Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državna tajnice. Ovdje se opet javlja jedan stari problem, a to je onaj dio kada Hrvatski sabor imenuje da mora imati cjelokupni uvid u to kako i na koji način se provodi taj cijeli postupak, tko su kandidati, po kojim mjerilima su izabrani. Jer, prema informacijama koje mi imamo većina kandidata vodi se pod umirovljenici, a oni su nekad bili nekad suci Trgovačkog suda. I tu se sad s jedne strane to može ispasti i dobro i loše. Dobro može ispasti s te strane, jer sudjelovali su u svemu tome. Znači ne treba se puno vremena, materiju razumiju. Mogu znači postupati na način kako to propisi određuju. Ali, s druge strane, može se imati onaj negativni prizvuk, a to je da će ti isti koji su već radili u razno raznim procesima recimo da bilo da je riječ o stečajevima ili nekim drugim situacijama, da će sad kao suci porotnici nastaviti raditi na onim stvarima koje su radili i tu je za nas velika dvojba zbog činjenice jer mi i sami znamo kakva nam je situacija na trgovačkim sudovima. Vidjeli smo koliko postupci traju. Sinoć smo vidjeli slučaj “Bagat“-a gdje traje već deset godina sve te situacije, sve te varijante. Ništa se nije odredilo. Radnici čekaju, tako da znači nemamo punu informaciju, nemamo sve pokazatelje, a prema informacijama vidljivo je da se za suce porotnike u biti to je čak i pretežiti dio imenuju osobe koje su nekad bili suci koji su sada umirovljeni. Prema tome, tražimo jednu cjelovitu informaciju od predstavnika Vlade kako je to išlo i zašto je baš se odlučilo na ovu varijantu. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo mi smo i u ime Kluba SDP-a prvi put stavili primjedbe formalne naravi na ovaj prijedlog, a na žalost ti formalni nedostaci još uvijek egzistiraju. Ja ću se odmah osvrnuti na njih i zbog toga osobno smatram da ovaj prijedlog upravo zbog takvih proceduralnih i zakonskih manjkavosti treba, ovaj prijedlog treba povući. Naime, članak 70. stavak 2. Zakona o sudovima izrijekom kaže da se za suce porotnike u Visoki trgovački sud biraju ljudi na način da budu zastupljeni predstavnici svih trgovačkih sudova u zemlji. Eto tako predlagač nije propustio predložiti predstavnike iz Trgovačkog suda u Pazinu koji je tek nedavno formiran i to je formiran unatoč velikoj najavi Vlade i samog ministarstva da treba smanjiti broj sudova u zemlji. Jedno se govori, a drugo se radi. Dakle, unatoč tome što je rečeno da treba smanjiti sudove u isto vrijeme je formiran Trgovački sud u Pazinu iako uopće nije kompletiran, pa se pita, pa se stvarno postavlja pitanje zašto i čemu, ali o tomu drugom prigodom. Jednako tako formiran je, molim vas lijepo, i Općinski sud u Tisno. Toliko o strategiji i o konceptu ove Vlade što želi napraviti uopće za pravosuđe i konkretno samim sudovima. Međutim, evo vidite unatoč toj izričitoj zakonskoj odredbi Zakona o sudovima nije predložen predstavnik Trgovačkog suda u Zadru i već je to dovoljan razlog da ovaj prijedlog bude povućen, jer nije na zakonu utemeljen. Sada se vratimo upravo na bit i na srž. Ako malo i samo letimično pogledamo kandidate koji su predloženi redom počevši od strane samog Trgovačkog suda u Zagrebu, pa na dalje vidimo da se tu nalaze eminentna imena. Doktori pravnih znanosti, uglavnom pravnici, a molim vas lijepo radi se o prijedlogu za imenovanje suca porotnika. Što su uopće suci porotnici i što je sistem porotnog i što je bit porotnog sudovanja. Bit porotnog sudovanja da učestvuju laici u sudove. Naš sustav je prisjednički sustav. Negdje laici, dakle kompletni laici odlučuju, dakle u anglo-saksonskom pravu čemu mi sve više težimo odlučuju o krivnji, odlučuju o vrijednosti dokaza. Sud jedino primjenjuje pravo. To je i bit toga. Međutim, evo ovdje na ovakav način izigrava se upravo smisao porotnog sudovanja. Mi ovdje upravo zbog toga što poznamo neke osobe znamo da je o tome riječ iako predlagač nije uopće naveo zanimanja pojedinih kandidata, pa da vidimo koji su to ljudi koji bi isto dakle upravo kao predstavnici građana mogli sudjelovati u sudovanju, jer to je sustav i smisao porotnog sudovanja. Također nismo sigurni da li su ponovo imena nekih kandidata točno navedena. Ovdje se navodi od strane prijedloga iz Trgovačkog suda u Zagrebu gospodin Jakša Barbić. Akademske titule nisu navedene. Možda ne znamo da li se radi o doktoru Jakši Barbiću ili je to zaista neka drug osoba Jakša Barbić. Ali dakle, to je upravo nedostatak što ne vidimo o zanimanjima o čemu je riječ. Onda nešto što također upada u oči a to je velika navala i velika bitka, čak i za mjesto suca porotnika u Visokom trgovačkom sudu. I onda kad vidimo i ovo pripojimo toj velikoj navali, a i ovom skandalu oko imenovanja samog predsjednika Visokog trgovačkog suda onda zaista ljudi se pitaju zašto i čemu je to toliko, toliko ljudima osobno stalo. Mora biti stalo upravo nama koji odlučujemo o sucima porotnicima, a oni su dominantni u odlukama Visokog trgovačkog suda jer se sudi u Vijeću gdje su dominantni upravo laici, porotnici, a profesionalac je samo jedan. Dakle, ponekad i sve neke odluke koje izazivaju čuđenje, možda i nevjericu u javnosti, po nekad se na ovakav način mogu, odnosno teret odgovornosti pripada samo na profesionalce, a na ovakav način mogu upravo isključivo odlučivati i laici. Ali da se zaista radi o laicima to smo već vidjeli da tomu nije slučaj. Također evo u vezi sa samim popunjenjem mjesta u Visokom trgovačkom sudu pa što se tiče ne dakle samo sudaca porotnika, nego evo sada i aktualno imenovanje predsjednika Visokog trgovačkog suda. govori se o lobiranju itd. Pa se onda postavlja pitanje kakva je to politička klima u kojoj vlast dozvoljava da je dozvoljeno lobiranje. Unazad nekoliko godina tomu nije bilo tako. I nikakvog lobiranja nije bilo niti je bilo moguće. Ako su bili i pokušaji uvidjelo se da to je jalov posao. Prema tome, jako je važno kako stvaramo tu jednu klimu neovisnosti, kako politika stvara to jedno ozračje u kojem je moguće i, odnosno u kojem je ne samo moguća nego i potrebna toliko već opjevana neovisnost pravosuđa. Ali ondje u onom dijelu gdje zakonodavna vlast učestvuje, to je vrlo mali i minimalni udio evo to se tiče samog prijedloga za imenovanje porotnih sudaca, sudaca porotnika Visokoga trgovačkog suda. Tu bi mi morali preuzeti odgovornost i ispuniti smisao zakona. Dakle, da upravo predstavnici građana, laici, ljudi koji nisu iz struke budu zastupljeni. Gdje su ovdje predstavnici radnika? Nema ni jednog jedinog. Prema tome, ne samo iz ovog suštinskog nego prije svega iz ovog bitnog razloga da nije poštivana izričita odredba kogentna norma članka 70. stavak 2. Zakona o sudovima da nisu zastupljeni predstavnici svih sudova, svih trgovačkih sudova u Republici Hrvatskoj. Evo primjerice trgovački sud u Zadru predlažem predlagatelju da povuče ovaj prijedlog i da ga sastavi konačno u skladu sa zakonom. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine predsjedniče. Nadovezao bih se na diskusiju kolegice Ingrid. Naime, evidentna je zakonska neutemeljenost ovog prijedloga, pa ne vidim zbog kojega razloga je upravo ovakav prijedlog i došao u proceduru. Naime, nisu pokrivena sva područja koja su po zakonu trebala biti pokrivena prijedlozima. S druge strane, ovi prijedlozi koji jesu ovdje govori se da je zapravo eminentnost predloženih osoba neupitna. Možda međutim, tko to zna, nema ni jednog obrazloženja, nema ni jedne riječi o tim ljudima. Mi ovdje ne vidimo jesu li ti ljudi hrvatski državljani ili nisu. Ništa se ne zna, ne vidi iz ovog prijedloga. I mislim da je u ovom trenutku kad je zakuhan medijski skandal zapravo sa izborom predsjednika toga suda bilo savršeno nepotrebno na ovakav način dati u proceduru prijedlog za izbor sudaca porotnika tog istog suda. Samo se još jednom dokazuje da nešto u čitavom sustavu ne valja. Posao je odrađen trapavo i ad hoc i čudi me da se ništa nije naučilo iz prethodnih par imenovanja koje smo imali u ovom Domu. Sjetimo se slučaja pravobraniteljice za djecu i sl. slučajeva kad isto tako nismo imali pravih i normalnih pristojnih obrazloženja po kojima bi se mogli odlučiti, niti smo, niti smo vidjeli proceduru predlagača na koji način su ti prijedlozi i zašto baš ti i takvi prijedlozi su došli pred ovaj Dom. Na kraju, mislim da bi trebalo povući ovakav prijedlog iz procedure. Sastaviti ga ne samo ozbiljno nego i u skladu sa zakonom jel', nego i u skladu sa dobrim običajima. Kad već biramo ljude, predložiti ljude sa njihovim kompletnim biografijama, sa nekakvim podacima da vidimo iz kojih krugova dolaze, tko su ti. Konačno, radi se o sucima porotnicima. Nije uopće obavezno da budu profesori pravnih fakulteta. Štoviše, trebali bi biti upućeni laici koji su zainteresirani za to područje. I bilo bi u najmanju ruku pristojno da takav prijedlog dođe propisno argumentiran, propisno obrazložen takav da ga ovaj Dom može jednoglasno i bez puno diskusije zapravo prihvatiti. Hvala.
Replika, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa poštovani gospodine predsjedniče, na nastavno izlaganje uvaženog kolege, moramo reći da se mi dovodimo ovdje u Hrvatskom saboru u situaciju da glasujemo na neviđeno. I opće nemamo nikakvih podataka. Dapače, imamo puno razno-raznih i sumnji i proceduralnih grešaka, a onda moramo točno za svakoga kandidata dobiti sve ono što je potrebno kad se provodi postupak imenovanja. Jer da je to formalno onda ne bi Hrvatski sabor o tome uopće odlučivao i raspravljao. Onda bi to bila stvar ministrice pravosuđa, bilo koga drugoga, ali za očekivati je da se jedanput naučimo reda. Imali smo puno takvih slučajeva, pa bar da dobijamo kompletnu dokumentaciju. Jer uz svaki taj postupak i proces imenovanja uvijek dovodi do ovakve rasprave da ne znamo za koga glasamo i zašto smo glasovali, a ipak mislim imamo obvezu prema biračkom tijelu koji su nas birali. S tim više jer je tu riječ i o sudovima, u ovom slučaju trgovačkim sudovima, a znamo da je tu isto puno problema i kakve sve situacije ne prolaze radnici, tvrtke i sve ostalo. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala. Ma, naime, činjenica je kad ulazite u zgradu Visokog trgovačkog suda trebate pokazati osobnu kartu i trebate neke podatke dati o sebi da bi se znalo tko ulazi u tu zgradu. Dakle, više podataka treba da bi čovjek bio posjetitelj te zgrade, nego da bi bio sudac porotnik. To je u najmanju ruku nepristojno prema ovom Domu.
Klub zastupnika IDS-a, 5 minuta. Poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Nisam mislio govoriti, ali me potakla gospođa Antičević. Najbolje što je Vlada prema Istri napravila u ovih zadnje dvije godine, je formiranje Trgovačkog suda u Pazinu. Taj sud ima više predmeta nego Zadar, Šibenik, Dubrovnik zajedno. Gospodarska razmjena Istre je odmah iza Zagreba. Izvoz Istre pokriven je 88%. Negdje oko 900 milijuna dolara. To je više nego što izvezu roba Zadar, Šibenik, Dubrovnik, a možda i Rijeka zajedno. Izvoz per capita u Istri je negdje oko 4 tisuće i 800 dolara. Hrvatski prosjek tisuću i 800 dolara. Ako tome dodate da Istra u turističkom proizvodu sudjeluje negdje sa 42% hrvatskih prihoda, to je opet više no što sve dalmatinske županije zajedno imaju taj turistički promet. Znači opravdanje za formiranje Trgovačkog suda u Pazinu bio je 100%. Istup gospođe Antičević govori da po SDP-u nikada Istra ne bi dobila Trgovački sud, a možda bi valjda po toj logici trebali izgubiti sutra i Županijski sud. Jednostavno gospođo nemojte tako nastupati prema Istri. Mi se isto kao i vi zalažemo da se predstavnici radnika nađu u tom sudu ili da budu zastupljeni kao suci porotnici. Zašto? Jer tisuće i tisuće ovih stečajnih postupaka se godišnje vodi u Republici Hrvatskoj, znamo kako, znamo koliko traju i mislimo da bi njihova uloga u ovome zasigurno bila korisna. Bilo bi isto tako korisno da nam se daju puni kurikulumi tih osoba i upravo zbog toga IDS će biti suzdržan prilikom ovog glasanja. Ja vas isto tako molim da nam se ne dogodi kao što nam se dogodilo u Puli, da je predložen za suca porotnika, doduše tamo Općinskog suda, osoba koja je navodno trgovala tj. krijumčarila oružje pa je i u Italiji bila osuđena na dvije i pol godine zatvora. Taj je čovjek u Italiji navodno pušten u pritvor, … iz kojeg je pobjegao, zna se kamo, a onda je kada je došao u Hrvatsku nastavio puškarati po pulskim kvartovima da bi pred nekoliko mjeseci možete zamisliti, bio predložen za suca Općinskog suda. Evo to se dogodilo u Puli. Znači nemojte da nam se nešto slično dogodi ne pri Visokom trgovačkom sudu, jer za vis a vis tih osoba koje su predložene takav jedan drastičan slučaj neće se zbiti, ali da nam se nešto slično ne dogodi kada imenujemo neke druge suce, a u ovom trenutku situacija oko Trgovačkog suda ili Visokog trgovačkog suda je posebno naelektrizirana zbog činjenice da su neki suci iz stečajne mase dio novaca usmjeravali za uređenje svojih prostora. Apsolutno svi mi znamo da se donacijama u državi u kojoj pravosuđe naprosto pod navodnicima kuburi s novcem, svi sudovi na isti način opremaju, odnosno uređuju. Nema nikakve razlike između suda u Rovinju, suda u Pazinu, suda govorim sad na pamet u Šibeniku, Zadru ili Zagrebu ili pri Visokom trgovačkom sudu. Svi se oni uređuju kroz neku formu donacije, međutim jer u protivnom bi prilike u sudovima bile neusporedivo lošije, međutim još jedanput molim vas dajte nam potpune biografije tih osoba kako bi se mogli stvarno na jedan korektan način o njima očitati. Mislim da bi takva praksa prije svega odgovarala ili najviše odgovarala upravo osobama koje će sutradan preuzeti to visoko časno mjesto u hijerarhiji pod navodnicima sudaca ili sudbene vlasti u Republici Hrvatskoj. Još jedanput, mislim da ova odluka kao takva nije zrela za raspravljanje, možemo to i idući tjedan ponoviti, ali dajte nam kurikulume tih osoba koji će sutradan obnašati jednu od najprestižnijih funkcija u Republici Hrvatskoj.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa netočno je što je ustvrdio kolega Kajin, meni imputirajući nemojte tako postupati da ne treba sud Trgovački u Istri. Ja to uopće nisam rekla ili treba, ili ne treba. Vi ste ovdje još govorili o vrijednosti sporova. Na kraju krajeva sudovi se osnivaju po broju predmeta, a ne kolika je vrijednost spora u pojedinom predmetu. Ja sam tom prigodom kada sam napomenula Trgovački sud u Istri, govorila o kritici koncepta, Vladinog koncepta, konkretno resornog ministarstva, Ministarstva pravosuđa koji u isto vrijeme govori o smanjenju broja sudova, a u isto vrijeme, kažem istovremeno dok to govori osniva nove sudove, pa čak molim vas i Općinski sud u Tisnom.
I drugi ispravak, poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa. Na tragu ovoga što je rekla kolegica Ingrid Antičević Marinović, netočno je ovo što ste rekli vezano uz sud u Pazinu, ali isto tako kolega mislim da je vrlo opasno i nekorektno poistovjećivati stav bilo kojeg zastupnika bilo koje stranke sa stavom, sa njegovim pojedinačnim istupom. Pogotovo što je kolegica Antičević vrlo korektno rekla na čemu temelji svoj stav vezan uz sud u Pazinu i ove reforme koje se u pravosuđu predviđaju. Na ovaj način vi želite reći da bilo koji zastupnik kada izrekne svoju misao da je stav stranke što je netočno, jer stavovi stranaka se govore u ime klubova zastupnika dolje za drugom govornicom.
Gospodo i gospođe zastupnici, prijedlog za imenovanje sudaca porotnika Visokog trgovačkog suda Republike Hrvatske došao je prije dosta vremena u saborsku proceduru i tada smo ga vratili natrag prošle godine, jer je taj prijedlog vrvio od netočnosti, vrvio je od netočnih i adresa i imena. Skrenio sam bio pozornost tada Ministarstvu pravosuđa da skrene pozornost predsjedniku Visokog trgovačkog suda koji je stavio taj prijedlog za imenovanje, da se na tom popisu nalaze osobe koje ne mogu biti suci porotnici jer se postoje sumnje da su u sukobu interesa, da je protiv njih pokrenut i kazneni postupak, istina policijski tada, te osobe se nalaze i danas na tom popisu. Odbor za pravosuđe, nalažem predsjedniku Odbora za pravosuđe da sazove sjednicu Odbora za pravosuđe, da razmotri ovaj prijedlog. Ministarstvo pravosuđa i predsjednik Visokog trgovačkog suda će dostaviti cjelokupne životopise pa ćemo nakon toga, nakon te sjednice Odbora razmotriti ovaj Prijedlog. Drugo i prema članku 70. stavak 2. Zakona o sudovima je propisano da suci porotnici trebaju biti imenovani na način da se osigura zastupljenost svih županija. Ovdje nema imenovanja iz Zadarske, prijedloga za imenovanje sudaca porotnika iz Zadarske županije. Da li su oni popunjeni ili nisu, to je druga stvar ali nema. Dakle, skidamo ovo za sada sa dnevnog reda. Godišnje izvješće ćemo sada. Idemo na točku – - Godišnje izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2004. godinu Sukladno članku 9. Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupka javne nabave Državna komisija dostavila je navedeno izvješće, raspravu je proveo Odbor za financije i državni proračun. Izvješće je primljeno na sjednici, Vlada je dostavila svoje mišljenje. Predstavnik predlagatelja, predsjednik Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave Goran Matešić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Ja najprije moram početi sa isprikom zbog mog nedolaska na posljednju sjednicu koji je rezultirao zapravo sklopom nesporazuma i objektivnih okolnosti. Pred vama se nalazi prvo izvješće Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave prvo zbog toga što je ona konstituirana koncem 2003. godine i 2004. godina je prva godina u kojoj je ona puno poslovala i obradila svoje rezultate. Ovo izvješće dakle ne odnosi se na cjelokupno pitanje javne nabave u Republici Hrvatskoj ovo izvješće tiče se samo onog djela predmeta javne nabave koji je došao u kontrolu pred Državnom komisijom. Dakle, onih javnih nabava u kojima su izjavljene žalbe. Po našim procjenama, kažem procjenama jer posve pouzdanog broja o broju javnih nabava mi nismo našli osim u objavi, objavama koje su izvršene posredstvom "Narodnih novina", po našoj procjeni u žalbi pred državnom komisijom i javlja se 8,16% od ukupnih javnih nabava. Dakle, predmet ovog izvještaja je upravo tih 8,16% od onoga što je objavljeno u "Narodnim novinama". Državna komisija, ja ne trebam ovom Visokom tijelu govoriti o važnosti pitanja materije javne nabave, dovoljno je znati da je od ove runde pregovora to poglavlje, zapravo ta materija utvrđena kao posebno poglavlje, javna nabava predstavlja jedan od pokazatelja funkcioniranja države i javnog sektora ona predstavlja zapravo pokazatelj savjesnog i ekonomičnog poslovanja javnog sektora. Tržište koje je pokriveno javnom nabavom je veliko i na taj način je od posebnog interesa za gospodarstvo uopće. Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave je novo statusno tijelo koje ima specifičnu funkciju regulatora negdje organizirano kao upravno tijelo sa kvazi sudbenim funkcijama a u Hrvatskoj je zasnovana na principima direktive Europske komisije kao nezavisno i samostalno tijelo. U četvrtoj godini, dakle u prvoj godini poslovanja Državna komisija je posebno posvetila pažnju brzini provođenja žalbenog postupka, kvaliteti odlučivanja, formiranju pravne prakse, tumačenju propisa i posebno rad na kvaliteti obrazloženja. U tome je po našem skromnom mišljenju i ocjenama koje stižu oko primijećena od strane stručne javnosti i primjenjivača pa i inozemnih tijela koja se bave javnom nabavom. Pri tom mislim na različite institucije Europske komisije i Svjetsku banku i druge po čijim ocjenama je sustav javne nabave u Republici Hrvatskoj najviše napredovao u domeni institucija pravne zaštite. Državna komisija je u 2004. godini radila u prilično neprimjerenim uvjetima prostornim i kadrovskim, no to pitanje je evo rješavano i gotovo riješeno u petoj a praktički sada u šestoj će biti u cijelosti riješeno. Proračun državne komisije to je pitanje koje se često postavlja od strane i institucija Europske komisije a u smislu postojanja nezavisnosti državne komisije je po našoj ocjeni dovoljan za ostvarenje funkcija, dapače zbog ovih kadrovskih i prostornih nepodopština on čak nije u cijelosti niti iskorišten. Ja bih htio vam kratko pomoći i oko čitanja ovog izvješća koje je po članku 9. zakona bi se trebao sastojati od pet brojčanih pokazatelja i jedne liste. Budući se javna nabava inače kao pitanje, kao pravno područje ne može pohvaliti posebnim statističkim i iscrpnim statističkim podacima mi smo se potrudili da iz one materije koja je došla u žalbeni postupak damo što veći broj pokazatelja kako bi stručna i politička javnost mogla izvući zaključke o pojavama i kako bi ti pokazatelji u sljedećim godinama mogli služiti kao nekakva komparacija. U tom smislu su interesantni i statistički podaci koje ćete vi pogledati. Ja bih samo upozorio na jedan pokazatelj na koji je državna komisija bila obavezna, kojega je bila obavezna iskazati a koji se u praksi pokazao vrlo teškim ili gotovo nemogućim iskazati taj pokazatelj. Radi se o popisu učesnika postupaka javne nabave koji su najčešći kršitelji propisa. Da bi se takav pokazatelj mogao dati vi morate uzeti u omjer kod nekog obveznika primjene Zakona o javnoj nabavi broj nabava koje je imao, zatim broj žalbenih predmeta i broj žalbenih predmeta koji su poništeni. To bi bio jedini pravilan način na koji bi se iskazala lista najčešćih kršitelja, dakle tijela javne ovlasti koji su dužni primijeniti Zakon o javnoj nabavi a pritom vrše različite povrede. Nažalost, ne nažalost nego po funkciji državna komisija kazao sam obrađuje samo ono što dolazi iz žalbe, izjavljeno po žalbi, dakle 8,16%. Mi dakle nemamo podatke koliko neki obveznik primjene postupaka javne nabave uopće ima nabave, pa u tom smislu mi nismo mogli kazati koliko nekakav obveznik je imao nabave, koliko je imao žalbi i koliko je imao neuspješnih žalbi odnosno žalbi koje su poništene. Umjesto toga da bismo ipak pokazali nešto što je slično ovome mi smo dali jedan popis koji bi mogao izazvati kontroverzu i zbog toga ga treba razumjeti. Mi smo napravili jedan popis u kojem smo stavili omjer samo ono što je nama poznato a to je broj izjavljenih žalbi i broj poništenih žalbi. Taj popis naravno ne govori o objektivnoj ocjeni kršenja propisa o javnoj nabavi zbog toga što ako je netko imao samo jednu žalbu a provodio je primjerice 500 nabava pa je ta jedina žalba poništena onda on izgleda kao stopostotni kršitelj zakonodavstva. U tom smislu bi samo vas upozorio na ovaj pokazatelj. Jedna stvar koja je dosta interesantna a to je pitanje količine usvojenih žalbi i statistike. I na strani 11. ćete vidjeti da se žalba pred državnom komisijom usvaja u 47,8% slučajeva i pritom se u različitoj mjeri da li u cijelosti ili djelomično poništavaju odluke o odabiru, dakle da li institucije djelomično ili u cijelosti ili javna nadmetanja djelomično ili u cijelosti. Taj broj je velik. Razlozi za tako visoki stupanj, mi ih statistički nismo izrazili. Usmeno govoreći, razlozi se nalaze u različitim oblicima nepoštivanja zakona. Metodološki to bi se zapravo svelo na pitanja koja se tiču općih pretpostavki za početak postupaka javne nabave, dakle to je slično pitanje planirane vrijednosti najčešće ili vrlo često ili tog podatka nema ili je odluka o odabiru veća od planiranih sredstava. Dakle, radi se o apsolutno bitnoj pretpostavci za početak, vođenje i za uspješan dovršetak postupaka javne nabave. Česte su povrede propisa o javnom objavljivanju, dakle temeljno načelo javne nabave je transparentnost, zabrana diskriminacije, javnost i dostupnost. Dakle, zaštita slobode tržišne utakmice. Zbog toga povreda propisa o javnom objavljivanju su uvijek apsolutno bitne povrede, bilo da se radi o neobjavljivanju ili nezakonitom skraćivanju rokova. Nadalje, predmet nabave je također često puta predmet nezakonite primjene. Ponekad se radi o neznanju jer zakonske odredbe su čini se nedovoljno jasne, a ponekad se i u dapače u visokoj, velikom broju slučajeva se radi o zloupotrebi kada se predmet nabave namjerno dijeli što je zabranjeno zakonom da bi se na taj način došlo u jedan liberalniji, mogućnost provođenja liberalnijeg postupka javne nabave. Dakle nabava male vrijednosti po uredbi koji je, koji je dosta liberalan. Ovaj, ovo izvješće ne obuhvaća nabave do 20 tisuća, do 20 tisuća kuna jer te nabave su posve liberalne. Tu ne treba donositi odluku o odabiru. Tu naručitelji se ponašaju kao i gospodarstvenici i u smislu da nisu vezani posebnim propisima Zakona o javnoj nabavi. Od tud ako nema odluke o odabiru nema niti žalbe pa ti predmeti zapravo nisu, nisu niti predmet obrade. Sljedeći od razloga koji, za ovako visoki broj poništenih predmeta bi bile nepostojanje najmanje dviju ponuda. Zatim su vrlo česte povrede propisa u domeni u određivanju i u primjeni instituta sposobnosti ponuditelja. Radi se o jednom institutu koji predstavlja ujedno i vještinu upravljanja javnom nabavom pa se ta vještina rabi na način da se, da se zlorabi dakle pokušava pribaviti nezakoniti odabir ili se naprosto ne primjenjuje i izbjegava ta primjena. Sljedeće i zadnje od ovih posebnih razloga koje nabrajam, koji zapravo su uzroci ze veliki broj poništenja javnih nadmetanja su kriteriji odabira i to isključivo ekonomski najpovoljnija ponuda koja je složeni kriterij koji se sastoji i od najniže cijene i dodatnih kriterija. Te dodatne kriterije treba obrazložiti. Oni su pobrojani zakonom. Treba ih razraditi i mi u 2004. godini nismo imali ni jedan žalbeni predmet u kojem je se ovaj kriterij pojavio kao onaj kojega su naručitelji primjenjivali, koji bi bio ocijenjen zakonitim. To može ukazivati na dvije moguće, dva moguća uzroka. Jedan je da zakon u dovoljnoj mjeri nije propisao a potom i razradio podzakonskim aktima tu materiju, a drugo je da, da ne postoji u dovoljnoj mjeri educiranost ljudi. Obadva stoje. Evo to bi bilo u kratkim crtama moje posebno obrazloženje. Ja bih kazao još i to da zapravo državna komisija kao mlada institucija je odmah u 2004. se kandidirala za učešće u projektu "CARDS 2003." i kao jedna od relativno prvih institucija je i započela sa tim projektom jačanje, jačanje kapaciteta državne komisije i u tom smislu se taj projekt evo još do danas provodi. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Možda ću biti grub ali ovo izvješće gotovo da nije vrijedno saborske rasprave zato jer više skriva nego otkriva. I iz njega mi apsolutno ništa ne možemo saznati. Ono na neki način prikriva istinu. Ovo izvješće je skup imaginarnih postotaka umjesto da nam se kaže koliko je država recimo roba naručila mimo Zakona o javnoj nabavi i da pokušamo na neki način te brojke usporediti. 2004. sa 2003. ili ne znam 2002. i tome slično. Bez obzira što je ta agencija počela ili komisija funkcionirati ili raditi s početkom 2004. godine. Znači da na takav jedan način dođemo do neke komparacije što se na tom području događa? Navodno da je država tamo negdje 2003. naručila roba bez natječaja blizu 5, možda i 6 milijardi kuna. Navodno je država 2004. naručila roba bez javnog natječaja blizu 3 milijarde kuna. I bilo bi oportuno isto tako da saznamo o kojim je to robama riječ. Koja ministarstva u tome prednjače? I tako dalje. Netko će reći pa sve to znate. Treba samo izlistati sve državne revizije, ali opet gospodo mislim da nije to posao sada zastupnika da na taj način traže šta je državna revizija nama dostavljala pred ne znam godinu, dvije ili tri dana. Svi mi znamo da je "velika nabava" da je tako nazovem na neki način i stvar igre. Da je to stvar dogovora. Ali dajte nam jednostavno kada već spominjete na strani 9 brojke o kojim je slučajevima riječ da "mi možemo prosuditi" ima li ovdje zloupotreba ili je neka narudžba mimo javnog natječaja naprosto bila neophodna? Ono što je bit da komisija, to treba pohvaliti ne koči rad, na neki način reći ću i razvoj. Vi morate promptno rješavati jasno te žalbe. Ne smiju ovdje biti nikakve opstrukcije. Ne smije biti odugovlačenja. Zašto? Jer od toga u velikoj mjeri ovisi kada će neka investicija biti i okončana. Jednom riječju vrijeme je novac. Ne može se podnijeti žalbu i čitav taj postupak unedogled odugovlačiti više mjeseci i tako dalje jer s jedne strane propadaju rokovi. Stvara se ogromna politička šteta onim političkim opcijama koje u nekim sredinama ne uspijevaju na vrijeme realizirati neke programe, ali se direktno, dapače najveća šteta stvara samim građanima koji pune taj proračun. Recimo, istina 2004. imali ste 833 predmeta. Riješeno je 779 predmeta. To je 93,5% navodite. Preneseno je u 2005. bilo 54 predmeta ili 6,5% što će reći da je to više nego dobro ako je mjesečni priliv 64 predmeta. No ponavljam rješavati treba promptno, treba rješavati u roku od 30 dana kako se, jednom riječju, ne bi kočio razvoj ove zemlje. Ovdje na strani 9 poštovana gospodo vidimo tko najviše krši ova načela javne nabave? Evo idemo redom. Znači Hrvatska banka za obnovu i razvitak. Broj predmeta 4, broj poništenih nabava 4 ili 100%. Županijska uprava za ceste Dubrovačko-Neretvanske županije. Broj predmeta 5, poništenih nabava 4, 80%. Idemo dalje. Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva u 60% od ovih prijavljenih tih predmeta krše načela javne nabave. Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje u čak 67%. Onda imamo Ministarstvo zaštite okoliša, rekoh 60%. Drugima to isto ministarstvo kada recimo sagradi na svojoj zgradi nešto bez građevinske dozvole ruši objekt, stvara im enormnu štetu građanima a eto oni si dopuštaju taj komoditet da recimo i sami krše u tom slučaju Zakon o javnoj nabavi. Auto-cesta Rijeka-Zagreb, pazite, broj predmeta 11, tu je broj poništenih nabava 6, 55%, Ministarstvo unutarnjih poslova itd. Meni je samo drago da u ovom predmetu nema tvrtki, općina iz Istre. Kada govorim o tvrtki jasno mislim one koji su u ingerenciji lokalne samouprave. Znači, zaključak bi mogao na neki način biti da je gro nepravilnosti na ministarstvima, zatim na tim državnim institucijama kao što su Uprave za ceste, Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje, na velikim tvrtkama, prije svega jasno INA-e, HEP-u, Hrvatskim željeznicama, FINA-i, HABOR-u itd. Znači, tko griješi? Griješi država, griješe državne tvrtke INA, HEP, Hrvatske željeznice a državna ministarstva plus ovi državni monopolisti slobodno se može reći su 80% bruto društvenog proizvoda ili kroz njihove ruke na neki način prođe ¾ kuna. Ono što me danas naprosto zaprepastilo što nisam mogao vjerovati i recimo kod ovih velikih trgovačkih lanaca. U prvih deset trgovačkih lanaca 2001. držalo 26% a lani 55% tržišta. Pa znate, gospodo što to radi ako tim malima zabranimo rad nedjeljom. Oni koji naprosto na takav način predlažu te prijedloge usuđujem se reći, izgleda paradoksalno ali je tako, rade naprosto za ove velike lance. Nevjerojatno ali situacija je krajnje nego ozbiljna. Za kraj, ako ne znamo na što se odnose pojedini predmeti za koje je rečeno da su javne nabave poništene iluzorno je, još jedanput ću reći, o tom izvješću raspravljati. I zato kažem, treba ga vratiti predlagaču. Znači, ako se kaže da je za auto-cestu Rijeka-Zagreb stiglo 11 prigovora i da je komisija poništila 6 takvih prigovora ili nabava onda morate jasno nam reći o kojima je to nabavkama riječ i koliko su te nabavke teške, da li su one teške 10, 20, 50 ili 100 milijuna kuna. O tome se zapravo radi. Ovako mi možemo konstatirati da komisija radi, da je ona ažurna, preneseno je, još jedanput ću reći, od 833 predmeta u 2005. svega 54 što je manje nego mjesečni prosjek, ali eventualnu korupciju moći ćemo sankcionirati tek kada javnost zna o čemu je tu riječ. Jasno je da nitko nikome u ovome Domu neće suditi ali je isto tako jasno da ovaj Dom treba raspolagati sa tim informacijama i da javnost od ovoga Doma očekuje da o tome i progovori. Jasno je, ima sigurno ovdje niz problema. Na primjer, institut najniže cijene. Pa svi mi znamo da ona uvije, znači ona najniža ponuda nije uvijek i najpovoljnija ponuda. Često se ide jasno sa najnižom cijenom s ciljem dobivanja posla a svi znaju da ta tvrtka taj posao recimo ne može odraditi. I tu treba isto tako biti korektan, ne zbog toga nekoga sudski goniti zbog nečega što svi znaju da je neosnovana kada je riječ o prigovoru već jednostavno i takve slučajeve na neki način treba objaviti kako bi prestalo to manipuliranje sa tim i takvim vrstama ponuda. Za kraj, neka se bude jasno maksimalno ekspeditivno, neka se bude hitro. Iznesite o kojim se ovdje slučajevima radi. Javna nabava, svi smo toga svjesni, je poligon ogromnih manipulacija ili može biti, da se ispravim, poligon ogromnih manipulacija. Pojedinci se bez rada zahvaljujući svojoj poziciji prije svega ovim velikim državnim tvrtkama od Hrvatskih željeznica do HEP-a od ovoga do onoga Croatia osiguranje itd. bogate. Toga će biti sve manje, ja sam toga svjestan kako vrijeme prolazi ali biti će toga sve manje ako se poništene nabavke objave. Konačno, zastupnici bi o tome trebali nešto i znati ili barem imati uvid u sve to. Bez obzira sada da li je riječ o Županiji Istarskoj, da li je riječ o gradu Buzetu, Rijeci, Zagrebu ili Ministarstvu ne znam zaštite okoliša, HEP-u ili nekome drugome. Ponavljam, ovakvo izvješće bez tih podataka je bezvrijedno a kada bi Sabor makar na nekoj zatvorenoj sjednici o ovakvim slučajevima progovorio ili kada bi još bolje javnost to znala a zasigurno je ta javnost željna tih informacija onda bi i prilike u ovoj zemlji bile drugačije i to bi bila opomena svima onima drugima koji će sutra dan preuzeti pojedine funkcije. Neću se više osvrtati na tu činjenicu da prvih deset trgovačkih lanaca 2001. da je držalo 26 a lani 55% tržišta ali ću još jedanput reći da glavne pogreške u ovom izvješću uočene su, konstatirane kod države i državnih tvrtki, velikih državnih tvrtki a neusporedivo manje kod lokalne samouprave. Jasno je da nije ovo ništa neobično jer državni proračun iznosi za ovu godinu 105,9 milijardi kuna dok svih 569 jedinica lokalnih samouprava uključujući županije i grad Zagreb iznosi 16 milijardi kuna. Znači, za kraj i gospodin Matešić malo prije govorio je treba, treba ali nije naveo niti jedan konkretan slučaj. Mislim da ovaj Dom zapravo traži konkretne slučajeve kako bi se onda naprosto vidjelo koji su razmjeri kršenja instituta javne nabave.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam netočan navod uvaženog kolege Kajina da se ne znaju točni podaci vezano za kršenje Zakona o javnoj nabavi za 2004. godinu. Znaju se jer smo to imali na prošloj sjednici iz izvješća Državne revizije gdje je točno rečeno da je riječ o iznosu preko 3 milijarde 459 milijuna kuna. Zna se da je najveći prekršitelj bio Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Nakon toga je Ministarstvo obrane i svi ostali. I zbog toga je ova dva izvješća trebalo sagledavati u cjelini, to se slažem. Ali svi su prekršitelji navedeni. Problem je u tome što ovdje se govori o ovima dijelovima što su oni poništili, a veći je problem u tome one nabavke koje su protuzakonito realizirane. Hvala.
Hvala. Za klub HNS-a poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine predsjedniče Komisije, kolegice i kolege. Ova Komisija za kontrolu postupaka javne nabave je tijelo koje je potrebno Republici Hrvatskoj, tijelo koje u okvirima koji su joj postavljeni relativno dobro radi i to su razlozi zašto će Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržati ovo izvješće, ali ta Komisija je zapravo tek na početku svoga rada, ona je evidentno tigar od papira ili tigar bez zubi i ako tako ostane onda će i ovo značenje koje je imala i učinci koje je imala ovih godina zapravo nestati. Stoga je naša zadaća, zadaća Hrvatskog sabora ukoliko želimo da ova Komisija doista bude važna institucija u kontroli postupaka javne nabave, a to onda znači i u borbi protiv korupcije u ovoj zemlji moramo pažljivo razmotriti ovo izvješće i svojim prijedlozima pa možda i promjenom zakona omogućiti da Komisija bolje radi nego što je to ovoga časa uopće moguće. Naime ovakove komisije kao saborska tijela u vrlo razvijenom demokratskom društvu trebala bi i mogla bi biti i iznad Vlade Republike Hrvatske. Ta bi tijela trebala imati snagu da u onim nadležnostima koje su propisane zakonom budu kontrolna tijela i najviših institucija ove zemlje uključujući i Vladu jer to su parlamentarna tijela, ali kako ta tijela imenuje parlamentarna većina onda često puta ta tijela nemaju tu snagu. Ja ovdje ne govorim o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave, postoji više takovih tijela, razna regularatorna tijela itd. koja su odgovorna Hrvatskom saboru, koja bi trebala biti iznad svih institucija izvršne vlasti, spremna i sposobna da nadziru rad tih institucija, ali zato što oni u konačnici ovise o političkim odnosima često puta za to nemaju snage i za to je potreban dugotrajan rad da bi ta tijela imala takav ugled, takvu snagu, toliku nezavisnost das se usude nadzirati, dovoditi u pitanje i rad one političke većine koja ih je izabrala. To naravno nije jednostavno, za to je potreban dugi proces, prema tome ovo što govorim ne ide na račun Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave nego govori o načelima kako bi takova parlamentarna tijela trebala funkcionirati. Nekoliko, dakle uz ovu načelnu pozitivnu podršku radu ove Komisije ja ću također izreći niz prijedloga, odnosno primjedbi na ovo Izvješće. Prvo je pitanje zašto je Izvješće se raspravlja tek danas, danas je ipak 2006. godina, Izvješće za 2004., odnosno zašto je podnešeno tek u studenom mjesecu 2005. godine? Ovakva izvješća bi trebala biti podnešena najkasnije do kraja prvoga kvartala za prethodnu godinu tako da bi problemi bili svježi, o tim nekim problemima se često puta i piše i logično je da Hrvatski sabor o njima raspravlja kada su još uvijek aktualni, a ne gotovo godinu dana nakon što je ova rasprava mogla biti u Hrvatskom saboru. To se ne bi trebalo ponavljati. Drugo pitanje koje bih ovdje želio spomenuti je pitanje proračuna Komisije. Gotovo je nerazumljivo da je 2004. godine za koju se godinu odnosi ovo Izvješće od 5 i pol milijuna kuna koliko je bilo odobreno za rad Komisije na kraju realizirano samo manje od 40%, a onda je proračun za 2005. godinu smanjen, a mislim da niti proračun za 2005. godinu također nije ispunjen ni u tom smanjenom opsegu da bi čini mi se i Proračun za 2006. godinu bio smanjen o čemu sam osobno govorio sa ove govornice. To je nešto što je apsolutno nedopustivo. Dobar rad te Komisije možda samo u jednoj velikoj nabavi državi će priskrbiti tih 5 ili 6 milijuna kuna. To je doista pitanje na kojeme se ne smije i ne treba štedjeti i ako treba realizirati negdje razne programe pomoći kao što je CARS program o čemu se ovdje govori nemam ništa protiv toga, ali ukoliko država ne može realizirati programe u dovoljnoj mjeri onda najmanje gdje bi trebalo štedjeti to su ovakove komisije jer ponavljam jednim svojim dobrim poslom ova Komisija može državnom proračunu preventivno ili stvarno uštedjeti višestruko više nego što je tih nekoliko milijuna kuna koliko iznosi proračun za rad ove Komisije i zaista nam u tom smislu ne trebaju prigovori Europske komisije i Svjetske banke jer ova Državna komisija ima puno manji broj zaposlenih nego što je planirano, aktima koji su doneseni, a za svoj rad nema niti dovoljno prostora za svoj kvalitetan rad i doista nije potrebno da nam zbog toga prigovara Europska komisija i Svjetska banka i ponavljam opet ne zbog Europske komisije i ne zbog Svjetske banke nego zbog značenja koja ova Komisija može imati u političkom i ukupnom društvenom životu ove zemlje. Govoreći o korupciji koja je vezana naravno, rad ove Komisije je vezan uz korupciju, treba ponoviti da zadnje 3 godine indeks percepcije korupcije u Republici Hrvatskoj je sve lošiji i lošiji, dakle "Transparens international" organizacija koja radi tipska izvješća o ovakovim percepcijama korupcije već desetljećima po tim indeksima transparens internationala indeks percepcije u Republici Hrvatskoj i u zadnje 3 godine pada, to bi trebalo značiti i više-manje znači da je stanje koruptivnosti našega društva sve lošije i lošije i sve gore i gore i to je pitanje s kojim se obavezno moramo suočiti. Jedan od instrumenata za suočavanje s tim pitanjem je i ova Komisija. Zatim tu je i naša interna hrvatska istraživanja koja smo u tom smislu radili, pogotovo o percepciji hrvatskih gospodarstvenika u pogledu korupcije koja isto tako vrlo loše govore o tome što hrvatski gospodarstvenici misle o korumpiranosti državnih tijela u pogledu postupaka javne nabave, a ako privatno razgovarate sa nekim poduzetnikom gotovo da nećete naći čovjeka koji će vam reći da u postupku javne nabave od strane državnih tijela imate potpuno čiste situacije. Gotovo 99% ljudi s kojima razgovarate će vam reći da gotovo da nema poštene javne nabave. Da su uvijek potrebne nekakove kombinatorike koje onda omogućavaju da oni koji doista nisu zaslužili da dobiju posao taj posao dobiju što naravno stvara nepravdu u društvu i u konačnici dovodi naravno i do pustošenja državnog proračuna. Jer ako se kupi nešto što je skuplje onda neće biti novca za neke druge možda važnije stvari u radu državnih tijela Republike Hrvatske. Kada se tiče nadležnosti ove komisije mislim da bi nadležnost komisije trebala biti viša neto šta, samo postupanje po žalbama. Komisija postupa samo po žalbama i kao što je gospodin predsjednik rekao žalbama je po njegovoj procjeni, a ne po egzaktnom podatku obuhvaćeno za ovu 2004. godinu 8,16% svih javnih nabava. Ali bilo bi dobro da ova komisija može postupati i neovisno o tome da li je u nekom slučaju upućena žalba. Tko će nadzirati velike priče koje se tiču nepravilnosti ili mogućih nepravilnosti u postupku javne nabave ako to neće činiti ova komisija? Sjetimo se priče o Behtelu, o pokušaju dobijanja izravnog, izravnom pogodbom vrlo visokog posla od nekoliko milijardi kuna. Sjetimo se sukoba između ministra obrane i predsjednika oko nabavke kamiona koji su plaćeni 2 milijuna EUR-a više nego što je bila najniža ponuda na natječaju. Nedavno je Vlada Republike Hrvatske donijela odluku o izuzimanju od postupka javne nabave za nabavku kamiona, za nabavku, za poslove prilikom izrade oklopnog vozila u nekakvom pretpostavljam "off set" programu. To bi, sve te stvari o kojima ja naravno ne mogu suditi da su bile ovakove ili onakove ali govorim samo ono o čemu se pisalo a koje također utječe negativno na percepciju građana Republike Hrvatske, to bi trebala raditi ova komisija. Pitanje da li komisija ima snage, političke snage propitati neku odluku Vlade Republike Hrvatske kao što je primjerice ta odluka o pokušaju sklapanja ugovora sa Behtelom izravnom pogodbom. Ona bi tu snagu u konačnici trebala imati. Ali ona bi sigurno trebala imati ovlasti koje su iznad postupanja samo po žalbama. Tada bi bilo obuhvaćeno ne više možda puno od 8,16% jer komisija nema kapaciteta ali oni najproblematičniji slučajevi koji najviše unose nemira u javnost oni bi mogli biti obuhvaćeni radom ove komisije da to ne bude odmah Državno odvjetništvo koje naravno također ima svoje limite u tom smislu. I ono što je vrlo teško za razumjeti iz izvješća komisije da nigdje u ovoj zemlji ne postoji statistika, cjeloviti podatak o broju javnih nabava. Vrsti i vrijednostima javnih nabava. Nigdje u ovoj zemlji ne možete dobiti taj podatak. Tako piše u izvješću komisije, a mislim da matično tijelo koje bi trebalo imati takove podatke je upravo ova komisija. Da ne govorim o pitanjima da ova komisija uopće ne razmatra nabave ispod 20 tisuća kuna jer se na te nabave ne podnosi žalba. Jer su te nabave vrlo liberalne, a znamo da se nabave koje su više od 20 tisuća kuna razbijaju na nabave koje su manje od 20 tisuća kuna i onda ne podliježu nikakvim propisima pa onda nema ni žalbe. A često se puta i nabave koje su veće od 200 tisuća kuna razbijaju na nabave manje od 200 tisuća kuna pa onda ulaze opet u liberalniji sustav nabave. To su sve pitanja koja treba otvoriti kada se radi o izvješću Komisije o kontroli postupaka javne nabave. Koliki dio takovih javnih nabava, javnih nabava ispod 200 tisuća kuna u prvoj kategoriji, javnih nabava ispod 20 tisuća kuna u drugoj kategoriji. Prva je liberalna, druga je još liberalnija. Na nju uopće nema mogućnosti žalbe. Koliko te nabave čine u ukupnim postupcima javnih nabava u Republici Hrvatskoj? Ne po broju, po broju ih sigurno ima puno nego po stvarnom iznosu javnih sredstava koja su angažirana u tim nabavama. Mi nemamo odgovor na ta pitanja i ako bi neko tijelo trebalo imati kompletan pregled takovih nabava onda bi to svakako trebala biti Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave. Još nešto a tiče se rada ovoga Sabora, o tome ću malo više govoriti kad budem govorio u svoje osobno ime. Ja sam predložio saborskog povjerenstva za borbu protiv korupcije kao što je to zapisano kao obveza ovoga Sabora u programu borbe protiv korupcije i Akcijskom planu koji smo donijeli. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav mi je rekao da ja kao zastupnik nemam pravo predlagati osnivanje saborskih tijela. Ja sam im uredno prepustio tu moju inicijativu. To se dogodilo prije, ne znam točno, pogledat ću ali svakako više od pola godine, od tada Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav nije reagirao, nije obranio tu inicijativu i nije ju predložio Hrvatskom saboru. Ne može se Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave sama boriti protiv korupcije. Sva tijela moraju dati svoj doprinos toj vrlo važnoj borbi u cijelome društvu, a svakako svoj doprinos treba dati i Hrvatski sabor. Jedan od načina je da postupimo po programu borbe protiv korupcije koji smo sami donijeli prije nekoliko godina i u kojem stoji da Sabor treba osnovati Povjerenstvo za borbu protiv korupcije što se do dana današnjega, a prošlo je pretpostavljam oko 3 godine nije dogodilo. Ponavljam ovo je vrlo važno tijelo. Ovoga časa nedovoljno snažno. Ako ga osnažimo mi ćemo doprinijeti puno urednom obavljanju javnih nabava u Republici Hrvatskoj, a time i borbi protiv korupcije. I to su razlozi uz sve ove prigovore o kojima sam govorio zašto će Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržati ovo izvješće. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa ispravljam gospodine predsjedniče dva netočna navoda uvaženog kolege Radoša. Prvo, kad je govorio o nabavi kamiona u Ministarstvu obrane netočno je da su tu bili medijski natpisi. Točno je da je Državna revizija utvrdila da je nabava tih kamiona obavljeno protivno odredbama Zakona o javnoj nabavi. Također su netočne tvrdnje da postoji poštena javna nabava i nepoštena javna nabava. Zakon o javnoj nabavi govori o zakonitoj i nezakonitoj javnoj nabavi. To mi liči na poštene intelektualce i nepoštene što se ranije upotrebljavalo. Hvala.
Predsjednik Državne komisije Goran Matešić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja bih zapravo na ekspoze gospodina Kajina koji sad nije ovdje samo kratko kazao da je sastavni dio ovog izvješća koji je upućen Hrvatskom saboru i upisnik predmeta Državne komisije koji za svaku pojedinu nabavu od ovih 800 evidentiranih, zapravo 768 kojima treba pribrojati one koji su prebačeni iz prošle godine sadrži podatke o naručitelju, žalitelju, o predmetu nabave, o broju nabave, o tome koji je tip nabave, o vrijednosti. Isto tako datumu roka i odluci. Prema tome, ovo tijelo ima podatke o svemu ovome što je uvaženi saborski zastupnik govorio.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, predsjedniče komisije, Ministarstva financija, predstavnik Ministarstva financija, kolegice i kolege. Mi danas razmatramo prvo izvješće komisije, Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave i također želimo reći da je šteta što Izvješće za 2004. godinu ove komisije i nalaza Državne revizije nismo raspravljali na istoj sjednici, s obzirom da su nam bila dostupna oba izvješća. Ocjenjujemo da je Izvješće Državne komisije dobro i naš Klub će glasati za prihvaćanje ovoga izvješća. Međutim, želimo upozoriti na nalaz Državne revizije u ovom području, gdje se govori o tome da zapravo još uvijek najviše nepravilnosti što se tiče kontrole Državne revizije zapravo se nalazi na segmentu javne nabave. S obzirom da je ovdje bilo i nekih rasprava o tome što bi sve komisija, Državna komisija za kontrolu javne nabave morala raditi želimo upozoriti da zapravo postoje više nadzornih tijela koja bi trebala kontrolirati domenu javne nabave. Zakon o javnoj nabavi govori o tome da nadzor, provedbu zakona i nadzor nad javnom nabavom između ostaloga vrši i Ured za javnu nabavu koji je organiziran kao Stručna služba Vlade Republike Hrvatske i da bi on trebao zapravo u prvoj fazi vršiti nadzor nad ovim područjem. On bi trebao davati prethodnu suglasnost, upute i mišljenja korisnicima oko primjene ovoga zakona. Prikupljati, evidentirati, obrađivati, analizirati podatke o nabavi itd. sve je to definirano člankom 69. Zakona o javnoj nabavi. Posebno neovisno tijelo ili institut nadzora nad javnom nabavom je Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave i koja radi samo temeljem žalbe. Prema tome, mislim da u nekim raspravama zapravo se ne sagledava prava funkcija Državne komisije za nadzor javne nabave. I dakle, gledajući u tom segmentu smatramo da komisija dobro radi i da je ovo izvješće dobro sačinjeno. S obzirom da u samom izvješću se poziva na to da nemamo dovoljno relevantnih statističkih podataka oko javne nabave mislim da bismo mi upravo iz Sabora trebali inicirati da kroz naš Državni ured za statistiku osiguramo ovakve podatke. Naime, mi svaku godinu donosimo godišnji plan statističkih istraživanja i srednjoročni plan statističkih istraživanja. Kako iz godine u godinu povećamo obuhvat statističkih istraživanja nema nikakvog razloga da upravo u ovoj domeni ne osiguramo podatke onima koji bi trebali provoditi nadzor. U daljnjem izlaganju želim ponoviti određene podatke iz nalaza Državne revizije, da bi se moglo sagledati zapravo veliki financijski iznosi na području javne nabave. Državna revizija je utvrdila da je 2004. godine 11,2% ukupnih rashoda i izdataka revidiranih subjekata, a tu je u najvećem dijelu Državni proračun to financijski iznosilo oko 9,7 milijardi kuna. Dakle, to je ogroman iznos koji se trošio 2004. godine u javnoj nabavi. Istovremeno, Državna revizija konstatira da je 3,4 milijarde kuna javne nabave provedeno, nije provedeno u potpunosti u skladu s propisima, a 91 cijelo 94 milijuna kuna provedeno je bez primjene propisa koji uređuju područje javne nabave. I to bi zapravo morao biti problem i nas ne samo Vlade nego i nas u Parlamentu da pokušamo analizirati jesu li zakonske podloge dovoljno dobre da bismo osigurali bolje provođenje javne nabave i racionalnije korištenje sredstava za ovu namjenu. Revizija također kaže da od 45 revidiranih subjekata 27, kod 27 su utvrđene nepravilnosti u postupcima javne nabave. I upravo nam Državna revizija pokazuje da su najčešći razlozi kod poništenja javnih nadmetanja bili slijedeći. Da nije imenovano povjerenstvo prije početka postupka nabave, što gotovo nevjerojatno da se to nije činilo. Da odluka o osnivanju stručnog povjerenstva ne sadrži propisane elemente, da nisu pristigle najmanje dvije prihvatljive ponude, da odabrana ponuda nije bila u skladu sa dokumentacijom za nadmetanje, a da u dokumentaciji za nadmetanje naručitelj nije naveo dodatne kriterije po redoslijedu važnosti i odredio njihovu razmjernu vrijednost. Dakle, i nakon toga što aktualni zakon već treću godinu je u primjeni. Imamo eto i ovakva kršenja zakona. Komisija je dakle o svom zakonskom ovlaštenju kontrolira samo onu nabavu za koju je pristigla žalba i to po ovim statističkim podacima koji nam oni u ovom izvještaju daju. U 701 slučaju što je 8,16% svih izraženih žalbi, odnosno na temelju njihove procjene ukupnih nabava. Ali vrijednost nije tako velika jer oni su procijenili, odnosno utvrdili da je to 7,2 milijuna kuna. Dakle u odnosu na ukupnu nabavu od 9,7 milijardi. I to govori zapravo da nemamo prave podatke, ali govori možda i u prilog tome što mnogi poduzetnici, gospodarstvenici imaju značajne primjedbe na način u postupke u javnoj nabavi. Često se ni ne javljaju na takve natječaje, jer takvo javljanje iziskuje i određena materijalna sredstva, a teško se, teško dolaze do poslova, pa se onda češće niti ne odlučuju da se uključe u postupak. Pa na kraju niti svi oni koje se osjećaju da iz razno raznih razloga nisu dobili posao više puta niti ne sudjeluju na žalbama. Prema tome, činjenica jeste da je ovo područje u kojemu se u značajnijoj mjeri krše propisi. Mora nas zabrinuti i to što nam je, što npr. i BRD u svom izvješću oko mita i korupcije procjenjuje da čak 0,7% prihoda u Hrvatskoj se koristi za mito, pa ako to primijenimo i na ovaj segmenat u kojem sudjeluje država i njezine institucije to je također ogroman financijski iznos. Zbog toga ne bismo trebali tako lako prijeći preko ovog prvog izvješća komisije, nego pokušati vidjeti je li potrebno nešto mijenjati i u samom zakonodavstvu kako bismo izbjegli nepravilnosti i kršenje Zakona o javnoj nabavi. I na kraju još jedanput da kažem, klub SDP-a će glasati za prihvaćanje ovog izvješća. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospođe i gospodo zastupnici. Postupci javne nabave u Republici Hrvatskoj oduvijek su bili sporni. To su nažalost i danas. Naime, prvobitna tendencija hrvatskih čelnika koji su vršili nabavu, vrlo često i bez ikakvog natječaja, a pogotovo javnog natječaja, angažmanom svojih rođaka, prijatelja, kolega, supruga, djece i sl. i to uvijek po daleko većim cijenama od tržišnih danas se zamjenjuju jednim kvazitrendom transparentnosti, javnosti i kontrole. I to najvećim dijelom putem osnivanja ove Komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Naime, javna nabava je u Hrvatskoj iznjedrila danas vrlo brojne ugledne poslovne ljude koji su se nekada bavili politikom, a danas su ugledni ljudi sa svojim vlastitim kompanijama, kako u zemlji tako i u inozemstvu. Inicijalna sredstva najčešće su prikupljana od poslova nabavke različitih stvari, primjerice uredskog materijala, WC papira, pranja zavjesa, čišćenja tepiha, nabavke informatičke opreme, najčešće intelektualnih i osobnih usluga tzv. Vanjskih stručnjaka, popravkom krova ili uređenjem interijera tijela u kojem su ti čelnici do obavljanja velikih poslova gradnje ceste, vodovoda, kanalizacija i sl. sve tamo gdje su se ti čelnici nalazili i gdje su time mogli upravljati. No, poslovni ljudi bi se trebali uglavnom povlačiti, osim nekolicine zaostalih, iz tog svijeta miješanja službene funkcije i nabace. Zašto? Zato jer je između ostalog tu Državna komisija za kontrolu javne nabave. Ona bi trebala uvesti red, javnost, zakonitost, transparentnost u javnu nabavu. Naime, iz izvješća je vidljivo da Svjetska banka i Europska komisija rekoše da ova Agencija ima samo jednu malu manjkavost, a to je da ima neadekvatan uredski prostor, kako to stoji na strani 5. ovog Izvješća. Slijedom toga dalo bi se zaključiti da ta stručna komisija koja je napisala, citiram: "Uredovni prostor temeljno je pitanje za uspostavu potpunog i kvalitetnog rada Državne komisije u svojom zakonom propisanoj punini:", zakonom propisanoj punini. Dakle, punina djelovanja ove Agencije, na puninu djelovanja ove Agencije ne utječe niti činjenica da nalazi Državnog ureda za reviziju su kod postupka javne nabave utvrdili brojne i mnogobrojne nepravilnosti. Kod 1/3 javnih nabava su utvrđene nepravilnosti prema nalazu Ureda državne revizije. A Državni ured za reviziju može utvrditi gospođe i gospodo nepravilnosti samo kod onih bahatih i aljkavih koji ne paze niti na to da kako se to kod nas kaže "papirnato" pokriju svoje sumnjive transakcije. Svaki imalo perfidniji, ja bih rekao lukaviji, ili ono što mi u svakodnevnom jeziku volimo reći pametniji, ma šta god to značilo, državni nabavljač kojem svake godine dolazi revizija i koji svake godine gleda postupak nabave zna kako će i na koji način papirnato pokriti svoje transakcije. Njima dakle ne predstavlja opasnost niti Državni ured za reviziju, niti Državna komisija za kontrolu javne nabave. Opasnost im predstavlja nešto drugo. Usklađivanje zakonodavstva sa europskim standardima. U tom smislu za pohvalu su promjene propisane na području javne nabave, kao i recimo nastojanje državne komisije da svom radu, da u svom radu prisustvovanjem tečajevima, simpozijima, engleskim prijevodom propisa o javnoj nabavi na web stranica dade jedan da tako kažem europski štih. Međutim, gospođe i gospodo treba obratiti pažnju na sljedeće. Prvo je pretvaranje jednog odjela ili uprave za postupke nabave, odnosno jedne minorne unutarnje ustrojstvene organizacijske jedinice Ministarstva financija u jedno posebno tijelo sa posebnim sui generis statusom izvan hrvatskog pravnog ustrojstvenog uređenja. Drugo, treba pripaziti da izdizanjem ovog i sličnih, kao na primjer Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja. Dakle, upravnih postupaka na višu razinu od drugih često i brojčani i stručno zahtjevnijih upravnih postupaka kao što su na primjer upravni postupci po Obiteljskom zakonu kod Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi ili rješavanje složenih predmeta o pravima hrvatskih branitelja u Ministarstvu obitelji i hrvatskih branitelja. Treće, treba obratiti pažnju na izmjene propisa na način većeg vrednovanja ponuđene niže cijene te sve manjim ili čak zabranjenim davanjima prednostima hrvatskim poduzećima. Dakle, pod krinkom europskih zahtjeva koji često vrijede valjda samo za Hrvatsku radi se na uspostavi jednog sustava gdje sva područja na kojima je u opticaju velika količina novca preuzme veliki strani kapital. U tom smislu zagospodario je taj kapital već bankama, profitabilnim poduzećima, uzeo je značajan udio na mirovinskom tržištu a sad se nastoji zagospodariti i uzeti veliki dio u zdravstvenom sustavu. Primjerice, redukcijom prava na državnoj razini dio korisnika će novac proslijediti dakako u privatna zdravstvena osiguranja i klinike stranih tvrtki kojih ima već koliko hoćete u Hrvatskoj. I naravno, nastoji zagospodariti i javnom nabavom. U javnoj nabavi se naime okreće veliki novac, ne znam koliko smo svi skupa toga svjesni, pa bi zato ovdje postavio pitanje gospodinu ravnatelju odnosno predsjedniku agencije koliko zapravo milijuna, milijardi ili desetaka milijardi kuna se okreće u Hrvatskoj u postupcima javne nabave. I misli li on ako ne zna taj podatak da bi to itko u ovoj zemlji trebao znati, pa makar ovo tijelo kojem se podnosi ovakvo izvješće? Bez obzira, bilo kako bilo, radi li se o milijardama ili desecima milijardi ili stotinama milijardi u javnoj nabavi okreće se ogroman novac. I naravno, svaki veliki kapital će nastojati uzeti tu jedan znatan dio kolača. Kako ne bi ništa ovisilo o volji tzv. ruralnih etno čimbenika ili kako neki posprdno vole reći u našem javnom životu nekakvih ognjištara stvorit će se prema ovom planu jedan planetarni fer uvjet, uvjeti za tržišnu borbu. Pa će tako na megdan u ovoj zemlji izlaziti bez ikakvih skrivenih aduta pod jednakim uvjetima i ravnopravno primjerice Coca-Cola Company i poljoprivredna zadruga recimo "Izvori podno brega" ili punionica "Joža" d.o.o. Naravno da nikome ne pada ovdje na pamet da tu ima ikakvog spora o ravnopravnom natjecanju ali izvješće ove komisije nas uvjerava da će Državna komisija za kontrolu javne nabave sve probleme riješiti kada dobije nove i bolje urede. Naravno da onda Svjetska banka i Europska komisija spominju samo jednu manjkavost ove agencije a to su neadekvatni uredi. Pa ako je doista tako onda predlažem u ime Kluba HSP-a da ovoj agenciji za kontrolu odnosno ovoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave urede osigura i opremi Svjetska banka, naravno pri tome primjenjujući natječaj za javnu nabavu. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Državne komisije za kontrolu javne nabave, kolegice i kolege! Neupitno je da javne vlasti imaju vrlo značajnu ulogu u suvremenom tržištu i kao kupci i kao prodavatelji. Javne vlasti danas u potpunosti su kreatori odnosa stanja u svakom suvremenom gospodarstvu. Temeljni zahtjevi koji se postavljaju pred javnu vlast su vrlo jednostavni u pogledu javnih nabava. To su transparentnost postupaka, otvorenost prema svima i nediskriminirajući odnos prema bilo kome. To su temeljne pretpostavke svake javne nabave koju javne vlasti moraju zagovarati i moraju skrbiti nad primjenom tih principa. Da li je javna vlast u Hrvatskoj u pogledu javne nabave ispunila te tri ključne zadaće? Da li je državna komisija u svom prvom izvješću koje je dostavila Hrvatskom saboru na najbolji način poduprla upravo te osnovne zahtjeve koju javne vlasti trebaju imati? Iščitavajući ovo izvješće nameće se jedno mišljenje da samostalnost same komisije je gotovo upitna. Ako se iščitava da uredski prostor u ovom momentu nažalost dijele sa Ministarstvom financija, da imaju vrlo skromne uvjete svog rada i djelovanja, da imaju vrlo skromni proračun, da imaju vrlo mali broj zaposlenika. I stoga, ja ću se usuditi jasno spekulirati da nemaju ni najbolju kadrovsku opremljenost, da tom timu koji se treba nositi sa najboljim timovima na drugoj strani koji se takmiče da dobiju javne poslove, da taj tim naprosto nema ama baš nikakve uvjete da se suprotstavi ovom drugom timu koji ima gotovo sve. Ima vlast, ima moć, ima novac, ima pravnike, ima odvjetnike, ima infrastrukturu, ima gotovo sve što je potrebno da budete upravo dominantni odnosno da ona načela o javnoj nabavi naprosto ne mogu igrati u našim uvjetima. Niti načelo otvorenosti niti načelo nediskriminirajućeg odnosa. Znači imamo dvije neravnopravne strane. Imamo onoga koji gleda i evidentira i poput vrlo umjerenog prognozera vremena kaže: Danas je u Zagrebu lagan snijeg, a možda će takav biti i popodne. To može gotovo jednako sa istom sigurnošću utvrditi i bilo koji građanin ako izađe na prozor i stvarno vidi da je tu jedan lagani snijeg. Znači problem komisije, problem odnosa prema javnoj nabavi je daleko širi i naravno da ga ova komisija uz sve podrške koje Klub HSS-a daje radu ove Komisije da ova Komisija ne može ostvariti ono o čemu su uvažene kolege diskutirale i na što su upozoravale. Da li Hrvatska ima i svoje posebnosti u odnosu na sve druge zemlje, prije svega na zemlje Europske unije. Pa naravno da ima. U Europskoj uniji je izloženost da tako kažem javnim nabavama, poslovima iz javne nabave oko 25%. Što se drži jako, jako veliko posebno ako se usporedi sa nominalnim iznosima. Naravno u Hrvatskoj da tako kažem to tržište javne nabave je ustvari glavno tržište. Glavni igrači se natječu upravo na tom tržištu. Najveća konkurencija pod navodnike postoji pod, u okviru tog tržišta. Najveće smetnje pa i najveća politička lobiranja se koriste da bi se dobila prevlast na tom tržištu. Najveći broj političara se upravo bori za to tržište. Zašto? Pa zato što je na njemu očigledno lakše i jeftinije, a i kvalitetniji posao nego na nekom drugom. Prema tome sprega priznali mi to ili ne, javne vlasti i javne nabave je u Hrvatskoj neupitno. Ova Komisija nije sudac koji se može nositi u ovako neravnopravnim uvjetima da bi se razriješila upravo ona netransparentnost i ona diskriminacija koja definitivno danas postoji. Ona jednako postoji i u okviru središnje javne vlasti i na nižim razinama. I na nižim razinama. Naprosto sustav nam tako funkcionira. Da bismo se mogli ozbiljno nositi sa posljedicama a te posljedice nas kad gledamo konkuretnost hrvatskog gospodarstva i kad gledamo prvih 5 pokazatelja koji kaže zbog čega je konkurentnost hrvatskog gospodarstva u ovoj razini, a ne u nekoj drugoj onda imamo prve, između prve tri je upravo sustav javne nabave, porezna politika i sumnja da možete pod istim uvjetima dobiti posao u utakmici sa nekim drugim. Prema tome ovo su vrlo ozbiljni razlozi da se Državnoj komisiji čim prije izađe ususret ne samo u onoj vanjskoj manifestaciji da im dademo urede, da im povećamo broj zaposlenika nego da ih upravo temeljem zakona, izmjena zakona dovedemo u funkciju da pokušaju biti suci. Da pokušaju arbitrirati unutar sadržaja problema. Sadržaj problema nije samo žalba koja će doći jer žalbe se, znate tko šalje žalbu u postupku javne nabave? Pa onaj koji je gubitnik pa je skoro izgubio vjeru da mu itko išta može učiniti nažao. Oni ozbiljni su se već unaprijed dogovorili: Ova godina je tvoja, druga je moja. Prema tome komisija se treba baviti sadržajem problema koji je dubok, koji je bolan, koji ne može otkloniti niti će otkloniti niti ova Vlada nego mora biti jedan zajednički akcijski plan i cilj koje moramo težiti. Da bismo to postigli moramo biti potpuno jasni. Ne možemo ovo izvješće nazivati dobrim. Mi njega trebamo nazvati onakvim kakvim on jeste. On je tehnički u redu jer je prvi. Nismo do sada imali drugoga. On naznačava ustvari silinu problema. I to je po nama u Klubu HSS-a jako dobro. On se naprosto sramežljivo jer mu je to u ovom momentu jedini način da iskaže svu silinu problema koji postoje na ovom području. Naravno da je veliki broj javnih nabavka koji je izvršen mimo propisa. Naravno trebalo bi analitički sadržat, pogledati što je sa onima koji su kao u okviru zakonskih propisa. Vidite ima jedan vrlo interesantan podatak. Europska komisija je u okviru zakonodavnog paketa borbe, borbe protiv korupcije u okviru javne nabave započela 2003. i 2004. sa čitavim nizom paketa borbe za transparentno javno, javnu nabavu. I imala je vrlo jasne ciljeve kod toga. Kompletne ekonomske reforme su se 2003. i 2004. provele u okviru Europske unije sa ciljem da se razvidi, da se analizira i da se pokuša smanjiti cijena plaćanja usluga koje javne vlasti plaćaju za određene robu ili usluge. I oni su već 3. veljače 2004. godine konstatirali da su u godinu i pol dana provođenja takve reforme koja je bila sveobuhvatna uspjeli smanjiti cijene za 30%. To je do tada bilo nepojmljivo da se uopće može učiniti u relativno kratkom vremenu jedan silan poduhvat jer smanjenje cijene nije samo dobilo benefit javnoj vlasti. Ono je stvorilo i reda na toj utakmici koja je u postotku manja nego u Hrvatskoj, ali je silno bitna za funkcioniranje ukupnog gospodarskog sustava. Prema tome javna vlast uvijek šalje poruku. Ako javna vlast, ako država odgovorno se ponaša prema gospodarstvu i redovito isplaćuje one kojima je dužna, redovito naplaćuje od onih koji su dužni njoj tada javna vlast šalje poruku da sustav funkcionira. Kada javna vlast ne čini to pa ne plati na vrijeme svoje dobavljače pa ostane dužna građaninu ili bilo kome tada ona generira upravo one radnje koje usporavaju gospodarstvo, zaustavljaju dobru poziciju i u fiskalnoj, i u monetarnoj i inoj politici. Prema tome, javna vlast je uvijek ta koja bez obzira na takozvano odumiranje države u pogledu učešća u gospodarstvu ona uvijek generira dobru ili lošu stranu. Komisija ima vrlo zahtjevnu zadaću. Njoj treba dati maksimalnu podršku, ali treba urediti načine djelovanja i u odnosu na Državnu reviziju i u odnosu na komisiju, ali i na Zakon o javnoj nabavi koji mora biti kvalitetniji, koji mora ostavljati prostora ulaska komisije u onaj sadržajni dio javnih nabava u kojima nije postojala žalba, u kojima nije postojalo protivljenje bilo koga. Jer, znate u osnovnim stvarima i ne postoji žalba. Sve se već dogovorilo prije. Ali to ne smije biti razlog da komisija ne ulazi u sadržaj tih odnosa. To ne smije biti razlog. Štoviše, moramo ići, moramo akcijskim planom napraviti da u idućih godinu, dvije i mi dođemo do pozicije da sve ono što javna nabava sadržava smanjimo za 20%. Jesmo li sigurni da nema prostora i u cestogradnji, i u gradnji i u svim vrstama infrastrukturne gradnje, da ne možemo smanjiti cijenu za 10, 15 ili 20%. Na osnovu čega bi to rekli? Nemamo najobičnije analize ocjene na osnovu kojih bismo o tome mogli suditi. Prema tome, mi u Klubu HSS-a držimo da je dobro da je ovo prvo izvješće došlo. Mi držimo da ono definitivno ne smije izgledati ovakvo kakvo je danas za iduću godinu. Mi držimo da treba Zakon o javnoj nabavi prateće propise i zakone promijeniti i dovesti u sklad sa potrebama na način da javna vlast i javnu nabavu organizira u skladu sa potrebama ali i sa smjernicama koje suvremeni svijet ima i koje je uspio riješiti i stvoriti odnose povjerenja i u ovom dijelu. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Ispravio bih netočan navod koji je rekao kolega Markov. Kaže, komisija se treba baviti sadržajem problema. Ma to nigdje u zakonu ne piše. Ova komisija je svojevrsno rame za plakanje. Ona nema veze sa sadržajem problema. S tim se treba baviti Ured za javnu nabavu. To je potpuno drugo tijelo.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Zvonimir Sabati.
Gospodine predsjedniče, ispravio bih netočni navod svog kolege gospodina Markova. Vjerojatno je lapsus ili ne znam kako to protumačiti. Rekao je da u ozbiljnim poslovima sve se već unaprijed dogovorilo. To naravno sigurno nije točno, a u najmanju ruku izaziva određenu dvosmislenost. Naime, to nije u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi i mi svi skupa trebamo težiti upravo takvoj logici da nema šanse ili mogućnosti unaprijed dogovarati bilo kakva rješenja prije nego što su ponude otvorene. Pretpostavljam da je kolega Markov mislio da još uvijek ima takvih recidiva, ali to sam zaboravio reći pa da ne ostane u takvom dvosmislom smislu. Hvala.
11,33 isteklo vrijeme za pojedinačnu raspravu po ovoj točci. Klub zastupnika HSLS-a poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani predsjednici komisije i štovane kolegice i kolege. Mislim da i ovo izvješće nedvojbeno pokazuje kako nije moguće staviti znak jednakosti između Hrvatske države i hrvatskoga društva. Bitku za Hrvatsku državu smo dobili, ali to ne znači da smo riješili sve odnose unutar našega hrvatskoga društva. Upravo razočaranost mnogih ljudi proistječe iz te činjenice su mislili kada se dobije država, da će svi problemi biti riješeni. Na žalost, u društvu uvijek postoje oni koji na neke druge nelegalne načine žele doći u prednost, žele realizirati svoju političku moć, svoju ekonomsku moć i to je evidentno i hrvatsko društvo također od toga nije imuno i čini mi se upravo da smo u toj borbi za hrvatsko društvo tu negdje na početku. Stvara se upravo jedan nelagodan osjećaj te nedovršenosti toga društva, a samim time i svakako nesavršenosti. Evo i ovo izvješće me podsjetilo na ovo nedavno izvješće kolegice Šime Krasić u ime Državne revizije kada zapravo unaprijed kaže da je necjelovito i da zapravo i mi nemamo cjelovitu sliju, sve informacije koje su potrebne, a onda kako se mi ponašamo? Kao da to imamo. Kao da je sve ponuđeno, kao da sve znamo i trebalo bi donositi ne znam zaključke, preporuke, a bojim se da zapravo to nije moguće i u uvodnom izlaganju gospodin Matešić je upravo to rekao. Na neki način sam imao osjećaj zapravo da imamo pred sobom, da govori o onome što u ovom izvješću nema i što bi sada netko od nas sve morao ne znam dosmisliti i morao za se preuzeti jednu vrlo bitnu političku odgovornost ne znam da sudi ovom izvješću. Kažem, iako smo unaprijed svjesni njegove nedovršenosti, njegove manjkavosti, nepotpunosti i samim time zapravo nas dovodi u jednu vrlo nelagodnu situaciju. No, mi možemo reći ne znam prvi mačići se u vodu bacaju. Ovo je prvo izvješće. Ono ima, ono trpi od određenih tih slabosti. Postoje problemi sa uredom, postoje problemi sa stručnošću, sa osposobljenošću i tako i onda se neki puta pitate, dobro ja se mogu složiti s time, s nekim stvarima se mora započeti da upravo i prvi i put oko svijeta se kreće prvim korakom, pa tako i djelovanje ove naše komisije koja je svakako to se svi slažemo je vrlo važna. Ona je tijelo koje odgovara ovom Parlamentu. Parlament mu je dao i određeni mandat i očekujemo da to isto u tih pet godina odradi taj svoj posao korektno. Javna nabava svakako, ovdje ste rekli to je činjenica da se tu vrte ogromni novci. Točno ne znamo koliki novci, ali se vrte ogromni novci i sama, čim su u pitanju novci odmah je u pitanju suspektnost kako se ti novci troše, kako se dobivaju određeni natječaji, da li postoje određena pogodovanja odnosno da li i u našem društvu postoje upravo one da kažemo snage koje to žele da skrate put ili da jednostavno sam institut natječaja učine zapravo krajnje smiješnim i da se ono što, neki su rekli ovdje, zna sve prije nego što je utakmica otpočela. Ima toga i nemojmo od te činjenice, od te tužne ili grube činjenice bježati, to je dio političkog folklora, ne sa da se razumijemo u Hrvatskoj, nego to je jednostavno, možete isto u medijima čitati što se događa u Engleskoj. Neki ministri su sad tamo pod istragom, suspenzijom. U Njemačkoj, Francuskoj, znači u svim zemljama i ove visoke, ovi standardi u borbi za to njihovo društvo. I onim tranzicijskim zemljama i zemljama trećega svijeta da svagdje ima, negdje više negdje manje. Izbacuju se ti indeksi i onda doista se eto upravo ugovori koliko je negdje poslovanje moguće ili koliko je opterećeno upravo ovim elementima koji svakako ne pripadaju upravo onim standardima i onoga modernoga, demokratskoga društva. I kažem, upravo svjesni svih ovih slabosti i svjesni svih ovih zapravo nedovršenosti da se jedan proces stvaranja tih kontrolnih mehanizama da započinje, mi ipak, naša je zadaća da te negativnosti svedemo na, odnosno da ih pokušamo isključiti, da ih detektiramo i da ih na neki način ono što javnost od nas očekuje i određeno sankcioniramo ponašanje onih koji u ovoj utakmici sudjeluju, kažem, na ovaj način koji svakako ne bi trebali sudjelovati. Mislim da je kolega Kajin je govorio upravo o onome što zapravo znači važnost, promptnost i hitrost reagiranja ove komisije. Jer svakako vrijeme je novac i da se, da su u igri uvijek imate poziciju kada ste investitor kada nešto investirate, a u drugoj ste poziciji onaj koji sudjeluje koji nije zadovoljan s time i koji smatra, ne znam da je na bilo koji način oštećen. Evo kolega kad sam izlazi u ovu govornicu kolega Markov kaže, aludirajući na dugogodišnje iskustvo iz lokalne samouprave, zapravo isto sam vidio, nije bilo projekta, nije bilo investicije koja nije bila suspektna, odnosno kaže čaršija, ulica je već unaprijed znala zapravo tko će dobiti. Neki puta je doduše bila ugodno iznenađena kad se nije, kad se njene prognoze nisu ostvarile, ali poneki puta se i pogodilo i jednostavno isto ste se nalazili u jednoj vrlo nezgodnoj ovoj situaciji. A opet s druge strane imali ste zadatak da pažljivo disponirate sa novcima poreznih obveznika i nije vam bilo svejedno kako će neki natječaji proći, kako će proć, odnosno koliko će se brzo određeni problemi, određene, odnosno žalbe rješavati. Odmah moramo i ovdje reći, da ne mistificiramo ni žalbu znate. I žale su vrlo često znale biti i politički motivirane, upravo zato da bi se neki procesi, neki projekti prolongirali ili jednostavno da vas … [[Govornik se ne razumije.]] pred očima javnosti. Tako da stvari nisu baš tako, tako jednostavne kako to možda na prvi pogled izgleda. Da je … [[Govornik se ne razumije.]] svaka žalba da je korektna. To evo i kolege u ovom izvješću i pokazuju. Evo ta čuvena Hrvatska radiotelevizija o kojoj smo nedavno ovdje raspravljali broji predmeta 12, broj poništenih nabava niti jedna. Znači gotovo da, očito da postoje te da kažemo određeni ljudi koji nakon onih dežurnih pisci i žalbi samo radi žalbe ili. Opet evo recimo malo je čudno da Hrvatska banka za obnovu i razvitak zapravo svaki njen natječaj je zapravo na ovoj Komisiji, pao. I upravo ono što bi trebali svakako izbjeći, a to je da neka buduću izvješća budu što je manje moguće necjelovita, da imamo što veći broj informacija, da znamo doista o koliko mito sumi novaca se raspravlja, da se ona oduzme ove činjenica da se ponašamo kao da sve znamo, a zapravo se suočavamo sa ovim polovičnim ili necjelovitim informacijama. A ipak za sklapanje jedne cjeline treba nam ipak nešto više. I s druge strane, upravo trebamo se boriti da se ta percepcija, kao što je loša percepcija u javnoj nabavi da se ona ipak na neki način pokušava ipak pokazati da su ti natječaji imaju smisla i da doista pobjeđuju oni najbolji i koji doista daju ponude koje su sukladne svim onim načelima o kojima je i kolega Markov i govorio. No, da i ne mistificiramo niti instituciju i institucija svakako treba s naše strane, budući da to naše tijelo je, podpomoći, da što prije počne ispunjavati, barem u ovom formalnom planu sve svoje obveze. Ali evo ja kao zastupnik sam, ću postaviti neka možda malo manja i popularna pitanja, ali kao zastupnik građani vas zovu i ja se nadam da ih nećete shvatiti maliciozno nego jednostavno kao pitanja koja će i vama pomoći da određene sumnje otklonite. Da li je predsjednik Državne komisije objavio Statut Komisije u "narodnim novinama"? Što navodno bi morao učiniti temeljem članka 2. stavka 1. točke 6. Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu javne nabave. Kaže evo, ja sam dobio informaciju da postoji sumnja da taj statut i ne postoji ili da li je donesen u toj zakonitoj proceduri. Mislim to će nam pomoći. Da li Državna komisija ima ili nema pravne akte mora donijeti temeljem zakona i Pravilnika o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave i Pravilnik o unutarnjem ustrojstvu te iste Komisije? Kako radi ta Komisija? Kolegijalno ili se odluke donose na neki drugačiji način? To je isto vrlo važno da mi ovdje znamo taj proces donošenja odluke. Zatim, kakav je odnos iz Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave i vladinoga Ureda za javnu nabavu? Imam osjećaj da bi taj, odnosno biti komplementaran i kompatibilan, pa ta suradnja je, da li ta suradnja postoji ili ne postoji. Ako ne postoji, ako postoji dobro je, ali ako ne postoji koji su razlozi da ne postoji. To su zapravo sve stvari koje bi onda nama kao klubu mogle pripomoći da se jasnije odredimo spram ovoga izvješća za kojeg kažem svjesni smo nećemo, no doista da se ponašamo kao, imamo zabijemo glavu kao noj u pijesak i da zapravo ne razumijemo sve probleme. Kažem, kada smo doista svjesno te necjelovitosti, nepostojanje bilance Republike Hrvatske. Ako nemate tu jasnu bilancu onda doista ne možete govoriti o ovakvim, kompetentno o svim aspektima ovog izvješća. Zato kažem, ovo izvješće primili bismo ga k znanju. Ovisit će mnogi o vašim ovim odgovorima za kojim smatramo da ih ne shvaćate nimalo maliciozno nego jednostavno kao pokušaj da ih pred javnošću doista kažete, i o Statutu i o načinu rada i o pravnim aktima i o suradnji sa drugom institucijom koja na neki način je kompatibilna i komplementarna upravo o vašem poslu koji radite. I samim time da zapravo nekim drugim raspravama koje se tiče upravo borbe protiv korupcije gdje upravo je segment javne nabave ima vrlo važnu ulogu. Da eto i mi kao ovaj Parlament damo svoj doprinos. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Ante Markov.
Hvala lijepa. Kolega Kramarić kao doajen javne vlasti je aludirajući na prvo izvješće kazao da se prvi mačići, to su već opasni tigrići, oni znaju i plivati i roniti i ništa se njima ne može dogoditi, a inače ja sam i protiv toga da se bacaju i mali mačići u more kao ljubitelj životinja, jasno.
Poštovani zastupnik Pero Kovačević, ispravak netočnog navoda.
Ispravljam netočan navod uvaženog kolege Kramarića. Nije rekao u more, nego je rekao bacaju se mačići u vodu, ali ovdje je problem što se novac poreznih obveznika baca u zrak. Drugi je netočan navod i normalno je da sam za to da se uopće mačići ne bacaju u vodu. Druga je stvar što je gospodin Kramarić rekao da se neznaju podaci vezano o iznosima trošenja novca poreznog obveznika na ovaj način, zna se da je za 2004. godinu prema nalazu Državne revizije od 9 milijardi kuna 3 milijarde 459 milijuna kuna, znači jedna trećina potrošena protivno Zakonu o javnoj nabavi. Hvala lijepo.
I poštovani zastupnik Zvonimir Sabati.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ja bih ustvari pokušao reagirati na tri netočna navoda. Naime ponovo se pojavljuje ovdje ideja kako ulica i čaršija kako je rekao gospodin zastupnik i već zna tko će dobiti posao, ja moram na to reagirati, jer to ne daje dobru poruku javnosti, znači da su manje-više svi natječaji unaprijed dogovoreni i tako znači ja želim da iz ovog Sabora iz ove govornice pošaljemo poruku da se sve radi u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi. A druga stvar, budući, drugi ispravak. Znači želja je bila da buduća izvješća budu što manje necjelovita, da bude što je više informacija, financijskih pokazatelja. Nama bi ovdje trebalo biti itekako …
Kolega ispravci, ne komentari. Šta ispravljate zastupnika Kramarića. Vi komentirate, izrazite neke želje šta bi trebalo biti.
Ne pa ja sam lijepo ispravio sam da ulica nije mogla znati ako se radi u skladu sa zakonom, dakle ne može to govoriti. Isto tako da buduća izvješća budu što je moguće više necjelovita, što više informacija. Pa nije to bit, to je netočno zato jer ja mislim da buduća izvješća moraju biti što je moguće kraće jer bi trebalo biti što je moguće ranije žalbi što … zakon.
Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici Državne komisije. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice poduprijet će izvješće Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2004. godinu u prvom redu u smislu podupiranja dvaju osnovnih načela, a to je načelo zaštite slobode tržišnog natječaja i načelo zakonitosti na kojima se u prvom redu i temelji ne samo izvješće nego i rad Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave za 2004. godinu. Uvodno bih htio istaknuti da su nadležnost, način postupanja i ovlasti državne komisije za kontrolu postupka javne nabave propisani u prvom redu Zakonom o javnoj nabavi, a zatim i Zakonom o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave kojim se ista definira kao centralno, samostalno i neovisno tijelo državne uprave s osnovnom zadaćom vođenja žalbenog postupka, a protiv odluka donesenih u postupcima javne nabave i to za područje cijele države. Upravo u tom smislu članak 64. Zakona o javnoj nabavi propisuje i sve one situacije kada Državna komisija zapravo reagirajući na nezakonitosti u postupku provođenja javne nabave, odlučuje i to na način da mora poništiti samu odluku naručitelja kada je došlo do takvih situacija, a podsjećam da su propisana četiri osnovna razloga kada Državna komisija nužno mora dakle poništiti odluku naručitelja, a to su dakako situacije ako nisu pristigle najmanje dvije prihvatljive ponude, zatim ako se prije roka za podnošenje ponuda dokumentacija za nadmetanje morala bitno mijenjati. Treća situacija ako je cijena najpovoljnije ponude veća od planiranih ili osiguranih sredstava za nabavu i četvrto naravno ako postoje druge izmijenjene okolnosti pa sklapanje ugovora nije više u javnom interesu i neće se ponavljati nadmetanje tijekom proračunske godine. Dakle, osnovna uloga Državne komisije sastoji se u činjenici odlučivanja po prigovoru, odnosno žalbi koji se upućuje naručitelju. Naime radi zaštite svojih prava ponuditelj ili natjecatelj koji je sudjelovao u postupku nadmetanja može u roku od tri dana od primitka pisane odluke o odabiru uložiti prigovor naručitelju na odluku o odabiru radi uočenih nepravilnosti u postupku same nabave. Sam rok za podnošenje žalbe je 8 dana od primitka odgovora naručitelja, ali najduže 15 dana od dana podnošenja prigovora naručitelju. Međutim i ovdje treba istaknuti dvije stvari. Dakle prvo da naručitelj mora postupiti po rješenju Državne komisije i drugo, da odluka Državne komisije po žalbi je konačna što znači da se protiv rješenja se može dakle pokrenuti upravni spor pred Upravnim sudom Republike Hrvatske, međutim u tom smislu dakle taj drugostupanjski karakter ili odluka same komisije ima karakter konačnosti pri rješavanju samih stvari koje proizlaze iz osnova izjavljene žalbe. Nadalje, naglašavam da treba istaknuti da je Državna komisija u 2004. godini, a što proizlazi dakle iz samog prezentiranog izvješća, riješila 779 predmeta, a broj podnesenih tužbi u 2004. godini je 31 što ukupno predstavlja 4% u odnosu na broj sveukupno razriješenih predmeta. Dakle ukupno je bilo u razmatranju 779 predmeta od toga je žalba odbačena u 109 predmeta, obustavljen postupak je bio u 63 predmeta, a žalba je odbijena u 234 predmeta. Treba naglasiti da je u 373 predmeta žalba usvojena što iznosi u postotku dakle 47,8%. Dakle skoro, odnosno u 50%, odnosno polovici izjavljenih žalbi možemo konstatirati da je bilo nepravilnosti koje je kao takve Državna komisija u smislu rješavanja po žalbi i prihvatila, a što je zapravo u konačnici rezultiralo anuliranjem tog dakle postupka same javne nabave. Iako statistika o broju javnih nabava, vrsti, predmetima i vrijednosti nije praćena ili ne prati se na jednom mjestu, a shodno činjenici da je prema podacima oglasnika javne nabave u "Narodnim novinama" u 2004. godini objavljeno, dakle, 8 tisuća 675 objava o raspisanim javnim nabavama može se, dakle, konstatirati da je pravna zaštita u formi žalbe pred Državnom komisijom vezano za taj podatak iznosila u nominalnom iznosu 708 ili 8,16%. Naposljetku, a i shodno mišljenju Vlade Republike Hrvatske, dakle, od 9. veljače 2006. godine predmetno Izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave, ali upravo sagledavano u svijetlu zakonskih odredbi koje reguliraju nadležnost i način postupanja same Komisije za kontrolu postupaka javne nabave apsolutno treba, dakle podržati.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević- Marinović.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospodo iz Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Osobno, kao i što to moj Klub SDP-a podržavamo ovo Izvješće. Iz samog Izvješća se nazire koji su to problemi u javnoj nabavi. Komisija je neovisno regulacijsko tijelo, ono odgovara Saboru, ali odlučuje kao mali sud, samo u segmentu žalbi. Koje smo evo sada iz Izvješća imali prilike čuti, kako je to mali postotak, 8,16% ukupnih javnih nabava. Ova rasprava o Izvješću o radu Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave odvija se u vremenu odgode screeninga za pravosuđe gdje je eto Europska unija izravno poručila Hrvatskoj i ono što sami znamo, da Hrvatska ima generalni problem s korupcijom. Nažalost, u zadnje 2 godine taj se problem pogoršao. Stvari su tu još unazađene. Hrvatska je potonula u indeksu percepcije, u ocjeni percepcije za 9 indeksnih poena. I to je nešto što zbrivanja, nešto što iziskuje raspravu, nego što iziskuje i konkretne i najkonkretnije mjere, pa i ovog Hrvatskog sabora. Pa možda čak i u ovom segmentu povodom davanja izvješća Državne komisije što i tu i na temelju zakona možemo učiniti, odnosno da li ići i u izmjene zakona koji kontroliraju ovo područje. Stječe se dojam, naime i u javnosti, ovdje je bilo i primjedbi pojedinih zastupnik i opravdanih da nije svaka javna nabava nezakonita, da nije nemoralna, da nije nepoštena. Ali upravo od onih područja i od onih slučajeva koji se adekvatno niti suzbijaju niti onemogućavaju onda javnost ima taj generalni i opravdano negativni stav u dobivanju poslova javne nabave jer se stječe dojam da je većina tih poslova namještena. Isto tako, da je tu otorena izravna mogućnost i velika vjerojatnost korumpiranosti i to izravno prozivaju se političari. Što onda tu napraviti? Javnost dakle smatra da je javna nabava leglo amoralnosti i korupcije. To je jedan od najvećih nepovjerenja onda u ostvarivanje funkcije države i njezinih segmenata, ali ne samo države nego i vlasti jedinica lokalne samouprave. Kako se vrši javna nabava? Da li je sve po zakonu, odnosno ono što je još veći problem, koje su manipulacije? Te manipulacije koje nije moguće čak na formalan način suzbiti kroz pozitivno zakonodavstvo, a koje su javnosti poznate. Koje su natjecateljima, naročito onima koji nisu dobili poslove, poznati. Koji su poznati u jedinicama lokalne samouprave, kako pojedinci uvijek dobivaju poslove i kako se oni vrše. Dakle, upravo detektiranje tih pojava može ovdje nas mobilizirati da mijenjamo zakonodavstvo u smislu da takve pojave onemogućavamo. I da olakšavamo onda posao i samim institucijama. Jedan od modusa operandije da se javljaju na oglas i to kao najpovoljniji ponuđači, sa ekonomski najpovoljnijom ponudom koji nemaju uopće strojeve, koji nemaju radnika, ali imaju kooperante. Nažalost, takvi dobivaju, takve država isplaćuje, ali oni ne isplaćuju kooperante. Pogledajte broj sudskih sporova. Najveći dio proizlazi iz postupaka javne nabave, ali ne samo zato što država nije platila. Država tu isplaćuje i tu nije dužnik, ali ne isplaćuje oni koji su dobili poslove, nemaju strojeva koji za posao, koji su obavili kooperanti vrlo, vrlo jeftino i još ostali kratkih rukava. Svi znamo za te pojave i nitko ništa. Jer to je ekonomski bila najisplativija ponuda. Međutim, isto zabrinjava da upravo u postupku kontrole koji je izvršila i Komisija za kontrolu postupka gdje je upravo najveći broj nezakonitosti bila upravo po ovom kriteriju, kriteriju odabira ponuđača sa ekonomski najpovolnijom ponudom, dakle, da tu nije bilo ispoštivan sam zakon. Drugi modus operandi je da se zloupotrebljava ovaj institut po javnom pozivu javnih nabava koji ne prelaze 200 tisuća kuna. Jer te poslove bi onda trebalo vrlo, vrlo specificirati. Istina je da se negdje nema ni vremena čekati kroz ovog, zbog toga što je manja nabavna cijena, odnosno poslovi su takvi. Ali praksa je pokazala da čitav niz poslova se zloupotrebljava i da se ti veliki poslovi cjepkaju ovako u nekakve dijelove koji ne prelaze 200 tisuća kuna samo kako bi se moglo izbjeći, odnosno mogao izbjeći ovaj postupak javne nabave, a onda sigurno se postavlja i pitanje zašto je to tako. Dakle, da bi poslove mogli dobiti odabrani. Čak i da tomu nije tako stječe se dojam u javnosti da je tomu tako. A javna vlast mora biti transparentna. Javna vlast treba biti zamišljena i onda kada radi se po zakonu, a da stvara dojam da tomu nije tako.Dakle, što onda još učiniti u tom poslu da on bude transparentniji i bolji? I dakle u toj jednoj vrlo generalno lošoj ocjeni korumpiranosti zemlje, u kritici našeg zakonodavstva glede upravo javne nabave, nepoštivanja europske direktive o javnoj nabavi nas čeka i mukotrpan screening upravo glede javne nabave, što radi ova Vlada? Mijenja Zakon o javnoj nabavi gdje omogućava, dakle u toj i takvoj alarmantnoj situaciji, umjesto da se poboljša stanje, unaprijedi, mijenja Zakon o javnoj nabavi koji omogućava upravo državnim javnim poduzećima da robu nabavlja i ugovaraju radove mimo zakona, odnosno isključuju, prave se izuzeci od dotadašnje obveze i od postojećeg zakona koji omogućavaju, odnosno koji naređuju ostalim sudionicima da se pridržavaju tog zakona. Dakle, zašto izuzeci, umjesto da bude upravo zakon takav koji će pooštravati ove elemente, koji će činiti i transparentniji, koji će uočiti probleme onih gdje su nekakve kaučuk norme koje onda stvaraju mnoge nedoumice i nezadovoljstva u javnosti imamo obrnutu situaciju. Svugdje i u svijetu ovdje su problemi i problemi i pravnika općenito zakonodavne vlasti, ekonomskih stručnjaka, ali i cjelovite javnosti upravo su u žiži ovog problema. Dakle, i mnoge zemlje kao što je i ovdje bilo istaknuto od predstavnika nekih klubova bave se s ovim problemom, odnosno da se otklone nemogućnost ovih negativnosti. Sjetimo se samo velike afere sa Bechtelom kada se tvrdilo da je sve u redu, da je taj ekonomski, najprije da se morao zaključiti … [[Govornik se ne razumije.]] tako pa je poslije analiza pokazala da tomu nije tako, to je jedna bila velika bruka u javnosti, digla se javnost, digla se oporba, a na kraju krajeva Vlada je popustila samo zato što je nad njom visio Damoklov mač mišljenja Europske komisije i onda šta je kasnije natječaj pokazao? Da je taj posao koji je trebao biti namijenjen Bechtelu za 40 milijuna skuplji za Bechtel bio osiguran. Sjetimo se samo "sunčanog Hvara" također jedne afere gdje se javnost uzbudila, gdje su odgovorni tvrdili upravo u Vladi da tu natječaj nije potreban. I dakle čitav taj niz afera koji su se dogodile, ali koje su upravo aktivnošću javnosti spriječene govori o tome da trebamo graditi društvo, demokraciju, ali isto tako i poziv javnoj vlasti da u ovom smislu ne dozvoli ove probne balone kao što su bili Bechtel i "sunčani Hvar" po sistemu ako prođe prođe, nego da jednostavno stvaramo sustav u kojem Bechtel, "sunčani Hvar" na način kako su bili pokušani u javnosti biti prezentirani da jednostavno neće biti mogući i što onda ovdje mi kao Sabor možemo učiniti, svi su nezadovoljni ovlastima same Državne komisije, ali onda je treba proširiti njezine zakonske mogućnosti, a i ono što moramo i što možemo ovog trenutka napraviti da se osposobe…
Hvala lijepa.
… da im se dade prostor i uvjeti rada jer upravo oni imaju neadvekatnije prostore. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani državni tajniče, poštovani predsjedniče Komisije. Mislim da bi trebalo smjestiti ovo Izvješće u kontekst u kojem je ono stvarano, dakle Komisija je imenovana krajem 2003. godine temeljem zakona koje je doneseno u istoj godini i de facto je ovo Izvješće o radu Državne komisije u prvoj godini njezinog petogodišnjeg mandata. Dakle, ono je nastalo u trenutku kada je i sama Komisija stvarala svoje iskustvo, stvarala određena pravila, kada je definirala svoje pozicije, kada se u konačnici kadrovski ekipiralo. Drugo, treba reći dakle da se ovdje govori samo o onim postupcima javne nabave na koje je netko imao prigovor, odnosno na koji je upućena žalba. Ukupnost javne nabave u Republici Hrvatskoj kontrolira Državna revizija kroz postupak revizije općinskih, gradskih, županijskih državnog proračuna i proračuna javnih poduzeća. Dakle, ovdje možemo govoriti doista samo o jednom vrlo uskom segmentu javne nabave gdje je netko imao potrebu iz nekog razloga izjaviti žalbu. Nadalje, naš Zakon o javnoj nabavi je dvosmislen, dvosmislen iz cijelog niza stvari i zbog toga imate situaciju da, sada možda čak i malo grubo rečeno da gotovo da nema natječaja koji ne može pasti u Republici Hrvatskoj, posebice ako je veći, ako su složeniji sustavi koji se nabavljaju i ako definirate neki dodatni kriterij koji nije samo cijena jer ja mislim da cijena ne može uvijek biti kriterij za određenu nabavu. Dakle, ono što je najjeftinije ne mora uvijek biti i najbolje. To se s vremenom i pokazuje zato što na žalost mi ne samo da imamo dvosmisleni Zakon o javnoj nabavi, mi imamo vrlo loš Zakon o građenju jer Zakon o građenju primjerice daje garanciju štiti izvoditelja, a ne investitora jer izvoditelj daje garanciju na ono što je napravio od svega dvije godine, a na konstruktivne elemente na 10 godina. Pa tako primjerice ako vam treću godinu se rasuši parket, imate rupu u parketu onda za to više izvoditelj ne odgovara, a on naravno da će u postupku nuđenja ponuditi jeftiniji parket, lošije ljepilo, lošije majstore koji će to postaviti da naprosto voda se drži tako dugo dok majstori, drži vodu dok majstori ne odu i tu jest problem Zakona o javnoj nabavi. Zakon o javnoj nabavi trebao bi štititi prije svega građane, odnosno trebao bi štititi proračunski novac. Na žalost ja mislim da on to ne čini na dovoljno dobar način i doista ova rasprava o ovom izvješću, a posebice bi bilo dobro da nam Komisija podastre i iskustvo, ne samo statističke brojke nego da nam doista podastre iskustvo zbog čega su bili stvarni razlozi poništenja određenih natječaja posluži kako bismo doradili Zakon o javnoj nabavi i osigurali onima koji žele, koji pošteno rade da maksimalno budu sigurni da će im uspjeti njihovi natječaji bez obzira na ovo o čemu ja sada govorim. Problem je sljedeći, dakle ako imate postupak javne nabave i ako vam se netko žali onda će bez obzira da li je žalba opravdana, da li je dakle žalba opravdana, pa čak i da li je žalba izjavljena od ovlaštene osobe Komisija kontrolirati cjelokupni postupak javne nabave. Dakle, ne ono na što se netko žalio nego će kontrolirati cjelokupni postupak javnih nabava i ukoliko u bilo kojem elementu postupka javne nabave je utvrđena nepravilnost u pravilu će Komisija donijeti odluku da se taj natječaj poništava. E sada, postavlja se pitanje ako je dakle nešto zanemarivo bilo nepravilno u tom postupku javne nabave i ako dođe do poništenja tog javnog natječaja a sadržaj natječaja je u redu. Dakle, i procedura je provedena, i odabran je najpovoljniji ponuditelj, i osigurana su sredstva i sve ostalo mi poništavamo taj javni natječaj, upućujemo investitora da provede ponovni natječaj. Ponovni postupak natječaja traje dva i pol do tri mjeseca. Primjerice, izgubimo jednu građevinsku sezonu. Da li smo time zaštitili novac poreznih obveznika? Jer, dakle novac je bio osiguran u proračunu, nije izvedena ta investicija koja je trebala biti. Taj novac neće biti iskorišten a građani neće moći koristiti ono što je trebalo biti napravljeno. Da li smo tada doista zaštitili proračunski novac? Jer ovdje komisije ne kontrolira sadržaj onoga što se nabavlja. Komisija kontrolira prije svega formu, dakle da li je provedena procedura javnog nadmetanja. Pa primjerice, ja imam jedan primjer gdje je komisija poništila natječaj ali kaže ponuditelj ove žalbe je jednako tako podnio neprihvatljivu ponudu. Dakle, onaj tko se žalio je dao neprihvatljivu ponudu. Jedan od razloga poništenja natječaja je bio slijedeći. Kaže se da jedino original ili javno-bilježnički ovjerena preslika računa dobitka i gubitka i bilance na kojoj je pečat nadležne ispostave porezne uprave je vjerodostojni dokument. E sada se postavlja ovdje pitanje, zato govorimo o tome da je zakon dvosmislen, što je bilanca poduzeća. Da li je bilanca poduzeća ono što utvrdi uprava društva, ili je bilanca poduzeća ono na što je udaren pečat porezne uprave?! Pečat porezne uprave znači da je ta bilanca predana u poreznu upravu, ali bilanca poduzeća jest ono što je uprava društva usvojila na svojoj sjednici uprave društva ili ako je pojedinac koji je svojim aktom definirao. Prema tome, ovo po meni nije razlog koji se mogao smatrati primjedbom na postupak javne nabave ali oni koji nisu to imali investitor je trebao utvrditi da nisu dokazali svoju sposobnost. Budući da nisu dokazali svoju sposobnost nisu bile dvije valjane ponude i zbog toga je komisija rekla da treba poništiti postupak javne nabave. Što bi se dogodilo da je investitor išao na tužbu upravnom sudu? Postupak bi trajao dvije, tri godine, moguće da bi poništio rješenje komisije. Što bi se tada dogodilo? Što je konačni rezultat tog postupka kada bi primjerice upravni sud hipotetički dakle poništio to rješenje? Da li bi se mogao dodijeliti posao po tom javnom natječaju? Da li proračun i građani mogu čekati dvije ili tri godine da se dodijeli posao po tom postupku? Dakle, to su sve pitanja koja sasvim sigurno bi trebalo nedvosmisleno u potpunosti definirati u Zakonu o javnoj nabavi, odnosno trebala bi komisija izraditi iz ovog iskustva kojeg ima naprosto jednu praksu javne nabave gdje bismo iz tih slučajeva koji se pojavljuju kao žalba izradili nekakva pravila po kojima bi se postupalo i gdje bi dakle investitori unaprijed znali kako će komisija reagirati na određeni postupak ili na određenu primjedbu. Mi danas nemamo takvu dakle jednu uvriježenu praksu javne nabave jer u konačnici ona sama po sebi je vrlo kratkog vijeka, dakle nekoliko godina a komisija je tek danas u drugoj ili trećoj godini svog mandata. Mi trebamo činiti sve da zaštitimo investitora, dakle građane odnosno da zaštitimo porezni novac. Ali porezni novac ne štitimo ako zbog formalnih razloga manje prirode poništavamo natječaj i odgađamo izvršenje određenih poslova. Jednako tako primjerice, natječaj se poništava ako prelazi nabava vrijednost za jednu kunu. Dakle primjerice, vi možete imati natječaj za neki uređaj, stroj, cestu, Splitsku obilaznicu gdje će u proračunu biti definirano da ona košta 95 milijuna eura ali vi ste dobili ponudu gdje je najniža ponuda 95 milijuna eura i jednu kunu i vi morate poništiti taj natječaj. Vi morate ponovo ići u proces velike nabave, to je međunarodni natječaj, to će trajati tri, četiri mjeseca. Vi naprosto gubite cijelu sezonu. Da li doista u takvim situacijama je to razlog zbog kojeg se treba poništavati javna nabava? Dakle, treba razlučiti ono gdje postoje manje formalne nedosljednosti ako to tako mogu reći. I drugo, tamo gdje postoji svjesno kršenje procedure, isto kao što se postavlja pitanje kad raspišete javni natječaj a ne dobijete dvije ponude, valjane ponude. Dakle, što je tada? Da li tada doista treba čekati proračunski novac još tri mjeseca kako bi se ta investicija napravila? U svakom slučaju, apeliram na komisiju da ne samo da žalbe stavlja na ovoga nego i svoje rješenje i da definira jednu praksu javne nabave koja će biti dodatak Zakonu o javnoj nabavi kako bismo omogućili da se doista javna nabava provodi u skladu sa zakonom.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka. Prvo je gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, zanimljivo je bilo slušati ovu raspravu. A cijela rasprava što je ispravak netočnog navoda se odnosi na to da bude donesen Zakon o javnoj nabavi gdje se neće gospodinu Mršiću poništavati javni natječaj kao što je bio slučaj i za bazen, kao što je bilo slučaj i za kolektor. Prema tome, kažite otvoreno donesite zakon da ja mogu to napraviti. Hvala.
Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Da, netočno je izjavio gospodin Mršić da mogu postojati dvije bilance. Ne mogu. Dakle, po Zakonu o računovodstvu i raznim zakonima koji reguliraju to područje poduzeće ima jednu jedinu bilancu koju prihvaća uprava i koja se dostavlja poreznoj upravi i jedino je to vjerodostojno stanje nekog poduzeća. Prema tome, Zakon o javnoj nabavi sasvim jasno propisuje kakva i koja bilanca treba biti dostavljena za natječaj. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, prije nego što počnem svoju raspravu izražavam protest protiv načina na koji vodite sjednicu. Smirite kolegu Kovačevića koji dobacuje i koji vrijeđa, a osim toga mimo poslovnika ispravlja pod ispravkom krivoga navoda zapravo ništa ne ispravlja.
Nikakav protest nemate pravo ovdje iznositi. Ja nisam čuo ništa što je gospodin Kovačević govorio. A vi ne možete odrediti kako će predsjedavajući postupiti. Postupit ću u skladu sa poslovnikom kao što sam i do sada. A vi izvolite iznijeti svoju raspravu a ne uvijek nekakve vaše proteste i neke vaše kritiziranja okolo svakoga. Imate vaših deset minuta, izvolite iznositi vaše stajalište.
Hvala lijepa. Ovo izvješće je dobro, korektno, pregledno, jasno i u tom smislu ga treba prihvatiti. Imam primjedbu na datum njegova podnošenja. Da, Zakon, članak 9. kaže da je komisija to dužna učiniti, podnijeti izvješće Saboru jednom godišnje i to o radu i stanju u području javne nabave za proteklu kalendarsku godinu. I to ste vi ispoštovali. Poslali ste to u Sabor 2. prosinca 2005. godine za 2004. godinu. Izvješće ima 14 stranica. Pa se pitam što vam je trebalo 11 mjeseci da sastavite 14 stranica? Vi morate odlučivati vrlo brzo u vrlo kratkim rokovima, a nema smisla da Sabor raspravlja o lanjskom snijegu. Ovaj puta raspravljamo o lanjskom snijegu. O stvarima koje su se dogodile 2004. godine. Zatim nema, nema potrebe za tim. Mogli ste to napraviti malo ranije i tako da bar dakle u narednoj godini 2005. raspravljamo 2004. i da to ima nekakvog reda. Drugu primjedbu koju imam na ovo vaše izvješće se tiče transparentnosti rada, javnosti rada kako ste to nazvali. Hvalite se web stranicom. Ta web stranica ne valja ništa. Tu su vam novosti u izradi, praksa vam je i obrasci i odluke piše to je sve u izradi. U zakonodavstvu zakon o vama, o Državnoj komisiji je nedostupan, ne otvara se. Prema tome tu web stranicu malo uredite tako da građani koji dolaze, koje to zanima, koji pristupe vašoj web stranici da imaju nekakve koristi od toga. A ne da web stranica postoji forme radi. Dobro. To su primjedbe. Ovo vaše izvješće daje okvirnu sliku o stanju u javnim nabavama. I sad kakva je ta slika? Ma ona nije idealna, nije ni katastrofalna. Nalaz Državne revizije je znatno lošiji. … [[Govornik se ne razumije.]] raspravljamo ovdje nalaz Državne revizije onda vidimo da je gotovo 1/3 javnih nabavki da se odvija nezakonito. Gdje je razlika? Jasno je u čemu nastaje razlika. Državna revizija sve objekte revidira i onda kad nema nikakve žalbe. Vi postupate samo po žalbama i u tom smislu ste kontrolni mehanizam i tu je jasno da i statistički postoji razlika. Svejedno. Ta vaša institucija je važan, važna institucija, potrebna, korisna u ovom društvu. Zašto? Prije svega zbog toga što korupcija postaje centralni problem hrvatskoga društva. Ona je takoreći sveprisutna. Korupcija u zdravstvu, korupcija u pravosuđu često puta povezana. Evo neki dan smo imali slučaj da je jedno, Općinski sud u građanskoj parnici donio odluku da se oštećeniku, da liječnik koji je primio mito oštećeniku mora vratiti 5000 maraka a istovremeno je kazneni postupak otišao u zastaru zbog očitog koruptivnog djela koje je ovako posredno u građanskoj parnici dokazano da je bilo koruptivno djelo, ali je kazneni postupak otišao u zastaru. Znači sad tu imamo korupciju ne samo u zdravstvu nego i u pravosuđu koja tako koruptivno djelo u zdravstvu očito ne želi sankcionirati. Korupcija u državnoj upravi, korupcija u politici, u kupovini mandata što je sasvim sigurno koruptivno djelo, koruptivno djelo. U milijun kuna nezavisnim zastupnicima, uvod u korupciju. Korupcija u državnim poduzećima i ministarstvima o čemu svjedoči i ovo vaše izvješće jer je korupcija u tim tijelima najviše moguća putem javne nabave. Evo Hrvatska banka za obnovu i razvitak, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, HEP, auto-cesta Rijeka-Zagreb, FINA, Narodne novine, Hrvatske šume, Hrvatske željeznice i tako dalje. Sve su to državna poduzeća. Sve su to državna poduzeća koja se nisu držala Zakona o javnoj nabavi. E sad zašto se netko ne drži Zakona o javnoj nabavi? Pa ili ne znam zakon. Može pogriješiti i slučajno. Može kao što kolega Mršić kaže biti i nekakva nebitna greška, ali bila ona bitna ili nebitna zakona se mora držati. Zakoni postoje zbog toga da ih se svi držimo. I kad vaša komisija ustanovi i poništi nekakav natječaj onda jasno da se netko nije držao zakona. E sad zašto se netko ne drži zakona. Velim ili ne zna propis ili napravi slučajno neku manju grešku ili želi sebi i drugome pribaviti nekakvu korist, nepripadajuću korist. Znači tu smo na pragu korupcije ako već taj prag nismo i prešli. Isto vrijedi i za ministarstva. Evo ih ovdje. Ministarstvo zaštite okoliša, Ministarstvo mora, turizma, Ministarstvo javnih radova, obnove, Ministarstvo poljoprivrede, Ministarstvo obrane, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave. To se ovdje konstatira. I mi ćemo sad to izvješće prihvatiti. U redu i da se konstatira je u redu i da ćemo mi to prihvatiti isto je tako u redu. Ja se pitam što dalje? Što dalje? Kakva je korist od toga da ste vi ovo pratili, da ste vi ovo pisali? Da ste vi ovo podnijeli Saboru, da mi danas o tome raspravljamo i da mi to izvješće prihvatimo, a prihvatit ćemo ga u kojem piše da se 6 ministarstava i ne znam koliko državnih poduzeća nisu držala zakona i da iz toga dalje ne slijedi ništa. Ovo vaše izvješće bi moralo biti popraćeno nekakvim zaključkom koji bi ovaj Sabor donio o tome što su dužna napraviti ova tijela za koja smo ustanovili, vi ste ustanovili kao nezavisno tijelo i u Sabor poslali takav izvještaj da se nisu držali zakona. Jer pa gledajte ako jedna Hrvatska banka za obnovu i razvitak od 4 prigovora se ustanovi da su sva 4 prigovora, sve 4 žalbe bile opravdane i da su uslijedila 4 poništaja onda tu nešta nije u redu. Onda zvona zvone na uzbunu. Onda netko za to mora odgovarati. Jer to tako ne može biti. Pa ne možemo mi sad reći pa da dobro, ajde. Četiri žalbe, četiri poništaja i vrlo važno. Idemo dalje. Ako MUP od 8 žalbi se za 4 ustanovi da su žalbe opravdane ili poništi ta 4 natječaja netko u MUP-u mora odgovarati. Pa ja sad ne tvrdim da sad odmah ministar Kirin treba biti smijenjen. Ali neka ministar Kirin kaže tko je to u njegovom Ministarstvu kriv? Tko ne zna raditi? Pa nek ministar Kirin takvoga smjeni. Jer pazite ako ne bude sankcija po ovakvim izvješćima onda mi svi skupa vrijeme gubimo. Mi se nećemo dalje pomaknuti u suzbijanju korupcije u našem društvu. Nećemo otići daleko. Prema tome, ja sada pozivam parlamentarnu većinu koja može izglasati naprosto logikom većine bilo kakav zaključak, da u ovome, da po ovome izvješću Saboru predloži, to može učiniti i Vlada, može učiniti parlamentarna većina, predloži nekakav zaključak po kojem bi slijedile nekakve daljnje radnje, nekakve sankcije. Ne mora sad odmah Vlada pasti zbog toga. Nitko to ne traži, ali nešto iz ovoga mora slijediti inače ćemo mi iz godine u godinu čitati jedna te ista izvješća. Hvala vam.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka. Prvo je gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Stazić je u nabrajanju korupcije iznio slijedeće. Rekao je da je korupcija ili uvod u korupciju to što nezavisni zastupnici u ovom Saboru dobivaju milijun kuna. Kolega Stazić, to je pravo jednako kao što i stranke dobivaju za zastupnike koji sjede u ovom Saboru određeni iznos se tako isto, tako isto to isto pravo ostvaruju i nezavisni zastupnici i nema ni govora o korupciji. Prema tome, nemojte nešto što je pravo, što je praksa u ovom Saboru i što je doista temeljeno na zakonu, što je pravo proglašavati korupcijom. To je doista nepremjereno.
Izvolite. Povreda Poslovnika gospodin Stazić.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, članak 309. gdje je ispravak, ispravljaju se činjenice, navod o činjenicama tako piše u Poslovniku, pozivam vas i zastupnika da pročitate Poslovnik i da postupate po Poslovniku. Ovo je replika. Možemo se u replici objašnjavati koliko god hoćemo.
Mislim da je korektno ispravljen navod tvrdnjom za nezavisne zastupnike. Njegovo mišljenje ja inače toleriram kao što znate i kada se ne ispravlja, a kamoli kada se ispravlja. Prema tome, niste više ste vi zlouporabili pravo, odnosno traženje da za povredu Poslovniku koji nije povrijeđen. Drugi ispravak imamo od gospodina zastupnika Maria Zubovića. Izvolite.
Ja bih ispravio kod cijenjenog gospodina Stazića on je nabrojio sve predmete koje ovaj materijal navodi, a mi danas raspravljamo o Izvješću o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave i sada sve što je obrađivano ovdje gospodin Stazić je to proglasio korupcijom. To jednostavno nije točno, jer je upravo ovo materijal koji je sprječavao korupciju. Znači, vi ste zamijenili teze. Znači, sve ono što je u ovim papirima vi ste proglasili korupcijom. To jednostavno nije točno.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine predsjedniče Državne komisije, kolegice i kolege zastupnici. U pravu je kolega Stazić kada se upitao da li ima smisla raspravljati izvještaje i onda po tome ništa. I zašto smo mi uopće u Saboru dobili izvještaj Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave? Trebali bi postaviti pitanje zašto ga ne raspravljamo zajedno sa Izvještajem Državne revizije za ovu istu 2004. godinu. Riječ je o novcu naših građana. Dakle, o proračunskom novcu i jedna i druga nezavisna institucija radi za Sabor, a koja je uloga onda Sabora, Parlamenta, nas zastupnika da primimo ta dva izvještaja. E poslužit ću se Ustavom. Članak 80. Ustava kaže da Hrvatski sabor stavak prvi, alineja deseta, dakle Hrvatski sabor nadzire rad Vlade Republike Hrvatske i drugih nositelja javnih dužnosti odgovorni Hrvatskom saboru u skladu sa Ustavom i zakonom, a članak 114. Ustava Republike kaže: “Vlada je odgovorna Hrvatskom saboru.". Stavak drugi: “Predsjednik i članovi Vlade zajednički su odgovorni za odluke koje donosi Vlada, a osobno su odgovorni za svoje područje rada." Dakle, Državna komisija hoće se reći, nezavisno tijelo u službi ovog Sabora dostavilo je izvještaj, doduše kasno za 2004. godinu kako se ekonomično i zakonito koristilo proračunskim novcem ili kako se koristilo javnim novcem. Dakle, naša rasprava ne može biti alibi rasprava. Ne možemo reći “izjeo vuk magare i nikom ništa“. Postoji ustavna odgovornost ovog Parlamenta da utvrdi tko je to pojedinačno napravio nezakonitu nabavu. Tko je pojedinačno? Dakle, o samom izvješću mogu reći da je stručno i da tako kažem vrlo poticajno iskazan rad ove Državne komisije. Zašto tako mislim? Komisija je u žalbenom postupku razmatrala predmeta u vrijednosti od 7 milijardi i 200 milijuna kuna. 7 milijardi i 200 milijuna kuna bilo je na izvjestan način zaleđeno dok se nije riješilo po žalbama kod ove komisije. Je li mi možemo tražiti odgovornost, pa ako je i nestručna, za nestručnost, ako je smišljena, onda neodgovornost postoji i jača i teža. Ako se tome doda da je razlog za poništavanje 80% odluka ne valja li natječaj da tako kažem, onda ne možemo govoriti o propustima i neznanju. Ali kolegice i kolege, ovo se i ne može gledati izvan konteksta cjelokupnog korištenja proračunskog novca u 2004. godini jer je riječ o toj godini izvan izvještaja Državne revizije. Dakle, ovdje je riječ o 7 milijardi i 200 milijuna proračunskog novca iz 2004. godine koji se ne efikasno, ne ekonomično koristio. Ako tome dodamo, a tu nemamo valjda spora, prihvatili smo izvještaj Državne revizije, da je državna revizija za tu istu godinu utvrdila da je 3 milijarde 400 milijuna bilo iskorišteno, dakle definitivno iskorišteno državnog proračuna mimo Zakona o javnoj nabavi, mimo Zakona o javnoj nabavi. A isto to među nama nije sporno, da je 3 milijarde i 600 milijuna Vlada prenamijenila proračunskog novca u 2004. godini a da nije tražila ovlaštenje od onih koji predstavljaju građane. Dakle mi smo bianco dali ovlaštenje ili naknadno dali ovlaštenje ne tražeći nikakav izvještaj za 3 milijarde i 600 milijuna. Takav naš odnos i rasprava da je došlo kasno u Sabor ili da je Državna komisija relativno još mlado tijelo, nezavisno tijelo hrvatske demokracije je alibi rasprava, alibi rasprava. Ako hoćemo nešto poduzeti zatražimo problemski izvještaj od hrvatske Vlade i državne revizije o javnoj nabavi i trošenju proračunskog novca. Bar minimalno pokušajmo ostvariti svoju ulogu nadzora nad radom Vlade i tijela ministarstava i drugih tijela koji koriste proračunski novac i novac građana Republike Hrvatske. Problem korupcije. Možemo mi zatvarati oči i reći da nema korupcije i da je ovo sve u redu. Ali podaci govore drugačije. Možemo se neslagati je li korupcija davati pojedinom zastupniku tzv. nezavisnom 4 puta 250 tisuća kuna ili milijun kuna za jedan mandat i reći da je ista težina jednog zastupnika ne vodeći računa da zakon kaže da se novac daje političkim strankama i da političke stranke su nominirane za razvoj političke kulture i političkog života u Republici Hrvatskoj. Dakle možemo mi to negirati. Ali ta činjenica ostaje. To smo se jučer složili da treba novim zakonom riješiti koliko što pripada kome. I kako se financiraju nezavisni zastupnici. Možemo mi reći da nema korupcije, ali činjenica je da je tijelo Europske komisije kad je donijelo odluku da odgađa screening pravosuđa i MUP-a imalo u vidu sasvim sigurno da je 15 milijardi kuna državnog novca, javnog novca u 2004. godini potrošeno mimo zakona. Ili bar da je bilo zaustavljeno u trošenju zbog pokušaja trošenja mimo zakona. Jer nije sve potrošeno mimo zakona. Takve okolnosti kolegice i kolege nameću nam da ovo izvješće ne možemo raspravom da je došlo kasno eliminirati da nema problema i da ne moramo zatražiti šta je to uzrok da se tako postupa u javnoj nabavi. Ako je zakon kočnica, ako je on kompliciran, ako on nije efikasan za korištenje društvenog novca mijenjajmo zakon. Ako zakon štiti da se novac građana republike koristi na pravi i efikasan i ekonomičan način, onda ne možemo biti slijepi i ne zatražiti odgovornost pojedinih dužnosnika koji rukovode bilo ministarstvima, bilo javnim poduzećima, jer nismo donijeli zakon da bi se njime dičili nego da bi štiti interese građana koje ovdje mi predstavljamo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku, gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Leko je rekao da se pokušava osporiti činjenica da li je riječ o korupciji, da li ima korupcije. Nitko ne osporava tu činjenicu i svakom je jasno da ima korupcije i to se da iščitati doista iz ovog izvješća. Međutim, sasvim sigurno opet nije točno ovo što ste rekli da bi se moglo raspravljati o tome je li doista naknada koja pripada nezavisnim zastupnicima po zakonu, da li se ona može protumačiti na neki način kao korupcija. To je nemoguće, zato što je to zakonsko pravo. Stranke dobivaju iznose po svakom zastupniku koji sjedni u ovom Saboru. Dobivaju konkretne iznose. Taj isti iznos, naravno budući imamo i nezavisne liste naravno da samom toliko treba pripasti i nezavisnim zastupnicima. No, ono što mi se čini važnim istaknuti je sljedeće. Rekli ste u svojoj raspravi također da smo dali bianco ovlaštenje ovoj Vladi da nam potroši 3 milijarde i nešto kuna. To jesmo napravili, ali to je značajan napredak i puno transparentnije od onoga što se događalo u vrijeme vaše Vlade kad su se proračunski novci trošili mimo bilo kakve odluke ovog Sabora. Dakle Hrvatski sabor koji je jedini nadležan donijeti proračun i raspolagati proračunskim novcem dakle nije donio nikakvu odluku o iznosima, milijardskim iznosima koje je vaša Vlada trošila. Dakle, ovo je svakako značajan napredak i sigurno da ovo izvješće se može promatrati sa različitih aspekata, ali ono jest napredak. Ono ukazuje na nesavršenost zakona koji je na snazi, kojega treba popraviti, s čime se svi sigurno slažemo, kako bi bilo što manje manipulacija i naravno mogućnosti za korupciju. Ali samo je izvješće doista napravljeno vrlo kvalitetno, vrlo transparentno i u tom smislu svakako, evo, očito ću imati i podršku kluba SDP-a.
Hvala. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Matušiću. Nemam ništa protiv da se mi razlikujemo. Mene isto smeta da li je Vlada Ive Sanadera mimo volje Sabora potrošila 3 milijarde 600 milijun kuna kao je li to Vlada Ivice Račana. Ako vas manje smeta to što je Vlada Ive Sanadera potrošila bez … [[Govornik se ne razumije.]] Sabora 3 milijarde i 600 milijuna to je već neki drugi problem. Ja u tome ne bi htio sudjelovati. Kad je riječ o korupciji ne možete moje stajalište, pa i pravno stajalište i pravno stajalište Ustavnog suda dovoditi sa, pod pojam da nije točno samo zato što to vi mislite. Naprosto nema u zakonu i nisam ja dobio ni jednu kunu zato što sam zastupnik. … [[Upadica se ne čuje.]] E, po tome i vidim razlogu. A kad je nezavisni zastupnik on dobija osobno to. On to dobiva osobno i nema obvezu da razvija standarde demokratske kao politička stranka. I nema. U tome je naša razlika. I ja dozvoljavam da vi mislite i dalje tako, ali ja ću ostati kod svojeg stajališta. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Nema ga. Gubi pravo. Na redu je sada gospodin zastupnik Vlado Jelkovac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici Državne komisije, kolegice i kolege. Na početku želim reći naravno da ću podržati ovo Izvješće o radu Državne komisije za 2004. godinu. Javna nabava je pokazatelj načina funkcioniranja javnog sektora i mi smo evo na žalost svake godine osobito prilikom razmatranja Izvješća revizije za prethodno razdoblje svjedoci da se najveći nedostaci u korištenju javnih sredstava dešavaju upravo kod javnih nabava i zbog toga naravno da je nužno jedno ovakovo tijelo kao što je Državna komisija i samo par ovih statističkih podataka koji oslikavaju rad komisije za 2004. godinu, dakle 833 žalbena predmeta od kojih 761 novozaprimljenih, riješeno 779 ili 93,5% što je dokaz jednog kvalitetnog rada jer vjerujem da se onim predmetima koji nisu riješeni radi o predmetima koji su pristigli u komisiju negdje koncem godine. No ono što nas sve skupa treba zabrinuti da je od tih riješenih predmeta 48% predmeta ili 373 onih gdje je žalba usvojena. Prema tome to su predmeti gdje su se pojavile stanovite protuzakonite radnje, nešto dakle što nije bio u skladu s normama i zakonima i zbog toga je sam natječaj pao. Najčešće propuste je ovdje predsjednik komisije naveo pa ih ja neću ponavljati, ali oni se pojavljuju doslovce svuda i svagdje gdje se javne nabave vrše. Ono što je svakako nesavršenost ovog izvješća ali ne zato što je ono loše nego zato što zakon postojeći tako kaže, Izvješće o radu Državne komisije obuhvaća samo one predmete, dakle one žalbe koje su u komisiju pristigle, a to je 8,16% ukupno objavljenih javnih natječaja u "Narodnim novinama". Te žalbe ili tih 8,16% obuhvaća negdje nešto preko 7 milijardi kuna javnih sredstava koja su procijenjena vrijednost … kad bismo to nekakvom matematikom preveli u 100% onda bi se radilo negdje oko 90 milijardi kuna javnih sredstava koji se dakle ukupno troše iz državnog i drugih proračuna koji su predmet revizije ili kontrole javne nabave, a 90 milijardi kuna su ogromna sredstva. Zbog toga ja zaista mislim kao i mnogi koji su ovdje danas diskutirali, da je za ukupnu analizu javne nabave postojeće rješenje nedovoljno i da bi ga svakako trebalo unaprijediti na način da se prošire ovlasti komisije i na one predmete gdje nema žalbe, ali sasvim sigurno ili pojedinci i mi znamo da postoje neke nelogičnosti. Zašto to kažem? Svi mi koji smo ovdje izabrani smo u nekim lokalnim sredinama, dolazimo iz tih sredina iz izbornih jedinica i vrlo često poglavito kod građevinskih radova imamo žalbe domaćih izvođača građevinskih firmi da ne mogu dobiti posao. Uvijek su neki drugi sa strane, makar nije bit u tome sa strane ali je bit u nekim drugima, povoljniji. I čudno je da netko iz Varaždina, Slavonskog Broda, drugih sredina bude jeftiniji od izvođača u Karlovcu za neku investiciju ili objekt koji se u Karlovcu gradi od domaćih ponuditelja. Ovo moram reći da je posebno bilo prisutno ili naglašeno za vrijeme prethodne Vlade kada su pojedine firme ili firme iz uskog kruga bile i projektanti i nadzornici nad radovima i iz tog istog kruga kada su bili izvoditelji radova. Analizirajući malo ili razgovarajući što se u praksi dešava ili dešavalo, mislim da se nameće sljedeći zaključak ili hodogram radnji koje dovode do ovakve situacije. Investitori pojedinih projekata dakle ograničenim prikupljanjem ponuda za projektiranje izabiru tzv. podobne projektante. Ti podobni projektanti rade projekte i troškovnike i neke stavke u troškovniku predviđaju koji se neće izvoditi. Zatim ide javni natječaj koji se objavljuje u "Narodnim novinama" i onaj izvođač koji je u igri zna za te stavke koje se neće izvoditi i nudi ih vrlo nisko. Ostali ponuditelji naravno nude ih po realnim cijenama i naravno da su sa svojom konačnom ponudom skuplji. Izabire se onaj koji je nudio pojedine stavke vrlo nisko ili ih uopće nije nudio jer zna da se neće izvoditi i ta je ponuda ukupno niža. Ostali ponuditelji se ne žale, jer je formalno sve u redu, a iako znaju što se događa ne žale se jer se naravno nadaju da bi ubuduće mogli dobiti neki sličan posao od istog investitora. Formalno dakle sve je u redu, a ustvari radi se o kriminalu. Zaključujem i zbog toga predlažem i sugeriram da Vlada predloži dopunu Zakona o postupku javne nabave, kojim bi se unaprijedila i obuhvatila kontrola cjelokupnog postupka javne nabave, a ovo izvješće jer držim da je kvalitetno, držim da je stručno, ću podržati. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prva je gospodina Pere Kovačevića. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ma drago mi je da je i kolega iznio podatke vezano za ovo izvješće, šteta šta nema gospodina Stazića koji je to sve totalno iskrivio, jer ovo izvješće za ovih 8,16% slučajeva koji govori o javnoj nabavci govori o tome da je tu komisija djelovala pravovremeno i spriječila korupciju, a on obrnuto govori. Kao što je jučer recimo gospođa Martić postavila pitanje premijeru za humanitarni koncert "tri kuma" i da je tamo bilo fašističkih obilježja. Ja i gospodin Trgovčević smo bili i to je neistina, a uostalom bio je i izaslanik gradonačelnika Grada Zagreba gospodina Bandića koji je isto tamo bio. I sada mediji o tome bruje. Znači totalno se iskrivljuje, za njih je znači ako je crna majca slikom generala Gotovine, za njih je to fašističko obilježje i to je zanimljivo mediji odmah prihvate i bruje o svemu tome, a to je čista laž kolegice.
Gledajte, replika nije na ovo tamo, od jučer. Nego na ovo što je iznio gospodin Jelkovac, prema tome, ali odgovara se na nešto što je bilo jučer. Dobro, replika se može široko shvaćati, itd., ali tako je. Druga replika je gospodin Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa mislim da je kolega Jelkovac vrlo dobro iznio hodogram zapravo što se stvarno događa kroz proces i postupak javne nabave. Nažalost, Državna komisija u tim procesima ne može reagirati osim kad dođe do pritužbi i svakako bi u tom smislu trebalo proširiti ovlasti i naravno, unaprijediti zakon. Ali mi se čini još jedno važno istaknuti, uz ovaj hodogram koji je kolega Jelkovac vrlo jasno obrazložio događa se i to da se kroz taj tzv., javni natječaj cilja točno na određene tvrtke koje imaju i određeni broj zaposlenih, koji imaju i određene strojeve. Dakle, cilja se točno na određene tvrtke i sasvim je jasno da je riječ i o građevinskom lobiju koji djeluje kroz cijele, kroz svoje postupke. I u tom smislu doista je potrebno preciznije odrediti zakonsku osnovu, zakonski temelj kako bi se takve situacije doista izbjegle. Evo, u tom smislu mislim da svi apeli idu prema tome i sasvim sigurno da će ova Državna komisija koja je izvrsno obavila svoj posao da će ona biti još učinkovitija i u takvim slučajevima kako bi se doista spriječilo ustvari direktno pogodovanje kroz javni natječaj. Javni natječaj je onda tu doista samo farsa, što se stvarno događa na terenu, što doista svi oni koji su u lokalnim jedinicama radili znaju kakvo je stvarno stanje.
Odgovor, gospodin Jelkovac, izvolite.
Potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja taj hodogram naravno neću ponavljati, ali mislim da je zanimljivo i vrijedno da svi mi obratimo na to pažnju. O njemu sam govorio sa aspekta nemogućnosti angažiranja domaće građevinske operative negdje na terenu, tamo doma. Jer zaista je čudno da netko iz druge sredine tko će platiti put, tko će platiti noćenje radnika može biti jeftiniji od domaćeg izvođača. Ali što se dešava? Upravo zbog ovakove situacije onda su ti domaći izvođači ili domaća operativa prinuđena biti kooperant tom nazovi podobnom izvođaču koji je dobio posao. On bere velike marže, a ovdje domaća sirotinja onda radi za onu cijenu da ne može ni pokriti troškove. Ali što joj drugo prestaje nego zato jer mora zaposliti one ljude koje ima pa je onda prinuđen raditi i po tim minimalnim cijenama.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa ja moram na samom početku reći da ću ja ovo Izvješće u svakom slučaju podržati zato što je to Izvješće napravljeno u skladu sa zakonom. Jer zakon kaže točno šta bi to Izvješće trebalo sadržavati, to znači da sastavni dio izvješća mora biti broj zaprimljenih predmeta, broj riješenih predmeta, broj poništenih postupaka nabave, broj neriješenih predmeta i popis naručitelja. Sve to u ovom Izvješću ima. Činjenica je da Izvješće dolazi sa jednom godinom zakašnjenja. Čuli smo i obrazloženje zašto je to tako. U jednom dijelu ga mogu prihvatiti, u drugom dijelu ne, ali u svakom slučaju ću podržati ovo Izvješće. Međutim, postoji jedna stvar koja se čitavo vrijeme ovdje u raspravi provlači, a to je pitanje nadležnosti ove Državna komisije. Ova Državna komisija je kao što sam i rekao svojevrsno rame za plakanje. Oni su samo nešto što treba raditi po pitanju žalbi. Znači, oni rješavaju samo one slučajeve javne nabave kad je bila u pitanju nekakva žalba. I oni su taj svoj posao odradili, taj su posao u svom Izvješću i predstaviti i između ostalog su rekli da je bilo 779 predmeta, ali mene zanimaju samo oni predmeti gdje je ta žalba na nekakav predmet usvojena. A takvih je 373. I postavljam pitanje šta je sa tih 373 ili nekakvih više od 45% predmeta koje su oni obrađivali? Šta je s tima koji su provodili takve natječaje, šta je s tima koji su napravili natječaje koji nisu bili u skladu sa zakonom? Da li je itko od njih u skladu sa zakonom bio i kaženjen? A u zakonu lijepo piše gdje se kaže da će se kazniti od 5 do 50 tisuća kuna onaj tko ne radi u skladu sa zakonom. I nabraja se 21 stavak šta sve će netko biti kažnjen. Da li je itko od ovih 373 prijavljen? Ja znam da vaša obveza to ni nije jer po zakonu vi takvu obvezu nemate, meni je to jasno. Međutim, da li ćemo mi kao Sabor donijeti odluku, donijeti zaključak kojim obvezujemo ili Državno odvjetništvu ili Vladin ured kojeg je ona osnovala uredbom na temelju Zakona o javnoj nabavi. Znači, Ured za javnu nabavu. Da li ćemo mi obvezati Ured za javnu nabavu koji ima takve mogućnosti, koji ima obvezu prijaviti kad se krši Zakon o javnoj nabavi. Ja očekujem da mi izađemo sa takvim zaključkom i da ovih 373 koji su ovdje navedeni, kojima je žalba usvojena, znači da je natječaj poništen na bilo koji od ovih načina. Znači, poništena odluka ili poništen dio odluke i tako redom, kako ste vi naveli. Da li će oni koji nisu poštivali Zakon o javnoj nabavi odgovarati? Zašto me to zanima? Zato što Ured za javnu nabavu koji je osnovan na temelju Uredbe Vlade Republike Hrvatske na temelju Zakona o javnoj nabavi ne odgovara Hrvatskom saboru? Mi njihovo izvješće ne vidimo. Mi ne znamo šta su oni u svojoj kontroli, šta su oni napravili. Ovo je jedina stvar koju mi vidimo osim izvješća Državne revizije. A u izvješću Državne revizije smo vidjeli šta piše, barem za tu istu godinu. 3 milijarde i 400 milijuna kuna je nabavljeno robe bez poštivanja Zakona o javnoj nabavi. 94 milijuna kuna bez ikakvog javnog natječaja. Da li ćemo mi na temelju takvih izvješća, još da ne govorim da je u Ministarstvu obrane bilo 260 milijuna kuna bez poštivanja javne nabave. 130 milijuna kuna u jedinicama lokalne samouprave bez poštivanja Zakona o javnoj nabavi. Nigdje nikad u medijima pročitao, govorim o transparentnosti, nigdje nikad u medijima nismo pročitali da je bilo tko prema Zakonu o javnoj nabavi kažnjen sa 5 do 50 tisuća kuna koliko po zakonu ga sljeduje kazna, a radi se o velikim novcima bez obzira što je tu dio, najveći dio na nabavci lijekova, to smo vidjeli u Državnoj reviziji, radi se o 3 milijarde i 200 milijuna kuna na nabavci lijekova koji su nabavljeni bez javnog natječaja. Zanima me jedna stvar, da li ćemo mi, ja to i očekujem i mi ćemo takav prijedlog i dati da se donese zaključak da se obveže Ured za javnu nabavu da ispita zakonitost ovih svih javnih nabava i da podnese prekršajne prijave ili da se, oni akteri da se sankcioniraju prema Zakonu o javnoj nabavi jer činjenica je da to Ured za javnu nabavu neće napraviti sam zato što je on dio, Vladin dio, znači Vlada ga je osnovala, a pošto znamo da u reviziji smo vidjeli da je veliki broj ministarstava koja su kršila odredbe Zakona o javnoj nabavi i normalno da neće Ured za javnu nabavu koji je dio Vlade takoreći sam sebe kazniti. To bi bilo kadija te tuži, kadija te sudi. To ne može ni slučajno biti izvedivo, a oni nama ne podnose nikakav izvještaj. Zbog toga očekujem da mi ovdje izađemo sa zaključkom kojim ćemo vezati Ured za javnu nabavu da se sankcioniraju oni koji nisu poštivali Zakon o javnoj nabavi, a iz ovog Izvješća koje je kvalitetno i dobro se vidi koliko je tih koji nisu poštivali zakon.
Hvala lijepo. Imamo replike. Prvo gospodin Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Kapraljević je problematizirao sudbinu onih koji su kršili Zakon o javnoj nabavi u 2004. godini i posebice je dobro da u ovom Izvješću je jasno vidljivo gdje ti ljudi rade i koliko je otprilike vrijednost kršitelja. Ako je ukupni broj predmeta koji je bio predmet žalbi 7 milijardi i 200 broj uvaženih žalbi 45% dakle oko 3 milijarde kuna vrijednost je natječajnog postupka mimo zakona bili su u Hrvatskoj banci za obnovu i razvitak, od 4 predmeta 4 poništena, Županijska uprava za ceste Dubrovačko-neretvanske županije od 5, 4 poništenja, Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje od 9 predmeta 6 poništenja, u ZET-u 9, 6 poništena, u HEP-o distribuciji od 56 predmeta 21, u Gradu Zagrebu 34, 12, u INA-i od 26 8, u Hrvatskim autocestama od 34 9. Većina je ovih poduzeća, ustanova odgovorna Vladi, imena kršitelja su poznata i Vladi i bilo bi zaista dobro da zaključkom Sabora pozovemo Vladu da nas izvijesti o sankcijama protiv odgovornih osoba u svim institucijama koje se nalaze na strani 9 ovog Izvješća o poduzetim mjerama snošenja odgovornosti zbog nepoštivanja Zakona javne nabave. Hvala.
Hvala. Odgovor, gospodin Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodinu Lesaru što je pročitao onaj dio koji se odnosi pojedinačno po onim kršiteljima Zakona o javnoj nabavi. Radi se o 373 predmeta, mene zanima samo jedna stvar pojedinačno je to ovako kako je gospodin Lesar nabrojio, najveći broj onih je koji su od 40%, znači najveći broj tih koji su kršili zakon 40% predmeta njihovih je bilo uvažena žalba, znači 40% je bilo kršenja zakona. Mene zanima isto tako da li ćemo mi na temelju ovog Izvješća koje ponavljam je dobro i kvalitetno, da li ćemo na temelju ovog Izvješća nešto poduzeti? Da li će netko na temelju ovoga biti sankcioniran?
Hvala. Replika, gospodin Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Slažem se sa kolegom da treba provoditi zakone, da u tom smislu treba sankcionirati sve one koji su ga kršili, da treba pronaći odgovornost. Istaknut ću ovdje ovaj primjer koji je pročitao i maloprije kolega Lesar, riječ je o Županijskoj upravi za cestu u Dubrovačko-neretvanskoj županiji. Vidite i kao saborski zastupnik, kao županijski vijećnik sam upozoravao već godinama na kriminal koji se događa u toj instituciji. Potvrda vjerojatno tog kriminala može se iščitati i iz toga da 80% žalbi koje su bile upućene prema Državnoj komisiji da su uvažene, odnosno da su poništene 80% natječaja. Riječ je o instituciji u kojoj, na čijem čelu je nezakoniti direktor, vršitelj dužnosti koji je već trebao biti u mirovini i koji ima dvoje zaposlenih koji raspolažu imovinom preko 50 ili 60 milijuna godišnje de facto sa većim proračunom nego što ima sama županija Dubrovačko-neretvanska i nitko pa ni odvjetništvo nije reagiralo na javne prozivke da se tamo događa kriminal i da treba utvrditi što se stvarno događa u takvim institucijama. I da vam kažem otvoreno, to je čak bio i prijepor zbog čega je dijelom i došlo do sukoba u Dubrovačko-neretvanskoj županiji u novom sazivu vlasti, jer je jedna od osoba, da sad ne imenujem nije to bitno, htjela zavladati upravo tom institucijom jer je tu instituciju vidla kao potencijalnu instituciju iz koje može izvući novac za svoju firmu koja se bavi građevinskim radom. Potpuno se slažem da u svim slučajevima pa tako i u ovom slučaju treba utvrditi odgovorne osobe, da treba reći stvarno što se događa i ovo je prilika upravo da kroz izvješća Državne komisije da se dođe do odgovornih osoba i da oni odgovaraju prema zakonu i kao i u svim ostalim slučajevima.
Hvala. Odgovor, gospodin Kapraljević. Izvolite.
Drago mi je da se slažemo po jednoj stvari da treba ljude sankcionirati, međutim u slučaju Dubrovačko neretvanske županije nadležnost nad tim problemom je u prvom redu u županiji, Dubrovačko-neretvanske županije i ako ste znali da se radi o nekakvom kriminalu, ako se radi onda ste trebali te ljude prijaviti Državnom odvjetništvu i to ste trebali napraviti. To je u svakom slučaju, a i nadležnost od toga je u svakom slučaju Ministarstvo mora, prometa i oblaka i ne znam kako se sve ne zovu. Znači imali ste u svakom slučaju mogućnosti ako ste znali bili ste obvezni napraviti, a ovdje smo mi saznali o nekom kriminalu i mi smo dužni napraviti prijavu, znači mi kao saborski zastupnici jer smo mi na ruke dobili ovaj izvještaj.
Još jedna replika, gospođa Zdenka Babić Petričević. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče. Kolega, nekoliko puta ste danas rekli 373 prijave ili 373 predmeta. Ja vas pitam da li su među ta 373 predmeta "Viktor Lenac", izgradnja staračkog doma u Dubrovniku, izgradnja tehničke škole u Zadru, izgradnja Centra za osobe s posebnim potrebama u Komarevu, izgradnja Dom za stare i nemoćne u Vukovaru. Da li je to radila firma "Petrinja 99", sklapanje ugovora sa vlastitim tvrtkama, što je sa sukobom interesa, uvijek kad se govori o kriminalu interesantno se govori površinski i konačno je vrijeme da preuzme ovu dužnost od nas netko tko je zadužen za to a to je Državno odvjetništvo jer svaki počinitelj ima ime i prezime. Bojim se da bi vaša stranka ostala bez nekoliko ljudi.
Hvala lijepa. Ne treba spominjati tu sada stranke, to su načelna stajališta. A kad se provodi zakon onda ćemo tek vidjeti tko je u pitanju. Odgovor gospodin zastupnik Kapraljević.
Kolegice Zdenka, ja prvo vas molim da sve to što ste pitali mene da pitate gospodina koji je ovo izvješće sastavio jer on vjerojatno zna o kojim se firmama radi, pa pitajte njega. Ja ne znam o kojim se firmama radi. A što se tiče onih vaših insinuacija i priča vjerujem da ste razmišljali o jednom mom stranačkom kolegi to prvo ne može ni biti obuhvaćeno ovim izvješćem jer ovo je izvješće za 2004. godinu. [[Upadica se ne čuje.]] Ne može biti obuhvaćeno ovim izvješćem. A ja vas pitam kad se već prozivamo ja bi molio da se okrenete malo i oko sebe i da pogledate i oko sebe neke kolege koji su već neke afere već jako značajne imali ali ne želim govoriti o imenima. Samo želim jednu stvar vas pitati. Zašto i šta ste poduzeli dok ste bili u Saboru a niste ništa poduzeli a vidjeli ste šta se sve radilo u pretvorbi i privatizaciji. [[Upadica se ne čuje.]]
Istina, ovo je izvješće za 2004. pa prema tome svedimo naše rasprave na tu godinu. Hvala lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Jozo Radoš. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege! Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave nova je i zapravo vrlo sitna karika u ukupnim naporima koje država mora imati za borbu protiv korupcije. Svoj doprinos u tome svakako treba dati i Hrvatski sabor. Ja ću upozoriti na to da Hrvatski sabor u tom dijelu ne ispunjava obveze koje je sam sebi postavio na koji način Hrvatski sabor gubi autoritet, pa onda nije logično očekivati da obveze koje postavlja drugim nižim institucijama budu ozbiljno shvaćene. Tako je Hrvatski sabor 21. ožujka 2002. godine donio Nacionalni program za borbu protiv korupcije sa akcijskim planom za borbu protiv korupcije. Tim programom Hrvatski sabor je obvezao niz ministarstava na postupanje u pogledu borbe protiv korupcije a tada je i donesena odluka da se osnuje Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave, Ured za javnu nabavu pri Vladi Republike Hrvatske ali da se poduzmu i još neke mjere. U okviru tih zadaća koje su zacrtane u tom akcijskom planu Hrvatski sabor se obvezao da će osnovati povjerenstvo za kontrolu postupaka javne, za kontrolu provođenja Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije. Od toga dokumenta, dakle Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije prošlo je više od tri godine, sad se već bližimo četvrtoj godini a Hrvatski sabor nije osnovao odgovarajuće povjerenstvo za provedbu Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije. I što se u tom smislu dogodilo proteklih godina? Nažalost, govorimo o godinama a ne o mjesecima. Ja sam u ime Kluba zastupnika krajem 2004. godine Hrvatskom saboru odnosno njegovom predsjedniku uputio prijedlog odluke o osnivanju toga povjerenstva ali mi je rečeno da takva povjerenstva, dakle tijela Hrvatskoga sabora može predlagati samo Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav. Ja sam makar to nije logično zastupnik Hrvatskog sabora može predlagati zakone a ne može predlagati osnivanje tijela Hrvatskoga sabora što nije logično, ali ja sam poštivao odredbu poslovnika i svoju inicijativu uputio Odboru za Ustav, poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora. Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav je klubovima zastupnika u ožujku mjesecu 2005. godine dostavio radni tekst odluke o povjerenstvu sa zamolbom da klubovi zastupnika i Odbor za pravosuđe i Odbor za unutarnju politiku daju svoje primjedbe, sugestije i dopune te odluke o povjerenstvu za provedbu Nacionalnog programa. Od tada je prošlo, Klub zastupnika HNS-a to ću najprije reći je uputio svoje mišljenje odnosno jedan amandman na taj prijedlog odluke. Od tada je prošlo osam mjeseci. Od moje inicijative je prošlo dakle više od jedne godine, a od odluke da se osnuje povjerenstvo temeljem dakle Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije prošlo je gotovo četiri godine a povjerenstvo za praćenje provedbe ostvarivanja Nacionalnog programa za borbu protiv korupcije nije osnovano. Mislim da se radi o neozbiljnom postupanju Hrvatskoga sabora. Usput budi rečeno, to povjerenstvo bi trebalo biti sačinjeno od zastupnika i djelom od građanina koji bi se birali na odgovarajući način, dakle predstavnika raznih udruga. Prema mom prijedlogu njemu bi predsjedao predstavnik parlamentarne opozicije a ono bi se u svome radu bavilo praćenjem dakle ostvarivanja Nacionalnog programa a posebice onih tijela čiji doprinos u ostvarenju toga programa je najvažniji a to su Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala, Ured za javnu nabavu, Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave, dakle tijelo o čijem izvješću mi danas raspravljamo i nad radom Vlade Republike Hrvatske odnosno svih onih njenih institucija, ministarstva koja su dobila posebne zadaće temeljem toga nacionalnoga programa. I tu smo danas gdje jesmo. To povjerenstvo dakle ni nakon gotovo četiri godine nakon što je Sabor donio takovu odluku nije osnovano. Ja ću danas temeljem ove prigode kada se raspravlja o ovom izvješću državne komisije predložiti Hrvatskom saboru da se obveže Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav koji je po našem Poslovniku formalno za to nadležno tijelo da Hrvatskom saboru predloži osnivanje parlamentarnog odbora za povjerenstva za provedbu nacionalnog programa za borbu protiv korupcije. Ako na takav način Hrvatski sabor bude želio sam dati svoj doprinos onda će to biti sigurno poticaj i ostalim tijelima uključujući i Državnu komisiju za kontrolu postupaka javne nabave da svoj posao rade ozbiljnije. I završavam s onim i s čim sam započeo ukoliko Hrvatski sabor sam ne ispunjava zadaće koje je sam sebi dao on gubi autoritet i zadaće koje daje ostalim tijelima također neće biti izvršene na pravi način, a to se naravno onda može ticati svih tijela uključujući i Državnu komisiju za kontrolu postupaka javne nabave. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospodin Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa evo kolega Radoš izjavljuje, veli da je Hrvatski sabor neozbiljan odnosno da vlada ovdje neozbiljnost. Ja mislim da je Hrvatski sabor vrlo ozbiljno osnovao povjerenstvo, Istražno povjerenstvo u kojem je gospodin Radoš bio član gdje je gospodin Radoš izgubio svu vjerodostojnost ovog o čemu sada priča. Sve je mogao napraviti tamo. Za sve ugovore koji su imali i niz nepravilnosti na granici kriminala. Čak i u kriminalu gospodin Radoš je tvrdio da su potpuno u redu, a možda zato evo što su vrlo bliski ljudi njemu bili glavni akteri tog. Hvala.
Hvala. Moram reći da baš to nije ispravak jer nije bilo uopće riječi o tome. Nije bilo riječi, ne, ne, nije bilo riječi uopće o istražnim povjerenstvima nego gospodin Radoš je precizno govorio o tome da nije osnovano povjerenstvo za borbu protiv korupcije a takav je zaključak bio donio ovaj Sabor. Ali evo gospodin Radoš se javio za ispravak odnosno za povredu Poslovnika.
Dakle kolega Markovinović povrijedio je Poslovnik, članak 209., ali to nije samo povreda Poslovnika. On nije govorio o onome o čemu sam ja govorio. On je išao puno dalje od toga. On je insinuirao, on je vrijeđao, on je omalovažavao. Prema tome kad se tako nešto kaže gospodine potpredsjedniče vi bi trebali reagirati. Vi ne smijete pustiti da netko tako vrijeđa zastupnika temeljem, pri tome naravno krši Poslovnik a da nakon toga kažete nikome ništa. Razumijete? To je krajnje nekorektno što ste učinili a pogotovo ovo što je učinio kolega Markovinović. Ja sam svoj posao i u Povjerenstvu i ovdje u Saboru radio korektno i pošteno.
Pa slažem se da nema uvijek reakcije na vrijeđanje. Ovdje su vrijeđane cijele stranke, etiketirane pa se niste javljali u tom pogledu. Pa ovo je malo blaže nego što je bilo recimo … … [[Upadica se ne razumije.]] E, slažem se dakle da toga ima, ali netko je malo prije savjetovao okrenite se oko sebe pa se okrenite u tom pogledu i vi oko sebe. Na redu je gospodin zastupnik Šime Prtenjača. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege. Ma evo nekoliko misli i prijedloga, ideja oko ovog izvješća … [[Govornik se ne razumije.]] zapravo koristim temeljno za prijedlog nekih postupanja u budućem vremenu. Po samom izvješću vidimo da je prvo i jednostavno nemam primjedbi. Mislim da osobno ga mogu bez riječi primjedbi prihvatiti i da je izvješće vrlo korektno. Međutim ono govori o onome što je naravno u skladu sa zakonom moguće ostvariti odnosno onim pojavama i onima, onim sudionicima koji se žale u postupku javne nabave. A što je sa onima koji se ne žale? Što je sa onima koje smo ovih dana slušali? Prošli tjedan smo raspravljali o izvješću Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja. Raspravili smo o izvješću o reviziji. Raspravili smo čini mi se o onim nalazima Čačić-Tomčić i tako dalje. Naravno da oni nisu predmet ovog izvješća. I bez obzira na izvješće koje obuhvaća samo jednu godinu, 2004. godinu, ovdje je riječ o pojavama. Te pojave imaju nešto duži trag i stoga ja upravo danas želim progovoriti o tim nekim pojavama a koje su karakteristične za duže razdoblje. Nažalost vjerojatno i neko buduće. Naime kada sam prošli tjedan čini mi se raspravljao kratko o izvješću Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja onda sam malo u šali rekao otprilike izjavu da kod nas u Dalmaciji kažu da nije bitno znati igrati nego znati brojiti. A zašto sam to rekao? Evo upravo danas želim objasniti. Nije bitno znati igrati i javiti se na natječaj o javnoj nabavci, ma u bilo kom području se to radilo. Važno je imati svoje ljude u Povjerenstvu i nema problema. Natječaj je već unaprijed određen i mnoge stvari se unaprijed mogu provesti. Ja ću ispričati jedan slučaj, a koji je vezan usko uz temu. Možda razdoblja nešto prethodno. Kada se radilo o izgradnji auto-ceste i Zadarske županije a u cilju pripreme, ali i pripreme županijske uprave za ceste da bi se i ona mogla, a vlasnik je tada bila većinski i država da bi se mogla kandidirati i pripremiti u izvođenje radova Županijska uprava za ceste se javi na natječaj koji je pripremila županija za dobivanje kamenoloma. Imala je oko 200 zaposlenih, svu mehanizaciju i jedina koja je u cijelosti ispunjavala uvjete. Na tom natječaju izabrano je, a da Ministarstvo nadležno, izabrana je firma koja je dva dana ranije bila tek registrirana na Trgovačkom sudu i imala samo papir o registraciji. Nije imala ni djelatnike, nije imala ni bilance o kojima je bilo prije riječi. Nije imala ničega. Imala je samo dobru volju. Ja sam tada pokušao intervenirati na Ministarstvo dakle na vrh. Odgovoreno mi je vrlo bezobrazno bih rekao: "Eh što on misli da će odlučivati tko će raditi." I naravno da je izabrana ova firma koja je registrirana dva dana prije, a za posljedicu ona radi i danas ali do današnjeg dana od tada nije platila čini mi se nijednu lipu koncesije za korištenje kamenoloma. To je samo jedan od primjera kako se to izigravao ili realizirao Zakon o javnoj nabavci u Hrvatskoj državi koji je isti i tada bio i u ovom vremenu. Što je tek sa svim pustim izvođačima na trasi na primjer auto-ceste? Poruka je svima ako se kandidiraš pa eventualno žališ nemoj se idući put javiti na natječaj jer se zna da ga nećeš dobiti. Nešto slično se događa i u ovim vremenima. Nažalost jer ja bih to slobodno nazvao sindromom nekih ljudi jer su postavili i ostavili dio kadrova pa zato kratko želim proširiti ovu raspravu oko tih pojava koje se događaju. Naime, postojeća zakonska odgovornost onih koji čine po mom mišljenju često puta pa i ministar ili bilo tko drugi ne zna zapravo što se u povjerenstvima događa. Povjerenstva su ta koja odlučuju, ne Sabor, ne odbori, ne ministri. Povjerenstva su ti koji u ovoj državi drmaju sredstvima. Mi smo ove godine u proračunu predvidjeli evo još jedan od primjera i vjerojatno i nadam se da će biti idućih dana i postupano barem dijelom u skladu s time, ove godine predvidjeli negdje samo za obnovu oko 5 i pol milijardi kuna. Pet i pol milijardi. Treba vidjeti kako se postupa ili kako prolazi procedura u korištenju, izboru izvođača bez obzira da li su dobavljači građevinskog materijala, dobavljači opreme ili bilo koji drugi. Ali, to je samo jedan mali segment. Svi drugi segmenti također čine i podliježu pod istu odgovornost. Što se naime događa? Raspiše se natječaj za nabavku, ja ću ravnatelju kasnije već smo dogovorili uručiti jedan dio materijala, ali otprilike priča je slijedeća. Raspiše se natječaj, na natječaj se jave zainteresirani. Prvi po izboru bude najpovoljniji, ali mu se odmah šalje signal odustani, jer i tako poslove nećeš dobiti jer su ljudi ovi ili oni u komisiji. Tako vam se zove povjerenstvo, komisija, dobro. Nije komisija nego povjerenstvo. I nakon različitih igara zaista se to i dogodi. Nakon dva, tri, četiri mjeseca tek, a ne 30 dana poništi se natječaj. Raspiše se ponovo natječaj. Isti sudionici, ne mijenja se povjerenstvo. Čak dapače i evo pohvaljujem ravnatelja i njegovu agenciju poništen natječaj, taj, onaj prethodni u kojem je bilo igara. Ponovi se novi. Na novom ista slika isti postupci isti kandidati se jave, isto povjerenstvo bira i ista poruka. Odustanite jer i tako nećete dobiti. I sad ću konkretizirati priču da otprilike javi se 10 ponuđača. Od tih 10 ponuđača prvi naravno odluči se da je najpovoljniji jer je bilo po svim referencama i ostalo. Od tih 10 ponuđača naknadno se pozivaju i uvjeravaju da bi bilo dobro da prihvate tu ponudu temeljem članka čini mi se 62., nije on bitan nego pojava i kaže daj vi prihvatite ovu cijenu, pa ćete dobiti i vi dio poslova u javnoj nabavci. I nakon svega, takvog dogovaranja kaže se poslove su dobili svi najbolji ponuđači. Ja mislim da bi ovo trebalo patentirati takav izum i takvu pojavu i ti najpovoljniji ponuđači mogu biti jedan ili ne znam koliko, ali ne mogu biti svi sudionici natječaja. I ti svi povoljniji ponuđači najprije nemaju kriterija koliko će tko dobiti. Ako je riječ na primjer o pet tisuća objekata, koliko će dobiti tih najpovoljnijih prvih, a koliko onaj zadnji najpovoljniji, pa se dogodi, gle čuda da recimo taj prvi koji je bio formalno najpovoljniji dobije recimo jedan promil, a ovi ostali koji su bili zadnji i nepovoljniji za otprilike 11, 12 milijuna kuna koje dakle nitko ne nadzire, a to je poanta u državnom proračunu. Pa ovaj zadnji dobije oko 50% tih objekata. Koji je to zakon? Naime, evo ovaj povod da kratko raspravimo o ovome me na neki način ponukala spoznaja, jer kao predsjednik Odbora za financije i odbor smo dobili određene predstavke i mi ćemo morati isto tako dati neka mišljenja i ocjene oko toga. Moje je mišljenje da čak i zakonodavstvo, ja ne mogu sada kao ekonomista ulaziti u širinu toga, a ukoliko je sve ovo a vjerojatno jeste točno što ćemo naknadno sve isprovjeravati. Postavljam temeljno pitanje tko nadzire i kojim mehanizmom, osim njih, čak mi ih je žao na kraju, jer oni i revizija krajem godine, dogodine će tek dati izvješće da se ovo dogodilo. Što iza toga? Nikom ništa. Tu je problem. Dakle, trebala bi biti utvrđena krivična odgovornost pojedinaca koji sudjeluju u takvom postupku i takvim procesima. Vrlo je interesantno da su to firme koje su bile sporne i 2002. i 2003. Vidi se u postupku da je to lanac koji je vezan i koji i dalje funkcionira. Dakle, postaviti pitanje što je? Drugo, mogu li ta povjerenstva koja je dokazano kršila lani ili prije kršila taj postupak ili zakon o postupku i dalje biti ista povjerenstva. Moje je mišljenje da apsolutno ne mogu? Da barem minimum toga što bi trebalo, netko bi trebao, a sada niti to može revizija, niti to mogu oni. Čak ne vidim tko treći bi mogao imati snagu izvršne naredbe sada da se postupi drugačije odnosno kada se dokaže zloupotreba da se postupi. A ona priča o 5 000 i 50 000 kuna što je zakonom određena zaista je smiješna. Ako govorimo o razlici recimo u konkretnom slučaju ponude od povoljnije i nepovoljnije, druge iduće i od 11 milijuna kuna postavljam pitanje što je kazna od 5 ili 50 000 kuna. Čini mi se da u tom području bi trebalo biti efikasnije u direktnom interveniranju ili mogućnost, dakle i promjena zakona. Prilagodba u tom smislu, ali i pojedinačna i krivična odgovornost pojedinaca koji neupitno po mom mišljenju, ocjeni sudjeluju u takvim postupcima jer ta povjerenstva duže traju u svim segmentima hrvatskog društva. Što je s gradovima tek i svim ostalima? Prema tome, unaprijed se zna mreža u kojoj se teško mogu javljati i konkurirati oni koji nisu u sustavu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ova rasprava je izazvala 5 replika. Prvi je gospodin Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Prtenjača je načeo niz pitanja i nabrojio cijeli niz primjera zapravo kako se kroz ovaj postupak javne nabave zakon mimoilazi, kako se rade pod pretpostavkom naravno kriminalne radnje na koje upućuje i ovo izvješće. Ja bih dodao još neke primjere iz kojih je jasno o čemu se radi i što bi naravno trebalo izmjenama zakona preduhitriti i izbjeći. Evo imam primjer. Jedna općina je raspisala natječaj za radove koji premašuju 10 milijuna kuna. Javilo se nekoliko firmi. Mislim da se javilo tri od kojih je jedna bila najskuplja i to je bila skuplja od slijedeće za recimo dva do tri milijuna kuna, a razlika između 2 firme. Dakle, riječ je o iznosu preko 10 milijuna kuna je bila 3 000 kuna. Dakle, doista je pitanje na koji način funkcioniraju povjerenstva i na koji način funkcioniraju odnosno na koji način postupaju ljudi koji su zaduženi za provedbu tog javnog natječaja. Jer da bude razlika samo 3 000 kuna to doista može biti slučajnost među vjerojatno milijun primjeraka na ovakav iznos. To samo upućuje na jedno ili je netko otvorio ponude pa znao kolika je najjeftinija ponuda, pa je dotični ponudio za dvije, tri tisuće kuna ili je netko doista naštimao natječaje na način da ga pod svaku cijenu dobije. Doista je riječ o tome tko sjedi u tim povjerenstvima, na koji način ta povjerenstva funkcioniraju. No, to nije usamljeni primjer. Postoje izvođači koji već prije nego što se otvore kuverte koje se na javnom natječaju znaju da imaju najpovoljniju ponudu. Kako je to moguće? Kako je to moguće? Dakle, zakon je doista potrebno promijeniti čim prije.
Hvala. Gospodin Jakša Marasović, isto replika.
Gospodine predsjedavajući, gospodin Prtenjača je govorio mnoge stvari s kojima bih se ja složio. Međutim, posve je jasno da ovi, ovi natječaji koji su poništeni ili poslovi koji su poništeni, koji su ovdje navedeni da su uvažene žalbe, u njima korupcije nije bilo. Znate gdje je bilo najviše korupcije? U onima koji nisu ni došli na povjerenstvo. Tu je bilo najviše korupcije. E sad da mi ne bi raspravljali, dakle mi i ne znamo gdje je sva ta korupcija se događa, ja bi vas samo podsjetio na jednu stvar. Za dionicu autoceste Bregana – Zagreb i Zagreb, odnosno Karlovac pa naprijed vi znate kad je potpisan ugovor s Bechtelom. Vrlo dobro znate. Ja ću vam samo za ilustraciju reći. Kooperant Bechtela je radio za jedan, a Bechtel je naplaćivao dva na dionici Bregana – Zagreb. E sad, za ilustraciju ću vam drugu stvar reći. Dionica Dugopolje – Opuzen, je licitirana. Hrvatski konzorcij je bio 5 milijardi, Bechtel je bio 6 milijardi. A vi vrlo dobro znate tko se zalagao da se tu dogovori direktor s Bechtelom. Hvala lijepo.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Pa evo, vrlo kratko koristim ovu prigodu da odgovorim na ovaj dio replike. Naime, priče o tome i povezivanja ugovora prethodno potpisanih i produženih dovršenih poslova gospodin Marasović bi trebao znati. Neću dirati Hrvatske vode o kojima sada, predaleko je to razdoblje u kojem, gospodin Marasović jako dobro nas ovdje mogao informirati kako su se i kako se dobivaju javni radovi. Želim u okviru ovoga, jer bi ja i iz svoje županije ima isuviše primjera, želim samo kazati da je bezbroj mogućnih načina izigravanja uvijek i u zakonu cjepkanjem ponuda. To smo vidjeli iz izvješća revizije, to vidimo sada. Nije jedan dobavljač nego evo njih 15 koji se javljaju na natječaj. Pa što je sad to javan, onda nije trebao zakon, natječaj o javnoj nabavci, nego do 200 tisuća pa se idemo dogovoriti. Dakle, to je karakteristično bilo za sve godine do sada u izvješću i ovome, a i revizija se, kaže, da stanje se bitno poboljšalo, a ne smije biti nikad dovoljno idilično da mi se pomirimo s tom situacijom, nego dapače da pokušamo i da ustrajemo u poboljšanju situacije. Jer kratko povezujem i ovo saborsko, kako se zove povjerenstvo, što li, za istraživanje sukoba interesa u kojem su jedino lopovi koji ovdje side i primaju svoju plaću i eventualno čak im se prijeti da se ne smiju ovdje javiti i reći svoje mišljenje. Ja se tog ne bojim, zato iznosim ove pojave i molim da se ustrajemo u toj borbi zajednički, jer bojim se da interesi, materijalni, da ne kažem ja one druge insinuacije, nemaju stranačke boje, često put su i povezane. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Ova rasprava mi bude najskuplja do sad. Jer moram platiti 500 kuna kazne što sam propustio pojedinačnu raspravu jer sam išao u arhivu Sabora tražiti slična izvješća iz 1996., '98. i '99. godine da vidimo kako je tada Parlament raspravljao o nadzoru utroška državnog novca. I došao sam do zaključka da tih godina Parlament uopće nije raspravljao o radu takvog tijela, da ga zapravo nije ni bilo. A kamoli da bi Parlament dobio mogućnost izvještaja o nadzoru i popis prekršitelja zakona. Ili je to tad bilo u nekim drugim uredima nekog drugog ministarstva, ali dalje od ureda nije išlo. Kolega Prtenjača je kršenje zakona nazvao nekim pojavama. Dakle, bile su neke pojave u HBOR-u, u Zavodu za mirovinsko osiguranje, u Ministarstvu zaštite okoliša, Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka koje ova komisija naziva kršenjem zakona. Neke pojave kršenja zakona, to mi se sviđa. I još, kako to da sad ne znamo da li Vlada ima instrument nadzora i onih predmeta gdje nije bilo žalbenog postupka? Ima. Jer drugo tijelo o ovom istom zakonu koje je nadležno ne samo za žalbene postupke zove se vladin Ured za kontrolu javne nabave. Koji doduše ne daje izvješća Parlamentu, jer je on vladin Ured. Pa sve ove sumnje, dileme da li država Hrvatska ima instrumentarij nadzora i kad nema žalbenog postupka podsjećam na vladin Ured za kontrolu javne nabave koji nažalost sa svojim izvještajem ne dolazi pred Parlament. A, i s time završavam. 2004. vraćali ste se u raspravi u povijest do 1918. Ja jedva čeka izvješće za 2005. Tad ćete se vjerojatno vraćati u povijest do 1929. Hvala.
… [[Govornik naknadno uključen.]] preskoče ovo prvo pa se vraćaju na, što pokazuje koliko smo principijelni i ozbiljni. Imamo sada odgovor, gospodin Prtenjača. Izvolite.
Evo, kolega Lesar ja sam izbjegavao kvalifikacije naravno unaprijed, ja nisam suda i nije moje da sudim. Prema tome, moram tako reći neke pojave. Međutim, izvješće i revizije i sva druga izvješća za prethodne godine stalno pokazuju, što sam već rekao, poboljšanja. Ali mi moramo dalje ustrajati na tim nekim pojavama. Vi zapravo spominjete, i time završavam, one godine u kojima ste vi bili čelnik sindikata i sjedili u upravnim i nadzornim odborima mnogi od firmi. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo još dvije replike. Gospodine Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa evo, kolega Prtenjača stvarno je dao čitav niz primjera, međutim, malo me inspirirao i evo kolega Marasović, jer moram mu malo reći kako su se raspisivali natječaji recimo za izgradnju vodospremnika gdje se može vidjeti da zapravo daleko više nepravilnosti, kriminala ima na onim natječajima kojima, javnoj nabavi, koji nisu na ovom popisu nego koji jesu. Evo, primjer, traži se građevinska firma koja ima 15 elektroinženjera. Jave se dvije firme za izgradnju jasno vodospremnika, jednog velikog. Od te dvije firme pozvan je direktor jedne i rekao, i rečeno mu je, čuj, ti sad ovo preskoči ti ćeš dobiti idući natječaj. I sve u redu. I to funkcionira izvanredno i takvih stvari nema ovdje. Kolega Prtenjača, također slažem se da ovo nije razgovor o Čačiću i Tomčiću, ali ugovori s njima bi trebali biti neizostavna literatura kad govorimo o ovakovoj temi, jer bilo nam daleko lakše. Vidjeli bi zapravo šta se sve događa. Hvala.
A ja bih dodao ne samo… Niste se javili za odgovor. Još imamo gospodina Antuna Kapraljevića. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja vidim da je kolega Prtenjača postavio pitanje šta s onih nema na popisu i rekao je da ima nekakve papire koje je odgovorio da će dati Državnoj komisiji. Ja bih htio samo jednu stvar pročitati iz Zakona o javnoj nabavi. Tko odgovara za provedbu zakona i nadzor. Ured za javnu nabavu je stručna služba Vlade Republike Hrvatske ovlaštena za provedbu nadzor i primjenu zakona i podzakonskih propisa u području nabave koja daje prethodnu suglasnost, upute i mišljenja korisnicima glede primjene ovog zakona, prikuplja, evidentira i obrađuje i analizira podatke o nabavi, podnosi prekršajnom sudu zahtjev za pokretanje prekršajnog postupka, odnosno kaznenu prijavu Državnom odvjetništvu i tako redom. Sve postoji u zakonu pa ako imate nekakve papire, znate kome se trebate obratiti.
Odgovor na repliku, Šime Prtenjača.
Dobro nisam ja ovdje ni tužitelj ni bilo što drugo, ja ponavljam ja sam službeno dobio kao predsjednik odbora i odbor je dobio dio predstavki i naravno da ćemo prema postojećim uputiti. Međutim ja smatram pojedinačno da nije dostatno ili postojeći sustav nema dovoljno efikasnu kontrolu i nadzor u trošenju ovakvih isključivo proračunskih sredstava po područjima i namjenama. A što se tiče o samim pojavama, jer očito sada bi se mi trebali sukobljavati oko onih koji su uzeli, a ja nisam ni uzeo ni jamnio. Prema tome ja još jedanput kažem i izvješća isto kažu da je prethodnih godina ovih pojava puno više bilo, da stanje poboljšava, ali da moramo ustrajati da se ta situacija promijeni i popravi kako ta stara mreža koja još uvijek ima svoja povjerenstva u kontroli ne bi dalje mogla funkcionirati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici, imamo još dva po 10 minuta i gospodina Sudeca u ime kluba još 5 minuta što bi nama sada značilo jedno 20, 25 minuta, a pod pretpostavkom da nema nikakvih replika ili ispravaka netočnih navoda i sl. Zbog toga predlažem da prekinemo sada raspravu, nastavimo u 15 sati, završimo ovo, a onda je na redu točka prijedlog za izbor državnog odvjetnika. Evo, hvala.
Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo dopustite se da se ja ukratko, pri kraju dakle ove današnje rasprave osvrnem na ovo izvješće. Pa na početku mogu reći da pozdravljam sam rad Državne komisije dakle za praćenje javne nabave za 2004. godinu. Dakle, mislimo da je rad ove komisije itekako bitan u borbi protiv zloupotreba, mita i korupcije u Republici Hrvatskoj, a za što smo svi svjesni da je itekako prisutna dakle u našoj državi, a o tome govore nekakvi neovisni podaci koji nas svrstavaju na ne baš sjajna mjesta u konkurenciju država iz čitavog svijeta. Što se tiče samog izvješća slažem se s onima koji govore o tome da bi ovo izvješće moralo biti iscrpnije i konkretnije. Tim više što je i opće načelo dakle rada ove komisije. To je načelo javnosti i transparentnosti, žalbenog postupka koje je uređeno kao što smo čuli Zakonom o javnoj nabavi i Zakonom o državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave. To je važnije dakle tim više što se u ovom postupku okreće veoma puno novaca. Ovim izvješćem dakle tretirano je negdje čuli smo 8,1 od ukupnog broja takvih broja predmeta, što je izraženo u novcima znači 7,2 milijardi kuna. Dok bi ukupna dakle ta sredstva čuli smo analogno tome mogle biti negdje oko 60 milijardi kuna. Dakle, vidimo da je itekako bitno da ova komisija radi kako u skladu sa zakonom, tako dakle i što intenzivnije i slažem se s onima koji se zalažu kad tome dakle da ova komisija ima zaista sve uvjete za rad. No, dakle gdje ide moja glavna primjedba? Slažem se s zastupnicima koji su upozoravali da bi morali dobiti više informacija pogotovo onim slučajevima gdje je ta žalba bila podnesena, gdje je ta žalba bila i usvojena. Dakle, na stranici 12. gore imamo tablicu koje nam govore o tome da je žalba usvojena u 373 slučajeva. Dakle, to je jedno 40% ukupnih prijavljenih predmeta, ali na žalost mi ne znamo zbog čega, zbog kojih pravih razloga su te žalbe i radnje usvojene. Tu imamo dakle govora o tome da je od tih 373 njih 79% da su poništene odluke i nadmetanje u cijelosti. Ne znamo razloge, ne znamo odgovorne osobe. Da je 5,4% poništen dio odluke i nadmetanje. Ne znamo također razloge, ne znamo odgovorne osobe. Također, u 13,4% su poništene odluke o odabiru isto tako u cijelosti. Također ne znamo razloge zbog čega ili odgovorne osobe. Ovdje su bili navedeni i navađani različiti primjeri zbog kojih je to dovedeno. Na žalost to u izvješću nije prisutno, a ja mislim da bi to svakako trebalo u budućim izvješćima biti prisutno. Ako to nije moguće po sadašnjem zakonu mislim da bi zakon trebalo promijeniti u tom smjeru, tj. zaključkom ili zaključkom dakle ovakvim izvješćima predložiti izvješća državnih odvjetništava i drugih institucija koje obavljaju dakle taj drugi dio posla. Mislim da je to itekako bitno i zbog preventive. Jer je najbolji način borbe protiv korupcije, protiv mita i upravo transparentnost i javnost i ukoliko bi mi ovakove negativne primjere, ukoliko bi mi krivce, dakle za ovakve stvari i javno naveli u medijima mislim da bi to itekako preventivno, imalo preventivan utjecaj i u budućnosti. Ovdje je bilo također rečeno da je to je samo jedan mali dio ili je vrh sante leda svega onoga što se dešava u sistemu, sustavu javnih nabava. I ovih dana smo isto evo jučer, prekjučer bili obaviješteni o jednom takvom slučaju u INA-i koji nam govori o tome što se sve radilo. Između ostalog, dakle da se ne bi došlo i pod tretman ove komisije. Evo imamo slučaj dakle da jedan od direktora zajedno sa svojim podređenom da su jednom poduzeću namjestili posao vrijedan milijun i šesto tisuća kuna. Taj dvojac se sumnjiči da je naručivao uredsku opremu i to tako što bi razbijao kupoprodajne ugovore na dva ili tri dijela. Tako naime ne bi prelazio granicu od 200 000 kuna ukupne narudžbe, nakon koje bi se nužno išlo u javni natječaj. Time bi se izgubila mogućnost namještanja poslova. Takvi slučajevi su se dešavali 2000. godine, 2003. godine, ali isto tako i 2004. godine dakle kada je nastalo ovo izvješće gdje se navodi da je naručen isti taj materijal vrijedan 385 tisuća kuna koje je također prema prokušanoj metodi podijeljen na dva dijela. Dakle, i sklopljen direktno posao s ciljem dakle da se taj novac krene na poduzeće koje je bilo i ciljano, a dakle vlasnici tog poduzeća su bili u rodbinskim vezama sa rukovoditeljima tih firmi. Dakle, da skratim. Još jedanput dakle podržavam rad same Državne komisije za kontrolu, ali mislim da bi dakle izvješća u budućnosti morala biti iscrpnija. Ono što bi naročito trebalo dakle istaknuti i posebno navesti dakle slučajeve gdje su žalbe usvojene, zbog kojih razloga i tko je odgovoran dakle što je došlo do ovakvih prekršaja. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovana zastupnica Ivana Sučec Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ja bih se vrlo kratko isto osvrnula na ovo izvješće, možda malo iz drugog kuta, nego većina dosadašnjih kolega jer sam kao zastupnica naravno zainteresirana da bude sve u skladu s propisima i u korist države. Ali sam više zainteresirana da i ova komisija i Zakon o javnoj nabavi budu na službi poduzetništvu dakle i razvitku gospodarstva u Hrvatskoj državi. To je ono što mene zanima više i rekla bih dakle niti ja ovo izvješće mogu hvaliti posebno niti kuditi. Ja ga mogu primiti na znanje jer se radi o zbiru povijesnih podataka, dakle o statistici koja govori o brojkama slučajeva koje je komisija kao drugostupanjsko tijelo imala samo u odnosu na one postupke koji su prošli proceduru žalbe ili upravne tužbe, a to nije kontrola ukupne javne nabave u Hrvatskoj, dakle vjerojatno su se događale određene stvari za koje ova komisija niti nema niti može imati saznanja koja nisu sasma usklađene ni sa Zakonom o javnoj nabavi, jer treba imati i hrabrosti upustiti se u avanturu i žalbe i povođenja drugostupanjskog postupka pa i na kraju tužbe, jer ako krenemo od zadnje stranice, mogu krenuti od kuda hoću ovom izvješću, onda bih rekla da ova evidencija da je 3 tisuće i 200 kuna se slilo u državni proračun, može biti kao pozitivna ako gledamo sa pozicija države, ali je vrlo negativna i dodatni trošak poduzetnicima koji su taj novac morali uložiti i ponovno poskupjeti svoje usluge ili robe da bi sami sebi vratili taj iznos koji su morali uplatiti u državni proračun da bi uopće mogli dokazati svoje pravo na učešće u određenom natječaju. Ja bih rekla dakle da osim odgovornosti zakonskih ovlasti koje ova komisija ima, ona ima i ogromnu moć. Ona konkretno na kraju ovaj saziv djeluje u tri saziva Hrvatskoga sabora jer je formirana u prošlom sazivu, radit će cijeli naš mandat i on će proći i još će ta ista komisija raditi u sljedećem mandatu, dakle to je komisija koja raspolaže sa mogućnošću da kada se radi o natječaju odlučuje da li će odluku poništiti u cijelosti, da li će je samo djelomično prihvatiti i odrediti tko je odabran kao ponuđač roba, radova, usluga ili ostalog, da će odlučiti o poništenom dijelu odluke ili naravno nešto drugo u skladu sa zakonom, ali najlakše i najmanje problema donosi odluka o poništenju natječaja. Naravno to za komisiju, zato ona je ona u najvećem broju slučajeva po meni i konzumirana, a, dakle ne a nego ali, ona nosi i najveću štetu da tako kažem jer ako uzmemo ove postotke i onih 8,6% mene uopće ne impresionira jer t ih 8,6% govori o 7 milijardi i 238 milijuna kuna vrijednosti žalbenih predmeta kojima se odlažući rješenje, koeficijent obrtaja, svatko zna što znači koeficijent obrtaja kapitala u gospodarstvu, strašno usporava pa ako govorimo samo o radovima koji sudjeluju u jednoj trećini po broju tih žalbenih predmeta oni učešćuju sa 67% u vrijednosti pa ako govorimo o nekom redu veličina onda možemo reći da je to oko 270 škola koje nisu izgrađene u tom vremenu kada su mogle biti izgrađene ako se postupak vodi pred žalbenom komisijom određeno vrijeme ili nedajbože ako još ode na upravni sud pa onda to može potrajati i godinama. Dakle blokira se ogromna sredstva i dakle nemogućnost izvođenja radova i to je ono o čemu trebamo voditi računa o težini dakle tog problema bez obzira što se radi ponavljam o relativno na izgled malim postocima i relativno nekim vrijednostima koji u kombinaciji s drugima su daleko veće. Dakle ovo izvješće po meni demantira još jednu uvriježenu stereotipnu priču koju smo stalno imali, a to je da male sredine, male općine nemaju stručnjake koji bi znali raspisivati natječaje pa onda naravno zbog toga se oni ruše. Ne, ovo izvješće dokazuje nešto drugo. Da država na žalost, ja sada tu ovdje moram reći i meni to nije drago, i banke, i ministarstva i državna javna poduzeća, dakle oni koji imaju stručnjake, oni koji najbolje bi trebali znati kako se to radi, u najvećem broju slučajeva to ne rade. Dakle ostavlja mi se naravno mogućnost procjene da to nije iz neznanja nego da je to iz namjere i to bi željela dakle da nam se u sljedećem izvješću ne dogodi, a isto tako žao mi je što onda ne raspravljamo, jer dovoljno kasno u ovoj godini već govorimo o izvješću za 2005. pa bismo imali potpunu sliku rada komisije od osnivanja do danas i očekujem dakle da će izvješće za 2005. doći do kraja ovog polugodišta, dakle prije jesenske sjednice i da ćemo ga onda komparirajući sa ovim izvješćem moći usporediti i vidjeti koji su tu napreci postignuti. I nemojte mi uzeti za zlo ako kažem da cijenim da svatko se bori za svoj prostor što veći, ali ne vidim da bi funkcija dakle i nešto što se zove stručnost mogla biti puno bolja ako bi se radilo u puno većim prostorima jer ako onda na kraju krajeva povučem paralelu s nama zastupnicima, dakle mi koji nemamo kabineta ni kancelarije ne bismo smjeli ili ne bismo znali govoriti možemo se pripremati dakle i u skučenom prostoru, pa mislim da dakle i obzirom na postojećih 15 stručnih ljudi koji rade ove poslove, možete dakle obaviti poslove za koje vas je zakon zadužio i naravno ne bih možda rekla da su sredstva od 2 milijuna i 600 tisuća mala koja su potrošena u 2004. a ona će biti skoro duplo veća, malo manja u 2005. I ono što bi mene kao zastupnicu zanimalo jest, što je tu država, dakle svi vi zajedno i Sabor kao nadležno kontrolno tijelo dobilo u onom smislu kada smo to izdvojili iz Ministarstva financija i osnovali još jedno nezavisno tijelo, dakle još jedno da tako kažem administrativno tijelo, jer osobno bez obzira koliko se o čemu radilo, ja sam uvijek zastupala i dok god budem još ovdje ću zastupati, da imamo što manje različitih komisija državnih tijela, a da imamo brzo, transparentno, nedvosmisleno i lako provedivo, stručno napravljeno naravno prethodno natječaje kasnije postupak koji vi radite, a onda na kraju i ukupno poslovanje. Evo zahvaljujem i očekujem dakle izvješće novo, a ovo primam na znanje. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Josip Sudec, u ime kluba HSU-a, 5-minutna rasprava. Izvolite.
Dame i gospodo ovo izvješće održava učinkovitost Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Rješavalo je 833 postupka u žalbenom, u drugostepenom postupku poslije kojih rješenja je svega bilo 25 tužbi od kojih je Upravni sud prihvatio samo 7 kao osnovani. Dakle od 833 predmeta samo 7 njih kod Upravnog suda mislim da dovoljno jasno djeluje, odnosno govori da je djelovanje komisije bilo više nego učinkovito i stručno. Državna komisija je samo jedan od kontrolnih točaka koje isključivo djeluju po žalbama, ali što je sa ostalim kontrolorima od povjerenstva koje se formiraju unutar subjekata unutarnje kontrole, Ureda za javnu nabavu, Državne revizije, Državnog odvjetništva i Upravnog suda. Bilo bi mi vrlo interesantno kada bi sve ove kontrolne institucije podnijele cjeloviti izvještaj samo o javnoj nabavi. To zavređuje veličina javne nabave, ona je cca negdje oko 60 milijardi. Na tržištu veleprodajne funkcije segment javne nabave je najslađi i najsigurniji dobitak za svakoga jer u stalnu cijenu osigurava kontinuitet i planiranje nabave što garantira najniže troškove u kanalu distribucije. Problem se javlja kada natječaji ponude ili kada natječaj ponude nije kvalitetan, nije dovoljno jasno definiran i pruža mogućnost određenih manipulacija, određene konflikte i određeno neispunjenje na račun niske cijene. Postavlja se pitanje gdje naći optimalan razmjer između najniže cijene i kvalitete? Šta se u tom prosjeku skriva i da li iza tog prosjeka nije sve ispodprosječno? Tržište javne nabave je najjače ekstremno tržište, a preusko je definirano. Trebalo bi izraditi kodeks ponašanja koji bi prethodno otklonio niz nepravilnosti i mogućnosti nezakonitih postupaka. Da li to treba da radi Državna komisija ili neki drugi organ nije na meni da o tome odlučujem, ali mislim da bi inicijativa trebala poći od državnog ureda. Veliki je broj lobista, veliki je broj pritisaka i što je uobičajeno u tom prometu najviše se krši zbog toga što nema, što su nejasno definirani pozivi, što nema dovoljnog broja ponude, što se javljaju nepravilnosti u tzv. dopunskim kriterijima i što se razbija nabava na više ponuda. Stoga bi programom o antikorupcijskom djelovanju trebalo i ovaj segment posebno definirati, to zavređuje 3 milijarde 400 milijuna što je prevelik iznos da se troši mimo legalne javne nabave, a to je podloga i za moguću korupciju. Hvala.
Hvala lijepa. Predsjednik Državne komisije Goran Matešić, završni osvrt. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo zastupnici, gospođo potpredsjednice hrvatske Vlade. Ja najprije moram zahvaliti na svim primjedbama, sugestijama, podršci i kritikama, kritikama posebno najvećim dijelom zbog toga što u protekle dvije godine od konstituiranja Komisije smo mahom osjetili onu negativnu stranu samostalnosti i nezavisnosti, a ona se nekako može nazvati kao usamljenost. Činilo nam se ponekad da smo prilično usamljeni u ovoj problematici, zato je ova saborska rasprava meni osobno, a i vjerojatno i mojim kolegama će biti vrlo draga. Transparentnost i potpunost je nekako politika ove Komisije i u tom smislu je i ovo Izvješće rađeno na tom principu. Ono zapravo predstavlja sintezu i statističku obradu upisnika predmeta koji se nalazi u prilogu i zbog toga ću još jednom ponoviti onim saborskim zastupnicima koji su govorili da u izvješću nešto ne nalaze. Sve ono s čime raspolaže Državna komisija, a što nisu sami spisi se nalazi u ovom prilogu saborskog izvješća iz kojeg se točno vidi za svaku javnu nabavu koja je bila predmetom žalbe, pod kojim brojem, koji je predmet nabave, kolika je vrijednost i na koji način je donesena odluka. Htio bih samo kazati da u nekim raspravama se govori o nezakonitosti i korupciji. Nezakonitost, Državna komisija odlučuje o zakonitosti … [[Govornik se ne razumije.]] postupaka i donesenih odluka. Nezakonitost i ima kao pravnik govorim ima različite skale intenziteta, ona uvijek ne znači korupciju, naravno mi smo svjedoci i iz dokumentacije utvrđujemo da je nerijetko razlog nezakonitosti nepoznavanje propisa. Svjedok tome je veliki broj savjetovanja koji smo, u kojoj je učestvovala Državna komisija i u protekle dvije godine mi smo držali nekih 13 savjetovanja ili gotovo svaka 2 mjeseca po jedno u prosjeku. Ta savjetovanja organizirana od različitih konzultantskih kuća su uvijek bila u pravilu najposjećenija od svih savjetovanja. To znači da ljudi nemaju dovoljno edukacije i znanja. Dakle, nezakonitost u postupanju nije uvijek namjerna, ona je na žalost i o tome treba voditi računa, nekad je plod neznanja. Zapravo razlozi zbog kojih je i Državna komisija htjela biti što iscrpnija u svom Izvješću je nepostojanje statističkih podataka i mislim da bi i naše postupanje i vaša rasprava bila daleko objektivnija kada bi postojali objektivni pokazatelji o onome što se dešava u javnoj nabavi. Još jednom ću kazati da ovo Izvješće ograđuje samo onih 8,16% koji su došli u žalbi, sve ostale pojave se ne nalaze ovdje jer Državna komisija s tim podacima ne raspolaže. Htio bih se osvrnuti sa jednom rečenicom, rečeno je da Državna komisija ima, da je to tigar koji ima slabe zube. Naravno da je to rečeno u smislu podrške, rečeno je da je možda slabije organizirana od onih koji se nalaze s druge strane i da taj utjecaj nedovoljnog prostora i malog broja kadrova, nedovoljnog broja kadrova s kojim se radilo u 2004. godini nije u paritetu sa, dakle ne može parirati kvaliteti rada. Ja bih htio poručiti da ne treba sumnjati u objektivnost Komisije na osnovu tih vanjskih pokazatelja. U izvješću imate kvalitativne pokazatelje koji govore o brzini, o kvaliteti odluka, imate, te odluke su bile predmet ispitivanja pred sudom Upravnim, pa imate i omjer uspješnosti ili neuspješnosti i isto tako imate i popis pravnih osoba koji su provodili nadmetanje koje, čija su nadmetanja poništena. Iz tog popisa ja ne zaključujem da ova Komisija nije u četvrtoj imala zube i mišiće, a ni hrabrosti ni znanja da svoju funkciju obavi. Na kraju bih morao odgovoriti na pitanja zastupnika Kramarića koji je postavio pitanje vezano za statut. Naravno da Državna komisija ima Statut jer je, ona je donijela Statut i uvjet početka rada Državne komisije bilo usvajanje Statuta od strane Vlade Republike Hrvatske. Vlada je naravno usvojila taj Statut, Statut je u tom trenutku stupio na snagu. Državna komisija ima i druge akte, ima pravilnih o radu, pravilnik o ustroju koje donosi samostalno i treće je pitanje bilo, ponekad se ovo pitanje Statuta pojavljuje, ali vjerojatno se pojavljuje kao nerazumijevanje. U zakon stoji da će način rada biti uređen Statutom. Ne treba niti sumnjati da odredbama Statuta način rada Državne komisije nije propisan detaljnije ili drugačije od zakona, jer postupovne odredbe po Ustavu Republike Hrvatske mogu biti uređene samo zakonom. Državna komisija postupa dakle kada radi postupa u skladu sa Zakonom o državnoj komisiji i Zakonu o javnoj nabavi i supsidijarnom primjenom Zakona o općem upravnom postupku. Dakle, u Statutu se ne nalaze nikakve posebne postupovne odredbe koje bi mogle stvoriti dilemu u pogledu načina postupanja Državne komisije. Odnos između Ureda za javnu nabavu i Državne komisije je uređen zakonom. Naše funkcije se razlikuju. Ured je jedna servisna agencija Vlade koja ima statističku funkciju, ima u slučaju kad utvrdi da postoje određena kaznena ili prekršajna djela, podnosi kaznene i prekršajne prijave. Oni imaju funkciju edukacije, obrade statističkih podataka. Državna komisija sa uredom surađuje u okviru tih svojih dakle, dijelom odvojenih, a opet komplementarnih nadležnosti, učestvujemo u postupcima edukacije, a evo tvining projektima koje oboje paralelno vodimo ćemo dati nekakav nacrt zakonskih tekstova, dakle bilo o postupku kontrole, bilo Zakona o javnoj nabavi. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Godišnje izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak, prihvaća se izvješće o radu Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave za 2004. godinu. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Može rezultat? Sa 97 glasova, jednoglasno usvojen je predloženi zaključak.
Prihvaćamo.
Hvala. Treba ipak glasovati. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 91 glas za i 4 suzdržana prihvaćen je predloženi zaključak koji je predložio u ime kluba HNS-a poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Pardon, gospodin Radoš. Ali gospodin Lesar je to predlagao tamo. Idemo dalje. Treba pratiti. Sada idemo na 8. Prijedlog odluke o imenovanju glavnog Državnog odvjetnika Republike Hrvatske Prijedlog je dostavila Vlada Republike Hrvatske sukladno članku 124. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske. Odbor za pravosuđe dostavio je prijetvorno mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti mišljenje? Potpredsjednica Vlade Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, dame i gospodo zastupnici. Evo dobila sam dužnost, ugodnu dužnost predložiti Hrvatskome saboru imenovanje gospodina Mladena Bajića na novi mandat za glavnog državnog odvjetnika. Kao što znate Hrvatski sabor je na sjednici koja je održana 24. travnja 2002. godine imenovao gospodina Mladena Bajića glavnim državnim odvjetnikom Republike Hrvatske. Mandat je naravno četiri godine. On upravo istječe i zbog toga je Vlada na svojoj sjednici početkom veljače utvrdila Prijedlog odluke o imenovanju glavnog državnog odvjetnika. Naš je prijedlog da to bude ponovno na četiri godine gospodin Mladen Bajić. Reći ću nekoliko argumenata kojim Vlada potkrepljuje ovaj svoj prijedlog. Dakle, da se glavni državni odvjetnik imenuje za još jedan mandat. U protekle 4 godine za vrijeme dok je dužnost glavnog državnog odvjetnika obavljao gospodin Bajić konsolidirana je organizacija državnog odvjetništva. Postignuta je potrebna ažurnost i uspostavljena je nužno potrebna međunarodna suradnja čime su ispunjene osnovne pretpostavke za učinkovitiji rad ovog pravosudnog tijela na progonu počinitelja kaznenih djela i zaštiti državne imovine. Kroz ovo razdoblje su godišnja izvješća Državnog odvjetništva o stanju i kretanju kriminala i poslovima na zaštiti imovine Republike Hrvatske razmatrana na sjednicama Vlade i redovito usvajanja na sjednicama Hrvatskoga sabora. Poboljšanje organizacije i bolja učinkovitost kako je vidi Vlada Republike Hrvatske postignuta je prije svega jačanjem unutarnje organizacije Državnog odvjetništva, povećanjem ažurnosti i učinkovitosti i razvijanjem kako sam već spomenula međunarodne i regionalne suradnje. Krajem 2001. godine podsjetimo se Državno odvjetništvo je bilo u prilično teškom stanju s narušenim unutarnjim odnosima i velikim zaostacima. Godišnje izvješće za 2001. godinu nije prihvaćeno na sjednici Hrvatskog sabora zbog loših pokazatelja o radu, nedostatka ujednačene politike kaznenog progona i manjkavosti u vođenju i upravljanju Državnim odvjetništvom. U proteklom razdoblju unaprijeđen je zajednički rad. Sređeni su unutarnji odnosi između kaznenih i građansko-upravnih odjela tako da Državna odvjetništva sada djeluju kao cjelina. Za očekivati je da će u prvom tromjesečju ove godine i Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta biti u cijelosti organiziran s potrebnim kapacitetima za obavljanje svih poslova iz njegove nadležnosti. Uveden je i stalni nadzor nad radom državnih odvjetništava općenito, a posebno nad radom u složenim predmetima, tako da se može reći da je uspostavljen takav sustav upravljanja koji omogućava stalno i učinkovito praćenje rada i pojedinih predmeta. Povećana ažurnost i uspješnost u postupanju, odnosno u postupku ne bi bila moguća bez poboljšanja uvjeta rada, kadrovske popune i naravno edukacije. Kroz protekle četiri godine poboljšani su materijalni uvjeti za rad državnih odvjetništava i imenovano je 225 novih zamjenika državnih odvjetnika. Stoga je edukaciji posvećena velika pažnja. Uz redovnu edukaciju većim dijelom je završen rad na izradi priručnika za rad državnih odvjetnika koji je posebno koristan za rad neiskusnih savjetnika i zamjenika. Radi jasnog određenja što je primjereno, a što nije u radu državnih odvjetnika i zamjenika izrađen je i usvojen i etički kodeks koji sukladno europskim standardima određuje društveno prihvatljive etičke norme rada državnih odvjetnika i zamjenika, te njihova odnosa prema drugim institucijama i društvenom okruženju. Dame i gospodo, saborski zastupnici još nekoliko brojčanih pokazatelja o tome što je u ove četiri godine u radu Državnog odvjetništva postignuto. Krajem 2001. godine ostalo je u Državnom odvjetništvu neriješeno 7728 prijava što je predstavljalo skoro dvomjesečni priljev novih prijava. Krajem 2005. godine u Državnom odvjetništvu ostalo je neriješeno oko 150 prijava, odnosno manje od dvodnevnog priljeva. Također je osjetno ubrzan rad na kaznenim predmetima, tako da je prosjek od primitka prijave u Državno odvjetništvo pa do donošenja odluke o prijavi sveden na tri mjeseca čime je postignuta ažurnost državnih odvjetništava na razini europskih zemalja. Kako se dio prijava ipak rješava van navedenog prosjeka to je nad tim predmetima uveden poseban nadzor s ciljem da svaki podnositelj kaznene prijave, odnosno oštećenik u primjerenom roku zna odluku državnoga odvjetništva. Što se tiče uspješnosti postupanja i tu je došlo do vidljivih pomaka. Na kraju 2001. godine bilo je 81,4% osuđujućih presuda, a u 2005. godini 87,8% osuđujućih presuda što se može smatrati pokazateljem visokog stupnja uspješnosti. Kroz proteklo razdoblje poticana je i razvijana i regionalna i međunarodna suradnja jer do 2002. godine državno odvjetništvo nije imalo posebnih međunarodnih kontakata. Državno odvjetništvo je pristupilo svim međunarodnim i regionalnim sporazumima tužitelja s ciljem jačanja suradnje i suzbijanjem pojedinih vrsta kriminaliteta. Pored toga iniciralo je i sklapanje neposrednih sporazuma s tužiteljstvima u pojedinim državama o zajedničkom radu na progonu teških počinitelja kaznenih djela čime je preuzelo vodeću ulogu u regiji. U svakodnevnim kontaktima sa tužiteljstvom Međunarodnog kaznenog suda za bivšu Jugoslaviju Državno je odvjetništvo Republike Hrvatske dokazalo svoju vjerodostojnost i osposobljenost za preuzimanje i postupanje u predmetima tog suda zbog čega je krajem godine kao što je poznato i ustupljen predmet Ademi, Norac. Iz svega navedenog slijedi da je u protekle četiri godine kroz pojačan rad, preraspodjelu predmeta iz državnih odvjetništava koja su imala velike zaostatke u manje opterećena državna odvjetništva te popunjavanjem državnih odvjetništava postignut na unutarnjem planu značajan napredak u koji je ugrađen i osobni doprinos glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske kako to vidi Vlada Republike Hrvatske. Zaključno dame i gospodo, želim konstatirati da je državno odvjetništvo kroz protekle četiri godine postalo ažurno. Učinkovitost u postupanju u kaznenim i građanskim predmetima je povećana i ostvaren je značajan napredak u suradnji s tužiteljstvima u drugim državama što sve omogućava daljnje unapređenje rada i povećanje učinkovitosti i posebno još jedanput ponavljam u progonu teških oblika kriminala i zaštitu imovine Republike Hrvatske. Zbog svega iznesenog gospodine predsjedniče, Vlada Republike Hrvatske predlaže da se za novi mandat, dakle za sljedeće četiri godine u državnom odvjetništvu za glavnog državnog odvjetnika imenuje gospodin Mladen Bajić. Hvala vam lijepa.
Hvala gospođo potpredsjednice Vlade. Predsjednik Odbora za pravosuđe, poštovani zastupnik Emil Tomljanović izložit će prethodno mišljenje Odbora u pogledu prijedloga Vlade za imenovanje za izbor glavnog državnog odvjetnika. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospođo zamjenika predsjednika Vlade Republike Hrvatske. Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora je na temelju članka 73. stavak 1. podstavka 6. Poslovnika Hrvatskoga sabora raspravio na 38. sjednici održanoj dana 28. veljače 2006. godine Prijedlog odluke o imenovanju glavnog državnog odvjetnika koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora uputila Vlada Republike Hrvatske aktom od 2. veljače 2006. godine. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno utvrdio prethodno mišljenje koje glasi: Podržava se prijedlog Vlade Republike Hrvatske upućeno predsjedniku Hrvatskoga sabora aktom od 2. veljače 2006. godine da se za glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske imenuje Mladen Bajić. Obrazloženje: Na temelju odredbe članka 124. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske, a u svezi s odredbom članka 32. stavak 1. podstavka 3. Poslovnika Hrvatskoga sabora, Vlada Republike Hrvatske u tvrdila je i podnijela predsjedniku Hrvatskoga sabora prijedlog odluke da se za glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske imenuje Mladen Bajić. Hrvatski sabor je na sjednici održanoj 24. travnja 2002. godine imenovao glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske. Glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske imenuje na vrijeme od četiri godine Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske uz prethodno mišljenje nadležnog odbora Hrvatskog sabora. Sukladno odredbi članka 73. stavak 1. podstavka 6. Poslovnika Hrvatskoga sabora, Odbor za pravosuđe Hrvatskoga sabora je nadležni odbor za davanje prethodnog mišljenja u postupku imenovanja i razrješenja glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske. Odredbom članka 47. Zakona o državnom odvjetništvu propisano je da za glavnog držanog odvjetnika se može imenovati osoba koja ispunjava opće i posebne uvjete za imenovanje za zamjenika u Državnom odvjetništvu Republike Hrvatske. Na temelju citiranih zakonskih odredaba, Odbor je raspravio prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Predstavnici predlagatelja istaknuli su da je gospodin Mladen Bajić u dosadašnjem radu pokazao visoke stručne kvalitete, stoga Vlada Republike Hrvatske ponovno predlaže njegovo imenovanje na dužnost glavnog državnog odvjetnika. Kandidat Mladen Bajić u svom je izlaganju istaknuo da će prioritet rada Državnog odvjetništva u idućem mandatu biti zadržavanje postignute ažurnosti uz povećanje kvalitete i učinkovitosti u kaznenom progonu, zaštita državne imovine, suzbijanje organiziranog kriminala i korupcije te unapređenje međunarodne suradnje. Razmatrajući prijedlog Vlade Republike Hrvatske, članovi Odbora jednoglasni su u ocjeni da predložena osoba dosadašnjim iskustvom, stručnim radom i postignutim rezultatima može odgovoriti zahtjevima i dužnostima glavnog državnog odvjetnika. Slijedom iznijetog Odbor je utvrdio prethodno mišljenje koje podnosi Hrvatskom saboru.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Klub zastupnika hSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, potpredsjednice Vlade, kolegice i kolege. Prvo što moram kazati u ime kluba HSP-a da nam je drago da je ovaj put Vlada na vrijeme pokrenula postupak imenovanja glavnog državnog odvjetnika za naredno razdoblje od četiri godine. I sami znamo da nam se u ovome sazivu Sabora dogodilo par situacija koje nam ne idu baš na volju ni nama zastupnicima, vjerojatno i javnosti, to je bilo pitanje imenovanja predsjednika Vrhovnoga suda, znamo kakvu smo situaciju imali i da smo to učinili u biti izvan rok. Druga je bila situacija vezano za imenovanje pravobranitelja za djecu, na žalost dan danas nemamo imenovano pravobranitelja za djecu. I treća je bila ova jutrošnja situacija vezano za imenovanje sudaca porotnika Visokog trgovačkog suda. Znači, ovaj je put kojim Vlada uvijek, gdje je ona nadležna i gdje je predlagač treba na ovakav način postupati. Znači, postupak cijeli je proveden pravovremeno, proveden je na zakonit način i cjelovito je proveden jer ipak 22. travnja ističe mandat gospodinu Bajiću koji je znači 22. travnja 2002. godine imenovan glavnim državnim odvjetničkom za razdoblje od 4 godine. Klub HSP-a će podržati Vladin prijedlog da se gospodin Mladen Bajić imenuje glavnim državnim odvjetnikom i za naredno razdoblje od 4 godine. Moramo biti svjesni i realni da je u ovom razdoblju od 4 godine dosta napravljeno vezano za sređivanje, za situacije u sklopu državnog odvjetništva. Provedene su i mnoge stvari koje su bile bitne da i gospodin Bajić skupi ekipu gdje će moći odgovoriti i zahtjevima hrvatske javnosti, a i svega onoga što i mi očekujemo. Moramo biti svjesni činjenice da neće biti lak posao gospodinu Bajiću za naredne 4 godine jer u Hrvatskoj se događaju čudne situacije. Organizirani kriminal je u povećanju, porastu pogotovo kad je to riječ o teškim razbojstvima, odnosno teškim krađama, pljačkama. I sami smo svjesni situacije da dolazi do na određeni način do ugrožavanja opće sigurnosti hrvatskih građana. Poglavito je to vezano za područje Grada Zagreba gdje se u zadnje vrijeme, znači unazad 3, 4 mjeseca dogodilo se puno tzv., teških krađa i razbojstava. Ali tu opet moramo biti svjesni da nama od ove 3 glavne poluge, znači da bi funkcionirala pravna država i da bi se ojačala i pravna i opća sigurnost hrvatskih građana, od te 3 poluge, policije, odvjetništva i sudstva sad djeluje samo jedna učinkovito. U ovom slučaju je to državno odvjetništvo, ali ne možemo imati cjelovitih i očekivanih rezultata po opću sigurnost i po djelovanje pravna države ukoliko i policija ne počne se ponašati na ono što je potrebno da se napravi u smislu otkrivanja. Procesuiranje ide dalje na odvjetništvo, ali kažem, ne možemo biti zadovoljni ni radom sudstva jer je i samo vidljivo recimo da postoji u mnogim slučajevima koje i mediji protežu. Recimo, narkomafija i drugo, da imate ljudi koji sa 92 kaznene prijave, sa 92 postupka se nalaze na slobodi i slobodno hodaju. Takvih situacija imamo sve više, sve više slučajeva. I kažem, ne možemo sve očekivati da će glavni državni odvjetnik to uspjeti napraviti zbog toga što je njegov dio samo jedan dio, trećina od toga cjelokupnoga posla. I nažalost, i ovo što je glavni državni odvjetnik rekao, da će nastojati zadržati postignutu ažurnost uz povećanje kvalitete i učinkovitosti u kaznenom progonu. To nažalost nije samo na njemu. Normalno da će on tu morati napraviti puno u smislu da se cjelokupni dio koji radi odvjetništvo budu izvedeni pravovremeno, učinkoviti dokazi i sve ostalo, ali ostaje nam onaj dio najgori, a to je djelovanje sudbene vlasti i pravovremeno procesuiranje, a također i djelovanje policije. Prema tome, logično je i normalno da gospodin Bajić ima kvalitete, 4 godine je radio ali sad očekujemo stvarno da ozbiljno prione ovome dijelu. Znači, i potakne i policiju i sudstvo svojim radom i djelovanjem državnog odvjetništva kako bi se ovaj negativan trend, znači, povećanja teških kaznenih djela, organiziranog kriminala, korupcije i svega onoga što tišti i muči hrvatske građane i nas ovdje nazočne kako bi se tome stalo na kraj i kako bi se ojačala opća sigurnost hrvatskih građana. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Cijenjeni gospodine predsjedniče, uvažena potpredsjednice Vlade, poštovana gospođo ministrice, uvažena gospodo zastupnici. Jasno je, nema nikakve dvojbe, IDS će glasati za gospodina Bajića. Mi držimo da je u zadnje 2 godine odradio velik posao. Između ostalog, u velikoj mjeri je i on zaslužan na tome što je Hrvatska nedavno dobila početak pregovora. Konkretno ovdje mislim na slučaj Ante Gotovina. Konačno, njegova osoba komunikacija sa Carlom del Ponte Hrvatskoj je također mnogo pripomogla. Utoliko mi je posebno drago da ga recimo danas podržava HSP. Ne znam međutim da li bi ga podržao pod istim kondicijama 2001. ili 2002. Bilo kako bilo Hrvatska danas za razliku od Bosne i Hercegovine ili Srbije ne proziva se za nesuradnju sa Međunarodnim kaznenim sudom. Još jedanput ću reći u velikoj mjeri i zaslugom gospodina Bajića. Hrvatska će se međutim još uvijek nositi sa hipotekama zločina počinjenih u ratu. Dovoljno je spomenut Sisak, Loru, možda Osijek, itd. Kad smo kod Lore, gospodin Bajić je odlukom ministra obrane Republike Hrvatske, gospodina Šuška do 6. prosinca 96. od 3. veljače 92. sa činom satnika Hrvatske vojske obavljao dužnost zamjenika vojnog tužitelja. Bilo kako bilo, ta Lora se stalno provlači kroz naš tisak. Vjerojatno su to bila takva vremena kada je pravosuđe vodila politika, kada pravosuđe tj., odvjetništvo nije bilo autonomno i kada se činila distinkcija između zločina građana Hrvatske nacionalnosti i onih Srpske nacionalnosti. Jer da citiram suca Vukovića, "Ratni zločin", njega citiram, "nije moguće počiniti u obrambenom ratu". Međutim, moramo biti svjesni nakon 2000. godine prilike se u ovoj zemlji mijenjaju. Istina, Hrvatska politika kada je ta stranica naše povijesti još uvijek luta, ali prilike se mijenjaju na bolje uz možda jedan subjektivitet koji je oko toga prisutan. Opozicija tada, poglavito u onom periodu do 2003., 4. svaki pokušaj da se rasvijetli neki od tih događaja doživljavala je, danas je ta opozicija vlast, udarom na osnove hrvatske državnosti, udare na Domovinski rat. Jednom riječju, udarom na opstojnost Republike Hrvatske. U takvoj atmosferi puno se toga dešavalo, neću sada prepričavati skupove u Splitu, Osijeku, Zagrebu, itd., branje kestena ovdje, nedaleko ovoga Doma i tome slično. Krajem 2003. dolazi do smjene vlasti i nova vlast na svu sreću shvaća da bez suradnje sa Haagom vrlo joj se lako može dogoditi da izgubi financijsku potporu međunarodnih financijskih krugova, a vlast se ne može održati bez 10 milijardi inozemnog duga, a gospodarstvo, odnosno banke bez gotovo 30 milijardi kuna. U tom kontekstu najveću stvar koju su gospodin Bajić i Vlada HDZ-a odradili je kooperativnost u slučaju Ante Gotovine za kojeg ja nota bene, a to stalno ističem ne mislim da je kriv zbog onih kvalifikacija oko etničkog, ni zbog oni kažu, Carla Del Ponte, zločinačkog pothvata ili paleži nakon Oluje. Dapače, zbog ovo ga zadnjeg krivi nekog drugog. Nažalost Državno odvjetništvo nije ništa učinilo kod pretvorbe. Iz jednostavnog razloga što se ništa ni ne može učiniti i što je sve palo u zastaru, odnosno što je i samo svjesno da kada bi ta pitanja otvorila, a to su već teme vezane uz gospodarstvo, sve bi se u ovoj zemlji gospodarski blokiralo, pa ne znate više što je pametnije. Da li te pojedince koje znamo na koji su se način obogatili goniti ili ih, pod navodnicima "rehabilitirati". Da sam u pravu svjedoči i izvješće Državnog odvjetništva za 2004. godinu gdje se navodi da su svega dvije osobe, to su podaci Državnog odvjetništva, kada je pretvorba odnosno revizije privatizacije posrijedi, znači svega dvije osobe su uvjetno kažnjene, a dvije novčano. E sad možemo misliti kako im je to teško palo i kakav su tu na tom području posao, gospoda u Državnom odvjetništvu i našim sudovima odradili. Toliko eto o najvećoj pljački u povijesti ovog naroda. No kreće se. Točno, svaki se dan dogodi recimo u ovoj zemlji pljačka neke banke, pošte i sl. ali to opet tvrdim nije posao Državnog odvjetništva, već prije svega naše policije. Jednom riječju, i to ću spomenuti, gospodin Bajić za razliku od prethodnog državnog odvjetnika gospodina Ortinskog Zagrebom šeta bez policijske zaštite i u biti je pozitivna osoba. Upravo to želim podcrtati. I to valja priznati. Želim vjerovati da će biti neovisan od politike na vlasti. Vrlo je dobro što ga je, što je njegovo imenovanje dogodilo se u mandatu bivše Vlade. Nastavio je raditi u mandatu sadašnje i ovamo ponovo "produžuje", pod navodnicima, mandat. Nažalost, s druge strane ljudi našim pravosuđem nisu zadovolji. Nisu zadovoljni jasno niti Odvjetništvom, ali želio sam ispričati kako je otprilike bilo tamo '92., '96., kako je bilo 2000. ili 2002., kako je danas. Hrvatska s druge strane svi znamo ima svega 15 godina demokracije i jasno je da i sa Državnim odvjetništvom prolazi porodiljske muke pa i da su mnogi državni odvjetnici bilo na nižim bilo na višim razinama ovisni o politici, to zasigurno stoji, pogotovo ako je istina kao što je naša bivša ministrica tvrdila da joj se sugeriralo tko bi trebao biti recimo predsjednik nekih, pod navodnicima, "visokih sudova" u Republici Hrvatskoj. Jasno, politika će i dalje utjecati tko će biti predsjednik kojega suda, tko će biti predsjednikom ili glavnim državnim odvjetnikom. Međutim, gospodine Mladen Bajić zasigurno je zaslužio još jedno imenovanje. Apsolutno ovo imenovanje valja podržati. Krivo mi je pošto se radi o aktualnom državnom odvjetniku da on nije danas ovdje prisutan jer bih ga upitao javno što Državno odvjetništvo poduzima oko ove blamaže, pod navodnicima "sa ovom ludom kravom" gdje smo u Veliku Britaniju poslali mozak krive krave. Tko tu koga vara, tko tu koga obmanjuje? Čudo od govedine trajalo je svega 15 dana. Od nemogućeg mi smo napravili čudo kao da živimo u prvim godinama prvog tisućljeća. Danas nam se gospodo sve to vraća sa bumerangom i onda se postavlja pitanje koji je ugled zemlje u svijetu kada na taj način sami se poigravamo sa zdravljem vlastitih ljudi. Za kraj, imenovanje gospodine Bajića, još jedanput ću reći, valja podržati. Predložila ga je bivša Vlada. Izabrao ga je bivši saziv Parlamenta. Nastavio je raditi i za ove Vlade. ovaj Parlament ga je svo vrijeme podržavao i zaslužuje da nastavi raditi. Uvjeren sam da će ga zastupnici u ovom Domu konsenzualno da se tako izrazim "aklamacijom" podržati. Prema tome, u državnim odvjetništvima na tim lokalnim razinama možda drugom prilikom, ali još jedanput ću reći, po četvrti, peti put, gospodina Bajića valja podržati.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Ispravljam više netočnih navoda uvaženog kolege Kajina. Prvo, vezano za rad vojnih tužiteljstava koja su djelovali do '96. godine. Gospodine Kajinu vojna tužiteljstva su obavila svoje uloge i zadaće. Znatan su broj i sami procesuirali putem vojnih sudova, a nakon toga je sve to preuzelo, cjelokupnu dokumentaciju preuzele su županijska odvjetništva i sudovi županijski, jer takva je bila odluka Hrvatskog sabora. A gledajte, iz ove insinuacije oko HSP-a mi gospodine Bajića znači podržavamo zbog toga što je prije svega neovisan od politike. Znači to je odluka kluba HDZ-a. Oko toga se, kluba HSP-a, oko toga se s vama nikad nećemo konzultirati. Prođite se HSP-a. Vodite računa o sebi. Hvala.
Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, ispravljam netočan navod kolege da je najveća pljačka hrvatskog naroda nastala '90-ih godina. Pa najveća pljačka nastala je u '45., '49. kad su svi tadašnji poduzetnici ostali bez ičeg, istjerani na ulicu, ostali bez ičeg. Interesantno, u to vrijeme su nastali najveći zločini, ali to je radila ekipa koju gospodin Kajin isključivo hvali.
Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić u ime kluba HNS-a. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospođo ministrice, kolegice i kolege. Najprije da kažem klub Hrvatske narodne stranke zdušno će podržati ponovno imenovanje gospodina Mladena Bajića. I ugodno je govoriti o ovakvoj jednoj točci o kojoj izgleda postoji konsenzualni stav da se radi o dobrom čovjeku, pravom čovjeku na pravom mjestu. Razlozi zbog kojih podržavamo gospodina Bajića prije svega su izuzetna stručnost i angažman kakav se rijetko vidi u državnoj službi pa i u ovom našem pravosuđu. Razlozi su isto rezultati koji se i brojkama mogu argumentirati i u prethodna dva izvješća, koja smo imali prilike analizirati u ovom Saboru. Radi se o jednoj od osoba koja se u sustavu angažira sa srcem i u potpunosti i to treba reći. To je iracionalna kategorija ali u ovakvim poslovima i ona ima svoju težinu i ona ima svoju vrijednost jer se radi o rijetkoj osobini i onoj koja otvara neke optimističke perspektive. Konačno tu je i mudrost. Gospodin Bajić uspijeva preživjeti dva sasvim različita mandata. Jedan mandat u jednoj koaliciji, drugi mandat u drugoj koaliciji što znači da je pametan čovjek i da svoj posao obavlja dobro. Posebno treba istaknuti njegovu ulogu u suradnji s Haaškim tribunalom, ulogu koja je rezultirala naravno i pored svih ostalih otvaranjem pregovora sa Europskom unijom. No, gospodina Bajića svi će hvaliti i svi ga hvale, pa ne treba s tim ni pretjerati. Pred njim naime stoji jedna ogromna količina poslova koji su možda i previše za jednog čovjeka. Prije iznad svega to je korupcija, korupcija i opet korupcija. Taj bauk koji nas stalno gura na dno Europe, pa onda i preko dna malo tamo na neke druge kontinente Državno odvjetništvo pokušava s time izići na kraj. Međutim, evidentno je da samo to napraviti ne može. Pitanje je koliko druga dva stupa represije funkcioniraju. Dakle, policija i pravosuđe. Tu je još jedna zadaća na koju će Klub Hrvatske narodne stranke u budućem razdoblju sasvim sigurno skretati pozornost i gospodinu državnom odvjetniku i drugim dijelovima sustava. To je veći naglasak na kršenju radničkih prava posebice članka 143. Kaznenog zakona koji se sustavno svakodnevno krši u Hrvatskoj. Prijava ima vrlo malo. Istraga još manje, osuda gotovo ništa. Tu je i pitanje droga i organiziranog kriminala. Vidimo da u ponekim mjestima građani pokušavaju sami uzeti stvari u svoje ruke. Ne znam što napraviti, ali očito su očajni. Ne bi se takve stvari događale da nisu očajni. Tu je još jedan segment funkcioniranja represivnog aparata pravne države gdje smo u potpunosti zatajili. Naravno ima droge svagdje u svijetu, ali ne na ovakav javni način kao u Hrvatskoj. Očito da je jedan od segmenata rada Državnog odvjetništva u ove prethodne četiri godine bio pomalo zanemaren, nije funkcionirao, a to je suradnja s policijom. Uvjereni smo da gospodin Bajić može udovoljiti zahtjevima trenutka čak i u ovoj situaciji u kakvoj hrvatsko sveukupno pravosuđe jeste sa odgodom screeninga. Razloge svi znamo iz tiska sa neuvjerljivošću smjene prethodne ministrice, sa skandalom oko izbora predsjednika Trgovačkog suda i tome slično. U ime Kluba Hrvatske narodne stranke nadam se da neće biti nikakvih problema oko glasovanja. Želim gospodinu Bajiću i daljnji uspjeh u radu. Hvala.
Hvala. Klub SDP-a poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Pa evo vrlo je lako zapravo izaći za govornicu u ovakvim slučajevima kada postoji opće suglasje o nekom pitanju, a to je u ovom slučaju izbor glavnog državnog odvjetnika i zaista Klub SDP-a dijeli mišljenje ostalih klubova zastupnika da je riječ o osobi koja zavrjeđuje povjerenje ovog Sabora. Međutim, gospodin Bajić je svojevrsni fenomen. Zašto je fenomen ja bih to rekao iz razloga što način kako on funkcionira i njegova relativna uspješnost jest čak i protiv okolnosti u kojima djeluje. Ja bih rekao da njegov uspjeh ili njegov primjer ovom društvu možemo analizirati kroz nekoliko poučaka koje bih ja nazvao Bajićevim poučcima i koji se sastoje u nekoliko teza. Kao prvo, kad saslušamo sve lijepo što svi skupa govorimo s pravom o gospodinu Bajiću da nas sluša netko iz Njemačke, Nizozemske, Francuske mislio bih da naše pravosuđe pa i Državno odvjetništvo u njemu funkcionira sve pet, da nema nikakvih problema i da je sve krasno i divno. Međutim, mi znamo da to nije tako. Mi znamo da je naše pravosuđe opterećeno ozbiljnim bolestima i naravno da u takvom sustavu i Državno odvjetništvo ima svoje probleme i rekao bih da upravo taj prvi Bajićev poučak pokazuje da je zasluga gospodina Bajića da u teškim uvjetima, u problemima koje ima Državno odvjetništvo uporno i polako svakim danom popravlja stanje u Državnom odvjetništvu. Za gospodina Bajića na žalost još ima jako puno posla. Njegov posao da Državno odvjetništvo kao dio pravosuđa funkcionira onako kako bismo mi to htjeli je još na početku. Osvrnuo bih se i rekao bih da postoji jedan veliki važni segment to je USKOK borba protiv organiziranog kriminala i korupcije, gdje cijelo naše društvo nije dalo dobre rezultate. Nastavak rada na onome što je gospodin Bajić vrlo uspješno započeo to je jedna revizija postupaka za ratne zločine gdje se odstupa, polako se ipak mičemo od političkog i diskriminativnog kriterija, kod progona ratnih zločina. Suradnji s Haagom se već govorilo, ali bih rekao i na planu običnog onog sitnog, dnevnog kriminala kada brojna državna odvjetništva na terenu na žalost nisu u poziciji da ažurno i kako treba udovoljavaju svojim zadaćama. Gospodin Bajić je i tu dolazimo do drugog Bajićevog poučka realist. On zna da on ne može umjesto odvjetništva u mjestu x ili mjestu y sam progoniti sva kaznena djela. On je čovjek koji realistično pristupa, zna gdje su granice, što može, koliko se može pomaknuti i kada se može pomaknuti. Mislim da je to jedna od važnih vrlina koje gospodin Bajić ima i upravo zato su i vidljivi ti pomaci i u mreži državnih odvjetništava i u rezultatima koji se postižu. Upozorio bih na jedan dosta zanimljiv postotak uspjeha optužbi pred sudovima. Državno odvjetništvo u jednom visokom stupnju, negdje 85, 86% uspješno na glavnoj raspravi. Ono što ja osobno vidim kao problem jest možda veća i brža selektivnost u fazi pripremanja predmeta i u fazi podizanja zahtjeva za provođenje istrage neposrednim optužnicama i optuživanju. Tu još ima prostora i mislim da će Državno odvjetništvo kao cjelina na tome još morati poraditi. Treći važan Bajićev poučak je onaj koji se tiče medija i odnosa prema medijima. Za razliku od mnogih koji obavljaju važne dužnosti, a gospodin Bajić obavlja važnu dužnost, on nikada nije imao egzibicije po medijima, on nikada ni osobno nije radio eskapade, a niti je koliko je to bilo u njegovoj moći dozvoljavao da njegova služba istrčava u medije sa podacima koji kompromitiraju i ljude i istrage. Bilo bi dobro kada bi gospodin Bajić ili ovaj Visoki dom ili ministarstvo našlo načina da i neke druge službe obuzda u tom smislu, prvenstveno mislim na one podatke koji ovim ili onim kanalima u medije suprotno Zakonu o kaznenom postupku kako se ime osumnjičenika neće povlačiti po novinama bez posebnog odobrenja. Dakle kada bi se to uspjelo ostvariti i u policiji. Nadalje gospodin Bajić nam nudi i četvrti poučak, a to je da kad netko radi savjesno svoj posao naći će razumijevanje i u različitim političkim opcijama. Gospodin Bajić je znamo imenovan u vrijeme koalicijske vlasti i vidimo da nastavlja uspješno svoj rad i da ga podržava i Vlada drugog političkog predznaka i to budi jednu posebnu nadu da će profesionalizam ipak nadvladati politički pristup, nadam se ne samo u Državnom odvjetništvu nego sutra i u drugim službama i da onih ljudi koji jesu i trebaju biti profesionalci neće biti na vjetrometini zato jer se odnos snaga u ovom Parlamentu pomakao malo lijevo ili malo desno. Upravo zato gospodin Bajić je eto možda i više od Državnog odvjetnika, on je na neki način jedna atipična biljka da tako kažem u našem šarenom vrtu i pokazuje još nešto, pokazuje da evo imamo ipak kroz njega, naslućujemo nešto što nam svima u društvu fali. Fali nam nešto što je osjećaj za uspjeh i optimizam. Mislim da prečesto nemamo taj optimizam, jednu kako da to kažem, jednu motivaciju da se ovo društvo i kroz verifikaciju onoga što je dobro pokaže dobrim i usmjeri prema dobrim pravcima i zato ta psihologija uspjeha koju možemo nazrijeti kroz Državno odvjetništvo bez obzira što ističem ono je daleko od savršenoga, u Državnom odvjetništvu još ima jako puno posla, ta psihologija uspjeha i uspješnosti je nešto što bismo trebali pogledati, verificirati i možda primijeniti na neke druge djelatnosti i druge pozicije u ovom društvu. Evo, to su uglavnom ne ponavljajući sve one druge razloge, najvažnije stvari i razlozi zbog kojih će klub SDP-a podržati sa zadovoljstvom izbor gospodina Bajića za glavnog državnog odvjetnika.
Hvala. Za klub SDSS-a, poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Mi gospodinu Mladenu Bajiću očito pružamo priliku za još jedan mandat u stolici u kojoj zapravo neće moći sjediti ni naredne 4 godine kao što pretpostavljam nije sjedio ni proteklih godina, jer ukoliko bi kojim slučajem sjeo bojim se da bi prošao kao oni koji sjednu na one stolice na koje ih se osuđuje, jer to doista to jeste ta vrsta stolice, stolice koja je usijana i stolica u kojoj se naprosto ne može sjediti. I ono što bih htio kazati s tim u vezi jeste da gospodin Bajić vjerojatno u mandatu koji će po svoj prilici dobiti od ovoga Sabora, dakle u drugom svojem mandatu treba učiniti sve da ohladi tu važnu stolicu glavnog državnog odvjetnika. Ohladiti je naravno ne može samo tako u slučaju polijevati vodom ili bilo čim drugim hladnim ili eventualno ledom koji bi se mogao za tu svrhu negdje pri ruci naći nego prije svega prekidanjem svih onih veza, svih onih napona koji u tu stolicu još uvijek napajaju visokovoltažnom strujom. I gospodin Bajić i jeste dosta uradio u svom mandatu, na brojne od tih žica presiječe, ali kao što su neki od mojih prethodnika to već rekli brojne su još ostale i ta stolica doista jeste još uvijek pod visokim naponom. U tom smislu mi dozvolite nekoliko riječi o možda ključnim žicama koje napajaju tu stolicu visokim naponom. Prije svega to je pitanje reforme samog Državnog odvjetništva i kadrovske strukture i naslijeđene kadrovske strukture u samom Državnom odvjetništvu koje na žalost još uvijek trpi od ozbiljnih teškoća, a sasvim sigurno je jedan broj ljudi unutar Državnog odvjetništva i u samom uredu Državnog odvjetništva umoran od posla koji je radio pa više od … [[Govornik se ne razumije.]] i sasvim sigurno da mnogi više i nemaju inspiracije za tu vrstu odgovornog, teškog, izazovnog, nerijetko i riskantnog posla. Isto bi se moglo reći i za pojedine ljude na razini županijskih državnih odvjetništava koji što su dalje od Zagreba to su više pod lokalnim utjecajem kako atmosfere i okolnosti tako istovremeno i ljudi koji kreiraju i održavaju tu atmosferu i okolnosti. I iz toga razloga ja mislim da je zahtjev za reformom Državnog odvjetništva u svim njegovim segmentima zapravo iznimno važan i iznimno bitan posao kojim će se gospodin Mladen Bajić u ovom svom novom mandatu možda trebati još odlučnije baviti nego što se bavio u ovom mandatu koji mu ističe i koji završava a koji kao što su mnogi rekli sigurno možemo ocijeniti pozitivnom ocjenom unatoč nezadovoljstvima koja su nerijetko dolazila u različitim pitanjima i u različitim segmentima. Drugo što bih htio kazati jeste pitanje koje je od iznimne važnosti a koje je spomenuo doktor Josipović ovdje govoreći prije mene a to je pitanje procesuiranja za ratne zločine i pitanje suzbijanja organiziranog kriminala u državi. Sasvim sigurno krenut ću ovog drugog od organiziranog kriminala. Sasvim sigurno da pitanje organiziranog kriminala i korupcije je jedno od najosjetljivijih pitanja, najizazovnijih pitanja i to zato što tim pitanjem Državno odvjetništvo se ne bavi samo na nekoj uvjetno kazano marginalnoj zamišljenoj sferi tamo negdje na periferiji Zagreba nego se bavi recimo u Palači pravde, dakle u samom centru ne samo Zagreba nego pravosudnih institucija. I utoliko je to iznimno osjetljiv, iznimno riskantan posao i osim usmjerenosti i predanosti, osim izbalansiranosti traži naravno i smjelost i predanost pozivu koji ovaj Sabor će po svoj prilici povjeriti još jedanputa gospodinu Bajiću. Gospodin Bajić očito ima ta svojstva odnosno te karakteristike i sposobnosti da balansira i sposobnosti da je senzibiliziran na različite okolnosti ali istovremeno i ima viziju oko toga kako bi trebalo izgledati naše pravosuđe ukupno sutra a bez efikasnog Državnog odvjetništva sasvim je sigurno ne može izgledati dobro. Što se tiče procesuiranja za ratne zločine koje od posebne važnosti za ukupnu pravnu sigurnost i svijest o funkcioniranju pravne države gospodin Bajić je u svojem mandatu sasvim sigurno otvorio čitav niz pitanja koje mnogi njegovi prethodnici nisu otvorili. Gospodin Bajić se upustio u reviziju različitih postupaka koji su ranije provedeni od 92., 93. pa sve do ovih godina u kojima pravosuđe nažalost nije funkcioniralo na najvećem nivou i istovremeno je otvorio čitav niz procesa koji su za druge predstavljale praktički nemoguću misiju. Na taj način glavni državni odvjetnik zapravo doprinosi na jedan golem način rasterećivanju od ratnoga nasljeđa i oslobađa državu od golemog i teškog bremena ratnog nasljeđa koje možda ljudi ni koji su na nekim drugim pozicijama bilo u sferi predstavničke ili izvršne vlasti ne čine to do te mjere i na taj način na koji zapravo to čini glavni državni odvjetnik sa ljudima s kojima u tom smislu tijesno surađuje neovisno da li je riječ o policiji ili je pak riječ o segmentima Ministarstva pravosuđa. Treću stvar koju bih htio kazati najosjetljivije područje u pogledu prekogranične suradnje i međunarodne suradnje u sferi pravosuđa krivičnoga progona, suradnje za krivični progon gospodin Bajić je u svojem mandatu otvorio na način na koji to ranije nije postojalo i sa zemljama s kojima stupanj povjerenja u političkom i drugom smislu te riječi do njegovog vremena pa ni danas nije takav ni toliki da bismo bezrezervno mogli ući u neku vrstu zajedničkih postupaka. Zahvaljujući gospodinu Bajiću, njegovoj suradnji sa njegovim kolegama u Srbiji i Crnoj Gori bilo je moguće da se proces onima koji su počinili zločine u Ovčari odnosno u Vukovaru provede i privede kraju sa osudama na način na koji su provedene da možemo reći da izražavaju neku vrstu visokih pravnih standarda. Ta vrsta suradnje je sasvim sigurno i iznimno bitna za opću pravnu sigurnost ne samo u Hrvatskoj ali i u Hrvatskoj ako se uzme u obzir transgranični karakter organiziranog kriminala, ako se uzme u obzir transgranični karakter onih koji su činili ratne zločine i koriste okolnosti nedovoljne suradnje između država kako bi se još uvijek skrivali od dometa i domašaja pravosuđa je također od iznimne važnosti. I na kraju, da ne duljim, kako sam počeo sa nekom vrstom metafore tako ću i završiti ne znam koliko uspješno ali. Gospodin Bajić doista ovo je puna čaša voda, gospodin Bajić je dobio čašu vode ali unutra je dobio i priličnu količinu pelina koji treba ispiti. On je to ispio do neke količine. Ako mu povjerimo još jedan mandat i ohrabrimo ga da to učini do kraja ja mislim da to neće biti loše za njegovo zdravlje a bit će iznimno dobro za naše ukupno društveno zdravlje. Zahvaljujem.
Hvala. Za Klub HDZ-a poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege! Klub Hrvatske demokratske zajednice također će podržati prijedlog Vlade Republike Hrvatske da se gospodina Mladena Bajića imenuje za glavnog državnog odvjetnika. Najbolja preporuka za ovo imenovanje i za ovaj prijedlog je u svakom slučaju njegov dosadašnji rad u ranijem mandatu jer kao što i znamo u ovom sazivu Sabora imali smo dvije godine za redom izvješće o radu glavnog državnog odvjetnika. Nerijetko smo i sa ove govornice i u pojedinačnim raspravama slušali zapravo osvrte na izvješće o radu koje je bilo zapravo u superlativima. I s te strane gospodin Bajić je obzirom kada pogledamo u kakvom stanju je zatekao prilikom imenovanja Državno odvjetništvo veliki broj neriješenih predmeta, neažurnosti, kada pogledamo zapravo ove četiri godine koliko on na tom mjestu radi vidimo da je Državno odvjetništvo dosegnulo određene standarde koji su vezani za rješavanje kaznenih prijava koje su tu upućene. Zatim, kada pogledamo i samu kvalitetu akata koji izlaze iz tog Državnog odvjetništva vidimo da u većini slučajeva ti optužni akti završavaju presudama kojima se prihvaćaju dakle osuđujućima. Sve to ukazuje na jedan vrlo visoki profesionalizam i na taj način pokazuje zapravo kako je moguće kvalitetno organizirati jedno državno tijelo i kako je moguće postići jedne kvalitetne rezultate u tom radu. No u svakom slučaju Državno odvjetništvo nema samo onaj kazneni segment o kojem mi govorimo i mislimo da je to jedan veliki izazov koji stoji pred i državnim odvjetnikom i Državnim odvjetništvom a to je onaj građansko-pravni, onaj civilni njegov dio rada. Tu je ono što sasvim sigurno još ima jako puno prostora i jako puno mogućnosti i zapravo velikih potreba da se u tom segmentu ustraje. A to je u prvom redu zaštita imovine u vlasništvu Republike Hrvatske. To je nešto na čemu će se zaista u slijedećem razdoblju morati velika pozornost staviti. Kada pogledamo broj postupaka u kojima Republika Hrvatska nastupa ili kao tužitelj ili kao tužena strana vidjet ćemo da su ti podaci zaista teški i da zaista mogu nas zabrinuti pogotovo onaj broj predmeta u kojima smo kao Republika Hrvatska tuženi. Zato u tom segmentu gospodin Bajić i Državno odvjetništvo u sljedećem razdoblju moraju zaista jako puno poraditi kako bi ukupni rad Državnog odvjetništva bio dobar. I zapravo sve ovo što je rečeno i prije mene i što će vjerojatno biti rečeno i moram reći da što je na Odboru za pravosuđe bilo govoreno o kolegi Mladenu Bajiću zaista je u superlativima i stoga Klub Hrvatske demokratske zajednice posebno temeljeći na njegovom ranijem radu podržava ovaj prijedlog Vlade Republike Hrvatske da se Mladena Bajića imenuje glavnim državnim odvjetnikom. Hvala.
Hvala. Sad idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo ministrice, kolege i kolegice. Podržavam ovaj Vladin prijedlog da se gospodin Mladen Bajić imenuje ponovo državnim odvjetnikom za naredno razdoblje od 4 godine. Govoreći i obrazlažući prijedlog gospođa potpredsjednica Vlade Jadranka Kosor ustvrdila je upravo da je ugodna dužnost da može saboru, Hrvatskom saboru predložiti ovakav prijedlog. Međutim hrvatska Vlada ni u kom slučaju ne bi trebala bježati ni od nekih neugodnih dužnosti. Međutim pustimo sada to na stranu. Dakle upravo i govoreći i obrazlažući prijedlog Vlada je pohvalila Mladena Bajića. Te pohvale on zaista i zaslužuje. Međutim to su zasluge. Dakle ne bi se trebali povoditi ovdje pa i u ovom konkretnom prijedlogu i slučaju one latinske poslovice: "Hvaleći drugoga u biti hvalim samoga sebe" jer ovo što je postignuto naročito ažurnost kaznenih predmeta zasluga je prije svega gospodina Mladena Bajića, njegove nove organizacije Državnog odvjetništva i osobnog angažmana i u neadekvatnim prilikama i neprilikama da se uspostavi kontrola nad radom Državnog odvjetništva. Ovdje bi gospođu ministricu, gospođu da ministricu ali i potpredsjednicu Vlade trebalo ispraviti. Dakle ažurnost nije postignuta zadnje 4 godine. Ažurnost je Državno odvjetništvo što možete vidjeti i iz izvješća Državnog odvjetništva postignuta već prije dvije godine. Sada naravno treba rad i unaprijediti. Mi smo evo, ovdje je Hrvatski sabor izglasao Strategiju razvoja, Strategiju pravosuđa, razvoja pravosuđa međutim nažalost u toj strategiji nije sudjelovao državni odvjetnik niti ostali čelnici pravosudnih tijela pa niti tako predstavnik vrhovne sudbene instance kod nas kao što je to bio ranije slučaj. To nije dobro. Mi moramo dakle upravo da bi ozbiljno unaprijedili rad ove tako osjetljive službe i dijela pravosudne vlasti kao što je Državno odvjetništvo jer i samo Državno odvjetništvo je nezadovoljno u suzbijanju i organiziranju kriminaliteta ali i u procesuiranju i sankcioniranju gospodarskog kriminaliteta. Ali Državno odvjetništvo na čelu sa Mladenom Bajićem ne šuti. Ono upozorava Vladu što konkretno treba napraviti. To vam je razvidno iz izvješća koje se eto podnosi svake godine, a o čemu Vlada nažalost šuti. Tako ćete vidjeti što treba učiniti Vlada da bi taj posao bio što bolji? Kakvim preprekama se susreće, na kakve prepreke u svom radu nailazi Državno odvjetništvo? U tom izvješću vidjet ćete kako je treba nužno, upravo što mi iz Kluba SDP-a stalno ističemo modernizirati gospodarske inkriminacije. Međutim Vlada kaže: ne, to će se u nekim narednim etapama učiniti. Kada? Zastari rokove, zastarni rokovi tek, možda će i isteći. Na to upozorava upravo izvješće Državnog odvjetništva. Isto tako u suzbijanju kaznenih djela zlouporabe opojnih droga. Također ćete tu vidjeti. Gdje se iscrpljuje rad Državnog odvjetništva i sudova? U posjedovanju onih sitnih ovisnika droge. I time upravo Državno odvjetništvo smatra da je nezadovoljno u suzbijanju odnosno najtežih oblika ovih kaznenih djela gdje ih upravo to sprečava. Gdje se iscrpljuju, a s druge strane gube dragocjene svjedoke u tim postupcima. Isto tako upozorava se na neprimjereni rad. Vlada u ove zadnje dvije godine u tom pogledu nažalost je učinila vrlo, vrlo malo. Mi smo započeli bili sa razvojem i Državnog odvjetništva. Prije svega u pogledu i opremanja i prostora. Sjećate se? Međutim evo u zadnje dvije godine Ministarstvo je za sebe priskrbilo … [[Govornica se ne razumije.]] zgradu, a bome za Državno odvjetništvo ništa. Mi smo bili osigurali još 4, 5 prostora za rad županijskih državnih odvjetnišva. Izjednačili plaće državnih odvjetnika koji su bili neopravdano i znatno manje nego sudaca sudova istog ranga. Sada je gospođa potpredsjednica istaknula koliko je novih državnih odvjetnika zaposleno. Sve je to učinjeno prije dvije godine. Ono što je alarmantno i što Vlada treba poslušati Državno odvjetništvo to je neefikasni rad policije. Iz izvješća vam je savršeno jasno koliki je broj odbačaja, nedopustivo veliki broj odbačaja koje, kaznenih prijava koje podnosi policija. Upozorava se također da bi Državno odvjetništvo bilo što efikasnije i državni odvjetnik u tom svom izvješću upozorava na nužnost daljnje kazneno-pravne reforme u kojima će upravo Državno odvjetništvo biti nalogodavac policiji, a ne premijer. On je u nekoliko navrata dakle teških zločina, premijer izdaje naloge policiji. To nije dobro jer policija treba raditi po zakonu ali i ovako još uvijek koliko god smo izmijenili Zakon o kaznenom postupku on je dobra bila premosnica za ovo razdoblje 3, 4 godine da se državna odvjetništva, a i policija sama pripreme na novi razvoj, na onu nužnost o kojoj smo često govorili. Ja mislim da čak i postigli jednu suglasnost, ali samo nažalost verbalno, da se konačno ukine istraga u našem oficijelnom procesu. Jer je često ona bila kočnica uspješnosti postupka. Međutim, tome se stalo. Taj postupak i taj projekt je bio otvoren prije nekoliko godina. to je ozbiljan projekt i istina je da se u njega ne može srljati. Ono pretpostavlja i izmjenu i dodatnu edukaciju ne samo državnih odvjetnika, nego jednako tako i policije. Ali ovako još uvijek imamo progon kaznenih djela na dva kolosijeka, policije i državnog odvjetništva. Isto tako zabrinjavajuća je činjenica da policija često ne postupa po izravnom nalogu državnog odvjetništva, po obradi određene kaznene prijave kako bi mogla pokrenuti kazneni postupak. I da je državno odvjetništvo tu nemoćno. A ovako, u ovom izmijenjenom sustavu, ako bi imali jednu liniju zapovijedanja, onako kako je to nekada i bilo u prošloj strategiji pravosuđa i zamišljeno, ovdje sada u ovoj o tome nemate ni govora ni riječi, a to je upravo unapređenje kaznenog sudovanja. I jednako tako mislim da je bila, da je bio veliki uspjeh upravo spajanje pravobraniteljstva nekadašnjeg, dakle kao Građanski odjel sada Državnog odvjetništva. I državno odvjetništvo upravo može na adekvatan i efikasan način zastupati državu i uočavati sve one propuste gdje je nekada bilo eto i moguće podnijeti i zahtjev za zaštitu zakonitosti koje eto podnosi i samo Državno odvjetništvo kako bi moglo. I na takav način je upravo sačuvan, odnosno postignut i priskrbljen da državni proračun ogroman iznos, upravo dodatnim angažmanom Državnog odvjetništva koje je bilo moguće upravo na ovakav način iako su mnogi onda izražavali sumnju u spajanje državnog, pravobraniteljstva sa Državnim odvjetništvom i to ovim sada njegovim građanskim odjelom. Vidite, prijedlog gospodina Mladena Bajića nije imao takvo oduševljenje i razumijevanje pa da je njega predložila prvi put bivša koalicijska Vlada. Ali, meni je danas drago da imamo danas ovakvu jednu suglasnost jer upravo svojim radom i angažmanom i na ovom međunarodnom planu pokazao je opravdavanje. Ali još jedno, možda ovaj prijedlog bi mogao poslužiti i Vladi, a naročito resornom ministarstvu da zaista ne bude impresionirana kad je netko predložen i da se time ne rukovodi, nego da gleda konkretne rezultate, objektivne pokazatelje i da u tom pogledu i u tom smislu onda sigurno neće pogriješiti. Navlastito onda kada sada evo Vladu, odnosno ministarstvo, konkretno ministricu čeka veliki i nezahvalan posao imenovanja predsjednika sudova. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, gospođo ministrice. Pa kao što je već i kolega Josipović u ime kluba rekao i ja ću podržati izbor gospodina Mladena Bajića za državnog, glavnog državnog odvjetnika. Ali bih ipak htio reći nekoliko rečenica vezanih uz njegov dosadašnji rad, ali i ono što je u samom prijedlogu i prethodnom mišljenju rečeno što bi trebali biti prioriteti, što je gospodin Bajić napisao da će biti prioriteti u njegovom radu. Čini mi se da ćemo ipak otići korak dalje, ako se ne nastavi pravosudna reforma i ako se ne poboljšaju financijski prostorni, pa i kadrovski uvjeti za rad Državnog odvjetništva. Međutim ne samo na ovoj državnoj razini, nego na svim razinama. Nažalost, što su državna odvjetništva udaljenija od središta, od Zagreba, to je nažalost njihov rad sve teži i teži pa su često puta, posebno ona državna odvjetništva na općinskim razinama počesto i pod uplivom lokalnih moćnika. Čini mi se da bi upravo zbog toga glavni državni odvjetnik sa svojom ekipom koju treba još dodatni ipak ekipirati, trebao poraditi na tome da lokalna, znači općinska, a jednim dijelom i županijska državna odvjetništva, ujednače kriterije i ujednače svoj rad na svim razinama. Što to znači? To znači jednostavno da za određena djela se ne odbacuju eventualno kaznene prijave kao što se događa u jednom državnom odvjetništvu, dok se u drugom državnom odvjetništvu pokreće kazneni postupak za isti takav rad. To je sasvim sigurno bi trebalo znači pokrenuti edukaciju, pokrenuti savjetovanje državnih odvjetnika, a to ne može napraviti nitko drugi nego gospodin Bajić sa svojom ekipom. Već je u nekoliko navrata rečeno i da treba biti bolja suradnja sa policijom. Sasvim sigurno. Često nam se događa i svjedoci smo da ipak nije sve sjajno i banjo u radu Državnog odvjetništva. Međutim, s obzirom na situaciju koju je gospodin Bajić preuzeo u Državno odvjetništvo moramo svi priznati, htjeli to ili ne, bili dobronamjerni ili ne, da ipak su evidentni koraci naprijed. Upravo zbog toga trebalo bi poraditi i na ažurnosti postupanja državnih odvjetništava. Tu posebno mislim na ona manja državna odvjetništva. Već sam sad rekao i to se često ponavlja i kad imamo godišnja izvješća o radu državnih odvjetništava, ja ću dati jedan primjer iz Varaždinske županije gdje se po prijavi radnika "ITAS-a" gotovo godinu dana je trebalo da policija i općinsko državno odvjetništvo uistinu dođu do kvalitetnih podataka i da se zaštiti u ovom slučaju one najnezaštićenije, a to su u hrvatskom društvu najčešće radnici. Upravo zbog toga čini mi se da tu nije samo stvar kadrova, tu nije samo stvar uvjeta, da je tu stvar često puta dobre volje i bolje koordinacije između policije na jednoj strani i državnih odvjetništava na drugoj strani. Čini mi se znači da nije sve sjajno i bajno. Međutim, napredak je očit. Dosta je zadaća i pred Državnim odvjetništvom. Upravo zbog toga očekujem i dajući svoj glas, nadam se, da će gospodin Bajić sa svojom ekipom znači poboljšati rad državnih odvjetništava na lokalnim razinama, da će biti bolja ažurnost, ujednačeni rad i da će samim time i efekti koji će biti po Republiku Hrvatsku biti bolji nego što su bili do sada. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Nenad Stazić Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Sabora. Pa eto, gotovo da i nije bilo govornika do sada kojem nije za oko zapela činjenica da je gospodin Mladen Bajić za svoj prvi mandat predložen od strane Vlade s jednim političkim predznakom, a evo danas, za svoj drugi mandat, predlaže ga za njegov drugi mandat predlaže ga Vlada sa suprotnim političkim predznakom. Što nam to govori? Pa to prije svega upućuje na činjenicu dakle već kod onog prvog imenovanja se nije vodilo računa o političkim kriterijima, nego isključivo o stručnim. Politika, da je to bilo političko imenovanje tada onda gospodin Mladen Bajić ne bi doživio tu čast da ga danas Vlada suprotnog predznaka predlaže na istu dužnost. To dakako govori i o kvalitetama samoga Mladena Bajića, ali budi i jednu nadu za budućnost da će i ova Vlada predlažući ljude na odgovorne dužnosti ponašati se jednako odgovorno i ne voditi se političkim kriterijima nego stručnim kako bi ti ljudi opstali i kod eventualno neke treće, četvrte ili pete Vlade. Gospodin Mladen Bajić obavio je niz važnih zadaća, riješio niz problema koje je zatekao kada je došao na tu tešku, složenu, odgovornu dužnost. Evo mnogi su ovdje danas istakli njegovu neprijepornu ulogu, neprijepornu zaslugu kod unapređenja suradnje sa Haaškim sudom. Međutim treba pri tome biti pošten, ne treba sve zasluge pripisivati ovdje samo gospodinu Mladenu Bajiću, treba istaknuti i druge zaslužne u tom pogledu. Gospodin Bajić vjerojatno ne bi uspio a da nije imao, da nije bilo političke volje, da nije bilo odlučnosti da se svi optuženi izruče Haagu. U tom pogledu mislim da je nezaobilazna uloga Vlade, prije svega samoga premijera koji je pomogao državnom odvjetniku, pomogao mu da ovo pitanje riješi. Da nije bilo premijerovog akcijskog plana koji je tako pregnantno protumačio naš uvaženi predsjednik Sabora, locirati, uhititi, izručiti, vjerojatno ne bi bilo Gotovine danas u Haagu. Postoji poslovica koja kaže "lako je biti general poslije bitke", to očito vrijedi za sve osim za Hrvatsku. U Hrvatskoj je izgleda najteže biti general upravo poslije bitke. No, dobro, to je razdoblje na sreću iza nas, pred Hrvatskom i pred državnim odvjetnikom stoje nove bitke. Neće ih biti lako voditi, državnom odvjetniku, prije svega onu bitku s korupcijom koja je možda najveći problem današnje Hrvatske. Korupcija već sam danas govorio u jednoj raspravi, u zdravstvu, korupcija u pravosuđu, korupcija u državnoj upravi, korupcija u politici. Evo baš danas čitam na Indexu, u jedan i 10 po podne, trajekt brodara Sen Marine u Supetru porazbijao je nekoliko brodica. Neprestano upozoravamo u ovom Saboru, u nekoliko navrata smo to činili, ja osobno valjda pet puta, da je koncesija tom gospodinu Buljubašiću, vlasniku … Marine da je to koruptivno djelo i da je to opasno. Danas je porazbijao pet brodova, na svu sreću nitko nije poginuo, pitanje je da li će drugi puta netko izvući živu glavu, veliko je pitanje. Na to upozoravamo neprestano da je ta koncesija dodijeljena isključivo zbog toga što je gospodin Buljubašić podržao listu Velog Mista i omogućio vlast HDZ-a u Splitu. To je koruptivno djelo, opasno po građane, opasno po njihovu imovinu. Treba gospodin Bajić u nastavku svoga rada, treba beskompromisno, hrabro, odlučno, može on to, pokazao je u životu, pokazao je u svom radu da to može. Treba razobličiti ovakva koruptivna djela u politici, treba im stati na kraj, treba i one koji su takvu koncesiju dobili koji danas ugrožavaju živote i imovinu građana, ali i one koji su im to omogućili, treba konačno privesti pravdi. Tu je na koncu i običan kriminal. Nema ga na žalost malo u Hrvatskoj. Posebice kriminal kada je upletena politika i političari. Novinari danas bruje o tome da je u Virovitici prije nekoliko dana došlo do jednog neviđenog skandala, pretučen je čovjek, navodno ga je pretukao u potpuno pijanom stanju jedan političar, a policija daje izvještaje da je oštećenik pao niz stepenice. Državni odvjetnik mora postupati, mora ići u istragu kada do njega dopre glas o nekom kaznenom djelu. Mora provjeriti da li je taj glas istinit ili ne, da li je do kaznenog djela došlo ili nije došlo. Trebat će hrabrosti, trebati će odlučnosti, trebati će znanja, trebati će podrške politike i ukupne javnosti da državni odvjetnik ispuni sve ove zadaće koje stoje pred njim. Neće to moći sam, neće to moći bez pomoći cijeloga društva. Međutim ne sumnjam da gospodin Bajić kao osoba ima i hrabrosti i odlučnosti i znanja da se uhvati u koštac s ovim preteškim problemima, ja mu u tom pogledu želim svaku sreću. Hvala.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Mario Zubović.
Pa ja bih ispravio navod, zapravo ovo ozbiljno istupanje gospodina Stazića gdje mu se njegove kolege cijelo vrijeme smiju ...
Navod ispravite, krivi navod.
Ja bih ispravio to da je gospodin Buljubašić dobio koncesiju zato što je podržao gospodina Sanadera i HDZ. Meni je jasno da je vama žao što nije vas podržao. Ja neznam da li je nas podržao, ali gospodin Buljubašić je dobio koncesiju kako se to propisuje zakonom i vaš navod nije točan. Ako vi imate neka druga saznanja, onda to prijavite institucijama.
Republika, poštovani zastupnik Krunoslav Peronja.
Upravo je koncesija županijska dodiljenja po zakonu i propisu. Nisu bili nikakvi izbori sigurni niti tko će dobiti niti je bila formirana lista, a prije toga treba naglasiti Vlada koalicijska prije ove je dodijelila SanMarini dvije koncesije opet po zakonu i propisu. Stoga čudi ustrajnost kojom se netočni podaci zapravo neosnovani, krivi, stalno ponavljaju u ovom Visokom domu.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Vidite, poštovani kolega, vas čudi ustrajnost moja da ukažem na ono što zna cijeli Split i cijela Hrvatska. A mene čudi vaša ustrajnost da branite neobranjivo. Nije Buljubašić, tvrdite ovdje, dobio koncesiju zato što je podržavao HDZ nego valjda zato što je dobar brodar. Pa kakav je dobar brodar dokazuje to da je već jedanput lupio u Supetru marinu, a danas ponovo, pazite prvi puta u plovidbi, danas mu se trajekt odvezao. Oni ni brodove ne znaju, trajekt ne zna svezati za koji ste mu dali koncesiju. Tako je dobar brodar i zbog te svoje kvalitete sigurno je dobio koncesiju. Ako nastavite dijeli koncesije takvim kvalitetnim brodarima, pa porazbijat će cijelu obalu, svu flotu, sve brodice koje su vezane. A vi ćete dobiti vlast možda još ne u Splitu nego ćete još negdje kupiti.
Poštovani zastupnik Krunoslav Peronja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo ministrice. Upravo je ova hrvatska Vlada donosivši strategiju u pravosuđu stavila na prvo mjesto najstručnije i najsposobnije ljude stoga i ovaj prijedlog da se izabere glavni državni odvjetnik pokazuje da su sve druge primisli sasvim eliminirane i da je jedino što se može govoriti govori se o stručnosti. Govori se o modernom pristupu, govori se o reformi pravosuđa koja treba doista stvoriti takvu pravnu sigurnost, u prvom redu radi građana Republike Hrvatske, a onda svi oni drugi mogu biti zahtjevi Europe i razvijenog svijeta. Ono što bih istaknuo kao najvažnije jest okupljanje u državnom odvjetništvu tima. Stručnih, sposobnih ljudi, ali i na nižim razinama od općinskih do županijskih odvjetništava. Prvenstveno mislim i na Splitsko-dalmatinsku županiju i govorim o cijelom sustavu koji da bi mogao biti glavni državni odvjetnik i državno odvjetništvo učinkovito treba pružiti svakodnevnu potporu. U suradnji u prvom redu, a onda ostvarujući radne uvjete, materijalne pretpostavke i dobra suradnja sa svim ostalim ministarstvima. I Ministarstvo unutarnjih poslova i pravosuđem, ali i svim drugima jer jedino kao timski i zajednički pristup može polučiti dobre rezultate od kojih smo svi doista u očekivanju da se to i napravi. Uspješni rad državnog odvjetništva govori kako jedan sustav kojega je promovirala ova hrvatska Vlada može doista biti ostvaren ako se izaberu najbolji i najsposobniji ljudi. Najstručniji koji su to od karijere, poput i glavnog državnog odvjetnika koji je prošao sve stepenice u svom dosadašnjem razvoju počevši kao vježbenik u općinskom ondašnjem tužilaštvu, pa županijskom, pa zamjenik koji je vrlo dobro razumio u kakvom okruženju se može napraviti jedan dobar okvir za pravosuđe, za državno odvjetništvo. Bio je čak i zamjenik vojnog tužitelja u vojnom tužiteljstvu u Splitu. Odlikovan je. Dakle, nije se libio uhvatiti ukoštac sa najvećim poteškoćama i problemima u ondašnjoj Hrvatskoj koja je bila zahvaćena ratom. Također treba istaknuti da strategija hrvatske Vlade u reformi pravosuđa može biti još učinkovitija ukoliko i ovaj Visoki dom doista pomaže u raspravama donoseći konkretne odluke, prihvaćajući zakonske prijedloge onako kao što to i zahtjeva situacija i stvarno stanje u Republici Hrvatskoj. Jer mi smo zemlja jednog vrlo aktivnog zakonodavstva, to govore i naše rasprave, brojni prijedlozi zakona koje smo donijeli, ali i put kojim idemo da još mi vlastitim primjerom kao saborski zastupnici moramo ukazivati da jedino stručnošću, trudom, pravednošću, poštenjem i moralom možemo biti slika i za ostale dijelove hrvatskog društva. Stoga ovaj Prijedlog o imenovanju glavnog državnog odvjetnika prihvaćam i kao kolega koji je čisto bio na protivnoj strani sada predloženog glavnog državnog odvjetništva. On u javnom tužiteljstvu, a ja kao odvjetnik, uvijek fer borba, principijelna, temeljem zakona i propisa. I stoga mislim da potpora koju sada damo prilikom izbora glavnog državnog odvjetnika mora biti i u budućem vremenu da ustrajno, Hrvatsko glavno državno odvjetništvo doista bude kadrovski ekipirano sa najboljim i najstručnijim ljudima. Počevši od općinskih, županijskih i do glavnog državnog odvjetnika ovdje u sjedištu u Zagrebu. Prvenstveno treba razmišljati dalje o radnim uvjetima, o opremi, o tehnologiji, o tehnološkim dostignućima, ali i nadasve o edukaciji, seminarima, raznim u Republici Hrvatskoj, ali i seminarima koji će ukazati da smo ipak zemlja kao sastavni dio razvijenog svijeta Europe. Stoga ovo imenovanje jest potvrda da hrvatska Vlada doista stavlja na prvom mjestu najstručnije, najsposobnije ljude koji su jamstvo da će strategija i reforma pravosudnog sustava biti doista po mjeri hrvatskog čovjeka.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog odluke o imenovanju glavnog državnog odvjetnika Republike Hrvatske. Dajem na glasovanje prijedlog odluke da se za glavnog državnog odvjetnika imenuje Mladen Bajić. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 97 glasova za i jednim suzdržanim donesena odluka o imenovanju Mladena Bajića glavnim državnim odvjetnikom Republike Hrvatske. Čestitke glavnom državnom odvjetniku Mladenu Bajiću.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa pred nama je Prijedlog odluke o razrješenju člana Državnog sudbenog vijeća kojom se razrješuje dužnosti član Državnog sudbenog vijeća Mirjana Rignjan. Obrazloženje. Odlukom Hrvatskog sabora u izboru članova Državnog sudbenog vijeća od 15. srpnja 2005. godine za člana Državnog sudbenog vijeća izabrana je Mirjana Rigljan sutkinja Županijskog suda u Zagrebu. Dopisom od 31. siječnja 2006. godine gospođa Mirjana Rigljan podnijela je zahtjev za razrješenje dužnosti člana Državnog sudbenog vijeća prije isteka vremena na koje je izabrana jer je odlukom ministrice pravosuđa imenovana predsjednicom Županijskog suda u Zagrebu s danom 27. prosinca 2005. godine. Članak 9. stavak 4. Zakona o Državnom sudbenom vijeću propisuje da će član Vijeća biti razriješen dužnosti prije isteka vremena na koji je izabran ako bude imenovan predsjednikom suda i to danom stupanja na dužnost. Odbor za pravosuđe je na 37. sjednici održanoj 8. veljače 2006. godine raspravljao o zahtjevu za razrješenje te je u skladu s člankom 73. stavak 1. podstavka 9. Poslovnika Hrvatskog sabora utvrdio postojanje razloga za razrješenje člana Državnog sudbenog vijeća prije isteka vremena na koji je izabran. Utvrđeni prijedlog odluke o obrazloženjem odbor podnosi Hrvatskom saboru. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Također gubi pravo na riječ. Zaključujem raspravu. Idemo dalje. Prijedlog odluke o razrješenju člana Državnog sudbenog vijeća. Dajem na glasovanje prijedlog odluke o razrješenju Mirjane Rigljan dužnosti člana Državnog sudbenoga vijeća. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 95 za i jednim suzdržanim donesena je odluka o razrješenju Mirjane Rigljan dužnosti suca Državnog sudbenog, dužnosti člana Državnog sudbenog vijeća.
Poštovani gospodine, evo samo da vidim ja to. Uvaženi gospodine državni tajniče, cijenjena gospodo zastupnici. Kad je u pitanju povlačenje novaca, a time i bespovratnih sredstava jasno da ćemo svi za to dići ruku. U ukupnom iznosu Hrvatska iz ovih FARE, ISPA i SAPARD programa povlači 245 milijuna eura i to je sigurno respektabilan novac jer je riječ znači o milijardu 800 milijuna kuna. FARE znači u 2005. i 2006. po 80 milijuna eura godišnje, to je 160, ISPA u 2005. godini 25 milijuna eura, a u 2006. 35 milijuna eura. SAPARD 25 milijuna eura 2006. godine. Znači ovdje je riječ o SAPARD programu, tj. o ovih 25 milijuna eura ili 185 cca milijuna kuna. On se odnosi na poljoprivredu i ruralni razvitak, to nije sporno. Sporno će biti samo ako se sredstva dodjeljuju temeljem diskrecione volje samo u onim sredinama koje politički korespondiraju sa ekipom na vlasti. Npr. ako se sredstvo dodjeljuje samo onim sredinama koji na lokalnoj sredini ili sredini glasaju za Vladu da ne kažem za HDZ. Potrebe znači za nepovratnih sredstvima imaju zasigurno sve hrvatske županije. Razumljivo da poljoprivreda u svim hrvatskim županijama nije jednako zastupljena, u njihovim ne znam gospodarskim strukturama bruto proizvodu, ali bez obzira na sve za pretpostaviti je da sve te županije imaju podjednaku potrebu poglavito za tim nepovratnim sredstvima. Ovdje na strani 52 doslovce se navodi za što se ta sredstva mogu, odnosno koja sredstva ne mogu se koristiti za određene namjene i utoliko da citiram Komisija ako nije drugačije odlučila ne dopušta da se financiraju sljedeći programi, znači pod a) to je kupnja, iznajmljivanje ili uzimanje na leesing zemljišta ili postojećih zgrada, pod b) plaćanje poreza carina, uvoznih pristojbi, zatim ne dopušta da se sa tim sredstvima podmiruju operativni troškovi, uključivanje, održavanje i troškovi iznajmljivanja, pod d) ne dopušta leesing osim ako po završetku leesinga imovina prelazi u vlasništvo zakupca, pod e) troškovi bilo kojih usluga, materijala i nabavljanja robe koji koštaju više od 75 hiljada hrvatskih kuna za koje korisnik nije dobio ponude od najmanje 3 ponuđača itd., itd. Ima ovdje pod točkom 3. sljedeći troškovi, citiram: "Ispunjavaju uvjete samo temeljem odluke Komisije nakon ispitivanja pojedinog slučaja donesenog u roku od 3 mjeseca nakon što je Republika Hrvatska podnijela potpuno argumentirani zahtjev". To su znači pod a) plaćanje u naturi, pod b) troškovi i nabavi rabljene robe ili opreme i pod c) troškovi osim infrastrukture, ljudskog kapitala nastalih kod korisnika kod kojih je više od 25% kapitala u vlasništvu državnog tijela ili više njih. Sada znači znamo na što smijemo ili za što smijemo koristiti taj novac, odnosno sada znamo za što ne možemo koristiti taj novac. Preferirao bih jasno da se taj novac usmjerava za one djelatnosti koje su najviše podložne uvozu, da dođemo do kakve takve ne znam neovisnosti od uvoza, a naglasak bi trebalo po mom nekom sudu staviti na uzgoj tih autohtonih sorti, nije bitno sada o kojima je riječ, od recimo pomoći za boškarina pa nadalje. Međutim biti je još jedanput da sve hrvatske županije mogu na približno podjednak način računati da će doći do dijela tog kolača. Rekoh ovdje je riječ o 185 milijuna kuna, sa FARE i ovim drugim, kako se zove ISPA programom riječ je o milijardu 850 milijuna kuna. Drugo što treba reći znači Hrvatska od ovih predpristupnih pregovora zasigurno ima konkretne materijalne koristi i onaj koji to ne vidi taj je na neki način slijepac. Oni koji stalno Europu prozivaju zbog nekih tobožnjih ograničenja usuđujem se reći u velikoj mjeri su i nedobronamjerni. Zadnje što smo imali prilike pročitati da nam Europska unija brani nabavu tzv. brodova kočarica. Evo baš tu a u cilju znači jačanja naše pozicije na Jadranu treba uložiti jedan dobar dio tog iznosa od tih 185 milijuna kuna po ključu možda i da se svakom onome ribaru koji će uložiti značajna sredstva u osuvremenje svoje flote ili svog broda na neki način subvencionira ovaj dio investicije pa ćete vidjeti da će se ulov ribe i u hrvatskom dijelu Jadrana zasigurno upeterostručiti ili možda udeseterostručiti u narednih deset, petnaest ili dvadeset godina a da će zajedno sa njima zasigurno proživjeti ili oživjeti gotovo uništena ribo prerađivačka industrija. Zašto to spominjem? Jer je na taj način ali doduše sa čak 65% u Županiji Istarskoj donirano poljoprivrednicima nabavku tih nekih vinogradarskih potrepština za nabavku sadnica, maslina itd. i možemo reći da je naprosto proizvodnja vina ukoliko je taj zakon 0,0 promila ne dovede u pitanje naprosto preporođena zajedno sa ugostiteljstvom, turizmom, seoskim domaćinstvima i tome slično. Znači, još jedanput da kažem da Hrvatska od Europske unije u konkretnom slučaju itekako ima koristi. Bilo bi znači tragedija ostati izvan nje ne zbog šta ja znam, nemamo mi koristi samo zbog ovih 100 ili 200 milijuna kuna kredita ili bespovratnih sredstava. Imamo ogromne koristi da nas se naprosto počinje doživljavati kao dio te zajednice. Jednom riječju, ona nam je sudbina. Jednom riječju, na taj način se na neki način "razdružujemo" ne u geografskom nego u onom drugom smislu mentalnom sa Balkanom. Ja znam da je Hrvatska podijeljena ili hrvatska javnost podijeljena oko pristupa, međutim Europska unija bez Hrvatske može ali Hrvatska bez Europske unije ne može. Ne možemo mi u ovom trenutku ni bez njihovih zajmova kao što ne možemo ni bez turista koji dolaze iz Europske unije kao što ne možemo nakon što smo se odlučili na određene robe koje na naše tržište dolaze sa njihovog prostora bez tih roba. Znači, pokušajmo ove kreditne linije na neki način pošteno razdijeliti, pokušajmo ih pošteno dodijeliti svim hrvatskim županijama, pokušajmo na neki način možda prioritet usmjeriti ka toj ribarskoj industriji i zaštiti autohtonih vrsta. Za kraj jasno rekoh svi ćemo za to glasati ali možda ne bi bilo loše da se dio sredstava usmjeri i našim veterinarima da nam prestanu podmetati kao oko ove krave šare jer imam dojam da smo put Velike Britanije poslali najzdraviju kravu, onu ludu kravu i međutim treba se pitati tko tu koga vara, tko koga obmanjuje i tko će imati štete. Sa zdravljem ovoga naroda ne bi se trebao nitko poigravati. Ja sam svjestan da ministar vjerojatno nije kriv ali netko je za takvu situaciju u ovoj zemlji odgovoran i onda se postavlja pitanje tko će zbog ovoga podmetanja, usuđujem se reći i igranja sa zdravljem hrvatskih građana na kraju i odgovarati. Jednom riječju, postajemo zbog takve prakse ili politike nevjerodostojni. Jednom riječju, o toj sramoti treba danas progovoriti i treba stati na kraj jer nema većeg kapitala od zdravlja ljudi s ovoga prostora. Jednom riječju, ne možemo se tako ponašati jer nismo ili ne bi trebali biti Balkan. Ništa. Za kraj, ovaj Prijedlog zakona o potvrđivanju višegodišnjeg Sporazuma o financiranju između Republike Hrvatske i Europske komisije treba podržati. I zaključit ću time da neka ministarstvo vodi računa da se sva ta sredstva koja nisu mala, 185 milijuna kuna je u igri, ravnopravno ili ravnomjerno razdijele svim hrvatskim županijama.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, ispravljam jedan netočan navod da potpore idu tamo gdje je HDZ na vlasti. Mislim da je to toliko ružno rečeno da bi mogli zapravo ako je plasirano za Europu da bi mogli imati svi štete od toga. Naime, to je i bez činjenica, bez ikakvih činjenica a da uvjerim gospodina Kajina u suprotno neka se raspita po Zagrebačkoj županiji pa će vidjeti da je to apsolutno netočno rečeno.
Poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil.
Ispravljam uvaženog kolegu koji kaže da se treba sredstva raspoređivati ravnomjerno za autohtona goveda itd. Sredstva će se raspoređivati na temelju plana poljoprivrede i ruralnog razvitka 2005./2006. koje Europska komisija prihvati ali koje je kandidirala naša Vlada a šteta što ovaj Sabor o tome nije prijevremeno razgovarao upravo o tom planu i vjerojatno tada bismo mogli utjecati da i neke stvari na način na koji predlaže kolega Kajin zasigurno u to uđu. Ovako moramo raditi po planu koji je prihvaćen i nema promjena, nema autohtonog goveda. Nema ravnomjernosti već ima samo programa po planu.
Hvala. I treći ispravak poštovani zastupnik Miroslav Korenika.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Moram reći da je netočno i kolega Kajin nekorektno tvrditi da veterinari podmeću. Ne smijemo ni na koji način generalizirati. Postoje nečasni pojedinci koji rade kriminalne radnje ali veterinarska služba je jedna od najbolje organiziranih službi u sustavu zaštite zdravlja. I mislim da je nekorektno cijelu jednu struku na taj način omalovažavati. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju višegodišnjeg Sporazuma o financiranju između Republike Hrvatske i Europske zajednice. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 99 glasova za i 2 suzdržana, donesen predloženi zakon.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Štovane dame i gospodo Ministarstvo unutarnjih poslova odnosno Vlada je nakon praćenja provedbe Zakona o sprečavanju sukoba, o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima koji je donesen 15. srpnja 2003. godine uočila određene nedostatke u njegovoj primjeni odnosno uočila je manjkavosti koje priječe ostvarivanje boljih rezultata u sprječavanju nereda na športskim natjecanjima te smo zbog toga predložili Izmjene i dopune Zakona iz 2003. godine. Reći ću samo nekoliko najmarkantnijih podataka koji će potvrditi potrebu donošenja Izmjena i dopuna Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima odnosno podatke o nezakonitom ponašanju. Od donošenja Zakona 15. srpnja protiv počinitelja prekršaja je podnešeno 1355 zahtjeva zbog kršenja … [[Govornik se ne razumije.]] zakona odnosno 1355 zahtjeva protiv 1581 osobe. Analizirajući strukturu prekršaja može se konstatirati da u protupravnom ponašanju prevladava posjedovanje ili konzumiranje alkoholnih pića, posjedovanje pirotehničkih sredstava i predmeta pogodnih za nanošenje ozljeda i stvaranje nereda za vrijeme dolaska na natjecanje, paljenje i bacanje pirotehničkih sredstava, sudjelovanje u tučnjavama, neredima. Unošenje u športske objekte alkoholnih pića, droga i pirotehničkih sredstava i drugi nedozvoljeni oblici. Osim izazivanja nereda došlo je i do oštećivanja materijalnih vrijednosti i ono što je isto tako vidljivo je da je vrlo česta pojava recidivizma među počiniteljima. S obzirom na vrstu športskih natjecanja na kojima se događaju neredi odnosno kršenja Zakona o sprečavanju nereda prevladavaju neredi na nogometnim utakmicama kojih je ukupno bilo 244. Na košarkaškim natjecanjima 25 i na ostalim sportskim natjecanjima 9. Na tim natjecanjima na kojima je došlo do nereda 8 osoba je bilo teško ozlijeđeno a 102 osobe su bile lakše ozlijeđene. Ono što isto posebno zabrinjava je da je lakše ili teže ozlijeđeno i 19 policijskih službenika i da su oštećena prijevozna sredstva odnosno druga imovina. Tako je oštećeno 27 autobusa, 21 tramvaj, 3 željeznička vagona i evidentirano je oštećivanje 63 osobna automobila. Iz toga je vidljivo da zakon koji je donesen u 2003. godini nije dao očekivane rezultate odnosno da neredi na športski natjecanjima nisu suzbijeni u onolikoj mjeri koliko se njegovim donošenjem očekivalo. Zbog toga je Vlada predložila izmjene i dopune narečenoga Zakona iz 2003. godine. Ja ću vam reći koja je osnovna intencija i namjera predloženih izmjena po grupama intervencijama, po grupama intervencija koje smo učinili u postojeći zakon. Tako se prije svega odnosno jedna od mjera je povećavanje kazni i povećan je minimum kazne sa 500 na tisuću kuna. Za teže oblike protupravnog ponašanja povećanje donjeg minimuma predlaže se sa 2000 na 2000 kuna ili 10 dana zatvora, a za najteže povratnike se predlaže najmanja kazna od 5000 kuna ili kazna zatvora od 10 do 60 dana. Poseban problem je bilo provođenje zaštitne mjere zabrane prisustvovanja sportskim natjecanjima za izvidnike kojima je bila izrečena ta zaštitna mjera zbog toga što policija nije imala mehanizme za provođenje te mjere. Predloženim izmjenama i dopunama Zakona je policiji dana mogućnost odnosno mehanizam da provede tu mjeru na način da su izgrednici kojima je izrečena zaštitna mjera prisustvovanja sportskim natjecanjima dužni se javiti u policiju najkasnije dva sata prije početka natjecanja. Mora obavijestiti policiju gdje se nalazi, a u slučaju nejavljanja odnosno nedostupnosti policiji može biti kažnjen zatvorskom kaznom od 2000 do 10 000 kuna ili kaznom zatvora od 10 do 60 dana. Isto tako se uvodi obveza za organizatore športskih natjecanja da objekte na kojima se športska natjecanja odvijaju opreme odgovarajućom opremom kojom se može nadzirati kvalitetnije nego do sada stanje sigurnosti na športskim natjecanjima odnosno na objektima i pooštrene su kazne za one organizatore športskih natjecanja koji na športskim objektima ne osiguraju te dodatne mjere sigurnosti, odnosno ne opreme objekte tim dodatnim sustavima za nadgledanje sigurnosti. I nekim drugim dodatnim mjerama je povećana odgovornost i uvedene nove obveze organizatora, a povećane su i kazne za one organizatore športskih natjecanja koji ne provode propisane mjere. Isto tako se predlaže uvođenje da policija može zabraniti održavanje športskog natjecanja ako organizator nije poduzeo potrebne mjere, usred toga prijeti opasnost za sigurnost natjecanja. Jedna od većih novina je isto tako i uvođenje zbirke podataka o prijestupnicima, naročito o prijestupnicima recidivistima koji čine najteža kaznena djela odnosno prekršaje na športskim natjecanjima. I predviđa se mogućnost razmjene podataka iz tih zbirki sa policijama drugih zemalja u okviru međunarodne policijske suradnje. Isto tako, prošireno područje primjene ovoga zakona zbog toga što nije dostatno preventivno djelovati samo na objektima na kojima se odvijaju športska natjecanja, zbog toga što je sve učestalija pojava da se neredi događaju ne samo na objektima na kojima se odvijaju športska natjecanja, nego naročito u posljednje vrijeme i pri dolasku, odnosno pri povratku sa športskih natjecanja. Isto tako se kao objekat prema kojem se može primjenjivati ovaj zakon spominju prijevozna sredstva, a ne kao do sada samo sredstva javnog prijevoza. Zbog toga što su uočene masovne pojave da su i predmeti napada osobni automobili, a ne samo sredstva javnoga prijevoza. Ukratko, ovo su najbitnije novine koje se predlažu ovim predloženim Izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima za koje mi iz MUP-a vjerujemo da će nam omogućiti da se zakon bolje, dosljednije i kvalitetnije primjenjuje, da stanje sigurnosti na športskim natjecanjima bude daleko veće, da se prije svega onemogući pristup športskim objektima i natjecanjima počinitelja kaznenih djela i prekršaja, da se onemogući divljanje huligana na terenima, odnosno športskim objektima i da se športski objekti pretvore zaista na mjesta na kojima će pravi navijači moći u miru gledati športska natjecanja, a ne strijepiti za vlastitu sigurnost i biti izloženi divljanju manjih skupina ljudi koji se nazivaju navijači ali koji sa sportom navijanja u športskim nemaju nikakve veze. Bili smo svjedoci i da su te skupine huligana nanijele veliku štetu ugledu, međunarodnom ugledu Republike Hrvatske svojim izljevima na natjecanjima u drugim državama. I zbog toga posebno ovim zakonom i naglašavamo tu međudržavnu suradnju između hrvatskog MUP-a i policije drugih zemalja zbog toga da bi se onemogućilo hrvatske huligane da divljaju i na športskim natjecanjima i objektima i u drugim zemljama. Kao što sam rekao, vjerujem, ukoliko ovaj zakon bude usvojen u ovakvom obliku kako smo predložili da će se znatno povećati sigurnost na športskim objektima, da će športskim objektima prije svega prevladavati sportska atmosfera i duh i da će policija puno efikasnije moći osigurati sigurnost i mir ljudima koji žele u miru gledati sportska natjecanja, ne strepeći za vlastitu sigurnost. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za Ustav, Poslovnik, politički sustav, predsjednik Odbora Dražen Bošnjaković.
… [[Zbog najave govornik se ne razumije.]] državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 49. sjednici održanoj 1. ožujka 2006. godine raspravio je prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske. Odbor je rečeni prijedlog zakona raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Na raspravi je Odbor podržao rješenje iz prijedloga Zakona, a na tekst prijedloga Zakona iznesene su sljedeće primjedbe. Predlažem da se ovaj Zakon odnosi na sva športska natjecanja. Kontrolu i utvrđivanje identiteta potrebno je utvrđivati prilikom ulaska na športsko natjecanje, a ne prigodom kupnje ulaznica. Potrebno je preispitati odredbu po kojoj je osoba kojoj je izrečena zaštitna odnosno sigurnosna mjera zabrane prisustvovanja određenih športskim natjecanjima dužna najkasnije 2 sata prije početka određenog športskog natjecanja pristupiti u nadležnu policijsku postaju. Također, potrebno je usuglasiti odredbe ovog Zakona sa Zakonom o prekršajima. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno sa 8 glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak. Prihvaća se prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi o prijedlogu Zakona na sjednici Hrvatskog sabora i njegovih radnih tijela uputit će se predlagatelju rade izrade konačnog prijedloga Zakona.
Hvala. Želi li netko u ime drugih odbora? Predsjednik Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, gospodin Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 61. sjednici održanoj 2. ožujka 2006. raspravljao je o prijedlogu Zakona o izmjena i dopuna Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske. Članovi Odbora upoznati su s razlozima i interesima zbog kojih se predlaže donošenje predmetnog zakona. Predstavnik predlagatelja ističe da se predloženim zakonskim rješenjima nastavlja učinkovitije utjecati na suzbijanje protupravnog ponašanja i nereda na športskim natjecanjima. Naime, postojeća zakonska rješenja nisu zadovoljavajuća, osobito ona iz područja sankcioniranja počinitelja najtežih oblika protupravnog ponašanja na športskim natjecanjima, kao i u području provedbe, izvršenja zaštitnih mjera prema počiniteljima prekršaja. Predstavnik predlagatelja također navodi da se ovim zakonskim prijedlogom propisuje proširenje obveze organizatora športskog natjecanja za poduzimanje mjera radi sprječavanja nereda i nasilja. Odbor je podržao iznijeto stajalište predsjednika Vlade Republike Hrvatske jer je ocijenio da će se predloženim zakonskim izmjenama i dopunama učinkovito utjecati na sigurnost gledatelja, natjecatelja i drugih sudionika športskih natjecanja. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio Hrvatskom saboru predložiti zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima u tekstu kako je predložen od predlagatelja zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Žele li drugi odbori? Ne. Otvaram raspravu. Prvi u ime kluba SDP-a, potpredsjednik i zastupnik gospodin Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Mi iz Kluba zastupnika SDP-a odmah u startu želimo se očitovati da ćemo podržati svaki prijedlog zakona ili bilo koji drugi prijedlog akta ili radnje koji će omogućiti uspostavu reda i reklo bi se normalnih odnosa na našim športskim natjecateljskim mjestima koji će omogućiti redovno praćenje sportskih natjecanja bez nereda, bez različitih oblika prekršaja, nasilja, pa ako hoćete i kriminala koji se u tom pogledu pojavljuje. No prije toga bi htjeli reći da je Zakon o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima donesen sredinom kao što je poznato 2003. odnosno 15. srpnja i da praktički se taj zakon primjenjuje tek negdje oko dvije i pol godine, dakle punu 2005., 2004. i polovinu, manje od polovine 2003. godine. Moramo reći da na žalost prije svega moramo ukazati na činjenicu da primjena i provedba tog zakona nije bila dosljedna i nije bila tako ako smijemo reći dinamički ostvariva kao što se to očekivalo, jer ako imamo situaciju da je podnešeno oko tisuću 355 zahtjeva prema sudovima koji su postupali u odnosu na zahtjeve koji su podneseni, a riješeno je svega 749 onda uočavamo da je gotovo polovica tih predmeta zapravo nije riješena, a činjenica je da jedan od bitnih mjera koje mogu doprinijeti rješavanju problema na našim sportskim natjecanjima upravo hitno postupanje, odnosno žurno postupanje pa čak i djelovanje prekršajnih sudova na licu mjesta koji bi mogli i trebali rješavati ove predmete i u tom pogledu ni ovaj prijedlog zakona nije do kraja razvidno obuhvatio ovu situaciju. Drugo, činjenica je da je u opisu razloga za donošenje ovoga zakona je dana dosta dobra slika vezano za činjenice koje proizlaze iz provedbe samog ovog zakona. Međutim čitav niz prekršaja koji su vezani uz Zakon o prekršajima nisu obuhvaćeni što proizlazi da se zapravo primjenjivao ovaj lex specialis a ne ukupno prekršajno pravo u situacijama kada se radi o nemirima, prekršajima pa i kažnjivim djelima koja su vezana za područje natjecanja. Posebice zabrinjava situacija da se za vrijeme sve više pojavljuju takva nedjela koja uništavaju osobnu i tuđu imovinu od automobila, autobusa, vlakova itd. od strane navijača kod dolaska i odlaska sa sportskih natjecanja, a da zapravo pravih podataka o tome kako je bilo sa naknadom štete, imovinske štete i eventualne izmakle dobiti u tom segmentu nemamo i u tom pogledu bi trebalo praktički ovaj Dom da ohrabri sve one kojima je šteta nanešena, da pokreću takve postupke kao i sudove da u skladu sa zakonom propisuju mjere koje će osigurati naknadu tih šteta i isto tako izmakle dobiti. Čini se da ipak zapravo novčane kazne i materijalne kazne najviše omogućuju da se polako strasti smire i da se polako normaliziraju odnosi. Treću stvar što bismo htjeli zamijetiti u vezi s ovim zakonom, činjenica je da ovaj zakon kao što je opće poznato, sve skupa ima 43 članka, a da se izmjenama i dopunama je obuhvaćeno, odnosno dodano 21 članak pa to ispadne skoro svaki drugi članak da se mijenja ili dopunjava i u takvoj situaciji je bilo za razmisliti da se donese zapravo kompletno novi zakon neovisno o tome što neke na prvi pogled predložene mjere i izmjene zakona, odnosno dopune zakona izgledaju kao njegova dorada i njegovo usavršavanje. Činjenica da se miješaju i dvije koncepcije uopće u pristupu razrješavanja nemira i prekršajnih djela koja se pojavljuju na natječajima što je sasvim jasno i u takvoj situaciji je možda za razmisliti trebalo da se donese cjelokupno novi zakon. No ako se i ne donosi cjelokupno novi zakon, onda ove predložene izmjene i dopune treba dakako usavršiti i doraditi da zakon bude što konzistentniji i što lakši za provođenje i primjenu u praksi. Naravno kada sa tog aspekta posmatramo onda bismo imali primjedbe koje su vezane uz ovaj prijedlog zakona, dosta toga primjerice na članak 1. ili bivši članak 3. ovdje se govori o športskim natjecanjima koji su u smislu ovog zakona natjecanja i sada završava rečenica gdje se kaže, te u kojima sudjeluju reprezentacija ili športski klubovi iz, klub iz Republike Hrvatske. Šta je kada se radi o međunarodnim natjecanjima na području Republike Hrvatske kada sudjeluju i klubovi izvan Republike Hrvatske? To nije do kraja razvidno razriješeno i u takvoj situaciji treba obuhvatiti ovo pitanje šire i naravno ne samo što treba obuhvatiti nego treba obuhvatiti i suradnju između tih klubova pogotovo kada zajednički određuju gostujuća i domaća ekipa ili gostujuće i domaće ekipe moguće redare koji bi trebali osigurati mir, red i neometano odvijanje sportskog natjecanja na određenom borilištu. Posebice bismo htjeli upozoriti na još neke stvari koje su vezane primjerice uz članak 4. a onda i kasnije kroz njegovu razradu. Trebalo bi, kasnije kroz razradu se govori o izmjenama, odnosno to je sadašnji članak 2. koji se mijenja, gdje se govori o unošenju transparenata zastava ili djelovanja koji zapravo raspiruju i potiču mržnju, nasilje, rasnu, nacionalnu, vjersku pripadnost itd. te druge posebnosti. Takva diskriminacija treba razraditi u svim odredbama ne samo u ovom članku 2. odnosno članku 4. staroga zakona koji se dopunjuje. U tom kontekstu naznačavamo da i ovo pitanje unošenja i posjedovanja športskog oružja od strane natjecatelja koje sasvim ispravno se naznačava da oni mogu unijeti to oružje, ali se zanemaruje činjenica da često puta te sportske rekvizite, u ovom slučaju sportsko oružje nose njihovi oružari, nose njihovi treneri itd. Prema tome trebalo bi ovu odredbu doraditi da to mogu učiniti i oni koji su naravno serviseri ili u pratnji sa športskim natjecateljem tako da to ne bude, jer inače ako se strogo bude tumačilo onda će isključivo to morati nositi streličar ili strijelac sa malo kalibarskom puškom ili neznam bilo kojom drugom itd. U tom kontekstu dopustite da odmah postavimo jedno dosta interesantno pitanje vezano za članak 3. odnosno bivši članak 5. koji kaže da novom dopunom stavka 3. da organizator športskog natjecanja dužan je postupati po nalogu policije glede poduzimanja mjera sigurnosti u postupku pripreme i organiziranja i održavanja športskog natjecanja i to je sasvim u redu i sasvim ispravan pristup. Međutim, imamo u članku 6. Prijedloga izmjena i dopuna ili bivšem članku 14. gdje se kaže u novom stavku 2. ako je športsko natjecanje ocijenjeno s visokom opasnošću od izbijanja nereda i nasilja organizator športskog natjecanja dužan je voditi evidenciju prodanih ili dodijeljenih ulaznica na način da bilježi, nemoguće je to osigurati zapravo kod prodaje ulaznica. To se mora osigurati kod ulaska na sportsko borilište i to moraju učiniti osobe obučene i osposobljene sukladno pravilniku koji će donositi ministar unutrašnjih poslova. Redari koji će biti na ulaznim vratima, odnosno kapijama koji će taj dio morati osigurati, morati biti u mogućnosti da zapravo ta pitanja na odgovarajući način evidentiraju i daju te podatke po potrebi policiji ukoliko dođe do osobito teških oblika nemira. I naravno, prekršajnog ponašanja, odnosno nedopustivog ponašanja. U tom kontekstu se otvara jedno posebno pitanje gdje se preporučuje ili predlaže, propisuje norma da bi policija sukladno članku 10. izmjena i dopuna, odnosno bivšem članku 28. … [[Govornik se ne razumije.]] stavkom 3. mogla ako ocijeni da organizator športskog natjecanja nije poduzeo mjere iz članka 5. ovog Zakona, uslijed čega prijeti opasnost i sigurnost gledatelja i natjecanja zabraniti održavanje športskog natjecanja. E ovo sad nije do kraja rečeno. Naime, u tom članku 5., spomenio sam stavak 3., u vezi sa naravno onim člankom oko športskog natjecanja 14 gdje treba evidenciju osigurati. E sad ako njega policija s novim stavkom dužna upozoriti da postupi po nalogu policije glede poduzimanja mjera sigurnosti za postupak pripreme ili organiziranja održavanja športskog natjecanja onda nema se tu više šta procjenjivati. Nego ako on to nije napravio onda će se zabraniti natjecanje pogotovo ako je to natjecanje proglašeno natjecanjem visokog rizika. Jer tu nema potrebe za ocjenom jer zapravo se daje novi ventil subjektivnog ponašanja onoga koji je na licu mjesta, koji ne mora biti u odnosu na objektivnu stvarnost zapravo u pravu. I taj dio bi, s obzirom da je prvo čitanje, ponovno naglašavamo, trebalo dakako dodatno probati urediti i pripremiti do ovoga, do sljedećega čitanja, odnosno do drugog čitanja Konačnog prijedloga Zakona. Mi bismo htjeli staviti još jednu primjedbu. Između ostaloga u članku 10. redari su kao fizičke osobe ovlašteni na određena postupanja i po tom pogledu zapravo organizator sportskih natjecanja putem svojih redara koje on određuje, itd., ili zajedno sa sportskom ekipom gostujućom koja zajednički može odrediti, ima zapravo javne ovlasti, a i pojedinci u obavljanju dužnosti javnih ovlasti koje ima organizator sportskog natjecanja, imaju određene javne ovlasti. I mišljenja smo da bi trebalo pored ovoga što će pravilnikom osposobljavanja osoba koje obavljaju poslove redara na športskom natjecanju, a koji će donositi ministar, prva naša primjedba da bi morao, sve te osobe bi morale položiti ispit. Ne samo dakle da bi bili osposobljeni i dobili neko uvjerenje nego bi morali dobiti položeni ispit, morali bi dobiti certifikat da mogu provoditi javne ovlasti iz članka 5., odnosno bivšeg članka 10. jer su one vrlo široke i vrlo važne. Od mogućnosti da osobno identificira osobu do pitanja da uzima određene podatke, čak do pregleda pitanje ima li pod utjecajem droge, droge, opijata, itd., itd., što inače mogu samo ovlaštene osobe činiti. Prema tome, smatramo da bi taj dio, taj pravilnik trebalo dodatno razraditi kako sa tim pitanjima i naravno propisati da se mora položiti odgovarajući ispit, dobiti odgovarajući certifikat. Dakako da u tom kontekstu se postavlja pitanje i tko će snositi troškove plaćanja toga ispita, pripremanje i provođenje samog tog ispita. Željeli bi također upozoriti na ova rješenja koja su vezana i uz ovaj pravilnik da će se pravilnik donijeti u roku od 6 mjeseci. Znate, taj pravilnik praktički je veoma važan. Bez njega ova izmjena i dopuna Zakona ne znači ništa. Dakle, mi ćemo dobiti nove redare, oni će dobiti nove ovlasti sa izmjenama i dopunama Zakona, a moći će ih primjenjivati tek onda kad polože ispit. Pa kako kad je pravilnik za 6 mjeseci? Ja smatram da bi taj rok trebalo bitno, bitno skratiti. Da to ne bi trebali više biti od 60 dana. To tim više što je sve ovo rađeno po ugledu na njemačko zakonodavstvo i u tom pogledu postoje iskustva i spoznaje koje se lako mogu iskoristiti, da ministar policije lako donese ovaj pravilnik i da to pitanje ubrza. Dosta je interesantna situacija vezano za sankcije i to osobito kada je u pitanju tzv. mjera koja se izriče, koja se može izreći kao mjera opreza osobi koja je na športskom natjecanju napravila izgred, bila kažnjena i koja je dobila mjeru da se mora obavezno javljati u mjestu prebivališta najmanje dva sata prije održavanja sportskog natjecanja, odnosno dva sata nakon završetka sportskog natjecanja. Ili nakon, ako bi promijenila prebivalište dakako da se mora opet javljati, a nalazi se na području Republike Hrvatske, morala bi se javiti najbližoj postaji policijske stanice. Međutim, ono što je vrlo interesantno, znate. Za taj prekršaj ako se ne javi takva osoba propisana je ista kazna od 2 tisuće do 10 tisuća kuna i moguća kazna 10 dana do 30 dana zatvora kao što je to i za sve ove odredbe za prekršaje iz članka 4. stavka i podstavka 4., podstavka 6., zatim podstavka 7., podstavka 8., itd., za koje je učinio novi prekršaj počinitelja na terenu. Mišljenja smo da je to ipak malo previše i da bi se trebalo i uravnotežiti ove mjere jer često puta će biti čitav niz opravdavajućih razloga kad objektivno takva osoba neće se moći javiti, a stvarno niti je bila na utakmici niti je željela otići niti je doprinijela bilo kojom svojom radnjom da se izazovu dodatne napete situacije koje bi mogle se pretvoriti u tako otprilike gdje će se pooštriti broj prekršaja pa i kaznenopravnog postupanja samih navijača na pojedinim utakmicama. Drugo u vezi sa tim sankcijama što mi smatramo jeste činjenice da bi se trebalo posebice razmotriti pitanje odgovornosti organizatora sportskih natjecanja što nije do kraja razrađeno. Ovdje je razrađeno ako nije osigurao, ne znam, video-snimku, ako nije, dakle, sve ono što bi trebalo omogućiti policiji da postupa. Međutim, ako je organizator doprinjeo zapravo da se dođe do rekvizita, sportsko-navijačkih rekvizita kojima se izazivaju i provode i čine prekršaji kao što su, ne znam, bengalke, ovo i ono. Jer je činjenica da je nezamislivo da ljudi sa begalkama kao navijači počnu djelovati na sportsku utakmici ako su sportski redari prilikom njihovog ulaska ih pregledali i utvrdili da nemaju niti oružje, niti ovoga, niti onoga, sve im oduzeli, a svejedno usred utakmice se zapravo pojavi vatromet koji je tamo prisutan, itd., itd. Sad se postavlja pitanje a odakle svi ti rekviziti. Pa vjerojatno je netko pripremio to tamo na terenu. E vidite, taj dio se ne smije dogoditi, da ostane rupa u zakonu, odnosno pravna praznina, a je. To bi trebalo do drugog čitanja također razmotriti, taj dio doraditi tako da se mora dovesti u poziciju da dio odgovornosti za moguće nerede za sportskim natjecanjima snosi i organizator sportskih natjecanja kao i klubovi, a ne samo navijači i oni koji su u agencijama za prodaju ulaznica na sportska takmičenja. Hvala lijepa. Mi ćemo naravno podržati prvo čitanje sa željom da do drugog čitanja dobijemo što kvalitetniji prijedlog zakona.
Hvala lijepa. U ime kluba SDSS-a, gospodin Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prvo što bih htio kazati klub SDSS-a će podržati ove izmjene i dopune Zakona o sprečavanju nasilja na sportskim natjecanjima kao što vjerujem da će to podržati i ostali zastupnici nacionalnih manjina. Drugo, možda i važnije od ovog prvoga što bih htio kazati jeste da bi bilo apsolutno pogrešno ukoliko bi se u javnosti stekao dojam da ovaj Sabor izglasava zakon u kojim želim pojačati bilo koje oblike represije prema navijačima bilo kojih sportskih događanja nogometa ili nekog drugog masovnijega tipa sportskoga okupljanja, kao što se može steći dojam da ovo jeste jedna vrsta jačanja represivnih mjera prema navijačkom plemenu uvjetno kazano, jer to nije to. Ja kada bi to bila intencija ovoga Zakona ne bih to mogao podržati. Ja mislim da je smisao, a onda naravno i prije svega obaveza budućeg djelovanja policije i pravosuđa na osnovi novih odredbi ovoga Zakona u tome da stvori pretpostavke ne samo za jedno civilizirano navijanje, nego naprosto za jedno redovito i stabilno održavanje nogometnih utakmica i normalan dolazak i odlazak navijača u gradove u kojima se ta takmičenja događaju. U tom smislu bih htio kazati sljedeće u prilog tome. Jest da se kod nas nasilja događa ne samo kao što je netko jučer rekao na raspravi na Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, ne samo u nogometu što se događa u nizu drugih zemalja doduše sve manje u novim … [[Govornik se ne razumije.]] u kojima se to događalo prije 15 ili 20 godina, ali kod nas se to događa i na vaterpolu, kod nas se to događa i u rukometu, kod nas se to događa u odbojci, kod nas se to događa u košarci, kod nas se to samo što se ne događa u ne znam kojim drugim manje masovnim sportovima i to jeste nešto što je zabrinjavajuće i što očito nema veze samo sa sportom. I ono što bih htio kazati u prilog ovom stajalištu da to ne bi trebalo biti shvaćeno kao zakon kojim se pojačavaju represije protiv navijača, prije svega kazati da zapravo ozbiljan i pravi problem jesu klubovi i način na koji se klubovi odnose kako prema navijačkim skupinama tako i prema organiziranju samih natjecanja i zloupotrebi pojedinih sentimenata i mogućih navijačkih strategija u funkciji onoga što su njihova očekivanja u samome natjecanju. To se moglo primijetiti u nizu slučajeva kako domaćih tako i međunarodnih utakmica i htio bih sad nešto kazati što me podučio moj kolega prije nego što sam izašao za govornicu, potpuno je jasan nesrazmjer između količine novca koja se obrće u pojedinim sportovima, pojedinim takmičenjima i zarada koje se dobivaju od navijača od posjeta, od televizije, od ne znam čega sve ne i količine uloženoga novca u sigurnost, količine uloženoga novca u rad sa navijačima, količine uloženoga novca u rad sa nogometašima, odnosno sa sportašima. I u tom smislu mi se čini da posebnu pažnju treba posvetiti upravo samim klubovima, odnosno onima koji stoje iza klubova, jer je najveći dio zapravo odgovornosti u njima. Ovo drugo vjerojatno policija može riješiti u dobroj mjeri ako se radi o grupama huligana ili ako se radi o grupama pojedinaca koji na ovaj ili onaj način imaju asocijalno ponašanje koje onda prenose ili im se pojačava na utakmicama gdje se inače može pojačavati jedan tip ispoljavanja ili manifestiranja pojačanog oblika agresije. Međutim, doista bi trebalo pažnju usmjeriti upravo prema onima koji vode uprave, prema upravama, prema onima koji stoje iza kao organizatori u cijeloj stvari. Drugu stvar koju bih htio kazati jeste naravno djelovanje same policije. Nedavno smo, prije dvije ili tri večeri mogli sličnu dilemu ili slično pitanje vidjeti u pogledu pravosuđa i ako se mi kao društvo nalazimo u situaciji da recimo u pitanju pravosudne materije imamo dilemu hoćemo li dopustiti da organizirani, da grupe ili pojedinci organiziranog kriminala odlučuju tko će biti sudija ove ili one suda ili će to biti država posredstvom nekog svog nadležnog ministarstva ili ministra, pa sasvim je jasno da ćemo dati prednost državi i ministarstvu. I ako je to nužna prijelazna faza onda ćemo se odlučiti za tu nužnu prijelaznu fazu i tu dileme nikakve nema i svaki onaj koji u sudačkom cehu koji pokušava se pokrivati autonomijom sudstva na uštrb zaštite upravo autonomije sudstva od strane tijela vlasti kao što je ministarstvo zapravo treba dobiti jasnu poruku. To treba biti poruka i ovdje. Policija ima pravo, organi državne represije imaju pravo posegnuti za mjerama represivnim u slučajevima kada ljudi ne poštuju zakonitost i kada ne poštuju vlastitu sigurnost, sigurnost drugih ljudi i to ne zato da bi se stvorila neka vrsta represivne države, da bi se stvorile mjere policijske opsade ovdje ili ondje, nego naprosto zato da nasilje ne bi preuzelo one dimenzije, poprimilo one dimenzije koje naprosto ne mogu biti poprimljene. Ne možemo mi biti prepoznati kao zemlja čiji navijači i ovdje i ondje i kod kuće i na ovim vrstama utakmica se pojavljuju ne navijači nego pojedine grupe i u tom smislu naravno da će biti posebna odgovornost na policiji da u skladu sa ovim ovlastima ne izađe izvan granice dopuštenoga djelovanja jer to onda s obzirom na senzibiliziranost javnosti za djelovanje bilo policije bilo pravosuđa može kompromitirati cijelu ovu inicijativu i to je onda naravno sada kao što bi mogla suda biti odgovornost Ministarstva recimo pravosuđa, tako će to onda biti ovdje odgovornost ministra policije, odnosno njegovih prvih suradnika da se te mjere apsolutno ne smiju prekoračiti jer to iziskuje visok stupanj profesionalnosti i visok stupanj privrženosti onome što je u pravom smislu te riječi posao policije. Treću stvar koju bih htio ovdje kazati tiče se naravno pitanja neugodnih iskustava koje smo imali u pogledu rasne, vjerske i međunacionalne netrpeljivosti koja se nerijetko preselila u nekim posve nedopuštenim oblicima na stadionu kao što je bio ovaj slučaj sa jednim igračem Dinama navodno u Splitu, ja to nisam gledao ali na osnovi onoga što sam mogao čuti riječ je o jednom tamnoputom brazilskog porijekla igraču koji je doživio jednu vrstu neugodnosti na kojoj sasvim sigurno su njegove kolege i kolege iz protivničke momčadi trebale reagirati. To je nešto što se ne može dopustiti, nijedna civilizirana zemlja. I u tom smislu je iznimno važno da se zapravo radi i sa upravama klubova i sa navijačima. Da oni manifestiraju i pošalju poruke onima koji možda još nisu bili u prilici iskusiti tako nešto kao što je neugodnost jednog ispada koji je na granici s rasizmom i to iskustvo naprosto treba steći. To iskustvo se naravno ne može steći samo policijskim mjerama ali se može steći ovim mjerama koje sam rekao. Dakle, uprave klubova, igrači sami i posebno ljudi koji vode navijače odnosno koji su odgovorni za ponašanje najaktivnijih i organiziranih navijačkih grupa u tom smislu. Netko je jučer rekao kako bi trebalo prekinuti utakmice u takvim slučajevima. Trebalo bi, naravno u mjeri u kojoj je moguće onda kontrolirati ono što može uslijediti iza toga, ali moje je mišljenje da treba djelovati preventivno. Moje je mišljenje da treba djelovati prije nego što se takve stvari dogode i moje je mišljenje da policija a posebno pojedini segmenti policije mogu u tom pogledu mnogo više uraditi prije a posebno to može uraditi jedna senzibilizirana civilizirana građanska javnost koja će svojim reakcijama poslati poruku da se takve stvari ne mogu tolerirati. Ali je dobro da je to u zakonu. Dobro je da ne dolaze igrači iz drugih zemalja koji nas mogu svojim porukama neovisno o tome kako se i na koji način oni manifestiraju povrijediti i izazvati nerede na utakmicama ili izazvati opće negodovanje u samome društvu. I na kraju mi dozvolite, gospodine državni tajniče, onaj dio odredbi koji se tiče privatnosti samih navijača koji dolaze kao kupci karata za utakmice u kojima se od distributera odnosno od agencija traži osobne podatke. Ja nisam siguran gospodine državni tajniče neovisno o vašoj želji da pojačate što je moguće više stupanj sigurnosti da je to nešto što je u skladu sa Ustavom odnosno sa zakonom a što se ne kosi sa tim da se našim građanima ipak neovisno o mjerama koje se moraju poduzimati a naše stanje nije takvo da bi se takve mjere mogle poduzimati da se treba uključivati privatnost i privatni identitet pri kupovini karata za pojedine utakmice. Bojim se da će to onda biti shvaćeno upravo onako kako sam želio da ne bude shvaćeno kad sam govorio na početku a to da nije ovo zakon protiv navijača nego da je ovo zakon protiv nasilja koji pojedinci, pojedine grupe izazivaju na sportskim natjecanjima. I stoga vas pozivam u ime kluba da pogledate te odredbe, da se konzultirate s pravnicima i da ih po mogućnosti revidirate ili nađete neki drugi mehanizam. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, gospodine državni tajniče! Mi ćemo ovaj prijedlog zakona podržati u prvom čitanju ali nismo sigurni da ćemo dobiti one rezultate zbog kojih je Vlada došla s ovim prijedlogom zakona. Nikako u to nismo sigurni i pokušat ću obrazložiti zašto. Kad sam čitao prijedlog zakona postavio sam sam sebi pitanje zašto u Europi nema ograda na nogometnim stadionima oko igrališta. Što je to u Europi različito u odnosu na nas i to sam sinoć ponovo vidio kad sam gledao našu reprezentaciju u Švicarskoj. Po izvješću komentatora bilo je 10, 12 tisuća gledatelja ali na stadionu nisam vidio one ograde pet metara visoke, teške željezne šipke, nisam čak vidio ni puno švicarskih žandara oko stadiona ni prije ni za vrijeme ni poslije nogometne utakmice. Igrali su naši, pobijedili, svaka im čast, naši gledatelji bili na stadionu i nije trebalo ograde. Kada slušamo vijesti ili čitamo novine uoči nekih većih sportskih događaja, igre dva kluba vijesti započinju ovako: "Za sutrašnju utakmicu angažirano je 486 redara i 684 policajaca." Onda ide vijest tko je trener, tko će igrati, tko je bolestan, tko ima slomljenu nogu, koga nema u momčadi. Ali uvijek prva vijest koliko je redara i policajaca angažirano da bi se odigrala jedna nogometna utakmica, ili rukometna ili košarkaška ali najčešće u nogometu. Dakle, tko je u Europi napravio reda da ne trebaju ovakve probleme imati i sramotiti se pred cijelim svijetom. Sjećamo li se Heisela? Što su oni to nakon Heisela napravili da su ograde mogli skinuti i igrati domaće i međunarodne utakmice. Da li je tamo samo policija i državna represija morala djelovati da bi se napravilo reda? Da li je samo zaista 600 ili tisuću 500 policajaca trebalo na stadione godinu, dvije, tri da bi se recimo talijanski i engleski navijači nakon Heisela opametili? Ja sam siguran da ne, zapravo znam da ne. Što je organizatorima, klubovima najteža kazna? Policija na stadionu? Manje redara. Sud? Policija je besplatna, redare moraju platiti, zato im odgovara više policajaca. Sud, sudske tužbe, kazne? Nisam čuo da je nijedan klub kažnjen, sankcioniran pravosudnim tijelima jer je propustio primijeniti obavezatne odredbe iz ovog ili onog dopunjenog zakona. Lova, kazna 10 tisuća kuna, 20 tisuća kuna? Ajde molim vas. Znate koga bi se oni trebali bojati? Svojih saveza. Onih u ime i u sklopu kojih takmičenje traje. I mi sad opet imamo zakon da policija mora imati veće ovlasti, dakle više posla više policajaca, da će na objektima morati biti veći broj osposobljeni ili cenziranih zaštitara, prijetimo zatvorima i kaznama. Ja vam kažem da od toga nažalost neće biti ništa. Ili vrlo malo. Ali ne mislim kritizirati predlagatelje ovog Zakona. Jer oni su iz svog područja, iz svojih ovlasti ponudili ono što smatraju da im trebamo kao Parlament dati da ne bi bili sukrivci onoga što se dešava. Međutim što je sa klubovima i savezima? Prije dva tjedna pročitao sam vijest da je UEFA izrekla kaznu jednom turskom nogometnom klubu zbog daleko manjeg nereda i ekscesa nego što smo mi to zadnjih mjesec dana imali u Hrvatskoj na svojim stadionima da 6 mjeseci ne smije igrati bliže od 500 kilometara od granice države iz koje je taj klub, 500 kilometara najmanje udaljenim borilištima. Pa kako to da se naši nogometni klubovi boje UEFA-e ali se ne boje Nogometnog saveza Hrvatske? Zašto na međunarodnim utakmicama nema baklji u Hrvatskoj i nereda? Zato što UEFA neće dati kaznu 5000 kuna ili jednu utakmicu neigranja na svom stadionu. Zato što UEFA ne treba pomoć policije ni Parlamenta da bi napravila reda i rekla: Možete sudjelovati na našim takmičenjima po ovim pravilima. Kad ga prvi put prekoračite kazna će biti strašna. Uz novčane kazne koje počinju sa 200 tisuća švicarskih franaka pa nadalje. Ali je najteža kazna kad ne smije igrati na svom stadionu, na svom igralištu, u svojoj dvorani. Kad dobe suspenziju igrači koji su potakli nasilje i nered. Kada suspenziju i zabranu vođenja klubova dobe treneri ili članovi rukovodstva oni koji su sudjelovali, poticali ili nisu spriječili da do bilo čega takvog dođe. I ona ne kažnjava navijače. Nego kažnjava sportskog subjekta, kluba koji je do toga doveo. Nešto nije napravio kao što je trebao. Zašto na košarkaškim utakmicama kolega Franjo u dvoranama ne trebate ograde? Probajte zamisliti da u dvoranama gdje se igra, gdje Cibona igra moramo ograde postaviti. Zašto na rukometu ne bi trebale takve ograde kao što recimo trebamo na Maksimiru ili na Poljudu? Za sve ono što se na našim sportovima zbiva u nogometu za mene je kriv Nogometni savez i gospodin Marković. U rukometu Rukometni savez i gospodin Gavran ili zaslužan što toga nema. U tenisu za sve je zaslužan ili kriv je … [[Govornik se ne razumije.]] i nitko drugi. Jer da su savezi odradili svoj dio posla i svojim pravilima obavezali svoje članice Saveza o načinu organizacije ponašanja, a iza toga sankcionirali klubove koji to ne rade ne bi se mi danas ovime trebali uopće raspravljati niti baviti. I oni se smiju nama i policiji koliku skrbi mi polažemo na sigurnost njihovih polena na teret troška poreznih obveznika oni ubiru lovu i smiju nam se. I oni su frajeri, oni su cijenjeni i ne znam što sve ne ali mi moramo voditi brigu kako na radnom mjestu pazite tih ljudi jer to je njima radno mjesto gdje zarađuju novac osigurati da oni izvole odigrati neku utakmicu, zaraditi premije i plaće i mi svi tu moramo plaćati. Mi se ponosimo našim nogometom i reprezentacijom onda smo otišli na Maltu. Mi se ponosimo našim skijašima i skijašicama onda smo otišli na Pohorje. Mi se ponosimo našim vaterpolistima onda smo bili u Portorožu ako se ne varam ili [[Upadice se ne razumiju.]] Tiranu, Tiranu. Pa zašto nam to treba? Koga smo osramotili tamo? Oni, pardon koga su osramotili? Te igrače tamo? Ne. Ugled države. Sve nas. Sve nas. I onda nam to isto doma naprave. I sad ajmo postavljati kamere na stadione, u dvorane, plivališta, atletske staze. I što onda? Hoće li netko mene uvjeriti da je slučajno da uz redarsku službu 100 baklji na stadionu čeka navijače? Toljage, šipke, bokseri. Kako to da jedna navijačka skupina na toj istoj utakmici nije prošvercala nijednu baklju a druga je zapalila 100-tinu baklji? Može mi to netko od tih organizatora objasniti? A ne pregleda policija ovoga njih nego redari. Njihovi redari koje su ih kao platili. Pa klubovi to rade. Klubovima odgovara takva tobože suradnja s navijačkim skupinama jer su ih ucijenili, ucjenjuju ih da će im raditi drugu vrstu problema i toleriraju. Čak sudjeluju i pomažu im da na terene donašaju baklje, šipke, toljage i sve ostalo s čime rade nerede. I za ono što je na nogometu za mene je kriv Nogometni savez. Tako dugo dok kluba komu se to desi ne suspendira iz daljnjeg takmičenja i onda više toga biti neće. I neće cijela nacija morati strepiti da li će djeca koja su otišla na nogometnu utakmicu ostati živa, čitava i vratiti se doma. Da li će u Zagrebu biti polupano 10, 15 vagona tramvaja i samo 100-tinjak automobila. Imamo novi Zakon o športu iza ove točke i što sad? Što sad? Prije moramo valjda oformiti nove specijalne odrede policije da bi po tom novom Zakonu o športu ti isti športski klubovi mogli to nastaviti raditi. Zaštitne mjere koje predlažu predlagatelji zakona i njihovo rigorozno predvođenje da naprosto oni, ne smijem sada reći što o njima mislim koji to rade, ne smiju ni prići sportskim borilištima. Nemaju što tamo tražiti. Ali ne na mjesec, dva, tri, ne na 5. Na 3 godine. A kad tu kaznu, tu zaštitnu mjeru prekrši onda je 3 godine zatvora. To je poslije "Hesela" bilo u Velikoj Britaniji. Prvi put kad je to prekršio onda je išao 3 godine u zatvor. Ne im dozvoliti prići i drugo naknada štete koju počine prema državi, građanima i bilo čemu drugome. Ali MUP nije nadležan da pravi reda sportskim savezima. I zato ne kritiziram vas jer to i niste mogli predložiti ali se nadam da onaj koji je pisao Zakon o športu je se sjetio toga da nažalost šport ima i ovu dimenziju pa obavezao i saveze da ako on ne sankcionira e onda ja predlažem da država sankcionira i država zabrani korištenje tog stadiona, tog objekta, zabranu tom klubu koji to nije napravio da se takmiči na tom objektu i u tom rangu takmičenja. Ako naši od UEFA-e ili drugih europskih i sportskih saveza ne mogu naučiti kako se to radi, naši savezi. Usput odakle im novac? Tko ih financira? Koliko iz Državnog proračuna novaca ide za njih? Što su oni predložili nama i policiji da se to ovo suzbije ovaj problem kojega mi imamo. Koji je doprinos svih tih saveza u ovom da se ove stvari raščiste. Ako ne klubova ona saveza. I svi ostaju na funkcijama, svi zastupaju interese Hrvatske u svijetu, ali u ovome molim lijepo oni s time nemaju ništa. I samo dvije stvari oko konkretnih odredba. Kolega Pupovac je upozorio na osobne podatke. Nije kupovina ulaznice za vaterpolo ili košarku kupovina oružja ili otrova, pa da zaista trebamo davati osobne podatke. I još nešto, upozorili su me da dobrim čitanjem zakona može i, dakle igra riječi je, državni tajniče u pitanju. Čovjek koji unese baklju na teren, drugi ju zapali, treći ju drži i četvrti baci na igralište. Tko će biti od njih kažnjen po ovom predloženom zakonu? Što mislite? … [[Upadica se ne čuje.]] Nije točno. Samo onaj koji ju je donio i zapalio. Onaj koji ju drži i baci ne. Hvala.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Franjo Arapović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih samo jedan navod gdje je gospodin Lesar rekao da bi, pa je spominjao čak i Nogometni savez i gospodina Markovića. Pa savezi nemaju veze sa takmičenjem. Udruga prvoligaša vodi Prvu hrvatsku ligu i ona je odgovorna za sve, i za Ligu i za šta se dešava na stadionima. Predsjednik saveza i rukometnog i košarkaškog i nogometnog, oni vode samo savez. Znači, a udruga vodi Ligu i ona određuje pravila ponašanja i kako da Liga se provede kraju, kada da se prekine. I ona i kažnjava. Imamo sad primjer Splita. Odmah u 24 sata su kažnjeni Hajduk. … [[Upadica se ne čuje.]] Ne, ne, jednu utakmicu, ali kažnjeni novčano. I to radi Udruga prvoligaša koja vodi to takmičenje. A što se tiče, govorili ste o UEFA-i. UEFA tri dana prije svake utakmice dođe u zemlju i u grad i obavi razgovore sa svima u gradu, županiji, od općina, policije, načelnika, sviju i dovedu do savršenstva. I kažu, mi smo napravili sve, policije je napravila sve. Tko je kriv? Organizator, Hajduk, Dinamo, Cibona. E vi ste krivi. Znači problem je, nije problem u zakonu kakav je nego kako da li ćemo ga mi primjenjivati. Hvala.
Hvala. Evo, državni tajnik gospodin Ivica Buconjić se sada javio. Izvolite.
Hvala lijepa. Ja ću intervenirati možda čudnim povodom zbog toga što sam zaista zadovoljan svim raspravama i očigledno je da su svi zastupnici koji su danas sudjelovali u raspravama zainteresirani da se stanje na športskim natjecanjima popravi. To je zaista dobro da se stvori jedna društvena klima da to stanje treba popraviti. I mislim da smo svi skupa i na istom tragu da slično razmišljamo i samo bi zbog toga htio dati pojašnjenja oko nekih stvari koje se možda ne mogu iščitati iz ovoga zakona, odnosno nisu poznata možda zbog toga što nisu još prezentirane druge mjere i drugi zakoni, propisi koji bi trebali regulirati ovu materiju. Jedna od ključnih stvari koja se ovdje provlači je da otprilike je stvorena situacija da je zarada klubova, a odgovornost policije. I vrlo često zaista je takva situacija. Kad god se dogodi neki nered na športskim natjecanjima vrlo često se prozivaju klubovi, odnosno organizatori, a redovito i uvijek policija. Promjenom ovoga zakona upravo želimo takvu situaciju promijeniti da odgovornost za natjecanje i za nerede na natjecanjima preuzmu, odnosno da padne na teret i organizatora, onih koji se tom djelatnošću bave i koji ostvaruju neki manje, neki više, i određeni profit. Jedna od ključni stvari u svemu tom će sigurno biti i novi Zakon o športu, zbog toga što sadašnje stanje po Zakonu o športu znatno otežava definiranje odgovornosti policije, športskih klubova, športskih saveza i ostalih aktera tih događanja. Prema sadašnjem Zakonu o športu klubovi su udruge građana, neprofitne. I zato se može dogoditi takva situacija da zarada bude klubova, a odgovornost policije. Prema novome Zakonu o športu će klubovi biti definirani kao dionička društva gdje će se znati vlasnik, gdje će se znati odgovornost i onda će sigurno puno lakše biti i provoditi ove mjere koje smo ovim zakonom predvidjeli za organizatore športskih natjecanja. Vi sami dobro znate da je većina športskih klubova u situaciji faktičnog bankrota zbog nepodmirenja silnih obveza prema državi, dugovanja poreza, dugovanja nekih drugih obveza prema, prije svega državi i vrlo lako bi se prema njima mogao provesti bankrot. Međutim upravo se i ovim zakonom, a pogotovo Zakonom o športu, žele drugačije definirati odnosi u športu kako vi se točno znao što je čija odgovornost, što je čija zadaća i u svemu tome ja govorim prije svega o policiji što je zadaća i odgovornost policije. Naime, ovo što radi policija kada angažira na utakmici, kao što je rekao gospodin Lesar, negdje i do tisuću policajaca na utakmici u Splitu nije naša želja zbog toga što mi moramo angažirati dodatnih 500, 600 policajaca iz drugih policijskih uprava zbog toga što moramo platiti prijevoz tih policajaca, zbog toga šta moramo platiti prekovremeni rad i sva druga prava koja ti djelatnici ostvaruju. I temeljem toga MUP zaista ima velike troškove. Mi to ne radimo zbog toga što to želimo, nego radimo zbog toga što želimo osigurati prije svega da utakmica prođe u jednom mirnom, fer, sportskom ambijentu. Da ne bude nereda i da pravi navijači mogu zaista u mir gledati športska natjecanja i utakmice. I mislim da je definitivna intencija ovoga zakona ono što je rekao i gospodin Pupovac, ne povećavati represiju, nego prije svega povećati odgovornost organizatora natjecanja, povećati odgovornost prekršitelja zakona, naročito precedivista, povećati im kazne, a sve u cilju da mirni, pravi, civilizirani i kulturni navijači koje plate ulaznicu za tu svoju ulaznicu mogu mirno, sigurno i dostojanstveno pratiti športsko natjecanje, u njemu sudjelovati, mirno doći na objekat, mirno pratiti utakmicu i mirno i sigurno se i vratiti sa tog športskog natjecanja. I apsolutno je ovaj zakon na tragu onoga što je ovdje većina zastupnika rekla, znači da se osigura sigurnost pravih navijača, da se sankcioniraju i udalje sa športskih natjecanja huligani koji učestalo ponavljaju kaznena djela ili prekršaje, dovode u pitanje sigurnost pravih sportskih navijača. I da se napokon definiraju i odnosi, prava i obveze ljudi koji se športom bave da zaista ne bude uvijek da je odgovornost samo na policiji, da samo policija ima velike i enormne troškove oko visokorizičnih utakmica nego da svi oni koji u tome sudjeluju preuzmu i svoj dio tereta, preuzmu svoj dio obveza odgovornosti pa i troškova jer je to jedini pravi način i put da se na našim športskim natjecanjima osigura onakva atmosfera kakva vlada u Švicarskoj, Njemačkoj i u Engleskoj da se utakmice prate bez zaštitnih ograda, da nema bakljada, da nema prekida, da nema divljanja.
Hvala lijepa. Na redu je klub IDS-a i gospodin Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo u nedjelju mnogi od nas bilo je to 26. veljače prilikom zatvaranja Zimskih olimpijskih igara u Torinu, vidjeli smo kada je iz gledališta do svečane govornice dotrčao tamo neki čovjek i strgao jedan od mikrofona onome ili ispred onoga koji je govorio i to je izgledalo nevjerojatno. Da na najčuvanijim igrama do sada ili jednim od najčuvanijih igara do sada može se nešto slično dogoditi. Znači ta vrsta nereda ne dešava se samo nama već se to dešava i drugima i apsolutno valja reagirati i tu se slažemo vjerojatno svi koji sjedimo u ovome Domu. Vidimo po ovom izvješću kojega nam je dostavio MUP ili predlagač zakona, da se nasilje sa stadiona sve više seli na ulice. Čak je to logično da budem na neki način ciničan, jer na stadionu vrlo rijetko, pogotovo nogometa u nas imate što vidjeti i onda se jasno zabava seli na ulice. Jasno je da to nitko ne može podržati i jasno je da to valja Bože moj, spriječiti. Ono što je isto tako zanimljivo po ovim materijalima, da sve mlađe i mlađe osobe izazivaju nerede. To je apsolutno nedopustivo i jasno je da valja reagirati. Postavlja se međutim, samo pitanje, kako. Tvrdim da ovaj naš postojeći zakon koji je bio na snazi do sada i nije bio tako loš zakon. On je na neki način neka kombinacija novčanih kazni, onda zabrane prisustvovanju utakmica i jasno prekršajnih prijava. Sad ako maknemo te nasilnike, a treba ih maknuti onda si opet možemo postaviti pitanje tko će doći gledati nogometne utakmice gdje u cijeloj Hrvatskoj u prosjeku po utakmici ja neznam oni koji prate mogu točno reći, ma nema zasigurno više od dvije tisuće gledatelja. Znači ja svo vrijeme govorim o nasilnicima, gospodin Arapović me upozorio da je riječ o huliganima, ne navijačima i tu se apsolutno slažem. Svi klubovi pogotovo nogometni, kao što kaže malo prije državni tajnik, su bankrotirali i ovaj novi Zakon o sportu de facto je modus kako zadržati te klubove na neki način u životu. Mi smo svjesni činjenice da preko tih klubova u velikoj mjeri se pere novac i u nas, jasno da to nije tako sofisticirano kao u jednoj Italiji, jer me nitko ovdje ne može uvjeriti da recimo jedan izdatak od 5, 10, 15 ili 25 milijuna eura za nekoga igrača kojega sa tim novcem u Milanu plaća neznam njihov direktor kluba, nije svojevrsno pranje novca. No sada to je manje bitno, to je više recimo za onu materiju o kojoj ćemo sutra raspravljati. U nas ono što je također problem, jedini financijeri klubova, takoreći jedini, postaju hrvatski monopolisti s jedne strane i javna poduzeća HT, INA, Hrvatske šume, Croatia osiguranje i tome sl. Da mi je znati što će npr. jedne Hrvatske šume reklamirati se na nogometnim stadionima, kamo jednostavno to vodi. No, da se sada vratim na bit. Kako riješiti sve ove nerede? Po mom su sudu samo novčanim kaznama. Ako je recimo od 2003. do 2005. u Zagrebu uništeno 27 autobusa ili 21 tramvaj, da li je netko od tih mladića naknadio gradu ili njihovoj tvrtci, ZET-u kako se već zove, štetu znači zbog tog huliganskog čina? Bojim se da nije. Kada bi im se primorali roditelji da snose dio te štete možda bi se stvar u ovoj zemlji promijenila. Dođi na stadion, viči, galami, navijaj, radi glasovno što god želiš, ali nemoj razbijat. Konačno to bi morala kao što svi kažu, postati mjesta zabave, opuštanja, sigurnosti, a ne straha i nereda. Da li će ovaj zakon u tome pomoći? Zakon kao zakon sumnjam. Ako propišemo obvezu da recimo oštećene tvrtke moraju se prije no što će im osiguravajuća društva naknaditi štetu, namiriti ili pokrenuti postupak namirenja od počinitelja, možda ćemo nešto postići. Mi imamo, evo u ovom prilogu smo dobili i Zakon o odgovornosti za štetu nastalu uslijed terorizma, javnih demonstracija kako se to već zove, za što jasno država odgovara. Logično je da ako vam netko razbije auto jer ste se slučajno tog dana sa sinom ili kćerkom ili djecom zatekli u maksimirskom ZOO-vrtu, a preko puta je bila neka utakmica, neka vam država isplati ili osigura štetu kada nije u stanju osigurati vam jednu normalnu komunikaciju, prijevoz i tome sl. U ovom konkretnom slučaju nije pojedinac dužan tužiti nekoga tamo huligana nego će se namiriti od države. Ali kada bi se ove javne prijevoznike o kojim govori, ZET, Hrvatske željeznice itd. natjeralo da pokrenu zahtjev za naknadu štete od pojedinaca, a oni znaju tko je to počinio, možda bi se stvari u ovoj zemlji promijenile. Dobro je da se 2003. uvelo norme kojima se brani, točnije kažnjava neprimjereno navijanje i sl. kao recimo ono po rasnoj ili neznam kakvoj osnovi nedavno u Splitu. I tu je čini mi se gospodin Pupovac u pravu, on se na kraju ogradio, ali u takvim situacijama kada dolazi do takvog navijanja gdje se vrijeđa nekoga po rasnoj, vjerskoj itd. pripadnosti, možda bi stvarno trebali suci prekidati utakmice. Međutim to se jasno nije nikada dogodilo, kao što se nikada nije dogodilo da je netko tko na stadion dolazi ili na neki koncert sa kapom sa slovom "U" kažnjen, a bojim se da ni neće nakon što premijer kaže da je za njega kapa sa slovom "U" i partizanska kapa jedno te isto. To je nevjerojatno, to je nevjerojatna usporedba, ali šta ćemo, tako je. Članak 14., gospodo, doslovce glasi da osoba kojoj je izrečena zaštitna, odnosno sigurnosna mjera zabrane prisustvovanja određenim sportskim natjecanjima ili mjera opreza dužna je najkasnije 2 sata prije početka određenog sportskog natjecanja pristupiti u nadležnu policijsku postaju, prema mjestu prebivališta javiti se dežurnom policijskom službeniku te ga izvijestiti o adresi na kojoj će se nalaziti za vrijeme trajanja određenog sportskog natjecanja, kao i za vrijeme od njegova izlaska iz policijske postaje do isteka 2 sata nakon završetka tog natjecanja, itd., itd. Bojim se, poštovani državni tajniče, poštovana gospodo zastupnici, da je to naprosto nesprovedivo. Po mom sudu bi bilo daleko bolje da se umjesto tog mladića ili te djevojke javi roditelj policijskoj stanici, da on preuzme obvezu na sebe da njegovo dijete, upravo, ne on da se javi tamo nego telefonom ili na neki drugi način. Da njegovo dijete to neće počiniti jer valjda je taj roditelj na neki način dužan jamčiti ili brinuti se o tom djetetu. Jasno da za starije osobe, ne znam, od 21 godine nema se što javljati roditelj, ali ako netko živi u zajedničkom domaćinstvu možda bi taj roditelj mogao biti na neki način solidarno odgovoran u takvim slučajevima gdje je on dužan se ili njegovo dijete se javiti za štetu koju počini to dijete. Ne znam, kada bi se stvarno, još jedanput ću reći, roditelji javljali, kada bi policiju roditelji obavještavali možda bi se na neki način i spriječio dio tog nasilja na našim stadionima. Valjda bi to dijete, nije bitno da li ima 17, 18 ili 21 godinu počelo razmišljati šta, kako, na koji način će sutradan komunicirati unutar te svoje obitelji. A pogotovo kada bi se nekoga možda prekosutra teretilo za naknadu štete koju je to dijete počinilo bilo državi, bilo nekoj privatnoj osobi. Jasno je, najlakše je odgovornost za nasilje svaliti na Sabor, na Vladu, na policiju, na sudove, na gradove, na sve samo na roditelje ne. E ne može to tako. Ja znam, lako je to sada govoriti nama koji imamo malu djecu, ali tu odgovornost familije, fameje, obitelji, roditelja, ja bih rekao da treba protegnuti i na te slučajeve vis a vis same obitelji. Europa je bila svjedok, svi su ovo, to spominjali stravičnog nasilja. Sjetimo se ovih utakmica na Heinsolu, između Liverpoola i Juventusa. 30-ak mrtvih, ne znam sada točno. Ali to su na neki način riješili. Uspjeli su ukloniti ograde sa stadiona, stadioni su im postali arene u pravom smislu te riječi gdje ljudi u odijelima, sa kravatama, kao zastupnici u Sabor dolaze i na utakmice. Nemam kravatu, ali evo, recimo na takav jedan način. Ponekad ljudi na te stadione dolaze pristojnije, decentnije odjeveni nego u Parlament. Jasno je da je vani ogroman novac, jasno je da klubovi vani ne žive od javnih nego žive od privatnih poduzeća što kod nas nije slučaj. Slažem se da amaterski sport ne smije na tržište. Njega moraju pratiti grad, država, ne znam. Jasno je da na neki način vrhunski sport ne može bez novca i da jasno i to treba netko preuzeti na sebe. I nije vam krivo da država, grad, itd., ulaže novac ako to donosi neke rezultate. Ali kod nas, tamo gdje se najviše ulaže to je u nogomet, jasno profesionalni rezultati su takvi kakvi jesu iako treba priznati da ova zemlja sa 4 i pol milijuna stanovnika i ne može bog zna što očekivati iako je treće mjesto u Francuskoj kojega je svojedobno postigla, vjerojatno će se složiti sa mnom i Franjo Arapović, najveći uspjeh sporta u Hrvatskoj. Hvalevrijedan je zasigurno uspjeh i jučerašnja pobjeda Hrvatske reprezentacije nad Argentinom 3:2. Znači, za kraj, podržavam ovaj Zakon. Valja nešto učiniti ali ja vas uvjeravam bez da roditelj odgovara za to dijete, da odgovara za to dijete pa i materijalno, ja mislim da kruha biti neće. Ovo o čemu su svi također govorili o davanju osobnih podataka, možda je to dvojbeno, ali moramo priznati i ja ne bih išao na takvo jedno rješenje, da recimo sad za Svjetsko nogometno prvenstveno Nijemci, ako se ne varam, traže osobne podatke za one koji dolaze do tih ulaznica za te utakmice. Sve u svemu radi se o jednom zanimljivom zakonskom prijedlogu, ali ako ne stavimo naglasak u ovom trenutku možda na roditelja, teško da će zakon na kraju donijeti ikakvog rezultata.
Hvala lijepa. Ujedno obavještavam da je u 18 i 24 prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Imamo i 2 ispravka. Prvo gospodin zastupnik Frano Arapović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. A htio bih ispraviti samo jedan navod. Gospodin Kajin je rekao da se vrši veliko pranje novca u športu pa je naveo neke ugovore od 15, 20 milijuna eura, dolara, nije bitno. Ne, to nema nigdje u Europi jer ovi igrači koji se kupuju za te novce, oni sami sebe plate preko svojih dresova, reklama i toga. Tako da nema tu pranja novca. U drugim stvarima ima puno više pranja novca nego u športu.
Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Ivo Lončar.
Pa kolega Kajin kao i obično, a ne mogu sad radi dostojanstva ovog Sabora reći, upotrijebiti tu riječ. Kaže da je predsjednik hrvatske Vlade jučer rekao da je njemu potpuno svejedno kapa sa slovom "U" ili partizanska kapa. Pogledajte fonogram, nisam odvjetnik predsjednika Vlade, nego radi istine i radi dostojanstva ovoga Doma, predsjednik Vlade to nije rekao. A kolega Kajin, pa mi smo više umorni od tih vaših provokacija. Vi stalno pričate o nekakvim partizanštinama i o nekakvom antifašizmom što nema apsolutno nikakve veze sa zdravim razumom. Shvatite i vi i svi u ovomu Saboru i izvan ovoga Sabora. Partizana je bilo rodoljuba i domoljuba na koje moramo biti ponosni. Ali partizana je bilo i zločinaca kakve ne pamti civilizacija. I molim vas lijepo, kanite se te mantoštine. Zvijezda petokraka je simbol slobode, ali crvena zvijezda petokraka je simbol zla. Hvala lijepa.
Nemojmo sad širiti raspravu na … [[Govornik se ne razumije.]] temu. U ime Kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima ima za cilj učinkovitije utjecati na suzbijanje protupravnog ponašanja i nereda na športskim natjecanjima kao i primjenu, zapravo promjenu, pardon, ponašanja pojedinaca. Jednom riječju preventivu neprihvatljivog i štetnog ponašanja, podaci o protupravnom ponašanju na športskim natjecanjima koja se sustavno prate od sredine 2003. godine otkako imamo zakonski regulirano ovu materiju ukazuju na značaj i veličinu problema s kojim se susrećemo. Struktura prekršaja, brojnost nereda po pojedinim športskim natjecanjima, dob sudionika, zahtjevi i prekrršajne sankcije vezane za protupravna ponašanja na športskim natjecanjima i iskustva u svezi s tim kao i nemogućnost provedbe tj. izvršenje zaštitnih mjera su smjernice koje je Vlada slijedila ovim izmjenama i dopunama ovog Zakona i klub HDZ-a ih u cijelosti podupire. Ovaj Zakon se odnosi rekao bih i na izgrednike na športskim natjecanjima i od osobite su važnosti novine koje se sankcionira pojedince u postupku javljanja policiji, njihovog nadzora neposredno prije, za vrijeme neposredno nakon športskog natjecanja. Također od velike važnosti su i one izmjene i dopune zakona koje se odnose na novčane kazne koje su do sada bile neprimjereno male. Cilj ovih izmjena nije represija, nego prije svega pokušaj promjene ponašanja pojedinaca kojih je na sreću mali broj, ali njihovi incidenti štete prije svega njima, njihovim pod navodnicima "klubovima", športu i društvu općenito. Klub HDZ-a također podupire one odredbe ovog Zakona kojima se naglašava odgovornost na organizatore športskih natjecanja i obvezuje ih se na poduzimanje svih potrebnih mjera radi sprečavanja nereda i nasilja. Njihova odgovornost je možda najveća. Tako člankom 5. i člankom 6. regulira se upravo ova materija. Tamo stoji organizator športskog natjecanja dužan je postupiti po nalogu policije glede poduzimanja mjera sigurnosti u postupku pripreme, organiziranja i održavanja športskog natjecanja. Također organizator športskog natjecanja dužan je na zahtjev nadležnog policijskog tijela povećati broj redara kada to tijelo procijeni da planirani broj redara ne jamči sigurnost na športskom natjecanju. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima se tiče svih nas, naše sigurnosti, naše ugode, športa i društva u cjelini. Vjerujemo kako će ovaj prijedlog kao i prijedlog Zakona o športu koji slijedi doprinijeti geslu "šport za sve". Drage kolegice i kolege živimo šport i uživajmo u njemu. Hvala.
Hvala lijepa. I klub HSS-a, gospodin zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprečavanju nereda na športskim natjecanjima je ne samo dobar razlog da danas ovdje ozbiljno progovorimo i na taj način evo već u prvom čitanju iskažemo svu onu ozbiljnost, ali damo onu potrebnu infrastrukturu bez koje naprosto niti ovaj niti bilo koji drugi zakon neće saživjeti u pogledu sprečavanja nereda na našim športskim natjecanjima. Naime, sve ove mjere koje su dobre, koje su razumljive, koje mogu dati rezultate, sav ovaj represivni aparat koji smo u člancima upotrijebili da bismo suzbili nerede, da bismo sa pravom odredili navijače od nenavijača, da bismo one koji stvaraju nered na športskim natjecanjima jasno locirali, prema njima se odredili, pravno ih regulirali i na taj način u potpunosti stvorili ono što želimo, a to je da hrvatski šport ima i hrvatske navijače i da oni naprosto moraju biti na istoj razini odgovornosti na kojima je danas i hrvatski šport. Na žalost ono što ćemo se sigurno svi složiti iako smo u ime klubova, mislim da je izrijekom dana potpora ovim izmjenama i dopunama zakona, ali ja bih kazao da bez jednog sustavnog pristupa ovom problemu koji nije samo normativnog karaktera, koji nije samo karaktera sankcioniranja i represivnih mjera, nego u sebi treba i mora sadržavati jedan cjelovitiji pogled na stanje u kojem se nalazimo i jednu raspravu o tome da li je ono što se događa na športskim natjecanjima samo finalna manifestacija nečeg što je u svom sadržaju krivo postavljeno. Bilo bi pogrešno pokušati na toj finalnoj manifestaciji koja se događa gotovo izrijekom i uvijek na našim stadionima kazati da ćemo suzbijanjem te kako se često spominje šačice riješiti problem športskog života u Hrvatskoj. Mislim da to naprosto nije točno. Još davno prije, a svi su isto to spominjali govoreći pritom od engleskim navijačima, problemima sa kojima su oni bili suočeni i uvijek se na kraju the end završava sa jednom lijepom pričom kako više toga nema, nema više ograde između igrača i navijača, nema više slika u kojima nema u prvim redovima cijele obitelji, znači generacijsko gledanje, znači da postoji jedna izrazita sigurnost gledanja, jedno učestvovanje u toj zadovoljštini sportskog gledanja, ali i sportskog igranja na drugoj strani, ali zaboravljamo da je Engleska radila jednu studiju koja je pokazala da se tek za 6 godina može izliječiti, odnosno stanje dovesti na onakvo kakvo je danas. Mi moramo danas započeti sa mjerama još od predškolskog odgoja da se drukčije ponašamo, da se jedan drugi sklad odgoja, obrazovanja, odnosa prema športu nametne još u predškolskom odgoju, a naravno nastavno na to i svim drugim obrazovnim sustavima koji prate dijete do trenutka kad postane potpuno u pravnom smislu odgovoran i obavezan. Prema tome, mislim da cjelokupno društvo kroz čitav niz instrumenata koji stoje na raspolaganju ovom društvu treba djelovati kao podrška ovom Zakonu, kao podrška da on bude uistinu samo ona oštrica koja će sankcionirati one koji u žaru nečega učine pogrešku jer on ne može ne samo ovaj Zakon nego niti jedan zakon koji ima u sebi mjere sankcije, ne može riješiti problem. On može sanirati oštricu toga. Problem treba riješiti športski djelatnici, klubovi koji se bave organizacijom športskih natjecanja, cjelokupno društvo i infrastruktura obrazovanja ovog društva. Naravno, i obitelj je vrlo bitna i nezaobilazna stanica koja treba dati svoj doprinos prije svega kroz obiteljski odgoj. A sve skupa mora biti umreženo u nešto što će kroz neko vrijeme kroz pet, šest ili deset godina dovesti do toga da se ta finalna manifestacija mladih ne karakterizira na način na koji je to danas gospodo popularno. Nemojte tu riječ zanemariti. Popularno je danas popiti deset piva, obući se, popularno je danas izazvati nemir i ako baš hoćete popularno je da vas privede policija. To je popularno. To je dio nekog meni i nama neprihvatljivog stanja. Ali, kao što je nekome popularno da proba marihuanu tako je danas popularno to. To su negativne tendencije koje treba suzbijati ali ne isključivo i ne samo mjerama sankcije i policijskim mjerama. Mi moramo to suzbijati jasnim raspravama, jasnim stajalištima stvaranjem sustava koji će biti generacije koje dolaze otpornije na te izazove nego što su ove danas, otpornije od predškolskog odgoja kao što sam rekao do studentskih klupa. Prema tome, nije prihvatljivo za zemlju koja u odnosu na broj stanovnika ima takve rezultate da ni one zemlje koje imaju 200-300 milijuna nam ne mogu parirati. Nije za nas prihvatljivo da se bojimo naših navijača, jer opet bez tih navijača ukupno ne bi ni rezultati u športu bili takvi kakvi jesu. Prema tome, to je jedan vrlo povezan i vrlo bi bilo neodgovorno pa i nije ni u interesu sporta vršiti klasifikaciju ovih i onih. Mislim da je problem preozbiljan. Ove mjere su dobro došle. Ja vjerujem da se one mogu još dodatno pojačati. Ja bi predložio predlagaču da se i u članku 10. što znači ukoliko policija ocijeni da organizator športskog natjecanja nije poduzeo mjere iz članka 5. ovog zakona a one kažu da treba poduzeti sve da će se zabraniti održavanje športskog natjecanja. Mislim da to treba biti dodatno razrađeno jer naravno slažem se, organizator je taj koji treba biti upoznat, treba napraviti procjenu rizika u ovisnosti o tome što se događa, tko dolazi i on treba biti taj koji treba apsolutno biti djelotvorniji nego što je policija. Jedino u toj varijanti policija može biti tzv. promatrač koji će u datom trenutku procijeniti temeljem ovog članka ovako ili onako. Prema tome, mislim da se do drugog čitanja može pojačati ne isključivo represivnost ovog zakona nego da se treba ugraditi i određeni drugi elementi i obaveza koje snose organizatori, koje snose oni koji neću kazati imaju prihode danas u našem športu a to ćemo čuti u raspravi Zakona o športu. Gotovo nitko nema tzv. pozitivne prihode, svi imaju negativne prihode. Cijeli šport je u minusu, jedino rezultati su u plusu. Mi smo i po tome fenomen. Nije samo navijači, nego vidite i plus u rezultatima a minus u aktivi poduzeća koja stvaraju taj rezultat. Prema tome, mi smo specifikum i znači da smo izuzetno veliki talenti. Znači da imamo takvu nadarenost koja prelazi sve granice. I sada, nužno je i bitno sve skupa jedan ukupan sustav koji ovo društvo treba razvijati staviti kako smo ga stavili u sportu u funkciju rezultata da ga stavimo u funkciju da oni koji gledaju te rezultate i gledaju te igrače da i oni uživaju svi skupa. I mislim da je to temeljna i presudna zadaća ne samo ovoga prijedloga zakona nego uloga društva a mi smo predstavnici naroda tako da se moramo za to zalagati. Ja se isto tako kao bivši sportaš, nažalost ne sadašnji zalažem, potpredsjednik kaže i budu, to bi bilo lijepo ali morao bi onda naći neku vrstu športa koji bi bio u ovom momentu prihvatljiv. Ali u svakom slučaju, svi smo mi na neki način ili u mladosti ili danas ili ćemo sudjelovati na ovaj ili na onaj način u športu i športskim manifestacijama i zbog toga moramo biti maksimalno odgovorni. A Klub HSS-a će se pridružiti svima onima koji očekuju da ovaj prijedlog zakona uspije dati naznaku rješavanja gorućeg problema u smislu sprječavanja nereda na športskim natjecanjima i podržat ćemo sve ono što u drugom čitanju se ocijeni da će biti korisno da se ovakvo stanje promijeni na bolje.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite!
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege! Evo, prošle su skoro dvije godine od stupanja na snagu prvog zakona koji je prvi put želio regulirati ovu materiju. I osobno podržavam i ove izmjene koje su na tragu pooštrenja represije. Međutim, ovdje odmah imam jednu malu primjedbu glede ne ocjene stanja nego potrebitih sredstava za provedbu ovog zakona. Ovdje predlagač tvrdi, Vlada tvrdi da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu. Međutim, tomu nije baš tako odnosno nije baš sasvim tako. Dakle, daju se nove ovlasti, nove mjere, proširuju se mjere, naročito zaštitne i sigurnosne mjere koje izriču prekršajni sudovi a provodi ih i policija odnosno njihovu kontrolu jer te osobe su se dužne javljati policiji u određenom razdoblju odnosno vremenu kad se utakmice odigravaju, naročito ako je izrečena mjera sigurnosti odnosno zaštita mjere zabrane posjete tim utakmicama. Dakle, to su novi poslovi za suce prekršajnih sudova, novi obim posla i to je nešto što nama već odavno ne samo za ovog mandata nego i ranije stalno dakle predstavnici sudbene vlasti skreću pozornost. Malo koji prijedlog zakona u Sabor dolazi da nema i zaštite odnosno i da nema i kaznene odredbe. Naravno kao garant da će se zakon i poštivati što je sasvim u redu. Ali dakle to je stalno proširenje obima poslova a na vlastito su opterećeni prekršajni sudovi. Prema tome dodatna sredstva u smislu ili ekipiranja koje je sada dobro i izvršeno međutim u smislu ove i materijalne podrške i nekih prekovremeno odrađenih sati koje u svakom slučaju suci za prekršaje i upravo zbog prirode i naravi poslova koji su im pojedinim zakonima stavljani u obim posla, u opseg djelovanja to svakako o tome treba voditi računa. Ako ne onda možda samo prilikom ovog donošenja zakona, ali onda sigurno već kod rebalansa proračuna kad ovaj Zakon i stupi sigurno i sa drugim čitanjem stupi na snagu. Međutim trebamo se malo osvrniti i na ne samo na ovaj represivni nego i na, nego i na prevenciju. Naravno da mi smo često inspirirani i britanskim iskustvom. Sjetimo se samo unazad nekoliko godina što se događalo na njihovim stadionima i kako je, su oni upravo jednom žestokom represijom prije svega suzbili nasilje. Međutim to nasilje mladih i nasilje mladih navijača ali općenito mladih nisu suzbili. To možda Velika Britanija krije kao zmija noge, ali i tamo se događa eksplozija mladenačkog kriminaliteta. Prema tome ono što bi i mi trebali i voditi itekako računa dakle upravo da suzbijanjem i adekvatnim represivnim sustavom ne zaboravimo prevenciju. Ali naravno to nije posao samo policije. To je posao Vlade, ali i to je posao svih segmenata vlasti. Naročito mi se čini ovdje da je vezano za ovu temu jer se ovdje uvijek kao ti ekstremni navijači, kao ona navijačka supkultura pojavljuju mladi. Prema tome ovdje mi se čini da je jako važna uloga resornog Ministarstva, obrazovanja, kulture, športa koja nažalost nema, ima malo ili gotovo su ti programi neadekvatni. Vrlo ih je malo, što se tiču upravo programa za mlade. Kako osmisliti odnos prema mladima to je nešto što često govorimo, svi se oko toga slažemo, ali vrlo malo je u tome učinjen neki konkretan napredak. I s tim u vezi ovdje je pravedno bilo apostrofirano i sam sustav obrazovanja. On je još uvijek kod nas tako dramatično konzervativan i zatvoren da je apsolutno zanemarena odgojna komponenta. Naši mladi se jednostavno ne uče da se sukobi ne rješavaju nasiljem. Dapače još netko možda smatra da eto tko se nije potukao u školi, da je to nešto što je normalno. To nije normalno jer to kasnije eskalira i poprima drugačije i teže oblike. Prema tome ono što našem sustavu obrazovanja nedostaje to je upravo to. Kultura jednog nenasilja i demokratski način rješavanja sukoba i konflikta. Društvo je stalno konfliktno pa i ono koje je usko interesno i ono je konfliktno. Ali sukobi trebamo ih se naučiti, to je nešto čime se ne rađamo naučeni. Koliko se u obitelji o tome govori? Ne može ni obitelj tu preuzeti dio odnosno potpunu odgovornost. Svakako da je to prije svega odgovornost i obrazovnog sustava. I da se vratim možda konkretno ovdje i na ovu temu tko danas dolazi kod nas na utakmice? Ovdje je kolega Kajin postavio jednu čudnu raspravu. Kaže: "Ako takve eliminiramo tko će onda doći na utakmicu?" Pa onda će upravo doći oni koji bi željeli a koji upravo zbog ove agresivne manjine, ovih huligana ne dolaze na utakmice. Dolazili bi roditelji sa djecom. Danas oni se toga boje. Jednostavno su to postala opasna mjesta. Kako ustvari onda ta nasilnička ponašanja osim ovog zakonskog prijedloga koji uvodi značajnije represivnije mjere koje kažem i ponavljam odobravam ali kako ta nasilnička ponašanja ako ne skroz suzbiti kako ih onda svesti na najmanju moguću mjeru i kako ih marginalizirati? Nekako danas još uvijek vrijedi mišljenje ako, u tim navijačkim skupinama koje su vrlo poželjne ali njihovo ponašanje dobrim dijelom nije poželjno iako ih ne treba generalizirati i nisu svi jednaki i tu se navijači također, u javnosti su se javili da ih se svih izjednačava, da se s njima nije komuniciralo i da se eto tako od nekih odnosno od pojedinaca ne vidi i pravo stanje stvari. Dakle kako njih marginalizirati u društvu i kako spriječiti da se to jedno nasilničko ponašanje koje je danas dominantno na sportskim natjecanjima naročito određene vrste ne proširi na neke druge segmente društva? Mislim da bi upravo to bio jedan, jedna naša zajednička zadaća, jedan ovako jedno djelovanje između pojedinih resora u Vladi tako da bi mi mogli i morali suzbiti te uzroke tog mladenačkog nasilništva. Međutim ono se nažalost kroz čitavo proteklo razdoblje kod nas gotovo da se njegovalo. Sjetimo se samo u bivšoj državi pa i onda pri raspadu bivše države kako se eto, kako su se napadi pa i na ondašnje čuvare reda smatrali herojskim činom. Danas eto sa jednakom strašću ako ne još i više i to je nešto što zabrinjava događa se sukob između sjevera i juga vlastite države. Gotovo do istrebljenja [[Upadice se ne razumiju.]] Navijačkih skupina. Nije tako. Nemojte ublažavati neku situaciju koja jeste takva. Koja jeste takva, a u Splitu i Zagrebu je onda to poseban odnos. I kažem to je jedan, to je jedno naučeno ponašanje i mislim da na tome itekako, itekako treba razmisliti. Prema tome ta jedna parola koja je ostala "Izazivajmo nerede bilo kad i bilo gdje" treba je suzbiti. Na ovakav način mislim da smo dobro postavili ove represivne elemente međutim postavlja se i pitanje ovdje mi imamo ovdje činjenično stanje koliko je postupaka pokrenuto, koliko je pojedinih mjera izrečeno? Koliko novčanih kazni? Imamo podatke. Koliko je, čak su i kazne zatvora istaknute međutim ono što mi se čini još važnijim koje su to prepreke? Neke su, neke primjedbe samih prekršajnih sudova ovdje su otklonjene ali ono što je jako važno nismo dali tu jednu materijalnu podršku koja će biti neophodna prekršajnim sudovima da bi konkretno mogli ostvariti sve zahtjeve odnosno sve zahtjeve odnosno u cijelosti primijeniti ovaj Zakon. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Bilo je ugodno slušati ako mogu tako reći. Evo, sad je na redu gospodin Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Moram reći da i ja podržavam donošenje ovoga zakona, ali izreći ću nekoliko stvari koje će možda neće baš biti u skladu sa mojom podrškom Izmjenama i dopunama ovoga zakona. Moje je osobno mišljenje da je i dosadašnji zakon bio dovoljno kvalitetan da se može spriječiti nasilje na našim sportskim objektima. Međutim, neprincipijelno i često puta selektivno provođenje reda, bilo od strane policije, a još više od strane organizatora dovelo je do toga da smo imali nasilja daleko više nego što je trebalo. Međutim u ovom uvodnom dijelu kada imamo i obrazloženje i razloge za donošenje izmjena ovoga zakona moram reći da sam frapiran sa nekim podacima koji pokazuju koliko je naš sustav neučinkovit. Ako pogledate nemamo niti jednog jedinog podatka koliko su kazni platiti organizatori sportskih natjecanja koje nisu proveli na odgovarajući način. I sam sam član jednog sportskog društva koje organizira natjecanje. I jamčim vam, ukoliko se pregledi na stadionima i organizacija napravi kako treba na stadion ne može biti unešena niti igla. I bez pomoći klubova to odgovorno tvrdim. Neće na stadionima biti niti pirotehnike niti petardi niti bilo čega. Međutim upravo ovaj selektivan pristup prema domaćim navijačima najčešće blagonaklono. Prema gostujućima malo čvršće i malo tvrđe dovodi do toga da imamo izuzetno puno divljanja, alkohola i droge na stadionu. Za mene je zabrinjavajući podatak da je svega 55,27% prekršajnih postupaka privedeno kraju. To pokazuje svu nemoć i nedjelotvornost ovoga sustava. Vjerojatno se najčešće gostujuće navijače ili domaće ako su baš ekstremni odvede prekršajnim sucima. Međutim, imamo u članku 33. postojećeg zakona isto tako mogućnost da prekršaji sudac bude dežuran na utakmicama od visokoga rizika. Ja bih vas molio gospodine državni tajniče, ako imate taj podatak da nam kažete koliko je klubova, odnosno organizatora u suradnji sa policijom dovelo prekršajnog suca na stadion i odmah prekršajno kaznilo one osobe koje su napravile svinjarije? Činjenica jest da nije prilagođen zakon, Prekršajni zakon i dao mogućnost, onu pravu, realnu, da prekršajni sudac uistinu bude na stadionu. Međutim, nažalost svi naši klubovi i kao organizatori pričaju i prodaju maglu. Ako im je uistinu stalo do toga da bude reda na stadionu onda će dežurnih sudaca biti na našim stadionima kada imamo utakmice visokoga rizika. Nažalost to je jednostavno nije napravljeno i to nije tako. Znači nemamo niti podataka, i tu smatram da je ovo obrazloženje nepotpuno i nedjelotvorno, da vidimo i po stavkama kada su kažnjeni organizatori zbog unošenja pirotehnike primjerice. Imamo ovaj posljednji slučaj iz Splita. Mislim da ne treba generalizirati i govoriti samo o Splitu. On je možda ovoga časa sinonim za nešto što se dogodilo, ali ja vam jamčim, bez odgovornosti kluba pirotehnika se na stadionu nije mogla naći. Koliko puta je to jako dirljivo pa tu onda i naši novinari sa puno epiteta, dirljivosti pričaju slavi se obljetnica klub, obljetnica onoga pa navijači imaju bakljade i sve ostalo? Kako im u inozemstvu ne pada na pamet da tako nešto naprave? Moram reći, bio sam u 10-ak država na sportskim natjecanjima pa i u toj čuvenoj Velikoj Britaniji u Birminghemu. Fascinantno je doći na stadion gdje dolaze cijele obitelji. Nema ograde. Ali što je i najvažnije i to je moj stav, u samom stadionu nema policije. Policiji uz dobru organizaciju nije mjesto na stadionu. Na prilazima stadionu, okolo to da. Jer nemojmo zaboraviti, porezni obveznici ove države plaćaju i policiju. Naravno da klubovi nastoje, jer im je to jeftinije da je što manje redara i redarske službe. I upravo zbog toga podržavam trend u ovom zakonu da organizatori snose odgovornost za sve ono što ne naprave kako treba. Međutim, idemo redom. Imam i nekoliko konkretnih primjedaba na tekst samoga zakona i mislim da nema razloga da se on do drugoga kruga ne popravi. Ja osobno smatram i predlažem gospodine državni tajniče da se zabrani točenje alkohola u krugu od kilometar ili dva oko sportskih objekata. Nije dovoljno samo na stadionu. Iako i sada neprincipijelno i sada se u našim sportskim objektima za vrijeme utakmica toči alkohol. Ali oprostite, ako želimo uzeti nešto iz inozemstva što je dobro, ne treba tu previše učiti. Primjerice, u Velikoj Britaniji dvije milje od stadiona je zabranjeno čini mi se 3 sata prije i 2 sata poslije utakmice točenje alkohola. Pri tome, ja bih volio čuti i podatak koliko u to doba naše inspekcijske službe, znači Državni inspektorat idu i kontroliraju koliko se toči pića maloljetnicima. To je posebna priča. Prema tome, moj prijedlog znači, još jedanputa naglašavam, zabrana točenja alkohola u krugu od kilometar, dva. Mislim da to može polučiti dobre uspjehe. Druga stvar. Kad se govori o identitetu osoba koje kupuju ulaznice. A na našim stadionima i na našim sportskim objektima najčešće nemate numerirana sjedala. Prema tome video zapisom možete prepoznati lice, međutim ako je ulaznica na ime i prezime na tom i tom mjestu, ja mogu svoju ulaznicu dati nekome drugome, taj će doći na utakmicu napraviti svinjariju i idemo dalje. Druga je stvar, čini mi se naš Prekršajni zakon, ali i svi zakoni općenito, daju mogućnost da se prekršajne kazne zamjene, ove zatvorske, zamjene, odnosno novčane zamjene zatvorom. Znamo u kakvom su nam stanju naši zatvori, posebno ovi okružni. Imamo problema s smještajem ljudi u zatvore gdje je prevelik pritisak. Ljudi u ovoj neimaštini radije idu u zatvor nego da plate novčanu kaznu. Što je sa društveno korisnim radom? osobno se zalažem da se novčana kazna ne zamjenjuje zatvorom. Ako je ikako moguće, nego sa društveno korisnim radom. I onima koji na športskim natjecanjima naprave prekršaje idemo im, i to bi bio moj prijedlog, da se razmisli za drugo čitanje, da za vrijeme sportskih natjecanja moraju biti angažirani i oko društvenog korisnoga rada. Ali isto tako, u slučaju ponavljanja znači u slučaju recidiva, ne godinu ili dvije, nego doživotno ne dolaženje na sportska natjecanja. Na taj način će jedan dio ljudi ipak paziti šta radi, a za teža djela predlažem bezuvjetnu kaznu zatvora. Jer kada zbog toga ostane bez posla i svega ostaloga, na dva-tri slučajeva, i ostali će paziti što i kako rade. Mislim da bi na taj način dobili ipak više reda nego što ga imamo sada. Isto tako podržavam mjeru da se prekršitelji kada dobiju zabranu i sve ostalo, moraju javiti policiji, međutim onda u članku 14. stavku 3. ne da policija može nego policija mora pokrenuti potragom za osobom koja se ne javi ili nema dobro opravdanje zašto se nije javila. Pri tome smatram da su novčane kazne nedovoljno visoke, posebno za pravne osobe, ali i za fizičke osobe. Osim toga sada ukoliko fizička osoba napravi nekakvu materijalnu štetu, ja postavljam paralelu, kazne su posebno ove prekršajne često puta manje nego što je šteta koja se napravi pa ili pravna osoba ili fizička osoba kojoj se napravi šteta mora u jednoj drugoj vrsti parnice pokrenuti da nadoknadi štetu. Mislim da u ovom zakonu bi bilo dobro, ukoliko nije u suprotnosti sa nekim drugim zakonima, ne poznajem dovoljno, ali da se u tom slučaju i odmah izvrši obeštećenje, za maloljetnika roditelja sa vrlo brzom ovrhom, za punoljetnu osobu ili bezuvjetni zatvor ili plaćanje štete. Znači predlažem evo i s time završavam. Znači umjesto zamjene novčane kazne za kaznu zatvora trebalo bi ići i vidjeti mogućnost društvenog korisnog rada. Mislim da se i … slažu s obzirom da u Hrvatskoj zatvori su prepuni, čeka se na red i na taj način očito nećemo postići željene efekte, da se društveno koristan rad ako je ikako moguće obavlja za vrijeme dok su sportska natjecanja. Nekima bi možda čak bila dobra kazna da nakon što završi sportsko natjecanje čiste stadion ili igralište ili sve ostalo i čini mi se još jača i još oštrija kazna organizatorima ali i ovih prekršajnih kazni, jer jedino na taj način ćemo uz edukaciju koja bi trebala sasvim sigurno ići preko medija i svega ostaloga, popraviti ćemo stanje. Međutim i mediji tu trebaju odigrati ključnu ulogu. Na žalost kada su naši navijači u Europi napravili ili divljali, onda smo pokrenuli da idemo mijenjati zakone, to je moj dojam, a čini mi se da imamo sasvim dovoljno ekscesa u Hrvatskoj, na žalost to rade obično pripadnici navijačkih skupina pojedinih klubova. Kada ste čuli da su navijači Međimurja iz Čakovca, Belupa, Intera napravili svinjarije. Obično to naprave oni koji … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] po cijeloj Hrvatskoj. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Milanka Opačić koje nema pa gubi pravo. Na redu je gospodin Mirko Filipović također kojeg nema i gubi pravo. Na redu je gospodin Drago Prgomet koji također ga nema pa gubi pravo. I na redu je gospođa Dorotea Pešić Bukovac koje također nema, pa molim državnog tajnika da se završno obrati. Izvolite.
Hvala lijepo. Ja ću zaista biti kratak i zahvaliti svima koji su sudjelovali u raspravi zbog toga što ocjenjujem sve rasprave svih sudionika konstruktivnima, dobronamjernima i usmjerenim ka onome čemu svi težimo, to je da nam sportska borilišta ne budu ratišta nego da budu zaista mjesta gdje će se obitelji skupljati, gdje će biti sigurni, gdje će pratiti sport a ne razmišljati o tome da li će se vratiti kući razbijenih glava. Mislim da je iz ovoga jasno, iz prijedloga zakona, da ovim zakonom ono što je i većina zastupnika rekla, želimo podijeliti odgovornost, odnosno želimo osigurati da svatko tko sudjeluje u sportu na bilo koji način, preuzme i svoj dio odgovornosti. Mislim da je ovo prva i osnovna intencija zakona zbog toga što veliki dio obveza i odgovornosti se predviđa novih i za organizatore. Isto tako se ovim zakonom predviđaju mnogo strože sankcije, možda ne još dovoljno stroge ali ipak puno strožije za huligane, za delikvente, za prekršitelje, a naročito za recidiviste oni koji su poznati po učestalom i ponovljenom kršenju zakona i huliganskom ponašanju. Isto tako sam svjestan i siguran da isto moramo u svim segmentima društva razvijati športski duh i kulturu zbog toga što je to osnova temeljem kojih se može najefikasnije suzbiti huliganstvo i divljaštvo na športskim natjecanjima, ali i o svim segmentima društva počevši od škola gdje isto ima problema na sve strane. Do sada je bila situacija zaista da se ponekad stvarao privid da MUP možda pretjeruje u osiguranju pojedinih utakmica, međutim ono što sam rekao to nije želja MUP-a zbog toga što svako osiguranje športskog natjecanja sa puno policajaca MUP enormno košta. To dodatno opterećuje proračun MUP-a, to nam stvara velike troškove i mi želimo prenijeti odgovornost i na one koji od tog bavljenja sportom imaju koristi, to su prije svega klubovi, sponzori i svi oni drugi koji kroz taj sport ostvaruju određene profite. Želimo isto tako osigurati i kroz druge zakone u izradi kojih smo sudjelovali da se osigura zaista jedan dobar ambijent za razvoj sporta zbog toga što je mislim svima jasno ukoliko ima nasilja na športskim natjecanjima neće biti publike, ukoliko nema publike, nema poticaja, nema sredstava, nema prihod od ulaznica tako da je to sve skupa sve izuzetno povezano i mislim da smo svi skupa na dobrom tragu. I još samo za kraj da kažem da smo o svemu ovome vodili računa i da smo ovaj prijedlog zakona prezentirali i predstavnicima Hrvatskog olimpijskog odbora, predstavnicima svih športskih saveza i rukometnog, nogometnog, vaterpolskog, i svi su predstavnici i Hrvatskog olimpijskog odbora i svih športskih saveza podržali ovaj zakon. Bilo je možda određenih dilema da li će ovaj zakon ako se usvoji donijeti dodatna financijska opterećenja malim klubovima koji bi mogli predstavljati problem. Ja odgovorno tvrdim da neće zbog toga što praćenjem incidenata i nasilja na športskim natjecanjima najmanje ih je na natjecanjima malih amaterskih klubova, najviše ih je na natjecanjima velikih profesionalnih klubova koji od tih utakmica, odnosno od drugih popratnih aktivnosti vezanih uz sport ostvaruju profite, ostvaruju prihode. Tako da sigurno ovaj zakon, odnosno izmjene i dopune zakona neće opteretiti male amaterske sportske klubove i kolektive nego će prije svega osigurati puno više reda, puno više sigurnosti, puno više kulture na športskim natjecanjima, a sigurno je to sve skupa u interesu cijelog hrvatskog športa. Hvala vam lijepa još jedanputa svima koji ste sudjelovali i očekujem da ćemo u drugom čitanju dio vaših primjedbi usvojiti i donijeti zaista kvalitetne i dobre izmjene i dopune zakona koje će osigurati puno više kulture, reda i mira na našim športskim natjecanjima. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Sutra u 9,30 sati započinjemo sa Prijedlogom zakona o športu. Hvala.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima, prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sprječavanju nereda na športskim natjecanjima. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 97 glasova za i 5 suzdržanih donesen predloženi zaključak. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Na dnevnom redu je - Prijedlog zakona o športu, prvo čitanje, P.Z. br. 437. Predlagatelj Zakona je Vlada. Radi se o prvom čitanju. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, obitelj, mladež i šport i za turizam. Ministar znanosti, obrazovanja i športa, Dragan Primorac će dodatno obrazložiti Prijedlog zakona. Izvolite ministre.