jednom djetetu sa invaliditetom nije potrebna, odnosno teško se ne složiti s time da mu je potrebna vrlo stručna i educirana pomoć. Ali, zašto to npr. to smo isticali u raspravi o Zakonu o udomiteljstvu zašto to npr. ne bi mogla biti medicinska sestra? Smatrali smo da je to apsurdno. Koliki samo roditelji imaju djecu s invaliditetom i prepušteni su sami sebi da se o njemu skrbe bez ičije pomoći pri tome nemaju visoke obrazovanje, ne moraju uopće imati nikakvo medicinsko znanje niti obrazovanje. I naravno ono nije niti nužno za biti kvalitetan udomitelj. Dakle, ako može majka djeteta sa težim invaliditetom sve to postići na neki način sama bez tuđe pomoći onda se postavlja opravdano pitanje zbog čega npr. to nije mogla biti medicinska sestra ili medicinski tehničar? Upozoravali smo na nepotrebno rigorozne uvjete koji će, koje će malo tko moći zadovoljiti i ukazivali smo na moguće posljedice ukoliko se ustraje na takvim uvjetima za profesionalne udomitelje. I opet smo nažalost bili u pravu. Profesionalni udomitelji zapravo nikad nisu istinski i zaživjeli. Zakon je imao jako puno nelogičnosti kao i onu da profesionalni udomitelji pola radnog vremena mogu raditi negdje drugdje, pa je samo pola radnog vremena ustvari udomitelj. To impliciran naravno i da naknada koju prima je ona za pola radnog vremena. Dakle, profesionalni udomitelj koji bi trebao biti zamjenski roditelj ima radno vrijeme. To je sa stanovišta našeg u klubu SDP-a ne prihvatljivo bilo i onda i danas. Biološki roditelj naprosto nema radno vrijeme, on se brine o svom djetetu 24 sata dnevno i zamjenski roditelj ne može biti doveden u situaciju u kakvu ga je postojeći zakon doveo. Dakle, postojeći zakon nije omogućio pozitivne iskorake u kontekstu broja udomitelja, u kontekstu smanjenja broja djece, u institucijama, a to su trebala biti na kraju krajeva dva ključna cilja. Pored toga niti tzv. reformu socijalne skrbi, niti reforma, a niti zakoni doneseni u proteklom mandatu nisu djelatnicima, odnosno stručnjacima koji rade u centrima za socijalnu skrb osigurali uvjete, bolje uvjete rada. Nakon tolikih godina, nakon tolikih milijuna eura koje je bivša Vlada dobila za reformu socijalne skrbi, a za koje ni dan danas ne znamo gdje su otišli. Opravdano je postaviti pitanje kako možemo očekivati da djelatnici centara danas odrađuju tako veliki posao koji podrazumijeva toliko toga različitoga, od promocije udomiteljstva, do senzibilizacije javnosti, regrutacije, selekcije potencijalnih udomitelja, njihove obrade, izdavanje dozvola, da ne govorim o radu koji imaju sa djecom i njihovim biološkim roditeljima. Dakle, sa ovakvom hrpom ovlasti i manjkom profesionalne radne snage u centrima. To je naprosto bilo nemoguće. I stoga je nama u klubu SDP-a sasvim jasno da su potrebni reformski zakoni socijalne skrbi. Ovaj zakon nije reformski, nije to bio niti zakon o kojem smo raspravljali u ožujku ove godine. I onaj i ovaj zakon donosi se po hitnom postupku, naglašavam na traženje struke u ovom slučaj na velik pritisak udomiteljskih udruga da se do usvajanja kvalitetnih reformskih zakona osigura nekakvo prijelazno razdoblje i pokuša ispraviti nelogičnosti. Stoga mi u klubu SPD-a podržavamo žurno donošenje ovog prijelaznog rješenja i sigurni smo da će olakšati rad na terenu. Konačno klub SDP-a je podnio i amandman na članak 19. postojećeg zakona koji govori o tome tko ne može biti udomitelj. Smatramo da će ukoliko se prihvati ovaj amandman kluba SDP-a taj članak, da će biti jasniji i da će biti nedvosmislen. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo 2 ispravka netočnog navoda. Prvi se javio zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Jerković vi ste netočno izrekli da postojeći zakon nije omogućio pozitivne iskorake, to je netočno. Ja osobno svjedočim iz moje županije jednom itekako pozitivnom iskoraku. Naime, često smo govorili i prošlih dana prilikom izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, o nasilju u obitelji. Dakle, postoji specijalizirano udomiteljstvo gdje su glede nasilja u obitelji mogle biti smještene osobe u udomiteljstvo i mi smo taj jedan model napravili zahvaljujući postojećem zakonu. Vi sad to ukidate, dakle taj članak 10. stavak 2. gdje se kaže ukida ta mogućnost udomiteljstva da bi se smjestilo u ustanove. To nije izvedivo zato jer takve intervencije uvijek zahtijevaju žurnost, hitnost, brzo reagiranje i kvalitetan pristup. Mislim da je u tom dijelu jedna velika pogreška. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeći ispravak netočnog navoda Davor Ivo Stier. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice Jerković spomenuli ste kako su neka prošla zakonska rješenja problem za rad ravnatelja centara socijalne skrbi itd. Međutim to je netočno, zapravo problem je bio u ovim zadnjim promjenama kada smo ovdje i čuli od zamjenika ministrice gospodina Ledinskog da se neće te promjene koje su prije bile koristiti samo da se nove uprave i novi ravnatelji centara socijalne skrbi imenuju. Konkretno rekao je, evo za slučaj Luga Samoborskog da će to bit slučaj, da se neće iskoristiti te promjene zakona da se njega smijeni. Međutim, što se dogodilo? Tjedan dana nakon tih promjena čovjek je smjenje. Čudim se tome.
Kolega Stier, kolega Stier nije ispravak, to je mišljenje. Evo imat ćete, ćete priliku u raspravi.
Dobro, ali ispada zapravo nije problem u radu ravnatelja centara.
Molim vas, gotovi ste. Hvala. Sljedeći za raspravu u ime kluba HDSSB-a zastupnik Dražen Đurović. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora, Hrvatskog sabora, pomoćnice ministra … [[Govornik se ne čuje.]] zastupnice i zastupnici. Ne znam da li sam dobro primijetio, da li je ovo prvi prijedlog koji dolazi iz Ministarstva socijalne politike i mladih u ovih 6 mjeseci. Da li je bilo još nekih zakonskih prijedloga? Ovaj prijedlog je izmjena i dopuna Zakona o udomiteljstvu, obuhvaća dosta velik broj izmjena i dopuna. pitanje je da li je možda to trebalo, zašto to sad ide po hitnom postupku? Ne vidimo točno razlog zašto to ide. Velik broj izmjena sada u ovom ide po hitnom postupku. Zakon se u priličnoj mjeri i suštinski mijenja, dosta brzo u hitnoj proceduri, možda je trebalo ići sa novim zakonom. Zamjenik ministrice nam je na brzinu to u letu prije ručka iščitao iz ocjene stanja prijedloga zakona ministrica nije stigla išta obrazložiti. Vremena za konzultaciju sa onim ljudima iz područja Slavonije koji rade tu problematiku bilo je relativno malo. Mi smo pokušali zapravo koliko smo zapravo stigli, dakle mislim da ovo su opsežne izmjene zakona. Ovo nisu neke izmjene jednog ili dva članka i ne vidim uopće zašto se nije išlo u dva čitanja ako se već radi o ovako opsežnim izmjenama zakona. I zašto se nije dalo zapravo vremena da se još malo konzultira, a ja ću pokušati ukazati na neke prema nama slabosti i nelogičnosti koji proizlaze iz ovih izmjena zakona. Dakle, što je dobro ili što se za sada čini u ovom prijedlogu dobro i prihvatljivo što je ubrzan i pojednostavljen postupak za srodničko udomiteljstvo što je uvedena ta kategorija profesionalnog udomiteljstva za najzahtjevnije potrebe korisnika. E sad proširena je definicija tradicionalnog udomiteljstva na maloljetne trudnice, trudnice s jednim ili više djece do 7 godina života, na maloljetnu majku s djetetom, maloljetne roditelje s djetetom ako se na taj način osnažuje njihovo roditeljstvo i ako nemaju obiteljsku potporu. Ne znam ima li ikakvih projekcija što bi taj obuhvat značio, na koji broj uopće bi se korisnika ovakvo proširenje definicije moglo odnositi. Što se tiče također se spušta kriterij za udomitelje sa razine trećeg stupnja nekakvog srednjeg obrazovanosti udomitelja na razinu osnovnoškolskog obrazovanja kod udomitelja. Mi smo kontaktirali ljude koji rade i oni kažu u pravilu da će to olakšati većini udomitelja, jer da dobar dio udomitelja ne zadovoljava kriterij da imaju nekakva tri stupnja srednje škole kao minimalan kriterij. Ovo obrazloženje da u 12 država to nije kriterij Europe zašto 12 država, kojih 12 država ne znači da u tih 12 država kao u Hrvatskoj 60% udomitelj ima osnovnoškolsko obrazovanje ili poticajnih udomitelja. Po kriteriju osnovnoškolskog obrazovanja i moja pokojna baba bi mogla biti udomitelj i bila je hajde da pojednostavim moja baka. I bila je masa tih baka pedesetih, šezdesetih, sedamdesetih godina ovog stoljeća po selima. To su bile tradicije. Udomljavali su tu malu djecu koju su roditelji ili ostavili ili bili iz razbijenih obitelji. Međutim, stvarno je pitanje da li smo, to su bili, drugi su bili uvjeti života, drugi su bili kriteriji odnosa prema djetetu. Pitanje je možemo li mi u ovom trenutku zaista prihvatiti kao kriterij za udomitelja kao minimalan kriterij da ima osnovno školsko obrazovanje bez obzira što će nam to olakšati i povećati broj potencijalnih udomitelja. Ne mislim pritom nikog vrijeđati, ali situacija se promijenila. Ne može biti kao sredinom šezdesetih ili sedamdesetih godina udomljavanje djece na selu, da je to dijete tamo na selu jednostavno bilo jedno od onih pet koji su oni imali, šesto, sedmo ili osmo živjelo zajedno s njima. Svi su jeli iz jedne zdjele. Išli su zajedno, pisali iz tablice, mislim i to je tako išlo. U današnje vrijeme su se ipak ti kriteriji znatno usložili i pitanje je da li mi spuštanjem kriterija obrazovanosti udomitelja zaista poboljšavamo mogućnosti za udomljavanje ili na neki način zapravo zato što nam je tako jednostavnije retaniramo. I mislim da bi trebalo još malo razmisliti o tome i zato bi bilo dobro zapravo da je postojala mogućnost da ovaj zakon ide u dva stupnja. Kažem, s jedne strane ćemo tako olakšati stvar jer imamo puno ljudi u malim sredinama, u selima, u poru ruralnim zajednicama koji će preuzeti tu djecu. Ali s druge strane nećemo zasigurno pratiti europski trend kao što piše u prijedlogu predlagatelja. Ovo što je za nas također u članku 20. uvodi se mogućnost da dobna granica između udomitelja i udomljenog djeteta bude manja od 20 godina ako je u interesu udomljenog djeteta. U obrazloženju mislim da se navodi ako se ispune neki kriteriji ali nije vidljivo koji se to kriteriji trebaju ispuniti da bi ta granica bila, da bude prihvatljiva, razlika manja od 20 godina u dobi između udomitelja i udomljenog djeteta. Koji su to kriteriji i kakvi su to kriteriji? I ono što je za nas zapravo najspornije svakako u ovom prijedlogu a to su izmjene u članku 19. stavak 1. podstavak 3. gdje se zapravo radi o onim uvjetima koji su isključivali mogućnost da netko postane udomitelj, odnosno njegovo nekakvo krivično-pravno odgovornost i ostalo gdje je ipak u dosadašnjem prijedlogu prema našem mišljenju, u dosadašnjem zakonu se znatno bolje štitilo pravo djeteta i sprječavala mogućnost nekakvih štetnih događaja u odnosima sa udomiteljem nego što je to sada slučaj u sadašnjem prijedlogu zakona u kojem stoji. Evo možemo ga iščitati cijelog, u kojem stoji da se udomiteljstvo ne može obavljati u obitelji u kojoj udomitelj i član obitelji, osoba društveno neprihvatljivog ponašanja koja je u zadnje tri godine prije podnošenja zahtjeva za obnavljanje udomiteljstva pravomoćno osuđena za kazneno djelo protiv života i tijela, slobode prava čovjeka, građana i ostalo. Dakle, kriteriji osuđenosti posljednje tri godine prije podnošenja zahtjeva za udomiteljstvo. U prethodnom zakonu nije bilo tog razdoblja od tri godine već ukoliko je netko bio osuđen da budem banalan pedofil to je trajno ga sprječavalo i onemogućavalo o tome da postane udomitelj. Ukoliko je bio obiteljski nasilnik i za to je bio pravomoćno osuđen, ukoliko je bio narkoman, ukoliko je bio kronični alkoholičar mi mislimo da ove odredbe zapravo kojima se uspostavlja nekakvo razdoblje od samo tri godine neće u dovoljnoj mjeri štititi zapravo tu djecu. Govorim u prvom redu o udomljavanju djece. Vidimo da je klub SDP-a a to smo dobili sada na klupe prije 10 minuta zapravo dao amandman kojim se još predlažu dopune i izmjene ovog članka no mislim da ni te izmjene i dopune zapravo neće biti zadovoljavajuće i da je tu jednostavno trebalo biti restriktivniji. I također bi bilo dobro čuti obrazloženje predlagatelja zašto se uopće išlo na izmjenu dosadašnjih ograničenja u njihovo ublažavanja, dakle zamjenik ministra nije ni na koji način rekao zašto se uopće išle izmjene. U čemu nisu zadovoljavali ove restrikcije prema udomiteljima i zašto se išlo na ublažavanje tih restrikcija prema udomiteljima. Dakle, konačno što je ovdje hitno? Zašto se na ovaj način popušta? To nam ostaje nejasno. I stoga uprskos dobroj želi možda predlagatelja klub HDSSB-a na ovaj način neće podržati ovaj zakon.
Hvala. U ime kluba HDZ-a zastupnika Sunčana Glavak. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. I nama je u klubu HDZ-a doista nema nijednog opravdanog ili dovoljno obrazloženost razloga za još jednu hitnost postupka, a dosta nejasnoća iznijeto je i u ovom prijedlozima koje ću malo podrobnije i objasniti. Najvećim dijelom se ovaj prijedlog zakona se trenutno se usklađuje zakon o udomiteljstvu s novim Zakonom o socijalnoj skrbi. Prema Zakonu o socijalnoj skrbi izmijenjena je nadležnost ustanova socijalne skrbi u postupku za ostvarivanje prava iz socijalne skrbi na način da će poslove obavljali zavodi za socijalnu skrb prestankom navedenih ustanova obavljati centri za socijalnu skrb. Isto tako potrebno je uskladiti odredbe Zakona o udomiteljstvu koji se odnosi na postupak ostvarivanja prava vezanih uz usluge izvan institucijske skrbi u udomiteljskoj obitelji. Zatim osnovice na temelju koje se utvrđuje iznos udomiteljske nakade te druga pitanja vezana uz obavljanje udomiteljstva. Neka rješenja predložena ovim prijedlogom zakona kao što je pojednostavljivanje postupka za dobivanje rješenja za obavljanje udomiteljstva ili pak produženje smještaja mlađih punoljetnika u udomiteljskoj obitelji i godinu dana po završetku školovanja, naravno u slučaju kada oni ne mogu naći posao, kada se ne mogu zaposliti su dobrodošle. Međutim neka predložena rješenja kao i razlozi za njihovo predlaganje u najmanju ruku su upitni a izdvojit ću sljedeće. Kaže se iako treba težiti višem obrazovnom standardu budućih udomitelja a sukladno rezultatima istraživanja od 12 europskih zemalja spominjalo se ovdje samo jedna zemlja propisuje određeni završeni stupanj stručne spreme, dok u drugim zemljama ne postoje propisani uvjeti vezano za odobreni status udomitelja, već se od udomitelja zahtjeva da posjeduje specifična znanja i vještine potrebne za skrb o djetetu. Isto tako kaže se praksa u RH pokazuje da završeno srednjoškolsko obrazovanje ne jamči uvijek bolju skrb o korisniku već druge karakteristike udomitelja. I kaže se u navedenom cilju smanjuje se uvjet stupnja obrazovanja sa srednjoškolskog na osnovnoškolsko obrazovanje. Dakle iako treba težiti višem obrazovnom standardu udomitelja smanjuje se uvjet stupnja obrazovanja. Obrazloženje da takav odredba postoji samo u jednoj europskoj državi ili pak da postojanje višeg stupnja obrazovanja nije jamac kvalitetnije skrbi ne čini se dovoljnom za ukidanje postojeće odredbe. Jednako tako nisu osigurana sredstva a nešto se dokida za dodatnu edukaciju udomitelja da bi svakako oni trebali imati. Povlačeći paralelu na taj način bismo li mogli reći da postojanje višeg stupnja obrazovanja nije jamac za kvalitetnije obavljanje bilo kojeg drugog posla. Jednako si možemo postaviti pitanje za bilo što i bismo li u tom slučaju ukinuli uvjet obrazovanja. Kako je udomiteljstvo u RH neravnomjerno rasprostranjeno i uglavnom se organizira u ruralnim područjima gdje je znatan broj udomitelja bez kvalifikacija potrebnih za zapošljavanje praksa je pokazala da je kod nekih motivacija za bavljenjem udomiteljstvom, moramo to jasno reći usmjerena na novčanu naknadu odnosno s obzirom na simbolične udomiteljske naknade neki udomitelji koriste opskrbnine koje su namijenjene korisnicima za djelomično podmirenje svojih potreba. Kada govorim o neravnomjernom rasprostranjenom udomiteljstvu reći ću samo da je to puno manje u Dalmaciji, a najrazvijenije je primjerice u Varaždinskoj, Koprivničko-križevačkoj, Međimurskoj županiji. Pa spomenut ću primjer Međimurja koje je snažno razvilo udomiteljstvo u samom vrhu RH čak 84 udomiteljske obitelji za djecu i 38 udomiteljskih obitelji za starije i nemoćne. Međutim ne postoje obitelji za skrb o mladim punoljetnim osobama sa psihičkim bolestima, nema obitelji koje bi skrbili o odrasli psihički bolesnim osobama. Nitko se nije uspio ili nikoga se nije uspjelo zainteresirati za to specifično područje s obzirom da nema suporta od drugih institucija dakle od bolnica, liječnika opće prakse, a budimo iskreni udomitelji se ne mogu nositi s problemima kakvi iziskuju takve osobe primjerice nakon psihijatrijskog liječenja. Također nema udomitelja koji bi se brinuli o djeci s većim poremećajima u ponašanju jer jednako tako nema dovoljno stručne podrške. Što se tiče današnjeg stanja u RH osim ove koje sam iznijela broj udomitelja s nepotpunom ili završenom osnovnom školom čini preko 52% udomitelja. I ako tome dodamo podatak da je najveći broj udomitelja za djecu od dobi od 50 do 60 godina dakle oni po kronološkoj dobi odgovaraju statusu bake i djeda toj djeci. Jasno je da su standardi udomiteljstva za djecu smanjeni i da se ova kategorija nije u mogućnosti na adekvatan način nositi sa svim izazovima udomiteljstva niti posjeduje specifična znanja i vještine potrebne za skrb o djetetu jer uglavnom govorimo o djeci bez adekvatne roditeljskoj skrbi, zlostavljanoj i zanemarivanoj djeci, djeci s teškoćama u razvoju, djeci s problemima u ponašanju. Praksa pokazuje da se zbog specifičnih potreba te djece nedostatnih znanja i vještina udomitelja te zbog nedostatka stručne podrške kao što sam i spomenula dio djece ponovno izdvajaju iz udomiteljskih obitelji, ponovno se smješta u domove što je naravno za njih bila dodatna trauma. Zbog svega navedenog u sadašnjem Zakonu o udomiteljstvu nastavili su se povećati standardi kvalitete u pružanju usluga propisivanjem srednje stručne spreme, odnosno određenih zvanja za profesionalno udomiteljstvo predviđeno za najzahtjevnije potrebe korisnika. Prijedlogom novog zakona ti se kriteriji ponovno smanjuju i izravno se pogoduje udomiteljima, a da se pritom ne vodi računa prvenstveno o najboljem interesu djece na što nas obvezuju uostalom i svi strateški dokumenti kojih je Republika Hrvatska potpisnica, kao i Konvencija o pravima djeteta. Važećim zakonom po prvi puta je uvedeno profesionalno udomiteljstvo. Kaže se sada da zahtjeva to cjelovito uređenje, da trenutno za ovu vrstu udomiteljstva nije moguće ispuniti odgovarajuće postupovne i financijske pretpostavke, rekao nam je to u obrazloženju i predlagatelj. Dakle, ukida se profesionalno udomiteljstvo iako je ocijenjeno kvalitetnim i dobrim rješenjem, uz obrazloženje da u ovom trenutku nije moguće ispuniti uvjete. Pokazuje li se ovim prijedlogom zakona da se stremi lošijim rješenjima premda su kvalitetna i dobra već ugrađena u zakon. Osim toga, obrazloženje predlagatelja da uvođenje profesionalizacije i zahtijeva cjelovito uređenje za što nisu ispunjenje pretpostavke je netočno jer je u postupku usklađivanja i zatvaranja poglavlja sa Europskom unijom Republika Hrvatska donijela čitav niz strateških dokumenata, kao i Nacionalni plan deinstitucionalizacije koji obvezuje na zatvaranje i smanjenje domova na minimum, osobito domova za djecu uz istodobno jačanje i poticanje svih drugih oblika skrbi, osobito udomiteljstva. I netočno je kao što smo ovdje čuli, da nisu bila osigurana sredstva za ovu namjenu. Sredstva za ovu namjenu bila su osigurana u privremenom proračunu za 2012. godinu i domovima za djecu s poteškoćama u razvoju, domovima za djecu s problemima u ponašanju i to po djetetu u iznosu od otprilike 7000 do 14000 kuna. I sasvim sam sigurna da je moguće preraspodjelom i smanjenjem kapaciteta osigurati sredstva za ovu namjenu, no jednako tako moramo reći i zato jednostavno nedostaje političke volje. Zašto potpisujemo ugovore, zašto Republika Hrvatska potpisuje ugovore kada ih na kraju ne poštujemo? Ugovore koje smo potpisali dužni smo ispoštovati, a vidjet ćemo što će reći predlagač kada, osim toga vidjet ćemo što će pisati u izvješću komisije kada ne ispunjavamo te uvjete. Ovdje nije riječ o kirurškom zahvatu. S obzirom na broj ne mijenja se što vidimo u prijedlogu. Zacijelo bi bilo onda bolje da smo dobili cjelovit zakon. To kažu i oni koji se bave ili koji su u sustavu socijalne skrbi i da previde oko zaštite djece kao što smo čuli i kolege su iz drugih klubova to primijetili, ne rješavamo sada amandmanom oko zaštite njihovih prava, oko njihovih interesa jer ovo je zakon koji mora isključivo štititi njihove interese. Nema nikakve dvojbe da je udomiteljstvo potrebno društvu. Nema nikakve dvojbe da mi u klubu HDZ-a smatramo to nečim vrijednim i dobrim, međutim na ovakav način ovo je teško prihvatiti. I na kraju reći ću nema ni dobre ni loše djece, ima samo one ohrabrene ili one koja su obeshrabrena. Zbog njih smo dužni činiti svijet boljim, zbog njih smo dužni donositi zakone koji će biti njima u korist, ne donositi prijelazna rješenja. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. U ime kluba HSU-a zastupnica Višnja Fortuna. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice, kolegice i kolege. Ja bih se osvrnula vezano za Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o udomiteljstvu, najprije na reformu socijalne skrbi gdje je posebna pažnja posvećena razvoju van institucije i upravo je udomiteljstvo jedan od vrlo, vrlo bitnih čimbenika i oblika skrbi na koji način se zapravo puno bolje od smještaja u ustanove, smještajnih kapaciteta u ustanovama na koji način se zapravo baš želi, misli na kvalitetu života naše djece, ali udomiteljstvo do sada je premalo, zapravo udomitelja imamo premalo na razini cijele Hrvatske i to je nešto što nam je zadatak i cilj da udomiteljstvo bude puno raširenije. Tu pozivam odmah naravno i naše medije da se uključe u prezentaciju toga vrlo kvalitetnog i bitnog oblika skrbi i zaštite naših najmanjim i onima kojima je to najpotrebnije. Zašto idemo po hitnom postupku, isto tako zbog unapređenja upravo tog sustava udomiteljstva i njegovog neometanog funkcioniranja i što bržeg i kvalitetnijeg, jedinstvenijeg postupka kojim se sada izdavanja dozvola za obavljanje udomiteljstva osiguravaju efikasniji i djelotvorniji oblici i kvalitetnija skrb o korisnicima, osobito o djeci. Na taj način je ta skrb o djeci i o korisnicima puno kvalitetnija. Ja bih se najprije na postojeći Zakon o usvojenju. On sada propisuje bitno različiti pristup udomiteljstvu i uvjete postupka provedbe za izdavanje dozvola za udomiteljstvo što se u praksi pokazalo teško provedivim i uskladivim. Isti donosi pozitivno percipirane promjene iz pozicije prakse, a odnose se na standarde i na načela udomiteljstva specijalizirano, hitno te povremeno udomiteljstvo koje su u provedbi naišle na poteškoće koje je trebalo doraditi. Osim toga, novi Zakon o socijalnoj skrbi diktira usklađivanja ta dva sada zakona u odnosu na terminologiju, u odnosu na nadležnosti i u odnosu na prava korisnika. Intervencije novog prijedloga zakona o usvojenju su izvršene također i u cilju promicanja udomiteljstva što sam na početku i rekla i naglasila i razvoj udomiteljstva u onim područjima u kojima ono nije dovoljno razvijeno do sada te je stoga važna stavka obrazovnog statusa koje je u svojoj osnovnoj zamisli poželjna, ali je percipirana otežavajuće okolnosti jer je dovela u pitanje opstanak velikog broja postojećih udomitelja koji nemaju srednju stručnu spremu. Iz toga razloga je ovaj uvjet u predlaganju spušten na nižu razinu. Ja bih ovdje rekla da bilo je do sada dosta rasprava, slušali smo baš upravo vezano na stručnu spremu i da li je to spuštanje te razine udomiteljstva na niže i na gore? Ne, nije. Ovo je pokazalo iskustvo i rad dosadašnji. Udomiteljstvo je, ja ga neću povezati ali podsjetit ću biti roditelj, to znači tako i udomitelj. On mora imati srca, on mora voljeti to dijete koje će, svoje dijete koje će dobiti, a tu je jako bitan nadzor i tu su jako bitne struke, nadležan Centar za socijalnu skrb koji provodi i provodit će i nadalje nadzor da vidi da li je taj udomitelj stvarno udomitelj koji je u tom periodu i roditelj svom djetetu. Pa stoga i ja bih isto da nemam to iskustvo koje imam rekla kao što su i rekli prethodnici dosada mi snižavamo razinu stručnosti pa prema tome i kvalitetu. Ne, ovdje nije isto. Zaista nije isto, ali ću tu još dodati dakle obrazovanjem udomitelja nije dakle zanemareno već je predviđena redovna te temeljna edukacija udomitelja i njihovih partnera. Sad su oni uključeni i zajednički. I broj sati sa 40 smanjen je ovdje na 30 sati. I to se dogodilo upravo zato da ne bi udomitelje koje imamo sada i koji su vrlo kvalitetni i dobri dosada i bili da njih ne bi izgubili. Jer jako je bitno kad dobijete i nađete na terenu, nije to lagan posao vjerujte mi, dobrog udomitelja tog udomitelja trebamo i čuvati i sačuvati. I upravo su i ove izmjene koje su ovdje se sada dogodile u odnosu na obrazovnu struku, u odnosu za broj sati, edukacije itd. dogodile se u tom dijelu da ne izgubimo postojeće udomitelje, a da na isti način dobijemo i što više novih poticanih udomitelja. To je jako važna podrška udomiteljima, tu je jako važan nadzor tih udomitelja, zapravo podrška gdje će oni zajednički sa nadležnim institucijama, a tu je Centar za socijalnu skrb sada, zajedno raditi na kvaliteti onog korisnika koji je zapravo koji se nalazi kod tog udomitelja. Osim toga sam postupak za izdavanje dozvole udomiteljima se sada pojednostavnio i prilagodio se potrebama na način da je važan trenutak iz prakse uzet u obzir i izdavanje dozvola je u nacrtu prijedloga uvjetovano završenom edukacijom o kojoj sam govorila za koju stručnjaci smatraju važnim momentom u stvaranju konačnog mišljenja o sposobnostima budućih udomitelja. Rok trajanja dozvole udomiteljstva je sa 3 godine na 5 godina produžen. Profesionalno udomiteljstvo se u prijedlogu zakona briše jer nije zaživjelo sada još u praksi, nije bilo propisanih uvjeta i trenutaka, a uvođenje istog se smatra preuranjenim ali ne zanemarenim. Profesionalno udomiteljstvo će sigurno biti nešto što će u novim prijedlozima ponovno nam doći ovdje na klupe. Specijalizirano udomiteljstvo je postojećom definicijom bilo pretjerano uopćeno prema kojem su gotovo svi udomitelji zapravo sada bili specijalizirani te je sada u ovim novim prijedlozima došlo do manjih intervencija kao i kod hitnog udomiteljstva vidjeli smo što smatramo izuzetno važnim. Hitno udomiteljstvo je bitno zbog toga jer se često u praksi događa da Centar za socijalnu skrb hitno mora smjestiti dijete, u tom trenutku nema smještajnih kapaciteta kako bi moglo hitno smjestiti to dijete zato je i ovo predloženo. Tu je klub HSU-a će imati i svoj amandman. Ja bih samo podsjetila prijedlogom novog zakona se predviđa gornja dobna granica od 60 godina za pokretanje postupka za udomiteljstvo uz izuzetak naravno uvijek srodnika. Dakle, omogućava se i proširenje broja djece za udomitelja samca sa jednog na dvoje djece. Omogućava se brži i jedinstveniji prijenos udomiteljstva sa osobe koja je nositelj udomiteljstva na člana udomitelja ukoliko dođe do smrti udomitelja nositelja u cilju što manjeg traumatiziranja korisnika do zadovoljavanja svih preduvjeta i konačnog prijenosa dozvole na drugog člana obitelji. Nadalje, jednostavnije je ugovaranje sa udomiteljima sad uz ugovaranje jednog jedinstvenog ugovora sa udomiteljima, a ne za svakog korisnika dosada kao što je bilo posebnog ugovora. I u odnosu na djecu koja se na izlazu iz sustava udomiteljske skrbi u njihovom najboljem je interesu i u skladu sa individualnim planom omogućava se ostanak još u udomiteljstvu još godinu dana nakon završetka školovanja isto vrlo bitno kako bi u tijeku te godine dana uspio se ili zaposliti ili nastaviti dalje ukoliko se radi o školovanju ili na lokalnim razinama smjestiti se nadalje u stambene zajednice itd. Dakle, ovo su segmenti, naglasila bih da je to jedan od vrlo bitnih oblika skrbi, razvoja van institucije i klub HSU-a podržat će ovaj prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o udomiteljstvu. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Fortuna vi ste rekli da je specijalizirano udomiteljstvo naišlo na veće teškoće i da ga treba popraviti i unaprijediti ako sam dobro shvatio. Nije točno, specijalizirano udomiteljstvo se pokazalo vrlo uspješnim. Ja osobno svjedočim evo iz moje županije primjeru dakle udomiteljstva glede nasilja u obitelji gdje je projekt Sigurna kuća u kojem su sudjelovali i Povjerenstvo za ravnopravnost spolova županija Koprivničko-križevačka a glede čega su se pozitivno očitovali i Centri za socijalnu skrb Koprivničko-križevačke i Đurđevac, Križevci i Koprivnica. I u tom dijelu, nećete vi njega unaprijediti nego će se uništiti s ovim člankom 10. stavak 2. koji kaže neće biti toga specijaliziranog udomiteljstva nego će se to u institucijama dalje razvijati. Hvala vam lijepa.
Hvala. Sljedeća u ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista Nansi Tireli. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Odgovorna oporba kako smo danas čuli je prije gotovo godinu dana upozoravala u ovom istom Saboru na zamke i prijetnje Zakona o udomiteljstvu koji se onda izglasavao. Mišljenja smo bili da je naknada udomitelja 400, 500 kuna nedovoljan iznos. Da je iznos opskrbnine za dijete u iznosu od 1800 do 2000 kuna vrlo mali i da se vrlo brzo rastopi. Bilo je zamjerki i što centri za socijalnu skrb teško izriču mjere za nužno izdvajanje djece iz obitelji ili nužno lišavanje roditeljske skrbi i što postoji velika crna rupa između centara i sudova. Zamjerke su išle i na mali broj obrazovanih udomitelja, mali broj udomitelja u urbanim sredinama. Pitali su kako udomiti dijete mlađe od 7 godina ako se nema kome? Zamjerka je oporbe tada bila i brzina donošenja zakona, odnosno kako su rekli neimanje vremena za javnu i kvalitetnu raspravu. Zamjeralo se onda što zakon ne daje odgovor na pitanje kako povećati broj udomitelja, kako zainteresirati mlade za ovakav oblik skrbi o djeci, kako popularizirati udomiteljstvo u regijama koje taj institut još nedovoljno ne prepoznaju. I nakon godinu dana imamo ispred sebe izmjene postojećeg zakona u kojem mo po ovome trebali dobit odgovor na pitanja, i sva ova pitanja kako. Kada se donosio taj Zakon o udomiteljstvu dvije su stvari izazvale onda pravo oduševljenje javnost. Prvo je bilo tadašnje, obećanje tadašnjih čelnih ljudi uprave za socijalnu skrb, da će se konačno uspjeti provesti zacrtani o deinstitucijonalizaciji djece do 3 godine i to do kraja 2012. godine. Te obustaviti daljnji smještaj prijema djece do 7 godinu u ustanove. Drugo je oduševljenje izazvalo uvođenje profesionalnog udomiteljstva. Danas godinu dana nakon oduševljenja možemo samo zaključiti da smo još jedanput slijepo vjerovali i da donošenje ovih novih izmjena danas po hitnom postupku. Opet radimo, ne samo grešku nego ponovno očito skrivamo neke stvari koje budemo itekako trebali naglasiti i o kojima glasno progovorit. Razlog zašto je ove izmjene nužno donijeti po hitnom postupku predlagač objašnjava potrebom važećeg Zakona o udomiteljstvu uskladiti s novim Zakonom o socijalnoj skrbi kojim je izmjena, izmijenjena nadležnost ustanova socijalne skrbi u postupku za ostvarivanje prava iz te socijalne skrbi. Na način da će poslove koje su obavljali Zavodi za socijalnu skrb prestankom navedenih ustanova obavljati centri. I to bi se sasvim lako moglo izglasati, opravdavajući takve razloge, ali zašto po hitnom postupku rješavati i sve ove druge prijedloge. Što se tiče izmjena, odnosni se na nekoliko stvari. Danas smo ovdje čuli o, oni koji su govorili prije mene o dobrim i lošim stvarima ovog prijedloga zakona i ja ću se evo osvrnuti tek na neki. Ukida se profesionalno udomiteljstvo kojim se udomitelji udomljavali djecu i mlade punoljetne osobe s dodatnim potrebama, koji proizlaze iz njihove razine funkcioniranja, kao što djeca s većim problemima u ponašanju i ili djeca i mlađe punoljetne osobe u sukobu sa zakonom. Ali ta ista djeca i mladež koji su u sukobu sa zakonom, brišu se iz specijaliziranog udomiteljstva. Tako na žalost dobivamo kategoriju djece i mladeži koja mora ostati u ustanovama i mladež koju nitko očito ne želi. Maloljetnih počinitelja kaznenih djela u prošloj godini bilo je 3376 od kojih je 247 bilo djevojčica. Protiv 2253 njih nije pokrenut postupak, za 244 kvalificirano je beznačajno djelo, za 149 nije postojala osnovana sumnja, za 220 njih je pripremni postupak obustavljen, za 65 njih nema dokaza, 34 njih državni odvjetnika je odustao, a za 18 njih određen je nadzor Centra za socijalnu skrb. Optuženo je njih 1804, od kojih 55 djevojčice, obustavljen je postupak pred vijećem za njih 270, državni odvjetnik je odustao od izricanja sankcija za njih 99, izrečene su sankcije njima ukupno 814. A od svih njih mlađih maloljetnika je bilo 316, starijih maloljetnika 498. Odgojne mjere utvrđene su za 316 njih, mjere upozorenja za 101 njih i mjere pojačanog nadzora za 141 osobu, odnosno maloljetnika. Zavodske mjere određene su za 46 njih. Znajući da se ta djeca najčešće odaju kriminalu zbog nesređenih odnosa u vlastitim obiteljima uistinu je teško povjerovati da država predlaganjem ovakvog Zakona o udomiteljstvu o takvoj djeci ne želi brinuti, jer kako se navodi u objašnjenju prijedloga izmjena ovoga zakona, za ovakvu vrstu udomiteljstva nije moguće ispuniti zbog postupovne i financijske pretpostavke. Kod specijaliziranog udomiteljstva isto se tako ukida i pružanje skrbi odraslim korisnicima, žrtvama obiteljskog nasilja, uz obrazloženje da je za navedene korisnike primjereniji smještaj u ustanovama socijalne skrbi. Upozoravam ovom prilikom na problem financiranja sigurnih kuća u Republici Hrvatskoj koga pothitno isto tako trebamo riješiti. Čuvajući državni proračun ne možemo zanemariti i ne smijemo sve one kojima je pomoć potrebna. Kad vam se sruši svijet, kad spašavate živu glavu onda trebate sigurnu kući i trebate imati otvorena vrata. Moraju se poštovati potpisani ugovori i iznaći sredstva da se sigurne kuće i financiranju. Opasno nam prijeti raspad sistema, a onda ćemo imati ne samo porast nasilja u obitelji, nego i porast ubistava izazvanih nasiljem u obitelji. Do sada je udomiteljstvo bilo nemoguće u slučaju da je udomitelj ili član obitelji bio pravomoćno osuđen u zadnjih 10 godina prije podnošenja zahtjeva za obavljanje udomiteljstva, a sada se taj rok smanjuje na 3 godine. Ne ulazeći u pravnu strukturu ovog članka, a čuli smo da ima i nekoliko podnesenih amandmana. Navest ću samo kako je nužno uskladiti ovaj zakon sa Kaznenim zakonom, a ako ništa drugo onda u onom dijelu rehabilitacija. Pohvalno je nekoliko stvari iz prijedloga ovog zakona. Pozdravljamo kako je zamjenik ministrice danas rekao uvođenje time outa za one koji su završili školovanje, dakle godinu dana dodatne skrbi za takvu osobu. Država je svakako svjesna značenja udomiteljstva i vrijednosti udomiteljskih obitelji, posebno u onom kontekstu da je riječ o jeftinijem i kvalitetnijem obliku smještaja za osobe u odnosu na smještaj u institucijama. S onim novim zakonom koji se je bio donio 2007. godine puno je od onda toga napravljeno i na poboljšanju statusa udomitelja i jačanju podrške udomiteljskim obiteljima. No, ko profesionalizaciji statusa udomitelja u Hrvatskoj kojom bi se riješio jedan od ključnih problema, a to je ono pravo udomitelja na zdravstveno i mirovinsko osiguranje, za sad nema govora. O mogućnosti profesionalizacije, do sada se o tom problemu razgovaralo u više navrata, po uzoru na iskustva većine zemalja zapadne Europe, pa i nekih nama susjednih zemalja. Naši udomitelji se sami čini mi se ne mogu uplaćivati ni doprinose na osnovu udomiteljstva jer upis zanimanja za udomitelje u radnu knjižicu još uvijek nije moguć. Ako griješim evo isprike i molim ministricu da ispravi. Hrvatska danas ima 2820 registriranih udomitelja, a 51,8% njih na skrbi ima djecu i mladež dok ostali brinu o odraslim i starijim osobama. Ministarstvo zdravstva kod njih je smjestilo 5172 korisnika iz sustava socijalne skrbi od čega 2042. djece i mladih što iznosi oko 40% dok su ostalo odrasle i starije osobe. To nam samo govori da kad pričamo o Zakonu o udomiteljstvu kako god razmišljamo o djeci isto tako moramo razmišljati i o onim starima. Kad je riječ o djeci većinom su to djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi, njih 65% te djeca bez roditelja ili s roditeljima koji zanemaruju ili zlorabe svoju roditeljsku obvezu što zapravo znači da udomitelji djeci nadomještaju obitelj i obiteljsko ozračje. Oko 12,7% djece su djeca s tjelesnim ili mentalnim oštećenjima, a 2,8% djece iz socijalno ugroženih obitelji kojima roditelji ne mogu pružiti odgovarajuću skrb. Regrutacija i zadržavanje udomitelja zasigurno je jedan od najvažnijih ključeva za efektivno udomiteljstvo. Međutim, kada god se donosi bilo koji prijedlog zakona ili izmjene tog zakona stvarno je šteta da se u takve izmjene ide po hitnoj proceduri zbog kojekakvih razloga jer te hitne procedure u svakom slučaju ne daju odgovor na mnoga pitanja koja prije donošenja zakona moramo postaviti. Prije regrutacije ali i same promocije treba dobiti uvid u aktualno stanje. Dakle, gdje smo a gdje točno želimo biti. Potrebno je postaviti i pitanja čiji nas odgovori mogu dovesti do adekvatnih metoda i učinkovitog plana te iste promocije koju zagovaramo. Koliko udomitelja imamo, a koliko nam ih treba? Koliko djece to očekujemo u narednih godinu dana? Kakve udomitelje imamo, a kakve udomitelje želimo. Iz kojih razloga udomiteljima oduzimamo dozvole? Iz kojih razloga sami udomitelji ne produžuju dozvole? Gdje su bile pogreške kod regrutacije dosadašnjih udomitelja i što bi to trebao biti prioritet za ubuduće. Na koje smo načine do sada regrutirali udomitelje i koji se način pokazao najboljim? pitanja su ova na koja zasigurno treba iznaći kvalitetan odgovor kako bi rekli da imamo dobar Zakon o udomiteljima i samo evo me tješi to da smo čuli od vladajućih da je ovo prijelazni zakon, odnosno prijelazne izmjene. Trebamo imati sretne udomitelje, sretne korisnike bilo mlade, bilo one stare i kad god radimo izmjene ovakvog prijedloga onda bi bilo uistinu dobro da nam prioritet budu osobe za koje se ovakav zakon radi, a ne samo financijska konstrukcija proračuna.
Hvala. Završili smo sa raspravom po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva se prijavila zastupnica Vanja Posavac. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Apsolutno pozdravljam ove izmjene i dopune Zakona o udomiteljstvu jer smatram da će se njime postići kvalitetnije rješavanje zamjenske obiteljske skrbi djece ili odraslih osoba koje svoje životne potrebe ne mogu ostvariti u vlastitoj obitelji. Važeći zakon o udomiteljstvu i njegove provedbene propise potrebno je uskladiti s novim Zakonom o socijalnoj skrbi kojeg smo donijeli u ovom Hrvatskom saboru. Zašto hitnost? Pa kako nije hitno, po meni je to hitno. Prvo, zato što se mora uskladiti sa Zakonom o socijalnoj skrbi. Drugo, što dakle djecu ili odrasle osobe ne možemo čekati da, pustiti da čekaju tri, šest mjeseci ili godinu dana da bi se to pitanje kvalitetno riješilo. Također apsolutno se slažem da se u okviru reforme sustava socijalne skrbi posebna pažnja treba posvetiti poticanju i razvijanju izvaninstitucionalnih usluga te unapređenju udomiteljstva a osobito smještaja djece u udomiteljske obitelji. Naime, činjenica je da su postojali određeni problemi kod provođenja udomiteljstva i taj postupak bio je presložen, a i postojali su neki nedostaci u cijeloj priči. Kod udomljavanja djece i odraslih osoba uistinu treba voditi računa o brojnim činjenicama, ali smatram da ne treba dodatno i nepotrebno komplicirati. Izmjenama i dopunama ovog Zakona bitno će se pojednostaviti i ubrzati postupak za davanje dozvole za udomiteljstvo, a posebno je to važno za srodničko udomiteljstvo. Ono što posebno podržavam je produženje smještaja u udomiteljskoj obitelji i godinu dana nakon završetka školovanja u slučaju kada se korisnik ne može zaposliti. Naime, iz vlastitog iskustva znam da su djeca koja su završila školovanje i ostala bez udomiteljske obitelji time izgubila jednu vrlo važnu prvenstveno emocionalnu podršku. Ta je podrška važna svakom djetetu jer su to velike promjene u životu kada dijete prelazi iz škole u svijet rada. Ono i dalje treba pomoć, ono i dalje treba podršku. Na temelju svog iskustva kao dugogodišnje razrednice moram reći ovom prilikom da djeca koja su bila smještena u udomiteljske obitelji su zaista postizale tijekom, pogotovo tijekom srednjoškolskog obrazovanja tolike rezultate jer je upravo ta udomiteljska obitelj s njima radila kao sa vlastitom djecom, da je dijete koje naravno neću imenovati sa nekakvom jadnom trojkom na kraju završilo drugi i treći razred sa odličnim i maturiralo sa odličnim. Ono što se kasnije dogodilo na žalost nije mogao ostati u toj udomiteljskoj obitelji i zato ovo svesrdno podržavam jer stambene zajednice ipak nisu rješenje pogotovo što većina djece, pogotovo djeca koja su u teškim obiteljskim uvjetima prije živjeli, u vlastitoj obitelji ili djeca s posebnim potrebama a oni se isto u velikom broju udomljavaju. Dakle, ta djeca, njima je vrlo važno da ostanu barem još godinu dana, pa ja bih možda kasnije razmislila i možda nešto duže jer oni uglavnom završavaju strukovne škole znači trogodišnje i u tom trenutku su maloljetni. Također, dopunjuje se odredba o korisnicima tradicionalnog udomiteljstva na način da se proširuje krug korisnika u dijelu koji se odnosi, dakle na maloljetne trudnice , trudnice s jednim ili više djece do 7 godina života itd. I mislim da će se na taj način lakše i efikasnije pomoći mladim roditeljima koji trebaju podršku a do sada su bili u kategoriji specijaliziranog udomiteljstva što je zapravo otežavalo dobivanje udomiteljstva. Isto tako često se postavlja pitanje što roditelja čini dobrim roditeljem? Da li je to novaca, stručna sprema, osjećaj odgovornosti? Tako se možemo pitati za udomitelja. Što udomitelja čini dobrim udomiteljem? To sigurno nije stručna spremna a to nije ni novac. Slažem se i podržavam odredbu da udomitelj mora naravno uz zdravstvenu sposobnost imati minimalno osnovnoškolsko obrazovanje, a ne kao prije minimalno srednjoškolsko jer smatram da ta odredba u slučaju udomiteljstva nije presudna. Odredba da udomitelj djece ne može biti starija od 60 godina osim kada se radi o srodničkoj obitelji smatram da je dobra i naravno već se vidi po ovom zakonu da će centri za socijalnu skrb tome prilaziti vrlo ozbiljno i činjenica da takva osoba naravno ipak mora biti psihički sposobna brinuti se o djetetu. I na kraju dakle da zaključim, ovaj Zakon o udomiteljstvu će kvalitetnije riješiti pitanje udomiteljstva za koje smatram da je opravdano donese po hitnoj proceduri jer djeca i odrasle osobe ne mogu čekati naše rasprave polemike, prijedloge nego je to pitanje što treba rješavati što prije i ažurnije i apsolutno podržavam ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Sljedeća za raspravu prijavila se zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođo ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Postojeći Zakon o udomiteljstvu propisuje neke mjere koje jednostavno nisu postizale cilj, a nisu postizale cilj da se povećava broj udomitelja. Osim toga trebalo je uskladiti i ovaj Zakon o udomiteljstvu sa Zakonom o socijalnoj skrbi i upravo zbog toga svima onima koji se pitaju zbog čega hitna procedura. Udomiteljstvo je velika odgovornost, mislim da se u tome možemo svi složiti, a s druge strane veliki je izazov. Kada govorimo o odgovornošću tada smo svjesni toga da udomitelji primaju djecu ili odrasle osobe, naročito djecu koja su sigurno ranjena, a izazov je zapravo kako dati život, kako ponovno udahnuti život takvoj ranjenoj djeci. Naime, sva djeca koja dolaze u udomiteljske obitelji oni najčešće zapravo imaju loša iskustva i ne može se to zanemariti. Oni ne mogu izbrisati sve te scene koje su doživjeli. Prema tome, pozitivno obiteljsko okruženje što prije, treba im zaštita na takav način jer pozitivno obitelj odnosno obiteljsko okruženje je sigurno jedan od važnih zaštitničkih faktora u daljnjem njihovom životu kao prevencija njihovog rizičnog ponašanja jer primarna socijalizacija ponavljam se stječe naravno u obitelji. Znači ako je djetetov život ugrožen naravno da se treba pobrinuti o tome i društvo odnosno sustav socijalne skrbi odnosno stručni djelatnici centara da to dijete izvedu iz takve obitelji iz takvih ralja loših i da se jednostavno zbrinu na najbolji mogući način. Što se tiče stanja udomiteljstva u Hrvatskoj ne možemo reći da smo zadovoljni obzirom da je više od 50% udomitelja je starije od 50 godina. Znamo da u pojedinim dijelovima naše države nema udomitelja. Što se tiče samog registra udomitelja sada je ono u izradi i tu se baratalo sa krivim brojevima. Udomitelji vrlo često se moraju nositi sa problemima koje naravno nadilaze i njihova znanja. Upravo zbog toga držim da je udomiteljima itekako potrebna stručna pomoć i ta stručna pomoć se može dobiti u centrima za socijalnu skrb odnosno edukacijom koja je i propisana zakonom. Zakonom su isto tako uređeni uvjeti kojima treba udovoljavati udomiteljska obitelj. Znamo da je zakon donesen u kolovozu 2011.godine i da ga je trebalo uskladiti sa Zakonom o socijalnoj skrbi. Tijekom primjene zakona vidjelo se zapravo da su uočeni raznorazni problemi jer kako ubrzati udomiteljstvo. Sigurno ne na takav način ako se traži određena stručna sprema, ako se traži posebna oprema, ako se traži nekakvi posebni uvjeti sigurno da na taj način nećemo moći ubrzati naročito kod nas u Hrvatskoj udomiteljstvo koje je možemo reći u povojima i koje je više razvijeno u ruralnim sredinama gdje je kao što sam rekla vrlo niska stručna sprema odnosno obrazovni sustav samih udomitelja. Po postojećim odredbama zakona logično se nameće zaključak da bi se dosadašnji udomitelji zapravo da bi gubili licence odnosno ne bi ponovno dobivali djecu ako bi se tražila stručna sprema. Zbog toga pozdravljam da se dozvoljavam da se i dalje može sa osnovnom školom skrbiti odnosno biti udomitelj jer zamjenski roditelj može naravno biti ne treba mu posebna stručnost niti visoko obrazovanje ali mora imati sposobnost da omogući djetetu ljubav, toplinu, da prihvati to dijete u obitelj kao da je vlastito. Naravno da je dobro imati veću stručnu spremu ali to sigurno nije presudno. Sjetimo se naših baka koje su nas sigurno odgojile da li su imali osnovnu školu ili ne ali su nam dale puno ljubavi i odgojile su nas sigurno kao normalne ljude. Danas je bilo spominjano što se tiče profesionalnog udomiteljstva pa je netko rekao da smo slijepo vjerovali tome. Ne, ne mi nismo ni tada vjerovali jer smo znali da nije realno i upravo zbog toga se sada i ispravlja ovim izmjenama zakona jer jednostavno se to moglo odbiti u startu. Jer kada pogledate za skromnu naknadu koja se daje tko može po ovim propisanim uvjetima, a to je minimalno SSS medicinske sestre odnosno viša ili visoka stručna sprema socijalnog rada, socijalnog pedagoga, psihologa itd., gdje naći takve ljude pitamo se, pogotovo što se udomiteljstvo kod takvih osoba svodi svega na troje djece odnosno ako su teškoće u razvoju na jedno dijete. Prema tome, pitamo se koliko bi takvih udomitelja trebalo? Po ovom pitanju kao da je zakon radi u startu da se zapravo ne može provesti u zbilji. Rekla sam o broju kojim se baratalo 2,5 udomitelja, međutim sada ih je svega 600. Uvodi se također gornja granica za udomitelja koja skrbi o djetetu na način da udomitelj ne može biti osoba starija od 60 godina osim naravno kada se radi o srodničkoj obitelji. Vrlo je bitno da srodnički udomitelj ne mora imati uvjet za osposobljavanje prije izdavanje dozvole za obavljanje udomiteljstva nego da se dijete odmah udomi što je jako bitno jer je to vatrogasna mjera pa poslije … može odlučiti kada se može napraviti edukacija. Podržavam isto tako da se ovim izmjenama prolongira još ostanak u toj obitelji na godinu dana, a po mogućnosti i duže. Zakon isto izričito navodi situacije u kojima obitelj ne može biti udomiteljska obitelj što je naš klub i dao amandman na to. I zaključno, obzirom da broj udomitelja u Hrvatskoj ne raste nego opada na nama je da stvaramo zapravo uvjete, zakonske okvire sa ciljem unapređenja sustava udomiteljstva da bude jednostavni postupak, odnosno da se što prije može dobiti dozvola za udomiteljstvo kako bi se zapravo osiguralo efikasnije djelovanje i kvalitetnija skrb o korisnicima. I još samo nešto, osvrnula bih se na članak 5. zakona gdje se spominju žrtve obiteljskog nasilja koje nisu za udomljavanje nego zašto, upravo zbog toga što njihovo zbrinjavanje treba promptnost, treba stručnost, treba koordinaciju. I upravo zbog toga predlažem da kad budemo radili planove o otvaranju sigurnih kuća da razmišljamo naročito o onim područjima zapravo gdje ih nema jer za žrtve obiteljskog nasilja sigurno da je potrebna i logistička podrška, prema tome puno više od tradicionalnoga ili bilo kojeg drugog udomljenja. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo dvije replike. Prvi se javio zastupnik Mladen Novak. Izvolite kolega.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Na repliku sam se javio kad ste rekli ovaj zakon nije postigao cilj i to vjerojatno dobrim dijelom je točno, međutim to nije razlog da upravo ono što smo pričali na odboru da idemo sa nekim izmjenama koje će možda napravit daleko više štete nego koristi. Nadam se da nije razlog to što opada broj udomitelja da se išlo sa izmjenom članka 19. stavak 1. podstavak 3. Mislim da s ničim, al baš s ničim se neda obrazložit ovakav dio i na odboru sam to spomenuo iako sam se složio sa amandmanom koji je predložen od strane odbora. Ali ne vidim nijedan razlog da se ide sa smanjivanjem tih uvjeta koji su spomenuti u tom članku. To mi stvarno, ne vidim ni potrebe i bojim se da je to, dal će se desit da će netko bit tri godine na odsluženju neke kazne zbog nekog djela koja su ovdje prije spomenuta i sad nakon tri godine briše mu se taj rok, odnosno prošao je rok od tri godine, on u međuvremenu sjedi u zatvoru, izlazi van i sad može bit udomitelj. Pa mislim to je nonsens. S druge strane, spomenuli ste još neke detalje koji su pozitivni iz ovog zakona, uz napomenu da je ovo prijelazni zakon koji će tek bit vjerojatno na jesen u nekoj kompletnijoj formi. Ako se ne varam iz ovog ministarstva u ovih 6 mjeseci ovo je prvi zakon. Ako griješim vi me ispravite, ako mi je promaknuo. Mislim da je za 6 mjeseci se već moglo napravit možda i kompletan paket svih tih zakona koji idu ustvari u ovom paketu. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Imamo odgovor na repliku, zastupnica Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega ja se nadam da ćete ako ste pročitali amandman koji je klub SDP-a mislim da će vam biti jasan i taj članak. Što se tiče moje konstatacije da postojećim zakonom nije došlo do povećanja broja udomitelja, to je točno. I bila sam jasna kad sam rekla obzirom na stanje udomiteljstva u Hrvatskoj da podizanje obrazovanja da bi došlo do toga da bi i postojeći udomitelji gubili licence, odnosno da ne bi dobivali mogućnost dobivanja daljnje djece na udomljenje. A što se tiče ministarstva, nije istina da je donesen samo ovaj zakon, odnosno izmjene i dopune, išle su izmjene i dopune Zakona o socijalnoj skrbi samo što je ovo gašenje požara, ispravljanje nepravde, a očekuje se krajem godine da će biti i novi Zakon o socijalnoj skrbi, a isto tako i novi Zakon o udomiteljstvu. Hvala lijepo.
Hvala. I imamo još jednu repliku, Dražen Đurović. Izvolite kolega.
Hvala. Pa evo zastupnice, upravo je impresivno ali dobro, to je takva praksa da se čvrsto svrstavamo uz onu poziciju one stranke kojoj pripadamo i branimo i ono što je vrlo teško branjivo kad je riječ o spuštanju razine stručne spreme kod udomitelja. Pa ja bih razumio da je i u prijedlogu zakona, izmjena zakona da se onda napisalo pa da, situacija je takva, imamo ljude starije dobne skupine koji su udomitelji i koji većinom imaju osnovnu školu, ali ne da se u prijedlogu zakona piše da je to europska praksa kao što piše u prijedlogu izmjena i dopuna zakona. … [[Upadica se ne razumije.]] U obrazloženju, da. Ocjena stanja i obrazloženje. Jer to zaista nije pravi light motiv. Onda recimo. Možemo se isto tako upitati koji su to naše ciljane skupine obitelji 30 i 40-godišnjaka koje želimo da postanu udomitelji. Da li ovakvim kriterijima mi ciljamo one prave skupine onih obitelji koje želimo da budu potencijalni udomitelji. U kojem pravcu mi zapravo ciljamo s time, što mi želimo? Prihvatit ovakvo stanje kakvo je ili pokušat tražit neke skupine koje bi možda u vremenu koje dolazi bile druge ciljane skupine udomitelja. I drugo pitanje na koje se također zastupnice niste referirali jer se na njega teško referirati, zašto se uopće mijenjao članak 19. postojećeg zakona i zašto je onda predloženo rješenje koje vi već kao stranka amandmanima tražite njegove izmjene i dopune. Ili jednostavno je vidljivo da to nije dobro rješenje. Zašto nije ostavljen članak 19. stavak 1. podstavak 3. onako kako je i stajao i kako je i bio? Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Zastupnica Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega, ovo je prijelazno rješenje i to je svima jasno. Nitko nije protiv visoke ili više stručne spreme niti srednje škole. Ovim zakonom, odnosno ovim izmjenama mi štitimo postojeće udomitelje. Rekli smo ovo je prijelazni period, ići će Zakon o udomiteljima, prema tome bit će vjerojatno na drugi način ovo izregulirano. Ovim izmjenama štitimo postojeće udomitelje koji imaju osnovnu školu jer smo rekli, statistika kaže da ih ima preko 50% sa osnovnom školom. Upravo zbog toga. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Pa evo počeli smo ovu raspravu o Zakonu o udomiteljstvu. Zakon je donesen točno 15. srpnja prošle godine. Traje godinu dana, bio je donesen iz razloga što je bio dio reforme socijalne skrbi bivše Vlade, a smisao, danas smo se složili svi ovdje koji smo o tome raspravljali a vjerujem i koji ćemo raspravljati je da se smanji broj korisnika u institucijama. Cilj je stvoriti što više udomitelja. Vrijednost institucija udomiteljstva jest što korisnici, a to evo moram opetovati zaista žive u sredini u kojoj udomiteljskoj obitelji žive kao u svojoj obitelji. Da su u boljem okruženju nego u bilo kojoj instituciji. Poglavito se to odnosi na djecu i mlade. Nažalost, na našim prostorima udomiteljstvo nije toliko podjednako rasprostranjeno, ali je jako dugo već prisutno, više od 100 godina je poznato kao mogućnost da se pomogne nekome, da se skrbi o nekome. Rekli su već i kolegice i neki kolege da je ono rasprostranjenije u ruralnim sredinama i u sjevernoj i sjeverozapadnoj Hrvatskoj, a da gotovo u vrlo malim obrisima ima ga u južnim dijelovima naše zemlje, u Dalmaciji i Primorju. Da je gotovo nepoznato kao oblik skrbi bilo osobama bilo o mladima. Upravo ovaj zakon o kojem danas raspravljamo, a tj. ovaj važeći postojeći zakon kojeg mijenjamo, imao je namjeru promijeniti ovu sliku, popularizirati ovakav oblik skrbi. Ovaj zakon je zato utvrdio i neke nove oblike udomiteljstva. Osim tradicionalnog uvodi se specijalizirano koje predviđa udomiteljstvo za djecu sa teškoćama u razvoju, za djecu s poremećajima u ponašanju ili za osobe s invaliditetom. Važeći zakon omogućio je i povremeno, ali i hitno udomiteljstvo. Kad je to zaista neophodno zbog toga što se događa nešto u obitelji, npr. nasilje, i vi morate žurno dijete ili čak povremeno ga smjestiti u neku drugu udomiteljsku obitelj svakako i kolegice su tu rekle koje imaju iskustva s učenicima i sama sam to iskusila u svojoj profesiji da je za takvo dijete bolje ako dođe u udomiteljsku obitelj nego u dom eventualno za nezbrinutu djecu. Potpuno novi oblik udomiteljstva je i profesionalno udomiteljstvo koje je uveo ovaj važeći zakon gdje se može obavljati djelatnost kao samostalna, profesionalna djelatnost ako je netko stručnjak. Normalno iz onog područja iz kojeg ima sve ove neke pedagoške, odgojne i druge osobnosti pa tako to mogu biti predviđeno je stručnjaci iz područja socijalnog rada, socijalne pedagogije, edukacijske rehabilitacije, radne terapije, medicinske struke i neću nabrajati. Kod donošenja važećeg zakona mnogi su govorili kako se često udomiteljstvo pretvorilo u zaradu. I je, činjenica je da se u nekim sredinama to udomiteljstvo pretvorilo u zaradu i zato je dobro da smo ograničili broj i osoba, a poglavito djece koji se mogu udomiti. Što ne znači da je nešto što je negativno u udomiteljstvu ali ono ne smije biti primarni cilj udomitelju. Nažalost, u nekim ruralnim sredinama kolegice i kolege on jest. I što sad mijenjamo ovim zakonom koji je danas pred nama? Zaista promijenio se nedavno pred nekoliko dana Zakon o socijalnoj skrbi kao temeljni zakon kojim se uređuje djelatnost socijalne skrbi. Ukinuli su se zavodi za socijalnu skrb i sva nadležnost pa tako i u ovom području udomiteljstva vraćena je na centre za socijalnu skrb. Međutim, ove naizgled tehničke promjene iskoristile su se i ovaj puta da se promijene i neki elementi zakona pod obrazloženjem da je tijekom primjene zakona uočeni su neki problemi. A zakon je u primjeni svega evo bit će sad za desetak dana eventualno kad je usvojen, dakle još i manje, godina dana. Što se to i koji su to problemi, što se to predviđa da se treba promijeniti? Prvo, postojeći zakon težio je većoj obrazovanosti udomitelja i danas ste gotovo svi o tome govorili. Slažem se da je do udomitelja teško doći, ali ne mogu prihvatiti da se vraćamo ponovno na staro da udomiteljstvo mogu obavljati i osobe koje imaju samo osnovnu školu zato što morate znati da dolaze generacije ljudi, generacije udomitelja koji itekako su već obrazovanije i koji itekako nemaju samo osnovnu školu. Nemojmo se zanositi time da je Hrvatska toliko neobrazovana država da je većina populacije samo sa osnovnom školom. Kod popisa stanovništva to je nešto drugo jer znamo na kakvo pitanje se odgovara u popisu stanovništva. No međutim, moram vam nešto reći. Poglavito kod udomiteljstva djece gdje treba pružiti svu skrb djetetu i onaj dio obrazovanja i pomoći to je kolegica govorila čini mi se Posavec o tome što znači pomoć djetetu u obrazovanju. Upravo trebamo težiti da udomiteljske obitelji budu što obrazovanije. Drugo, što mijenjamo drugo? Člankom 5. promijenili ste tj. smanjili broj korisnika u specijaliziranom udomiteljstvu, ali ste ukinuli, predlažete ukinuti profesionalno udomiteljstvo. Pod izlikom da je potrebno cjelovito uređenje istog. Istina je da niste u mogućnosti kolegice i kolege vjerojatno osigurati što se iz proračuna vidi financijske pretpostavke za provođenje ovakvog oblika udomiteljstva. Neprestano ističemo da je udomiteljstvo kao oblik skrbi neravnomjerno raspoređeno. A današnji važeći zakon jasno je propisao uvjete za obavljanje udomiteljstva u mreži javne socijalne službe i uvijete koje mora ispunjavati udomitelj i članovi udomiteljske obitelji. Ukidanje uređenja mreže ovim zakonom i prebacujući ga isključivo na Zakon o socijalnoj skrbi gdje je regulirana kompletna mreža socijalne skrbi. Mislim da nismo postigli željeni cilj. A želim podsjetiti moje kolegice i kolege koji su raspravljali pred godinu dana u ovoj istoj sabornici o tom zakonu, poglavito kolegicu Jerković koja je rekla sljedeće, što je dakle aktualna politika, tadašnja učinila da se stvori mreža udomitelja? Ključni preduvjet za implementaciju zakona jest da se stvori mreža udomitelja, a mrežu udomitelja nemate, odnosno bez toga ovaj zakon je jednostavno mrtvo slovo na papiru. Ako nemate dovoljno udomitelja, a nemate ih, zakon je u praksi 0. Slažem se s tim, a sada kažemo idemo to sve strpati pod Zakon o socijalnoj skrbi, izbacimo to iz ovoga specijalnog zakona koji se odnosi na udomiteljstvo. Jedinu stvar koju ću zaista podržati i tu ću se složiti sa svima vama kolegice i kolege koji ste rekli da zaista treba produžiti primjenu udomiteljstva za one koji završavaju školu i kojima prestaje, koji su u nemogućnosti bar onu 1 godinu dana brinut se o sebi. Ta djeca su zaista prepuštena sama sebi, oni ne mogu samostalno još odlučivati. I bila bi sklona, zaista sklona podržati taj prijedlog da on ne bude samo godinu dana. Nego da se razmisli do određene granice kad to može takva mlada osoba, biti zaista sposobna i kad joj možemo stvoriti barem neke osnovne uvjete opstanka. Jer vidimo da se mladi, a i to statistički podaci govore da se mladi najteže zapošljavaju. Mislim da je kolegica rekla da, govoreći u ime kluba HSU-a da su to uglavnom mladi koji završavaju srednje strukovne škole. Dakle, oni već sad izlaze sa 17, nepunih 18 godina i slažem se s vama da bi bili prepušteni sami sebi, bez ikakvih sredstava za daljnji opstanak. Da [[Upadica potpredsjednik: Vrijeme kolegice.]] i one stambene jedinice u koje se smještavaju, ispričavam se završit ću, samo da završim rečenicu, zaista nisu još dostatne da se skrbe o njima. Evo kažem nije trebalo žurit s ovim zakonom, [[Upadica potpredsjednik: Hvala.]] možda je trebalo jedno cjelovito rješenje naći. Ali ono što je zakon donio sigurno je donio u ovom području dosta dobrih stvari. Hvala vam što ste mi dopustili da kažem do kraja rečenicu.
Zahvaljujem kolegice Roksandić, završili ste. Imamo 3 replike na vaše izlaganje. Prava se javila zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Vrlo kratko. Rekli ste gospođo zastupnice da u južnim krajevima nemamo nažalost razvijeno udomiteljstvo, ja bih napomenula da tradicionalno desetljećima i desetljećima, jer to zaslužuje taj kraj, to je benkovečki kraj. I još bih samo htjela jednu rečenicu reći. Svi bi mi željeli da imamo udomitelje koji su visoko obrazovani, koji su širokih pogleda, koji imaju sve moguće kvalitete koje teško da može zadovoljiti jedan prirodni roditelj, ali najvažnije u ovoj sadašnjoj situaciji jeste za udomitelja da voli djecu. To je mislim najvažnije i to treba posebno i istaknuti, a obrazovanje i tako, sve se to može i kasnije kompenzirati, ali bez ljubavi ostaje, dakle nemamo ni kompletnih ljudi, to je onda osoba koja ne voli ni sebe ni druge.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Kolegice Roksanić, izvolite.
Hvala. Ma kolegice Ingrid, gledajte ja sam zaista htjela jedan presjek i činjenica je da u južnim krajevima nemamo tu tradiciju. A slažem se s vama da je treba, itekako treba poglavito u nekim krajevima Dalmacije. Ne mogu o tome sudit nisam iz toga kraja. Ali, i slažem se s vama da djecu treba voljet, ne mislim da se bilo tko za udomiteljstvo javlja, samo iz razloga, samo iz razloga kojeg sam napomenula, a napomenula sam da se znalo to pretvoriti u zaradu. Ne bih se složila s vama da idemo stepenicu unatrag i da kažemo da udomitelj ne mora biti obrazovana osoba.
Hvala. Imamo još jednu repliku na vaše izlaganje. Zastupnica Višnja Fortuna. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa. Ja bi poštovanoj zastupnici replicirana najprije da udomiteljstvo i udomitelj nikada nije mogao imati zaradu, ali nikada. I ja zato zahvaljujem svim udomiteljima, koji su svojim radom zapravo pomogli djeci, zarade tu nije bilo. Ako je slučajno se dogodio slučaj, ja ga nisam čula. Nadležni Centara za socijalnu skrb bi reagirao, ali ne može ni reagirati jer tu zarade nije moglo biti. … [[Upadica se ne čuje.]]
Mikrofon.
A vi ste me, ok, ok uredu je. Dakle, što se tiče opet stručnosti ja opet kažem i ponavljam ljubav, empatija prema djeci je najveća struka koja može postojati. A što se tiče pomoći djeci koji idu u školu, zato i postoji suport nadležnih Centara za socijalnu skrb da organiziraju pomoć ukoliko je djetetu pomoć potrebna. A što se tiče profesionalnih udomitelja, udomiteljstva, ja ovdje kažem profesionalno udomiteljstvo će se sigurno dogoditi, al u ovom trenutku svako dijete, bilo ono sa teškoća u razvoju, bilo sva ostala djeca ukoliko im je potreban smještaj u obitelji udomitelja, oni su odmah smješteni.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Izvolite kolegice Roksandić.
… [[Govornik naknadno uključen.]]
Mikrofon ukopčajte.
Pa uključila sam sad je netko. Krivo da su ljudi zarađivali na udomiteljstvu, da su ljudi zarađivali, ne. Možda ste to krivo shvatili, negdje zaista jesu uzimali što veći broj djece, neću izvodit iskustva. A slažem se s vama to je prije svega jedan humani, izuzetno humani, neću reći posao, jedna humana situacija u kojoj vi uzimati i dvoje ili više osoba naročito odraslih osoba i skrbite o njima. Pa vidite na ovom postojećem zakonu radile su upravo udruge udomitelja, ljudi koji iz svog osobnog iskustva govore o tome što znači biti udomitelj. I zato mislim da je ovaj postojeći zakon itekako dobar, imao je i veliku raspravu, on je, održavani su okrugli stolovi. I sami udomitelji su ukazali na probleme udomiteljstva. A baš te neke točke koje su uvrštene na prijedlog tih ljudi sada se mijenjaju.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravo. Sljedeći je zastupnik Ante Babić. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. U prilog ovoj raspravi želim naglasiti nekoliko stvari koje se odnose na prijedlog ovoga zakona, ali danas je dosta toga rečeno. Na ono na što sam se ja mislio osvrnuti i na zakon i na članak zakona 10., 15., 19. Pa da se ne bih ponavljao u ime kluba HNS-a istupila je kolegica Konig i ona je rekla da se treba udomiteljima zahvaliti i ako treba i po nekoliko puta. I ja se slažem s tim da ne postoji tog novca koji može nadomjestiti tu udomiteljsku skrb, jer udomitelj je društveno vrijedna kategorija i zato ovaj zakon treba vrlo ozbiljno shvatiti i vjerujem da će se i u dobroj namjeri donijeti i izmijeniti sve ono što treba izmijeniti. No, prije godinu dana se razgovaralo o ovom zakonu koji je bio usklađen sa Strategijom razvoja socijalne skrbi i odredbama o deinstitucionalizaciji i čine veliki korak naprijed u razvoju udomiteljstva. Udomiteljska skrb predstavlja zamjensku obitelj na području cijele Hrvatske, ali isto tako udomiteljstvo je jedna od kategorija socijalne skrbi koja je u potpunosti neravnomjerno razvijena na području Hrvatske i to je istina. Ovim zakonom su mijenjaju odredbe korisnicima usluga ove skrbi kod tradicionalnog i specijaliziranog udomiteljstva. Upravo kod ovog i individualnosti korisnika i njihovog oštećenja kojeg imaju uslijed dugogodišnjeg zlostavljanja, a takvih pružatelja usluga ima koji uvelike olakšavaju rad centrima za socijalnu skrb budući da se radi o hitnom zbrinjavanju i da to treba posebno naglasiti. Znači, to hitno udomljavanje do prestanka prilika koje su dovele do toga. Potrebno je sigurno postojeću udomiteljsku obitelj za ovu kategoriju očuvati u zakonskim odredbama, a kao mogućnost oblika skrbi i uvažavajući je kao dio palete onoga što se događa kao usluge na terenu. Sama institucija kroz Centar za socijalnu skrb teško može nadomjestiti tu toplinu koju zapravo pružaju udomiteljske obitelji. Međutim, zakon predviđa one četiri kategorije udomiteljstva. Za djecu koja se nađu u teškim životnim prilikama i sada će biti omogućeno hitno udomiteljstvo, ali se mijenjaju uvjeti na način da se ograničavaju mogućnosti njihova smještaja. Ovim zakonom se također, a to smo čuli ukida obrazovna klauzula u postupcima udomiteljstva što se može reći da je to zapravo korak unazad. Ali složio bih se i sa onima koji kažu da možda i nije potrebna veća edukacija ukoliko postoji ljubavi da se udome takva djeca. Međutim, treba misliti na to da nije potrebno niti dovoljno samo razmišljati o prehrani, o higijeni već treba i želja za obrazovanje odnosno mogućnost u praćenju tijeka obrazovanja bolje rečeno. Isto tako, moram napomenuti kod ovog zakona da uputnica koja je predviđena Zakonom o socijalnoj skrbi nije praktična i ima niz nedostataka. Poznato je da udomitelji koji djecu imaju na stalnom smještaju mogu zatražiti dječji doplatak. Da bi to mogli ostvariti mirovinsko osiguranje im za to traži rješenje o početku smještaja za određeno dijete u određenoj udomiteljskoj obitelji što je zapravo upravni postupak, a ne rješenje o pravu na uslugu smještaja iz kojeg se ne vidi da je u udomiteljskoj obitelji dijete smješteno, te u kojoj će udomiteljskoj obitelji dijete biti smješteno za neko određeno vrijeme ako dođe do premještaja djeteta iz jedne u drugu udomiteljsku obitelj. Ovo su stvari iz prakse. Šteta je naravno što se ovaj zakon donosi po hitnosti. Ali čuli smo na odboru od predlagatelja da za to ima opravdanja zato što neke udomiteljske obitelji mogu izgubiti licencu. Kako je Zakonom o socijalnoj skrbi na jedinstven način uređeno pitanje mreža socijalnih usluga za područje Hrvatske što uključuje i usluge udomiteljstva. Kaže se da to nije potrebno učiniti ovim zakonom. Međutim, mislim da bi trebalo ne samo napraviti registar već i kontrolu udomitelja i to ne samo administrativno već i u praksi kako se ne bi događalo da udomitelj posvajanjem djeteta ne mora, a može postati ovisnik o drogi, ne mora, a može postati alkoholičar, ne mora a može postati ovisnik o kocki, ali i o promiskuitetnom ponašanju. Tako da bismo zapravo imali i situacije da dijete iz jedne traume uđe ili doživi drugu traumu, a onda bi … [[Govornik se ne razumije.]] kako za sebe tako bio i za ovo društvo izgubljen. Ja želim vjerovati da će predlagatelj i ove primjedbe uzeti u obzir za učinkovitost onoga ili zbog onih koji donosimo ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeći za raspravu prijavio se zastupnik Šimo Đurđević. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Važeći Zakon o udomiteljstvu stupio je na snagu tek lani 10. kolovoza 2011. godine. Zakonom su uređeni uvjeti koje mora ispunjavati udomiteljska obitelj način obavljanja i prestanak obavljanja udomiteljstva, te druga pitanja povezana s udomiteljstvom. Udomiteljstvo u Republici Hrvatskoj ima dugu tradiciju još iz daleke 1902 godine. Danas u Republici Hrvatskoj imamo 1332 udomiteljske obitelji za djecu i mladež u kojima je smješteno 1955 korisnika. 1675 djece i mladeži bez odgovarajuće roditeljske skrbi. 250 djece s teškoćama u razvoju, 30 djece i mladeži s problemima u ponašanju. Ukupni broj udomiteljskih obitelji za odrasle osobe je 1303 u kojem je smješteno 1394 korisnika. To su starije i nemoćne osobe, osobe sa invaliditetom, psihički bolesne odrasle osobe. Važeći zakon o udomiteljstvu usklađuje se sa Zakonom o socijalnoj skrbi na način da se mijenjaju nadležnosti ustanova socijalne skrbi. Uvijek treba težiti višem obrazovnom standardu. Ali nova istraživanja, modeli udomiteljstva u Europi su pokazala da je od 12 europskih zemalja samo jedna zemlja propisuje završeni stupanj stručne spreme dok u drugim zemljama ne postoje propisani uvjeti vezano, propisani status udomitelja. Praksa u Republici Hrvatskoj pokazuje da završeno srednjoškolsko obrazovanje ne jamči uvijek bolju skrb korisnika već druge karakteristike udomitelja. Isto tako, uvodi se gornja dobna granica za udomitelja koji skrbi o djetetu a to je da može biti stariji od 60 godina osim ako se radi o srodničkoj obitelji i da samac može skrbiti o najviše dvoje djece. Također je vrlo bitno da punoljetni korisnici po završetku srednje škole mogu ostati još godinu dana kod svog udomitelja u nadi da će se zaposliti. I takove osobe po meni trebale imati prednost pri zapošljavanju iz svega narečenog neću više dužiti mislim kao i ostali kao i neki što su ovdje već prokomentirali možda vrlo osjetljivo pitanje trebali imati u dva čitanja kako bi ovdje u Hrvatskom saboru za ovo vrlo osjetljivo područje ove izmjene i dopune po meni donijeli konsenzusom. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća za raspravu zastupnica Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo ministrice sa suradnicom. Pa evo čuli smo već nekoliko puta da je postojeći Zakon o udomiteljstvu donijet prije niti godinu dana. Tada kao novi zakon kojim se htjelo ovo područje uskladiti i sa tada novim Zakonom o socijalnoj skrbi ali i sa smjernicama reforme socijalne skrbi koja je išla prema deinstitucionalizaciji te provedbi zajedničkog Memoranduma o socijalnom uključivanju u RH i planom deinstitucionalizacije i transformacije domova socijalne skrbi naravno i sukladno Konvenciji o pravima djece koja predviđa institucionalnu skrb tek onda kada je to neophodno. U tom smislu je ovaj zakon u srpnju 2011.donijet naravno sa ciljem povećanja broja udomiteljskih obitelji, ujednačavanjem kvalitete pružanja usluga udomiteljstva, povećanjem standarda udomiteljstva, reguliranjem udomiteljskih naknada za troškove korisnika, određena područja obveznog osposobljavanja itd., povećanje prekršajnih sankcija za kršenje odredaba toga zakona. Danas nepunu godinu provedbe toga zakona pred nama je zakon o izmjenama i dopunama toga zakona jer se kaže da postavljeni cilj u provedbi zakona nije postignut. Pa se onda predlaže postizanje toga nepostignutog cilja sada izmjenama, prije svega u ukidanju o potrebnoj srednjoškolskoj spremi za udomitelja, pojednostavljenjem postupka za ostvarivanje prava, smanjivanjem kruga korisnika kojima je potrebno specijalizirano udomiteljstvo, ukidanjem odredaba o mreži udomitelja, ukidanjem profesionalnog udomiteljstva, ukidanjem dijela kaznenih odredaba i ublažavanjem kriterija za pristup udomiteljskom statusu u dijelu koji određuje koji je to udomitelj ili drugi član obitelji osoba društveno neprihvatljivoga ponašanja. Obzirom na vrijeme ne znam da li ću stići razgovarati o drugim odredbama. Zaustavit ću se na ovim pravnim. Dakle, ne sumnjajući u dobru namjeru predlagatelja zaista držim da tu ne trebamo sumnjati da svi težimo tome da se udomiteljstvo etablira u našoj zemlji, da se proširi mreža udomitelja i da se povise standardi. Nisam sigurna da ovako predloženim odredbama izmjena i dopuna će se to i postići. Evo počet ću od članka 19. postojećeg zakona dakle to je članak 12. izmjena kojim se mijenja stavak 3. Radi se o tome da se pojašnjava koji udomitelj ili drugi član obitelji jesu osobe društveno neprihvatljivoga ponašanja. Predložene izmjene sada važeći zakon je imao odredbu da su to osobe koje su pravomoćno osuđene za kaznena djela, pa sada nabraja protiv života i tijela, protiv slobode i prava čovjeka, protiv časti i ugleda, protiv spolne slobode, ćudoređa, protiv braka, obitelji i mladeži, protiv imovine, protiv vjerodostojnosti isprava, vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom i osobe koje su kažnjene za prekršaj zbog nasilja u obitelji i osobe protiv kojih se ne vodi kazneni postupak. Dakle, naravno jedan širok krug ljudi i zaista bih voljela čuti od gospođe ministrice kao predlagateljice ovog zakona koji je bio racio da se ovaj stavak 1. članka 19. Podstavak 3. mijenja jer mi ga je zaista teško dokučiti. Dakle, suzili smo ovaj broj ljudi na osobe koje su u zadnje tri godine prije podnošenja zahtjeva za obavljanje udomiteljstva pravomoćno osuđene za kazneno djelo protiv života itd. i prema kojima je izrečena prekršajno-pravna sankcija. Ništa se ne govori i govori se za osobe protiv kojih se vodi kazneni ili prekršajni postupak za ta djela. Šta se tu događa? Mi dakle tim osobama povjeravamo najranjivije skupine, povjeravamo djecu i psihički starije osobe najčešće psihički oboljele dakle koje se ne mogu o svojim pravima brinuti, mi ih povjeravamo osobi koje su teoretski po ovoj odredbi je moguće da su bile osuđene pred pet godina za to kazneno djelo, da im još uvijek možda teče kaznena sankcija ili uvjetna recimo uvjet, a da one mogu biti udomitelji i aplicirati za udomitelje. Vidimo ovdje amandman SDP-a jer je i klub SDP-a shvatio da tu nešto nije dobro, ali čini mi se da je taj amandman još gori od predloženog teksta zakona. Zašto? Jer kaže da se osobom društveno neprihvatljivog ponašanja u smislu ovog zakona smatraju osobe koje su pravomoćnom presudom proglašeni krivom za počinjenje kaznenog djela ili prekršaj za nasilje u obitelji dok za isto nije nastupila rehabilitacija i osobe protiv kojih se vodi kazneni postupak za djela koja se progone po službenoj dužnosti ili prekršajni postupak za nasilje u obitelji. Šta to znači? To znači da udomitelj može biti svaka pravomoćno osuđena osoba osim za djela ili prekršaj nasilja u obitelji. To znači da pravomoćno osuđeni ubojica može biti udomitelj. Pravomoćno osuđeni počinitelj ratnog zločina može biti udomitelj, dakle tu se isključuje samo osoba koja je pravomoćno osuđena za nasilje u obitelji odnosno ona za koju se vodi taj postupak. Dakle dok se vodi postupak za druga djela neće moći biti udomitelj ali kada bude presuđeno za to djelo onda će moći. Dakle u tom amandmanu ja također vjerujem u dobru namjeru kluba SDP-a ali taj amandman nije dobro sročen i prema tome jedini ispravan amandman i dobar amandman u smislu ovoga bi bio da se članak 12. predloženih izmjena i dopuna briše i da ostane članak 19. u tekstu kako je on predviđen jer je zaista obuhvatio sve one osobe koje počinjenjem takvih kaznenih djela ili kao okrivljenici u kaznenom postupku jesu osobe društveno neprihvatljivoga ponašanja. Tu upozoravam i na stavak 2. članka 19. postojećeg zakona koji evo nije išao u izmjenu, ali koji će opet bit primjenjiv, ovisno o tome kada ćemo dobit očekivani zakon o kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji i pravnim posljedicama osude. Nadalje, upozoravam na izmjene u članku 57. kojim se brišu kaznene odredbe. Dakle do sada su bile predviđene kaznene odredbe odnosno prekršaji, novčane kazne za niz povreda i nepoštivanja ovoga zakona. Ovim izmjenama kako je predloženo dakle briše se stavak 2. i 4. …/Govornica isključena./… ostaje dakle samo ono što bi udomitelj sagriješio da tako kažem prema zavodu, prema centru za socijalnu skrb, odnosno prema državi. Dakle ako bi udomio nekoga bez važeće dozvole i ako bi udomio nekoga bez rješenja onda bi i prekršajno-pravno odgovarao. Međutim, ako bi učinio niz povreda upravo prema korisniku onda se to za sad briše, dakle više on neće prekršajno odgovarat, neće mu bit zapriječena novčana kazna za to uz obrazloženje predlagatelja da te povrede po naravi i težini ne podliježu prekršajnoj i pravnoj odgovornosti, posebno jer su one sastavnice udomiteljskog ugovora kao obvezno-pravnog odnosa. Prvo nije točno jer nisu sve sastavnica udomiteljskog ugovora niti su sve ove povrede predviđene za prestanak dozvole za udomiteljstvo. Prema tome mi smo korisnika udomiteljstva, ponavljam radi se o djeci, radi se o uglavnom osobama starijima koje nisu sposobne brinut o svojim pravima, mi smo im oduzeli mogućnost da se oni koji krše njihova prava da se i prekršajno kažnjavaju. Stoga smatram da apsolutno treba u odredbe zakona vratit ove kaznene odredbe jer smo te korisnike prepustili na milost i nemilost udomiteljima na ovaj način i prema tome ispada da država je sebe ostala štitit tom zapriječenom prekršajnom sankcijom, a za korisnike ju nije briga. Tako to izgleda po ovim prijedlozima.
Hvala. Nastavljamo dalje s raspravom Zastupnica Jadranka Kosor. Nema je, gubi pravo na raspravu. Dalje, zastupnik Dinko Bošnjak. Izvolite kolega Bošnjak.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo ministrice, kolege zastupnici. Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o udomiteljstvu donosi određene izmjene koje se odnose na zakon donesen 2011.godine u kolovozu. Važeći Zakon o udomiteljstvu i njegove provedbene propise potrebno je uskladiti s novim Zakonom o socijalnoj skrbi. U Zakonu o socijalnoj skrbi mijenja se nadležnost ustanova socijalne skrbi na način da će poslove koje su obavljali zavodi za socijalnu skrb prestankom navedenih ustanova obavljati centar za socijalnu skrb. Daljnje izmjene koje se odnose na obrazovni status udomitelja gdje se omogućava da stupanj obrazovanja bude osmogodišnja škola vjerojatno neće doprinijeti povećanju standarda življenja korisnika, nego možda čak bude generalno došlo do smanjivanja te kvalitete. Postoji jedna stvar, izmjena zakona je što će postupak bitno biti pojednostavljen, a posebno kod srodničkog udomiteljstva gdje se uvodi ubrzani postupak za izdavanje dozvola. Budući da Centar za socijalnu skrb donosi konačnu odluku o skrbi djeteta i preporuke Ministarstva socijalne politike nisu obavezujuće bilo bi zanimljivo čuti zbog čega se ta pravna regulativa u nekim slučajevima krši kao što smo to čuli ovih dana. Zakon o udomiteljstvu regulira izuzetno osjetljivu tematiku koja zahtijeva uključivanje što većeg broja stručnjaka … za ta područja koji mogu ponuditi kvalitetu rješenja koja se mogu primijeniti s ciljem unapređivanja života i rada kako korisnika tako i onih koji će ovaj rad na složenim društvenim problemima obavljati zdušno i s ljubavlju. Najveći broj svih korisnika udomiteljskih obitelji nalazi se u Gradu Zagrebu i Zagrebačkoj županiji, dok je najmanji broj u Šibensko-kninskoj županiji. Da bi se udomiteljstvo diglo na višu razinu potrebno je što više popularizirati i ostvarivati što povoljnije uvjete potencijalnim udomiteljima, omogućiti kvalitetnu skrb i ubrzati koliko je to moguće brži razvoj te institucije. I na kraju, treba napraviti i omogućiti da se sve ove promjene zakona mogu primijeniti na terenu kako bi se postigao cilj zbog kojeg se sve promjene zakona i donose. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I pojedinačno zadnje, Tomislav Ivić. Izvolite kolega Ivić.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo ministrice. Nekoliko rečenica. Htio bih reći naravno i svoje viđenje o prijedlogu izmjena Zakona o udomiteljstvu. Prije svega rekao bih da nema nikakvog razloga da ovaj prijedlog izmjena zakona ide u hitnu proceduru i po hitnom postupku. svjedoci smo da gotovo svi zakoni koji dolaze u ovaj Sabor idu u hitnu proceduru, ne znam koji je razlog, ali ovdje zaista ne vidim nijedan jedini razlog koji bi rekao da taj zakon treba ići u hitnu proceduru. Ako je postojeći zakon na snazi godinu dana i ako je napravljena temeljita analiza o funkcioniranju tog zakona mislim da se onda moglo zakon uputiti u redovnu proceduru pa da kroz dva čitanja se onda daju i konkretni prijedlozi o izmjenama zakona. Vidjeli smo iz rasprava kolega da su se ključne stvari u biti odnosile na dva aspekta izmjene zakona. prva se odnosi na ukidanje stručne spreme, srednje stručne spreme za udomitelje i vraćanje u biti da udomitelji mogu biti oni koji imaju osnovnu školu. Jasno mi je zašto se to čini, zbog toga da se poveća krug onih koji mogu biti u budućnosti eventualno udomitelji, međutim je li to rješenje problema i hoćemo li na taj način povećati broj udomitelja. U to baš nisam siguran. Je li rješenje u 21. stoljeću vraćati se na neke stvari koje bi trebale biti iza nas. Puno spornije za mene je što se u zakonu ukida ono što je bio veliki iskorak rekao bih u ovom području, a to su profesionalni udomitelji i čuli smo iz uvodnog izlaganja zamjenika ministrice da nije bilo dovoljno vremena da se provedu sve potrebite proceduralne i svake druge pripreme da bi profesionalni udomitelji zaživjeli. Mislim da to jednostavno nije točno, da se to ne radi zbog toga. Ako se radi zbog toga što su u pitanju novci, što su u pitanju sredstva u državnom proračunu onda to treba jasno i glasno reći da zbog ušteda ovog ili onog se ukida ovaj institut. Ono što nam je svima želja bez obzira na stranačku pripadnost je da imamo takav zakonski propis koji će dovesti do toga da se poveća broj udomitelja. Mislim da sa ovim izmjenama zakona taj cilj nećemo postići i da se neće povećati broj udomitelja, dapače mislim da će udomitelja u budućnosti biti još manje što je za sve nas poražavajuća činjenica. I trebamo gledati i raditi izmjene zakona koje će stvarati uvjete da njih bude više. A i mislim da ovo vrijeme od godinu dana je prekratko vrijeme da bi se donosile generalne ocjene i sudovi. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje imamo dvije replike. Prva se javila zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Pa evo kolega Ivić je inzistirao na obrazovnoj strukturi i ja s tim u vezi želim replicirati da bih zapravo iznudila reakciju na repliku, odnosno njegov odgovor. Naime, želim reći da što se tiče te obrazovne razine naprosto oporba želi biti veći kršćanin od Pape. Naime, meni nije logično naprosto da tražimo da udomitelji imaju višu obrazovnu razinu od prosječnog hrvatskog građanina. A znamo da je obrazovna struktura hrvatskih građana loša, da imamo jedan zaista visok postotak neobrazovanih, odnosno onih sa osnovnom školom. Dakle, predloženim se izmjenama zapravo samo uvažava postojeće stanje, a postojeće stanje je kao što smo nekoliko puta danas čuli da imamo 52% udomitelja koji imaju osnovnu školu. S tim u vezi zapravo želim vam postaviti i jedno pitanje. Naime, znači li vaše inzistiranje na srednjoj školi da bi i svim sadašnjim udomiteljima koji imaju samo osnovnu školu trebalo zapravo oduzeti pravo na udomiteljstvo?
Hvala. Žao mi je, zakasnili ste kolega Ivić. U tijeku govora, pratio sam vas pozorno da vidim, očekivao sam, ali nažalost zakasnili ste. Imamo još jednu repliku, zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa evo kolega Iviću rekli ste naravno da se ovim izmjenama zakona nastoji povećati broj udomitelja pa se onda to radi na način da se briše odredba da udomitelji moraju imati najmanje srednjoškolsko obrazovanje i da je to način kako ćemo to povećati. Možda, i to ću komentirati. Ali s druge strane se onda briše profesionalno udomiteljstvo. Pa na taj način i jednom krugu osoba za koje mi ne znamo da li bi ih bilo ili ih ne bi bilo, ali im onemogućavamo da se bave udomiteljstvom. Stručne osobe koje imaju kvalifikacije. Rečeno je danas u ime kluba SDP-a je kolegica govorila da se radi o deficitarnoj struci, da kako smo mogli očekivati da bi se bilo tko prijavio za taj posao, za udomiteljstvo itd. Međutim, koliko ja znam na Zavodu za zapošljavanje ima i medicinskih sestara ima i defektologa ima i psihologa i kako znamo da se baš nitko za to ne bi opredijelio? A ukinuli smo mu sada potpuno mogućnost. Rekli ste i htjeli ste provocirati i odgovor, evo sad ću i to reći na odgovor dakle kolegica pita odgovor na to da li znači da se treba ukinuti postojeći udomitelji? Vaša kolegica Bonačić je rekla da je ovaj zakon samo prelazno rješenje i da vrlo brzo trebamo očekivati novi Zakon o udomiteljstvu, međutim zašto onda idete tako strogo i brišete to srednjoškolsko obrazovanje? Dakle, mogli ste vrlo elegantno jednom odredbom reći da se to ne odnosi na postojeće udomitelje ili da će se ova odredba o srednjoškolskom obrazovanju primijeniti za dvije ili tri godine. Na kraju, obrazovna struktura stanovništva hrvatskoga nije danas jednaka kakva je bila pred 30 ili 40 godina, pogotovo ako krenemo u obvezno srednjoškolsko obrazovanje to će se mijenjati. I zato mislim da je bilo prestrogo ovu odredbu skinuti. Mogla se relativizirati. Hvala.
Vrijeme, kolegice. Hvala. Ovime smo završili. Imamo odgovor na repliku? Pardon. Pa nisam očekivao da ćete kolegici uzvratiti, ali u redu je.
Ne, iskoristit ću priliku pa i kolegici odgovoriti. Slažem se u biti sa ovim što je rekla gospođa Ana Lovrin. U tom i je kolegice Ana problem što ovdje ukidanjem odredbe da to mora biti srednja stručna sprema se nastoji vjerojatno povećati broj udomitelja, a istovremeno ukidanjem odredbe o profesionalnom udomitelju se smanjuje mogućnost povećanja broja udomitelja. Dakle, samo po sebi to je i jedno i drugo nelogično. Ne znam kolegice Jelaš odakle vama podatak da je prosječan hrvatski građanin 8-godišnjeg obrazovanja? Ja ipak mislim da je to više od 8-godišnjeg … [[Upadica se ne razumije.]] Udomitelj da, ali vi ste govorili o prosječno obrazovanom građaninu. Ja sam rekao da nisam siguran da je ovo najbolje rješenje, a i kolegica Lovrin je to dobro rekla. Mogla se staviti prelazna odredba da u iduće dvije ili tri godine jer tako svi postojeći će i dalje raditi svoj posao. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, da. Dakle, moglo se to na drugačiji način riješiti da svi postojeći koji zadovoljavaju uvjete mogu i dalje raditi svoj posao, a novi eventualno moraju imati srednju stručnu spremu. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Ovime smo završili. Ja bih zamolio potpredsjednicu Vlade i ministricu socijalne politike i mladih. Gospođo ministrice izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Prije svega hvala svima koji su sudjelovali u raspravi o ovom zakonu. Rasprava služi tome da se vidi ako nešto u zakonu nije dobro. Mislim da su prošla vremena kada su ljudi s ove strane mislili da su najpametniji i da ne mogu ništa nepogrešivo napisati u zakonu tako da sve ono što nije dobro napisano u zakonu može se popraviti amandmanima. Ovdje već ima dovoljan broj amandmana i najvjerojatnije će neki od njih biti prihvaćeni kako bi se ono što smo eventualno nedovoljno dobro normativno riješili i napisali u ovim izmjenama da možemo u konačnom prijedlogu zakona napraviti kao jedno dobro rješenje. Što se tiče ovog zakona zašto je išao po hitnoj proceduri, zašto uopće smo išli na taj zakon? Išli smo zbog toga što nas je praksa i stanje u praksi natjeralo na to. Naime, riječ je o tome da mi u ovom trenutku u Hrvatskoj imamo negdje oko 50% udomitelja koji imaju osnovnu školu i koji se već godinama bave udomiteljstvom i koje mi možemo nazvati nekom vrstom tradicionalnih udomitelja. Svi ste ovdje govorili o tome kako nemamo dovoljno udomitelja i kako nam od Dubrovnika do Gospića i gotovo u cijeloj Istri nema gotovo udomitelja, ima nešto srodničkih udomitelja. Dakle to je veliki dio Hrvatske koji je apsolutno nepokriven udomiteljima i mnoge akcije koje su se radile u proteklim godinama od strane UNICEF-a, pa i od strane resornih ministarstava nisu urodile plodom. Što znači da nije se uspjelo motivirati jedan broj da se bavi udomiteljstvom. Dakle, nije to baš nešto na čemu se može zaradit, nije to baš nešto što je tako jako primamljivo ljudima. To je jedan težak posao gdje ljudi dobiju djecu koja su visoko traumatizirana, djecu koja dolaze iz vrlo lošeg okruženja. I s tom djecom doista nije lako, nije lako raditi, za to treba puno truda, puno ljubavi. Naravno da treba i znanja pa ću sada doći i na tu osnovnu, odnosno srednju školu. Na ovaj način mi smo zaštitili, dakle gotovo 50% udomitelja kojima su centri u zadnjih godinu dana krenuli oduzimat licence. Dakle, centri su provodili zakon, provodili su zakon po kojem onaj koji ima osnovnu školu se ne može baviti udomiteljstvom. Svaki dan se oduzimaju licence ljudima, što se radi, radi se to da jedan dio udomitelja koji ima obrazovanijeg sina ili supruga, prebacuje licence na njega. ja vas pita što smo dobili u kvaliteti udomiteljstva? Ništa, zadovoljili smo samo formu. Usudit ću se reći da svatko od nas ko je završio fakultet dobije samo temeljno obrazovanje, dok nismo stekli u poslu neke druge vještine. U principu to temeljno obrazovanje nam je tako jedna podloga s kojom, dakle bez tih vještina teško da možemo biti, svako od nas dobri u onom dijelu u kojem smo radili. Tako isto i s udomiteljima. Ovdje je netko rekao jednu točnu činjenicu, tako da i vi kolega koji ste rekli da to ne postoji u Europskoj uniji. Morate znati da od 12 zemalja Europske unije samo jedna propisuje uvjete obrazovne za udomitelje. Zašto? Zato što vas niti obrazovna struktura, dakle visoko obrazovna struktura ne kvalificira za rad sa visoko traumatiziranom djecom, nego samo dodatna edukacija. I to je ono što je zadatak nas, jer to rade i u zemljama Europske unije, a to je jedan kontinuirana edukacija udomitelja. Dakle, s njima treba raditi, njima treba davati i organizirat kontinuirane edukacije, ne edukacije koje se rade zato da bi se potrošili novci od strane ili udruga, ili ministarstva ili nekog drugoga, nego ciljane edukacije onoga što njima treba. Ne dobiju svi jednako traumatiziranu djecu, ne dobiju svi djelu sa istom vrstom problema. Treba pojačati komunikaciju između centra i udomitelja, što znači da kad centar dovede dijete udomitelju da mu mora reći doista što se s tim djetetom događalo u obitelji, jer to centar zna, udomitelj ne zna. Dakle, udomitelj mora dobiti kompletnu sliku o tome u kakvim uvjetima je to dijete živjelo u obitelji, zbog čega je izmješteno iz obitelji. Jer centra nikad ne izmješta djecu iz svog nekog hira, nego samo onda kada je doista, su evo neke osnove, osnovna prava djeteta u njegovoj matičnoj obitelji ugrožena. Dakle, mi moramo raditi na tim nekim mehanizmima koji omogućavaju da udomitelji lakše obavljaju posao udomiteljstva. Mi ćemo ići u transformaciju domova, dakle sve ono što je dobro, što je bivša vlada dobro napravila u smislu planova deinstitulizacije, decentralizacije, ovog udomiteljstva. Dakle, mi ćemo na tome i dalje nastaviti raditi, ići ćemo k transformaciji domova socijalne skrbi u dječje centre koji bi trebali biti jedna trajna potpora udomiteljima. Dakle oni u ovom trenutku nemaju tu vrstu potpore, da imaju nekoga ko će im pomoći u onom trenutku kada ne znaju kako postupati sa djetetom koje pokazuje određene, određeno ponašanje kao posljedicu života koje je imalo određeni period, često puta vrlo drugo u svojoj temeljnoj obitelji. Naravno da ovo što smo mi zaštiti u ovom trenutku one koji se bave udomiteljstvom već godinama, i koji imaju samo osnovnu školu, ne znači da se svi drugi koji imaju srednju školu, ili visoko obrazovanje ne mogu bavit udomiteljstvom. Naravno da mogu i jest cilj da imamo što je moguće više visoko obrazovanih. Cilj je i da imao veći dio urbanog udomiteljstva, svi ste rekli ovdje da imao veći dio ruralnog udomiteljstva i to je problem. Problem je npr. kada imate djecu koja se rode sa neurorizičnim poremećajem, teško je tu djecu smjestiti u neka ruralna mjesta, zbog toga što je zdravstvena skrb, dakle određene vježbe, fizioterapeuti i svi oni koji trebaju sa tom djecom raditi, u vrlo ranoj fazi su ustvari poprilično udaljeni od takve djece. Nije lako udomiteljima svaki dan iz Nove gradiške ići u Zlatni cekin, nije lako ići iz Vrbovečke dubrave svaki dan na Goljak. Dakle, mi moramo prvenstveno zbog te djece razvijati urbano udomiteljstvo, ali to je proces. To se ne može preko noći, to je jedan proces treba raditi na tome i definitivno smo mi usmjereni na to da dobijemo što je moguće veći broj obrazovanih udomitelja, ali i urbanih udomitelja. Ali još jedanputa bih htjela podvući da moramo biti zahvaliti svim ovim ljudima koji u ovom trenutku i u zadnjih dvadesetak ili tridesetak godina skrbe o toj djeci, bez puno potpore za izuzetno nisku naknadu. Brinu se o toj djeci čak i onda kada više nemaju nikakvu zakonsku obvezu, dakle iza 18 godina, ljudi se najčešće pobrinu za tu djecu, i da dođu do nekog radnog mjesta, ostvaruju sami kontakte, jer tu država nikad nije napravila jedan dobar sustav koji bi štiti tu djecu. Dakle, oni sami ulaze u komunikaciju i sa obrtničkom komorom i sa određenim krugom poslodavaca koji onda tu djecu zaposle sa 18 godina, kada završe određene strukovne škole. Dakle, zbog svega onoga što su oni uložili u tu djecu, i svoju energiju, i svoje slobodno vrijeme, i svoju veliku ljubav, i svoju veliku brigu mi je moramo biti doista beskrajno zahvalni. I zbog toga mi se čini da smo trebali s ovim zakonom zaustaviti na neki način progon tih ljudi, jer svaki dan, dakle pozivanje u centar i oduzimanje licenci doista nas dovodi do toga da izgubimo i ovaj broj udomitelja koji imamo, a nemamo ih dovoljno. Još jedanput ću vam reći, svi ste vi ovdje rekli da imamo nekoliko županija u kojima nemamo niti jednog udomitelja i vrlo je, dakle teško da ćemo tu povećati neki broj udomiteljstava. Prema tome moramo zaštiti ovo što danas imamo. Dakle, ovaj zakon je i bio na javnoj raspravi dosta dugo i zbog toga isto tako smo se usudili ići po hitnoj proceduri. Usklađen je sa svim udrugama udomitelja. Naravno da imamo prostora za doradu, ali to ćemo u jednom novom zakonu, za kojeg smatramo da bismo negdje uz jednu kvalitetnu, javnu, stručnu raspravu mogli imati, dakle negdje u kasnu jesen, ovdje u Saboru zajedno sa Obiteljskim zakonom, Zakonom o socijalnoj skrbi. Dakle, evo sa jednim paketom zakona koji bi onda imali, tako kažem jednu cjelovitu sliku. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Ovime smo završili sa ovom točkom dnevnog reda. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Zahvaljujem potpredsjednici Vlade ministrici sa suradnicima.
Prelazimo na izjašnjavanje o Konačnom prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o udomiteljstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 112. Rasprava o tekstu zakona je završena. Na klupe je podijeljen pregled amandmana. Zovem molim vas predstavnika Vlade, zamjenik ministrice socijalne politike i mladih Darko Ledinski. Prelazimo na izjašnjavanje o amandmanima. Amandman 1. zastupnika Stjepana Milinkovića. Izvolite.
Ne prihvaća se amandman na članak 5. kojim se mijenja članak 10. stavak 2. zakona kojim se predlaže da se u specijaliziranom udomiteljstvu pružaju usluge skrbi žrtvama obiteljskog nasilja jer smatramo da udomiteljske obitelji ne mogu osigurati sigurnost žrtvama obiteljskog nasilja. Naime, smještaj žrtava obiteljskog nasilja može se osigurati zasada samo u posebnim ustanovama ili drugim pravnim osobama koje osiguravaju uvjete propisane provedbenim propisima.
Podnositelj amandmana zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ne mogu vjerovati gospodine zamjeniče ministrice da ni mjesec dana nakon rasprave u ovom Visokom domu glede Izvješća pravobraniteljice o ravnopravnosti spolova kada puna usta su nam bila prava žena da se zanemaruje na ovakav način one najugroženije, dakle žrtve obiteljskog nasilja čemu sam i osobno svjedočio i branio takve žrtve. I dodatno sam ožalošćen zato što mi baš u našoj županiji demantiramo vas. Mi smo baš u našoj županiji pokazali ogledni model kako to može funkcionirati, osigurali sigurnu kuću o čemu su se očitovali i centri za socijalnu skrb Đurđevac, Križevci i Koprivnica što se pokazalo uspješnim modelom na koji bi trebalo nadograđivati i skrbiti i brinuti o ovim osobama koje se nalaze u tako teškim situacijama. Tražim glasovanje.
Tražite li izjašnjavanje o amandmanu? Tko je za amandman zastupnika Stjepana Milinkovića koji nije dobio podršku Vlade? I nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2. Kluba zastupnika HSU-a na članak 6.
Prihvaća se amandman na sljedeći način: da se udomitelju koji pruža usluge hitnog udomiteljstva isplaćuje udomiteljska naknada u punom mjesečnom iznosu bez obzira na duljinu trajanja hitnog udomiteljstva, ali na način da se po članku 37. konačnog prijedloga zakona, a ne u članku 6. kojim se mijenja članak 11. važećeg zakona kako je to predložio predlagatelj doda stavak 4. koji glasi: "Iznimno od stavka 1. i 3. ovog članka udomitelju koji pruža usluge hitnog udomiteljstva za najviše 30 dana udomiteljstva naknada isplaćuje se za puni mjesec bez obzira na trajanje njegovog smještaja tijekom mjeseca."
Što kaže predlagatelj amandmana?
Suglasni smo.
Ovaj amandman je prihvaćen u izmijenjenom obliku kako je to pročitao zamjenik ministrice. Amandman 3. Kluba zastupnika HSU-a na članak 11.
Amandman na članak 11. ne prihvaća se. Naime, zdravstvena sposobnost isključuje postojanje zaraznih bolesti, psihičkih bolesti i bolesti ovisnosti.
Podnositelj amandmana?
Nisam zadovoljna neprihvaćanjem ovog amandmana. Ne bih bila ni suglasna samo zbog toga što smatram da ovo taksativno navođenje još ovih dodatnih bolesti stvara jednu veću sigurnost budućim korisnicima obitelji udomitelja. Međutim, ovoga trenutka odustat ćemo, nećemo to dalje širiti, ali nadam se da će to o tome se voditi računa u novim prijedlozima.
Znači povlačite amandman?
Da.
Amandman je povučen. Amandman br. 4. Odbora za obitelj, mladež i šport na članak 12. Izvolite zamjeniče.
Ne prihvaća se amandman na članak 12. jer jedan od drugih amandmana koji će sad biti pred nama taj članak 12. puno kvalitetnije regulira.
Podnositelj amandmana u ime odbora poštovana zastupnica Jadranka Kosor. Izvolite.
Da gospodine potpredsjedniče, budući da je ovaj amandman na Odboru za obitelj, mladež i šport donesen jednoglasno, znači glasovali su svi zastupnici članovi i vladajuće koalicije, ali isto tako oporbeni mislim da treba prihvatiti upravo ovaj, a ne ovaj sljedeći koji je isključivo amandman kluba SDP-a. I reći ću zašto. Zato što smo dogovorili se oko toga da je neprihvatljivo ponašanje kako smo unijeli amandmanom među ostalim ne samo ovisnost o alkoholu, drogi ali isto tako promiskuitetno ponašanje. I mislim da je to logično da prihvatimo da udomitelj ne može biti osoba koja je promiskuitetna. I mislim da ne moram obrazlagati zašto jel'. Pa predlažem da prihvatite ovaj amandman, dakako da amandman SDP-a obuhvaća sve ovo što je u amandmanu odbora navedeno, ali ne obuhvaća promiskuitetno ponašanje udomitelja. Hvala lijepa i molim glasovanje.
Tko je za amandman br. 4. Odbora za obitelj, mladež i šport koji Vlada ne prihvaća? Amandman nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 5. Kluba zastupnika SDP-a na članak 12.
Prihvaća se amandman na članak 12. konačnog prijedloga zakona uz ispravak u stavku 2. podstavku 1. tako da se iza riječi djela dodaju riječi koja se progone po službenoj dužnosti.
Predlagatelj amandmana?
Prihvaćamo.
Amandman je prihvaćen u izmijenjenom obliku. I amandman br. 6. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se amandman na članak 46. kojim se nomotehnički dorađuje izričaj normi.
Amandman postaje sastavni dio zakona. Hvala vam zamjeniče. Prelazimo na glasanje. Zaključujem raspravu. Dajem na glasanje Konačni prijedlog zakona. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 79 glasova za i 33 suzdržana donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o udomiteljstvu.
Nastavljamo sa točkom dnevnog reda: - Konačni prijedlog Zakona o javno-privatnom partnerstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZE. br. 112 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za gospodarstvo, Odbor za gospodarstvo, Odbor za financije i državni proračun, Odbor za europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. S nama je zamjenica ministra gospodarstva, gospođa Tamara Obradović-Mazal. Izvolite zamjenice ministra kratko obrazloženje.
Hvala lijepo potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Evo Vlada ovim putem predlaže Konačni prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu. Dopustite da osim što ću zahvaliti na provedenoj raspravi na odborima koja je prethodila raspravi na plenarnoj sjednici zahvalim usput i široj javnosti obzirom da smo s obzirom na sadržaj ovog zakona i značajan učinak koji on ima u praksi i može imati u praksi nakon svog donošenja inicirali smo javnu raspravu sa svim ključnim čimbenicima u Republici Hrvatskoj, sa svim socijalnim partnerima, sa tijelima jedinca lokalne samouprave. Dali so zakon na javnu raspravu prije pokretanja formalne procedure. Isto tako, obzirom na težinu zakona i povezanost, kompleksnu povezanost sa procedurama temeljem Zakona o javnoj nabavi ali i dodirnim točkama sa Zakonom o koncesijama. Prošli smo i niz tehničkih konzultacija u cilju unapređenja ovog teksta prijedloga zakona i sa relevantnim upravama Europske komisije. Ono što predlažemo konačnim prijedlogom zakona na neki način je odgovor na povratne informacije sa terena odnosno od javnog sektora, ali naravno i od privatnog sektora u provedbi važećeg zakona koji se pokazao dobrim okvirom za sklapanje, odnosno za pokretanje modela javno-privatnog partnerstva. Naravno, uvijek je nakon nekog periodičnog vremena važno osvrnuti se na provedbu Zakona u praksi i analizirajući provedbu važećeg zakona dobili smo određena povratna razmišljanja koja su nas i vodila u unapređenju postojećeg teksta zakona. Neke od njih kao reakcija, dakle na povratne informacije kako javnog, tako i privatnog sektora kojeg su privatni partneri u javnom sektoru u nekim jpp projektima je nešto preciznije definirati sam pojam javno-privatnog partnerstva. Ali i u kontekstu kategorizacije isto tako vrste javno-privatnog partnerstva na koju se javni sektor, odnosno u suradnji sa privatnim partnerom odlučuje posebno u dijelu koji se odnosi na obvezne rizike koje na sebe preuzima privatni partner. Također, nastojali smo izaći u susret u segmentu komercijalnog korištenja javnih građevina u onom dijelu kada se ne isporučuje, odnosno ne vrši javna usluga. Isto tako, vežući se na same rokove ukoliko pojedini sektorski zakon naslonjen na krovni Zakon o koncesijama dopušta i dulje razdoblje od 40 godina uvodi se i ta dodatna mogućnost. Dodala bih još da se javno tijelo obvezuje upravo u cilju održavanja kako postojeće, ali naravno i unapređenje transparentnosti objavu svih informacija o namjeri provedbe projekta javno-privatnog partnerstva koju Agencija za javno-privatno partnerstvo onda objavljuje na svojim internetskim stranicama. Ono čime smo na neki način obvezali u smislu skraćenja rokova i nešto efikasnijeg provođenja cijelog postupka što je bio dosta česti osvrt na samu dužinu trajanja od 180 dana u fazi pripreme projekta. Na neki način smo preuzeli obvezu na sebe da u ovom administrativnom dijelu maksimalno skratimo rokove i da upravo ta dužina postupka nije faktor koji sprječava daljnji razvoj projekta. I još bih dodala kao dosta bitnu odredbu i obvezu agencije na izvješćivanje, nadzor izmjena i dopuna JPP ugovora za one projekte iz registra JPP-a koji su zaključeni prije stupanja na snagu samog postojećeg zakona. Na kraju dodala bih da svi moramo biti svjesni čega pretpostavljam i da jesmo da je zakon okvir koji dopušta u slučaju, dakle da se javni sektor na to odluči provedbu modela javno-privatnog partnerstva u segmentu kada postoji javna usluga, za kojeg postoji potreba. Naravno nedostatak sredstava, ali oslanjajući se primarno na odgovornost postojećih zakonskih okvira u smislu financijske odgovornosti, u smislu discipline, odgovornosti prema proračunu. Dakle, u skladu sa mogućnostima, odgovornošću i obvezama prijedlog zakona nastavlja i pruža dodatno kvalitetan okvir za provedbu samog JPP projekta. Ponavljam, ukoliko se javni sektor odluči upravo na ovaj način financiranja ostvarenja javne usluge. Zahvaljujem.
Zahvaljujem zamjenici ministra gospodarstva, gospođi Tamari Obradović–Mazal. Pitam žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ako ne, onda prelazimo na raspravu. Najprije u ime klubova, u ime Hrvatskih laburista govorit će uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, poštovana zamjenice ministra. Svoju raspravu započet ću prepričavanjem zadnjeg stavka opisa stanja iz prijedloga ovog zakona na stranici tri koji veli da je ovaj zakon važan instrument zaštite poreznih obveznika iz razloga što se u sustavu efikasne pripreme javnog infrastrukturnog projekta štite na način da doista plaćaju najmanju cijenu za utvrđeni standard javne usluge. Dakle, ovaj zakon je garancija jamstvu građanima Hrvatske da će model javnog privatnog partnerstva po ovom Zakonu dati svaku uslugu po najnižoj cijeni po utvrđenom standardu javne usluge. To je citat. Što je javno privatno partnerstvo po mom osobnom sudu i sudu Hrvatskih laburista? Model u kojem su troškovi javni, a profit privatni. Očekivao sam da u opisu stanja i uvodnom obrazloženju zakona i nekad negdje netko iz Vlade prezentira rezultate, da analizu 16 projekata koji su do sada u Hrvatskoj započeli i gotovi su ili traju po modelu javno-privatnog partnerstva po postojećem zakonu ali onda još kada nije bilo zakona kada su postojale samo smjernice, ako se ne varam smjernice. Po smjernicama ne o zakonu išao je Projekat …-Istra cesta Zagreb-Macelj i Pročistač u Zagrebu, a 13 projekata iz registra javno-privatnog partnerstva su tri sportske dvorane, jedan autobusni kolodvor, obnova zgrade županije i 8 osnovnih škola u jednoj županiji. Tih 8 osnovnih škola iz grada županije su u Varaždinskoj županiji, autobusni kolodvor ako se ne varam u Osijeku, a dvorane su Koprivnica, Split i treća ne znam Varaždinu. Dakle imali smo što analizirati. Napraviti usporedbu da smo te iste projekte financirali kreditom, efekt bi bio takav, a sada po modelu javno-privatnog partnerstva je ovako i država je ušparala toliko milijardi, milijuna, stotina tisuća, toliko su porezni obveznici manje to financirali, toliko je rizik manji i dobili su najkvalitetniju uslugu jer je model savršen naročito sa Spaladium arenom u Splitu. Toga nema. Kako to da nakon tako značajnih projekata donosimo novi zakon bez analize efekata postojećeg zakona? Ovaj zakon je jamstvo nemojte to zaboraviti. Svaki građanin bi ga trebao dobiti da ga pohrani u svoju arhivu jer država ova Vlada daje jamstvo. Što je još javno-privatnog partnerstvo? Nije dug, nije zaduženje, nego je najam na 5, 10, 20, 30, 40 godina. Najprije država zakonom ograniči zaduženost lokalne samouprave, regionalne i svoje što je u smislu zaštite proračuna dobro ali u model javno-privatnog partnerstva nije zaduženje, nije stvaranje duga na 40 godina nego je to najam. To šta taj najam na kraju se pretvara u eure ili kune, nije bitno. I što je još zajedničko ovim projektima? Osim ove dvije ceste radi se o građevinama. A kako modeli javno-privatnog partnerstva i pokušaj poticanja oporavka gospodarstva prolazi investicije u građevine ako nismo naučili iz vlastitog iskustva pokušajmo shvatiti što se dogodilo Španjolskoj i Portugalu. I sada prije nego što me opet dušobrižnici optuže za populizam i demagogiju reći ću da ću citirati stalnog predstavnika Međunarodnog monetarnog fonda koji je 2009. valjda u Kini u Changingu prezentirao međunarodna iskustva o javno-privatno partnerstvu i u toj prezentaciji kaže: "Javno-privatno partnerstvo donosi potencijalno visoki fiskalni rizik". Istina je kaže "prijenos je rizika s države na privatni sektor ali ne mora to biti tako jer u konačnosti taj rizik može pasti na teret građana ili opet se vratiti na teret države. Besplatna infrastruktura, kako to primamljivo zvuči kada ne bi bilo postojalo ali. javno-privatnog partnerstvo potencijalno ugrožava integritet proračunskih procesa i potkopava napore očuvanja makroekonomske održivosti i može potencijalno zakomplicirati održavanje financijske discipline i dobrog upravljanja. Visoki financijski rizici koji se često ostvaruju". To je citat. I daje primjere Portugal autocesta koja je država ugovorila prema gustoći prometa, nakon kraha i pokušaja spašavanja na kraju je morala postaviti naplatne kućice i uvesti naplatu cestarine da bi spasila svoj interes. Velika Britanija, Londonska sveučilišna bolnica, proglašena najvećim ostvarenjem sna. Nakon završetka projekta država joj mora dati nekoliko desetaka milijuna funti dodatnih novaca jer su svi pogriješili u projektiranju i izvedbi ventilacijskog sustava koje sprječavao funkcioniranje Sveučilišne londonske bolnice i rizik je pao isključivo na teret države. Mađarski A1 nakon 4 godina autocesta, projekat je nacionaliziran. Meksiko autocesta nakon financijskih teškoća i u dva pokušaja sanacije država je '97.preuzela kompletni projekat i našla dug od 7,7 milijardi dolara. U toku preuzimanja preuzela je i taj dug. Ako projekti koji su na tržištu pa čak i dnevno ostvaruje keš, donose takav rizik, što je tek sa objektima koji nisu na tržištu? Što je tek s objektima koji nemaju komercijalnu namjenu nego isključivo korisnik najma i usluga je općina, grad, županija ili država? Tu rizik preuzimaju isključivo lokalna i regionalna samouprava i država. Još nešto, što ako Društvo za posebne namjene ode u stečaj? A u 6 slučajeva u Europi je to zabilježeno. I još nešto, što ako za godinu dođe do promjene komunalnog ustroja RH i ukine se pola općina, 10% gradova, županije i postanu regije? Ti ugovori se preuzimaju oni koji su pravni slijednici općina, gradova i županija. I što mislite što će biti veliki kamen smutnje kada neka županija se mora udružiti sa županijom koja ima ugovor na JPP na 40 godina od milijardu kuna? Taj dug preuzimaju građani stanovnici one županije koji ni luk jeli ni mirisali. A ta promjena ne mora biti za godinu dana, može doći za 10 godina. I važno, prema Zakonu o proračunu člancima 22. i 24. ako se ne varam Ministarstvo financija do kraja travnja, a Vlada do kraja lipnja svake godine moraju usvojit Strategiju vladinih programa za trogodišnje razdoblje. A u članku 25. je propisano da Ministarstvo financija najkasnije do kraja svibnja, a Vlada najkasnije do kraja lipnja mora usvojiti Smjernice ekonomske i fiskalne politike u kojima mora biti obavezatni sadržaj strateški ciljevi ekonomske financijske politike, osnovni makroekonomski pokazatelji, osnovni pokazatelji fiskalne politike, procjena prihoda i rashoda te primitaka, prijedlog visine financijskog plana, predviđene promjene javnog duga i Strategija upravljanja javnim dugom. A strategija Vlade u sebi treba sadržavati, citiram: zakon, ukupnu zajedničku viziju strateškog cilja, makroekonomski okvir, glavna strateška područja djelovanja Vlade s postavljenim ciljevima, načinom ispunjavanja, mjerilima procjene rezultata i na kraju rang strateških prioriteta. Ako se ne varam, sada je srpanj mjesec i ako sam dobro uspio sve provjeriti, u 2012. Vlada nije usvojila ni strategiju niti pak smjernice. Jedine smjernice i strategije koje postoje su iz srpnja 2011. I sada postavljam pitanje, da li ovaj Zakon o javno-privatnom partnerstvu i forsiranje modela javno-privatnog partnerstva Vlade Zorana Milanovića jeste u funkciji izvršavanje Strategije ekonomskog razvoja i smjernica fiskalne ekonomske politike Vlade HDZ-a utvrđene u dokumentu u srpnju 2011. Jer nakon toga Hrvatska nema ni strategiju, niti smjernice, sukladno člancima 22. do 25. Zakona o proračuna. I da ne ispadne da se šalim, koju strategiju razvoja, prioriteta, investicija želimo ovim zakonom ponukat izvršit. Koji su to prioriteti ove Vlade i Republike Hrvatske da kroz model javno-privatnog partnerstva tobože dobijemo nešto besplatno jer će privatni partner financirati, a građani po jamstvu ove Vlade dobiti najmanju cijenu za utvrđeni standard javne usluge. Koji su to sektori ako ne znamo projekte, koja su to područja? Zdravstvo, školstvo, hoćemo gradit zatvore. Koji su razlozi što toga nema, zašto raspravljamo samo o zakonu, a ne o ovome u koji ćemo sektor ili sektore, aktivnosti i djelatnosti prema strategiji i prioritetima koji se utvrđuju prije zakona jer zakon mora biti sredstvo provedbe te strategije. Da smo dobili tu strategiju, da je usvojena i objavljena možda bi lakše razumjeli zašto prvi potpredsjednik Vlade Republike Hrvatske pod svaku cijenu na ovakav način forsira model javno-privatnog partnerstva. A oni koji znaju stanje u Varaždinskoj županiji svjesni su činjenice da oni koji su u njega ušli, te općine, gradovi i županija, u sljedećih 20 godina investicijska sposobnost im nije na nuli nego ispod toga. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, poštovani Šuker.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolega Lesar, ja bih samo htio napomenuti da ovo što ste spomenuli za osam projekata u Varaždinskoj županiji zaboravili ste reći ono što je ključno, a to je da je proračunski nadzor Ministarstva financija…
Kolega Šuker, ne možete u ispravku netočnog navoda govoriti ono što nije spomenuto, što je zaboravio kolega spomenuti nego možete ispraviti ako je nešto netočno rekao. Morate formulirati.
Netočno je, onda može ovako, netočno je da nitko nije reagirao, može tako.
Što netočno je da?
Da nitko nije reagirao.
Može. Nastavite.
Samo ja vas molim kolega Stazić, ja se u potpunosti slažem s vama da ne zloupotrebljavamo instrumente ali dajte se onda odnosite i prema ostalim kolegama tako i ja ću prvi to podržati.
Evo odnosim se prema svima posve isto.
Evo ispravljam netočan navod kolege Lesara…
Evo vrijeme smo vam zaustavili tako da ne kažete da uzimam vaše vrijeme, samo nastojmo da to bude čim bliže Poslovniku.
Ok, nema problema. Hvala vam lijepa na razumijevanju. Ispravljam netočan navod kolege Lesara da nitko nije reagirao i da nitko nema nikakvu analizu. Postoji nalaz proračunskog nadzora Ministarstva financija gdje su utvrđene sve nepravilnosti oko javno-privatnog partnerstva u Varaždinskoj županiji, samo vrlo interesantno s obzirom da nije HDZ u pitanju nijedna institucija u ovoj državi nije ništa poduzela već četiri godine. Hvala lijepo.
Eto sad bi to bilo posve korektno. U ime kluba HNS-a govorit će uvažena zastupnica Natalija Martinčević.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvažena zamjenice ministra sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Evo ja bih prije svega izrazila veliko zadovoljstvo što se ovaj zakon danas našao pred nama, što ćemo ga danas ja vjerujem usvojiti i što ćemo konačno omogućiti da se u cijeloj Hrvatskoj izgrade i obnavljaju javne građevine po modelu javno-privatnog partnerstva. Očekivano od onih koji naravno ne bi ništa radili i ništa gradili i ništa poduzimali, da će sve što želimo poduzeti iskritizirati, međutim eto ja ću u svojoj raspravi istaknuti sve strane, pozitivne strane ovog prijedloga zakona. Kolega Šukeru, što se tiče inspekcijskih nadzora i revizija moram se odmah na to osvrnuti, jer su vaši dušebrižnici i stvarno poslali velik broj revizija u Varaždinsku županiju sve jedinice lokalne uprave i samouprave koje nisu utvrdile apsolutno nikakve nepravilnosti jer vjerujete da jesu vi bi prvi na to odreagirali. Ograničena sredstava u državnom proračunu, a posebno u proračunima jedinica lokalne i regionalne uprave i samouprave nažalost danas onemogućuju bilo kakvu ozbiljniju izgradnju i obnovu, a svi smo i više nego svjesni kolike su potrebe i za izgradnjom novih, a nadasve za obnovom i rekonstrukcijom postojećih objekata u školstvu, u zdravstvu, u pravosuđu, socijalnoj skrbi, kulturi itd. Potrebe na nivou u cijeloj državi za investiranjem u ovu vrstu infrastrukture su velike. Javno-privatno partnerstvo najbolji je model kojim se navedena gradnja može realizirati. Naime, model javno-privatnog partnerstva funkcionira na način da omogućuje znatno bržu realizaciju, izgradnje nvih i rekonstrukcije postojećih objekata. Kao što sam uvodno i naglasila, financijske mogućnosti trenutno su takve da s može razmišljati o izgradnji ili rekonstrukciji samo rijetkih objekata, a na taj način zasigurno nećemo osigurati ne samo bolje već i nužne standarde u odgoju, obrazovanju, znanosti, zdravstvu,pravosuđu, kulturi itd. Cilj navedenog modela i programa je naravno uz izgradnju, dogradnju i rekonstrukciju javnih građevina osigurati i kvalitetne uvjete za izgrađene građevine da one zadovoljavaju propisane standarde i kvalitetu tijekom više desetaka godina uporabe i kasnije generacije korisnika tih građevina imaju osigurane uvjete koji su postojali u prvim godinama nakon izgradnje. Ovaj model osigurava kvalitetnu izgradnju upravo iz razloga što su privatni partneri, odnosno izvođači radova u ugovornom razdoblju, dakle 20, 30 godina, odgovorni za održavanje, odnosno odgovorni za sve eventualne nedostatke, popravke itd. Dakle, privatnom partneru nije u interesu da gradi po sistemu koji je danas kod nas nažalost vrlo čest, a to je drži vodu dok majstori odu, već je upravo privatnom partneru odnosno izvođaču radova u interesu, najviše u interesu dakle da izgradnja bude kvalitetna kako bi njegovi troškovi tijekom održavanja svih tih godina bili što je moguće manji. Dakle, ovim se rješava problem da su dosadašnji načini ulaganja u javne građevine rezultirali neujednačenim standardima, neujednačenom kvalitetom i cijenom izgradnje. Pored toga dosadašnji broj realizacija i investicija u ovim područjima ne zadovoljavaju niti tempom realizacije investicija, niti kvalitetom i troškovima samih projekata što uglavnom ima za posljedicu prekoračenje planiranih sredstava i odstupanja u realizaciji javnih građevina. A kao posebno loše pokazalo se upravljanje i održavanje javnim građevinama u ovom sektoru. Uz sve navedeno jedan od značajnijih benefita upravo ovog modela je snažno pokretanje posrnule građevinske industrije i naravno uz građevinsku industriju i svih ostalih industrija koje su vezane uz izgradnju i obnovu, a to su drvna, metalska, puno malih obrtnika i poduzetnika kojima će upravo ovakvo pokretanje izgradnje vjerojatno očuvati tvrtke i obrte, a time i ono što je svima najvažnije radna mjesta. Ono što je nadalje ključno u ovom zakonu je jasno definiranje i naravno pojednostavljenje procedure te smanjenje rokova. Naime, postojeći zakon predviđao je iznimno složenu proceduru i rokove u trajanju od 180 dana za prikupljanje raznih suglasnosti i mišljenja u pojedinim fazama realizacije projekta. Tako složena procedura, ali i nedorečenost zakona u smislu netransparentno istaknutih kriterija temeljem kojih agencija izdaje ili ne izdaje suglasnost odvratila je javna tijela od odluke da iskoriste prednosti javno-privatnog partnerstva te taj model, osim u Varaždinskoj županiji gdje je pokrenut i realiziran, zapravo nigdje drugdje nije niti zaživio. Dakle, propustili smo određeno vrijeme i mnogi za život građana važnih projekata nisu ostvareni, no ovim zakonom ta se klima mijenja i otvaraju se vrata jedinicama lokalne uprave i samouprave da iskoriste sve prednosti ovog modela. Ono što je nadalje važno je da je izmijenjen način financiranja upravo u korist jedinica lokalne uprave i samouprave čime država sudjeluje u sufinanciranju sada 55%, županije 35%, a jedinice lokalne uprave i samouprave, odnosno gradovi i općine 10%. S time da se kod obaveze županije radi zapravo o jednom dijelu decentraliziranih sredstava što zapravo znači još manje opterećenje županijskih proračuna. I naravno tu je važno naglasiti da po isteku ugovora sa privatnim partnerom građevina ostaje u trajno vlasništvo jedinica lokalne uprave i samouprave, odnosno države. Ovdje se radi o modelu koji je odavno prepoznat i obilato se koristi već duži niz godina u svim zemljama EU. Prošle je godine naime ukupna vrijednost u programima javno-privatnog partnerstva bila 18 milijardi eura, a u rekordnoj 2007. godini gotovo 30 milijardi eura uloženih u izgradnju u najvećem postotku u projekte iz obrazovanja kao što je to slučaj u Varaždinskoj županiji, ali i u projekte željeznice, autoceste itd. I mislim da jedna od država koja zaista prednjači su Francuska i Velika Britanija koje već 30 zadnjih godina vrlo uspješno koriste ovaj model. Dakle, nismo ga mi osmislili, osmislili su ga drugi puno prije nas mi ga samo trebamo uspješno primijeniti. Naime, za vrijeme, evo ja ću vam sad navesti konkretno primjer iz EU i primjer iz Varaždinske županije koja je jedan izuzetno, izuzetno pozitivan primjer. Javno-privatno partnerstvo dakle je bio jedan projekata u koji su za vrijeme župana Čačića pokrenuti u Varaždinskoj županiji i sada se vrlo uspješno implementiraju na cijelu državu. Dakle, u Varaždinskoj županiji po ovom modelu izgrađena su 33 objekta od čega je prva bila Županijska palača koja je bila pred potpunim propadanjem i koja je u potpunosti obnovljena i kao takva je uistinu na ponos i gradu Varaždinu i županiji. No ono što je tu važno, dakle najveći rezultati postignuti su zapravo u obrazovanju. Izgrađeno je i dograđeno 19 škola i 10 sportskih dvorana. Benefiti ovog projekta na primjeru Varaždinske županije uz onaj naravno očiti da je učenicima kao i učiteljima i profesorima omogućeno da rade u novim krasnim opremljenim prostorima su i da dodatni školski prostor donio je organizaciju nastave u jednoj smjeni u kojoj 87% učenika nastavu sada pohađa u Varaždinskoj županiji u jednoj smjeni u primjerenom vremenu. Novi četvorni metri stvorili su uvjete za novu mrežu osnovnih i srednjih škola i programa te omogućili razvoj srednjih škola u Varaždinu kao centara izvrsnosti. Srednje škole izvan Varaždina prerastaju u srednjoškolske centre koji ponudom raznovrsnih programa približavaju obrazovanje mjestu stanovanja učenika i na taj način smanjuju troškove obrazovanja. Temeljem novih i opremljenih prostora pokrenuti su brojni novi programi i dvojezične strukovne škole, gimnazijski program za sportaše, posebni programi za nadarene učenike, a rezultati svega toga vide se u posljednjim postignutim rezultatima naših učenika na svim natjecanjima u državi. Svim školama omogućeno je provođenje EU projekata. Konačni već sad vidljivi rezultat uz moramo reći besplatan prijevoz učenika koji je također uveden u Varaždinskoj županiji još 2006. godine i koji će sada evo hvala Bogu biti realiziran na nivou cijele države snažno izdiže Varaždinsku županiju u području obrazovanja čemu svjedoče i brojke da je upisano 30% više srednjoškolaca i 80% je povećan broj gimnazijalaca. Navedeni prostori također se koriste za razne slobodne aktivnosti, ali i za razne programe cjeloživotnog učenja i obrazovanja odraslih. Evo tu sam sad samo malo, obzirom da se Varaždinska županija prozivala otpočetka, obrazložila na konkretnom primjeru dokazane benefite korištenja modela javno-privatnog partnerstva u obrazovanju, a jednaki učinci mogu se proizvesti i dobrom i brzom izgradnjom i obnovom objekata u zdravstvu, kulturi, pravosuđu itd. I možda za kraj važno je i spomenuti da se ovim modelom izbjegava i dosad bivše vlasti omiljena metoda odlučivanja o financiranju i izgradnji objekata prema političkoj podobnosti. Svi mi jako dobro znamo da su se škole i bolnice gradile tamo gdje se glasalo za HDZ. Mi u Varaždinskoj županiji tu praksu podržavanja HDZ-a nemamo pa bi svih ovih prošlih godina bili itekako zakinuti i zbog toga je dobro da smo preuzeli dobru praksu EU i uveli ovaj model. Ovim modelom omogućuje se svim županijama, gradovima i općinama da samostalno odlučuju što će graditi i što će svojim građanima osigurati i omogućiti. Dakle, tu se nikoga na ništa ne forsira niti to itko forsira, jedinice lokalne uprave i samouprave same odlučuju što će, da li će i kako će. A dal' će to biti dobro i dal' će to biti rentabilno o tome će odlučiti agencija. Jer agencija ima mehanizme u kojima se provjerava razlika između klasične izgradnje i izgradnje po modelu javno-privatnog partnerstva. Ukoliko se pokaže da je klasična izgradnja jeftinija tada će se ići na model klasične izgradnje i zahtjev jedinica lokalne uprave i samouprave za primjerom javno-privatnog partnerstva će se odbiti. Iskustvo Europske unije, ponovno se osvrćem na njih pokazuju da je model financiranja putem modela javnog privatnog partnerstva 17% jeftiniji od klasične izgradnje. Zaključno, radi se o jednom izvrsnom programu što potvrđuje dakle i sva navedena europska iskustva, kao i iskustva iz Varaždinske županije. I ovom zakonu koji konačno na pravi i transparentan način uređuje model javno-privatnog partnerstva. Klub zastupnika HNS-a daje puno podršku. Hvala.
Hvala vam lijepa. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvi će navod ispraviti uvaženi Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dakle, netočan je navod uvažene kolegice da je nek slao revizije i inspekcije. Revizija je neovisno tijelo, na kraju krajeva, svi uvijek ovdje hvalite kad raspravljate o tome, pa onda dajte molim vas držite se toga. A druga stvar, istina je da je proračunski nadzor utvrdio niz nepravilnosti u ovom projektima i da su jedinice lokalne samouprave sukladno Zakonu o proračunu, prezadužene zbog tih projekata. To je istina i to je činjenica, od toga ne možete pobjeći. I kad bi to tako bilo divno i krasno kao što vi govorite onda ne bi bila ova praktički treća varijanta Zakona o javno-privatnom partnersku u odnosu na onu kad se to događalo. Dakle, postoji proračunski nadzor di su utvrđeni niz nepravilnosti. I od toga ne možete pobjeći, ali kažem vam da je to HDZ napravio onda bi vjerojatno već o tome svi brujali, ali ovako je to gurnuto negdje pod tepih.
I poštovani Dragutin Lesar želi ispraviti neki netočan navod.
Kolegica Martinčević, dva navoda. Najbolji model javno-privatnog partnerstva i davali ste primjer Varaždinske županije, ma da nije trebalo, zaboravili ste spomenuti koliko kuna. I drugo, točno 6 puta ste rekli, lokalna uprava i samouprava. Naime, u Hrvatskoj ne postoji lokalna uprava i samouprava, nego državna uprava, mjesna, lokalna i regionalna samouprava. Reći lokalna uprava i samouprava je otprilike drveno željezno. Nema lokalne uprave.
Za ispravak netočnog navoda javio se i poštovani Josip Đakić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo ispravit ću netočan navod kolegice gdje je ustvrdila da se je do sada po političkoj podobnosti dijelili novci za projekte, je samo tamo gdje su glasali za HDZ bilo je i novaca. To je netočno, jer u Rijeci je 4 milijarde kuna uloženo u kampus, u obilaznicu, i sve druge projekte, a nikada HDZ nije imao vlast u Rijeci.
I posljednji ispravak. Poštovani Franjo Lucić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo isto kolegici ispravljam netočan navod da nije istina da se gradilo samo u onim jedinicama lokalne samouprava gdje je HDZ, nego upravo i u drugim jedinicama gdje nije bio HDZ. Po Istri, po Slavniji itd. o Rijeci nećemo govorit. No, istovremeno bi također rekao da ovo vaše izlaganje o kojem ste vi govorili, o javno-privatnom partnerstvu ni jedna jedinica lokalne samouprave, manjeg ranga ne može to primijeniti. Da li ste ikada radili u jedinicama lokalne uprave ili ste se bavili bilo kakvim poduzetništvom. Ovaj model je katastrofa za male jedinice lokalne samouprave i to bi nas odvelo sve u propast. Ako jedan objekat košta 50 milijuna, a vi ga kroz javno-privatno partnerstvo morate platiti 150 milijuna pa ko je tu lud. Pa ko je tu lud? Onda će svaka jedinica otić kao što je i gospodin Lesar rekao, otić uzet kredit uz kamatu od 6% i to financirati [[Upadica potpredsjednik: Vrijeme.]] A ne da plati tri puta više kao što ste vi to u Varaždinu plaćali.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ima kluba HDZ-a govorit će poštovani zastupnik Domagoj Milošević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice ministra sa suradnicima, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pa ovaj Zakon o javno-privatnom partnerstvu uistinu jest vrlo važan zakon, i to iz nekoliko razloga. Kao prvo ovaj bi zakon zapravo trebao omogućiti i brže i kvalitetnije iskorištavanje neiskorištene državne, odnosno javne imovine i time doprinijeti gospodarskom oporavku. Kao drugo trebao bi ubrzati rast investicija i gospodarski oporavak, trebao bi ubrzati naravno rast investicija privatnog, domaćeg i javnog sektora. I otvarajući taj potencijal investicijski i gospodarski oporavak, naravno trebao bi usporiti rast javnog duga. Međutim, to je zasebna tema i o tome ću se, na to ću se osvrnuti kasnije, zato što je to zaista i uistinu važno kao što su i kolege već spominjale. Kratko ću nas sve podsjetiti da su zapravo dvije HDZ-ove bivše vlade radile na temeljima i postavile temelje i postavile temelje za sami koncept javnog privatnog partnerstva koji desetljećima postoji u zemljama Europske unije i to još od 2008. kada je u studenom osnovana Agencija za javno-privatno partnerstvo. Donešene su smjernice i nakon toga u idućoj godini su zapravo doneseni svi odgovarajući akti i uredbe da bi javno-privatno partnerstvo profunkcioniralo. Naravno to proteklo vrijeme iskorišteno je, nije tako kratko vremena proteklo, međutim treba reći da je za provedbu javno-privatno partnerstva, edukacija izrazito važna. Pa se naravno educiralo ne samo zaposlenike u Agenciji za javno-privatno partnerstvo, nego i one koji su potencijalni korisnici takvih projekata i samu poduzetničku zajednicu. Ovdje naglašavam ovu riječ edukacija, zato što s obzirom na kompleksnost ovakvih projekata, s obzirom na dugoročnost, dakle u više desetljeća trajanja projekta edukacija za sve sudionike izrazito bitna. I želim ovako uvodno još spomenuti činjenicu, a to je da je zapravo najveći investicijski projekt i nove Vlade, lijeve Vlade u ovih 6 mjesec jest preuzet i od bivše Vlade, jest takav projekt javno-privatnog partnerstva. To je Zračna luka Zagreb, ujedno je to i do sad najveći odobreni projekt javno-privatnog partnerstva i svi s nestrpljenjem očekujemo i početak izgradnje, nadam se još u 2012. godini. Ja se također toplo nadam da će upravo taj projekt pokazati i biti u budućnosti ogledan primjer kako javni i privatni sektor, odnosno i javni i privatni partner mogu postići svoje zacrtane ciljeve. Ja ih vidim ovako, i u ime kluba mogu reći, privatni ulagač Francuski konzorcij, očekujemo da će ostvariti zaista i to efikasno i brzo veliku investiciju, da će napravit odličan posao ne samo za svoju tvrtku nego i za sve zaposlene u zračnoj luci, ali i za cijelu našu državu. Ono što očekujemo od pak, za javni sektor, za našu državu, a to je očekujemo da kroz sljedeći, budući rast i poreznih prihoda. Također nadamo se uskoro i rastu zaposlenosti, zapravo kroz period od 30 godina ćemo prihodovati koncesijsku naknadu, a ono što je možda i najvažnije, nakon proteka roka od 30 godina preuzet ćemo, ne samo izgrađene objekte i novu zračnu luku, nego ćemo preuzeti i cjelokupno poslovanje Zračne luke Zagreb, buduće. Ovdje ne mogu ne spomenuti i inicijativu koju sam prije nekoliko mjeseci pokrenu sa našim iseljenicima iz srednje Njemačke, nisam još dobio odgovor od premijera Milanovića, a to je da se ta zračna luka nazove po prvo hrvatskom predsjedniku dr. Franji Tuđmanu. kao što je to u više zemalja, ne samo Europske unije, nego i SAD-a. No, vratimo se na prijedlog samog zakona. Pa prije svega želim iskreno pohvaliti napor Vlade, da se sačini ovaj važan zakon, dakle i da se napravi dobar prijedlog i mislim da je dobrim dijelom se to i uspjelo učiniti. Ono što mislim da nije za pohvaliti, a to je da ponovno imamo hitnost postupka. Mislim da je ovaj zakon prevažan. Ima zaista dugoročne posljedice ili može imati dugoročne posljedice i mislim da nije dobro da se donosi po hitnom postupku. Čuli smo da je i agencija imala dobre savjetnike što je dobro, dakle pa je to vjerojatno i razlog da je i sam prijedlog dobar. Ono što mene osobno najviše zapravo brine a to je da li će to sve skupa imati efekt koji želimo postići s obzirom na to da ovih 6 mjeseci na žalost ukupno poslovno okruženje u Hrvatskoj i poduzetnička aktivnost je u padu s obzirom na sve postupke koje u ovih šest mjeseci zapravo guraju poslovni sektor u problem. Retroaktivno se naplaćuju porezi, a mi očekujemo ne samo domaći nego i međunarodni privatni sektor da se pojavljuju kao potencijalni ulagači. Dakle, u tom smislu mislim da je sam ovaj zakon neće riješiti naš problem. Mislim da je problem negdje drugdje, a to je da jednostavno treba promijeniti poduzetničku klimu generalno u Hrvatskoj. Mislim da se mora ustabiliti i porezni okvir i svaki drugi da bi domaći i strani poduzetnici mogli dugoročno planirati, a ovo jesu zapravo projekti na vrlo dugi rok. Prije nekoliko bitnih napomena. Glede ovog zakona imam jednu sasvim tehničku, a to je kaže u prijedlogu zakona citirat ću administrativno vrijeme izdavanja suglasnosti Ministarstva financija i agencije. Misli se na naravno Agenciju za javno-privatno partnerstvo. Skraćuje se sa 180 dana na okvirno vrijeme od 30 dana. Završen citat. Prije svega mislim da ako već govorimo o roku od 30 dana, onda nema potrebe da piše ovdje okvirno. Jer ili je rok od 30 dana ili nema roka a uz to treba reći da nije točno da je do sada i u bivšem zakonu pisalo 180 dana. Nije bilo tako. Dakle, teoretski je cijeli projekt, odnosno priprema mogla trajati 120 dana s tim da je tih 120 dana uključivalo i 3 stepenice i to 3 bitne stepenice. Kad vam ih pročitam shvatit ćete da je to bitno i za nekakav budućnost razvoja tih projekata. Dakle, 60 dana je trajao period za prijedlog projekata. Naravno, u tom periodu je predlagatelj razgovarao prije svega sa agencijom kako bi sam prijedlog projekta bio ispravno sastavljen. 30 dana je bio rok za natječajnu dokumentaciju i nakon toga 30 dana za nacrt ugovora. Ja bih želio vjerovati da je zaista moguće ovaj rok svesti na 30 dana. To bi bilo odlično. Nemam ništa, dapače. Mislim i to bez ikakve tu sad lažne ironije. Bilo bi odlično kada bi generalno svi administrativni postupci se mogli svesti na 30 dana. I mislim da bi to u ovoj godini kada bi se to moglo ostvariti iz pozicije javne administracije prema svim ulagačima bilo da se radi o privatnim tvrtkama ili javnim to bi zapravo bio najznačajniji doprinos našem gospodarskom oporavku. I sad tri vrlo bitne napomene. Kada je u pitanju Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Pa prije svega mislim da je ključno za opći interes i za budući uspjeh tih projekata naravno odnos privatnog i javnog partnera, odnosno da taj odnos bude u budućnosti nakon početka projekta solidno uravnotežen. Mislim da se to prilično postiglo ovim prijedlogom zakona. Međutim, ono što ostaje, ispričavam se, otvoreno pitanje, a to je rizik naplate privatnog partnera u slučaju da jedinica lokalne samouprave zapravo neće moći izvršavati svoju obavezu plaćanja, a onda to naravno otvara i puno veću i važniju temu, a to je tko će onda u tom slučaju plaćati hoće li država. I da li onda zaista u tom slučaju možemo govoriti o ne porastu javnog državnog duga, a zapravo se na taj način, na neki način izbjegava taj rast duga. Dakle druga još važnija tema. Kao što sam sad malo prije spomenuo jest utjecaj projekata javnog privatnog partnerstva na naš javni dug. Osim samog pitanja stalnog i naravno očekujemo svi koncentriranog nadzora nad svim tim projektima. I pozdravljam i do sada naravno i prijašnjim zakonom je bilo predviđeno da sve to skupa bude i javno dostupno i sve informacije vezano za sve te javne privatne projekte. Ono što nas posebno muči je činjenica, a to je da će se po ovom zakonu dešavati projekti koji će trajati 20, 30 ili 40 godina odnosno eksploatirati se, te građevine. I ukoliko jedinice lokalne samouprave budu preuzimale obvezu plaćanja najma a budu, tj. naknadu za korištenje kako se ispravno kaže bojimo se da će u mnogim slučajevima zapravo, a to je do sada se pokazalo upravo u do sada spominjanoj Varaždinskoj županiji u mnogo navrata se dešavat da jedinice lokalne samouprave će ne samo da neće moći isplaćivati te naknade za korištenje nego će dugoročno ostati bez prihoda, da će zapravo upasti u probleme, da ne kažem da će doći do na neki način do bankrota. I to nije onda samo statističko pitanje gdje će se sutra knjižiti naravno taj dug nego je i pitanje i kako će živjeti ta lokalna samouprava. I na kraju i ne najmanje bitno pod broj tri izrazito bitna primjedba, a to je da zapravo prethodno ovom zakonu svi bismo očekivali jasnu strategiju što to mi zaista želimo postići u sljedećim godinama i desetljećima kroz javno-privatno partnerstvo. To nas u HDZ-u niti ne čudi zato što mjesecima zapravo i javno govorimo, upozoravamo da ne samo za javno-privatno partnerstvo nego općenito da ne postoji strategije gospodarskog oporavka i da zapravo ova Vlada nema plan kako će Hrvatsku izvući iz krize, pa onda ne bi bilo ni za očekivati da postoji jasna strategija što se želi postići sa ovim Zakonom o javno-privatnom partnerstvu. Dakle, još jedanput naglasit ću ovo pitanje strategije je izrazito bitno. Složit ćete se sigurno, a to je nije svejedno da li ćemo, gdje ćemo, koliko graditi zračnih luka s jedne strane ili s druge strane bolnica ili ćemo s jedne strane graditi škole ili športske dvorane. Evo da zaključim. Dakle, prijedlog zakona je solidan. Ono što u svakom slučaju ćemo inzistirati a to je mora postojati jasna dugoročna strategija što, gdje, kako želimo graditi. I na kraju moram još reći s obzirom da evo ovih šest mjeseci nešto više već u Hrvatskom saboru me naučilo da je dosta popularno govoriti u poslovicama i to latinskim i hrvatskim. Pa ću ja reći nemojmo dozvoliti da zaista put do pakla u ovom slučaju bude popločen dobrim namjerama. Hvala lijepo.
Uvažena zastupnica Natalija Martinčević želi ispraviti neki netočan navod.
Evo htjela bih ispraviti netočan navod da je moguće da se desi da jedinice lokalne samouprave ostanu bez sredstava i da to ne mogu financirati prije svega iz razloga što Ministarstvo financija daje suglasnost. A isto tako ono što sam govorila u svom izlaganju a piše jasno i u zakonu da komparator troškova jasno računa da auto jedinice mogu izdržati ili ne mogu izdržati. A isto tako bih molila kolege iz HDZ-a koji su kontinuirano u zadnje vrijeme u raskoraku u svojim stavovima da se usuglase obzirom da nas je tu puno u raspravi, dugo ćemo raspravljati. Naime, kolega Milošević se brine da li će biti dovoljno dobre poduzetničke klime da se ovaj zakon jmože iskoristiti u punom potencijalu dok druge kolege tvrde da nije dobar i da će nam sve upropastiti.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime HSU-a uvažena zastupnica Višnja Fortuna.
Poštovani potpredsjedniče, poštovana zamjenice ministra sa suradnicima. Pred nama je Prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu. Ja bih ovdje rekla da Republika Hrvatska ima višegodišnje iskustvo na ovom području. Od 2006.godine donesene su smjernice gdje su definirani ciljevi udruživanje javnog i privatnog partnera u pružanju javnih usluga. 2008.godine Hrvatski sabor donio je važeći Zakon o javno-privatnog partnerstvu koji predstavlja detaljnu razradu smjernica a kao što je poznato iste godine osnovana je i agencija te donijete uredbe s ciljem nadzora provedbe projekata. Složena procedura i dugi rokovi zasigurno su otežali mogućnost primjene JPP-a. Zatim u važećem zakonu nije cjelovito definirano javno-privatno partnerstvo što predstavlja jednu nesigurnost. Nisu jasno utvrđeni kriteriji na temelju kojih agencija i Ministarstvo financija izdaju suglasnosti. To su sve jedni od razloga potrebe izrade upravo ovog novog prijedloga Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Prijedlogom zakona usklađuje se zakonodavstvo RH sa pravnim stečevinama EU. Ključne promjene prijedloga novoga zakona odnose se na skraćivanje vremena izdavanja suglasnosti na 30 dana sa dosadašnjih 180 te time veća pravna sigurnost dostupnost primjene modela javno-privatnog partnerstva što je u konačnici jedan od razloga ovog prijedloga Zakona o javno-privatnog partnerstvu. Danas u doba krize nedovoljnih investicijskih projekata svaka promjena, jasni kriteriji i uvjeti temeljeni na načelima javne nabave, načelima zaštite javnog interesa i načelima ekonomičnosti potaknut će mogućnosti za nove investicije koje su u ovom trenutku neophodne. Stoga skrećem pozornost na primjenu modela javno-privatnog partnerstva u području socijalne skrbi čime bi se omogućila brža realizacija kapitalnih projekata a koji se najčešće odnose na izgradnju ustanova socijalne skrbi. Posebno bih istaknula domove za starije i nemoćne osobe za koje danas imamo utvrđene nedovoljne smještajne kapacitete. U gradu Zagrebu preko 6 tisuća korisnika čekaju na smještaj u ustanove, a većinom se to odnosi na stacionarne oblike skrbi. Ustanove za starije i nemoćne gdje je osnivač lokalna samouprava u gradu Zagrebu ima ih 11, privatnih domova 21, te obiteljskih oko 15. Sve to skupa i sve to zajedno nije dovoljno ovi kapaciteti nisu dovoljni da bi u gradu Zagrebu osigurali smještajne kapacitete svima onima koji imaju potrebe za istima. Mislim da taj dio ne moram obrazlagati, kad bi uzeli broj umirovljenika i osoba starije životne dobi u gradu Zagrebu u odnosu na broj smještajnih kapaciteta i u odnosu na one koji čekaju, jasno je da su to nedovoljni kapaciteti ali mislim da je slična situacija i na području cijele RH. Ovdje vas želim podsjetiti poštovani zastupnici da preko 51% umirovljenika danas prima mirovinu do 2 tisuće kuna. Mislim da ni ovaj podatak ne traži dodatno obrazloženje jer je jasno da sa 2 tisuće kuna danas možemo platiti možda samo režije. Dakle, naša je dužnost da im osiguramo adekvatnu skrb a jedan od oblika adekvatne skrbi su i smještaj u ustanove za stare i nemoćne osobe. Zbog toga HSU upravo kroz model javno-privatnog partnerstva vidi jedinu od mogućnosti osiguranja potrebnih kapaciteta upravo za umirovljenike i osobe starije životne dobi. U vremenu kada nema dostatnih sredstava za financiranje velikih projekata novim Zakonom o javno-privatnog partnerstvu doprinijet će se većoj aktivnosti u području socijalnog poduzetništva a neposredna društvena korist očitovat će se kroz poboljšanje kvalitete života korisnika smještaja i također veće zapošljavanje. Uvjereni smo dakle da ćemo ovim zakonom i modelom javno-privatnog partnerstva steći se nove mogućnosti za izgradnju novih smještajnih kapaciteta koji su izuzetno potrebni te stoga Klub zastupnika HSU-a podržat će prijedlog novog zakona. Hvala lijepo.
Hvala vama. U ime kluba SDP-a govorit će zastupnik Igor Rađenović.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo zamjenice ministra sa suradnicima, kolegice i kolege. Pred nama je dakle novi Prijedlog Zakona o javno-privatnog partnerstva, ne izmijenjen i dopunjen prijedlog zakona već sasvim novi prijedlog. Podsjetit ću vas rekli su to kolege prije mene da je Zakon o javno-privatnog partnerstvu ovaj Sabor donio relativno nedavno i to u listopadu 2008.godine. Tema javno-privatnog partnerstva nosi očigledno mnoge kontroverze u javnosti, bilo je i kritičnih rasprava u raspravama klubova prije mene. Ima svoju povijest koja seže u 2006.ima svoju povijest u ovome Saboru kada su donesene smjernice za primjenu ugovornih oblika javno-privatnog partnerstva, u okviru kojih su definirani ciljevi koji se žele postići udruživanjem javnog i privatnog partnera u pružanju javnih usluga. Ti ciljevi su ponajprije podjela rizika, a zatim korištenje znanja i vještina privatnog sektora, poticanje novih inovativnih rješenja te uvođenje konkurencije objedinjavanjem i optimizacijom faze građenje ali i faze održavanja i to u duljem vremenskom razdoblju. U današnje doba iscrpljenih i stanjenih proračuna posebice proračuna jedinica lokalne samouprave istodobno ne prestaje potreba za kvalitetnim objektima društvenog standarda. Škole, vrtići, domovi zdravlja, domovi umirovljenika o čemu je govorila moja prethodnica nasušno su potrebni, a nastojanje da se javne građevine posredstvom koje se pružaju javne usluge sagrade u što većem broju i što kvalitetnije nametnulo je potrebu precizne standardizacije javnih usluga sa konačnim ciljem izgradnje javnih građevina na način da se zacrtani standardi isporuče uz najmanje moguće javne troškove. Da bi se navedeni ciljevi ostvarili bilo je potrebno daleko preciznije propisati postupak predlaganja i odobravanja JPP projekata i zato je ovaj novi prijedlog zakona danas pred nama. Naime, gotovo svi današnji projekti javno-privatnog partnerstva od kojih je svega 12 upisano u registar odobreni su prije stupanja na snagu još uvijek važećeg Zakona o javno-privatnog partnerstvu dok su se odstupanja na snagu toga zakona u fazi pripreme su samo tri projekta dok je jedan projekat tek nedavno okončan sklapanjem ugovora. Dakle, u gotovo 4 godine svega 4 projekta što najbolje pokazuje potrebu ne za izmjenama i dopunama već za donošenjem sasvim novog i daleko konkretnijeg zakona. Jedan od značajnijih razloga neuspješnosti i neučinkovitosti postojećeg zakona bila je složena procedura i dugi rokovi odlučivanja u trajanju od ukupno 180 dana, reče kolega Milošević 120, potrebnih za prikupljanje raznih suglasnosti i mišljenja u pojedinim fazama pripreme projekata. Naravno da je administracija u praksi mogla biti i nešto brža i reagirati brže od predviđenih rokova ali iskustvo nas uči da je daleko i uvijek bolje postaviti daleko bolje postaviti ljestvicu daleko više. Stoga je ovim prijedlogom sama procedura skraćena na svega 30 dana, dakle šest puta manje od postojeće ili četiri puta ako je za vjerovati bivšem ministru. Tanka karika u tim rokovima moglo bi biti eventualno Ministarstvo financija i izdavanje njihove prethodne suglasnosti na prijedlog projekata javno-privatnog partnerstva. Poslovi Ministarstva financija zapravo zadaće koje jesu u ovom zakonu precizno su opisane člankom 11. ovoga prijedloga zakona. Ta je opasnost posebno naglašena imajući u vidu odredbu da se eventualnim neodlučivanjem o zahtjevu smatra da je suglasnost izdana u korist javnog tijela. Agencija zasigurno s ovim kraćim rokovima neće biti usko grlo budući je javno-privatno partnerstvo pojednostavljeno rečeno core biznis i jedini biznis te agencije, a vjerujem da i Ministarstvo financija u sklopu svih svojih zadaća da će organizirati svoj posao na način da se članak 9. stavak 15. ovog zakona u praksi nikada neće dogoditi. Ostale najvažnije promjene koje se predlažu ovim zakonom preciznija su definicija javno-privatnog partnerstva u dijelu koji se odnosi na obvezne rizike koje mora preuzeti privatni partner, a kako bi se obveza javnog partnera u njegovim poslovnim knjigama evidentirala kao najam, a ne dug. Zatim ovim zakonom se i daleko šire određuje sam sadržaj ugovora o javno-privatnom partnerstvu, a novost je da se i u svrhu smanjenja financijske obveze javnog partnera dopušta djelomično komercijalno korištenje javne građevine u razdoblju kada se javna usluga ne isporučuje korisnicima zbog kojih je ona i sagrađena. Osnovni cilj koji će se omogućiti ovim zakonom je dakle da se naručitelju mora isporučiti građevina na najefikasniji način, uvažavajući sva dužnička ograničenja javnog partnera, ali vodeći računa i o jednakom statusu sadašnjih i budućih korisnika javnih usluga te prava na informaciju poreznih obveznika o svim troškovima koji nastaju ne samo građenjem nego i održavanjem u višegodišnjem pa najčešće višedesetljetnom održavanju. Stoga je u središtu pozornosti ovoga zakona sama procedura odlučivanja o javno-privatnom partnerstvu koja nalaže da se za svaku javnu građevinu napravi složeni proračun opravdanosti izgradnje, tzv. komparator troškova javnog sektora. Njime se uz proračun sposobnosti plaćanja dugoročno preuzetih obveza od strane javnog tijela koje pokreće cijeli postupak, procjenjuje i sposobnost plaćanja cijene javne usluge od strane krajnjih korisnika. Transparentan izračun da li se JPP modelom postiže najbolji odnos između kvalitete i javne usluge i njene cijene u odnosu na tradicionalni model javne nabave, dakle ravno iz proračuna ili eventualno kreditom. Taj transparentan izračun i njegova javna obznanjenost postaje time i najbolji instrument zaštite poreznih obveznika. Koje su to glavne prednosti investicija u javne građevine prema modelu javno-privatnog partnerstva u odnosu na spomenuti tradicionalni model javne nabave. Prvo, javno-privatno partnerstvo ne uzima u obzir samo troškove građenja već ukupne životne troškove koji podrazumijevaju uz troškove građenja i troškove održavanja za vrijem ugovorenog razdoblja. Iskustvo je pokazalo naime da su troškovi održavanja u razdoblju uporabe javne građevine vrlo često nekoliko puta veći od samih troškova izgradnje. Često se naime u nas događa da izgradnjom objekata sagradimo neke političke spomenike, neću sada spominjati mnoge poznate naše političke …, a onda se kao neminovna posljedica te megalomanije posljedično uskraćuju sredstva za redovno održavanje. I što se onda u stvarnosti događa? Objekti ubrzano propadaj, skraćuje se njihov životni vijek i kao takvi u konačnici postaju najskuplji, a o ugroženosti i eventualne ugroženosti korisnika tih objekata da i ne govorimo. Druga prednost jest da procedura javno-privatnog partnerstva nalaže da se prvo izračunaju ukupni životni troškovi po tradicionalnom modelu, dakle modelu u kojem je javno tijelo investitor i organizator tj. preuzima sve rizike vezane uz izgradnju i održavanje građevine, a nakon toga se usporedno procijene ukupni troškovi u slučaju da neki od rizika … dakle da se prenesu na privatnog partnera. Tek nakon toga provodi se postupak javne nabave gdje se koristi mehanizam konkurencije sa ciljem da se utvrdi da li neki od privatnih ponuditelja to doista može napraviti uz ukupno manje životne troškove. Dakle tek tada kada u postupku nabave se potvrdi opravdanost prijenosa rizika na privatnog partnera donosi se odluka o sklapanju JPP ugovora. Treća prednost, spomenuo sam i ranije, odnosi se na transparentnost pri čemu porezni obveznici imaju jasan mehanizam nadzora, da li se ugovoreni standard kvalitete javne usluge isporučuje po ugovorenoj cijeni. Kod tradicionalne isporuke takva mogućnost ne postoji, recentni primjeri prakse nekih naših investicija koje se često javnosti podvode pod JPP projekte, a to u stvarnosti nisu, to također dokazuju i naprosto u praksi porezni obveznici bezuvjetno plaćaju povećane troškove održavanja bez ikakve mogućnosti kontrole tih troškova. I na kraju, ne i najmanje važno, JPP projekti uvažavaju činjenicu da današnje i buduće generacije uživaju jednak standard javne usluge po jednakim cijenama, dok kod tradicionalnog modela modeli buduće generacije u najboljem slučaju plaćaju jednake troškove, ali za manji standard javne usluge. Klub zastupnika SDP-a podržati će ovaj prijedlog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Time smo završili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice gospodina ministra. Razumljivo mi je da se za javno-privatno partnerstvo zalaže gospodin Domagoj Milošević i HDZ, to mi je sasvim razumljivo. Razumljivo mi je čak i to da se za javno-privatno partnerstvo zalaže, za model taj zalaže HNS, on to ili mora ili stvarno vjeruje svom predsjedniku Čačiću, a i zbog karaktera stranke to je sasvim razumljivo. Ali ne shvaćam zašto se za javno-privatno partnerstvo bore socijaldemokrati, evo to mi nije jasno zbog čega. Javno-privatno partnerstvo je sasvim sigurno tekovina ili uključimo li posljedice za građane više generacije mogli bi reći tekovina neoliberalnog kapitalizma. Sasvim sigurno, ne treba o tome ni dvojiti kada vidimo tko je začetnik javno-privatnog partnerstva, kada je ono počelo i zbog kojih razloga. Kada se glorificira javno-privatno partnerstvo kaže se, čuo sam ovdje u raspravi, da je to najbolji model, bez analize. Javno-privatno partnerstvo je rečeno je saživjelo u jednoj županiji, saživjelo je na nekoliko projekata i sasvim bi bilo pošteno kad ministarstvo predlaže i da kaže da napravi analizu, koliko je koštala pojedina zgrada javno-privatnog, građana javno-privatnim partnerstvom, koliko će koštati, koliko bi koštala ta zgrada kreditom, izgrađena kreditom ili države ili lokalne samouprave, uz koje kamate i trebalo bi dati neke usporedbe. Prije je predsjednik Hrvatskih laburista naveo neka iskustva iz svijeta, iz Europe gdje se vidi da i tamo nitko ne glorificira javno-privatno partnerstvo kao model koji je najbrži, najbolji i ono što ovdje nije rečeno je li on najjeftiniji. Netko je rekao neće nitko trebati graditi objekte po modelu javno-privatnog partnerstva, nitko neće nikog prisiliti. Da, osim što će u političkim kabinetima kao što se to obično radi biti nametani takvi modeli pa će se dobrovoljno pristati. Sve što se krije, a krije se čim nema tih analiza, bilo bi dobro da su saborski zastupnici dobili te analize na klupe i da smo vidjeli sve te prednosti i sve te pogodnosti. Znamo da je nekoliko gradova željelo graditi dvorane sportske po javno-privatnom partnerstvu i kad su izračunali i kad su stavili na papir računicu vidjeli su da je to puno skuplje, da je to nekoliko puta skuplje od gradnje kreditom i kad se uzmu i najnepovoljnije kamate. Kaže se prije gospodin Rađenović u ime kluba SDP-a rekao je da je to jeftinije i da je to transparentnije. Zašto bi to bilo transparentnije? Po čemu, uostalom ne može biti transparentno ako želimo da bude transparentno. Te da se održavanje bez javno-privatnog partnerstva ne može kontrolirati održavanje i da održavanje premašuje nekoliko puta cijenu gradnje zgrada bez obzira da li je to dvorana, cesta ili bilo koji drugi objekt. Mogu se složiti s tim tek ako vidim neke usporedne podatke. Koliko košta održavanje, stvarno održavanje neke zgrade, sportske dvorane i koliko kad se sve to zbroji na 40 godina koliko je to kad se usporedi sa konačnom cijenom košta građenje dvorane građane sa javno-privatnim partnerstvom. Niti jedno idolopoklonstvo, a naročito ne idolopoklonstvo neoliberalnom kapitalizmu nije dobro. Pa stoga mislim da bez obzira na velike riječi da maltene da je to spas za Hrvatsku, za građane RH dovoljno dokazuje kad se napravi red u javno-privatnom partnerstvu, a red se napravio donošenjem zakona dosad važećeg tada je bilo odobreno 14 projekata, nakon što je zakon donesen odobrena su, u pripremi su 3 projekta a 1 je zgotovljen. Je li tome kriv samo zakon? Mislim da nije kriv nego je izgrađeno, zapravo dopuštena gradnja 12 objekata jer je bilo prije donošenja zakona el dorado. Kamo li sreće da ovaj zakon omogući sve ono što ste govorili prije i da javno-privatno partnerstvo pomogne građanima RH, ali mislim da je upravo suprotno da javno-privatno partnerstvo je ono što je već rečeno model po kojem su troškovi javni, a profit je privatni. Hvala.
Sad tu imamo nekoliko intervencija. Imamo dva ispravka netočnog navoda i 4 replike. Krenut ćemo sa ispravcima. Prvo uvažena zastupnica Natalija Martinčević. Prijavili ste se i za jedno i za drugo, niste li?
Ne, ne. Replika.
Oprostite onda, krivo sam vidio. Ispravak netočnog navoda Petar Baranović.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Vukšić je u više navrata u svom izlaganju imputirao ne samo nama u HNS-u nego i kolegama čak iz HDZ-a pa na neki način indirektno i iz SDP-a da smo mi idolopoklonici neoliberalnog kapitalizma, a dalo se čak shvatiti iz izlaganja da nas smatra strankom neoliberalnog kapitalizma. Ispravak netočnog navoda je da mi nismo stranka neoliberalnog kapitalizma jer to bi se moglo argumentirati, ali naravno ne spada u netočni navod, jednako tako bi ja mogao sa puno više argumenata tvrditi da laburisti nisu stranka rada, a to mu se vrlo vjerojatno ne bi dopalo.
Sad prelazimo na replike. Prvo poštovana zastupnica Mirela Holy.
Poštovani kolega Vukšić pa moram priznati da me malo začudila vaša opservacija o tome da se čudite što SDP podržava ovaj prijedlog zakona pa bih vas htjela podsjetiti da Laburistička stranka u Velikoj Britaniji je bila izuzetno veliki zagovornik upravo modela javno-privatnog partnerstva, a vi dolazite iz Laburističke stranke pa mi u tom kontekstu nije jasno vaše protivljenje ovakvom modelu. Ja mislim da model nije loš ni dobar. On može biti i loš i dobar, ali to najviše ovisi o vlasti na lokalnoj i na državnoj razini.
Na repliku će odgovoriti Branko Vukšić.
Gospođo Holy kakve veze imaju Hrvatski laburisti sa Britanskim laburistima? Mislim kakve to veze ima? Ja se vama stvarno čudim.
Druga replika, uvaženi Igor Rađenović.
Da, mora još 200 godina trava rasti među Hrvatskim laburistima da budu kao britanski. No, shvatite ovo kao šalu. Mislim da ovo nije ni ideološko ni svjetonazorsko pitanje, zapravo se radi o jednom modelu koji je u svijetu poznat, a koji u Hrvatskoj usprkos postojećem zakonu nije bio znači očigledno zakon nije bio dovoljno jasno i dobro definiran, nije bio često korišten. Donošenjem ovog zakona ne isključuju se drugi modeli, znači taj klasični model kako sam ga ja nazvao izgradnje, ukoliko u proračunu ima sredstava, ne isključuju se kreditni modeli ukoliko jedinice lokalne samouprave ili država ili koji već javni naručitelj to želi i može, ali ovaj zakon stvara pretpostavke za razliku od postojećeg zakona upravo ovo, i to je moja replika vama, da se transparentnije odlučuje. Dakle, pažljivo iščitavajući i preporučam da to učinite, ako pažljivo iščitate ovaj zakon onda će doći do toga da se transparentnost daleko povećava, da se u obzir uzimaju svi troškovi, da se dva modela da je obavezan zakon da se ovaj konzervativni model također izračuna i da onda sa te strane se naručitelju, dakle podastre i agenciji je to posao da podastre između dva modela koji je bolji i koji je u krajnjoj liniji financijski isplativiji. On na neki način čak i ne favorizira samo javno-privatno partnerstvo, nego, već daje za nalog, dakle da se modeli međusobno izvažu. A što reće kolegica Holy, model je dobar, samo da, ako ga svi u sustavu pošteno i odgovorno rade, onda će biti sigurno uspješno u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
I na ovu repliku odgovara cijenjeni Branko Vukšić.
Pa evo prije nego što ste uključili mikrofon, prokomentirali ste prije moju repliku "U Engleskoj šišaju travu 200 godina.", pa naučite nešto od engleza, nemojte svakih 15 dana mijenjat zakone. I u istom danu davati amandmane na te zakone. A prije niste tako govorili o javno-privatnom partnerstvu, dva modela pa će se ocijeniti, pa ocijenite ta dva modela, ocijenite sad, dajete paritete. Druga stvar, u ovdje u raspravama članovi Kukuriku koalicije su, govore panegirički o tome. Dal treba uzeti zapisnika pa čitati zapisnik, ja sam samo to konstatirao. Da to, i ja se i dalje čudim SDP-u i dalje, kako to da SDP, SDP sam smatrao strankom koja će ocijeniti što je bolje, pokazati podacima i pobiti ovo ili ovo što ja govorim, ili on što vi tvrdite.
Treća replika poštovani Peđa Grbin.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedavajući. Pa evo kolega ovo što ste vi govorili je upravo ono što SDP tvrdi, a da ste pročitali zakon vidjeli bi da to u zakonu piše, članak 9. Uz zahtjev za odobrenje projekta javno-privatnog partnerstva mora se priložiti. Najmanje, pazite najmanje prikaz financijske održivosti projekta. Znači onaj ko želi da mu se odobri projekt javno-privatnog partnerstva mora itekako dokazati agenciji da je to javno-privatno partnerstvo održivo. Nadalje kolega, već člankom 2. definirana su načela javno-privatnog partnerstva koja će se poštovati u Republici Hrvatskoj. A jedno od njih je načelo ekonomičnosti, a što znači ekonomičnost? Ekonomičnost znači da nešto mora biti isplativo, da nešto mora biti bolje i isplativije od drugog. Vi ste rekli da ste ovdje čuli panegirike javno-privatnom partnerstvu. Ja dolazim iz grada Pule koji je bio jedan od prvih gradova u Republici Hrvatskoj koji si je posegnuo za javno-privatnim partnerstvom. Da li je javno-privatno partnerstvo idealno? Nije. Da li je ono uvijek dobro? Nije. Ali može biti dobro i može biti odličan instrument ako se njime pravilno rukuje, a na temelju ovog zakona mi stvaramo pretpostavke da se tim instrumentom pravilno rukuje. Skalpel u rukama vještog kirurga spašava živote, ako ga damo nevještom ubija. Ovaj zakon je skalpel, ja se nadam i tu apeliram na vas poštovani kolega da će ovaj skalpel biti u rukama vještog kirurga. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Ne bi ništa replicirao gospodinu nije ništa pobio što sam ja reko, niti je bila suštinska replika. Osim jednog stvarno dajte se gospodine Grbin naučite jednu stvar, nemojte svaku repliku početi, da ste pročitali. Molim vas budite pristojni.
Posljednja replika poštovana Natalija Martinčević.
Pa evo uvaženi kolega Vukšić, kao što se vi čudite nama zbog čega smo za prijedlog ovog zakona, ja se ne mogu iskreno načuditi i vama, Laburistima. Zbog čega ste vi protiv mogućnosti da se grade vrtići, zašto ste i protiv mogućnosti da se grade škole, zbog čega ste i protiv mogućnosti da se gradi toliko potrebni, kao što je uvažena zastupnica Fortuna rekla, domovi umirovljenika? Ovdje dajemo model kojim je to moguće, da se napravi brzo, da se napravi kvalitetno i da se temeljem ovog zakona prate troškovi, i prati na koji način će to biti financirano. Zbog čega ste vi protiv toga, to mene jako čudi.
Odgovor za, odgovor na repliku Branko Vukšić.
Nemojte se ljutit. Prije svega tko je rekao da smo mi protiv da se grade vrtići, mi smo protiv da se rade vrtići skuplji, a vi ste gradili u Varaždinskoj županiji preskup, prezadužili ste Varaždinsku županiju.
Imat ćemo još jednu repliku. Tanja Vrbat.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolega Vukšić, točno je da se socijaldemokracija ne bi zalagala za modele javno-privatno partnerstvo, ali to kad bi živjeli u idealnom društvu, idealnoj državi, i kad bi imali idealni budžet, budžete i kad bi sve jedinice lokalne samouprave i ostale razine vlasti mogle financirati sve za potrebe svojih sugrađana. Ali u realnosti u kojoj živimo dozvolimo da one jedinice lokalne uprave i ostale razine vlasti koje žele nešto sagraditi, a nemaju za to sami sredstva omoguće ipak gradnju određenih objekata ili infrastrukture. Što se tiče Hrvatskih laburist i Britanskih laburista ja se čudim, vi se čudite koja veze između Britanski i Hrvatskih laburista. Ja se čudim da vi ne znate da vaš predstavnik u Europskom parlamentu između nas promatrača sjedi u našem klubu socijaldemokrata gdje sjede i Britanski laburisti. Znači Britanski laburisti i Hrvatski laburisti sjede u istom klubu zastupnika i zastupaju iste političke ideje bar u Europskom parlamentu.
I na ovu repliku odgovorit će poštovani Branko Vukšić.
Neću o logici. Gledajte kolegice vi ste ovako rekli da, i kolegica prije vas, vi ćete omogućiti javno-privatno partnerstvo u doba siromaštva skupu gradnju, to je isto kao da ja koji si ne mogu priuštiti skupi auto, kupujem skupi auto zato što mi se omogući na ne znam na 5,6 godina ili 10 godina. To vam je isto. Znači, prema tome niste pobili tezu da je to umotvorina neoliberalnog kapitalizma za koji se vi čitavo vrijeme, ova Vlada Zorana Milanovića zalaže.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Poštovana zastupnica Mirela Holy.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku svoje rasprave želim reći da ću podržati donošenje ovog zakona. Zbog toga što se njime ipak bolje definira javno-privatno partnerstvo i to u djelu koji se odnosi na obavezne rizike koje treba preuzeti privatni partner. Jasnije se također određuje sadržaj ugovora o javnom-privatnom partnerstvu, propisat će se dokumentacija koja će sačinjavati prijedlog projekta javnog-privatnog partnerstva. Skratit će se vrijeme izdavanja suglasnosti Ministarstva financija i agencije i odredit će se ono, što je smatram ipak i najvažnije, kriterij ekonomski je najpovoljniji ponude kao jedini kriterij odabira privatnog partnera. Kao što sam maloprije rekla u svojoj replici na izlaganje kolege Vukšića, smatram da model javno-privatno partnerstvo nije sam po sebi niti dobar niti loš, on može biti jako dobar, čak štoviše i odličan, on može biti jeftin i može biti učinkovito. Ukoliko je vlast na lokalnoj i na državnoj razini poštena, odgovorna i savjesna, ali može biti i katastrofalan, ukoliko je vlast nepoštene, neodgovorna ili nepažljiva. Ključno je da vlast na lokalnoj i državnoj razini također ima viziju i da zna što želi i na koji način želi doći do svojih projekata koji su joj važni i koliko novaca to iziskuje kako bi se moglo usporediti da li će model javno-privatnog partnerstva biti konkurentan u odnosu na neki drugi model kojim se može doći do istog rezultata. Ako nemamo tu stratešku viziju kojom želimo, znači sa kojom znamo šta želimo i kako doći do toga. I ukoliko nemamo poštenu i odgovornu vlast na lokalnoj ili na državnoj razini onda nam se mogu dogoditi loši projekti javno-privatnog partnerstva kakvih smo u Hrvatskoj na žalost do sada imali dosta. Javno-privatno partnerstvo može biti jako dobar model za projekte komunalne infrastrukture posebice u sektoru gospodarenja otpadom i u sektoru pročišćavanja otpadnih voda. Na žalost, u Hrvatskoj smo imali neke loše primjere javno-privatnog partnerstva u sektoru pročišćavanja otpadnih voda zato što se nije dovoljno posvetilo pažnje cjelokupnom ciklusu projekta. I ne bi se više trebalo nikada dogoditi kao što se dogodilo u gradu Zagrebu sa pročistačem otpadnih voda da se planiraju i realiziraju projekti koji su većeg kapaciteta nego što je to gradu realno potrebno. To bi se na žalost moglo dogoditi i u sektoru gospodarenja otpadom. I tu posebno mislim na spalionice komunalnog otpada. Na žalost u gradu Zagrebu je također planirana spalionica komunalnog otpada znatno većeg kapaciteta nego što je to potrebno. Planirana je spalionica otpada kapaciteta 360000 tona. Prema posljednjem planu gospodarenja otpadom koji nije usvojen u Skupštini Grada Zagreba čak i 400000 tona što je u suprotnosti sa direktivama Europske unije koje nalažu to da se krene u projekte primarna selekcija otpada, a što je na žalost recimo realizacijom projekata javno-privatnog partnerstva u Mađarskoj završilo katastrofalnim rezultatima. Naime, u Mađarskoj su također išli u rješavanje problema sa otpadom uz pomoć modela javno-privatnog partnerstva. Odlučili su se za realizaciju projekata centara za gospodarenje otpadom na temelju mehaničko biološke obrade otpada koja uključuje i bioreakcijske deponije. I bez obzira na to što je kroz taj model u te projekte uloženo jako puno novaca. Mađari sada imaju problema sa ispunjavanjem ciljeva iz direktiva Europske unije posebice iz Landfiel direktive, odnosno direktive o odlagalištima zbog toga što se kroz model javno-privatnog partnerstva putem centara za gospodarenje otpadom na NBO tehnologiji ne zadovoljavaju ciljevi o smanjenju količine biološkog otpada na odlagalištima za 25%. I zbog toga će vjerojatno Mađarska već ove i sljedeće godine plaćati dosta velike penale zbog neispunjavanja ciljeva iz direktiva. U tom smislu država i jedinice lokalne samouprave moraju jako dobro znati što žele. Da li im se uopće isplati ići u modele javno-privatnog partnerstva? Da li im je možda bolje da pokušavaju takve projekte komunalne infrastrukture rješavati putem fondova Europske unije, a tu bih htjela naglasiti da model javno-privatnog partnerstva ne mora sam po sebi biti zapreka za korištenje sredstava iz fondova Europske unije zbog toga što se primjerice na Cipru upravo projekt za gospodarenje otpadom realizirao kroz model javno-privatnog partnerstva i kroz također korištenje sredstava Europske unije. Ono što treba imati na umu jest da se kroz model javno-privatnog partnerstva sigurno mogu znatno brže realizirati projekti koje moramo realizirati, koje smo se obvezali da ćemo realizirati u području zaštite okoliša. Tu prvenstveno mislim na gospodarenje otpadom i na pročišćavanje otpadnih voda. Međutim, trebamo jako dobro odmjeriti da li nam ukupne koristi, odnosno štete na kraju kroz primjenu bilo jednog, bilo drugog modela neće biti ipak kontra produktivno. Evo toliko.
Hvala vam lijepa. Na redu je poštovani zastupnik Damir Rilje.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, evo poštovane kolege. Što se tiče mojih slika ne brinite se za moje slike. Ja dobro vodim brigu o svojim slikama. Pametan piše, netko drugi pamti. Sad kako god hoćete. Što se mene osobno tiče evo ja ću iz moje lokalne samouprave, a vi vjerojatno isto imate takvih iskustava u svom životu kazati zašto je ovaj zakon toliko dobar i zbog čega želim dati nekoliko riječi u njegovu korist i zbog čega želim kazati ono što želim kazati. A to znači evo poštovana zamjenice, oprostite što sam ovako počeo, suradnici i svi ostali. Drago mi je da vodite pozornost na bitne stvari kao što su moje pretraživanje po računalu. No, ja bih volio da vi pretražujete po vašem, ali ne vidim vam ih na stolovima. Uvažene kolegice i kolege zastupnici, dragi laburisti, dragi kolege iz HDZ-a, iz SDP-a, iz HNS-a ja moram kazati da smo konačno u prilici evo ga da zato što nemamo novaca počnemo upotrebljavati prirodne resurse na neki drugačiji način. I upravo zato što nemamo novaca, nemamo sredstava ne možemo se zadužiti jer su nam jedinice lokalne samouprave prezadužene. Jel' tako kolega? Jeste. Skupi su nam krediti. Ne možemo dobiti sve ono što ne možemo dobiti. Netko je to iskoristio za neke druge stvari. Netko je gradio stadione, netko je gradio avione, netko je gradio ne znam kupovao kamione. Ali ostali smo bez vrtića, bez komunalne infrastrukture, bez mnogo čega što nam zapravo u jedinicama lokalne samouprave treba. U vezi s prijedlogom zakona o javno-privatnom partnerstvu ja želim kazati samo nekoliko svojih zapažanja upravo se osvrnuvši na jedinice lokalne samouprave jer tamo se živi. I ova Republika, Republika Hrvatska, naša država je sazdana upravo od jedinica lokalne samouprave i područne naravno. Ali i one su od jedinica lokalne samouprave. To znate svi vi koji muku mučite sa vašim proračunima, pa ma kako oni izgledali, pa ma kakvi oni bili. Dakle evo nekoliko razmišljanja za koje mislim da održavaju potrebe za omogućavanjem investicija kao i potrebe građana na područjima jedinice lokalne samouprave a osobito u uvjetima kada nema dovoljno kapitala za financiranjem tih investicija iz proračunskih sredstava, a nažalost niti mogućnosti za zaduživanjem kod banaka. Evo recimo moja jedinica lokalne samouprave to ne može zato što je bila dužna tri proračuna onda kada sam je ja naslijedio, ali to nema veze sada. To nije teme ove priče. Samo želim reći da ne mogu sada dobiti kredit za nešto što bi htio da moj gard izgradi sam. Da li ću to dobiti iz pristupnih fondova? Vjerojatno jednog dana da pod odgovarajućim uvjetima i na način da ukoliko se ne osiguraju svi uvjeti koji važe za strukturne fondove, za pristupne smo nešto dobili nešto izvukli kako kad i kako za koji projekt dakle ostatak moramo opet platiti sami, a isto tako moramo uvažiti sve kriterije koji se traže za korištenje tih sredstava inače vraćamo novce. To dobro zna gospodin Kalmeta za Zadar, jako dobro zna. Recimo jedan most vi ne smijete pogriješiti, a znamo ne postoji samo Pelješki postoji i Čiovski, ne smijete pogriješiti više od 5% prometa na tom mostu inače lova natrag, nema. Uvažavajuće uređivanje ugovornih odnosa između javnih i privatnih partnera na svim razinama dozvolite mi da ja ipak malo više istaknem lokalnu razinu. Mislim da ovim zakonom dobro uređen odnos između javnog i privatnog partnera kojim se prenosi rizik i raspoloživost potražnje na privatnog partnera. No korištenje ovog oblika ulaganja ipak posljedica neraspoloživosti dovoljne količine sredstava od strane javnog tijela. Pri tome mislim i na jedinice lokalne samouprave. Kako je to prijedlogom ovog zakona predviđeno bilo bi lijepo da se skrati vrijeme i postupak za što brže i efikasnije uređenje u postupak izvedbe odobrenih projekata od strane Agencije za javno-privatnog partnerstvo. Agencija bi morala biti servis svim javnim tijelima i nadam se da će osobno biti dostupna tijelima lokalne i područne samouprave brže nego je to bilo do sada. Ja ne želim ovdje prepričavati prijedlog ovog zakona već tražiti odgovore na neke nedoumice. Polazne osnove su udruživanje kapitala na zakonom predložene načine. Dakle ugovorno javno-privatnog partnerstvo ugovor između javnog partnera tijela i društva za posebne namjene koje smije obavljati jedino djelatnosti za provedbu projekta JPP-a za koju je osnovan. Što ako privatni partner već ima tvrtku i obavljat će upravo tu vrstu posla u građevini koju će izgraditi? Pretpostavljam da onda ne bi trebao. I druga je statusno javno-privatnog partnerstvo kada se radi zajedničko odnosno osniva zajedničko trgovačko društvo. Zakon predviđa da se u svrhu provedbe projekta javno-privatnog partnerstva od strane javnog partnera prenosi na privatnog partnera pravo građenja ili mu se daje koncesija. Također se u zakonu navodi da predmet javno-privatnog partnerstva ne može biti isključivo isporuka robe kao niti isključivo koncesija za korištenje općeg ili drugog dobra. Člankom 9. Stavkom 8.utvrđeni su i kriteriji za odobrenje prijedlog projekta javno-privatnog partnerstva. Taj prijedlog projekta javno-privatnog partnerstva u skladu sa javno-privatnog partnerstvom da javno tijelo ovlašteno za predlaganje definicijom projekta javno-privatnog partnerstva da je iskazana pozitivna prednost i vrijednost za novac u … sektora javnog sektora, drugim riječima da je projekt isplativ za javno tijelo da je prijedlog ugovora o javno-privatnog partnerstvu u skladu sa sadržajem iz članka 4.ovog prijedloga zakona, da je predviđeno stjecani vlasništva javnog tijela nad javnom građevinom koja je predmet projekta javno-privatnog partnerstva, da je predviđeno ugovorno razdoblje od 50 do 40 godina … [[Govornik prebrzo čita, ne razumije se.]] posebnom zakonu. Ukoliko postoji interes za izgradnjom građevine u koju želi javno tijelo ući npr. jedinila lokalne samouprave po modelu javno-privatnog partnerstva s pravom građenja a zbog osiguranja javnih potreba građana za koje je jedinica lokalne samouprave nema dovoljno sredstava. Javno tijelo partner ulazi sa cijenom zemljišta npr. a moguće i posla, danas sam to elaborirao malo na odboru a moguće i posla koji se trenutno odvija na tom prostoru, a cilj projekta je izgradnja građevine koja ima višestruku namjenu od koje je jedan dio potreba za opću namjenu. Npr. javna garaža, tržnica, ribarnica a ostali dio je komercijalan. Dakle, što se i do sada spominjalo u postojećem zakonu u članku 27.b, dakle ovog trenutno važećeg zakona koji je još uvijek na snazi. Npr. trebalo bi definirati jasnije odnose kada javni partner može ugovoriti izgradnju čitave građevine i polagati pravo na onaj dio građevine koliko mu iznosi učešće stvarnih prava i uloženih vrijednosti. Npr. vrijednost zemljišta, vrijednost posla koji se na njemu obavlja i slično. Na ostali dio građevine bio mogao polagati pravo privatni partner koji bi imao obvezu financiranja ukupnog projekta. Na taj način bi javni partner mogao brže, jednostavnije i čišće ući u posto, bez onih 4 odnosno 5 ili 40 godinu. Na ovakav način javno tijelo dolazi u poziciju da može obavljati djelatnost za koju postoji javni interes, a privatni partner može obavljati komercijalni posao u startu u čistim odnosima. Naravno, ako javnom tijelu odgovara da privatni partner obavlja i djelatnost iz nadležnosti javnog tijela npr. jedinice lokalne samouprave. Može se i to ugovoriti ali i ne mora. To smo do sada imali samo koncesijskim odobrenjima za obavljanje nekih komunalnih djelatnosti na primjer ili nečeg drugog. Javno-privatno partnerstvo bi trebao biti oblik koji omogućava slobodnije ulaganje od strane privatnih partnera, ali na način da se osigura investicija i dio javnog interesa i to pod zakonskim i ekonomskim uvjetima, a što bi značilo da i za javno tijelo partnera investicija isplativa. Moram navesti i da u svojoj jedinici lokalne samouprave imam takvih zahtjeva i mogućnosti i za građevinu sa tržnicom, ribarnicom i garažom uz komercijalni dio građe, preradu otpada uz proizvodnju blokova od otpada na našem deponiju, dom za starije osobe, luku nautičkog turizma. Pa pojavio se i zainteresirani partner za luku za snabdijevanje, za kruzere u blizini grada. Ministarstvo već odavno ima ovo pismo namjere, a ima ih još nekoliko sa čim vas dalje neću zamarati. Dakle, činjenica je da ćemo se teško, odnosno da će se moja jedinica lokalne samouprave a vjerujem i neke druge u nekim svojim slučajevima teško uspjeti same sebi omogućiti bilo zaduživanjem, bilo na neki drugi način ovakvu mogućnost, odnosno mogućnost da sami osiguraju ovakve investicije. Ja podržavam ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Na vaše izlaganje imamo tri prijavljene replike. Prvi se javio kolega Franjo Lucić, izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega malo sam vas pažljivo slušao malo nisam, ali nisam puno toga razumio šta ste htjeli reći. Naime, lijepo ste krenuli i htio sam baš reći da je dobro da evo obzirom da dolazite iz doista jednog grada, a dolazite iz stranke koja je danas na vlasti zato jer niste iz HDZ-a, ali sam u vašem izlaganju shvatio da u biti imate isti problem kao što imam i ja, bez obzira što dolazim iz druge stranke koja trenutno nije na vlasti. Šta je u biti javno-privatno partnerstvo, ovo koje nam se nudi i tko će od njega imati koristi. Imat će onaj grad, općina sigurno neće jer neće imati takvih sredstava, koja ima "dovoljno" sredstava, ali istovremeno će platiti taj projekt tri puta više nego što on vrijedi. Moj kolega je ovdje otišao, ali ja ću vam samo primjer jedan dati, dakle usporedbe radi što se tiče javno-privatnog partnerstva. Dvorana i škola u Koprivnici sagrađena je javno-privatnim partnerstvom za 280 milijuna kuna. A gledajte sad, u Virovitici je sagrađena škola dakle bez dvorane za 28 milijuna kuna. Pa ako uzmemo sad koliko bi još mogla koštat ta dvorana ja vas pitam tko to može financirati. Nitko. I slažem se s vama ali ste rekli na kraju ja podržavam ovaj zakon, dakle izmjene Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Gledajte, to je zabluda. U konačnici svaka jedinica lokalne uprave, moja je mala jedinica lokalne, vaša je u Trogiru daleko veća, ali vidite ne možete ni vi jer imate iz prethodnog vremena opterećenja. Ali i da nemate vi to ne bi mogli graditi, budite sigurni.
Hvala kolega.
I ovo javno-privatno partnerstvo neće polučit rezultate, budite sigurni. Pa tko će platit tri puta više investiciju nego što vrijedi ili četiri puta, ovdje je čak deset puta više plaćeno. Ispričavam se na prekoračenom vremenu.
Kolega Luciću hvala. Ja da imam mogućnosti ja bih vam odgovorio, ali nemam. Evo odgovorit će vam kolega Rilje. Izvolite.
Pa uvaženi kolega, evo ja što da vam kažem, vi me očito niste dovoljno slušali jer ja upravo čekam da zakon omogući da se upravo izračunavanjem isplativosti investicije nešto dogodi. Zašto postoji Spaladium Arena ja ne znam, zašto postoji ova Arena u Zagrebu ja ne znam. Je li netko radio komparator troškova, nije, iako je trebao, neovisno što je išlo u drugačijem načinu financiranja, neovisno što je išlo u zaduživanje. No vi morate znati da imamo resurse po kojima se jednostavno moramo i koje moramo iskorištavat. Ovo što vam ja kažem ovo su primjeri iz života. Drugim riječima, ja ne vidim da mi imamo isti problem nego mi imamo istu mogućnost rješenja prihvaćanjem ovog zakona. Druga je stvar zbog čega smo dosad radili nešto zadužujući se. I ja bih volio sada moći možda nešto negdje za neki projekt zadužiti sebe. Možda neki neće ni bit isplativi i vjerujem da je za svaku dosadašnju mogućnost javno-privatnog partnerstva trebalo izvršit izračunavanje. Zbog čega to nije, možda ćete vi znati. Vi ste bili možda bliži u tom nekom trenutku jer mi smo svi u prolazu kao što znate. Netko ostane duže, netko kraće, ali smo svi u prolazu pod kapom nebeskom, jel tako. Drugim riječima, ja bih želio da i vi možete osigurat dobre modele javno-privatnog partnerstva i u vašoj općini vjerujem da možete.
Hvala. Sljedeća replika, Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Pa kolega, slažem se naravno da će ovakav novi model JPP zakona dati jednu novu notu transparentnosti u javno-privatno partnerstvo, međutim vama kao čelniku jedinice lokalne samouprave obično trebamo davati i dijeliti primjere dobre prakse. Ali ja hoću i vas upozoriti a i druge na npr. loše prakse, a to je javno-privatno partnerstvo garaže Dubrovnik kada je investicija od 9 milijuna eura izišla 17 milijuna i 900 eura kada je založni dužnik bio Grad Dubrovnik, kada je sklopio sa tvrtkom koja je imala temeljni kapital od 20 tisuća kuna za kredit od 12 milijuna 542 tisuće eura. Znači jedan model kojeg se trebamo stvarno svi čuvati. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo odgovor, kolega Rilje izvolite.
Uvažena kolegica Tatjana Šimac-Bonačić, ja ću vam sad reći nešto što možda od mene ne očekujete. Budućnost je za hrabre. Želim kazat da ja ne mogu reći zbog čega se dogodilo u Dubrovniku to što se dogodilo. Očito nisu radili komparator troškova javnog sektora. Najvjerojatnije to nisu napravili, zbog čega nisu ja to ne znam niti želim o tome govoriti. Ja želim vođen upravo svim onim zaštitnim mehanizmima pokušat osigurat da se iskoristi javni resurs i ništa više. Drugim riječima, neću dalje na ovu priču govorit niti produbljivat na ovu vašu repliku. Želim samo reći to da što više financijskog i tržišnog nadzora dakle o isplativosti, a vjerujte mi da imamo toliko dobara što nam ih je dragi Bog dao i djedovi sačuvali, da ih itekako možemo uporabiti. Talijani zarađuju na smeću, ja imam deponij i ne mogu zaradit na smeću, a imam privatnog partnera koji me čeka i želi da razgovara s njim o tome i želi od toga proizvodit blokove za popločavanje ulica ili energetske ploče, šta god hoću. Mislim ne ja nego moj grad, nisam ja ja kad radim za grad. Eto hvala lijepo.
Hvala i vama. I zadnja replika, kolega Željko Kolar. Izvolite kolega.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Rilje vi ste u pravu, naravno da ste vi u pravu. Ovaj zakon apsolutno nikoga ne prisiljava da ulazi u javno-privatno partnerstvo, on samo na prednjim sredinama nudi mogućnost da budu još napredniji. Postavlja se pitanje zašto sve jedinice lokalne samouprave neće moći ući u takav model, zbog toga što su naprosto uništene za vrijeme vladavine HDZ-a. Dva, tri puta je ušlo se u sustav sufinanciranja jedinica lokalne samouprave. Sjetite se, mijenjali smo zakon porezni tri puta pa su se smanjili proračuni jedinica lokalne samouprave, pa smo nakon toga drugi puta to isto napravili i naravno da su jedinice lokalne samouprave u problemu. Kolegice vi se smijete, vi ste gradonačelnica i plačete sad jer nemate za investicije, ali nismo bili svi u istoj poziciji da dolazimo u Hrvatske vode, u Hrvatske ceste i da se gradi, da se dobivaju novci sa ili bez dokumentacije. Ovo će biti sad vrijeme za sposobne. Oni koji će imati viziju da se mogu hrvati sa tržištem, oni koji će imati mogućnosti i koji će naći svoju računicu ići će u tu priču, a oni koji ju jednostavno neće naći neće u nju ići. Moja jedinica lokalne samouprave je mala i ja vjerojatno si neću moći priuštiti da idem u taj model, a možda netko drugi hoće. Ako može i ako se izračuna da je to njemu prihvatljivo ne vidim apsolutno nikakvog razloga zašto u to ne bi išao. Hvala.
Hvala i vama. Imamo odgovor na repliku, kolega Rilje izvolite.
Poštovani kolega Kolar hvala lijepo, hvala na razumijevanju, drago mi je da dijelite mišljenje. Ja sam samo htio dodati na ovo da je zapravo ovo jedina mogućnost, ne i apsolutno jedina, ali mogu kazati gotovo pa jedina za neke jedinice lokalne samouprave koje nemaju svježeg kapitala za investicije i naravno da se u sklopu toga moraju i mogu i trebaju pokušati aktivirati i iskoristiti ona prirodna dobra koja mogu iskoristiti, a da ih ne prodaju, da ih uključe u stvaranje i da iz njih izvlače profit ali ne za Antu, ne za Matu nego upravo izračunavajući isplativost za jedinicu lokalne samouprave, upravo za tu jedinicu lokalne samouprave, odnosno za njezine građane. Mislim da ćete imati i vi mogućnosti, ja vam to želim kao i svim ostalima. Eto, hvala lijepo.
Hvala i vama. Sljedeća za raspravu javila se zastupnica Vrbat Tanja. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Eto nastojat ću bit kratka i ne ponavljat se. Drago mi je da smo danas čuli velik dio argumenata naših kolega koje vode jedinice lokalne uprave i samouprave jer oni zaista u praksi najbolje znaju što znači voditi gradove i općine koji nemaju sredstava kako bi isporučili one javne usluge koje su njihovim građanima potrebne. I vjerujem da će ova nova regulativa oko javno-privatnog partnerstva bar jednom dijelu njih omogućiti bolje pružanje usluga svojim sugrađanima. Ja se želim osvrnuti na jedan dio koji nije spomenut dosada, a to je da ovaj zakon nosi oznaku europskog zakona, da zato ide i po hitnoj proceduri. Međutim, istini za volju nema pravne stečevine oko javno-privatnog partnerstva. Doduše ovaj zakon se usklađuje sa poslovnim duhom i višim nekakvim principima glede javno-privatnog partnerstva koji su uvriježeni u zemljama članicama EU i kojih se i mi moramo pridržavati. Ova izmjena oslanja se bolje je reći na kumuliranoj najboljoj praksi zemalja članica od zadnjih 15-ak godina kada je riječ o tom institutu javno-privatnog partnerstva. Izmjena koja je pred nama i koja je predložena temelji se dakle na najboljim praksama europskih članica, međutim treba i reći da mnoge članice EU uopće nemaju, ne postoji u njihovim sustavima institut javno-privatnog partnerstva, možda im nije potreban, ali bolje je reći ne da im nije potreban jer nitko nema dovoljno novaca za isfinancirati sve nego se on, taj institut, saživljava u praksi provodi kroz zakone o koncesijama ili o javnoj nabavi, a ne specifičnim zakonom. Međutim, mi smo se opredijelili za specifičan zakon i u prošlom mandatu više puta smo mijenjali ovaj zakon, ja se toga sjećam. Međutim, danas u Hrvatskoj što se tiče javno-privatnog partnerstva postoji jedan projekt koji je spreman to je prije spomenuta Zračna luka Zagreb te još dva ili tri koji su u završnoj izradi projektne dokumentacije, odnosno proceduralno su u izradi i to je sve za RH. Znači samo to je dokaz da ova regulativa koja danas postoji nije dobra i da nije ispunila očekivanja. Znači prije svega smo došli do zaključka da treba značajno olakšati procedure i skratiti taj vrlo složen i kompliciran postupak dobivanja dokumentacije, odnosno postupak ulaska u javno-privatno partnerstvo. Danas se on svodi na 180 dana. Ovom izmjenom se predviđa cca 30 dana. Moram se složiti s kolegama koji su rekli da ta formulacija nije najsretnija kada se radi o zakonu jer u zakonu se treba točno definirati, ne može biti ovako nešto cca, moralo bi biti točno definirano. Predviđeni su značajno transparentniji kriteriji za odabir javnog, odnosno privatnog partnera, a cijelim postupkom rukovode Agencija za javno-privatno partnerstvo i Ministarstvo financija. Predviđa se nešto što je sama suština javno-privatnog partnerstva i što je u prijašnjim raspravama navedeno kao kontroverzno za nas na političkoj ljevici. Zaista i jest kontroverzno u teoriji za ljevicu komercijalno korištenje javnih građevina i javnih institucija. Međutim, to korištenje komercijalno korištenje predviđeno je ovom izmjenom i mora se vrlo striktno odrediti. Znači, neće se sutra moći u nekoj osnovnoj ili srednjoj školi komercijalno odvijati nekakav noćni klub jel' tako? Znači, nikom to neće pasti, ja se nadam, na pamet i nadam se da će primjena tog zakona biti da je duh tog zakona takav. Znači moći će se isporučiti nekakva sportska usluga na komercijalnoj bazi ili kulturna. I sav taj raspored davanja komercijalnih usluga i aktivnosti davati će i odobravati će javno tijelo što je garancija ali nije baš ekskluzivna garancija. Znači, i tu se treba nadzirati što ta javna tijela rade, nije garancija da će se građevina koristiti primjereno. I zaista apeliram da se tu vodi do krajnjih granica računa o javnom interesu prije svega. Znači, postoje dobre strane javno-privatnog partnerstva, u konačnici građevina ako je postupak dobro proveden, ako su natječaji dobro obavljeni građevina bi u konačnici trebala zaista manje koštati nego u klasičnim modelima građenja to ovisi o sposobnosti onih koji vode postupak. Tu se uračunava i održavanje investicija što je za razliku od klasičnih modela građenja nije u pravilu, u praksi se ne događa. Ovaj zakon je usklađen i sa zakonskim kriterijima o zaduživanju jedinica lokalne samouprave, a i dio rizika se prenosi na privatnog partnera. Dakle, ukupna cijena građevine ako je sve prema zakonu i prema najboljoj praksi trebalo bi u konačnici kao što sam rekla biti znatno niža. Drago mi je, kako je prije također rečeno, da se u ovim izmjenama zakona konačno postavio kao kriterij najbolja ekonomska cijena, a ne najjeftiniji ponuditelj jer najjeftinija cijena nije nikako uvijek garancija za najbolje isporučenu uslugu, dapače nekad to daleko, daleko i skuplje zna završiti. Dakle, u konačnici podržavam ove izmjene zakona iako bih voljela da živimo u idealnom društvu gdje bi javni budžeti mogli financirati sve i svašta, međutim realnost je danas druga. I apeliram stoga da se striktno pridržavamo duha ovog zakona i javnog interesa prije svega, a i da se podzakonski akti i svi mogući potrebni pravilnici kako bi se ovaj zakon mogao što prije u praksi realizirati, odnosno projekti po ovom zakonu da se što prije donesu. Na odboru je rečeno da su oni gotovo spremni. Ja vjerujem da je to tako i da će sve biti spremno vrlo brzo za njegovu efikasnu primjenu jer zaista trebamo graditi, trebamo zapošljavati, trebamo početi javno trošiti kako bi na kraju krajeva pomake pozitivne napravili oko izlaska iz gospodarske krize. Hvala.
Hvala i vama. Nismo imali replika. Sljedeći za raspravu Josip Borić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena zamjenice, kolegice i kolege. Pa ovo je jedan zakon, Europski zakon u dijelu kojim se usklađuje odabir privatnog partnera u skladu sa Zakonom o javnom nabavi, kao i postupak davanja koncesija. Međutim, kažu stručnjaci, a još više i političar, da kad nešto želiš od javnog sadržaja, to slušamo već jedno duže vrijeme, da je onda najbolji način za to rješenje o javno-privatnom partnerstvu. To je na neki način kredit u materijalnom obliku i ono što vidim u ocjeni stanja pokazuje da to baš i nije tako, tj. demantiran nas. Mi smo, u, evo ocjeni stanja vidljivo je cijela ta povijest javno-privatnog partnerstva u Republici Hrvatskoj od smjernica 2006., pa zakona 2008. uredbi i osnivanja agencije. Čitav jedan vremenski period za svega 18 projekata od čega ih je 14 bilo u vremenu dok smo imali samo smjernicu tj. nikakav zakon. I sada dolazimo do jednog paradoksa da smo više toga ugovorili kad nismo imali zakon, a gotovom malo ili ništa kad smo imali zakon. Tako da me sve ovo vodi na razmišljanje. Sad kad dobijemo ovaj savršen zakon bojim se da ćemo s njime uspjeti otpratiti možda samo ova 4 koja su sada u pripremi i od kojih je 1 ugovoren, a radi se o Zračnoj luci Zagreb. Od ovih 18 projekata najviše ih je ugovoreno 2006. i 2006. godine u Varaždinskoj županiji, o čemu smo se evo naslušali. Tu imamo sada od ova 4 meni posebno jedan drag, a to je izgradnja kompleksa Zapadna žabica, tzv. Autobusni kolodvor u gradu Rijeci ili kako kažu Riječani, autobusni kolodvor zvan Čežnja. Zašto je to tako, pa mi evo tom autobusnom kolodvoru slušamo već punih desetak godina, tj. kako dođe svaka kampanja za izbor gradonačelnika. Onda nam se kao prvo obeća izgradnja novog autobusnog kolodvora. Pa smo imali 2001. da će bit gotov do 2005., pa 2005. da će bit gotovo do 2009., pa 2009. da će bit gotov do 2012. Međutim činjenica je jedna, to je možda jedan od većih gradova u Republici Hrvatskoj koji nema natkriveni autobusni prostor, tamo se ljudi po kiši ukrcavaju sa kišobranima u autobus. I evo ko za vraga jučer čitam grad Rijeka kreče u javno-privatno partnerstvo, tražit će investitora. S obzirom na zaduženost tog grada i sve ostalo, a i ukupnu situaciju u tom gradu bojim se da će doći i kampanja za izbore 2017., pa da ćemo opet slušati o novom autobusnom kolodvoru u gradu Rijeci. Činjenica jest, da se jedan kolodvor napravio od javno-privatnim partnerstvom i to u gradu Osijeku i to je po meni možda i najpozitivniji primjer do sada javno-privatno partnerstvo. Jer je grad ustupajući zemljište i rješavajući dokumentaciju za ništa novaca dobio rješenje jednog prometnog problema i tu je privatni investitor našao svoj interes. Bojim se da to jedino i u prometu možemo ostvariti jer u obrazovanju je to teško očekivati, jer ne znam što bi to mogli unutar određene škole, ili sportske dvorane, ili nekog drugog dječjeg vrtića ponudit privatnom partneru da mu bude isplativ. Gledajući cijeli registar u kojem je navedeno 13, a nekako piše u ocjeni stanja 12, zavedenih objekata, ovaj zavedenih ugovora. Može se zaista postavljati pitanje koliko je javno-privatno partnerstvo opravdano danas u ovoj situaciji u kojoj se mi danas nalazimo. Činjenica jest da je u vrijeme najveće građevinske ofenzive kako bi to mogli nazvati 2005., 2006. i 2007., to partnerstvo kažem dalo nekakve rezultate. Međutim, danas se građevinska operativa u potpunosti umrtvljena i gotovo nikakvih aktivnosti ona nema. Mi smo kažem, evo u Varaždinskoj županiji imali dosta, evo čuli smo dosta priča o tome kako je tu i tamo uspješno. Ja ću navesti ona primjer gradske sportske dvorane u Varaždinu koja je kroz ugovor jasno vidljivo, navedena je u iznosu od 177 milijuna vrijednosti kapitalne investicije. Na 20 godina, mjesečno grad Varaždin 2,800 000 kuna. 244 rate, ukupan iznos negdje oko 690 milijuna kuna. Da li smo spremni na takav, na takvu avanturu, mislim da svaki javni djelatni, pogotovo načelnik, gradonačelnik bi treba dobro razmisliti da li je to to. Ja znam da svaki gradonačelnik i načelnik želi nešto u svom mandatu napraviti, pa onda kad nema nikakvih mogućnosti traži najbolji način, pa i izlaz iz takve situacije. Bojim se da se u Varaždinskoj županiji posegnulo upravo za time jer se htjelo ostaviti dojam uspješnosti, a činjenice govore drugačije. Podsjetit ću vas 2008. godine je aktualni župan tada gospodin Čačić, smijenjen. Upravo zbog, kako sam uspio iščitati sa interneta razloga, da mu se na teret stavlja 832 milijuna obaveza iz ugovora o javno-privatno partnerstvo. I da bude situacija apsurdna, smijenilo ga dvoje članova HNS-a. Tako da zaista ja bi volio da ovo uspije, jer nam treba, da krene građevinarstvo, da krenu investicije. Međutim kad zaista vidimo te iznose, oni su frapan i za dvoranu u Splitu i za neke druge škole koje su dograđivane, sportske dvorane koje su izgrađene u cijelosti. Da su ti iznosi višestruko, čak i 3 i 4 puta veći od onoga što ste mogli dobiti da ste uzeli normalna kredit i to izgradili. I bojim se, kažem zbog toga što načelnici i gradonačelnici znaju da još uvijek ima bespovratnog novca, da li u vidu zajmova koje je uzela država pa im može pomoći, da li iz direktnih transfera iz državnog proračuna, pa pomoć općinama i gradovima da izgrade određene objekte infrastrukture, i najnovija prilika ona najvažnija to su europski fondovi. Mislim da će svaki gradonačelnik i načelnik jasno i dobro razmisliti što mu se od svega ovoga najviše isplati jer ja se stavljam u situaciju svakog tog čovjeka i postavljam pitanje što bi mi napravili da trebamo stan, hitno stan? Da li bi mi pristali na to da uđemo u taj stan i znamo da vrijedi recimo 100000 eura i da ćemo ga kroz 30 ili 20 godina isplatiti u iznosu od 300 ili 400000 eura. Znači, tri ili četiri puta više. Naravno da bi od toga odustali. Postoje evo primjeri koji nisu javno-privatno partnerstvo kao što je poticajna stanogradnja. Ona je jedan sličan oblik, koja je prihvatljiva. Ali kažem u ovom dijelu gdje govorimo o javnim investicijama i javnim građevinama mislim da to nisu dobra rješenja bez obzira kažem na svu dobru volju Vlade da pokrene investicijski ciklus. A on se mora pokrenuti, kažem jer evo imamo prezentaciju gospodina Čačića iz drugog mjeseca ove godine gdje je najavljen veliki investicijski ciklus. Međutim, svih tih investicija od milijardu i 230 onih koji se trebaju, evo znači koji se trebaju fakturirati mi praktički u ovom proračunu bojim se da ćemo to vidjeti. A da ne govorimo o onih dodatnih 600 milijuna eura koje je obećao uz nekakav maksimalan učinak državne uprave i sa sinergijom sa lokalnom samoupravom. Pa imamo ovdje evo HEP grupa gotovo 280 milijuna eura ništa. Hrvatske vode 120 milijuna eura gradi se samo ono što je Vlada HDZ-a ostavila, a to je onaj famozni kredit od milijardu kuna gdje je bilo preko 300 projekata. Sve ostalo novih ugovora nema. Hrvatske autoceste 200 milijuna, Hrvatske ceste 300 milijuna eura. Bojim se da se to išta pokrenulo. Naravno HŽ 130 milijuna. Evo tu me gleda kolega Novak. Ne znam jesu li oni što napravili. A onda idu Ministarstvo gospodarstva i regionalnog razvoja sa po 100 milijuna eura. Ne želim biti skeptičan, ali činjenica je da smo mi danas u 7 mjesecu. Da mi to sve i napravimo onako kako je lijepo zamišljeno da bi mi realizaciju mogli imati tek u 11, 12 mjesecu i to tek početak realizacije i da će sve ovo u vezi investicijskog ciklusa ali i samog ovog zakona koji treba omogućiti nove investicije jednostavno ostati samo mrtvo slovo na papiru. Jer koliko god mi željeli, opet ću se vratiti na ono što je rekao gospodin Milošević smanjiti onaj rok sa 180 na 30 dana. Pokušavali smo mi i u prijašnjim vladama na najobičnijim pitanjima te rokove smanjiti. Jednostavno samo pošta iz ministarstva u ministarstvo ide pa ne znam da li mi zaista možemo riješiti te probleme u tako kratkom roku. Čisto jedna dobronamjerna sugestija. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Vrlo pažljivo je slušana vaša rasprava. Izazvala je 7 replika. Prva se javila zastupnica Natalija Martinčević. Izvolite kolegice.
Pa uvaženi zastupniče, iznimno mi je drago da ste spomenuli varaždinsku sportsku dvoranu. Jer naime, varaždinsku sportsku dvoranu dogovorili su bivši gradonačelnik Čehok i vaša predsjednica Vlade gospođa Kosor, a zbog tih posebno dobrih poslova koje je ugovarao gospodin Čehok on je završio u pritvoru i protiv njega se vode silne optužnice. Dakle, tolko o tom modelu. Varaždinska županija na čelu sa županom Čačićem ulagala je prvenstveno u obrazovanje. Mi smo ocijenili obrazovanje našim prioritetom. To što vi u HDZ-u smatrate da je prioritet platiti Tompsonu pola milijuna kuna da ne pjeva mi ne smatramo to prioritetom. Mi smatramo ulaganje u obrazovanje prioritet i upravo iz tog razloga smo ulagali u javno-privatno partnerstvo u izgradnju škole i dvorane kako bi naša djeca, naši učitelji, naši profesori mogli kvalitetno raditi, kako bi naša djeca se mogla kvalitetno obrazovati. Smatramo da je to strateški cilj ove države. I kao treće govorili ste o posrnuloj građevini. Pa da, upravo je ovo način da se posrnula građevina izvuče iz krize, da se pokrenu investicijski ciklusi i da se ne samo građevina već i svi ostali sektori vezani uz građevinu, drvna, metalska i ostale industrije izvuku iz krize.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Kolega Borić, izvolite.
Pa ja ne znam zašto se kolegica ljuti, izgleda mi dosta ljuta. Mislim, ja sam htio biti dobronamjeran. Rekao sam ono što je i nisam rekao ništa neistinito. Mislim, ako su dva člana HNS-a smijenili svog župana imali su razloga. Ja ne znam. A da li je to bilo radi toga što je on bio uspješan župan tada i kako se ovdje navodi, kako sam uspio pročitati na internetu toliko investicija napravio, pa zadužio kažem to je samo onaj osnovni iznos valjda, a onda je to tri puta ili četiri puta više u sljedećih 20 godina. Znači, čisto sam samo naveo primjere loše primjere javnog privatnog partnerstva, a rekao sam i za Osijek da je dobar primjer. Jer grad ništa nije platio. Riješio je svoj prometni problem. Privatni investitor našao je svoj interes. I mislim da bi na taj način možda i grad Rijeka, moj grad Rijeka trebao riješiti taj problem. Mislim da je to dobar primjer i ne znam što se gospođa ima ljutiti. Mislim činjenice govore drugačije.
Nisam primijetio da se kolegica ljuti, nego možda je tako temperament. Sljedeća replika kolega Rilje, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvaženi kolega Borić. Pa ja zapravo evo, pa rekli ste nešto što evo samo me izazvalo. Možda u biti me nije izazvalo nego se radi o tome da, da radi se o tome da gradonačelnici i načelnici to ne trebaju raditi zbog sebe. Znate, ovo što ste malo prije rekli. Dakle, tražiti ovakve načine. Ne, to bi trebali raditi radi građana. Jer gledajte jako je teško kad ne dobijete u zadnji tren i istekne vam znate zadnje zaduženje za jedan prvoligaški stadion na primjer koji košta 48 milijuna kuna ugrubo. Za jedan mali grad ka šta je Trogir on je mali, veliki, je li, ali to je puno novaca. A s druge pak strane nije bitno to napraviti za mandata. Bitno je da građani imaju kvalitetnu uslugu, prvenstveno komunalnu ali i svaku onu drugu koja se tiče društvene nadgradnje. Dakle, u tom kontekstu sam htio reći da i svaka komunalna usluga, usluga koja se može dati, pružiti na tržištu. To znate vi kao i ja. Dakle, s tim u vezi što se tiče EU fondova znate. Jer mi smo imali, imali smo mi gospodina koji je bio direktor komunalnog poduzeća u Trogiru pa je odjedanput postao koncesionar. Dakle, želim kazati što se tiče EU fondova, koristili smo ipak fondove koliko smo mogli. Sad dolazimo u ovaj period kad ćemo morati ove strukturne i kad se pripremamo upravo za ovaj četverogodišnje kandidiranje, četverogodišnjeg korištenja od sljedećih četiri godine, da, korištenja strukturnih fondova. A što se tiče inače korištenja sredstava. Gledajte, prezaduženi smo svi. nemate ni u proračunskim korisnicima, ni u strukturnim firmama više nemate sredstava. Svi su oni manje-više u dugovima. Svi. Ne može vam sada doći, bar meni nisu dolazile recimo Hrvatske ceste ili Hrvatske vode i nešto napravile. Ja sam čuo da su to možda znali raditi i nemam protiv. Neka radi svima bar koliko se može. Ali nema, nema. Sredstava nema, novaca nema.
Hvala kolega Rilje. Vrijeme. Hvala. Imamo odgovor na repliku kolega Borić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo znam gospodina gradonačelnika i znam da se trudi napraviti ono što može. Ja sam zato rekao na početku da kad imate želju napraviti javni sadržaj da su uvijek sugestije i političara, ali i nekih stručnjaka da je javno-privatno partnerstvo najbolje rješenje. Evo, kolega Rilje kaže on hoće nešto napraviti nema novaca. Dao sam primjere zašto nešto nije dobro i što je po meni dobro. Ako on hoće svoju tržnicu, svoju ribarnicu ili nešto gdje privatni investitor može naći svoj interes jer će iznajmiti prostor tad je nešto drugo od onoga o čemu mi stalno ovdje pričamo, a to su škole, vrtići, obrazovanje. Ne znam, dvorane itd. Vi u obrazovanju ne možete naći privatnog investitora koji će na bazi svog privatnog interesa ući u takav projekt osim ako nije plaćan, a plaćanja su svi primjeri govore ovdje unutar ovoga što smo imali u proteklih 5, 6 godina su višestruko veći iznosi nego što bi to bilo da smo aktivirali ili svoju štednju pa ono što smo sada morali platiti 30 milijuna kuna 5 godina pa ćemo platiti tu dvoranu i izgraditi u jednoj godini i sa 6 godina smo riješili sve. Mi smo ovdje opterećeni 20 godina i ne znam recimo za Varaždin da li država tu pomaže s obzirom da je to bila dvorana sa svjetskog prvenstva u rukometu pa da taj grad može normalno funkcionirati kao i grad Split. A ja znam koliko načelnici imaju problema, bavio sam se s time punih 8 godina i ne veseli me ova činjenica koju sam nedavno vidio da je jedan otok Drvenik jednostavno nema vode, da jedno komunalno poduzeće ne daje ljudima vodu koju imaju pravo dobiti po zakonu.
Hvala. Sljedeća replika kolegica Devčić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega je jako zabrinut za investicije koje se dešavaju u gradu Rijeci, pa ja vam kolega mogu samo poručiti koliko vi dobro znate mi smo i bez pomoći bivše Vlade koja nas je na svakom koraku pokušala blokirati što je uspješno radila na primjeru kolodvora upravo zato što smo mi imali problem sa željeznicama. Željeznica su državna firma i vrlo perfidno ste to znali odraditi ali kako smo izgradili i bazen i dvoranu bez pomoći ove bivše vlasti tako ćemo isto znati izgraditi kolodvor. A ono što se tiče gradnje vaših dvorana, da činjenica i vi ste gradili dvorane, gradili ste dvorane za svjetsko prvenstvo nakon tog više nitko ne zna šta bi s tim dvoranama, užasno su skupe a ostavili ste vruć krumpir ovoj Vladi. A činjenica jest da ste voljeli investicije i da ste gradili ali uz izuzetno visoku proviziju.
Hvala. Imamo odgovor na vašu repliku kolega Borić. Izvolite.
Pa evo opet još jedno nekorektno obraćanje pogotovo u ovom zadnjem dijelu potpredsjedniče i mislim da ovo nema veze s ničim. Vi ste gradili dvorane ili ne znam što za proviziju. Pa jel to vrijeđanje zastupnika?
Nisam razumio da je kolegica mislila na vas.
pa ne znam na koga je mislila.
Vas osobno nije spomenula uz visoke provizije.
Da odlično.
Provizija je široki termin, široki pojam i može se različito protumačiti znači nije direktno bilo upućeno da mogu misliti da je mislila na vas osobno. Mislim da osobnost nije ni povrijeđena.
Ma nije ni važno. Što se tiče dvorane, pa naravno da grad Rijeka nije mogao napraviti tu dvoranu u suradnji sa državom kada je komisija koju je poslao ovaj EHF koja je provjeravala prostore u kojima se trebalo igrati Svjetsko prvenstvo u rukometu oni su umjesto gradonačelnika komisiji poslali domara da im pokaže dvoranu. Čovjek je pogledao dvoranu, otišao i rekao hvala lijepa, idemo dalje. To je tako bilo. Što se tiče lijepog života u Rijeci činjenica je da je popis stanovništva pokazao da je u zadnjih 10 godina iz tog grada otišlo 15 tisuća ljudi što je sramotno za jedan takav veliki grad. Ljudi dolaze u grad. Iz tog grada se odlazi i tamo je Kukuriku na vlasti čak u jednom proširenom obliku od desetak stranaka. Što se tiče bazena, ta investicija je gotovo na koljena stavila upravo taj grad zato jer su ga sami gradili. Činjenica je da taj grad ima sve više i više problema i da ljudi tamo ne vide svoju budućnost. To je posao grad penzionera i umirovljenika. I ja osobno volio bih da mi ovu zgradu autobusnog kolodvora imamo, što bih ja bio protiv toga, ali činjenica je da se ona već 10 godina obećava iz izbora u izbore i sada će doći objava televizija pred izbore i mi ćemo opet gledati futurističke slike tog objekta međutim činjenica je da njega nema. To je za mene jedino što je relevantno, a sve ove demagogije o neulaganju Vlade mi smo već demantirali. 4,5 milijarde samo u zadnje dvije godine i da ih mi nismo napali tj. Vlada da im je napravila zaobilaznicu pa i sve ono ostalo pitanje je što bi od tog grada bilo i danas.
Vrijeme kolega. Sljedeća replika kolega Srđan Gjurković. Izvolite.
Hvala uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo kolega je iznio primjer Varaždinske dvorane o kojoj je već nešto spomenuto, pa meni je drago da je on to spomenuo. I baš zbog toga što HDZ-ova vlada je primjenjivala javno-privatno partnerstvo jedan potpuno krivi način i zbog toga je ovaj zakon potreban i zbog toga je zbog čega podržavamo i mi u klubu HNS-a. i jako se čudim s obzirom da u ime kluba HDZ-a rečeno da se podržava zakon da uvaženi zastupnik smatra da nije dobro po tom pitanju i dalje raditi.
Hvala. Imamo odgovor na repliku kolega Borić. Izvolite.
Pa ja nisam čuo da smo mi rekli da ćemo podržati ovaj zakon, to nisam čuo od gospodina Miloševića koji je izlagao u ime kluba. Mi smo dali primjedbe na ovaj zakon i mislim da smo korektno raspravljali i raspravljam. Dao sam primjere koji nisu dobri iako je to pitanje samo lokalne pripadnosti kada sam rekao o gradu Varaždinu. Imamo mi i drugih primjera nije uopće to problem, možemo prebaciti to na neku manju općinu ili grad u Varaždinskoj županiji i doći ćemo otprilike do sličnih rezultata. Ne vidim što je razlika između 177 i 680 i dvorane koja je koštala 20, a o otplati 80 ili 90. Sve su to otprilike slični odnosi. Zato sam rekao da to bez obzira što je to bio početak što je to nastalo na smjernicama koje nisu do kraja definirale odnose između javnog i privatnog partnera da je to ipak bio s obzirom na građevinsku inicijativu u tom vremenu možda najbolji period. Sve ostalo vidjet ćemo kroz neko vrijeme.
Hvala. Sljedeća replika zastupnik Marijan Škvarić. Izvolite kolega.
Evo poštovani gospodine zamjeniče. Prije svega dvije stvari bi ukazao na izlaganje uvaženog zastupnika gospodina Borića, prvo je ja kao gradonačelnik … županije i ono što se povlači da nisu gospodina Čačića i nas smijenili HNS-ovci nego drugi sa velikom suradnjom HDZ-a ali naravno veoma brzo smo došli opet na vlast, zato jer to samo smjenjivanje je bilo temeljem najobičnijeg politikantstva i velike zavisti jer ono što je napravljeno kada smo bili i mi još smo sada i gospodin Čačić bio napravljeno za onih tri godine više nego 20 godina unazad. Druga stvar koju bih napomenuo posebno a to je da javno-privatno partnerstvo nije dobro jer se može koristiti sredstva iz drugih razina. E pa sada iz kojih razina? Prije svega zaista javno-privatno partnerstvo ne bi trebalo privatnog partnera ako javni sektor ima novaca. Gradovi i općine zaista u tom dijelu novaca nemamo i na tom dijelu da bi nas trebala podržati država, onda nam dati novce. Opet moj primjer i kao brdsko-planinsko područje projekte koje smo imali s projektnom dokumentacijom, građevinskim dozvolama, tri godine konstantno od Ministarstva mora nismo dobili niti jedne kune za naše projekte. Nismo ih mogli dobiti jer nikad nije bilo sredstava, nije bilo vremena, a sad nismo na redu. Drugi izvor što ste rekli to je Europska unija. Gle čuda, ja sam proveo sedam projekata iz fondova Europske unije, kad ti projekti mi nisu u ministarstvu mogli proći … prema fondovima i svih segmenata, IPA, …, CARDS, tu sam dobio sredstva. Znači drugi vas procjenjuju da imate potencijala, imate mogućnosti, daju sredstva, a naša država u onom trenutku nije to mogla napraviti. I javno-privatno partnerstvo, e vidi čuda imam i taj projekt kod sebe. Naravno, uložili smo ga u razvoj i izgradnju škole zato što znamo da obrazovanje, pametni ljudi su oni koji mogu razumjeti ovakve projekte i mogu pokrenuti gospodarstvo. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Borić.
Zahvaljujem, potpredsjedniče. Evo gospodin je rekao da je iz brdsko-planinskog područja pa je očito i pobrkao neke stvari. Ministarstvo mora u zadnjem mandatu, znači zadnje četiri godine nije imao to područje pod svojim djelovanjem, to je bilo Ministarstvo regionalnog razvoja ako se ja dobro sjećam, a jesam bio tamo pa znam da je tako. Ali otoci, priobalje su imali itekako pomoć, pogotovo SDP-ovi načelnici, gradonačelnici, a mislim da su više-manje svi ostvarili svoje projekte. Evo imamo ovdje jednu otočnu načelnicu, gradonačelnicu pa nek to potvrdi. I mislim da ova priča da smo mi nekome davali, a nekome nismo evo HNS-a, Grad Šibenik ovdje, mislim ako mi njima nismo ništa dali neka gospodin Baranović se digne i kaže nismo. A škola i dvorana koja se sada gradi, gradi se isključivo novcima Ministarstva mora, a sada je to prebačeno u Ministarstvo regionalnog gdje su čak i oni kao lokalna samouprava imali jednu veliku obvezu, a Ministarstvo je s obzirom na mogućnosti zajma to uzelo više-manje na svoj dio. Tako da mislim ne znam zbog čega raspravljamo na taj način, isključivo mi nismo mogli, a sada kao HDZ-ove općine i načelnici bez problema dobivaju te novce. Ne dobivaju ništa jer novaca nema. Za otoke imate 10 milijuna kuna, što ćete s tim, ništa. Brdsko-planinsko područje, ja sam ovdje jedini stao u obranu brdsko-planinskog područja na proračunu za ovu godinu kad sam rekao da 0 kuna za to područje nije korektno. Imali su barem 5 ili 10 milijuna kuna prije, barem kakvu takvu pomoć. Ova vlast, vaša vlast je rekla ne damo vam ništa, vi ne … tamo ništa dobiti. Mislim da to nije zadaća države, mora postojati mogućnost kao što govorimo i kroz ovaj zakon ovo je mogućnost. Nažalost kroz proračun se to ne vidi, a ja tome nisam kriv.
Hvala. Sljedeća za repliku javila se zastupnica Nada Turina-Đurić. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine Borić, ne znam s kojeg portala čitate i iz kojeg materijala o smjeni gospodina Čačića u Varaždinskoj županiji, ali vjerujem da ste dobro stranački informirani, da su upravo vaši stranački kolege sa vašim stranačkim satelitima odnosno strankama satelitskim vašim odradile političku trgovinu, ne jedinu u Hrvatskoj pa i u Varaždinskoj županiji i smijenile gospodina Čačića sa mjesta župana. Ali to nije sve skupa dugo potrajalo, naime vrlo brzo upravo temeljem ovih projekata, između ostalog i modela javno-privatnog partnerstva i obećanja HNS-a prije nego što je gospodin Čačić postao župan, znači on je išao sa upravo ovom idejom na izbore u Varaždinskoj županiji, realizirao je te ideje i te projekte i onda ste ga vi smijenili političkom trgovinom. To je prava istina. Nažalost, tu je netko govorio o tome da bi se mi mogli i financirat u nekim normalnijim uvjetima i iz drugih izvora, naravno. Upravo zato što Varaždinska županija nije nikad bila, odnosno u to vrijeme nije bila u milosti državne vlasti, moralo se poseći i za ovim modelom javno-privatnog partnerstva i izgraditi one objekte koji su građanima obećani, odnosno realizirat one ciljeve koji su građanima obećani, a to je da imaju jedno pristojno školstvo na području Varaždinske županije i to je prava istina gospodine Borić.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Kolega Borić, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa gledajte, ako ovako stoji kako je gospođa Turina rekla da su HDZ-ovi vijećnici smijenili gospodina Čačića 2008., onda su ga valja i postavili. A ja ne vjerujem u tu priču jer da su mogli oni bi sigurno bili postavili svojeg nekog. Činjenica je da su dva HNS-ova vijećnika smijenili svog dotadašnjeg župana kako piše na portalu, ne mogu se sad sjetit ali sigurno …. E sada, ovdje opet slušam znači kako je to dobro i uspješno napravljeno u Varaždinskoj županiji. Gospođa Turina je bila dožupanica naše Primorsko-goranske županije i sad evo, kad bi to tako … ja se pitam zašto sve naše škole i na otocima i u zaobalju pa i u Gradu Rijeci najviše, nisu onda na isti način, a oni su tamo stalno na vlasti isto, 10 godina, više, 20, nije važno. A ona je dožupanica, a naše škole nisu tako savršene, nisu tako dobre, nisu tako lijepe, nisu tako prilagođene učenicima, a dobro je. A još i naša županija za to ima i gotovo dvostruko više novaca od Varaždinske. Naš je proračun bio negdje između 350, Varaždinske oko 180. Pa ako je to takav dogovor a što i mi onda to nismo napravili, to je pitanje. Pa vjerojatno zbog toga ili nisu oni sposobni to napraviti ili sam model nije najbolji. Evo toliko, hvala.
Hvala. Imamo zadnju repliku, kolega Marelić. Izvolite.
… [[Govornik nije uključen.]] ja bih stvarno par natuknica. Projekti koje smo kandidirali iz gradova i općina rijetko su prolazili naše želje, ali su zato išle želje kad bi stranačke kolege, stranke na vlasti, to su prolazili. Mi smo ipak bili osam godina smo plaćali ceh radi stranačke pripadnosti. Tako prometnice na Korčuli su loše prolazile. Imamo projekti kulture je mislim pola Vlade bilo … [[Govornik nije uključen.]] od bivšeg ministre kulture do ostalih su u tom bili odbori. Sve to propada, a ništa nije prolazilo. Kad pričamo o opskrbi, vodoopskrbi, projekt koji je bi sa Korčule trebao bit završen prošle godine, 104 milijuna, 50% je ušla investicija, 8 godina stoji, nema vode. Tako da ja dolazim iz mjesta gdje nema vode, a imao sam autocisternu na raspolaganju robnih zalih da bi pred izbore nju povukli da bi ljudi ostali bez vode. Mislim to je ona politika kako znamo radit. Znam kolegu u Drveniku, imaju vode Drvenik, Drvenik ima vodu samo koncesiju kakvu su dali Karamanu za prijevoz vode jer sam dobro upoznat sa tom problematikom vode jer koristim sve vodonošce na području našeg Jadrana i autocisterne tako da sa momentima smo morali dovoditi autocisterne, ispomoć iz Neretve da nam uskače za prijevoz i opskrbu vode. Gledam ovaj zakon je dobar jer mi smo slično nešto radili, jedan sporazum za izgradnju opskrbnog centra i parkirališta u samom gradu sa Tommy-om. 6 godina smo čekali građevinsku dozvolu, nismo je mogli dobiti
Vrijeme kolega.
Ali smo je zadnje vrijeme dobili pred izbore i sad se osporava, mislim da je to uskoro u izgradnji.
Hvala.
Ali projekti, samo jednu rečenicu, ali projekti koji su bili nažalost kad bi … [[Govornik se ne razumije.]] mjesni odbori i kotari gdje je HDZ na vlasti svi su prolazili uz jedan papir pisalo je na njemu to je investicija. Samo su pisali jedan papir i svi su prolazili. To je bilo sramotno. Pred izbore 500 tisuća kuna
Kolega, hvala, hvala.
Evo moram odgovoriti uvaženom kolegi Mareliću, s obzirom da je on otočanin s Korčule pa ću pokušati evo po svim područjima gdje su nedostaci navesti našu nebrigu prema gradu Korčuli. S time da moram najprije reći da ovo nije istina. Da je i kod mene dolazio gradonačelnik Mirko … [[Govornik se ne razumije.]] i uredno tražio svoje projekte i rješavao svoje gradske probleme. Što se tiče prometnica samo Žrnovo i onaj spoj sada novi prema Blatu preko 150 milijuna kuna vrijednosti. Što se tiče kulture nismo pomogli Marku Polu, ali smo napravili Državni arhiv u Korčuli gospodine Mareliću 7 milijuna kuna Ministarstva mora plus oprema Ministarstva kulture. Što se tiče vodovoda pa vaš otok je po tome ja mislim najbolje i prošao samo onaj dio regionalnog vodovoda od Račišća pa do Smokvice punih 15-ak km, a vrijednost je investicije preko 20 milijuna kuna. Da ne govorim o sportskom plivačkom bazenu. Prvi bazen na hrvatskim otocima u funkciji sporta. Preko 30 milijuna kuna sve iz državnog proračuna. Pa naravno da bih ja bio nezadovoljan kao zastupnik SDP-a brigom takve vlasti HDZ-a prema svome gradu kome pripada. Mislim da ste gospodine Marelić falili onako u 100%. Da ne govorim o Domu zdravlja koji je tek sada počeo prvu fazu sanacije i sve ostalo, a luka i ostale priče da ne govorim. Hvala.
Hvala lijepo. Za riječ se javila zamjenica ministra. Izvolite zamjenice.
Hvala lijepa. Ja bih se, iskoristila bih priliku vratiti se na uistinu i mislim da je i korektno i profesionalno i fer na riječi gospodina zastupnika Miloševića u ime kluba HDZ-a koji je svojim osvrtom u ime kluba HDZ-a upravo na ovaj konačni prijedlog zakona potvrdio jednu dobru namjeru mogućnosti ovog konačnog prijedloga zakona. Na neki način simbolizirajući to i kao kontinuitet u korištenju modela u nedostatku sredstava. Zašto sam tražila na neki način da se u ovom trenutku uključim u raspravu? Jer imam osjećaj da konačni prijedlog zakona u praksi između jedinica lokalne samouprave i različitih političkih opcija možda pada u tom segmentu rasprava u drugi plan. Podsjetila bih i sebe, ali i sve nas pogotovo me izmjena rasprave u kontekstu spominjanja portala potaknula da se prisjetim 26. lipnja 2006. godine. Tada je zaista u pozitivnoj namjeri rekla bih, a što potvrđuje i taj sastanak tadašnji predsjednik Vlade okupio sve župane i sve gradonačelnike. Dakle, u lipnju 2006. godine, sa naglaskom što je tada i postignuto, dakle u lipnju 2006., političko suglasje za javno-privatno partnerstvo sa fokusom na zdravstvo, školstvo, izgradnju domova za umirovljenike i slično. Dakle, te 2006. kada je Hrvatska kretala sa smjernicama za javno-privatno partnerstvo Vlada, gradonačelnici, župani svih političkih opcija, svih boja, postigli su stranačku političku suglasnost oko zajedničkog opredjeljenja da upravo ovim modelom i nastojanjem da se ostvare uštede krenu u javno-privatno partnerstvo, dakle u jednu zajedničku akciju na kompletnom teritoriju RH. I mislim da je možda u ovom trenutku dobro podsjetiti se da evo prije 6 godina kada je Hrvatska država prvi put usvajala te smjernice za JPP da je u tom trenutku zaista među izvršnom vlasti, lokalnom samoupravom, dakle županima, gradonačelnicima oko modela i oko onog primarnog cilja kako postići javnu uslugu kroz uštedu u suradnji sa privatnim partnerom, dakle da je na neki način zajednički nazivnik toj podršci zaista bilo to političko suglasje. I evo u tom kontekstu kako prenosi portal iskustva sa javno-privatnim partnerstvom na primjeru Županijske palače, prvog takvog projekta u Hrvatskoj, na sastanku je prenio varaždinski župan Radimir Čačić. U tom segmentu to je bio prvi projekt spominjući Varaždinsku županiju. Ova inicijativa, dakle u Varaždinskoj županiji ako ne griješim naravno, ispravite me ako griješim, je rezultirala sa 40 tisuća kvadrata školskog prostora, sa sportskom dvoranom, sa jednosmjenskom nastavom i kada se analiziraju i efekti tog projekta koji je i tada predstavljen, dakle predstavljen kao pilot projekt, kao primjer na razini Hrvatske kako se može rezultirao je i rekla bih podizanjem kvalitete života u Varaždinskoj županiji. No, vrativši se zaključno željela bih podsjetiti dakle da prije 6 godina je JPP kao mogućnost, ne kao model koji se nameće, koji se nije nametao niti tada, koji se ne nameće niti sada u ovom trenutku nego kao mogućnost, kao mogućnost kroz manju cijenu kapitala, kao mogućnost u suradnji sa privatnim partnerom u tom trenutku zaista imao jednu generalnu političku potporu. Evo zahvaljujem.
Hvala i vama. Kad raspravljaju ljudi s terena, onda se vrtimo i od lokalne samouprave i regionalnog razvoja i svega, uvijek je to tako, a i tako će i ostati. Hvala zamjenici ministra. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Kolegica Nada Turina-Đurić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana zamjenice sa suradnicima, predstavnici agencije za javno-privatno partnerstvo. Pa evo gospođa zamjenica kao da je vidovita, kao da je znala s čim ću početi ovu raspravu. Naime, ja sam osobno kao zamjenica župana sjedila na tom sastanku kojeg je spomenula gospođa Obradović. Gdje je po prvi puta u Hrvatskoj znači prezentirana mogućnost izgradnje društvene infrastrukture i tražen konsenzus, znači između lokalne i regionalne samouprave. Sa tom idejom Vlade koja je išla na inicijativu, istina bog iz Varaždinske županije gdje su ti projekti već bili u stvari u pokretanju. I gdje smo, gdje je premije, tadašnji premijer u istinu sa velikim entuzijazmom predstavio taj projekt kao svojevrsni new deal tadašnje Vlade. I gdje su tadašnji ministri zdravstva, obrazovanja dali primjere i mogućnosti, i nabrajali mogućnosti gdje bi sve u Hrvatskoj se takvi projekti mogli realizirati. I ono što ja mogu prenijeti i koliko se sjećam iz tog vremena, svi smo s tog susreta otišli puni entuzijazma, sretni, s puno nada da kad dođemo u svoje lokalne i regionalne samouprave ćemo razgovarat o nekim projektima koji su nama bili i u tom vrijeme prioritetni. A kao što kaže gospodin Borić i danas su nam na žalost prioritetni, jer nismo ih uspjeli realizirat do danas. Da ih krenemo znači raditi po tom modelu. Međutim, u tom trenutku odnosno u narednom periodu počeli su se otvarati problemi ili stvarat zapreke. Osobno sam sudjelovala u izradi,u pripremi nekoliko projekata na području moje županije koji nisu u školstvu, nego u zdravstvu i u socijali, ali jednostavno administrativnim preprekama i nedovoljno kvalitetnim zakonskim rješenjima smo neke od tih projekata jednostavno u proceduri uspjeli dovoljno odužiti, da bi ih na koncu ustvari zaustavili. I zato odmah sad na početku moram pozdraviti današnji, današnju raspravu, a i prijedlog zakona koji upravo je na tragu toga da pokušamo sa ovim zakonom sredit stanje na način da te projekte maksimalno ubrzamo. Odnosno da ubrzamo postupak od ideje i od projekta do same realizacije. Tu smo svi imali velikih problema, nije ovdje ni mjesto ni vrijeme da se međusobno optužujemo, nekad to moram priznati. Imali smo utisak da je ček i činjeno zlonamjerno, odnosno namjerno, se neki od tih projekata nisu željeli propustiti ni kroz agenciju, a niti kroz suglasnosti nadležnih ministarstva. Iz razno raznih razloga, ako je neko ministarstvo već davalo suglasnost s obzirom da je to bio projekt, matični projekt toga ministarstva, u smislu djelatnosti. Onda je Ministarstvo financija davalo primjedbe koje se jednostavno nisu mogle preskočiti, odnosno nije se moglo provesti projekt zbog zakonskih odredbi. Zato kaže, pozdravljam ovaj zakon, nadam se da će ovo stvarno ubrzati, malo možda jesam skeptična oko onih 30 dana, al nisam sasvim sigurna dal se radi o 30 dana po završetku, znači projekta, znači dodavanja suglasnosti ili se radi od početka. Vjerojatno tek od suglasnosti. Tako da, mislim da ćemo ako u ovome uspijemo čitav niz projekata mi u lokalnoj i regionalnoj samoupravi koji su u stvarnosti već i gotovi. Ima cijeli niz projekata koji su u visokoj fazi pripreme, ali koji jednostavno zbog ovih nekih ograničenja koja sad ispravljamo ovim zakonom, će biti omogućeni. Ono što bi samo naglasila na kraju. Najprije ovdje smo uglavnom govorili o ugovornom modelu javno-privatnog partnerstva, odnosno razgovaralo se o tome najviše. Jer se radilo o investicijama države, odnosno o partnerstvu države u realizaciji projekata društvene infrastrukture. Međutim, postoji još jedan model, od koje isto netko ovdje u raspravi spomenuo, a to je koncesijski model, na kojem mislim da država mora posebnu pažnju posvetit, i kroz centar za investicije i praćenje investicija. Budući da se tu, tu leži ogroman potencijal ulaganja u naše blago, odnosno u našu imovinu. Sa jednom velikom koristi u konačnici, a to je da sve ono što se bude uložili u našoj, na našoj imovini, na našim nekretninama će za 20, 25, 30 godina biti povećana vrijednost imovine ove države, odnosno ova država će vrijediti više. I apsolutno mi se čini nerazumljivim da u nekim našim regionalnim samoupravama i lokalnim samoupravama se, ja bi se usudila reći, vjerojatno iz neznanja i nedovoljne informiranost o modelima javno-privatno partnerstvo, ti projekti odbijaju. A to su direktne, ustvari investicije u našu imovinu, mogućnost da se pokrene i građevinski sektor, mogućnost da se uopće pokrene i gospodarstvo. Znači, mislim da isto toliko ili možda i važnije da se upravo pokrenu investicije u javno-privatnom partnerstvu u ovom drugom modelu, znači u koncesijskom modelu, da ne govorim o svim nekretninama koje imamo duž Jadrana, koliko god hoćete, a nismo ih uspjeli svih ovih godina stavit u funkciju. A mi ili naši investitori ovdje nemaju u ovom trenutku novaca da u njih investiraju. Ovo, što se tiče, znači ugovornog model, gdje bi trebala krenuti investicija države u društvenu infrastrukturu, također dvije su koristi. Znači napravit ćemo nešto korisno. Mislim da jest strateški cilj ove države da postane država znanja, odnosno društvo znanja i da sagradi škole, da postane kvalitetna socijalna država koja će se brinut o svojim starim i nemoćnima, a nedostaje na tisuće smještajnih kapaciteta za stare i nemoćne u Republici Hrvatskoj. I da će se, znači ulaskom u takav jedan investicijski ciklus pokrenuti i građevinska operativa. Nije zanemarivo, vrlo je važno. Projekt koji vrijedi cirka, odnosno u ovo investiranje koje će vrijediti približno 5 milijardi kuna, bit će izuzetno značajno u ovoj gospodarskoj situaciji u kojoj se Hrvatska u ovom trenutku nalazi. Zato evo puna podrška prijedlogu ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća za raspravu Nansi Tireli, izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovana zamjenice sa suradnicom. Pa evo kad smo danas negdje oko 4 krenuli sa raspravom mislila sam da nešto razumijem o tom javnom privatnom partnerstvu, a sad kako vrijeme odmiče vidim da razumijem sve manje jer sam to javno-privatno partnerstvo i izmjene postojećeg zakona kojeg imamo stvarno shvatila kao nešto što treba mijenjati zato što nije dobro. Međutim, malo prije smo čuli toliko o tom modelu. To su napravili Čehok i Kosor. To je ono što me je zbunilo. Ako pričamo o javno-privatnom partnerstvu, ako pričamo o projektima koji su do sada napravljeni na temelju postojećeg zakona, onda ne vidim razloga zašto pričamo da je neki projekt ili neku zgradu ili neku školu napravila osoba ili dvije osobe ili tri osobe koje su u tom trenutku bile u mogućnosti ili u prilici ili u obvezi potpisati određene ugovore. Mislim da je najbliže istini danas kad smo ovdje govorili vezano za javno-privatno partnerstvo zastupnik Rilje koji je rekao da se Zakon o javnom privatnom partnerstvu donosi iz razloga što nema novaca u jedinicama lokalne samouprave i nema u većini slučajeva jedinica lokalne samouprave drugog modela financiranja. Dakle, ne možemo dignut kredit, ne možemo ništa drugo pa nam dobro dođe i Zakon o javnom privatnom partnerstvu. Ovo je sasvim d9obro ako nitko nikoga nikoga ne bude na ovo prisiljavao, a danas smo čuli da neće. Pohvalno je što ovim zakonom kao što smo čuli već se bolje definiraju pozicije postojećeg zakona. Javno-privatno partnerstvo je nešto što se razvija desetljećima, nadograđuje. Javno privatno partnerstvo ima strašno mnogo lica ugovornih odnosa koje javni i privatni partner mogu, smiju, žele potpisati. Ima puno projekata koji se po modelu javno-privatnog partnerstva mogu graditi. Danas smo čuli nekoliko od njih. Osim škola, komunalnih objekata ima i onih komercijalnih objekata u kome bi vjerojatno i hoće privatni partner naći neku svoju računicu. Važno je svakako u onom dijelu ugovornih odnosa voditi uvijek računa o tome da konačnim korisnicima te usluge ne poskupljuju. Dakle, ako pričamo o nekakvom modelu doma za odrasle osobe onda je važno da usluge, te usluge konačnim korisnicima tog doma ne poskupljuju zato što je model napravljen javno-privatnim partnerstvom. Pričali smo o transparentnosti koliko je transparentnije ako nešto napravimo modelom javno-privatnog partnerstva. Pa sve ono što se radi ili namjerava napraviti ili se napravi u jedinicama lokalne uprave ili samouprave isto tako jeste i mora biti transparentno. Da li je problem u tim jedinicama lokalne samouprave što nisu transparentne ili je možda problem u nama koji ne tražimo tu transparentnost ali znamo da je o Zakonu o pristupanju informacijama u biti svaki rad jedinice lokalnih samouprava javan. Pa isto tako svatko od nas može znati koliko je koja određena lokalna samouprava, određeni projekt i platila, samo ako ga to intersira. Sada ispada da je javno-privatno partnerstvo transparentnije od svega ostalog samo zato što će podatke o javnom privatnom partnerstvu biti objavljene u registru, odnosno na stranicama agencije takvog partnerstva. Jedinice lokalne samouprave isto tako spadaju u kategoriju makro i srednjih poduzetnika. Imaju sva prava kao i bilo koji poduzetnik. I evo, mislim da je ovo javno privatno partnerstvo tek jedan od alata koji je na raspolaganju tim jedinicama lokalne samouprave da se njime koriste ukoliko ocijene da je taj model ili takav model za njih u tom trenutku najbolji i najisplativije. Žao mi je, stvarno mi je žao što danas nemamo nekakvih usporednih podataka o ovim projektima koji su do sada u Hrvatskoj saživjeli, što nemamo nekakvu svot analizu koliko njihovih prednosti i nedostataka. Dakle, ono što smo ocijenili da je dobro i ono što smo ocijenili da bi trebalo mijenjati. Bilo bi dobro kad se donose izmjene postojećeg zakona i kada se u tim izmjenama cijelo vrijeme priča o tome kako su projekti koje imamo dobri, da se onda to dobro i transparentno pokaže. I da oni koji glasaju o izmjenama tog zakona i imaju nešto da i sami mogu uspoređivati. Jer ovako moramo vjerovati, a pitanje je što u što vjerujemo. Što se tiče rokova nešto mi nije jasno pa bih evo zamjenicu molila ukoliko bude raspoložena da mi samo to objasni. Pričamo o smanjenju rokova na 30 dana i to mi je jasno. Dakle, Ministarstvo financija izdaje mišljenje i suglasnost agenciji u roku od 30 dana od dana zaprimanja projekta, a ta je agencija žurno, odnosno nakon što agencija ocijeni da je projekt uredan, znači bez odgađanja barem tako piše dostavlja to Ministarstvu financija. Dakle, tu bez odgađanja smatramo da je to u nekom razumnom roku. 30 dana Ministarstvo financija ima vremena se očitovati. Ali Ministarstvo financija nema obvezu očitovati se o tom projektu. Znači, ono se može ili ne mora. Ako Ministarstvo financija u roku iz članka 11. stavak 6. ne odluče o zahtjevu za izdavanje suglasnosti smatrat će se da je suglasnost izdana u korist javnog tijela. Evo to mi sad nije jasno. Dakle, agencija pošalje Ministarstvu financija. Stoji u Ministarstvu financija 30 dana. Nakon 30 dana Ministarstvo financija se nije očitovalo. U tom trenutku agencija može shvatiti da je ministarstvo taj projekt kao takav prihvatilo. Mislim da je to loše, jer onda se nigdje ne daju u biti informacija da je Ministarstvo financija na sebe preuzelo jedan dio odgovornosti, da je taj projekt kao takav pogledalo i da evo stoji iza njega i da kaže, da ovo je dobro, ovo može ići. I ono što me dakle, dalje piše prijedlog projekta stječe status projekta isključivo na temelju odobrenja agencije u roku od pet dana od dana zaprimanja suglasnosti Ministarstva financija. Dakle, Ministarstvo financija je ipak o tome dužno dati, ali bih onda molila da se ovdje taj dio tehnički nekako ispravi. I ono što me strašno zbunjuje kad pričamo o smanjenju roka od 180 na 30 dana onda javno tijelo ima rok od jedne godine od dana stjecanja statusa projekta javnog privatnog partnerstva da izabere privatnog partnera. Dakle sve smo odradili u roku sve su institucije napravile svoje, ocijenili smo da je projekt javno-privatno partnerstva dobar i onda dajemo javnom tijelu rok od godinu dana da izabere privatnog partnera. Evo to bih molila samo da mi se objasni. I možda samo za kraj opet se nastavljam na kolegu zastupnik Rilje je rekao na kraju da jedinice lokalne samouprave traže i iznalaze način ali svakako mislim da je važno da jedinice lokalne samouprave najprije imaju viziju,strategiju i cilj kako doći do određenog projekta, a onda da im ovaj zakon koga i onako već imamo i koji je postojeći i po kome se onaj tko je želio mogao nešto pokrenuti. Vidimo koliko je projekata trenutno u postupku, koliko ih je napravljano valjda će ove izmjene biti na tragu toga ali svakako evo drago mi je da ovaj model neće biti jedini model i nadam se da se stvarno neće dogoditi da se bilo koga prisiljava da u izgradnji bilo čega u svojoj lokalnoj samoupravi mora koristiti isključivo javno-privatno partnerstva. Hvala.
Hvala lijepa. Zamjenica ministra će vam odmah odgovoriti na vaše pitanje. Zamjenice izvolite.
Evo zahvaljujem. Koristim priliku odmah odgovoriti kao što ću u završnoj morati odgovoriti i gospodinu Lesaru. Obzirom da je otišao neće čuti moj odgovor ali nadam se da će veće netko ostati tko će mu to prenijeti s obzirom da ste još uvijek tu. Vrlo kratko, 30 dana, šutnja administracije, Zakon o opće upravnom postupku i nema dvojbe da neće biti odgovornosti jer odgovornost kako god okrenete odgovorili ili ne odgovorili zbog Zakona o opće upravnom postupku dakle ako u roku od 30 dana po ZOUP-u ako ne odgovore smatra se da je stvar odobrena i to jednako aktivira odgovornost Ministarstva financija kao da su to napisali i potpisali. Dakle, 30 dana povlačimo iz ZOUP-a. Odgovor na drugo pitanje usporedila bih kao kada dobijete pravomoćnu građevinsku dozvolu. Dakle cijelu ovu proceduru imate godinu dana odabrati svog privatnog partnera možete čak i pokušati na bazi odobrenog projekta pa se nešto u pregovorima sa privatnim partnerom izjalovi imate tih godinu dana vremena da ne morate cijelu proceduru izvrtiti ponovno pokušati sa drugim privatnim partnerom. Uvijek se nešto može dogoditi u pregovorima sa privatnim partnerom, znači kao kod građevinske dozvole. Dobijete pravomoćnu građevinsku dozvolu imate dvije godine ako me dobro pamćenje služi imate dvije godine zabiti lopatu u zemlju jel. Dakle ne morate odmah sljedeći dan odmah krenuti kopati temelje. Evo nadam se da je to jasno. Hvala.
Zahvaljujem ministrice. Na izlaganje kolegice Tireli imamo dvije replike. Prvi se javio kolega Marijan Škvarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Pa u biti me sada malo gospođa zastupnica Tireli malo zbunila zato jer na početku uvod kada se krene da ja to ne mogu razumiti i o svemu tom dijelu javno-privatno partnerstva a kasnije u svojoj raspravi je zaista iznijela neke jako dobre stvari i nakon odgovora zamjenice ministra smo došli do jednih bitnih odrednica što je to javno-privatno partnerstvo. I druga … zaista jedini smisao javno-privatno partnerstva u tome da se pomogne lokalnim samoupravama jer one nemaju sredstava za to. Pa mogu isto potvrditi da možda i najbolji javno-privatno partnerstva koje su pokrenute i koje su realizirane i koje imaju najvišu opciju to su pokrenuta baš od strane na razini lokalnih samouprava. Možda mi gradonačelnici, načelnici najbolje moramo dobro definirati tu komparativnost troškova najbolje rezultate koji se iz toga mogu dobiti pa nakon svega toga zaista to uvažavamo kao … javno-privatno partnerstvo mora biti jedan od alata da pokrenemo gospodarstvo da u okviru društvenih mogućnosti svim nama da dođemo do novih radnih mjesta i do novih sadržaja i aktivnosti. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Izvolite kolegice Tireli.
Ja se stvarno nadam da svaki načelnik ili gradonačelnik bez obzira da li radio po bilo kom modelu ili bilo kako stvarno radi studiju isplativosti za taj model i apsolutno u to ne želim ulaziti. A što se tiče mog uvoda u ovo ja sam samo rekla da kada smo krenuli sa raspravom sam mislila da nešto znam o javno-privatno partnerstvu ali me je poslije strašno rastužilo kad o javno-privatno partnerstvo odnosno određenim projektima javno-privatno partnerstva te projekte poistovjećujemo sa imenima i prezimenima ljudi kao da su ta dva čovjeka napravili dvoranu u Varaždinu izvukavši novac iz svojih džepova. To niti je napravio Čehok niti je napravila Jadranka Kosor, niti je napravio Čačić niti je napravio bilo tko. Znači njihova imena eventualno stoje na potpisu tih ugovora koji je kao takav sklopljen o javno-privatno partnerstvu i to je ono što mi smeta. Jer kada se cijelo vrijeme priča o dobrom modelu dvorane u Varaždinu i onda se kaže to je model Čehok to su potpisali Čehok i Kosor. Toliko o tom modelu šta drugo kako drugo da protumačim nego tako.
Hvala. Evo kolegica Natalija Martinčević odustala. Ali kolegice Tireli to je sušta istina to što su kolege kazali za ovaj slučaj u Varaždinu. Nastavljamo sa raspravom. Sljedeća za raspravu Tonka Ivčević. Izvolite kolegice.
TONKA IVČEVIĆ: Poštovani gospodine potpredsjedniče, zamjenice ministra sa suradnicima. Evo poslije toliko rasprava danas više o ovom zakonu zaista više nije lako reći nešto pametno ali evo ja ću iskoristiti svoju raspravu da još jednom istaknem nedostatke dosadašnjeg zakona i prednosti novog kojeg danas donosimo. javno-privatno partnerstvo generalno govoreći uključuje projektiranje, izgradnju, financiranje, upravljanje javnom infrastrukturom ili javnim objektima od strane privatnih partnera na temelju dugoročnih ugovora. Ovaj model dobiva sve više popularnosti u suvremeno doba kada se vlade regionalne i lokalne sredine suočavaju sa izazovnim zadatkom zaštitom javnog interesa s jedne strane i zadovoljavanja sve različitijih individualiziranih potreba stanovništva s druge strane. Očekivanja stanovnika rasu kako raste njihova potraživanja za što boljim javnim uslugama pošto nižim cijenama. Štoviše povjerenje stanovništva u svoju Vladu u svoje župane i gradonačelnik ovisi o velikoj mjeri u kvaliteti usluga koje oni pružaju. U tom kontekstu jača uloga i važnost javno-privatno partnerstva. Također zbog proračunskih ograničenja s kojima je suočena RH ali jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave treba sve više pristupati praksi sklapanja ugovora o javno-privatno partnerstvu a radi daljnjeg rasta gospodarstva, ispunjavanja ciljeva, infrastrukturnog razvoja, ostvarivanja socijalnih ciljeva kao i pružanje kvalitetnije javne usluge građana. Prednosti i koristi javno-privatnog partnerstva su svakako brža izgradnja javne infrastrukture, brža realizacija takvih projekata, bolja i kvalitetnija usluga, stvaranje dodatnih prihoda i naravno na kraju učinkovito javno upravljanje. Međutim evo tijekom provedbe Zakona o javno-privatnom partnerstvu uočeni su i brojni nedostaci te su stoga odstupanja novog zakona 2008.godine zapravo samo tri projekta u fazi pripreme, a jedan je realiziran i za njega je sklopljen ugovor. Neke od uočenih nedostataka upravo tog zakona su složena procedura i dugi rokovi potrebni za prikupljanje raznih suglasnosti, mišljenja u pojedinim fazama pripreme projekte, visoki troškovi provedbe postupka, viša cijena ovakvog načina, problemi kod potrebe za promjenom, upitna podjela rizika te konačno u podzakonskim aktima nije cjelovito definirano javno-privatno partnerstvo što stvara dileme i pravnu nesigurnost. Zbog svega navedenog te uvjetima krize kada su javne institucije neophodne za pokretanje investicijskog ciklusa potrebno je podržati ovakav novi Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Novi Zakon o javno-privatnom partnerstvu uklanja sve ove navedene nedostatke te omogućava transparentni postupak odobravanja projekata javno-privatnog partnerstva, skraćuje vrijeme trajanja administrativnog postupka, stvara okvire za pravnu sigurnost te omogućava dostupnost za veću primjenu javno-privatnog partnerstva. Na ovaj način uključivanjem privatnog sektora u financiranje kapitalnih projekata rješavaju se problemi nedostatka javnih sredstava, neodgovarajuće strukture prihoda jedinica lokalne i regionalne samouprave, rastućih javnih potreba na lokalnoj i regionalnoj razini te ograničenja na zaduživanja i nemogućnost dobivanja povoljnih zajmova. Na kraju bih samo istakla da je svakako potrebno osigurati sustavno obrazovanje i sustavnu edukaciju na svim razinama i to svih potencijalnih zainteresiranih strana kako bi provedba ovog zakona bila što uspješnija. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sljedeći za raspravu javio se kolega Božidar Kalmeta. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Pa evo želio bih i ja kazat nekoliko rečenica sad pri kraju rasprave oko ovoga prijedloga zakona. Ja mislim da ovaj zakon nije loš i mislim da on bez obzira na neke dileme koje sam ja imao, ali evo slušajući raspravu i odgovore gospođe zamjenice čuo sam objašnjenje određeno tako da praktički sad nemam šta i pitati, ali svejedno imam možda neke prijedloge koji bi možda i još poboljšali ovaj zakon, a sve u svrhu da on otvori dodatne mogućnosti investiranja danas u vremenu kada, a toga smo svi svjesni investicija nema, a investicije su doista ovog časa možda potrebnije nego ikad. Javno-privatno partnerstvo je dakle jedan od modela koji bi trebao otvoriti dodatni prostor i mogućnost jasno investiranja u suradnji javnog i privatnog partnera, dakle otvoriti prostor svima onima koji imaju novaca i žele ga investirati da mogu u dogovoru sa javnim partnerom, bila to država, bila to jedinica lokalne samouprave, županije ili gradovi, realizirati određene projekte koji su od općeg društvenog interesa. Ja mislim da sve što se napravi, bez obzira po kojem modelu, da je dobro. Kad se napravi škola dobro je da se škola napravila, kad se napravi vrtić dobro da se vrtić napravio, kad se napravi bilo što što je od općeg društvenog interesa mislim da je dobro. I zato svi oni prijedlozi zakona koji otvaraju mogućnost poboljšanja kataliziraju ustvari te procese, mislim da su dobri jer rekao sam … sada nove investicije … kapitala i rješavanje administrativnih barijera koje koče investiranje je nešto što je ovoj zemlji ovog časa maksimalno potrebno. Javno-privatno partnerstvo nije nikakva novost, dakle ono u Hrvatskoj postoji praktički već 20 godina. Mi imamo dobrih primjera javno-privatnog partnerstva jer postoje razni modeli javno-privatnog partnerstva. Koncesija je također jedan od modela javno-privatnog partnerstva, … model je jedan od modela javno-privatnog partnerstva itd., dakle ima raznih modela. Recimo jedan primjer, a to je javno-privatno partnerstvo je koncesija istarskog ipsilona koji radi francuski Buick. Mislim da je to jedan dobar projekt. I tada se moglo postavit pitanje da li čekati, a nemamo novaca kad je započeto davno ili ići na takav model. Mislim da je prvenstveno Istra, a onda i cijela Hrvatska izgradnjom istarskog ipsilona puno profitirala u svakom smislu, gospodarskom, turističkom itd., itd., nego da se čekalo vrijeme kad će za to biti novaca. Dakle izabran je koncesionar, ponavljam francuski Buick i mislim da je to bila dobra odluka. Imamo i primjer Krapina Macelj, također jednog dobrog modela koncesioniranja. A onda ne znam, prije sam spominjao puno objekata u školstvu, u dvoranama itd., itd. Mi smo u postupku, kad kažem mi mislim na prošlu Vladu, mi smo u postupku koncesioniranja odnosno pripreme i provedbe natječaja za koncesiju za Zračnu luku Zagreb koji je sadašnja Vlada konačno donijela odluku, mi smo tamo iznalazili na, to moram kazati, na puno prepreka i na puno stvari koje čak nisu bile, moram to iskreno kazati, koje nisu bile definirane u zakonu. Pitali smo se da li ići po modelu javne nabave ili ne itd., dakle bilo je puno otvorenih pitanja koja su na neki način kočili i produžavali te rokove do konačnog izbora koncesionara za Zračnu luku Zagreb. Ili rokovi koji su bili, bili su dugi i to je činjenica. I mislim da je u ovom zakonu najveći dobitak to što su rokovi skraćeni na 30 dana. Bilo je ovdje govora i postavlja se pitanje da, lako je napisati 30 dana, ali treba to u 30 dana i provesti, odnosno očitovati se. Mislim da je dobar rok 30 dana. Možda bi moglo se ovdje još napisati ako sam ja dobro shvatio što je rekla gospođa zamjenica ako se Ministarstvo financija, jer očito smatra se da je dalo pozitivno mišljenje, a to je dobro, ali što se tiče Agencije za javno-privatno partnerstvo možda bi se moglo tu kazati da jer je njeno mišljenje ipak malo složenije da tako kažem doći do tog mišljenja, da se jasno kaže da ako ne 30 da se može još jednom ne znam produžiti za još 20 dana i to je nekakav maksimalni rok. Dakle, treba se da bi se taj rok od 30 dana mogao doista i ispoštovati treba u svakom slučaju imati stručne ljude, imati dobre kadrove, ekipirati se. Dakle, te sve institucije koje će i Agencije za javno-privatno partnerstvo, dakle moraju imati i dovoljno kapaciteta da može odgovoriti na te rokove. Jer tu se radi o ne znam prijedlogu projekta, pripremi provedbe natječaja, ima nacrt ugovora. Dakle, mislim javno-privatno partnerstvo je jedan komplicirani, mislim komplicirani, jedan sistem koji, odnosno jedan postupak koji nije jednostavan. Tako da, ponavljam, da bi se doista skratili rokovi što je dobro i što apsolutno je rekao sam prije možda i najvažnije u ovom zakonu treba doista imati dobre kadrove i sposobne ljude koji to mogu sve skupa i napraviti. Kolega Milošević kad je govorio u ime kluba rekao je i spomenuo je možda i nešto o strategiji. Dakle, svakako da bi trebalo, prvenstveno kad su u pitanju npr. školski objekti gdje svi hoćemo, gdje imamo jedan isti standard u cijeloj Hrvatskoj. Bilo bi dobro da se napravi ta jedna strategija da znamo što, gdje, kuda i kako, a isto tako i za objekte društvene i socijalne infrastrukture. Na jedinicama lokalne samouprave o tome također je ovdje bilo riječi je to također jedna dodatna mogućnost. Ako netko misli da mu je to u tom trenutku najbolje, odnosno da je to jedina mogućnost, onda sigurno da će ići u taj model ne čekajući ne znam 5 ili 10 godina da napravi nekakav vrtić koji mu treba odmah zato jer sad nema novaca. Dakle, opet se vraćam na početak postavlja se pitanje jel' onda bolje ići odmah to izgraditi pa da roditelji i djeca imaju taj vrtić ili čekati 10 godina? Ja mislim da je bolje ga ići odmah izraditi, a ovo je jedan model koji pruža mogućnost pa već je ovdje rečeno neću ponavljati tko se u tome nađe neka ide po tom modelu, a tko se u tom ne nađe nek ne ide. Možda, ovdje piše da se maksimalni rok produžuje na 40 godina, ja tu ne bih to ograničavao. Mislim da se ugovornim odnosom, ako ugovorni odnos pokaže ili ne znam investicija da bi taj rok trebao biti 45 godina pa nek bude i 45 godina ili 50, što ima veze. Tako da ja tu ne bih to ograničavao na 40 godina, a ako je više, čini mi se ovdje piše posebnim zakonom ja bih to pustio na procjenu javno-privatnim partnerima, dakle privatnom javnom partneru da u jednoj matematici nađu tu ono što zadovoljava jedne i druge neovisno o broju godina. Htio sam pitati također za članak 12. oko javnog tijela, ali evo vi ste gospođo zamjenice to obrazložili pa nemam tu što dodati. Sve u svemu mislim da ovaj zakon daje poboljšanja u odnosu na prošli zakon i u tom smislu nekih većih primjedbi ja osobno nemam. A evo ovo što sam rekao ako sam nekako i pridonio ovoj raspravi i možda nekim idejama koje bi se mogle uvrstiti još u zakon dobro, ako ne opet dobro. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća za raspravu Branka Juričev-Martinčev. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovana zamjenice ministra sa suradnicima, kolegice i kolege. U vremenu kada su potrebe za javnim uslugama sve veće, a raspoloživa sredstva javnog sektora kojima se mogu zadovoljiti te potrebe sve manje, a javno-privatno partnerstvo nametnulo se kao novi oblik financiranja. Tako su još 2008. godine donesene smjernice za primjenu ugovornih oblika javno-privatnog partnerstva u kojoj privatni partner sudjeluje ne samo u fazi građenja već i u fazi održavanja i zamjene istrošenih materijala u razdoblju od 20 ili 30 godina. Nakon toga je donesena i Uredba o davanju prethodne suglasnosti za sklapanje Ugovora o javno-privatnom partnerstvu, a u listopadu 2008. i zakon. Sljedeći mjesec je već osnovana i agencija, a 2009. donesene su i 4 uredbe s ciljem nadzora projekta, izobrazbe sudionika, utvrđivanja kriterija ocjene, utvrđivanja sadržaja ugovora itd. Međutim, sve ove godine odobreno je svega 14 projekata. S obzirom da je složena procedura odvratila javna tijela od odluke da se iskoristi prednost javno-privatnog partnerstva u odnosu na tradicionalni model zaduživanja. Ovim zakonom trebao bi se pojednostaviti postupak, preciznije definirati javno-privatno partnerstvo i obvezni rizik koji mora preuzeti privatni partner. Stoga se od ovog zakona očekuje da će pokrenuti sklapanje većeg broja ovakvih ugovora, a i time dugo najavljivan investicijski bum. Prvi potpredsjednik Vlade i ministar gospodarstva gospodin Radimir Čačić na 11. sjednici Vlade, kolega Baranović se podsmjehuje, još 23. veljače ove godine obećao je pokrenuti novi investicijski ciklus, a financiranje je temeljio uglavnom na korištenju privatnog kapitala upravo prema modelu javno-privatnog partnerstva. Istina da se taj investicijski ciklus trebao po njegovim tadašnjim izjavama dogoditi do 1. lipnja. Do objavljivanja na stotine natječaja za projekte i investicije nije došlo kao ni do najavljivanog smanjenja na desetke tisuća nezaposlenih koji bi na tim projektima radili. Izgleda da je ovaj zakon bio prepreka i da će nakon ovih novina u javno-privatnom partnerstvu taj dugo najavljivani investicijski ciklus se i pokrenuti. Ovim zakonom bi se pripreme koje traju i do dvije godine trebale znatno smanjiti jer se skraćuju rokovi sa 180 na 30 dana. S obzirom da predlagatelj ovim zakonom želi pomoći javnom partneru ne vidim razloga zašto se tada gradovima i općinama jedinicama lokalne samouprave koje imaju potrebu za takvim projektima ne pomogne stručnim savjetima nego nas se opet upućuje na angažiranje vanjskih stručnjaka, savjetnika za pružanje stručne podrške u pripremi prijedloga projekta. Ono što je najkritičnije ili najbitnije ponovno prepuštamo nekom tamo konzultantu koji može biti upitnog znanja i sposobnosti, a i bez iskustva na takvim projektima. S obzirom da grad Vodice ima potrebu, a i potrebnu dozvolu za građenje za športsku dvoranu, a zasigurno ni iz gradskog, županijskog, a ni državnog proračuna neće se moći izgraditi bit ćemo primorani razmisliti o izgradnji po modelu javno-privatnog partnerstva. Isto tako će izgradnja škole u Bilicama kao još niz projekata u našoj Šibensko-kninskoj županiji, najvjerojatniji se trebati graditi po istom modelu. Pitam se, odnosno pitam vas, poštovana zamjenice ministra gdje ćemo naći najboljeg savjetnika koji ima znanje, sposobnosti. A i ono što je najbitnije iskustva na ovakvim projektima kakvih je do sada u Hrvatskoj bilo svega 14. Zašto se onda ne osposobi jedan stručni tim unutar agencije koji bi pomogao javnim tijelima, a ne samo da provjeravaju ono što su isti predali, pa ih onda se odbacuje podnesak ili ih se kažnjava sa kaznama čak i do milijun kuna. Nadalje, ovim zakonom ovaj fini oblik financiranja, izgradnje, održavanje javnih objekata trebao bi ubuduće imati status najma, a ne zaduženja. Međutim, tu treba reći da bez obzira kako ga mi evidentiramo u svojim poslovnim knjigama, kao najam ili kao dug sva ta financijska sredstva moraju se vratiti i sa svim tim sredstvima zadužujemo buduće generacije kako god ih mi nazvali. I s toga oprez mora biti još veći. Dobro je što se ovim zakonom definiraju i rizici koje treba preuzeti privatni partner, a dopušta se i djelomično komercijalno korištenje objekta radi racionalizacije projekta. Tako se preciziraju izgradnja, rekonstrukcija, održavanje javne građevine, a privatni partner od javnog preuzima obaveze i rizika vezane za financiranje i proces gradnje, te rizik raspoloživosti javne građevine ili rizik potražnje. Kao što vidimo ovim zakonom dodatno se osigurava javni partner, ali i dodatno opterećuje privatni partner. Nemojmo zaboraviti da ni privatnih partnera koji su spremni uči u ovakve rizike nema na pretek pa bi i ovaj pokušaj kojim očekujemo investicijski bum, kao što je rekao kolega Borić mogao ostati samo mrtvo slovo na papiru.
Hvala lijepa. Sljedeći za raspravu zastupnik Srđan Gjurković. Izvolite kolega.
Hvala uvaženi potpredsjedniče Sabora, poštovana zamjenice, kolegice i kolege. Zelene knjiga o javno-privatnom partnerstvu, jedan dokument koji je usvojila Europska unija, kako bi regulirala ugovore o javnoj nabavi i o koncesijama, i koja bi ubiti definirala šta je to javno-privatno partnerstvo, a što to nije. Ovaj zakon nije naravno usklađenje sa pravnim stečevinama Europske unije, ali je ubiti usklađenje sa pravilima koja vladaju u Europskoj uniji i usklađenje sa zelenom knjigom o javno-privatnom partnerstvu. Ono što je ključno za ovaj zakon, znači nisu izmjene Zakona o javno-privatnom partnerstvo nego je novi zakon, jel ograničenja i sve oni nedostaci koji su postojali u postojećem zakonu se moraju regulirat sa jednim sasvim novim konceptom koji će ono što je ključno osigurati u pravom smislu transparentnost i skraćivanje postupka. Ni jedna država, ne smo u Europi nego i na svijetu, ne može i nema dovoljno novca za sve javne potrebe. Koalicijska vlast, Vlada, Ministarstvo gospodarstva imaju prioritet u svojoj politici, a taj prioritet je jedan od prioritet ključnih obrazovanje, izgradnja škola i naravno školskih dvorana, kao pratećih objekata, a ne komercijalnih dvorana u kojima je bilo govora i riječi, jer komercijalne dvorane ne bi ni trebale ići u sustav javnog-privatnog partnerstva. I zbog toga je baš ovaj zakon koji će spriječit mogućnost da nam se ponovno dogode dvorane, ako nekome padne na pamet organizirat nekakva prvenstva, kojima ubiti samo 10,15 ili mjesec dana bi uživali, u vjerujem u našim pobjedama, naših reprezentacija, ali sigurno ne i porezni obveznici koji bi to morali plaćat kako što sad plaćaju dvorane po Hrvatskoj. I koje, te baš dvorane su stvorile jedan vrlo negativan, stvorile jednu negativnu poruku javnosti i građanima po pitanju javnog-privatnog partnerstva, su ubiti i skrivi onu osnovnu smjernicu šta je to javno-privatno partnerstvo koje ubiti ovaj zakon vraća u onaj prostor zašto je on bitan, a to je javna usluga, javna infrastruktura, škole, školske dvorane. Znači sve obrazovne ustanove, sudstvo, pravosuđe, znači bolnice, zdravstvo, sve ono što spada u isključivo javnu uslugu za potrebe građana. Kad se govori o privatnicima da oni će zaradit, pa naravno da će, zaradit će oni i kad se radi po klasičnom modelu. Mi smo ipak prihvatili ulaskom, ulaženjem u Europsku uniju, prihvaćanjem svih pravnih stečevina, prihvatili smo i jedan model koji se zove tržište, a na tržištu funkcionira mogućnost i zarade. A zarada je onaj motor i kotač i poduzetnika i zapošljavanja. Prema tome, bio model javnog-privatnog partnerstva ili klasičan model sasvim logično, da privatni partner ima određeni interes, samo ovdje je ključno da se ovim zakonom to izuzetno regulira i kontrolira, a ne kako je inače na slobodnom tržištu, što je jedan od ključeva ovog zakona i to na jedan transparentan način, javan način. Čime ubiti, ovim zakonom dobivamo jedan zaista, jedan kvalitetan iskorak u zakonodavstvu u hrvatskom zakonodavstvu, a i dobivamo prostor. Ono što je najvažnije danas postoji 329 projekata, već su spominjani neki koji imaju građevinske dozvole i koji realno u ovom trenutku kad niti država, niti općina, ni gradovi nemaju novaca, nemaju mogućnost zaduživanja. Ne zbog samo onoga državnog deficita ili javnog duga, nego i same fiskalne odgovornosti i prostora koji imaju ili nemaju općine i gradovi. Ovo je taj prostor kroz javno-privatno partnerstvo, kroz najam da se osigura mogućnost da se svi ti projekti koji postoje, imaju građevinsku dozvolu realiziraju, a naravno pripreme dalje svi oni koji su potrebni da bi po projektu Vlade realizirala se jednosmjenska nastava. Dakle, to je ključ ovoga zakona, to je ključ ovog ubrzanja cijeloga postupka sa javnom-privatnim partnerstvom gdje je neovisno o vlasti u lokalnoj samoupravi ili županijama, što se ovdje često naravno spominje i izuzetno mi je drago da i se od strane HDZ-a postoji tu potpora, di su prepoznali da je ovo jedan konsenzus zakon, zakon razvoja, zakon za sve i vjerujem da po tom pitanju će biti isto potpore i kod drugih zakona koji su isključivo jasno razvojni i prepoznati sa svih strana. Prema tome, još jedanput podržavam i pohvaljujem ovaj zakon koji očigledno je dobro iščitan i pripremljen i vjerujem da na ovaj način ćemo uspjeti u kratkom i brzom roku realno i transparentno riješiti sve ove projekte koji su pripremljeni kako bi prvenstveno djeca krenula u školu u uvjetima koji su kvalitetni, koji su na europskom nivou i kako bi na taj način naravno i dobili mogućnost da imamo što više mladih i u srednjim školama i fakultetima jer će im uvjeti kvalitetni stvoriti i stimulaciju za daljnji nastavak rada, učenja i bavljenja i gospodarstvom i za dobrobit Hrvatske. Hvala.
Hvala vama. Završna riječ u ime kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke Petar Baranović, izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana zamjenice sa suradnicima, kolegice i kolege. Prije nego šta krenem najprije izražavam moje duboko poštovanje svim upornim zastupnicama i zastupnicama koji čestito odrađuju svoj posao. Zašto ovaj zakon i kakav je to zakon? Ovo je unaprijeđena, temeljem empirije varijanta zakona koji je donijela HDZ-ova Vlada. Dakle, nakon iskustva s njihovim zakonom napravio se neki novi u koji su se ugradile određene spoznaje o manjkavostima i ahilovim petama tog sustava javno-privatnog partnerstva oko kojeg postoje dvojbe i dileme jer kao što smo imali prilike večeras čuti i u ovom Saboru čak unutar samih stranaka postoje podvojena mišljenja. Jedni su za, drugi su protiv. Ali indikativno je da i među zastupnicima oporbe postoji spoznaja o realnosti u kojoj se nalazi danas hrvatsko društvo. Zašto javno privatno partnerstvo? Odgovor je vrlo jednostavan. Pred svakom jedinicom lokalne samouprave ili regionalne postoje četiri modela financiranja. Jedno je iz vlastitog proračuna ukoliko postoji takva masa sredstava iz općih poreza i dohotka. Druga je dizanje kredita. Treće je kombinacije kao što smo imali slučaj u gradnji škole u gradu Šibeniku. Evo kolega Borić je tu, kolega Kalmata. Moja javna zahvala, bili ste vrlo profesionalni u tom projektu. I četvrto je javno privatno partnerstvo. Kakva je danas situacija? Svi smo toga duboko svjesni i u ovom modelu o kojem smo se dotakli škola u Šibeniku kombinirano financiranje centralne državne jedinice lokalne samouprave, vukli smo sredstva iz Europske investicijske banke, iz Centralne europske banke. Dakle, sredstva koja su dolazila izvani za određene programe. Bilo je to zaduživanje Republike Hrvatske, budimo realni, precizni. Grad Šibenik je iz vlastitih sredstava onaj svoj dio doprinosio. Ta škola dolazi kraju. Ali došao je i kraju taj model i ta mogućnost da se Hrvatska svake godine za vrlo ozbiljnu sumu novaca zadužuje vani. Jer kao što postoji u Zakonu o proračunu Republike Hrvatske limit kojim se limitira 20% zaduženosti jedinice lokalne samouprave, tako naravno postoje limiti na svjetskom tržištu kapitala za zemlje. I svi smo debelo svjesni da više ne možemo na tom modelu graditi progres, ne možemo pokretati projekte i da moramo angažirati sva sredstva koja su u okruženju. Dakle, potpuno je jasno da je javno privatno partnerstvo unaprijeđeno određenim mjerama koje su ugrađene u ovaj zakon. Jedna od mogućnosti, ne i obveza bili bi mi vrlo vjerojatno svi u ovoj sali sretni da jedinice lokalne samouprave, pa i Republika Hrvatska imaju takve prihode da sve one standarde koje smo dužni pružiti našim građanima i sve prilagodbe novim uvjetima života možemo isfinancirati bez javno-privatnog partnerstva, da možemo ono što kažu cash and cary, isukati novčanik, sagraditi vrtić, sagraditi školu. Ali smo svi debelo svjesni da to nije moguće, a zadatak pred građanima imamo organizirati život primjeren standardima vremena u kojem živimo, organizirati i funkcioniranje i obrazovnog sustava i predškolskog odgoja. U konačnici netko je i spomenuo domove za umirovljenike, staračke domove. Zapitajmo se kolike su liste čekanja u staračkim domovima, koliko ih možemo objektivno kreditnim zaduživanje, koliko ih možemo objektivno vlastitim sredstvima i prihodima koja su nam na dispoziciji sagraditi ili ipak moramo zagristi tu jabuku javno-privatnog partnerstva koju grize čitav svijet i nije ona isključivo ideja neoliberalnog kapitalizma kao što ni mi u Hrvatskoj narodnoj stranci nisu neoliberalni kapitalisti niti sljedbenici te ideologije. Prema tome, ovaj zakon će Hrvatska narodna stranka podržati kao jednu alternativu i mogućnost da pokrenemo građevinski sektor, da ga spasimo, jer ga je već prilično propalo. I iz tog razloga da sam Laburista i predstavnik Hrvatske stranke rada koja skrbi o radnicima kod glasanja za ovaj zakon sjetio bih se svih onih radnika u građevini koji su zbog recesije i gubitka posla ostali na ulici. Podržao bih ovaj zakon uz inzistiranje da se provodi striktno, moralno i profesionalno. Hvala lijepa.
Hvala i vama. I završno u ime predlagatelja zamjenica ministra Tamara Obradović-Mazal. Izvolite zamjenice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Vidim imam 30 minuta vremena za završnu, pa evo. To je naravno bio barem pokušaj šale. Kao što je to zastupnik Baranović rekao prije mene. Evo i u moje također osobno ime zahvala svima na raspravi, raspravi koja je bila dinamična, kojom u načelu mislim da se možemo svi složiti bila pozitivna. Ima što se tiče JPP-a i onih koji su za i onih koji su protiv. Ono što je bitno da i oni koji su za i oni koji su protiv znaju da postoji mogućnost. Tu mogućnost ne treba zlorabit, ne treba tražit kruha preko pogače. Treba biti realan. Treba se staviti u fiskalni kontekst, u kontekst odgovornosti prema proračunu. Ali za one koji su za JPP kao koncept, kao ideju ovaj zakon kao i važeći zakon na kraju krajeva daje i mogućnost da svoje potrebe realiziraju i kroz taj model ako to žele. Ali iznad svega od želja jer često nas želje možda odvedu i na krivi put rekla bih, tu je u najmanju ruku članak 9. prijedloga zakona koji kaže dođite sa troškovima, izračunajte, stavite se u realne mogućnosti, napravite formulu, stavite sve brojke na stol. Mi smo ti koji ćemo zajedno sa vama biti vaša savjest i reći. Vi tu pozitivnu vrijednost za novac u komparatoru troškova s kojim ste došli nemate. Ideja vam je dobra. Troškovi su vam previsoki, rizik vam je prevelik, rizik niste dobro podijelili. To je njihova odgovornost. Kada ljudi sa brojkama, ne sa željama, idejama i velikim riječima dođu u agenciju brojke su te koje govore same za sebe, a njihova odgovornost u skraćenim rokovima je da kažu krasna ideja međutim idite na kreditiranje, odustanite od koncepta, nađite neki drugi put, ovo s čim ste došli ovi troškovi ovako kako ste to prikazali u kontekstu JPP-a nemojte ići na tu varijantu. To je njihova odgovornost. Oni za to tu postoje i oni moraju ocijeniti da li taj projekt bazično brojčano ispunjava kriterije ili ne i oni moraju biti na neki način, ne na neki način, zajedno s ministarstvom financija kontrolor želja svakoga tko dođe s nekim konkretnim projektom. Jednostavno to staviti u brojčanu realnost. Što se tiče koncepta kao koncepta ono što sam rekla uvodno stoji i dalje. U segmentima mogućnosti i slobodne volje jedinice lokalne samouprave i izvršne vlasti dakle onoga tko predstavlja javnu vlast ukoliko ima ekonomski isplativu, rizično dobro podijeljenu odgovornost, obvezu ali naravno i prava, tko ima dobru konstrukciju on će ići na projekt JPP-a. tu nema prisile, tu nema ima možda generalne ideje ima generalnog poticanja, ima sredstva koja se za određene linije JPPa-a osiguravaju. Ono što svakako čekamo i čekamo na potvrdu da će se desiti su upravo osigurana financijska sredstva koja će recimo cijenu takvog kapitala kroz JPP definirana strateški spuštati ispod 5%. To je teško na tržištu u ovom trenutku naći. Ono što je važno i što mislim da se iskristaliziralo kroz raspravu je svakako podizanje svijesti, možda čak i specijalističko orijentirane ljude da se i kao ekonomisti kao pravnici kao analitičari rizika počnu više baviti javno-privatnim partnerstvima da to prigrle kao koncept da budu kasnije od pomoći. Jer kako naći uistinu savjetnike koji će vam pomoći u jednom velikom dijelu pogotovo kada su jedinice lokalne samouprave u pitanju kroz Centar za investicije … to je njima zakonska obveza. Dakle, centar tu može biti savjetnik. Drugo, naći savjetnike kroz postupak javne nabave ali isto tako pokušati motivirati ekonomiste, pravnike, lokalno prisutne da se u jedinici lokalne samouprave zainteresiraju, specijaliziraju i počnu baviti sa javno-privatno partnerstvom ako strateški na razini jedinice lokalne samouprave postoji jedan dugoročni interes da se ti projekti razvijaju. Zašto? Možda za koju godinu ćemo primijeniti i ponovno biti ovdje i primijeniti jedan drugi, ići korak dalje. Velika Britanija ima obvezu proračunskih korisnika da u svakom postupku namjere gradnje, dakle kada planiraju izgraditi novi zatvor, novu školu, bilo što, prvo i osnovno dakle zakonska obveza prvo to staviti u troškova JPP-a, tek kada troškovi JPP-a pokažu da za taj projekt projekt nije isplativ, da su troškovi preveliki, da rizici nisu dobro podijeljeni onda je dozvoljeno tijelu javne vlasti da ide dalje kroz kreditiranje ili neki drugi način. Kažem, možda ćemo za koju godinu biti tu ponovno sa tim konceptom. Evo, zaista u najkraćim mogućim crtama uz odgovor gospodinu Lesaru da je Vlada 23.2. na svojoj 13. sjednici usvojila Strategiju vladinih programa pa evo možda je pao server u tom trenutku pa gospodin Lesar to nije uspio naći ali evo 13. sjednica Vlade 23. veljače ove godine Strategija vladinih programa. Ujedno koristim priliku prihvatiti amandmane 111/1 i 111/2 dakle amandmane koji su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Klub zastupnika SDP-a. Zahvaljujem još jednom.
Hvala i vama zamjenice ministra. Zahvaljujem i svima vama kolegicama i kolegama kao što je kolega Baranović rekao koji smo ustrajni. Ovime zaključujem raspravu. Sutra počinjemo u 9,30 sa Konačnim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 108. Laku noć.
Prelazimo na izjašnjavanje o Konačnom prijedlogu Zakona o javno-privatnom privatnom partnerstvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZ br. 111. Rasprava je zaključena. Predlagatelj je prihvatio amandmane koji su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i klub zastupnika SDP-a. Dajem na glasanje konačni prijedlog zakona. Tko je za? Tko je protiv? Suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 80 za, 8 protiv i 25 suzdržanih donesen zakon. Kolegice i kolege, nastavljamo s radom. Raspravit ćemo - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 108 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za gospodarstvo, Odbor za europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. Pitam želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Zamjenica ministra gospodarstva, poštovana Tamara Obradović Mazal. Izvolite.