Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Ovim kratkim izmjenama prijedloga zakona, zapravo Zakona o športu Klub SDP-a, dakle tim jednim malim normativnim izmjenama želi postići značajne izmjene u sadržaju samog Zakona o športu. Ukratko o čemu je riječ. Mi u Hrvatskoj imamo jedan veliki paradoks, da su naši profesionalni klubovi koji vrte ogromna sredstva i gdje god se vrte ogromna financijska sredstva na žalost tu je jedan veliki iznered koji onda ne samo da baca veliku sjenu i ljagu na sam šport nego uopće i na sve one koji daju ta javna sredstva u udruge. Dakle, želimo riješiti da profesionalni klubovi preoblikuju se u dioničko društvo i to ne na onakav način kakve mogućnosti samo daje do sada postojeći Zakon o športu. Dakle, ovim izmjenama i dopunama odredili bi obavezno preoblikovanje športskih klubova sa profesionalnim statusom. Isto tako i rok u kojem su profesionalni klubovi to preoblikovanje dužni učiniti. Dakle, takvi klubovi, profesionalni klubovi gdje se vrte ogromna sredstva dužni bi se bili preoblikovati u športsko dioničko društvo u određenom roku. Za napomenuti je, to je nešto što je opće poznato da amaterski šport čini okosnicu športskih aktivnosti naših građana, pa tako potpuno športske amaterske udruge čine više od 90% ukupno registriranih športskih klubova u Republici Hrvatskoj. Po nacionalnoj klasifikaciji športskih klubova i unatoč tomu, dakle iako je tome tako upravo ti športski klubovi dobivaju najmanje sredstava, a obuhvaćaju najveći broj građana. Jedinice lokalne samouprave za profesionalni šport izdvajaju enormna sredstva dok se samo neznatna sredstva raspoređuju za zadovoljenje športskih aktivnosti građana. Istovremeno zbog nedostatka sredstava u njihovim proračunima nikad nema dovoljno sredstava za socijalne programe, za gradnju škola, vrtića, doma za stare i nemoćne, općenito za komunalne potrebe građana. Jednako tako i na državnoj razini građani ostaju gotovo bez svih dosadašnjih pogodnosti i povlastica, uvedeni su novi porezi, odustaje se od mnogih kapitalnih ulaganja. Nema dovoljno sredstava ni za socijalu, ni za zdravstvo, ni za školstvo. Prema tome, vrlo teške ekonomske prilike u zemlji zahtijevaju štednju, racionalno ponašanje sviju, te posebno krajnje obazrivo korištenje javnih sredstava. Sada već kronični nedostatak financijskih sredstava za zadovoljenje elementarnih državnih i javnih potreba čime se država suočila, ali isto tako i jedinice, mnoge jedinice lokalne samouprave nameću hitnu reformu financiranja profesionalnog športa u Republici Hrvatskoj. Međutim, za napomenuti je da čak i da ekonomske prilike nisu takve, da su u biti neprilike, da su daleko povoljnije Hrvatskoj je i u ovoj domeni potrebna pravednija raspodjela javnih sredstava. Nikako nije prihvatljivo da jedna manjina troši gotovo sva sredstva namijenjena za športske aktivnosti. Dakle, i elementarna pravda traži drugačiju, pravedniju, moralniju raspodjelu sredstava. Što bi se konkretno ovim zakonom vrlo brzo trebalo postići? Dakle, obveznim preoblikovanjem svakog profesionalnog kluba u športsko dioničko društvo postići će se prije svega veća transparentnost u financiranju profesionalnog športa, eliminirati potencijalna, prije svega ona najgora, najgori vid korupcije, politička korupcija. A kod takvog stanja stvari dolaze do izražaja interesi potencijalnih ulagača u profesionalne športske klubove koji su za takvo ulaganje zainteresirani prvenstveno radi afirmacije, odnosno zadovoljenja njihovih legitimnih interesa, reklamiranja svojih proizvoda i usluga, svojeg trgovačkog društva. Zato postoji jedan odličan primjer da sada ne navodim konkretno ime kluba, ali upravo koji se preoblikovao iz društva u trgovačko društvo i koji su vrlo, dakle za vrlo kratko vrijeme postigli značajne športske rezultate u košarkaškoj sezoni i izborili se za kvalifikaciju za europski kup. Dok s druge strane neki također, nekada poznati klubovi, sada još uvijek poznati ali samo po imenu a ne i po igri s velikim ulaganjima javnog novca nisu uspjeli ne samo postići takve rezultate, nego i one koji zadovoljavaju, odnosno koji postižu možda neki klubovi iz drugih liga. Na ovakvom principu uglavnom djeluju klubovi u Europi, a samo manji broj u nekim oblicima mješovitog vlasništva. Dakle, ostvarit će se uštede u državnom proračunu i u proračunu jedinica lokalne samouprave. Više novca dobivat će amaterski sport. Znatno većem broju građana olakšat će se bavljenje športskim aktivnostima. Masovni amaterski šport u vrlo kratkom vremenu može postići razinu zdravlja građana. Nema nikakve sumnje da je umjerena športska aktivnost čovjeku potrebna radi njegovog psihofizičkog zdravlja. Športske aktivnosti nisu samo potrebne djeci i mladeži, nego i odraslima pa čak i najstarijima, odnosno svim dobnim skupinama. Zemlje zapadne Europe koje su se posvetile i koje su posvetile brigu za svoje građane u pravcu njihove angažiranosti u športskim aktivnostima to istraživanja sva pokazuju bilježe produljenje života i bolje zdravlje svojih građana. Dakle, to želimo i mi za svoje građane. Evo još jedanput napominjem, ove izmjene imaju svega nekoliko članaka, par članaka. Ponavljam evo da se člankom prvim želi odrediti da svaki novonastali profesionalni klub može djelovati samo kao športsko dioničko društvo. Člankom drugim tom odredbom želimo postići da dosadašnji športski klub udruga za natjecanje koje profesionalni športski klub mora biti preoblikovan u športsko dioničko društvo. I člankom trećim određujemo rok kada se udruge građana moraju preoblikovati u profesionalni klub. I člankom četvrtim određeno je vrijeme stupanja na snagu. Zbog toga smo i predložili hitnost, hitnu proceduru ovog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, obitelj, mladež i šport? Predstavnik Vlade? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Perica Bukić. Izvolite.
Poštovani dopredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Odmah na početku bih htio izraziti zadovoljstvo što je na dnevnom redu saborske rasprave tema upravo sport. Iskoristit ću ovu prigodu u ime Hrvatske demokratske zajednice i svoje osobno ime još jednom istaknuti i naglasiti važnost i ulogu sporta u društvu i državi. Ono što također držim važnim napomenuti je da sam uvjeren da oko ključnih problema u sportu kad bi mu se posvetilo malo više vremena ne bi bilo previše različitosti u stavovima i mišljenjima, i to mi daje nadu da sport ipak ima šansu, priliku za preživljavanje, tj. za opstanak, unatoč svim ogromnim financijskim, a usko vezano na to i organizacijskim problemima kojima smo svjedoci. Rasprave o problemima u sportu na žalost nisu česte, dapače vrlo rijetko se dotaknemo Zakona o sportu, a isto tako i bilo kakve rasprave na temu o problemu o sportu, i upravo me tim više žalosti ovaj prijedlog SDP-a koji ni formalno, a još manje sadržajno ne donosi baš ništa pozitivno u odnosu o sportu, te nimalo ne pomaže poboljšanju rješavanja problema prisutnih na svim razinama funkcioniranja sporta. Osim prve rečenice s kojom se svi možemo složiti o potrebi racionalnog ponašanja u sportu, ali i nače naravno u društvu sve ostalo mislim da je promašilo cilj. Spominje se reforma financiranja profesionalnog sporta u Republici Hrvatskoj da se istovremeno uopće nema uvid u postojeći sustav financiranja sporta, sportaša, klubova, saveza i pojedinaca. Svi oni svjetski priznati rezultati, kojima se ponosimo i s druge strane količina sredstava koja je na žalost bitno manja nego u državama koje su nam direktni konkurenti, tu naravno mislim prije svega na države s kojima se možemo uspoređivati najčešće iz našeg okruženja. U SDP-ovom prijedlogu se naglašava, sad smo to čuli enormno ulaganje u sport od strane jedinica lokalne samouprave, i daje se usporedba sa povećanim troškovima života, nedostatkom sredstava za izgradnju škola, vrtića, itd. Osim što bi … [[Ne razumije se.]] ovaj navod demantirala, jer ulaganje u sport je sve samo ne enormno, moram priznati da me zaista neugodno iznenadilo ovo miješanje krušaka i jabuka koje još jednom pokazuje da se čak i u fazi predlaganja promjena Zakona o sportu nema ni najmanje volje ni želje ući malo dublje u srž problema i zaista pokušati razumjeti što je to sport, što znači i koji su stvarni problemi u sportu. Ne mogu se oteti dojmu da ovaj prijedlog izmjena Zakona o sportu treba u naslovu nositi ime Prijedlog Zakona o nogometu ili točnije o Dinamu. Ja ću, iako sam to dosad već napravio nekoliko puta, još jednom naglasiti važnost i ulogu sporta. Dakle malo je događaja koji mogu tako u trenutku pokrenuti naciju kao što su to sportski rezultati, kako pojedinaca, tako i naših nacionalnih selekcija. Na stotine tisuća ljudi je direktno, milijuna brojeno indirektno vezano uz sport. Sport zauzima 20-ak posto prostora svih medija, kako pisanih, tako i radio i TV postaja. Treba li posebno isticati značaj sportskih natjecanja i događanja za popunjenost hotela, restorana, za rad turističkih agencija, za cestovni, zračni i drugi promet? Najveći utjecaj na zdravlje populacije dugoročno i sustavno upravo ima sport. Sport je najbolji način uključivanja osoba s invaliditetom u stvarni svakodnevni život. Sport posebno kod mladih ljudi ima ogromnu ulogu u odgoju i obrazovanju, samopouzdanju i vjeri u sebe. Sport je također i najbolje sredstvo u borbi protiv svih ovisnosti, duhan, alkohol, droge. Također sport je najbolja i najuspješnija promidžba grada, regije, te posebno nacije i države. Kolika je uloga važnost sporta u zdravstvu, turizmu, gospodarstvu, također i povezanost vrhunskog sporta, znači svjetski priznatih i poznatih sportaša, njihovih rezultata, i masovnog sporta, sporta djece i omladine. Sve ovo su više nego ozbiljni argumenti da se sa problemima sporta treba pozabaviti sustavno, bez predrasuda, argumentirano, rekao bih čak znanstveno. Naime kad već spominjete potrebu profesionalizacije sportova, tj. klubova sportaša itd., trebali bi ipak znati da bi prepuštanje klubova, sportova i sportaša tržištu značilo bez imalo pretjerivanja trenutno ukidanje većine sportskih klubova. Osim doslovno dva, tri kluba, jednog smo sad čuli spomenutoga, ali osim dva, tri kluba koji su igračka uspješnih poduzetnika, svi ostali klubovi bi se ugasili preko noći. Vi također trebate znati, ako imate doma djecu, a to i sami vidite da u današnjem načinu života jedina mogućnost bavljenja sportom, čak bih rekao jedina moguća tjelesna aktivnost je vezana gotovo i isključivo na rad u klubovima. Ako idete korak dalje vidjet ćete da broj djece i mladih u tim klubovima gotovo u pravilu ovisi o uspješnosti pojedinog sporta, bilo u klupskom, bilo u reprezentativnom rangu natjecanja. Mogao bih vam ovdje navesti niz primjera koji to potvrđuju, tu povezanost tisuća i tisuća mladih koji su angažirani u sportu, u odnosu na velike uspjehe naših klubova ili reprezentacija. Također i u odnosu na uspješnost pojedinaca u tim sportovima tih naših najvećih sportaša koji su vrlo često direktan povod djeci bavljenja upravo tim određenim sportom. S druge strane kad bi napravili studiju koja bi obuhvatila tih tisuće djece, koja su aktivna u sportskim klubovima i usporedili sa djecom koja se ne bave sportom, mislim da bi tek tada spoznali punu važnost stotina i stotina trenera, sportskih djelatnika, koji te mlade ljude uče životnim vrijednostima, koji odrastaju u zdravom okruženju i koji od samih životnih početaka uviđaju važnost rada, truda i zalaganja, a sve vezano na postavljanje i postizanje životnih ciljeva. Ne želim politizirati ovu temu, sport treba suglasje svih nas. Dajmo priliku Nacionalnom vijeću za sport, tijelu koje je nadležno za prijedloge i sugestije vezano na probleme o sportu, te u raspravi koje očekujem kroz koji mjesec pomozimo svi zajedno da sport dobije mjesto u društvu koje mu pripada i koje svojim rezultatima i važnošću zaslužuje. Hvala na pažnji.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, uvažena gospodo zastupnici. Strana 1. ovoga prijedloga zakona doslovce govori, citiram vrlo teška ekonomska prilika u zemlji zahtijevaju štednju, jasno racionalno ponašanje sviju, i onda se navodi dalje jedinice lokalne samouprave za profesionalni sport izdvajaju enormna sredstva dok se neznatna sredstava raspoređuju za zadovoljavanje športskih aktivnosti građana, itd., itd. Sad ja bih rekao ovako, da ta tvrdnja, da lokalne samouprave enormno izdvaja za profesionalni sport, najvjerojatnije ne odgovara većini jedinica lokalnih samouprava. Činjenica jeste, ono sa čime se slažem da novaca u ovom trenutku nema. Biti će ga zasigurno u vremenu koje je pred nama, još i manje. Mene stalno pitaju da li ima smisla npr. da jedan nogomet ili rukomet financira HEP, Hrvatske vode ili neko komunalno poduzeće, recimo neki Vodovod, Čistoća u nekome malome gradu itd. Zašto pitaju? Pa zato jer i sami ljudi primjećuju da jedan HEP ima 100%-ni monopol u državi pa se postavlja pitanje što će im ta vrst reklama, a da ne govorimo o jednom Vodovodu u jednom malome gradu ili tome slično. Međutim, s druge strane kad bi oni prestali financirati recimo sport, nije bitno da li je riječ o amaterskom ili profesionalnom, od ovoga sporta koji je sigurno postigao za zemlju koja broji svega 4,5 milijuna stanovnika nevjerojatno lijepe stvari vjerojatno ne bi bilo ništa. Činjenica je isto tako da vjerojatno ni amaterskog sporta bez profesionalnog sporta ne bi bilo. Ali, sad se onda postavlja pitanje gdje u ovoj osiromašenoj … [[Govornik se ne razumije.]] državi doći do novca? Tko u ovoj zemlji ima novaca osim recimo 5, 6 velikih tvrtki, da ih ne nabrajam od Konzuma recimo na dalje, imamo 2, 3 pivovare koje ulaze u sponzoriranje tog profesionalnog ili ne znam kakvoga sporta. Imamo 2, 3 osiguravajuća recimo društva koja se u financiranju sporta pojavljuju, nekoliko tih telekomunikacijskih tvrtki, 5, 6 banaka i de facto osim tih 30-ak tvrtki u RH vi nemate nikoga tko može financirati i pratiti sport. E onda što se radi? Sport jasno prate ovi javni sustavi. I nemamo se što farbati, mi možemo i otvoreno priznati da je to svojevrsno izvlačenje da ne kažem pranje novaca i to svi zapravo znate. Međutim, što bi značilo preoblikovanje profesionalnih sportskih društava u dionička društva? To bi značilo stečaj u roku odmah svakog profesionalnog kluba. Netko će reći pa eto nedavno se Hajduk na taj način preoblikovao, međutim i sami vidimo kakve se rezultate zapravo od tog kluba može očekivati i što postiže. Ništa drugačije nije recimo ni sa nekim drugim nogometnim klubovima u Hrvatskoj. Hrvatska još uvijek nažalost nije Europa. Netko će reći ne znam i Istru 1861 da nije preuzeo ovaj Rus vjerojatno ne bi više bila u Prvoj ligi, ne bi bila na tom nogometnom tržištu. Rekoh financiranje klubova javnim novcem je vjerojatno na rubu legalnosti. Kada bi se ušlo u njihove poslovne knjige i kako se to radi velika većina bi završila na USKOK-u. No sad dobro ja jesam normalno za amaterizam, jesam za čiste račune u tom profesionalnom sportu, ali još jedanput ću kazati da d.d., znači kada bi se klubovi organizirali kao trgovačka društva to bi značio stečaj najmanje za 95, ako ne možda i za sve klubove u RH. Ali, se slažem da se po tom pitanju isto tako nešto mora napraviti. Da li bi se od tog stečaja mogli izbjeći, da li bi ga izbjegli nogometni klubovi? Vrlo teško, ne bi. Da li bi ga još manje plaćeni rukometni klubovi koji su isto tako zadužili recimo Hrvatsku mogli izbjeći od stečaja kada bi ih organizirali kroz tu formu trgovačkog društva? Vjerojatno ne bi. Isto bi bilo sa jednom košarkom, isto bi bilo sa vaterpolo klubovima itd. Činjenica je isto tako da se novac najvjerojatnije više ne može izvlačiti za profesionalni sport na način na koji se dosada izvlačio iz tih javnih sustava i možda je recimo ovo trenutak ili prilika da idemo sa jednim ovakvim eksperimentom. S druge strane kada vidimo kako je Hrvatska centralizirana, kako je Hrvatska ustrojena ispada da osim zagrebačkih ne znam, osim zagrebačke ekonomije de facto i osim zagrebačkih klubova niti jedan drugi grad ozbiljno ne može financirati sport na svom području ili u svojoj regiji. Zašto spominjem Zagreb? Zato jer su tu sjedišta svih velikih banaka, uglavnom svih monopolista, svih velikih javnih sustava, najvećih kompanija. Ukupno gledano danas od 100% novaca koji se vrti u Hrvatskoj 60% se vrti na području Grada Zagreba u kojemu boravi negdje oko 800 tisuća ljudi. Ima normalno entuzijasta, ja ću npr. spomenuti ne znam boćare – Buzetski trio koji su bili pred 2 godine i europski prvaci, ali isto tako i to boćanje košta. Košta prije svega trio, odnosno Milana Pavlića točnije. Da novaca nema ni boćari Buzetskog tria ne bi bili europski prvaci, ne bi bili državni prvaci, ne bi bili ili ne bi igrali u Europskoj ligi. A boćanje je boćanje spram jednoga nogometa, to su naprosto ili vaterpola ili rukometa ili košarke neusporedive neke veličine. Ali, eto jedan gradić od 6 tisuća stanovnika pred 2 godine imao je europskog prvaka. Kao što košta boćanje tako košta rekoh nogomet, tako košta rukomet, atletika, skijanje. Evo sada je Kostelić prepustio možda i neku od medalja da bi se mogao takmičiti u Europskom kupu jer je tamo ili tamo leži novac. Znači, to je taj primjer kada recimo taj jedan privatni kapital, kada entuzijazam jednog čovjeka Milana Pavlića dovede jednu malu skupinu, jedan grad do europskog prvaka. Ali, da Milan nema novaca e ništa ne bi bilo ni od rezultata tria. S druge strane grad Buzet, sad sam razgovarao baš sa gradonačelnikom, reci mi koliko izdvajate za trio kaže bezobrazno malo, između 25 i 30 tisuća kuna. Znači, grad jednostavno za takav jedan klub ne izdvaja, izdvaja se za druge amaterske. Ali, još jedanput kažem da nema novaca ne bi bilo ni rezultata. Mi možemo isto tako pogledati što se pred mjesec ili dva dana u ovome gradu u Zagrebu dešavalo s financiranjem recimo Cibone kojoj je isto tako prijetilo gašenje, stečaj ili ne znam kako su oni bili organizirani. Da Bandić nije uskočio, da nije pronašao sredstva vjerojatno od tog kluba koji je možda postigao i najveće klupske rezultate u povijesti ne znam hrvatskog sporta danas ne bi bilo ništa. I neka mi Bukić koji je bio na čelu vaterpolo vrste ne zamjeri ako kažem da je možda Cibona postigla najveće sportske rezultate, možda nije ali ajde. Ja osobno smatram da je nogometna reprezentacija godine 98. ali sada pustimo ukuse. Za kraj možemo probati sa ovim d.d. ali nisam siguran da će nam to uspjeti, dapače gotovo sam uvjeren da ćemo tijekom noći gotovo sve profesionalne klubove poslati u stečaj, a tek onda će taj bankrot prisiliti lokalnu samoupravu, ministarstva, gradove, općine, županije da ponovno izdvajaju sredstva za ono sa čime se identificira mnogi građani u našim malim gradovima, općinama, regijama i tome slično. Sve u svemu u najmanju ruku sam suzdržan prema ovakvom Prijedlogu zakona.
Hvala. Dva ispravka, prvi gospodin zastupnik Perica Bukić.
Evo zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Drago mi je da je gospodin Kajin ponovio otprilike i moja razmišljanja vezana za sport, ali moram ispraviti jedan navod jer mislim da ulaganje velikih tvrtki u sport nazvati pranjem novca je apsolutno neprimjereno čak bih rekao skandalozno, ja molim da ti termini se ubuduće ne koriste jer ni u kom slučaju ne mogu pristati na takvu kvalifikaciju. A što se tiče klubova Mladost je najtrofejniji klub na svijetu sa 7 naslova prvaka Europe.
Gospodin zastupnik DAniel Srb.
Hvala lijepo, cijenjeni kolega Kajin je u svom izlaganju rekao kako jedino u Zagrebu postoje financijski kapaciteti koji mogu financirati vrhunske sportske rezultate i zato ih ima samo u Zagrebu. Naime, to iako postoje ozbiljni problemi i sigurno je da distribucija tih novaca nije dobra, ali nemojmo zaboraviti Split ima više Olimpijskih medalja od Zagreba, prema tome postoji jedan veliki disbalans između načina trošenja sredstava i onih ukupno osiguranih sredstava.
Pojedinačna rasprava, gospodin zastupnik Gordan Maras. Niste se prijavili.
U pravilima piše da se pogreška može ispraviti ako sudac to utvrdi prije ...
Ako lopta nije prešla polovicu crte.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle, dobro da se vodi ovakva rasprava, vidim da su se već počeli iz različitih Hrvatskih krajeva natjecati čiji klub ima bolji uspjeh. Polako, sada sam ja mislio krenuti sa Dalmacijom, tako da gospodinu Kajinu želim samo reći da je Jugoplastika, odnosno Split bio jedan put više prvak Europe nego Cibona. I Pop 84, a tako ... Slobodna Dalmacija, pa Croatia osiguranje, ali sada negdje ne može u regionalnu ligu i to je problem financiranja profesionalnog sporta. Dakle, da se nakratko osvrnem o nečemu što je govorio gospodin Bukić pa ću ja pokušati sistematizirati. Dakle, sport ugrubo dakle bavljenje sportom možemo podijeliti u četiri kategorije. Prva kategorija je školski sport, to je ono što škole, država preko obrazovnog sustava, preko škola osigurava djeci u tom uzrastu da se bavi sportom, iz razno raznih razloga, neki od tih se prepoznaju kao talenti pa se nastave dalje baviti sportom, nekima ostaje jedino bavljenje sportom u školi pa se onda toga sjećaju i prepričavaju sa sjetom. Jedan dio dakle svakako ima svoju odgojnu crtu, naravno jer su onda djeca u dvoranama, na igralištima, nisu na ulici, i manje su izložena opasnosti negativnih štetnih utjecaja sa ulice. Po školskome sportu ovaj prijedlog izmjena Zakona ne govori. Druga vrsta sporta, kada gledamo motive zašto se ljudi bave sportom može biti rekreativni, to je ono što svi građani u svojoj organizaciji ili organizaciji neformalne grupe prijatelja naprave da jednom, dva, tri, pet koliko mogu puta tjedna iskoriste nešto što im lokalna samouprava ostavi besplatno, dakle igrališta na kojima ne treba plaćati trim staze, atletske staze itd., ili društvo se skupi, skupi nešto novaca, plati dvoranu i ode igrati naravno za svoj gušt, ako plate sami onda nije na trošak države. Dakle, ni o toj vrsti sporta ovaj zakon ne govori. Treća vrsta je amaterski sport, to je ono već kada nešto ozbiljnije od rekreativnog kada se u organiziranim klubovima provode organizirana natjecanja ili pak u pojedinačnim sportovima kada se netko sam bavi sportom, ali mu to nije posao od kojega živi. On radi nešto drugo ili je nezaposlen, nezaposlena, ne živi od bavljenja sportom, možda kroz nekakve vidove pomoći uspije svoj budžet popraviti, ali u osnovi ni o toj vrsti sporta ova izmjena Zakona ne govori. I naravno, četvrti je profesionalni sport, to je ona vrsta sporta kada sportaši se bave nekim sportom i od toga žive, primaju plaću, to im je jedino zanimanje i o tome govori ovaj Zakon. MI bi kolegice i kolege jednostavno željeli da se u to područje uvede red, na način da financiranje bude jasno i transparentno, da vlasništvo ili upravljanje bilo klubovima bilo drugim vrstama udruga, bude također jasno i transparentno i što je najvažnije da oni koji od toga zarađuju da plaćaju porez državi. Zbog toga mi je na neki način žao što kolege IZ HDZ-a nisu prepoznali našu želju da se naplaćivanjem poreza između ostaloga i od transfera malo popravi situacija u državnom proračunu, jer doista nije logično da netko tko se javno hvali izvozom usluga u vrijednosti nekoliko desetaka milijuna eura na taj "iznos usluga" nije platio niti kune ili niti centa poreza. Dapače, kada se to propituje onda se dobije kvalifikacija sotone nastavka velikosrpske politike itd. a jedni moj grijeh je bio ustvari što sam premijerku pitao koliko je gospodin Mamić platio poreza na transfere s kojima se hvalio. Dakle, postoji jedno pravilo koje je uvriježeno u funkcioniranju ove vrste sporta, a to je otprilike sljedeće, ulaganja su državna ili lokalna, rizik je državni ili lokalni, uspjesi su zajednički, a novac je samo moj. Tako danas funkcionira između ostalog i klub kojeg je gospodin Bukić spomenuo i mi to želimo promijeniti. Ako je nešto od nečeg moguće zaraditi, ako nešto donosi prihod neka se to onda stavi u formu koja je logična, a to je da se zna tko je vlasnik, da vlasnik ima dionice, da su te dionice nisu na tržištu ili jesu na tržištu i da vlasnik nosi rizik poslovanja tog kluba. Ukoliko to nije moguće promijeni se forma, klub postaje amaterski, natječe se tamo gdje se može natjecati, ime ostane i kako bi rekla jedna stranka u prošlim izborima idemo dalje dok se ponovno ne stvore uvjeti da klub može normalno funkcionirati. Postoji u raspravama prethodnika nekoliko stvari koje mislim da se krivo shvaćaju. Dakle, pitanje stečaja kluba, stečaja udruge. Prvo, ako klub ne smije u stečaj, a zašto smiju poduzeća, ne vidim po čemu bi radnici koji rade u tvrtkama koje ne mogu ostvarivati novce da bi dali plaću bili u boljem položaju od radnika profesionalaca, pa bili oni i sportaši u klubovima koji također ne mogu izdvajati za plaću. Imamo slučaj recimo jednog vaterpolo kluba, evo tu je gospodin Bukić koji je svoje igrače ostavio u dugovanjima, formirao novu udrugu sa novim imenom, skoro sa novom upravljačkom strukturom i nastavio se natjecati u istom rangu natjecanja kao i prethodni pravni slijednik s istim imenom. I da nisu o tome novine pisale i da se nisu oni kojima je ta prethodna udruga bila dužna pobunili, ne bi o tome ni znali. Imamo slučaj i Udruge Dinamo koja je ostala dužna Igoru Cvitanoviću i onda su se preregistrirali, pod drugom pravnom osobom nastavili natjecanje i ponovno ista stvar. Ovo što se događa u Hrvatskom nogometnom savezu i načinu odlučivanja i upravljanja to je već postala opća poznata priča, a o tome ne govori ovaj zakon pa ne želim izlaziti iz teme. Ukoliko se dogodi da klub ne može podmirivati svoje obaveze i kako je rekao gospodin Kajin ode u stečaj ili treba otići u stečaj, a postoje ljudi koji ne žele da taj klub ode u stečaj, neka kupe dionice tog kluba i neka nastave raditi normalno. Pa ako je interes lokalne samouprave da taj klub ostane, neka ona transparentno i jasno uđe u vlasništvo, otkupi dionice i ponovo će klub normalno funkcionirati. Kada lokalnoj samoupravi više ne bude moguće plaćati to, onda će ona izaći. I tko bi onda plaćao financiranje tog kluba, ako nema lokalne samouprave, ako nema sponzora, ako nema države, pa normalno da će klub prestati funkcionirati, upravo zato je pravo svih da ulažu u sport, ali na način koji je transparentan, koji je na neki način da ga nazovemo normalan i logičan, a ne da nam se događa ovo što nam se sada događa između ostalih i sa Dinamom. Prema tome, nama je politika po kojoj bi ulaganja bila državna ili lokalna, uspjesi zajednički, a novac samo Mamićev neprihvatljiva i to želimo promijeniti. Zbog toga su ove izmjene zakona i čudi nam se da se rasprava proširila na nešto što nije tema ovog zakona, ali dobro je kada se priče o sportu. Neki sportski savezi košarka i vaterpolo, pa i jedak klub hokeja na ledu pronašli su nove forme natjecanja, natječu se u regionalnim ligama sa više ili manje uspjeha, sa većim ili manjim zanimanjem sponzora ili sa većim ili manjim zanimanjem publike. U nogometu to još nije moguće, nije niti vrijeme za to sazrelo ima i svojih sigurnosnih aspekata, ali vidite da su i ti klubovi i ti savezi tražili način kako da na neki način i ostanu na tržištu, kako da svoju kvalitetu natjecanja kvalitetu povećaju, kako da povećaju zanimanje publike i u tome su uspjeli. I tim putem trebaju ići i svi drugi formi koja je prihvatljiva. Ovako da imamo udruge građana koje ostvaruju enormne prihode, čiji način upravljanja nije ni jasan ni transparentan o tome smo mogli čitati na koji način se formiraju skupštine tih udruga i da još žive na račun poreznih obveznika legalno što je još više zabrinjavajuće jer Vlada u tome ne vidi problem, takvu situaciju treba promijeniti i zbog toga smo potaknuli ovu raspravu. Zakon je iako je se radi samo o dvije izmjene u 4 članka u prvom čitanju, nemamo iluzija da će on biti upućen u drugo čitanje, odnosno mislim da će ga vladajuća većina odbiti ali problem ostaje. I sada se možemo samo zapitati zašto problem ostaje? Kome smeta da netko tko zaradi taj novac uplati u državni proračun? Možda onima koji je gost gospodin Mamić bio na njihovim općim saborima vrlo rado primljen ili možda onima koje je on financirao ne na način državni proračun nego na način kakav će po novinama ... Zahvaljujem.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Ispravljam navod kolege Bauka koji kaže kako kolege iz HDZ-a nisu prepoznali našu želju da se uvede reda u sport i da se taj novac iz profesionalnog sporta prestane prelijevati u privatne džepove. Konstatacija nije točna. Kolege iz HDZ-a su prepoznali tu našu želju i zato se i protive ovom prijedlogu zakona.
Gospodin zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine ... ja ću za razliku od vas govoriti o argumentima. Dakle.
Ništa vi niste dali. Izvolite nastavite.
Dakle, nažalost kolega Bauk je u svom govoru pobrkao niz definicija, odredbi koje su definirani u nekim drugim zakonima. Dakle, kad govorite o porezima i oporezivanju onda morate to riješiti kroz Zakon o porezu na dohodak i da ste pročitali Zakon o porezu na dohodak onda bi vidjeli da oporezivanje primanja sportaša u Republici Hrvatskoj je itekako regulirano. Druga stvar, da mi Opći porezni zakon ne brani rekao bih vam koliko je Dinamo i Hajduk platio prošle godine poreza na sve ono što njihovi igrači dobivaju kao isplatu. To je jasno regulirano i definirano zakonom, prema tome ne možete reći da to nije. Druga stvar, dotaknuli ste se još jedne teme, a to je problem menadžerskih kuća. One su definirane nekim drugim zakonom. I ako ste htjeli riješit ovo sve što ste govorili onda ste trebali promijeniti tri ili četiri zakona. Sve trpat u jedan zakon što ne možete riješiti, donositi optužbe bez argumenata mislim da naprosto nije dobro i neće nas dovesti nigdje, nećemo zavesti reda u šport. Mislim da ste pročitali Zakon o porezu na dohodak onda bi vidjeli da je već učinjen jedan veliki korak. Treba riješiti još neke stvari. Druga stvar, ako želimo…
Dobro.
Govorit o oporezivanju onda trebate vidjeti kako su to riješile neke druge zemlje gdje njihovi klubovi godišnje okreću po nekoliko desetaka…
Dobro. Hvala lijepa.
Ili više od 100 milijuna eura pa bi onda ovakve priče koje vi pričate naprosto ne bi nam palo na pamet da govorite.
Kolega Kajin, niste podigli pločicu. Ja sam promatrao vas upravo u ovim trenucima nego ste digli naknadno nakon što je već završio govor. Idemo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Šima Đurđević. Izvolite.
Hvala lijepa, cijenjeni gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice i kolege. Kao zastupnici u Saboru Republike Hrvatske dobili smo za ovu sjednicu Hrvatskoga sabora Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o športu, s konačnim prijedlogom zakona koji je dostavio Klub zastupnika SDP-a aktom od 11. listopada 2010. sukladno članku 159. Sudjelovanje u natjecanjima, financiranje športskih udruga, preoblikovanje športskih udruga u športska dionička društva mišljenja sam kako je vrlo dobro riješeno postojećim Zakonom o športu Republike Hrvatske koji je donesen 6. lipnja 2006. godine, a objavljen u "Narodnim novinama" 71/06. od 28. lipnja 2006. godine. Kao bivši športaš, športski djelatnik, član tijela športskih zajednica kada se tiče financiranja športa na lokalnoj razini uzimam si za pravo pojasniti na koji način se šport financira, sredstva planiraju i izdvajaju za potrebe športa. Jedinice lokalne samouprave gradova i županijama na sjednici svojih nadležnih tijela, gradskih i županijskih športskih zajednica donose prijedlog programa rada i financijski plan zajednice za iduću godinu i dostavljaju ih nadležnim tijelima gradova i županija na razmatranje i usvajanje. Gradska vijeća i županijske skupštine razmatraju iste i u granicama svojih mogućnosti odobravaju sredstva namjenski za potporu športskim aktivnostima. Nakon što je financijski plan zajednice usvojen i sredstva odobrena, koje će športske udruge biti u programu javnih potreba gradova i županija i sa kojim sredstvima donose odluku nadležna tijela športskih zajednica u odnosu na predstavnici športskih udruga i saveza, športaši i športski djelatnici koji su u tijelima športskih zajednica, a na temelju usvojenih pravilnika i kriterija u raspodjeli tih sredstava. Mišljenja sam kako je postupak izdvajanja sredstava za šport zakonit i ne može biti transparentniji. Ovdje se govori o enormnim sredstvima koja se izdvajaju na lokalnoj razini za šport. Moram reći da gradovi i županije nemaju sredstva da u cijelosti financiraju potrebe športa, već je to jedan mali dio ukupnih potreba udruga i športska dionička, izdvajanje sredstva udrugama i športu. Što se tiče preoblikovanja športskih udruga u športska dionička društva ne bih ništa dodavao osim da podržavam postojeći Zakon o športu koji je to vrlo dobro regulirao. Ovdje su bila iznesena mišljenja kako se u športu, kako županije, gradovi i općine izdvajaju enormna sredstva za profesionalni šport. Mi moramo ovdje razdvojiti rekreaciju, amaterski šport, neamaterski, poluprofesionalni, profesionalni i ne znam kako je to regulirano, nisam se informirao prije pisanja ove rasprave, kako je to regulirano u Gradu Zagrebu pa možda i u većim gradovima Rijeci, Osijeku itd., Splitu, ali mogu reći kad se tiče lokalne razine npr. evo moje Brodsko-posavske županije sa dva grada Slavonskim brodom i Novom Gradiškom i 26 općina, da su ova što sam izrekao sredstva planirana za šport ne mogu vjerovati da ona završavaju za ugovore profesionalnih igrača u profesionalnim klubovima. Lokalna zajednica po meni bi trebala riješiti kad se tiče struje, vode, grijanja, putnih troškova, kotizacija, obveza prema kategoriziranim športašima, što je vrlo bitno školovanje kadrova za šport, za potrebe športaša i ono najbitnije za čega se ja uvijek zalažem a to je šport mladeži. U kolektivnim športovima puno je kategorija mladeži: početnici, pioniri, kadeti, juniori itd., da lokalna zajednica brine za njih, za održavanje objekata, izgradnju novih objekata bez obzira da li se radi o natkrivenim objektima znači dvorana, bazenima ili se radi o otvorenim stadionima itd., tj. da stvaraju uvjete za bavljenje športom. Iz moje rasprave razvidno je da ne mogu podržati ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopuna Zakona o športu, s konačnim prijedlogom zakona. Hvala.
Hvala. Replike. Gospodin zastupnik Damir Kajin.
Jasno, kad govorimo o transferima, kada govorimo o porezima, porez treba platiti. I zašto recimo kada gospodin … [[Govornik se ne razumije.]] spominje Mamić ne bi platio porez, zašto mora porez platiti svaki obrtnik u ovoj zemlji. Ali ja tvrdim, to je u ovome trenutku u ovoj zemlji, a ovdje je bivši ministar financija, problem sustava koji to omogućava pojedincima, a ne Mamića. Sustav je zakazao, a pojedinci normalno koriste sustav. To vam je isto kao kod Thompsona koji je dobio 500000 eura. I nečinjenje je činjenje. Ako si dobio pare plati porez, ako si znao da je iz crnog fonda onda vrati sve. Zašto ne s druge strane stečaj? Zato jer će sve na kraju završiti ovako. Dugovi će ići državi ili lokalnoj samoupravi koja će preuzimati ta trgovačka društva sada po novom zapravo klubove koji će u konačnici završavati u bankrotu, obaveze će ići prema lokalnoj samoupravi, a nakon toga će se ponovo nastaviti npr. "izvlačenja novaca" i tako u nedogled. Jasno da sam za čiste račune ali u ovoj osiromašenoj zemlji kada je sve izokrenuto naglavačke teško da se preko noći nešto radikalno može promijeniti.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Kolega Kajin, kada se tiče profesionalnih klubova bez obzira o kojoj se razini radi, o kojem se športu radi kolega Šuker je upravo izrekao da su oni platili svoje obveze prema državnom proračunu. A kada se tiče gradova, općina i županija mislim da je naša zadaća da podupiremo šport, ali ne na način da ilegalnim ili bilo kakvim načinima dajemo novac u džep iz proračuna tim igračima. Naša osnovna je zadaća to sam ovdje u svojem obraćanju i rekao da podupiremo šport mladih u tim istim klubovima, a plus toga država podupire školski sport na svim razinama od osnovnih, srednjih do fakulteta. A naša je zadaća da osiguramo infrastrukturu gdje će se sve to događati. Ja mislim da je to zadaća općina, gradova i županija.
Gospodin zastupnik Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Đurđević, vrlo ste lijepo naveli redoslijede kako se to radi, kako je potrebito učiniti financiranje na lokalnoj razini. Redoslijed i programi i svi načini mislim da apsolutno sve stoji. Ali isto tako rekli ste jedan momenat da je rečeno da se na lokalnoj razini izdvajaju enormna sredstva za potrebe športa. To je netočno. Ne događa se to. Svaka lokalna sredina izdvaja onoliko koliko može, koliko ima sredstava. I kao što ste lijepo rekli, lokalna sredina je obvezna stvoriti uvjete da se ti mladi ljudi mogu baviti športom jer šport nema alternative. Svaki mladi čovjek izveden na pravi putem športa to je neprocjenjiv doprinos. U tom smislu evo i u mojoj sredini prije kratkog vremena i mi smo napravili jednu športsku dvoranu koja će unaprijediti športsko življenje tih mladih ljudi u našoj sredini. I zasigurno ti mladi ljudi zaslužuju u svakoj sredini da se bave športom. Pa molim vas lijepo svi mnogi velikani športa, nogometaši su ponikli na onim seoskim livadama i zasigurno im treba stvoriti uvjete i uznastojati da im se stvaraju uvjeti da se mogu kvalitetno i adekvatno baviti športom. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Šime Lučin.
Pa očito kolega Đuirđević, gospodin Milinković i ja ne živimo u istoj državi. Znam da ne živimo u istoj županiji i u istom gradu. Ja znam da je kod vas možda stanje u redu, ali ne valja generalizirati. Ne valja reći da je sve dobro kao što vjerojatno nije ni sve loše. Ja ću vam dati drugi primjer u mom gradu kako vam to izgleda. Dakle, imate nogometni sportski klub koji okuplja stotinjak mladih ljudi i nešto više. Tamo se okupljaju, zabavljaju, a onda dođe ambiciozno političko rukovodstvo koji ima ambiciju da taj nogometni klub utjera u prvu ligu. I onda se u taj nogometni klub upucavaju ogromna sredstva. Dovode se stari, isluženi sportaši koji su negdje igrali vani. Onda se dovode i mladi sportaši koji imaju nekakvu prođu na nogometnom tržištu, pa onda obzirom da se ne mogu ih platiti zapošljavaju se u komunalnim poduzećima itd. Šta danas imamo? Danas imamo da je grad skoro u bankrotu, dijelom, dobrim dijelom i zbog velikog ulaganja novca u šport, odnosno nogometni klub. S druge strane imamo sljedeće da više nemamo ni nogometnog kluba, odnosno ga imamo, ali nema onu svoju prvotnu funkciju. E upravo vidite zbog toga mi moramo u športu uvesti red. Ne kažem, ponavljam da je kod nas loše. Ali kod mene nije dobro i u prosjeku u Hrvatskoj nije dobro i veliki je nered u športu ne samo u nogometu. Prema tome, moramo na određeni način spriječiti da nam se sredstva koja su zakonski utvrđena da se prelijevaju u komunalno opremanje, dakle iz komunalne naknade. Iz nečeg drugog ulijevaju u sport ali ne u sport koji okuplja mlade nego u sport koji mora biti ostvarenje nekakvih političkih ili ne znam kakvih ambicija pojedinaca.
Odgovor na repliku.
Kolega Lučin i dragi imenjače, o istoj stvari govorimo. I ja sam vas u potpunosti shvatio iz vašeg obraćanja koja je poruka. Razmišljamo na isti način. Ne mogu vjerovati da ta sredstva koja su izdvojena iz gradskog bez obzira o kojoj razini se radi da završe tamo gdje ne bi trebala završit osim za šport mladeži u tim istim klubovima. Ali pazite, održavanje jedne kompleksne infrastrukture športske je danas skupo ne samo čišćenje i sve ostalo. Na primjer jedan otvoreni stadion tzv. radna zajednica koja skrbi i brine o njemu to je uistinu skupo. To je velika potrošnja i kad se tiče grijanja i svega ostalog vode, struje, plina, telefona. Nakupi se toga. Ali za taj dio, za taj dio i za mladež i što sam u svojoj raspravi rekao za školovanje kadrova koji će raditi, stručni kadrovi sa tom djecom za to sredstava po meni mora biti i taj dio sredstava mora osigurati lokalna zajednica. Hvala.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Šima, ja mislim da ste vi vrlo iskreni bili u vašoj raspravi. Ali mislim da ste nedovoljno iskreni, nedovoljno iskreni. Naime, vi ste najbolje upoznati i potječete iz Slavonije, iz sela u kojemu je postojao jedan športski klub koji je bio kandidat čak i za prvu ligu. Vi sami znate ako ćete biti iskreni do kraja da je taj klub živio političkim, političko-direktorskim reketarenjem tvrtki i firmi diljem Brodsko-posavske županije, pa je na utakmicama toga kluba nogometnog, nije vaterpolo uvijek bila postrojena garnitura direktora koji su bili da ne kažem političkim reketom obvezni sufinancirati taj klub. E takav način financiranja se ovdje govori da nije dobar. Takav način pristupa športu nije dobar. Održavati stadion koji je već ostao iza toga je zaista problem svakoj lokalnoj jedinici i treba iznaći sredstva za to. To je točno.
Odgovor na repliku.
Kada se tiče nekog poduzeća, nekog trgovačkog društva da li će financirati ili ne jednu športsku udrugu bez obzira radi li se o amaterskom ili profesionalnom športu on potpisuje ugovor o sponzorstvu sa tim klubom. A ako je nešto ispod žita nije po zakonu. I taj koji potpiše ugovor i izdvoji sredstva kad se tiče prijave poreza, ima određene beneficije, jer je to napravio.
Gospodin zastupnik Vedran Rožić.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Kada bi se prihvatio ovaj Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o športu vjerojatno u roku od godine dana više ne bi bilo natjecanja ni u rukometu, ni u nogometu, ni u košarci, zato bih prokomentirao samo nekoliko članaka iz kojih je to vidljivo. U članku 2. ovog prijedloga se kaže, mijenja se i glasi športski klub, udruga za natjecanje mora se preoblikovati u športsko dioničko društvo ako se radi o profesionalnom športskom klubu, u smislu članka 24. ovoga zakona. Članak 24. regulira profesionalni status športskih klubova. Profesionalni status u smislu ovoga zakona ima onaj športski klub koji je osnovan radi obavljanja športske djelatnosti, sudjelovanja u športskom natjecanju, a koji ima sklopljene ugovore o profesionalnom igranju s više od 50% registriranih športaša u seniorsku konkurenciju, u odnosu na broj prijavljenih športaša za natjecateljsku godinu, na listi koju vodi odgovarajući nacionalni športski savez, ili ako ispunjava uvjete za natjecanje profesionalnog statusa sukladno pravilima odgovarajućeg nacionalnog športskog saveza, u daljnjem tekstu profesionalni športski klub. I u članku 45., ako športski klub, udruga za natjecanje ne provede postupak preoblikovanja u športsko dioničko društvo iako se utvrdilo da to prema odredbama ovoga zakona mora učiniti, ili ako preoblikovanje nije uspjelo, ministarstvo na prijedlog povjerenstva po službenoj dužnosti podnosi zahtjev za pokretanje stečajnog postupka, a športski klub udruga za natjecanje trpi posljedice sukladno pravilima Nacionalnog športskog saveza, odnosno zabranu natjecanja. Stoga je Vlada Republike Hrvatske u svom mišljenju s pravom ukazala da bi propisivanje obveze preoblikovanja svim športskim klubovima, udrugama za natjecanje koji su profesionalni u smislu članka 24. Zakona o športu, a bez obzira na šport u kojem se te udruge natječu, te bez obzira na to što se u tim športskim klubovima udrugama za natjecanje nisu stekli uvjeti za pokretanje stečajnog postupka dovelo do onemogućavanja obavljanja natjecateljske djelatnosti. Naime ovakvim prijedlogom dužnost preoblikovanja imali bi i klubovi koji se natječu i u drugim športovima uz nogomet, košarku i rukomet, samo zato što imaju dovoljan broj ugovora o profesionalnom igranju, a sukladno članku 24. Zakona o športu. Također treba imati na umu da je mogućnost organiziranja športskih klubova kao športskih dioničkih društava uvedena tek donošenjem Zakona o športu 2006. godine, što znači da je u sustavu športa tradicijski prisutan pravni oblik udruge, koji bi ovakvim prijedlogom potpuno nestao, te bi mogao dovesti do toga da bi športski klubovi i udruge za natjecanje morali prestati postojati, bili bi izbačeni iz natjecanja i to zbog toga što nije bilo zainteresiranih ulagača, odnosno potencijalnih dioničara, te zato preoblikovanje nije uspjelo. Ja bih se isto u svom izlaganju malo osvrnuo na financiranje klubova danas u našoj državi. Postoji veliki problem financiranja klubova. U ovom svom dopisu klub SDP-a … [[Ne razumije se.]] kaže da treba maknuti politički utjecaj iz klubova. Ja mislim upravo suprotno, i da lokalna zajednica i županije i Vlada Republike Hrvatske preko ministarstava mora uložiti još više napora kako bi ti klubovi imali što više sredstava za financiranje. Tu Vlada Republike Hrvatske radi dosta napora, naročito kroz financiranje preko Hrvatskog olimpijskog odbora, koji financira sve programe što se tiče europskih, svjetskih i svjetskih prvenstava, i sudjelovanje naših sportaša na olimpijadama. Jedan veliki problem je taj što bi upravo kroz, što se mora kroz jedno političko djelovanje na jedan način utjecati i na bankarski sustav, i na velike trgovačke lance, da dio sredstava odvajaju za šport. To je poznato u svim zemljama, to mora biti tako i kod nas, jer vidimo da banke pojedina društva ostvaruju enormne dobiti i red je da dio te svoje dobiti i ostave na onim područjima gdje tu dobit i ostvaruju, a šport je upravo jedna djelatnost gdje je uključen i veliki broj i mladih športaša, a isto tako kad gledamo značaj klubova u prezentiranju i koliki je ti značaj klubova za promidžbu naše države, ja mislim da se to mora napraviti. Posebno je važno za male i mlade države kao što je to Republika Hrvatska značaj športa, i promidžbu koju je naša država preko športa i športaša ima. Isto tako uvijek je na neki način … [[Ne razumije se.]] na klubove, na športske klubove da se tu na neki način, neću kazati da se previše sredstava troši, međutim ne podcjenjujući davanja ni za kulturu, ni za ostale društvene djelatnosti, moramo znati da preko športa imamo najveću promidžbu, a s druge strane što isto tako nije zanemarivo, svi ti naši vrhunski sportaši kroz svoju karijeru igraju ostale europske klubove i ne mala sredstva koja dobiju i za svoje transfere, ili kroz svoje godišnje ugovore opet ulažu u svoju državu. I na kraju, pridružujem se mišljenju Vlade koje je upućeno Hrvatskom saboru da se ne prihvati prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o športu s konačnim prijedlogom zakona koji je podnio Klub zastupnika SDP-a.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Stjepan Heffer, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, Goran Heffer.
Goran, Heffer je bio jedan drugi.
Često se događa. Uvaženi kolega zastupnik je rekao da on obrnuto misli da se politika treba još više uključiti u rad klubova. Mi se tu nećemo nikada složiti barem ne na način da politika utječe na rad klubova ovako kako je dosada utjecala. Mi znamo da su u upravama klubova uvijek ugledni političari, uvijek su poduzetnici, većinom oni koji su kroz politiku i došli do nekakvih poduzetničkih imovina. No, naprosto neodrživo je stanje da danas većina tih nekih profesionalnih sportskih klubova funkcionira kao neprofitne udruge, a da ostvaruju velike profite i da iz toga svega država nema ništa. Što se tiče mladih ljudi u sportu ovaj zakon niti u jednom elementu nije usmjeren protiv sporta mladih. Jer mladi kreću u amaterski dio, oni nisu profesionalci. Jedinice lokalne samouprave kroz program javnih potreba će i dalje financirati određene klubove no ako pogledate, vi kao bivši gradonačelnik to sasvim sigurno dobro znate, ako imate jedan profesionalni klub u svojoj jedinici lokalne samouprave taj klub uzima da ne kažem više od polovine, dvije trećine svih sredstava, a ostalih 50 ili 100 sportskih udruga, klubova dobivaju mrvice. Upravo to i jeste intencija ovoga zakona. Dakle, ako se od društva nešto dobije i na kraju se to plasira u obliku prodaje igrača, ako govorimo o nogometu,u neki svjetski klub onda treba naprosto kroz porez vratiti dio tih sredstava koji su izvorno bili javni. Dakle, su došli kroz nekakvu sportsku školu iz jedinice lokalne samouprave.
Hvala. Odgovor na repliku.
Kolega kad sam kazao politika tu sam mislio da politika najprije određuje pravila kroz određene zakone i propise, a što se tiče izvlačenja profita pa poznato je po zakonu da udruge građana, što je većina naših klubova, pa i športski klub kao dioničko društvo isto nema izvlačenja profita nego ta dobit ostaje u klubu. Tako da politika mora određivati pravila igre kroz zakonske propise, ali opet ponavljam na tisuće i tisuće klubova imamo u raznim športovima i na jedan način kada bi se donio ovakav zakon, jer ipak moramo znati da profesionalni šport je onaj koji vuče ostali šport u državi. Kad bi se prihvatio ovakav zakon mi bi praktički imali totalni amaterizam.
I replika gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Naime, prije koji mjesec sam kao navijač Dinama bio na stadionu na utakmici Dinamo-PAOK na tribini zapad. Prestajao sam utakmicu. Istovremeno u onoj loži iznad, pokrivenoj loži, su u dekicama pokriveni bili upravo bankari iz osiguravajućih društava, političari i ostali. Rekli ste da iz dobiti tih ustanova financijskih i ostalih se usmjerava, logično ajde da nešto dio vrate, u sustav eto športski sustav. Ali, to je samo u športski sustav. Ta dobit koja je ostvarena nastala je iz poslovanja sa svim građanima. Prema tome, samovoljno usmjeravanje kamo se hoće e to baš i ne bi bilo dobro. A ostvareno je kako je rekao gospodin Marić vaš stranački kolega u posljednjih 8 godina 222 milijarde kuna dobiti. To je 70 milijardi eura. Pa sad mi je jasno zbog čega su dekice na nogama takvih, pardon 30 milijardi eura. Dakle, sad mi je jasno zbog čega su dekice, a evo ja sam stajao tamo i nema problema i opet ću stajati zbog Dinama.
Bez dekice, da. Odgovor na repliku.
Pa evo ja mislim da sad ste otvorili jedan drugi problem, da kad pogledamo naša sportska borilišta, naročito nogometne stadione da smo kao država daleko ispod europskog standarda i da tu društvo mora uložiti. A što se tiče ulaganja, točno pa evo imali smo nedavno primjer i 100. obljetnice Hrvatskog nogometnog kluba Hajduk i vidjeli smo koliko taj klub znači za svoje navijače. Tako da klubovi imaju društvenu ulogu, da klubovi imaju itekakovu nacionalnu ulogu u odgajanju naše mladeži.
U 10,40 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Gospodin zastupnik Daniel Srb, izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, gospođe i gospodo zastupnici. Ja u ovom prijedlogu zakona vidim jedan pokušaj otvaranja javne rasprave o stanju u sportu, a prije svega u profesionalnom sportu u Hrvatskoj gdje očito postoje problemi i u funkcioniranju i u sustavu financiranja i u tom smislu je otvaranje ovog problema u Hrvatskoj apsolutno dobrodošlo. Mi ne možemo tvrditi da je sve savršeno, mi ne možemo tvrditi da nigdje ne postoje nikakvi propusti i da ništa ne može biti bolje. Ali, kada je u pitanju uopće stanje u hrvatskom sportu ono što mi prvo trebamo kao društvo definirati, a što kontinuirano upozoravam je pitanje što mi kao društvo od športa uopće želimo? Da li se mi želimo samo veseliti vrhunskim rezultatima naših športaša, njihovim pobjedama ili mi želimo cijeli sustav koji nešto društvu donosi? I pitanje je onda naravno na koji način društvo organizirati kako bi to i postigli? Ja sam siguran da je ova rasprava i ovaj prijedlog usmjeren prema tome da se upravo amaterskom sportu osigura više novaca, ali bojim se da će upravo sportaši amatateri ovom raspravom u Saboru biti duboko razočarani. Kada je u pitanju bila podjela na različite aktivnosti u sportu, od rekreacije, aktivno organizirano bavljenje natjecateljskim sportom, pa samo nacionalnim vrhom i izbornim vrstama, vrhunskim sportom koji vodi svjetskim i olimpijskim medaljama i profesionalnom sportu. Dakle, tu postoji nekoliko potpuno različitih sustava, ali činjenica je da u mnogima od njih postoje problemi. Jedno su profesionalni ugovori koje imaju nogometaši, košarkaši, rukometaši na koje se i odnosi ovaj Prijedlog zakona. dRugo je pitanje statusa vrhunskih sportaša, koji moraju realno uložiti život da bi došli do vrhunskog rezultata pa je pitanje zapravo što ti ljudi mogu od društva dobiti i ne budemo li mi uredili taj sustav, vrhunskih rezultata biti neće. Dakle, tu se radi o sportovima u kojima se ne ostvaruju enormni prihodi, od kojih se ne može živjeti nego su ti ljudi orijentirani u potpunosti na sport, a sport im ne može donijeti prihode. Ministarstvo obrane je napravilo jedan veliki korak time što je nekolicini sportaša na prijedlog Hrvatskog olimpijskog odbora osiguralo jedan poseban status. To je velika promjena u našem društvu ali to je sustav kakav imaju mnoge druge zemlje, imale su ga bitno prije Hrvatske. Ja moram ovom prilikom podsjetiti da je u Hrvatskom sportu, u posljednjih 20 godina došlo do velikih promjena. Hrvatska je na prvim Olimpijskim igrama osvojila medalje u košarci i tenisu, da bi na posljednjim to bila atletika, gimnastika, streljaštvo, tae kwan do, dakle potpuno jedna drugačija struktura sportova u kojima je Hrvatska postala najbolja na svijetu. Upravo ti ljudi koji dovode do vrhunskih sportskih rezultata, do Olimpijskih odličja moraju imati organizirani sustav koji iza njih stoji ako mi želimo medalje osvajati. Moram reći da je Hrvatski olimpijski odbor u cijelom tom kompliciranom sustavu ipak vodi prema ustrojavanju što se u konačnici i u rezultatima vidi, ali u cjelini mi još uvijek ne možemo biti zadovoljni. Ja ne mogu biti zadovoljan što Slovenija koja je upola manja od Hrvatske ima isti broj osvojenih olimpijskih medalja, ima i zlato a Hrvatska nema. Dakle, ipak kod nas nešto ni u tom sustavu koji pokazuje velike korake naprijed još uvijek nije u redu. Ali ima pomaka, primjećuje se zapravo da nacionalni naš sport ide naprijed, ali ja ne vidim one temeljne korake u društvu koje to treba u ovom trenutku prepoznati. Kada je u pitanju financiranje sporta, ovdje je dosta riječi bilo upravo o velikim državnim tvrtkama i kompanijama koje imaju bilo iznimne dobiti, iznimne prihode, i koje na određeni način sport financiraju. Kada je u pitanju amaterski sport, bilo bi iznimno dobro ukoliko bi oni, a dijelom to i čine, financirali one sportove i pojedince koje predloži Hrvatski olimpijski odbor koji ima cijelu klasifikaciju sportaša po kategorijama. Treba reći i to, sportaši su podijeljeni temeljem svojih rezultata koje ostvaruju u kategorije koje definira Hrvatski olimpijski odbor, pa čak im pripadaju temeljem toga i određena prava, mogućnosti, dobivanja određenih stipendija na lokalnim razinama itd. Dakle, kroz to, kroz jedno takvo uređivanje sustava omogućilo bi se i onima kojima je novac potreban, više prihoda, više novaca, kako bi mogli ostvarivati i bolje rezultate. Ali kada je u pitanju lokalna zajednica, financiranje nogometnih klubova, ali i nekih drugih, košarka, rukomet koji se ovdje spominju, odgovornost za funkcioniranje sporta na lokalnoj razini snosi lokalna zajednica, dakle lokalna politika. Pitanje je zapravo kako će se ona ponašati, hoće li ona ići prema iznimnom financiranju kupovine igrača kako bi se postigao neki nerealno pripadajući status, o čemu je govorio kolega Lučin ili će prije svega osigurati svojim mladim ljudima koji žive tamo, mogućnost da se sportom bave i da dolazi zajednica do onih rezultata sa vlastitim mladim ljudima, sa vlastitom djecom, sa vlastitim sportašima koji realno se mogu u toj sredini postići. Dakle, to je pitanje odgovornosti i prepoznavanja problema na lokalnoj razini. I u tom smislu će ovisiti način funkcioniranja ovakvog sporta na lokalnoj zajednici. Kada je u pitanju sport u školama, moram reći da tu vidim najveći problem u Hrvatskom sportu u opće. Mislim da cijeli taj sustav nije dobro organiziran, da nema niti sustava natjecanja, a što je još gore, nema niti interesa prije svega ljudi koji se time bavi, koji su za to zaduženi, kako bi prepoznavali određene talente, posavjetovali ih i usmjeravali ih prema sportskim klubovima u kojima realno mogu postići upravo oni ponajbolje rezultate. Na tome treba poraditi Ministarstvo i mislim da bi ovo bila isto tako bila jedna prilika i da Ministarstvo prepozna taj problem. Sa željom da ovaj Prijedlog zakona otvori jednu široku javnu raspravu o položaju kako profesionalnog sporta tako i vrhunskog sporta, promatram ovaj Prijedlog zakona za koji ću biti suzdržan jer nisam siguran kako bi on djelovao prije svega na profesionalne sportske klubove na koje se odnosi. Hvala lijepo.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Damir Kajin.
Gospodine zastupniče, mislim da se možemo čak i složiti da problem financiranja sporta je ozbiljan u ovom trenutku i politički problem Republike Hrvatske, poglavito kada je riječ o financiranju sporta od velikih državnih javnih tvrtka. Na primjer od jednoga HEP-a ili Hrvatske poštanske banke ili Hrvatskih voda itd. E sada pustimo reprezentaciju, ali ja sam siguran da te tvrtke 85% novaca namijenjen sponzorstvu sportskih klubova daju isključivo Dinamu, odnosno Hajduku. Klubovima iz Zagreba, odnosno iz Splita. A to bi jednoga HEP-a ili INA-e, svejedno, ostvaruje se na području cijele Republike Hrvatske, i smatram da bi dio tog novca u nekom razmjeru morala dobiti i Rijeka i jedna Pula i Križevci i Delnice, gore Slavonski brod, i Čazma i Koprivnica i da ne nabrajam dalje. Slažem se zašto se ne bi više financiralo i pojedinačne sportove koji u zadnje vrijeme možda nose i veće rezultate od klupskih sportova. Mislim da kada je riječ o ovim političkim tvrtkama ja ću ih tako nazvati Hrvatske vode, Hrvatske šume, HEP, INA itd., a novac se ostvaruje na području cijele RH da treba imati daleko više senzibiliteta o raspodjeli tog novca no što je to u ovom slučaju, slučaj sa ljudima koji su na čelu tih trgovačkih društava ili uprava.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Kajin ja ću još jednom definirati stav upravo o tom pitanju financiranja iz velikih državnih tvrtki koja činjenica svuda u svijetu veliki primjerice elektroenergetski sustavi poput našeg HEP-a financiraju sport. Ali oni trebaju financirati sport na temelju prijedloga Hrvatskog olimpijskog odbora koji će ocijeniti kome su realno i u kom iznosu novci najpotrebniji. Poštivanjem jednog takvog principa osigurat ćemo da novci dođu onima kojima je potreban i koji to najviše zaslužuju. A budući da se radi o zajedničkim sredstvima države, država upravlja tim poduzećima, onda je i državna institucija i Hrvatski olimpijski odbor. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Stjepan Milinković.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Srb izrekli ste dosta razmišljanja s kojima se ja uglavnom slažem i svakako mi se dopalo ono razmišljanje gdje kažete da je potrebno stvoriti uvjete, da je to dugotrajan posao i da je to u svakom slučaju bitno za svaku sredinu i naveli ste tu pitanje sponzora. Ja nažalost mogu reći da se u današnje vrijeme sponzori ne trgaju jako baš za sponzorstva i da nisu baš jako široke ruke. Ali isto tako ste rekli da lokalna zajednica snosi odgovornost glede funkcioniranja kluba na lokalnoj razini i to je svakako potrebito, ali je potrebito još isto nešto reći, da se i ti rukovoditelji u tim klubovima puno puta u onom svom sportskom zanosu zaigraju u sportskoj želji da ostvare rezultate idu ponekad u nabavljanje nekih igrača ajmo reći itd. a bit je baš ovoga što ste rekli da u toj lokalnoj sredini na tome treba inzistirati jer mi najbolje poznamo u svojoj sredini da igraju domaći igrači, da se djeca od onih najmanjih uzrasta razvijaju i da se bave športom jer je to bit tog razvijanja sporta i sportskog duha. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Davor Huška.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Isto tako puno toga bih prihvatio što je kolega Srb rekao ali zadržao bih se na ovoj lokalnoj razini, jer i sam dolazim iz lokalne sredine i znam na koji način vodimo politiku sporta u lokalnoj razini i to radi veliki broj jedinica lokalne samouprave koje su svjesni svojih mogućnosti financiranja razvoja sporta na lokalnoj razini, na razini općina, na razini gradova gdje se preferira rad sa mladima, gdje se preferira neprofesionalno bavljenje sportom, znači amaterizam i gdje je na prvom mjestu osiguranje materijalnih uvjeta za uopće bavljenje sportom. Moram reći da je tu veliki posao napravljen u gradovima i općinama upravo sa razine Vlade RH i ministarstava zbog izgradnje veliko broja sportskih dvorana u Hrvatskoj u proteklih nekoliko godina. Znamo da su izgrađeni deseci sportskih dvorana, znamo da su uložene stotine milijuna kuna i to je jedan od osnovnih preduvjeta za osiguranje uvjeta bavljenja športom u onim najmanjim općinama do većih gradova i jedinica lokalne samouprave. Naravno gradovi su to pratili u skladu sa svojim financijskim mogućnostima, a posebno me veseli što sam u dugoročnom planiranju pedagoških standarda vidio da nakon ovog završetka projekta sportskih dvorana ozbiljno se razmišlja o jednom takvom projektu na razini cijele RH izgradnja školskih bazena. Nama izgradnja bazena pogotovo na kopnu gdje se mogu stvoriti uvjeti bavljenjem plivanja, a znamo da je to jedan od najkvalitetnijih, najzdravijih, najproduktivnijih sportova uopće jedan veliki prioritet da se stvore uvjeti za djecu za mlade, naravno i za odrasle stanovnike da nakon ovog velikog projekta izgradnje sportskih dvorana krenemo svi zajedno i jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave i resorno ministarstvo u projekt izgradnje sportskih bazena u cijeloj Hrvatskoj ne samo na Jadranu i većim gradskim centrima. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo. Cijenjeni kolega, ja se apsolutno slažem s tim da svakoj osnovnoj školi treba osigurati jednu športsku dvoranu. Dakle, to treba biti jedan sustav koji se treba dugoročno razvijati jer ima još iznimno puno škola bez športskih dvorana. Ali otvara se tu jedno novo pitanje koje zadire možda u jedno drugo područje. Može li Hrvatska osigurati jedan sustav izgradnje što jeftinijih i što više športskih školskih dvorana, estetski prihvatljivih u različitim dijelovima HRvatske, a ne da se ide prema iznimno skupim i luksuznim dvoranama možda besprijekornog izgleda, fantastičnog uklapanja u okolinu a da zapravo jedna takva popije 10 drugih i onemogući da 10 drugih škola ostane bez dvorane. I to je isto tako nešto što se treba napraviti, dakle jedan sustav kako u što kraćem roku osigurati u svim školama u Hrvatskoj da imaju športske sportske dvorane. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa mislim barem iz dosadašnje diskusije da smo se složili da nam u sportu nije baš idealno stanje. Ja dapače mislim da je jako loše. Možda poruka koju jučer i danas dobivamo na to ukazuje. Zanimljivo je da se predsjednik Europske nogometne federacije na samo sastati sa premijerkom. Dakle, ne želi niti sastanak sa njom dvije struje u nogometnom savezu. Inače običaj je ako ne znate kada dođe do takvih prijepora onda na razgovorima s politikom idu i predstavnici zaraćenih struja. Ne znam zašto, vjerojatno ćemo sutra znati više. Ali na kraju krajeva to nam pokazuje kakvo nam je stanje u sportu. Dakle, mi se iščuđavamo i neredima na nogometnim stadionima, iščuđavamo se malverzacijama, a u vrhovnim sportskim tijelima koji bi to trebali voditi, biti primjer, imamo i nasilje i malverzacije i da ne kažem nešto više. Dakle, mislim da bi čak trebali početi od početka. A početak bi bio, evo danas ćemo ili sutra razgovarati o depolitizaciji policije, ja se evo zalažem za depolitizaciju sporta. Ja sam uvijek bio fasciniran, dugo sam u politici i uvijek sam bio fasciniran potrebom političara pa i sportskih klubova da u svoje uprave dovuku političare. Pazite, ako je sustav transparentan, ako se znaju pravila, ako se znaju kako se financiraju ti klubovi, što će političari tamo. Dva su razloga i najčešće su obadva uz … [[Govornik se ne razumije.]] Jedan je političari im trebaju da im osiguraju nekakva sredstva, drugo političarima to treba radi promocije i dobivanja glasova. E vidite, čim imamo takvu situaciju i takve mogućnosti to je loše. Evo, ja se zalažem da zabranimo političarima od načelnika općine do ministra da sjede u uprava bilo kojeg sporta jer ja to ne shvaćam kao njihov dobrotvorni rad, ja to malo shvaćam drugačije na osnovu nažalost loših iskustava koji s tim imam. E sad vidite, dakle ako imate jednu udrugu građana koja je neprofitna, inače najviše udruga građana u Hrvatskoj imate u sportu, mislim da ih je ukupno 80% zapravo u sportu. Mene sad interesira kako je to moguće da imate jednu udrugu gdje recimo djeca i niži uzrasti plaćaju po treningu ili mjesečno 100 kuna da bi mogli trenirat, a istovremeno njihovi uzori koji igraju i koji su članovi iste te udruge vrijede recimo na svjetskom ili europskom tržištu ili domaćem tržištu vrijede desetke i više milijuna eura. Jel to logika? Dakle, imamo situaciju država pomaže, grad jako pomaže, građani sami participiraju, dakle tri puta plaćaju, a onda netko tu uzima novce. Ja ne znam zašto mi ne bi mogli imat situaciju takvu recimo kao u Australiji pa sad imate australsku rukometnu reprezentaciju koja dolazi na svjetsko prvenstvo i sama plaća putne troškove. Karikiram namjerno malo. Zašto je potrebno da 50% članova jednog sportskog kluba ili udruge moraju potpisat ugovor, profesionalni ugovor da bi bili profesionalni klub. Zašto mi ne bi mogli imati nekakav amaterski klub u Prvoj nogometnoj ligi. Dakle, zalažem se za uvođenje reda. Ja mislim da je trebalo ići korak dalje, ja ne znam ako dođemo do drugog čitanja, ali teško obzirom na razmišljanje većine, ali ja bih htio od većine jednom čuti kad kažu ne, ok ne, ali šta onda da. Jer ako vi kažete na naš prijedlog ne onda znači da vi mislite da je ono što imamo da je dobro. Ja mislim da je loše. I dalje ćemo imat nerede na nogometnim stadionima, i dalje ćemo probleme u sportu i oko sporta rješavat dnevno političkim nekakvim računicama. Prije dva mjeseca kakva priča oko Zakona o sprečavanju nereda na sportskim terenima, dva mjeseca je prošlo. Taj zakon je mjesec dana u Saboru, četvrti tjedan se gura natrag. Ja sam mislio da je stanje alarmantno, očito nije. Dakle, ne znam zašto je opet sad na 16. točki dnevnog reda iako nemam ništa protiv jer je taj zakon jako loš. Mi da bi riješili jedan problem napravit ćemo drugih 50 problema. Dakle moja poruka i time ću završiti, ako parlamentarna većina ne želi ovo prihvatiti ali koliko sam čuo svi tamo ne misle da je stanje dobro, pa dajte kao parlamentarna većina, kao oni koji imate u svojim rukama izvršnu vlast predložite nešto da se stanje popravi. Jer po meni sve što se situacija bude više i rješavanje problema odlagalo dakle bit će teže. Mislim da ovo rješenje uz određenu modifikaciju nužno ne nosi sa sobom ono što smo mogli čuti, gašenje niza klubova. Ne vidim razloga zašto bi se gasili. I dajte ajmo povući tu crtu između onoga što ima jednu rekreativno-zdravstvenu i ne znam kakvu funkciju još uz ovu profesionalnu. Nemojte, pazite nedopustivo je i to bi trebalo zakonom propisat, pa ne možete imat jedincu lokalne samouprave koja trećinu svog proračuna i proračuna svojih komunalnih poduzeća ulaže u sport, pa ne možete imat jedinicu lokalne samouprave koja ima loše ceste, nema javne rasvjete, a da ima dva prvoligaška kluba ili jedan prvoligaški, a drugi drugoligaški. Pa svi mi znamo koliko stoji samo putovanje, da ne kažem treneri itd., itd. E sad vidite, uzmite od najmanje općine, a da ne govorim o velikim gradovima, bilo koji klub. Znate što ćete vidjeti, vidjet ćete sljedeće, da je zapravo u tom klubu veliki dio ljudi koji radi profesionalaca. Nekad su te klubove vodili za nekakvu naknadu dakle nekakvi entuzijasti, ali vremena su se promijenila. Ja nemam ništa protiv toga, ali ajmo tome dati određeni zakonski okvir i meni nije jasno zašto se to izbjegava. Ja ne bih htio dakle kazat da se stanje u ovoj sferi ne želi riješit i stavit na svoje mjesto zato da se pogoduje nekim klubovima, nekim menadžerima. Ja to ne želim uopće pomišljat na takvo nešto. Ali u konačnici to nas dovodi do toga ako iz dana u dan imamo sve veće probleme imat ćemo ih još veće, stvar se ne želi riješiti. Evo jednostavno mislim da je jako bitan prostor, neću govorit kao moji kolege o uspjesima itd., svi to znamo i promocijama koje sportaši znače za Hrvatsku, ali mislim da je krajnje vrijeme da se zavede red u ovaj prostor. Hvala lijepo.
Hvala. Osam replika. Prvi gospodin zastupnik Damir Kajin.
Pa mi možemo vrlo jednostavno reći, dužnosnici kao i kod nadzornih odbora ne bi smjeli biti u sportu. Međutim čovjek si postavlja pitanje da li je u ovom trenutku u ovoj zemlji moguće depolitizirati sport. Evo baš sam jučer čitao, nema ga nažalost ovdje, jednu izjavu gospodina Kulušića koji je kazao da u nogometnom savezu ima 20 HDZ-ovaca. Netko danas ove događaje u HNS-u prepoznaje i kao borbu unutar HDZ-a. Moj prijedlog, ja znam da je politika svugdje u sportu uz financijere, tako je i u Italiji, tako je i u Austriji, diljem Europske unije, ne znam kako je u Australiji, još gore je vjerojatno u Rusiji, ali za početak politika bi morala se maknuti od Hrvatskog nogometnog saveza i ovog duela između Markovića i Štimca. Ne bi se, a pogotovo mi se ne bi trebali opredjeljivati za nikoga već bi se trebali opredijeliti za nogomet. I želim vjerovati da će upravo jednu ovakvu poruku ako se ne varam, danas … [[Govornik se ne razumije.]] poručiti i predsjednici Kosor. Nemojte arbitrirati jer to nije vaš posao. Ali se slažem da treba u dogledno vrijeme i depolitizirati sport kao što se pokušava depolitizirati neke druge javne sfere.
Treba depolitizirati politiku. Odgovor na repliku.
Zapravo odgovorio bih samo s jednog aspekta i to nas uvijek opterećuje kad razgovaramo o sportu. Uvijek imamo nogomet na umu. To je donekle i razumljivo jer je najprisutniji, najmasovniji itd. Čak bi u ovom dijelu mogli razmišljati o tome da imamo različite definicije ili postavke sportova. Vidite kolege Kajin, ja sam 2002. godine donio odluku da policijski dužnosnici ne smiju sjediti u upravama nogometnih klubova. Moram vam reći da sam se iznenadio koliko je bilo intervencija jer je veliki broj tih ljudi sjedio tada u upravama nogometnih klubova. De facto nije bilo prvoligaša gdje nije sjedio nekakav, jedan ili dva policajca. Pa čak su bili recimo neki načelnici policijskih uprava su bili i predsjednici skupština nogometnih klubova. Katastrofa. E ali zapravo to je opet bio odraz politike. Slažem se s vama, politizacija, odnosno depolitizacija može se izvršiti na jako bezbolan način, a to je da se ne očekuje od političara, uglavnom se kao što sam rekao dogodi radi toga da namiču sredstva, a oni onda to koriste za svoju promociju.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Lučin, ova vaša definicija depolitizacija športa što god ona to značila i kako to shvaćali jedni ili drugi, dakle postoje različita shvaćanja. Ali u svakom slučaju je činjenica se ovdje danas tvrdi da ne treba i da nema profesionalizma zapravo. On ne postoji, a znamo svi da se vrte veliki novci u športu, posebice nogometu. E sada, zbog čega političari sjede u skupštinama nogometnih klubova sasvim je jasno da osiguraju novce preko javnih poduzeća, sponzora itd. I time stječu i sebi nekakav ugled ili glasače i glasačko tijelo. Dakle, u pozadini i ovoga Muppet showa koji se ili Letećeg cirkusa Montya Paytona koji je danas evo u Hrvatskoj na stranicama svih medija. Dakle, Štimac-Marković Hrvatski nogometni savez itd. leži ili čuči politika. I još nešto. Kada je bilo riječi o športskim objektima lokalnih zajednica itd. da ne treba praviti grandiozne objekte onda najmanje prava o tome ima govoriti kolega Srb koji, čija je stranka mislila ulupati u osječku dvoranu 850 milijuna kuna, a napravljena je za 250 i što se protivio HDSSB. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Ivo Škaričić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Lučin, moram vam kazati da vam se čudim s obzirom da ste bili gradonačelnik na ovu vašu raspravu, a ovo kad se radi o amaterskom sportu, jer vi kažete da bi trebalo povući sve političare, znači gradonačelnike, načelnike, njihove zamjenike. Upravo ste tako rekli iz uprava tih klubova, a s druge strane znate da 90% proračuna tih klubova, naročito nogometa, slažem da najviše razmišljamo o nogometu zato što je on najmasovniji, najviše je djece, omladine u tom nogometu i ne treba tu gledati samo prvu momčad. Dakle, gradovi i općine brinu o tim klubovima pa financiraju te klubove. I ne samo to, nego i održavaju te stadione, ta borilišta da budu u potpunom redu sa svim atestima za natjecanje koje se provodi tijekom godine. I poznam dosta svojih kolega koji su u upravama međutim niti jedan nije sretan zbog toga. Ali jednostavno mora biti tamo. Jer ako već daje novce lokalna samouprava onda mora kontrolirati neke stvari da se sve odvija kako treba. I moje je mišljenje da se dosta toga odvija kako treba. A vi ovdje izvlačite jedan negativan primjer koji vam je blizak ili u vašem okruženju kao paradigmu za sve. A to jednostavno nije točno. I zadnji oni koji su morali povući iz uprava ovih klubova koji su u zonama, koji nisu profesionalni su baš gradske strukture, ljudi iz gradskih uprava, gradonačelnici i načelnici. Oni su zadnji. A što se tiče profesionalizma ne znam, nemam rješenje. Imamo rješenja iz Europske unije, ali možda je dobro ovo što je napravio Hajduk, možda je to dobro. Hvala.
Odgovor na repliku.
Kako da vam to kažem. Dakle, nisam ja ovaj zaključak izvukao iz nedavnih događaja prije dvije godine u Trogiru, nego to je moj stav još od kad sam bio gradonačelnik. Ja mislim da sam jedini gradonačelnik koji je odbio sjediti u svim, u bilo kojem sportskom klubu. Dakle, ako vi na osnovu programa, utvrđenih ciljeva, planskih sredstava u proračunu planirate sredstva ne vidim šta vi kao gradonačelnik ili bilo koji drugi treba tamo sjediti i kontrolirati ta sredstva. Na kraju godine idemo vidjeti program, ciljevi. Za iduću godinu nećeš dobiti novce. Ja ne znam kako gradonačelnik ima vremena sjediti. Tom logikom bi morao sjediti u svako kulturno-umjetničko društvo mislim a da ne govorim o firmama. Pazite, mi donosimo zakon o sljedećem, da nije dobro da dužnosnici sjede u nadzornim odborima. De facto zapravo mi smo odgovorni i Vlada za novce ove zemlje, a ne smijemo sjediti u tim nadzornim odborima. E sada logikom sporta vi mislite da trebamo sjediti. Upravo sve što ste rekli argument koji ide meni u prilog. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Perica Bukić.
Poštovani dopredsjedniče, pa evo neke teze zaista moram se dotaknuti. Ne želim sad ponavljati ono što sam govorio u uvodu u ime kluba o važnosti sporta i o važnosti klubova. Prije svega kao Lokomotiva sporta kojeg danas imamo i u odnosu na te mlade koji se bave sa sportom itd. ja bih zaista volio kad nogomet ne bi bio sve o čemu ćemo raspravljati. Nogomet ima svoj status naravno i mjesto uz dužan respekt, ali mislim da imamo i ostalih sportova i sportaša o kojima trebamo razmišljati i posvetiti im pažnju. Što se tiče političara i gospodarstvenika u klubovima u savezima naravno da bi bilo idealno kad bi imali jedan sustav financiranja sporta koji nije prepušten snalaženju pojedinaca. Nismo zadovoljni mi koji smo u sportu sa rješenjima koji su danas, nisu idealna. Imamo probleme naravno sa ovom krizom da su ti problemi još i veći. Međutim, političari i ljudi koji pomažu financiranje i funkcioniranje klubova su u klubovima uglavnom neću govoriti o nogometu, govorim o drugim sportovima protiv svoje volje, ali to je na neki način njihova obveza u odnosu na funkcije koje obavljaju da pomognu financiranje tih klubova i da sa te pozicije obzirom da donose jedan određen količinu sredstava da i direktno u sudjelovanjem u upravama klubova kontroliraju na koji način se ta sredstva troše, na koji način klub funkcionira i u konačnici oni su ti koji nerijetko sudjeluju i u zacrtanim ciljevima klubova koga kupiti od igrača, na koji način funkcionirati u odnosu na predložene proračune itd.
Hvala.
Postoji naravno inicijativa od nacionalnog vijeća.
Hvala lijepa gospodine. Kao u vaterpolu, kad ono počne truba ono. Odgovor na repliku.
Kolega Bukić, ja mislim da ste vi izuzetak koji potvrđuje pravilo, vi morate biti u sportu. Vi kao bivši sportaš, sad da o tome ne pričamo, mislim da možete imati šta u tom sportu. Međutim spomenuli ste sponzorstvo, e vidite to je poseban problem. Zašto? Zato jer u Hrvatskoj sponzorstva firmi velikih ili malih nisu uvjetovana nekim tržišnim interesom ili marketinškim interesom neke firme. … [[Upadica se ne razumije.]] Je, je, po zakonu je. Dopusti da završim. Znate kako je to definirano? To je definirano kad neki ministar nazove neku firmu, veliku firmu, i traži da da toliko i toliko novaca. Ili čak premijer Vlade. Ali nećemo o tome, a mogli bi dugo. I tu je znate problem. Ja bih volio da ta sponzorstva idu na osnovu tržišta, gdje firma ima interes, a ne da opet politika radi svoje.
Gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepa. Kolega Lučin, vi ste inače poznati kao zagovornik depolitizacije svega u hrvatskome društvu, pa tako i sporta, što me uopće ne čudi jer ste kao partija upropastili košarkaški klub Cibona, i sad je najbolje pobjeći iz toga i ne snositi nikakvu odgovornost. Ali nisam se javila za repliku zbog toga, nego u onome segmentu kad ste govorili da ste protiv da pomladak, dakle da djeca i mladi plaćaju 100 kuna za treninge i za bavljenje športom, a da u istim nekim športskim klubovima igrači prve momčadi imaju tržišnu vrijednost koja je velika. Ja bih vam rekla jednu drugu stvar, ako su i ti koji su postigli takvu tržišnu vrijednost na svjetskom ili europskom tržištu prošli istu tu školu koju isto plaćali, to bi bilo u redu. Naime zalažem se za to da se svačiji rad plati, a jednako tako i za kvalitetan i stručan rad sa djecom i mladima. I u tom pogledu ću vam iznijeti primjer moga grada Slavonskoga Broda u kojem je više od 3 tisuće i 400 djece i mladih uključeno u programe športa, športske škole, koje plaća grad iz svoga proračuna, plaća voditelje, športske dvorane, kako u vlasništvu grada, tako i one koji su u vlasništvu osnovnih i srednjih škola, su iskorištene za tu namjenu. I u svakom slučaju ne slažem se sa onim da imamo malo športskih dvorana. Imamo dovoljno športskih dvorana u Republici Hrvatskoj, samo je na svakom gradonačelniku, načelniku, pa ako hoćete i županu, jer župani odgovaraju za dvorane srednjih škola, treba ih dati na raspolaganje bavljenje športom i športom djece i mladih, i to je najbolja osnova i najbolji temelj za zdrav razvoj i odgoj mladih generacija.
Gospodin zastupnik Goran Heffer.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupniče Lučin, evo iz vaše rasprave, ali i kasnijih replika, da budem iskren konačno sam saznao tko je upropastio Cibonu. Vidite to nisam znao do ove prethodne replike. Riječ je, naravno svi danas razgovaramo o profesionalnom sportu, ali nam je svima u glavi nogomet, i to je prirodno. Naime u nogometu se okreću najveći novci, na desetine milijune eura su pojedini transferi, ali istovremeno s druge strane gledamo u nogometu i neke nemile scene od raznoraznih bahaćenja, arogancija, pa i bezobrazluka itd., do ovih ružnih događanja gdje je borba za vlast u nogometnom savezu očito s razlogom što postoje i nekakvi materijalni razlozi. No vi ste potvrdili u svojoj raspravi ono što treba konstanto isticati, a to je da ovaj prijedlog zakona donosi red u području profesionalnoga sporta. Ako već govorimo o ovim ostalim elementima, oni naprosto se ne dotiču niti jednim dijelom ovog zakona, dakle ne dotiču se niti amaterskog sporta, ne dotiču se niti školskoga sporta, i uporno se ovom pričom o raznim aktivnostima u sportu mladih, u školstvu itd. pokušava zamagliti cijela priča. Riječ je naprosto o tome da oni koji od sporta ostvaruju određene prihode trebaju platiti porez ili na bilo koji način, dakle kroz doprinose i kroz ostalo vratiti onaj dio koji trebaju vratiti državi. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
Slažem se kolega Heffer s vama u pogledu nogometa, i mislim da je nogometni lobij na prostoru Hrvatske jedan od najjačih lobija. Kako protumačiti recimo da bez problema nekakav zapisnik koji se ne bi smio verificirati se verificira u gradskom uredu? Kako protumačiti to da recimo ministar obrazovanja i znanosti kaže da je netko u sukobu interesa i da uputi nogometni savez da to rješava, a oni iz nogometnog saveza kažu da to nije sukladno zakonu i pravilima UEFA-e. Očito se radi o jako moćnom lobiju.
Gospodin zastupnik Drago Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolega Lučin, mislim da je prva i osnovna konstatacija koja treba biti rečena da ovaj zakon je jedan od pokušaja za uvođenje reda u profesionalnom sportu, što ste i spomenili. Međutim postavlja se pitanje tko je taj koji konstantno na neki način uvodi nered u tom sportu. Da li je to, da li bilo to od nogometa gdje su novci, pa do i drugih, mislim da je vaša konstatacija da su političari ti koji su prisutni tu vrlo dobra. Mislim da prisustvo političara uvijek je bilo u upravnim odborima klubova i one bivše države, a posebno i danas. Međutim tada je bila nekakva i navika i običaj da dolaskom na neku prvu funkciju u gradu automatski je značilo i ulazak u upravu nekoga kluba, obično je to bio nogometni klub vjerojatno. Međutim tada nisu bila ta sredstva u velikom dijelu gradova toliko prisutna i zbog toga je taj političar bio taj koji je mogao manje mešetariti, odnosno imao je manje mogućnosti i potrebe premda se znade i za određene afere prije rata određenih političara, posebno u nogometu da ih sada ne imenujem. Međutim, danas je to još više prisutno. Pritisci političara na direktore gradskih poduzeća su vrlo veliki, prisutni su, stalni su. Ide od banalnoga, da se kupe karte za utakmice recimo nekoga gradskoga poduzeća gdje trebaš kupiti 150 ulaznica, a od toga poduzeće ima 100 radnika,da ne kažem 90 radnica. Sve su to stanja koja su prisutna i koja treba sigurno razriješiti pa i ovaj zakon ih pokušava. Hvala lijepa.
Hvala. Ima još sam zapisao jednog zastupnika za repliku, ali sam tako nečitko napisao da ne mogu to dešifrirati pa nek se taj javi tko je. Tko se javio za repliku još? Zvonimir Mršić, da, da.
Dakle, kolega Lučin ja se s vama dijelom slažem što se tiče izbacivanja politike iz sporta zato jer u nekim sportskim granama ni ne možete izbaciti politiku iz tih sportova jer naprosto političara unutra niti nema. Evo primjerice u vaterpolu, u plivanju, stolnom tenisu, u atletici, u šahu u svim manjim, tzv. "manjim sportovima" ili malim sportovima nema političara. Političare imate samo u ovim tzv. "velikim sportovima", sportovima koji su strašno važni, kao primjerice nogomet. E, tu imate strašno puno političara. Pa tako evo u mojoj županiji imate, samo su se političari 2 stranke ugurali u Županijski nogometni savez i oni pokušavaju upravljati sa nogometnim savezom moje županije pri čemu ne vidim da isto tako doprinose i tim sportskim klubovima iz budžeta. Jer recimo moja županija svega milijun kuna izdvaja za sve sportove, ali župan je delegat u Hrvatskom nogometnom savezu i on reprezentira dakle sve one nogometaše i sve klubove koji se natječu i on će odlučivati onda o tome tko jest, a tko nije predsjednik nogometnog saveza. Dakle,ako nabavljaš novac, ako si sponzor, ako osiguravaš sredstva za određeni sport onda svakako i trebaš u tome sudjelovati pri čemu javni novac nije nabava novca jer javni novac se transferira u klubove preko Zajednice sportskih udruga. Ne transferiraju gradonačelnici, načelnici i župani nego Zajednice sportskih udruga trebaju utvrditi kriterije po kojima će se financirati javne potrebe u sportu. Pa samim time ni nema potrebe da sjede u upravnim tijelima tih istih ili nekih klubova.
Odgovor na repliku.
Pa slažem se s vama, zapravo bili smo svjedoci sad kad su se birali predstavnici i za Skupštinu nogometnog saveza. Pa to su jače kampanje i lobiranja bila nego kad su izbori za Sabor. Očito je isplativije sjediti u Skupštini nogometnog saveza i tamo birati nekakve predstavnike i ne znam što nego u Hrvatskom saboru. Tako ste imali situacija da bi iz jedne županije, iz jednog nogometnog županijskog saveza dolazile po dvije delegacije pa bi se po tri sata utvrđivalo tko predstavlja koju delegaciju. Međutim, ja mislim da ipak treba izbaciti politiku iz svih sportova pa čak i iz onog sporta gdje je nema jer lako je moguće kad sutra taj sport postane ili kad se u tom sportu pojavi neka nada da će neki političar ući. Možda oko politike još kad smo, možda bi politika trebala iskoristiti priliku još dok je u sportu da definira odnos tih udruga i korištenje nogometnih stadiona, odnosno sportskih objekata. To je još jedan od velikih problema zapravo gdje se izvlače veliki novci poreznih obveznika.
Hvala. Predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu gospodin Petar Selem sazvao je sjednicu odbora za danas u 13,30 sati u dvorani "Stjepana Radića". U ime predlagatelja gospodin zastupnik Arsen Bauk, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo nakon 2 sata rasprave tek smo došli do pola kolega zastupnika koji su se javili za pojedinačnu raspravu. Brojne replike sa obje strane, sa sve tri strane dvorane pokazuju da je tema sporta ona tema koja uvijek pobuđuje povećano zanimanje i povećani interes zastupnika i javnosti. I ne kaže se uzalud da je iako se govori samo o jednom od sportova najvažnija sporedna stvar na svijetu. A ponekad se tako stvari poslože da postaje i najvažnija, a ne samo sporedna. Obzirom na širinu rasprave koja je krenula ja ću u ime predlagatelja pročitati cijeli prijedlog zakona da se ustvari vidi što je bio osnovni smisao ovih promjena. Ali, dobro je da se u okviru ove rasprave to proširilo na cjelokupnu sportsku problematiku. Dakle, u prvome članku ovih izmjena piše da se profesionalni športski klub osniva kao športsko dioničko društvo. U drugom piše da se športski klub udruga mora preoblikovati u športsko dioničko društvo u roku, da se mora preoblikovati u športsko dioničko društvo. U trećem članku piše da to mora biti u roku od godine dana. I u četvrtom članku piše da zakon stupa na snagu osmog dana u "Narodnim novinama". Dakle, to je prijedlog izmjena ovih zakona, a ova rasprava pokazuje ustvari koliko je bilo potrebno otvoriti temu sporta da najviše predstavničko tijelo u zemlji nešto o tome kaže. Tu se nekoliko govornika dotaklo uloga političara, odnosno predstavnika bilo državne vlasti, bilo lokalne vlasti u upravnim tijelima športskih udruga. Ja u tome osobno ne vidim pretjerano veliki problem, vidim samo u tome ukoliko je taj utjecaj negativan. Dakle, ukoliko je prisustvo političara u upravama sportskih klubova paravan za nešto drugo kao što naravno taj doprinos može biti i konstruktivan pa onda neka oni svojim biračima odgovaraju da li su se time trebali baviti ili su se trebali baviti nečim drugim što je važnije za tu zajednicu. Naravno, oni su dobili mandat od građana i mandat će vratiti građanima kad im istekne rok na koji su izabrani. Ako su građani zadovoljni izabrat će ih ponovno, ako građani nisu zadovoljni neće iz izabrati ponovno. I u tom smislu možemo reći da je dobro da su nekakve gradske strukture kao u primjeru grada Trogira dobile priliku da na slučaju nogometnog kluba pokažu nesposobnost i da realno sagledaju mogućnosti toga grada i te jedinice lokalne samouprave. Problem je jedino to što to netko drugi nakon toga mora plaćati, a problem je to što je klub nakon toga morao biti prebačen u najniži stupanj natjecanja, ali ako bude uspio na terenu se vratiti tamo gdje je bio, dakle u drugu ligu, onda će to biti nekoliko godina pauze i ništa drugo. Osim toga prije nekoliko godina bio je slučaj Fiorentine koja je također zbog lošeg upravljanja morala otići u stečaj, otišla je u četvrtu ligu i vratila se sada ponovno u Europski vrh. Prema tome, još jednom želim reći zbog čega poduzeća ukojima rade radnici koji ostvaruju ili ne ostvaruju prihode mogu ići u stečaj a kada se govori o stečaju sportskih klubova onda se o tome govori o nečemu malte ne heretičkom da se to ne smije ni spomenuti. Ukoliko postoji interesenata da taj klub izbjegne stečaj, onda će se javiti i uključiti u vlasničku strukturu, pokušati taj klub voditi transparentno jer se zna tko je vlasnik i zna se tko odgovara, i ukoliko taj klub može opstati, on će dalje funkcionirati. Ako taj koji je došao ne može ga voditi da može funkcionirati, i ako nakon toga nema nikoga tko bi ga preuzeo, onda nema logičnije stvari nego da taj klub ode u stečaj. Tko će ga financirati ako ga neće financirati vlasnici ili ako jedinice lokalne samouprave država ne želi njega financirati kroz taj oblik upravljanja. Uostalom, u Hrvatskoj imamo već slučaj preoblikovanja jednog kluba sa velikom tradicijom, prije nekoliko dana je proslavio 100. godišnju, gdje se sada zna tko je vlasnik, tko odgovara, zna se otprilike na koji način se upravlja, i što god mi mislili o gradonačelniku Splita ipak je on u ovom trenutku odgovoran zato što je grad Split većinski vlasnik Hajduka, da taj klub funkcionira. Ne samo to, on mora obzirom da je odgovoran za funkcioniranje kluba koji je jako značajan za građane ne samo Splita nego i šire mora osluškivati to što navijači od kojih je većina njegovi birači, misle, pa na taj način su građani, odnosno navijači, odnosno Torcida dobila također veći utjecaj u upravljanju kluba nego što bi imala bilo koja druga udruga navijača, u slučaju da je klub ostao udruga kao što je sada slučaj sa Dinamom. Onog trena kada se grad Split odluči riješiti dionica, prodati ih ili na neki drugi način, o tome će se provesti adekvatna rasprava na predstavničkom tijelu, opet transparentno, opet javno, zbog toga će netko možda dobiti ili izgubili izbore, možda, ne mislim da će to biti ključni kriterij zbog čega bi netko glasao za ili protiv te gradske uprave, ali možda i bude, ali je dalje to transparentno, zna se tko upravlja, zna se tko odgovara i zna se tko može djelovati na te tko odgovara. U slučaju drugih klubova, gdje jednostavno te vrste upravljanja nema mi ostajemo u nekakvom zrakopraznom prostoru fantomskih udruga, skupština, fantomske strukture upravljanja gdje su umjesto da klubovi budu vječni izvršni dopredsjednici postaju vječni. Poštovane kolegice i kolege, cilj ovoga Zakona je uvođenje reda, transparentnosti i povećanje prihoda državnog ili lokalnih proračuna. Od povećanih prihoda ostat će možda više novaca za sportske udruge, amaterske, rekreativno, školske ili u onome dijelu profesionalnih klubova koji se tiče mlađih kategorija koje nisu profesionalne i mislimo da je ovaj dobar Prijedlog. Naravno, sljedeći put kada budemo čuli kritike da ništa ne predlažemo nego da samo kritiziramo, vrlo rado ćemo vam uzvratiti s ovim i još nekim drugim prijedlozima zakona koji se nalaze na dnevnom redu. I želim još nešto reći, nakon dva sata rasprave, još se nitko nije dotaknuo koalicijske Vlade 2000. 2003. nije bilo puno, osobno mislim da je ona propustila nečinjenje, u sportu, malo srediti to stanje, ja se nadam da tu grešku neće ponoviti. U to vrijeme je gospodin Šuker izabran za predstavnika Hrvatskog košarkaškog saveza, gospodin mateša je postao predsjednik Hrvatskog olimpijskog odbora i to je bio dokaz depolitizacije sporta. Ja sam za svaku depolitizaciju ukoliko ona uklanja negativan utjecaj političara iz bilo kojeg segmenta, ali ne prihvaćam činjenicu i tvrdnju da svi političari imaju loš utjecaj i loše namjere, prema tome, nisam za depolitizaciju svega ali jesam da se transparentno i odgovorno upravlja onime što građani zarade. Zahvaljujem.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Molim vas, morate dići, ne možete mi vi reći da li ste vidjeli i niste, morate dići i naznačiti, nas troje ovdje sjedimo, niste vidjeli. Ja vas ne mogu vidjeti preko, nemojte se vi petljati, dobiti ćete, sjest ćete ovdje pa ćete razgovarati. Ajde ispravak netočnog navoda, izvolite.
E to tek sada može biti problem. Tek sada će gradonačelnik Splita postati odgovoran za klub, i tek sada će grad doći na udar ovoga lobija oko Hajduka. A gradonačelnik Splita koji sada sam sebi prodaje zemljište, ne znam možda treba, da neće onda gradsko davati u Hajduk i to može gospodo biti problem. Ja znam da u Istri je gotovo nemoguće da neki sustav financira van javnog, profesionalni neki klub, a siguran sam da su gospodarske prilike bolje nego u Splitu jer nitko neće dati svoj novac za sport, ali hoće recimo za radna mjesta.
Zahvaljujem. Eto vi ste sada uveli jednu novu kategoriju u naš Poslovni, a to je problematiziranje stvari, ne ispravak, ono nije bio ispravak. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Dakle, 90% ukupnih sportskih aktivnosti u Hrvatskoj odvija se u sportskom amaterizmu, a 90% novca vrti se u profesionalnom sportu. Najviše u nogometu. Evo, posljednja ogorčena borba koja se odvija za čelno mjesto HNS-a, zbog čega je to? Zbog toga što obadva vole nogomet, ne zna se koji više. Zbog love gospodo. To je položaj koji omogućuje kontrolu novca u profesionalnom nogometu. E sada, što mi želimo? Jel mi želimo red ili mi želimo nered? Ovaj prijedlog zakona teži tome da unese reda u profesionalni sport. Ogroman javni novac ulijeva se u sportska društva koja su udruge građana, a odatle se taj ogroman javni novac odlijeva u privatne džepove. Kolega Šuker kaže sportaši plaćaju porez na svoje zarade. I to je točno. Sportaši da. Da li plaćaju klubovi koji su udruge građana porez na transfere igrača? Ne, zato što su u udrugama građana, a ogroman se tu zarađuje, ogroman novac se vrti, deseci milijuna eura. Prodaju se igrači kao trkaći konji, a država od tih transfera novaca nema nikakve koristi. Zato predlaže ovaj zakon? Da se omogući kontrola i oporezivanje i takvih transfera. Kolega Srb je imao vrlo nadahnutu raspravu i potpuno podržavam ono što je govorio. 90% sportskih aktivnosti odvija se u amaterskom sportu, dakle u školskom sportu, rekreativnom sportu i amaterskom sportu. To bi trebala biti naša briga, da ovih 90% novca koji se danas vrti u profesionalnom sportu tamo usmjerimo, da djeca imaju gdje igrati nogomet, da izgradimo bazene, ne velebne dvorane koje će služiti kao spomenici gradonačelnicima za čijeg mandata su podignute, da dečki gdje imaju igrati hakl, košarkaška mala igrališta, dvorane zatvoreni tereni, da potičemo te vlade i da im omogućimo da imaju gdje to igrati, da se imaju gdje baviti sportom. Nekad je bilo sportsko društvo ili ne znam kako je to bilo zvalo se Partizan što vam ja mogu, zvalo se Partizan i kroz taj Partizan ja se HRvatskog sokola ne sjećam znam da je postojao prije toga, to je bilo davno kada je osnovano, to je bilo davno ali kroz takva društva, kroz takva udruženja mladi ljudi su se bavili sportom. Pa što je sada nama cilj? Ja mislim da bi nam cilj trebao biti da ovih 90% novca tamo kanaliziramo u društveno korisno bavljenje sportom. Zašto neki klub mora postojati ako za njega nema zainteresiranih ulagača? Znači ako on ne može postojati kao športsko dioničko, trgovačko društvo. Zašto ne bi otišao u stečaj? Pa ljudi božji jučer je otišao u stečaj Vibrobeton. 130 radnika je ostalo bez posla. Ja od ovih koji odbijaju ovaj zakon nisam čuo da je to itko spomenuo ali se nariče nad tim da bi jedan nogometni klub mogao otići u stečaj ako se ovaj zakon prihvati. Pa što onda, pa neka ode. Pa bolje je da ode u stečaj nego da troši društveni novac koji danas troši, jer je registriran kao udruga građana. Može li se taj društveni novac upotrijebiti korisnije? Zašto lokalna zajednica ne bi tim novcem financirala npr. javne radove kao što to kolega Mršić napravio u Koprivnici, javnim novcem, pa da barem malo smanjimo ovu jezivu nezaposlenost, pa da bar malo pomognemo tim ljudima koji su bez svoje krivnje, jer imaju Vladu kakvu imaju, Bože moj izabrali su je, su ostali bez posla. Pa zašto se sada silite toliko da taj novac ostane baš tamo u tim baš tako registriranim sportskim klubovima i da se tamo vrti i da se tamo pojedinci bogate umjesto da ga upotrijebimo korisnije. Mene stav Vlade i parlamentarne većine s jedne strane čudi, a s druge strane zabrinjava.jer gledajte svi vidimo da tu javni novac curi. Svi vidimo da on curi čak na zakonite način, jer je sada takva zakonska regulativa. Mogu se mogu biti udruge građana, posluju po zakonu. Svi vidimo da to ne valja, a odbija se učiniti nešto da se to popravi. Ja mogu razumjeti da netko ne shvaća problem, da ga ne vidim, mogu to razumjeti. Ja mogu razumjeti i to da netko vidi problem, a ne zna kako ga riješiti, jer naprosto ne zna. Nije kriv što ne zna. Ali ne mogu shvatiti da se problem vidi, da se na problem ukaže, da vam netko ponudi rješenje za taj problem, a da ga vi odbijate. Evo to ne mogu razumjeti. Ne znam čime je to motivirano, osim ako baš ne inzistirate na tome da ostane ovakav nered, osim ako baš ne insistirate da vam je zbog nečega stalo, iako ne shvaćam zbog čega, stvarno ne shvaćam, da taj novac javni novac, se na ovakav način prelijeva u privatne džepove, da ostajemo bez dovoljno novca za amaterski sport, za školski sport, za rekreativni sport, da mažemo vrat debeloj guski i da podržavamo pa gotovo kriminal u tim profesionalnim sportskim klubovima, prije svega u nogometu. Ja vas molim razmotrite svoj stav. Ovo nije politički zakon, ovo nije ideološki zakon. Nemate nikakav razlog, ali baš nikakav logičan razlog da ga ne prihvatite. Nikakav. Hajde učinimo zajedno napore, kada vam već nudimo rješenje. Učinimo zajedno taj napor da tu situaciju popravimo u ime djece te koja bi trebala igrati, koja bi trebala imat svoje bazene, svoja igrališta, u njihovo ime. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo najprije jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolega Stazić, sa jednim dijelom vaše rasprave se mogu složiti, međutim netočno je da se isplaćuju desetine milijuna i da se na to ne plaća porez iz jednostavnog razloga. U transferu jednog igrača imate onaj dio, uzmimo ove naše koji su otišli vani. Imate jedan dio koji dobije igrač, jedan koji dobije menadžer i odšteta koju dobije klub. Ta odšteta sjedne na žiroračun kluba, bez obzira kakav on organizacijski oblik imao. Svaka isplata sa tog žiroračuna ako je usluga plaća se PDV, ako je osobna isplata mora se platit porez na dohodak. Ako vi znate za neki slučaj da su isplaćeni novci, da nije plaćen porez ja vas javno pozivam prijavite to poreznoj upravi i budite sigurni da će biti naplaćen porez. Javno vas pozivam ako znate za koji slučaj.
Zahvaljujem. … [[Upadica se ne razumije.]] Bez dobacivanja iz klupe. Idemo sad, imamo četiri replike. Prvi je uvaženi zastupnik Damir Kajin, izvolite.
Gospodin Mateša, danas predsjednik Olimpijskog odbora, sutra najvjerojatnije glavni direktor Hrvatske radiotelevizije, prekjučer bivši premijer iz redova HDZ-a izborio se da onih 2% prihoda tvrtki može ići za financiranje raznih lukrativnih djelatnosti, od sporta, humanitarnih asocijacija, manifestacija itd. i da se tih 2% neće oporezovati. Taj zakon trebao je biti ključ opstanka samoga sporta, nažalost novaca ima sve manje. I kako se financira? Prvo pravilo, dajte mi posla pa ću ja nešto financirati. Pravilo drugo, novac ide iz lokalne samouprave, države, javnih sustava kako diktatom ljudi u politici i pravilo treće, bez novaca kao što više nema ni jako puno ljubavi, nema niti sporta. Uspjeha u sportu bez novaca nema, a u Hrvatskoj kao što sam prije govorio, 2011. novac može osigurati 5-6 velikih tvrtki, javni sustavi, 5-6 banaka, 2-3 telekoma i normalno politika. I sad se postavlja pitanje prioriteta. Što je prioritet, da li je sport ili su radna mjesta. Ja tvrdim da politika broj jedan u ovoj zemlji mora biti uz socijalu, jasno kada je zemlja u situaciji u kojoj jest radna mjesta. I to bi trebala biti rasprava svih rasprava pa onda možemo razgovarati o sportu i o skijanju i o ronjenju i o plivanju ili ne znam čemu sve ne, ali ja znam da srce uvijek kaže nogomet, ali dok ne otvorimo pitanje svih pitanja, a to su radnih mjesta zasigurno ni prilike u sportu se u dogledno vrijeme neće mijenjati već će se u pravilu ovako ispod stola taj profesionalni sport i financirati.
Hvala lijepa. Imamo dalje repliku, uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Stazić, slažem se s vama da je zapravo svima jasno, a poglavito nama da je stanje u športu zaista katastrofa i da ga treba srediti. Pitanje je načina dakle kako. Gospodin Šuker vam je replicirao u svezi mogućih poreznih mogućnosti kako bi putem poreza to došlo kao u red. Međutim, točno je to da se 90% novca vrti u športu, da je upravo to ono zbog čega proizlaze i brojne afere poglavito u nogometu. Rekli ste amaterski šport, rekli ste Partizan. Danas ponovno postoji Hrvatski sokol pa sam mislio da ćete spomenuti i Hrvatski sokol koji je ajde pandan tom Partizanu koji je postojao u vaše pa evo i u moje vrijeme. A također ste podržali i raspravu gospodina Srba u svezi izgradnje funkcionalnih dvorana, a ne grandioznih objekata iako pri tome moram ponovo naglasiti da kolega Srb i njegov predsjednik su upravo razmišljali o grandioznoj dvorani od 845 milijuna kuna gdje se htjelo zamračiti čak 500 i više milijuna kuna u Osijeku. Hvala lijepo.
Želi li kolega Stazić? Ne. Zastupnik Mršić, replika. Ne može kolega jer ovo je bila replika, ispravak znate.
Dakle, kolega Staziću vi ste pravilno postavili pitanje ili dilemu oko alociranja javnih sredstava jer primjerice mi se nalazimo danas u najdubljoj krizi u povijesti Hrvatske i postavlja se pitanje gdje na najefikasniji način locirati javna sredstva da bismo pospješili izlazak iz krize. E sada, imate jednog perspektivnog srednjoškolca koji je ujedno i dobar nogometaš. Odmah će se nekoliko klubova natjecati za njega, sklopiti s njim ugovor, dati mu ugovor u kojem će biti hranarina, stipendija i ne znam što. S druge strane imate srednjoškolca koji je genijalac, koji je super u matematici, u elektrotehnici, u nečem trećem, nitko se za njega neće niti okrenuti glavu. Danas je puno bolje ili puno više možete zaraditi ako primjerice igrate nogomet u drugoj ligi nego ako ste srednjoškolci ili sveučilišni profesor. E sada zamislite što bi se sve moglo dogoditi Hrvatskoj dobro kada bismo samo jedan dio sredstava koji danas se investira u profesionalni sport, investiralo u stipendije učenika i studenata. Zamislite što bi se moglo dogoditi da tvrtke koje desetke milijuna kuna daju kao sponzorstva u profesionalni sport, kažem u profesionalni, ne amaterski, u profesionalni sport, moglo dogoditi da jedan djelić toga investiraju samo u stipendiranje studenata u Hrvatskoj. Što bi se moglo dogoditi kada bismo imali ugovore sa tim perspektivnim studentima ili sveučilišnim profesorima i da ih šaljemo na specijalizaciju u inozemstvo…
Hvala. Isteklo vam je vrijeme.
I sa ugovorima vraćamo natrag u Hrvatsku.
Odgovor na repliku, kolega Stazić.
Kolega Mršiću, ja mislim da je zadaća svakog od nas u ovakvim prilikama kakve danas vladaju u Hrvatskoj brinuti maksimalno o javnom novcu, o tome kamo se taj javni novac usmjeruje i kako se on troši. Ne smijemo se igrati ptice noja, ne smijemo zabijati glavu u pijesak i govoriti a sad, opozicija nudi nekakav prijedlog, zato što ga opozicija nudi nećemo se s tim ni bavit, odbit ćemo ga. A opozicija upravo to nudi, da se javni novac usmjeri kvalitetnije, pametnije, korisnije na dobrobit građana ove zemlje. Govorite o stipendijama učenika i studenata. Da, može tamo, može u javne radove kao što ste vi napravili, može u izgradnju škola, može hajmo ga ako je to, hajmo reći da je to sportski novac. Hajmo ga usmjeriti u taj amaterski sport. Ali jedino nemojmo ostaviti da bude ovako kao što je, jer smo onda neodgovorni. Jer onda nas baš briga. A slušajte, ako baš moramo i za ovakve stvari čekati izbore, pa da se promijeni vlast, da se ovo uredi na razumniji način, a čekat ćemo. Šta možemo?
Svatko mora na svojem području najprije, a vi u Zagrebu ste najprije Dinamo valjda trebali urediti. Ali vidim da ste to lepo uredili. Kolega Heffer, izvolite vi ste na redu za repliku.
Hvala lijepa. Uvaženi kolega Stazić, spomenuli ste Vibrobeton. Da, na žalost jedna od tvrtki, proizvodnih tvrtki je evo jučer ušla u stečaj. Time će naravno vinkovački dio otići još dublje nego što jeste. No ne znam da li vam je poznato da postoji i ženski odbojkaški klub Vibrobeton koji je '98. ušao u prvu ligu. 2005. bio najbolji sportski klub u Vukovarsko-srijemskoj županiji u ženskoj itd. Dakle, postoji sveza takvih stvari i sporta. No, drago mi je da ste postavili izravno pitanje i dobili odgovor da li klubovi plaćaju porez na transfere igrača i dobili odgovor ne. Da li je to bitno, mahali ste glavom. Dobro, sad evo ispravak je. Činjenica je sljedeći. Građani misle, evo ja pred sobom imam jedno istraživanje koje je proveo GFK koji je jedno od relevantnih institucija da kažem, odnosno koji rade istraživanja gdje se na izravno pitanje što građani misle o potrebi uvođenja poreza za transfer nogometaša 74% izrazilo da naplata poreza bi trebala biti obvezna, a tek 5% su protiv. Dakle, građani misle da postoji potreba ovakvoga jednoga zakona. I ovaj zakon je predložen u smislu uvođenja reda u ovom profesionalnom dijelu, jer jedino uvođenjem ovakvog oblika ustroja sportskih klubova se može to ostvariti.
Hvala kolega Heffer. Odgovor na repliku kolega Stazić.
Evo iskoristit ću ovaj odgovor na repliku da nešto pojasnim. Porez se inače plaća na svaku transakciju u Hrvatskoj. Za transakciju igrača ne postoji poseban porez. Veli plaća se PDV kad se troši sa računa. Pa plaćam i ja PDV kad dobijem plaću na svoj račun i kad bilo što kupim sa toga računa plaćam PDV. To plaća svaki građanin. Ali porez na transfer ne postoji. On ne postoji kao poseban porez ako taj novac ide klubu. Jedini tko ga plaća je plaća igrač za onaj svoj dio koji on dobije u tome, ako dobije.
Kolega Boro Grubišić, izvolite vi ste na redu za raspravu.
Mogu odmah i nastaviti. Kada netko dobije na lotu po novom zakonu onda na tu dobivenu svotu plati koliko gospodine Šuker po novom 40%. Molim? 15%. Prije toga nije bilo. Kada netko transferira igrača koliko plati na tu dobit? Ništa, ni lipe. Kada treba napraviti, izgraditi Vatrogasni dom u Donjim Andrijevcima nema novaca za temelje i građevinska dozvola, odnosno rješenje za gradnju kako se to sad zove će isteći upravo za koji mjesec i propada. Nitko neće pomoći Vatrogasnom domu i vatrogascima u Donjim Andrijevcima, ni Croatia osiguranje, ni INA, ni HEP sa par tisuća ili desetina tisuća kuna da se napravi novi vatrogasni dom i jedan objekt koji bi poslužio u polivalentne svrhe u Donjim Andrijevcima. Ali novaca ima upravo u ove svrhe o kojima govorim za tzv. profesionalne klubove, a nisu kažu profesionalni. Ovaj prijedlog zakona ide ka privatizaciji i zapravo profesionalizaciji klubova. Kako su privatizirane tvrtke? Kako su kupovane tvrtke? Kako je vršena pretvorba i privatizacija svega i svačega, pa i toga Vibrabetona i Dukata i Plive i nema čega nije. Zašto ne bismo ponudili Sjedinjenim Američkim Državama da upravlja našim klubovima nego smo ponudili Hrvatske vode. Pa bilo bi zgodno da budu Amerikanci vlasnici Hajduka, Dinama, Rusi, evo Abramović itd. S obzirom da su Hrvatske vode ponuđene Amerikancima, je li gospodin Jandroković je to rekao. Ceste Australcima itd. Grci su dali svoju infrastrukturu Kinezima. Pa Bože moj, zašto mi ne bismo privatizirali nogometne klubove, nađemo dakle financijere, financijaše, kako god hoćete i privatiziramo ih. Ima načina kako se oni mogu profesionalizirati i privatizirati. Na kraju krajeva to su učinile i daleko bogatije zemlje. Imamo i primjer Engleske, gdje su Emirati izgradili stadion u Londonu. Dakle, infrastrukturu. Ne samo da ulažu u igrače, u klubove, u šport, nego su izgradili Emirates stadion u Londonu. I što je sad tu čudno što se sada ovo predlaže? Što je tu grješno što se i na ovaj način razmišlja. Samo je pitanje je li vrijeme za to u Hrvatskoj ili nije? Je li ovaj prijedlog da ne kažem rano kukuriknuo i predlagatelj ili nije. Je li vrijeme kapitalizma ovog da ne kažem sirovog i strašnog koji je uništio Hrvatsku, onaj vulgarni kapitalizam prošlo ili nije? Jasno je i više nego očito da je u nogometu, hajde možemo reći nije u cijelom športu jasno da u onim neatraktivnim tzv. športovima, hajmo od šaha, kajaka, kajak kanu klubova itd. nema ili su političari na da kažem lokalnih nižih razina, ali u nogometu, ali da iza ove afere u nogometu stoji politika, pa čak i sukobi unutar politike, pa čak i sukobi unutar jedne političke opcije, to je sasvim sigurno. Evo gospodin Kulušić me gleda, a mene je molio da nagovorim jednoga iz Broda delegata u Hrvatskom nogometnom savezu da glasa za Štimca. … [[Upadica se ne razumije.]] Tako je, pitao me, molio me, kumio me. Evo. Mi smo narodni zastupnici i sve, možemo sve reći valjda, a i trebamo sve reći. Prema tome, iako je županijski nogometni savez Brodsko-posavske županije odlučio glasovati recimo za drugu opciju, delegati su se podijelili, jedni su bili izlobirani, najvjerojatnije, ja ne ulazim, nisam vidio, a drugi nisu se mogli izlobirati je li, tako da evo upravo ono što je spominjao netko ovdje, mislim da je Šime Lučin, da iz iste županijske nogometne organizacije bilo nejednako mišljenje, iako je baza odlučila se samo za jednog kandidata, evo to je upravo taj slučaj, pa je onda taj kandidat kasnije promijenjen, i danas je monolitno mišljenje županijske nogometne organizacije Brodsko-posavske županije. Vrlo zanimljivo, i vrlo simptomatično kako se to radi, kako se i što se radi da bi se okrenuli i vrtili novci, i jasno je da su u pozadini novci i ništa drugo. Ja sam bio predsjednik ženskog košarkaškog kluba Brod, godinu dana. Znate što je bila moja uloga kao predsjednika? A rekli su mi to ti je počasno mjesto, to je, budi tu, to ti je ovako ipak nešto za politiku ti nešto donosi. Ja sam ušao s entuzijazmom. A šta sam bio? Bio sam prosjak, koji je molio po vodovodu Brod, plinu, komunalcu i ostalim trgovačkim društvima u vlasništvu grada i županije da daju tisuću, dvije, pet, da kupe tenisice košarkašicama itd. Nije bilo sluha. Upravo je to jedan od športova, ajde na ovim izvan Zagreba, gdje je upravo ovaj princip da kažem amaterski, ali i tada je proračun toga kluba bio 200 tisuća kuna. Za usporedbu ženski košarkaški klub Krajišnik iz Banja Luke, koje su bile gostovale u Slavonskom Brodu, su mi rekli, njihov direktor da imaju proračun 100 tisuća eura, u Republici Srpskoj, tzv., vrlo zanimljivo, usporedba ta dva kluba, i fonda. Dakle ovakvo nesređeno stanje iziskuje gospodo i od vas iz vladajuće koalicije HDZ-a i HSS-a i od nas svih skupa da promislimo, nećemo govoriti o izborima i šta će biti na izborima, ali da promislimo i da u dobroj vjeri i namjeri nađemo rješenje za ovo stanje. Ne plediram kažem ni za kakvo rješenje, ali jednostavno, unaprijed, ali ne može se negirati da postoji ta problematika. Ne možeš reći ne sad je super ovako kako je, a svi znamo da, iz toga proizlaze i ovi navijački neredi, iz ovakvog stanja i ovakvog nereda u rukovodećim strukturama klubova i politike proizlaze i navijački neredi i sukobi. Ja jesam navijač Dinama, ali vodim i Hajduk. Zašto … [[Ne razumije se.]] , volim i Osijek, volim i Šibenik, volim Dubrovnik. Zbog čega bi se sukobljavali? Pa valjda smo, tako nas malo ima pa se moramo sukobljavati. Dakle jasno da je politički utjecaj bio i u bivšem sustavu, bilo je toga od davnina, ali Hrvatska ako želi biti uređena i moderna država, onda ovaj nered da kažem športski nered, neću reći kaos, jer ajde možda je pretjerano, mora urediti, mora urediti promišljanjem svih nas. Evo, zahvaljujem.
Hvala. Imamo prijavu replike, uvaženi kolega Lesar.
Kolega Grubišiću spomenuli ste da vatrogascima nitko neće pomoći izgradnju vatrogasnog doma. Oni prilikom gradnje vatrogasnog doma će morati platiti i onaj vodni doprinos ili vodnu naknadu kvadraturi kaj smo nekad prije par godina uveli, za sve investicije, pa i školske športske terene. Ali ako grade golf teren, onda su oni oslobođeni plaćanja te naknade, jer je to također po zakonu u Hrvatskom saboru usvojeno. Ako se točno sjećam za 2007. na zastupničko pitanje dobio sam sljedeća dva podatka, javna poduzeća i firme u kojem država Republika Hrvatska ima više od 50% profesionalnim športskim klubovima dali su 98 milijuna kuna različitih donacija i sponzorstva, za kulturu, prosvjetu, tehničku kulturu i humanitarne svrhe te iste godine, ta ista poduzeća izdvojili su 24 milijuna kuna. To su podaci koje sam dobio u pisanom obliku kao odgovor na zastupničko pitanje. Imam pitanja ako netko u dvorani zna odgovor. Kako se zove ono što djelitelji pravde, u nogometu recimo posebice, jer to je najveći broj njih ili suci, prime za otfućkanu utakmicu? Da li je to još uvijek dnevnica? Dnevnica i putni troškovi. Nekad se je zvala. Naknada je sad, je li? Je li to oporezivo? Da se li se na to plaća porez? Evo bivši ministar financija veli putni troškovi se ne plaćaju porez, ali na naknadu da. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne radi se o materijalnim troškovima kluba, nego primici građana.
Kolega Lesar, isteklo je vrijeme za repliku. Kolega Boro, želite odgovoriti? Izvolite.
Kolega Lesar, nije tema vatrogastvo, ali sam naveo samo jedan primjer gdje je, a u svezi ulaganja iz dobiti, ona 2% javnih poduzeća HEP-a, Croatia osiguranja i ostalih koji idu usmjereno u jednome smjeru, i to centralizirano prema samo nekim klubovima. Klubovi poput ne znam Spačve, Čeminca, brodskih klubova u županija itd., Cernika, Mladosti iz Cernika, Požege, Slavonije ne idu. Ta sredstva nikada ni jedne kune nije tamo došlo, nego idu ovamo. A vatrogastvo kao nešto što je zaista iznimno potrebno danas u Hrvatskoj, evo samo sam naveo jedan primjer iz Donjih Andrijevaca gdje zaista evo ljudi dižu alarm jer će im izići, pa evo molim i ovom prilikom Croatia osiguranje da pomogne, bit će manja i šteta ako postoji vatrogasni dom u Donjim Andrijevcima. Neka pomognu Donjim Andrijevcima.
Hvala. Ispravak navoda, kolega Kulušić.
Pa kolega Grubišić je kazao jednu neistinu i nije točno da sam ja lobirao. Točno je da smo ja i kolega Grubišić uz cigaretu na terasi razgovarali o tome gdje je on kazao da je ovo katastrofa, a onda sam mu ja kazao da on ima čovjeka iz svoje stranke pa neka glasa za promjene. A onda je on kazao da on ne može na njega utjecati. Prema tome ono što je kazao nije istina. I istina je samo da je ovo prvi put da se politika nije uplitala u izbor predsjednika. Međutim, gospodine Grubišiću s obzirom da ste me izazvali moram vam odgovoriti na adekvatan način.
Ne, morate dignuti tablicu kolega Kulušić, dići. Vi ste podigli ispravak navoda pa evo crveno je. Recite što ispravljate osim da mu niste lobirali nego da ste pušili skupa.
Ne, ispravak, ispravak. Pa ispravio sam. Međutim, s obzirom na vatrogasni dom, kolega Grubišiću da se onih 90 tisuća eura što ste željeli potkupiti vrhovnog suca uložili u vatrogasni dom vjerojatno bi taj dom bio gotov dosad.
Hvala. Replika, kolega Maras.
Hvala lijepo. Gospodine Grubišić rekli ste da se iza svega ovoga u biti krije interes i novac što netko ne želi da u nogomet netko uđe i da se tu određena kontrola vrši. Apsolutno ste u pravu i tu je velike suglasje u vladajućoj koaliciji, vidimo da se vrlo uspješno dogovaraju oko toga samo se ne mogu dogovoriti oko toga tko će biti predsjednik Nogometnog saveza. Da li će biti Štimac ili Marković. Pa vidimo kako istaknuti djelatnici političkih stranaka sazivaju, kao što je gospodin Friščić, sjednice da zamjenjuju delegate u 10 sati pa onda Štimac brže bolje sazove sjednicu skupštine u 9 sati. Znači tu je, interes je u biti zbog čega se ovaj zakon ne želi dovesti isključivi taj da se zadrži utjecaj u nogometu gdje je veliki novac u igri, a da nad time nema nitko kontrole. A nebitno je, lako će se oni dogovoriti tko će na kraju biti predsjednik saveza.
Kolega Maras nemate vi pojma o nogometu i kontroli jer vi mislite da se to svi razmu, a najviše se razmu oni kaj misle da lopta skače jer je žaba unutra. A kolega Boro izvolite, odgovor na repliku.
Kolega Maras ja i vi bismo trebali malo zaigrati sa ovima ostalima pa bi vidjeli tko zna igrati nogomet, a tko ne zna. A druga stvar, zaista kako ste i rekli sami kako se vrte novci, to su ipak kada uzmemo te novce i iznose onih 500 milijuna eura koje su prema Washington Timesu zamračene od strane HDZ-a na stranim računima mogli smo napraviti sve vatrogasne domove u državi Hrvatskoj, a ne onih jadnih što spominjem novce one ovaj Ante Kulušić. Hvala lijepo.
Hvala. I kolegica Šimunović se javila za repliku, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić možda još jedna stvar koju smo možda zaboravili danas u ovoj raspravi, najvjerojatnije je spomenuta, ali ostala je po strani zbog čega je još također važno da javni novac usmjerimo što više u amaterski sport. Zato što na takav način amaterski sport postaje dostupan djeci i to od vrtićke dobi, od predškolske dobi, od školske dobi. Na taj način djeca usvajaju zdrave stilove života, usvajaju zdrave navike. Poslije imamo odrasle ljude koji su zdravi, koji ne obolijevaju toliko često, koji nisu u tolikoj mjeri skloni vjerojatno i alkoholu, pušenju, nisu pretili. Samim tim njihov rizik od razvoja kardiovaskularnih i drugih bolesti također opada. Dugoročno to je onda posljedično puno manje financijsko opterećenje na naš zdravstveni sustav. Dakle, današnjim nekim mjerama dugoročno stvaramo zdraviju naciju, stvaramo zdravstveni sustav koji je efikasniji, koji nije toliko opterećen i samim tim radimo danas uštede u državnom proračunu sutra. Mislim da je to neka dugoročna vizija koja nam ne bi trebala ispadati iz fokusa i onda svoju raspravu usmjeravati na nekakva financijska prepucavanja i transfere razno razne.
Kolega Maras vi ste dizali tablicu za povredu Poslovnika, izvolite.
Hvala lijepo. Povrijedio se članak 208. Poslovnika koji govori o predsjedanju tijekom sjednice, a ne specificira da morate davati kvalifikacije tko zna što o čemu. Ja ako
Kolega Maras, postoje i članci u kojima se kao sudionik rasprave mora držati točke, a vi ste se upustili u Skupštinu nogometnog saveza Koprivničko-križevačke županije koja s ovom točkom nema veze.
Rekli ste da nemam pojma o nogometu.
Prema tome sjednite si dolje, a vi kolega Grubišiću možete odgovoriti na repliku.
Ali jedino o čemu nemam toliko dobro pojma
Nikakav Poslovnik nije nigdje povrijeđen.
Povrijeđen je Poslovnik čl. 208. ja nemam pojma o tome kako muljati na Skupštini HNS-a što vi dobro znate.
Znate vi i drugačije muljati nego što je Skupština HNS-a, bez brige. Kolega Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice Šimunović slažem se s vašom replikom iako mislim da bi se novcima koji se za javne potrebe mogu … [[Govornik se ne razumije.]] mogli smo već odavno da su ti novci pravilno usmjereni i upotrijebljeni imati ono što odavno priželjkujemo, a to je ne samo da imamo u vrtićkoj i školskoj dobi športsku opremu, rekvizite, igrališta, športske dvorane ma mogli smo imati i besplatno vrtiće za svu djecu Hrvatske.
Hvala lijepo. Idemo dalje s raspravom. Uvažena kolegica Biljana Borzan, izvolite.
Hvala lijepo. Evo, baš mi je drago da mi je kolega dobacio. Mislim da sam ja danas prva žena koja ima raspravu o ovoj točki, da ne ispadne da žene nemaju mišljenje o sportu zato mi je drago da sam se javila. Naime, evo premijerka vrlo često poziva opoziciju kada opozicija radi svoj posao i kritizira rad Vlade, poziva na zajedništvo, poziva da damo prijedloge, da nismo samo kritizerski nastrojeni i sada evo kada dođe jedan prijedlog koji i nije nekakva teška politička tema oko kojeg bi se vjerojatno mogli svi dogovoriti kada opozicija dakle da takav prijedlog nažalost opet se ništa ne dogodi u smislu nekakvog zajedništva, da se čuje što to opozicija predlaže i da se usvoje nekakvi naši prijedlozi. Evo, upravo kao nekakav zanimljiv uvod, dosta se toga i spominjalo već u prethodnim raspravama, u ovoj našoj raspravi je bilo upravo i ovo sve što se događa u Hrvatskom nogometnom savezu. Pa evo imamo već danima članke u novinama podjele HDZ-ovih političara tko je uz Štimca, tko uz Markovića, tko na premijerku utječe preko koga da podrži ovog ili onog kandidata. Dakle, ja bih ovdje rekla da bih voljela da se barem upola energije potrošilo koliko se potrošilo sada na pisanje i pričanje o ovoj temi, na temu nezaposlenosti, gospodarskog napretka i slično. Na žalost kod nas se nacija zabavlja sa ovakvim nekakvim sporednim stvarima, da bi možda one bitne stvari ostale u drugom planu za koje se nema rješenja. Ono što je ustvari misao vodilja svih nas bi trebala biti da Hrvatsku voli onaj tko plaća porez. Na žalost u sportu se to često vidi da se upravo obrnuta stvar događa i u tom smislu nekakvo busanje u prsa i domoljublje ja apsolutno odbijam čuti od takvih ljudi. Ja ću, osvrnuli su se ovdje moji prethodnici o nekakvim, o utjecaju politike na sport, ja ću navesti jedan primjer da je u gradu Osijeku prije nekoliko godina došlo skoro do krize vlasti i ne izglasavanja proračuna na vrijeme upravo zbog nogometnog kluba Osijek. Dvije političke opcije su bile na vlasti, posvađale su se oko toga jer je jedna tražila nekih 8 milijuna kuna što je bilo tada između 2 i 3% proračuna za NK Osijek druga to nije htjela dopustiti, ova je druga vidjela svoju mogućnost utjecaja na kohotu, druga nije imala takav stav, tako da su se posvađali i zamalo da nismo imali proračun na vrijeme. NO, ono što je zanimljivo u toj priči da ta količina novca gotovo identično količini novca koja je bila osigurana u proračunu tada za sve one što se kaže male komunalne potrebe. Dakle, za kompletan grad Osijek, za sve nogostupe, sve parkove, dječja igrališta, zelene površine, rasvjetu i slično što se trebalo izdvojiti iz sredstava za mjesnu samoupravu, toliko otprilike je ta politička opcija htjela odvojiti za NK Osijek. Ne kažem u NK Osijek ima puno, onaj pogotovo mladi pogon mislim da je važan i da je dobro da se ulaže u to no, ipak ovaj nesrazmjer novca o kojem govorim mislim da govori sam po sebi jako puno. Isto tako nesrazmjer postoji i unutar samog resora izdvajanja sredstava za sport. Dakle, netko je već spominjao 90% se novaca troši za profesionalni sport, a 10% za amaterski, dakle imamo apsurdnu situaciju da upravo obrnuto imamo 90% ljudi se bavi amaterskim sportom, a svega možda 10% profesionalnim. Dakle, tamo gdje je puno ljudi imamo malo novca, tamo gdje je malo ljudi imamo puno novca, sve je stvar interesa i opet na žalost politike. Često su ulaganja u lokalni nogometni klub često stvar ponosa i nekakve tradicije i to vrlo često nema veze sa stvarnom situacijom sa popularnošću tog kluba ili njegovim mogućnostima da proizvede mlade i kvalitetne igrače koje će moći prodati. NO, kada ih proda država ili grad od toga nema ništa jer imamo nesređenu situaciju o kojoj smo danas već govorili. Dakle, posljedice toga su da su sportaši u koje se puno uložilo, uglavnom nisu postigli rezultat s kojim mogu živjeti do kraja života onako solidno, a svoje su zdravlje znatno narušili. Dakle, trenirali su da naruše svoje zdravlje a nedovoljno da ostvare rezultate koji će ih zbrinuti za starost. Druga posljedica, sada moja kolegica, ja sam se nadala da će kolega Grubišić kao liječnik se malo više osvrnuti na taj jedan drugi aspekt, ali sada je otvorila kolegica Šimunović raspravu o tome da imamo posljedicu neaktivnost građana, djecu se od malena ući na sjedenje, na sedentarni način života uz kompjuter, uz televizor, igrice i slično i stvaramo dakle, već danas smo stvorili, ne činimo danas ništa da to promijenimo, naciju koja je neaktivna i naciju koja prednjači u pretilosti u Europi. Ne moramo mislim nikome govoriti o tome koliko to financijski iznosi ali danas se puno govorilo o novcu i o interesu. Dakle, ovdje se isto tako radi o velikom novcu i trebalo bi biti o društvenom interesu koju bi svaka vlast bilo lokalna ili državna trebala imati prema svojim građanima. Dakle, ja ću vam reći primjer u Americi ili u Kanadi oko 6 do 7% sredstava iz zdravstva se odvaja upravo zbog bolesti koje nastaju zbog tjelesne neaktivnosti, to su milijarde dolara, također je i kod nas, što na žalost kod nas preventiva je svedena na to da nemamo pokazatelja, ne obraća se dovoljno pažnje na preventivu, posljedica toga je da imamo jako puno novaca koji nestaju u sustavu zdravstva zbog neaktivnosti a velike uštede bismo ostvarili, to je dakle veliki novac i važan interes vlasti. Na žalost, danas se sve nekako vrsti oko novca i interesa pojedinaca koji su naslonjeni vjerojatno uz vlast i samim tim demotiviraju vladajuće da nešto mijenjaju po tom pitanju. Evo, ono što bih mogla reći da Hrvatska ima zaista sjajnih rezultata što se tiče vrhunskog sporta, moglo bi i bolje, ali zaista naši sportaši pronose glas o Hrvatskoj u cijelom svijetu, to je apsolutno pohvalno, ono što još jedanput želim naglasiti da je amaterski sport kao sredstvo i postizanja psihičkog i fizičkog zdravlja ali i ne smijemo zanemariti odgojnu funkciju sporta, nešto što bi trebalo biti društveni interes iznad svakog interesa što se sporta tiče, ali na žalost danas to nije slučaj. Ova rasprava kao i stav resornog ministarstva pokazuje da očigledno još uvijek nema volje da se u sustavu sporta nešto bitno mijenja, no ja se iskreno nadam da ukoliko danas, evo sada nije bilo sluha za ovaj naš prijedlog da će on ipak potaknuti resorno ministarstvo da razmisli malo i učini nekakve korake koji će nam sutra omogućiti da se uredi sustav sporta, da se ne događa ovo kao što netko reče da i građani primjećuju da kroz transfere odlazi ogroman novac, a država od toga nema ništa ali isto tako da se dugoročno ostvare velike uštede i ostvari jedan veliki interes, a to je društvena potreba građana za tjelesnom aktivnošću.
Hvala kolegice. Prelazimo sada na replike, ispravke navoda. Najprije se za repliku javio kolega Maras izvolite.
Hvala lijepo, gospođo Borzan. Pričali ste o tome da tamo gdje je puno novca na žalost u sportu je malo ljudi i gdje je malo novca je puno ljudi, u rekreativnom sportu, odnosno da država dosta ne ulaže u rekreativni sport, što je istina. Na žalost, jako malo novaca imamo od Ministarstva sporta i malo se radi na rekreativnom pogotovo školskom sportu. Ali ono što je bitno napomenuti, nije sporno kada je puno novaca gdje je malo ljudi, ali kada tih malo ljudi koji zarađuju puno novaca plate porez, na žalost to je jedna kasta, jedna je od rijetkih koja je neoporezovana u ovoj zemlji. Zarađuje ogroman kolač novca a ništa zemlji, odnosno društvu ne vraća. A predvode ih nogometni znalci među kojima je potpredsjednik Friščić gdje jedan sport kao što je nogomet, cijela nogometna liga pobudi zanimanje manje navijača nego što pobudi jedan hokejaški klub iz Zagreba. Znači toliko ti ljudi znaju kako zanimati ljude i kako ponuditi građanima kvalitetan, profesionalan i dobar i siguran sport.
Kolega Maras, nogomet nije 16 prvoligaša i 8 utakmica. Sada kada počinje sezone počinje obično ili zadnja nedjelja u veljači ili prva u ožujku na sportskim terenima u Hrvatskoj. Svaki vikend će se odigrati tri tisuće, ponavljam tri tisuće utakmica. Da nama Šukeri, Bobani, Lovreni ne ni bilo ni ove vojske o kojoj je dogovoreno i onih najmlađih limača ali ni onih rekreativaca veterana jer od ovih tri tisuće gotovo tisuću je upravo onih klubova poslije aktivnog bavljenja ali rekreativnoga o čemu je puno govoreno, sve su to podaci, sve su to brojke samo ih treba znati iščitati itd. Mi svi znamo dobro što želimo. Želimo da ono što se plaća da se na određene stvari plati porez. Ali to moramo i znati urediti, jer vas pitam, recimo kada je Prosinečki dolazio ja sam s ministrom Šukerom razgovaral njegov transfer bio negdje oko 5 milijuna. Ja sam ga sad pital jel on treba platiti na 5 milijuna zdravstveni i mirovinski doprinos, koliko bude on imao mirovinu sutra ako bude sve to platil. Prema tome, to su stvari koje se mi svi skupa sigurno slažemo da treba poriktati, urediti, a ne preko toga gledati ne događa se ili nemamo rješenja za te stvari. Jer neke države su to uredile i riješile. Rekle su nije namet na tih 5 milijuna i 40 i nešto posto, nego je ne znam 15% ali se mora platiti i to u HRvatskoj, a ne onda otići u Monako, San Marino ili negdje drugdje raditi te transakcije. Ja sam uzeo dio vremena kolegici Borzan. Izvolite, vi ste se javila za odgovor za repliku.
Dakle, kolega Maras kada bismo mi i istu količinu novca koja je sada osigurana ili u državnom ili u lokalnim proračunima ostavili da bude za sport, ali rasporedili drugačije, onda bi pojedinci ovi koji vi nazivate znalci drugim riječima, oni bi izgubili utjecaj, a dobili bismo jedan pozitivan utjecaj na društvo uopće, dakle u smislu omogućavanja širokim narodnim masama da se bave sportom, da se rekreiraju a to naravno tim pojedincima, znalcima očigledno nažalost nije cilj jer gledaju samo svoj osobni interes. A ono što bi im kao političarima trebao biti interes, a to je da čitavo društvo bude što bolje, kvalitetnije i zadovoljnije im ostaje u drugom planu.
Nema Bore da nam on ponovno ispriča kakav je to on znanac bio a takvi smo gotovo malo nas je ovdje koji se nismo našli u takvoj ulozi, a to znači odi od vrata do vrata i traži nekoliko tisuća da financiraš klubove. Znate nisu sve Mamići u sportu, iako neću ja biti i ne trebamo mi biti njegovi advokati nego su u pravilu onakvi aktivisti o kojima je zastupnik Grubišić govorio pa vjerujem da je poslije toga i odustao biti predsjednik kluba. Jer jednog dana počinješ gubiti prijatelje. Svi vele nemoj mi više dolaziti sa zahtjevom da ti pomažem za klub. Kolega Đurđević vi ste htjeli replicirati. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa htio sam reći kolegice draga spomenuli ste klub NK Osijek. Ja pretpostavljam da je gradsko vijeće i ljudi koji vode grad Osijek davno dalo stadionu koncesiju NK Osijeku. Glavni teren i još 5,6 pomoćnih sa pratećim sadržajima. I što se može dogoditi? Osijek da bude 2 ili 3 u ligi ide u Europske kupove. Stadion nije natkrit, zapadna tribina ne udovoljava uvjetima. Avionske karte do Osijek-Klisa-Leverkusen ili bilo gdje nije bitno. Iako grad iz proračuna i županija ne potpomaže mladež i okolne klubove koji rade za NK Osijek, Metalac, Olimpiju, Vodovod, Donji Miholjac i sada se karikira primjer, proda mali Domagoj Vida dio ide Domagoju, Vidi, tati i Rudiki, dio ide NK Osijeku a dio ide menadžeru, a ono najmanje ide što je ide NK Osijeku. I da u takvim vremenima živimo da lokalna zajednica mora potpomagati klub, jel ako učinimo suprotno, ključ u bravu. Ali taj novac koji je lokalna zajednica dala, gradski proračun, županijski proračun strogo kontrolirati gdje je otišao. Opet kažem, ne za plaće profesionalce, ne za ugovor koji je deponiran u klubu kod menadžera i kod odvjetnika, nego za čisti život kluba, održavanje stadiona i za mladež i struku koja s tom mladeži radi. Jel taj kada postane sportaš on će ipak nešto donijeti tom klubu ako ode na tržište.
Hvala kolega Đurđević. Odgovor na repliku uvažena kolegica. Izvolite.
Kolega slažem se da se može potpomagati i treba sport, ali i NK Osijek naravno, međutim ja vam govorim o prioritetima. Dakle, onaj tko je gladan naravno da neće kupovati kopačke. S druge strane ono što opet smatram ako je zemlja u krizi onda je valjda prioritet da se financiraju mladi koja će neka znanja donijeti, koji će donijeti prosperitet u Hrvatsku, ulaganja u škole, ulaganja u znanje. Dakle ako smo sada u situaciju u kakvoj jesmo onda sport koji jest važan i treba ga pomagati, treba posložiti tako da idemo probati pomoći ljudima da se što više rekreiraju i da imamo tjelesnu aktivnu naciju, ali naciju koja ima znanja, koja ima ljude koji će sutra moći povesti zemlju u gospodarski jednom pozitivnijem smjeru. Sport, dakle taj vrhunski sport i milijunska sredstva koja se ulažu se ne uklapa naprosto u situaciju u kojoj mi danas u Hrvatskoj živimo.
Kolega Burić vi ste htjeli nešto ispraviti. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Moram ispraviti netočan navod uvaženoj kolegici Borzan. Naime, netočan je navod da je financiranje sportskog kolektiva u gradu Osijeku u bilo koje vrijeme izazvalo krizu vlasti. Naprotiv, vi ste jako dobro upoznati sa činjenicom da je krizu vlasti u gradu Osijeku izazvao indirektno ili direktno sport odnosno izgradnja sportske dvorane u Gradu Osijeku zbog koje je HDSSB kao tadašnji koalicijski partner HSP-a gradonačelnik je bio gospodin Đapić čak i izašao iz vlasti, radije se odrekao svog kolača vlasti nego sudjelovat u pljački vlastitoga naroda za više od 500 milijuna kuna koliko je HSP-ova vlast tada u Gradu Osijeku…
Hvala, kolega Burić.
Htjela to učiniti građanima Grada Osijeka. Ono što mene dodatno čudi, nakon te krize vlasti mi smo otišli iz vlasti, ali ste upravo vi vjećnici SDP-a u Gradskom vijeću nastavili suradnju sa HSP-om u narednom razdoblju do novih izbora. To je za nas bilo iznenađenje.
Hvala, kolega Burić. Ovo poslije ispravka komentari to budete poslije riješili. Za repliku se također javio uvaženi kolega Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa. Uvažena kolegice Borzan, vi ste govorili ovdje o borbi za vlast u nogometnom klubu poistovjetivši je s političkom borbom što je naprosto ona i bila, dakle bilo je bitnije tko će vladat klubom nego možda nekim drugim stvarima. Ja moram reći da to nije specifičnost vezana samo uz Osijek. Primjera radi, negdje 2001. godine nakon lokalnih izbora jedan od tadašnjih dogradonačelnika u mom gradu je rekao otvoreno meni je samo bitno da ja dobijem nogometni klub na upravljanje, ostalo me ne interesira. To je naprosto to. Zašto je to bitno, zato što je to prostor na kome se mogu neke stvari raditi koje nisu dobre. No, govorili ste o sjajnim rezultatima u vrhunskom sportu. Pa ako pogledamo to onda se tu ne okreću baš veliki financijski iznosi nego u nečemu što mi poimamo kao vrhunski sport u pogledu nekih klubova kojima je krajnji domet nekakva srednjeeuropska liga odnosno srednjeeuropski kupovi. Prethodno je kolega Srb ukazao na pitanja olimpijskih odličja i volio bih kaže da je više bilo takvih situacija. Pa ni tu kod olimpijskih odličja nema puno novaca. Ovdje je riječ o nečemu sasvim drugom, ovdje je riječ o onima koji okreću velike novce, znamo o čemu govorimo, nogomet je ovdje apostrofiran uvijek makar i neprikazano javno i to je onaj problem. Problem je dakle što treba taj dio tih sredstava staviti u kontekst svih onih davanja koje trebaju ići državi. A što se tiče veze za zdravljem i sportom mladih, ovaj zakon upravo govori u prilog toga da više sredstava ostaje upravo za taj sport, za rekreaciju, za sport mladih ljudi iz čega ćemo dobiti vjerojatno vremenom i određene šampione i određene vrhunske rezultate. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, kolegica Borzan. Izvolite.
Evo kolega ovo što ste govorili o vrhunskom sportu on nažalost često nije ustvari zbog dobre strategije u sportu države nego zbog entuzijazma pojedinaca tipa Goran Ivanišević, Janica i Ivica Kostelić i slično, dakle u Osijeku konkretno isto tako Mirna Rajle ili Seligman, dakle pojedinci koji su talentirani i uz pomoć eto i potporu svoje prvenstveno obitelji, a ne države uspjeli u tom sportu. Što se tiče bavljenja političara sportom odnosno utjecajem na sport, evo gospodin Friščić je isto maloprije govorio nešto o tome, o entuzijazmu političara koji se uključe u određenim klubovima kao predsjednici klubova, međutim to nas sve skupa koji smo, pa i sama sam bila u toj situaciji, dovodi u jedan sukob interesa. Jer ako ste na čelu kao političar jednoga kluba vi forsirate, želeći pomoći tome klubu, forsirate jedan klub u gradu ili u županiji, zavisi ili općini, na kojem nivou već ste u vlasti, a one druge htjeli-ne htjeli naprosto zapostavljate, a to su jednako građani toga grada koji su vas birali ili te općine ili te županije i nisu zaslužili da ostanu u drugom planu.
… [[Govornik se ne razumije.]] kolegica Borzan. Ovi koji znaju dobro grčki, latinski i to se prevede da je politika rad za opće dobro, a onda bi se mi političari morali od svega odmaknuti jer tamo gdje smo mi tu nema općeg dobra ili nema dobra. Mislim da to nije u redu, pogotovo u sportu. Sport je utakmica, prijatelji prije i poslije, a za vrijeme meča znate onda smo protivnici. Imamo još jednu repliku prijavljenu. Uvažena kolegica Šimunović, izvolite.
Hvala. Meni je žao što ponekad ova rasprava krene u smjeru da raspravljamo o ovom klubu, o onom klubu, još samo čekam da valove krenemo radit ovdje u sabornici. A po meni je zapravo ključno pitanje koje ovaj zakon treba riješiti pitanje amaterskog sporta i dakle preusmjeravanje tog javnog novca iz profesionalnog u amaterski dio. Kao što sam već rekla tu je pitanje zdravlja, pitanje zdravlja nacije i drago mi je da je kolegica Borzan prepoznala to pitanje i taj veliki i važan problem. Zapravo i ministar Milinović često priča o reformi zdravstvenog sustava i reformi zdravstva pa šta je drugo ovaj zakon nego jedan oblik reforme zdravstvenog sustava jer kolegica Borzan je lijepo rekla amaterski sport je ništa drugo nego jedan prekrasan i savršen primjer preventive i zapravo posljedica kojeg je zdrava nacija sa zdravim životnim navikama, a to nam je svima cilj i interes.
Hvala lijepo. I evo odgovor na repliku, uvažena kolegica zastupnica Borzan. Izvolite.
Kolegice, ja se zahvaljujem. Vidim da je i vama to posve jasno u čemu je kvaka da tako kažem. No evo ja ću reći konkretan primjer, Hrvatska je prije nekog vremena donijela nekakvu Strategiju o pretilosti dakle koja je obuhvaćala određene i tjelesne aktivnosti u tome da bi u rebalansu proračuna ta sredstva bila smanjena na pola od onog prvobitno predviđenog iznosa što samo po sebi govori da očito nema dovoljno sluha za tu problematiku. Ja se nadam gospodine Friščić da meni sad nećete opet replicirat na moju repliku, ali ja moram reći da bavljenje političara s tim nekakvim, odnosno utjecaj političara u sportu ne smije opet biti, politika je rad za opće dobro, ali biti predsjednik jednoga kluba je partikularni interes, a ne opći interes.
Neću vam replicirati jer svatko ima od nas demokratsko pravo na svoje mišljenje. Idemo dalje s raspravom. Uvaženi kolega Zdenko Franić. Izvolite, kolega.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice, štovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Nesumnjiva je činjenica da se u športu i oko športa vrte ogromna sredstva. To nije samo specifičnost u Republici Hrvatskoj, to je u svijetu tako, možda se i više novca vrti oko športa nego u samom športu jer tu su i brojni skandali koje primjerice potresaju i europski šport. Kriminal, namještanje utakmica, posljedične prevare na kladionicama itd. Zanimljivo je dakle da su i neki naši sugrađani barem osumnjičeni u takvim aktivnostima što smo imali prilike pročitati i u medijima u posljednje vrijeme. Međutim, činjenica jest da je možda hrvatski šport i to ne svaki nego nogomet možda više statistički izložen djelatnostima raznih besprizornih tipova koji svojim ponašanjem nikako niti se ne mogu zamisliti da budu primjer mlađim generacijama kojima šport mora biti primjerom. Dakako nećemo imena spominjati, ali tu se ponajmanje radi o igračima nego o menađerima i sličnima. Ovo oko hrvatskog športa dakle se obilato okoristila i građevinska mafija, pa sad recimo imamo u Maksimiru jedan kostur nečega što je trebao biti moderni športski teren. Devastiranje jednog čak i jednog arhitektonskog nasljeđa, autorskog rada poznatog hrvatskog arhitekta koje je sada potpuno upropašteno, devastirano čak i sa aspekta statike, pa je upitan i način uopće sanacije. Zapitajmo se koliko se moglo izgraditi bazena za taj uludo utrošeni novac. Tu je statistika neumoljiva. Jedan primjereni bazen, istina bez gledališta ali gledalište ne treba za rekreacijsko bavljenje primjerice plivanjem košta između jedan do dva milijuna eura. Dakle, mi smo mogli svaku gradsku četvrt u najvećim hrvatskim gradovima opskrbiti bazenima za ovaj novac koji je uludo primjerice ulupan u maksimirski stadion. Šport je očito i emocionalno pitanje. U Saboru se svako toliko pojavljuju zakoni vezani uz šport. Tu su, u nekoliko navrata smo imali zakone o sprječavanju nereda na športskim terenima koje naprosto nismo imali snage nazvati Zakonom o sprječavanju nereda na nogometnim terenima. Jer na ostalim športskim terenima gotovo da izgreda nema ili su minimalni. Kako je moguće da recimo hokejaši Medvešćaka bilo da igraju ili dobivaju ili gube u Ledenoj dvorani Doma športova poslije tih utakmica njihovih navijači ne divljaju, ne oštećuju automobile, tramvaje, nemaju sukobe sa policijom ili građanima koji u okolici stanuju. Kako je moguće da poslije rukometnih utakmica u pravilu također nema izgreda nego samo poslije nogometa se to dešava. Ovaj zakon koji je SDP predložio jest zakon kao što je kolegica malo prije spomenula usmjeren da se redistribuiraju sredstva iz profesionalnog športa u amaterski šport i rekreacijski šport. Zar nije sramota da nekih kilometar i pol, možda i manje zračne linije od ovog časnog mjesta, dakle na srednješkolskom igralištu su oni tereni onako devastirano jadnom derutnom stanju. Štovana gospođo državna tajnice postoji li negdje glavni grad neke europske države gdje je na kilometar zračne linije od samog srca te države jedan teren u takvom stanju? Zašto ljudi srednje generacije ili starije generacije ne mogu naći negdje teren ili dvoranu da malo rekreacijski se bave bilo čime, stolnim tenisom. Gdje možete danas igrati stolni tenis ukoliko ste prešli 50 ili 60 godina? Kada ide se na bazen, znate li termine za građanstvo? Od 6 ujutro do 7 i pol, do pola osam. U 6 ujutro je termin za građanstvo. Pa čujte mi jesmo rano ranitelji, neki barem od nas ali što je pretjerano, pretjerano. Da ima više bazena, da ima više dvorana, terena bilo bi i više bavljenja športom i manje bi se ljudi bavili nekim drugim neprimjerenim stvarima. Posebice se to odnosi na mlađu generaciju. Ali spomenimo, dakle i srednju i stariju generaciju koja naprosto nema prilike ili mogućnosti malo povećati osim šetnjama ili planinarenjem ili šta ja znam svoju tjelesnu kondiciju organiziranijim bavljenjem nekim rekreacijskim djelatnostima. Dok mi ovdje raspravljamo, evo to je već treći sat prema statističkim podacima je otprilike posao izgubilo između 50 i 60 radnika. Postavlja se pitanje sav onaj novac koji se vrti što na crno što na bijelo što zbog lošeg zakonodavstva što zbog kriminala u profesionalnom športu da se takve neprimjerene aktivnosti spriječe postavlja se pitanje koliko se moglo spasiti radnih mjesta, koliko se mogao povećati standard građana, djece, amatera, rekreativaca. Ovaj zakon je namijenjen sređivanju stanja u športu koji je bremenito problemima i budimo otvoreni to se posebno odnosi na nogomet. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo četiri replike. Prvo je uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega obzirom da ste u jednoj rečenici zapravo spomenuli i Zakon o sprječavanju nereda na sportskim terenima i klub Medveščak, hokejaški klub Medveščak. Evo ja bih želio sad upozoriti na jednu činjenicu. Ukoliko mi usvojimo onako predložen Zakon o sprječavanju sukoba na sportskim terenima mi ćemo uništiti klub Medveščak. Zašto? Zato jer se tim zakonom zabranjuje točenje piva na sportskim terenima, a Medveščak jedan dobar dio svojih sredstava osigurava prodajući sponzorsko pivo na svojim utakmicama. A sami ste spomenuli da pored toga piva, što se popije zapravo nema nereda, nema izgreda, i nema ničeg. Zapravo to je ono kako mi sustavno ne prilazimo stvarima. I još jednu stvar, oko skandala, oko različitih afera, evo sami ste rekli tri sata raspravljamo. I moram reći da sam se javio radi jedne stvari, a to je da nitko u cijeloj raspravi nije spomenuo korupciju, korupciju u sportu kao zapravo mogućnost određenih diskrecionih, da ih tako nazovem, odluka. Pa mi svi znamo kad neki političar ide kod nekog po novce, taj će dati novce, ali će nešto za uzvrat očekivati. Prema tome to je još jedan od razloga zašto moramo biti transparentni u financiranju sporta. Iz jednostavnog razloga moramo da zaštitimo amaterski sport, rekreacijski sport od ovog profesionalnog. I na kraju krajeva još jednom ajmo potjerati politiku iz sporta, ma koliko mislio tko da ovakav način bavljenja politikom u sportu je rad za opće dobro, mislim da on nije rad za opće dobro, jer zašto bi neki političar preferirao nogometni klub, a ne jedriličarski.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Da, ja ne bih zabranio političarima da se bave športom, ali sa aspekta stvarnog bavljenja športom, a ne upravljanja športom. Evo ja sam spomenuo i korupciju u športu i oko športa i u klađenju, namještanju utakmica, zatim u izgradnji terena, građevinska mafija, pogodovanje, itd. To je jedno zlo koje treba spriječiti, trebamo biti sustavni u tome i trebamo se više pozabaviti mi kao zakonodavci cijelim setom zakona koji bi to spriječili, a početak jest ovaj Zakon o sprječavanju nereda na sportskim terenima koji stvarno iz nepoznatih razloga stalno se udaljava od trenutka kada bi trebao doći na raspravu, a divljanja su praktički svakodnevna. Hvala.
Hvala lijepa. Druga replika, uvaženi zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Franić vi ste nekoliko puta naglasili činjenicu da se kroz sport promiču, prolaze i sukobljavaju iznimno veliki materijalni interesi, prije svega i mnogih koji sudjeluju i izgradnji sportskih terena, sportskih dvorana i očito je da je to isto jedan model na kojem se želi doći do određenih novaca. Pa čak i kada se dođe i nametne model po kojem se onemogućuje nekoj političkoj opciji koja je željela se u tom trenutku okoristiti takvom situacijom da dođe do novaca, onda se vjerojatno zbog tog što im trebaju novci za podmićivanje sudaca, onda dolazi do raskida koalicija, dolazi do izuzetno teških situacija, jer nakon provedene privatizacije, prije svega u … [[Ne razumije se.]] gdje je brojna industrija poharana, poništena, uništena, gdje su ljudi ostali bez posla, oni koji su se ipak dokopali određenih građevinskih tvrtki željeli su upravo njima osigurati poslove na izgradnji tih prije svega velike sportske dvorane u Osijeku s jedne strane, a s druge strane strašno ih je bolilo to što nisu oni ti koji osiguravaju bilo kakvu izgradnju, jer im je politički model nedopustiv bilo kome da u Slavoniji bilo šta izgradi kako bi mogli govoriti kako je Slavonija poharana, loša, uništena, itd.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani kolega Srb, dao Bog da se u športu posebice vrhunskom okreću velika sredstva, ali ona sredstva zahvaljujući dobrim igrama, dobrim rezultatima, dobroj praksi, dobrim primjerima, nama svima građanima Republike Hrvatske i mlađoj generaciji, da nam to bude na diku i ponos, a ne da se crvenimo zbog izgreda navijača ili zbog raznorazne političke korupcije i reketa kojima smo na žalost sve više svjedocima. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo treću repliku, uvaženi zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega ja se slažem s vama da bi sportska igrališta, sportske terene, sportske objekte trebalo staviti više na raspolaganje građanima, ali mislim da nije opravdano vaše prozivanje na neki način ministarstva. To je stvar lokalne samouprave. Oni su vlasnici sportskih objekata, osim školskih dvorana, gdje je na neki način, i tu su oni vlasnici zato što su osnivači škola itd., ali na neki način ministarstvo ipak ima utjecaja kroz sustav obrazovni. I na svu sreću da ima utjecaja, jer daje, izdvaja ogromna sredstva kroz decentralizirana sredstva za obnovu i održavanje tih objekata. To je sva sreća. Ono o čemu vi govorite da sportski objekti trebaju biti više na raspolaganju građana, apsolutno da, ali to pitajte lokalnu samoupravu. Ona je zadužena za to da otvori prostor sportskih objekata građanima. I nemojmo govoriti stalno, uspoređivajući sport nogomet, nogomet ima, svakako ima nasilja među navijačima, ali to nema veze sa športom. Ne možete mi reći da izvanredni genijalni potezi sportaša kao što su recimo Modrić ili Ćorluka ili ne znam koji reprezentativci da to ima ikakve veze sa nasiljem koji se događa na tribinama. To je pitanje za sociologe, psihologe. Nema hrvatskog građanina koji nije zainteresiran za neki od športova, ne postoji takav. Ja sam siguran da svaki hrvatski građanin ima interes za neki od športova, i svakako da treba omogućiti hrvatskim građanima bavljenje športom. Evo i ja osobno igram stolni tenis i izuzetno mi je drago. Evo, možemo se naći kao što je rekao kolega da zaigramo stolni tenis. Ali, nemojmo miješati, nemojmo brkati šport sa onim što se događa oko športa. I od nasilja i od kriminala, toga ima u svim dijelovima društva. Osigurajmo prave uvjete svima i to je na svim razinama, na svim razinama. Od lokalne samouprave pa dalje.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
… [[Govornik nije uključen, ne razumije se.]] profesionalni sport kao što i samo ime kaže je profesija kao i svaka druga i zaista svaka čast našim vrhunskim športašima uključujući i nogometaše koji demonstriraju svakodnevno svoje znanje i vještine u Europi, a pokatkad i u Hrvatskoj. Međutim, gdje je to, evo dokle smo dotjerali da predsjednica Vlade mora rješavati ove skandale koji su se u hrvatskom nogometu nagomilali i to u sastanku sa 4 oka. I vjerujem da će ona to i riješiti i nadam se da će se to razriješiti na zadovoljavajući način. Ali, krivnja leži i ovdje na nama kao zakonodavcima što nismo agresivniji da sustavno riješimo to pitanje cjelokupnih odnosa u hrvatskom športu, a obraćao sam se gospođi tajnici zbog toga što je ona iz resornog ministarstva pa čak je i što se tiče srednjoškolskog igrališta to srednjoškolsko igralište djelomično i vlasništvo Arhitektonskog i onih fakulteta. Pa prema tome ne samo lokalne samouprave. I onda bi se lokalna samouprava u dogovoru s ministarstvom mogla nekako dogovoriti i naći rješenje i za tu sramotu.
Hvala. I imamo još jednu repliku, uvaženi zastupnik Franjo Lucić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice. Pa evo kolega kad raspravljate o sportu doista cijenim vas kao čovjeka znanstvenika, ako se ne varam u atomskoj fizici, ali vašu raspravu o športu doista ne mogu prihvatiti jer vaša rasprava govori o tome da vidi se da nikada niste funkcionirali na lokalnoj razini. Nećemo sad govoriti o nekim velikim klubovima. Ni na lokalnoj razini da ste bili ni tajnik, ni potpredsjednik, predsjednik i vidim da ne znate na koji način to funkcionira. Rekli ste gdje ćete vi igrati stolni tenis? Pa upravo u svojoj sredini. Vaš gradonačelnik mora izgraditi sportsku dvoranu i prostorije gdje ćete trenirati. A da nema izdvajanja toga novca u lokalnoj samoupravi onda ni vi ne bi imali nigdje igrati stolni tenis. Kada govorite o vrhunskom sportu pa nemojmo samo gledati sve kroz prizmu kriminala. Evo, idemo po pitanju skijanja, ne znam izgradnju skijališta u Zagrebu. Pa upravo ste vi gospodo iz SDP-a forsirali i vaš gradonačelnik da se ta staza izgradi i danas je imamo. I imamo vrhunske skijaše, dakle koji nisu imali prilike prije imati takvu stazu. Pa što ćete mi reći da je ta staza profitabilna, da je ona komercijalna? Znate kada će biti? [[Upadica: Koristi građanima.]] Pa koristi građanima, ali nemojte onda govoriti kako je sve što je u sport uloženo krivo ulaganje i bačen novac. To je upravo gospodin Franić rekao. Ne može bit bačen novac. Ali samo da kažem ovo, ova današnja rasprava koja se ovdje danas vodi vi je vodite isključivo politički i ona je svedena na politiku. Jedni drugima replicirate, prikazujete se javnosti, a to je toliko prozirno, to je toliko – gledajte mislim nemojte me uvjeravati u nešto kad slušam što govorite. Prema tome, vodite jednu ispravnu politiku prema športu, al' ne ovakvu kakvu ste vi danas započeli. Hvala vam lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani kolega nikada nisam rekao da je sve što je uloženo u šport krivo uloženo itd., ja sam samo uzeo kao primjer Dinamov stadion kao jedan primjer divljačke devastacije jednog nekada dobrog stadiona, autorskog djela poznatih hrvatskih arhitekata koji je sve otišlo ni u šta. Dakle, nekih 150 milijuna, ne znam je li dolara, eura ni u šta. Za taj novac, rekao sam, se moglo izgraditi nekih 75 vrlo dobrih bazena za građanstvo, trening itd. Prema tome staviti šport dostupnijim, širim masama. Što se tiče lokalne samouprave da to je tako, trebala bi lokalna samouprava raditi i terene i bazene itd., ali ne radi. Isto tako nažalost urbanizam koji je potpuno u Hrvatskoj slomljen, nestao, ne ispunjava svoju ulogu i posljedično takvi se tereni niti ne planiraju u urbanističkim planovima ne samo u Zagrebu nego nigdje. I to je sramota, to je šteta.
Zahvaljujem. I sada imamo u ime predlagatelja uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
O kolega Mršić je u Saboru pa ga posebno pozdravljam. Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Dakle, već ovako višesatna rasprava po ovom prijedlogu kluba SDP-a da se intervenira u Zakon o športu i da se učine nužne izmjene u smislu da se zaista profesionalni klubovi profesionaliziraju tj. preoblikuju u trgovačka društva. Mi smo već time postigli raspravu jer svi se ipak više-manje slažemo da nedostaje transparentnosti utroška javnih sredstava kroz pojedine klubove. Ja bih, govoreći u ime kluba, još željela potencirati da nažalost mi smo svjedoci da mnogi klubovi javno pretvaraju u privatno i tu se nešto gospodo mora i treba učiniti. Gospođa premijerka često kaže, to je ovdje bilo u raspravama istaknuto, oporbo nemojte kritizirati, pridružite se, predložite nešto, pomognite. Međutim, zaista ne može se pomoći onome tko neće da mu se pomogne. Dakle, složit ćemo se svi da stanje ne zadovoljava, ali ga nećemo mijenjati. Ne pristajemo na tako nešto, ne pristajemo na takvu nemoć, ne pristajemo da država nema mehanizme na kraju krajeva i dužnost da ovo stanje ne mijenja. Ovo što se danas događa u profesionalnim klubovima to je normalna posljedica nenormalnog stanja. Pa sjetimo se predzadnjih izmjena Zakona o sportu kada je još bio ministar Primorac, koji je tim Zakonom o sportu posušio amnestirao, odnosno država je sanirala te dugove i stanje se nakon toga ništa popravilo nije. Dapače. To je nešto što bi se moglo okarakterizirati kao djelovanje države, kada je država raspikuća, na kraju krajeva mi smo imali jedna poznata emisija je išla upravo na ovu temu kada je država raspikuća kako su uložena ogromna sredstva u velebne dvorane koje sada gradovi i država ne mogu financirati. A školska djeca, građani, ne mogu ući jer je to preskupo za njih. Prema tome, ono što Klub SDP-a jasno i glasno želi reći želimo odvojiti amaterski sport od profesionalnog sporta. Molim vas, profesionalni igrač to je profesija kao i svaka druga. Od milijunskih zarada koje su se prodajom svojim igrača u inozemstvo ... mnogi naši klubovi, država nije uprihodovala ni jednu jedinu lipu. Oni su udruge građana, pa zar to nije drveno željezno, udruga građana a ovamo se vrti ogroman novac i profesionalni klubovi, stvari su tako zakonski postavljene koje moramo mijenjati koje su omogućile ovakvo ponašanje i ne treba se sada tome čuditi nego to stanje, krajnje je vrijeme da se sanira. Dakle, udruge građana ne plaćaju porez na dobit, a po Zakonu o porezu na dodatnu vrijednost nije predvidio ovaj slučaj transfera. MI tražimo da poresko opterećenje mora biti pravedno, pa prema tome, kada građani i kada tvrtke grcaju zbog toga u poreskom opterećenju raznih vrsta i raznog nameta, a nitko za njih milosti nema, pa onda elementarna pravda evo dan socijalne pravde je bio prije nekoliko dana, nitko ga se nije sjetio jer to smatramo nekakvim reliktom oko čega ne treba puno trošiti riječi, ali mi u Klubu SDP-a smatramo da su to vrijednosti na kojima mora počivati država pa onda i pojedina zakonska rješenja, ovo je jedna velika nepravda. Gospoda iz HDZ-a izrazila su veliku zabrinutost glede propasti možebitne mnogih slavnih klubova koji bi na taj način neslavno završili, zbog čega? Jer grcaju u dugovima, zbog održavanja ... plaća igračima, klubovi su po nekim kreditima itd. i tako bliže. Ja postavljam sada ovdje govoreći u ime predlagatelja pitanje: Molim vas dokle će se trpiti upumpavanje javnog novca u takve klubove? Propast će, kažu gospoda iz HDZ-a. A molim vas pa nije to nikome drago, dapače, ali ako se to mora dogoditi onda je bolje da se dogodi što prije. Propala su mnoga poduzeća koja su na stotine tisuće radnika zapošljavali, mnoge su obitelji propale, nismo vidjeli ni čuli vašu zabrinutost zbog toga. Odnosno, to je tržišno poslovanje, kriv je menadžment, loše su upravljali to su bili socijalistički mastodonti itd. Pa znate što gospodo, Hrvatskom sportu, ovom profesionalnom potrebna je jedna takva katarza, ako treba propasti neka propadnu, to je jedna katarza nakon čega ako neki profesionalni klubovi nakon toga propadnu neće propasti Hrvatski šport, jer Hrvatski šport čine udruge građana, amatera, preko 80 blizu 90% našeg sportskog života čine oni. I to je upravo prilika da se velika novčana sredstva oslobode upravo za njih. Od školske djece do ljudi srednje dobi i do one starije dobi. Ponoviti ću još jednom da mnoge zemlje, Skandinavske zemlje koje imaju itekako dobru zdravstvenu zaštitu o prevenciji svojim građanima sportskim aktivnostima itekako vode računa. A ja još jednom postavljam pitanje što građani imaju od ovakvog profesionalnog sporta? Mogu ići pogledati lijepu športsku priredbu, da, da, gospodo ali to je još uvijek u Hrvatskoj glavogubno, tu se može nastradati, država drastično pojačava sankcije, mjere, ali pojačanje represije nije rješenje za anomiju koja je zavladala u društvu, za veliki sukob pojedinca i društva, za nepravednu politiku koja se vodi na svim poljima. Dakle, ja mislim da, ovo je prvo čitanje, iako smo mi uputili bili prvotno prijedlog da ide u hitnu proceduru, ali u svakom slučaju ovo je ima vremena da ako smatrate, da možete još bolje reagirati, da u svakom slučaju da to učinimo do drugog čitanja. To ćemo mi kao Klub SDP-a, kao predlagatelji učiniti, što se tiče dobrih prijedloga, ovdje sigurno mi smo reagirali izmjenama ovog Zakona na onaj najvažniji način upravo da bi se što hitnije preoblikovali ovi Klubovi u dionička društva. Ja ću napomenuti, to je vama koji pratite sport sigurno i bolje poznato, zbog čega nekakav opravdani strah da će kod nas profesionalni sport doživjeti debakl. Ako je toliko dobar naći će se poslodavac, naći će se biznismen kojem je najvažniji interes prije svega vlastita promocija. A kuda ćeš bolje promocije nego ulaganje sredstava u takav klub. Pa molim vas zar to ne rade slavne petorke, ne rade svjetski klubovi, Real Madrid, Manchester United, Milan, Chelsea, Inter, Bayern, Arsenal, Liverpool. Oni vam imaju molim vas, upravo zato što na takav način posluju, ne samo od ulaznica, preko 43% dolazi koji ostvaruju godišnje nekoliko stotina milijuna eura dobiti, dolazi od marketinga. Prema tome, ali vidite vi kako mi imamo jednu bolesnu kombinaciju ostataka socijalizma, novokomponiranog kapitalizma, a kontrole tu nikakve nema. I imamo što bi rekao kolega naš ovdje čudnovatog kljunaša ovdje. Naime, lokalni čelnici da bi spasili svoje klubove što rade? Oprostite ali oni se ne bave ničim drugim nego političkim reketom. Zovu gospodarstvenike znate zgodno bi bilo dakle u njih se ne uperi pištolj, ali zgodno bi bilo znate naš klub je u velikim problemima, biste li pomogli, pa tako po 50 puta. Ljudi su iscrpljeni, ljudi nemaju za plaće, ali moraju dati počesto znate zbog čega jer oni su ti koji dobivaju poslove od grada. Prema tome, transparentnost ... suština ovog našeg prijedloga zakona i borba protiv korupcije. Hvala.
Hvala lijepa. Ajmo imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvo je uvaženi zastupnik Frano Matušić.
Gospodine potpredsjedniče. Pa netočno je da nam nije stalo do socijalne pravde, da nas nije briga za nezaposlene. To nije istina. A kolegice Antičević drago mi je radi hrvatske javnosti i radi profesionalnog sporta da su čuli od vas zapravo da bi vam bilo drago da oni propadnu svi. to je ja mislim jedino korisno u ovoj raspravi vaša želja da profesionalni sport propadne. A ovo o iskustvima gdje grad daje novac sportu da bi se nešto učinilo pretpostavljam da je to iz iskustva vašeg gradonačelnika o reketu.
Povreda poslovnika uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa povreda POslovnika nikome nije drago niti sam ja to rekla govoreći u ime kluba da neki profesionalni klub propadne, ali ja kažem i ostajem kod toga, ako mora propasti ... [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
To nije povreda Poslovnika i molim vas nemojte to činiti i nemojte dobacivati na takav način i vrijeđati kolege. To nije primjereno. Ajmo dalje sa ispravkom netočnog navoda, uvaženi zastupnik Ivan Škarićić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Antičević netočno je da lokalni čelnici zovu gospodarstvenike da pomažu lokalne klubove i da to čine po 50 puta kako ste rekli. Lokalni sam čelnik slučajno 15 godina. Nikada u tih 15 godina nisam nazvao niti jednog gospodarstvenika da pomaže bilo kojem lokalnom klubu, jer se svi ti klubovi uglavnom financiraju iz gradskog proračuna, a sve drugo je dobra volja lokalnih poduzetnika. Nažalost, nema puno te dobre volje. Hvala.
Zahvaljujem. I imamo dalje sa raspravom. Uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice, cijenjeni kolegice i kolege zastupnici. Znate li koliki je udio hrvatskog bruto društvenog proizvoda u svjetskom bruto društvenom proizvodu? Skoro nema postotka. 0, i nešto zanemarivo. A znate li koliki je udio hrvatskog sporta u svjetskom sportu? Ogroman. I u tom kontekstu Hrvatska je jedan paradoks i jedno hrvatsko čudo. Rijetko koja tako zemlja postoji koja ima tolike sportske uspjehe u odnosu na infrastrukturu i na ulaganje u sportu. A u uvodnom izlaganju smo čuli da se ovim malim izmjenama žele učiniti velike promjene, odnosno veliki nered promijeniti u red. Ako je toliki nered onda se malim korakom ne može preskočiti velika provalija. Ali istina da problema ima. Imamo u hrvatskom sportu problema, problemi su u infrastrukturi, nedovoljna razvijenost, nedovoljan broj dvorana. Pa ne može danas obitelj otići sa djetetom jer nema ni WC-a nema ni higijenskih uvjeta, problem su ponekad i treneri što nemaju osnovnu razinu pedagoške obrazovanosti da bi mogli sa djecom raditi, problem su menadžeri koji čak vrbuju djecu, koji utječu na status svojih "štićenika" i u klubu i u reprezentaciji, problem su velike kladionice. To je nanijelo toliku društvenu štetu, unijeli su jedan novi oblik ovisnosti u društvu. To su očiti problemi koji u sportu vladaju. Ali problem je i savez, problem imamo i u Hrvatskom olimpijskom odboru koji prima u svoje članstvo saveze koji nemaju natjecanja ni klubova. S tim se moramo suočiti, moramo o tome razmišljati. Problem imamo i financiranja, još uvije nismo našli optimalni model financiranja. Ali usprkos svemu tome mi postižemo takve uspjehe kakve ne mogu mnoge razvijene zemlje. Sjetimo se samo skijanja, vaterpola, rukometa, gimnastike, atletike, a svi se ovdje samo na nogomet. Pa u nogometu je najgore stanje. Što su u stanju učiniti pojedinci u nogometu i u nekim drugim klubovima pa to najbolje posvjedoči ovo, samo se prisjetimo što je sa Cibonom učinjeno, jedan ili dva pojedinca. Što je sa dubrovačkim nogometom napravili jedan ili dvojica, to je strahota koliko trpi štete godinama. I uz sve ove probleme, najmanji problem je to ti navedeni problemi. Najveći problem su pojedinci u sportu i to pojedinci u nekim sportovima, a posebice u nogometu. Što su sve učinili nogometu? Neki su učinili da od tog prostora napravimo prostor u kojem se neuspjeh naziva uspjehom. Kada rukometaši ili vaterpolisti osvoje 5. ili 3. mjesto na svjetskom prvenstvu svi govore neuspjeh, a kada se nogometaši ne plasiraju na svjetsko prvenstvo svi to prikazuju uspjehom. Nogomet je postao područje gdje sramotimo državu. Navijači je sramote, sramote je predsjednici saveza jer svima u svijetu obećavaju i u Hrvatskoj kako će Hrvatska biti kandidat za prvenstvo ovo ili ono, pa onda ne dobije nijedan glas. Svi moramo biti svjesni toga. Zato su mnogi pridonijeli da nogomet postane prostor u kojem se laž zove istinom u kojem se nestručnost zove stručnošću, u kojem se neznanje zove znanje, a u kojem se osobni interes zove ljubav. Moramo se suočiti s tim problemima. Isto su mnogi pridonijeli da nogomet postane prostor gdje je neobrazovanost preporuka, gdje nemoral najlakše otvara vrata, gdje je nepoštenje vrlina, gdje se prevare hvale, a sramote slave. Tomu moramo stati na kraj. Kako? Mijenjati te ljude. Oni koji štete i ugrožavaju i sramote HRvatsku i hrvatsko društvo jednostavno ih promijeniti. To neće zakon promijeniti nego trebamo promijeniti utjecajem, borbom za novu selekciju ljudi. I tu je zadaća i politike. Pa političari ne smiju se odmaknuti od tog segmenta, nikako. Oni moraju utjecati da bi pozitivno djelovali i u pozitivno usmjeravali naše društvo, a sport je jedan bitan segment društva, ali ne smijemo pasti u zabludu i promatrati sve kroz nogomet Hrvatske. Toliko drugih sportova imamo, time vrijeđamo tisuće i tisuće vrijednih ljudi i djece i trenera i predsjednika saveza i predsjednika klubova koji su u mnogočemu utjecali pozitivno i sport u Hrvatskoj usmjeravali u pozitivnom smjeru. I to ne smijemo nikada smetnuti s uma da u većini slučajeva, zamislite samo da jedan gimnastičar osvoji zlatnu medalju u Hrvatskoj, da toliko naših skijaša ima među prvima, vodećima u svijetu, a nemaju gdje, nikad nisu trenirali u Hrvatskoj. To trebamo cijeniti, ali isto tako trebamo dići glas protiv onih koji sramote i hrvatski šport i hrvatski nogomet najviše i spriječiti takve da djeluju. I moramo, tu politika mora uzeti udjela i mora djelovati na takav način, a to nećemo nikako postići ovom samo malo izmjenom zakona nego promatrajući sustavno stanje u športu detektirati sve probleme i cjelovito kroz zakonski okvir riješiti te probleme. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo četiri replike, do pola ćemo odradit jednu repliku pa ćemo druge nastaviti poslije u 15 sati. Uvažena zastupnica Dubravka Šuica, izvolite.
Pa evo želim replicirati kolegi Mariću i složiti se s vama da nisam za to da politika treba se odmaknuti od športa jer ćemo doći na onu što je maloprije potpredsjednik Šeks rekao, 'ajdemo depolitizirati politiku. Na kraju neće biti ništa. Što to znači? Ako je netko u mladosti se bavio športom, voli šport, a kasnije je počeo se bavit politikom to znači da treba sada se odmaknuti od toga. Drugo, reći ću vam jedan primjer malog Dubrovnika, jutros sam dvojila cijelo vrijeme hoću li se javit za riječ ili ne, primjer dubrovačkog kluba vaterpolo kluba Jug i moram vam reći da sam slučajno ili ne postala počasnom članicom, prvom ženom u upravi toga kluba, a sigurno nisam nikoga reketirala niti sam gospodine Škaričić kao što ste maloprije rekli ikad ikoga nazvala da mora osigurati sredstva itd. Znači potpuno suprotno, cijeli grad živi za taj klub, ne kupuju se igrači nego se regrutiraju iz grada i okolice, iz Konavala, iz Cavtata, iz dubrovačkog primorja i taj grad živi za taj klub. A kad je stvar o nogometu, gospodine Marić kojeg ste spomenuli, pa stvarno pojedinac može čudo učiniti u pozitivnom ili u negativnom. Kad je stvar nogometa dubrovačkog onda je to zaista u negativnom smislu. I kako reći da je vaterpolo klub Jug višestruki europski prvak, a nogometni klub Dubrovnik ili … [[Govornica se ne razumije.]] tek u četvrtoj ligi. Sad mi to objasnite. Zaista se radi o pojedincima i slažem s vama da treba napraviti sustav i da ovaj zakon sigurno nije rješenje za to o čemu smo govorili. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa, kolegice Šuica. Pa logično je s obzirom na maloprije sam govorio koje vrline u nogometu se cijene, "vrline". Kad bi drugi kriteriji vladali onda bi ti pojedinci koji mogu puno u pozitivnom smjeru pridonijeti okrenuli taj smjer iz negativnog u pozitivni. A zašto politika treba utjecati na šport? Pa politika odgovara za sve segmente društva. Oni koji su doveli do problema u nogometu nikad neće riješiti te probleme niti će oni rješavati ono što su sami učinili. Pa nikad žabe nisu glasovale za isušenje močvare. Nikada. Mi moramo isušiti močvaru, na nama je odgovornost. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Time emo sada završiti prijepodnevno zasjedanje, ali želim samo reći jednu rečenicu, a to je da je puno rečeno negativnog, ali se mora reći da tisuće i tisuće poštenih ljudi, volontera drži često na svojim leđima klubove za koje radi dan i noć da bi se djeca mogla obučavati, da bi mogli igrati, da bi se mogli baviti športom i nemojmo sve pretvorit u negativno. Spomenimo neki puta i te ljude. Hvala lijepa. Želim vam dobar tek. Nastavljamo sa radom. Rasprava Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o športu, prvo čitanje. Na temeljnu raspravu od uvaženog zastupnika Gorana Marića imali smo replike. Sada je na redu replika uvaženog zastupnika Ivica Pančić. Izvolite.
Evo zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, što ste mi dali malo da se odmorim i razmislim, pa da nastavimo. Znači kolega Mariću sjajno ste oslikali stanje u sportu i problemi koji u njemu vladaju, također jednu lijepu dosjetku ste izrekli da ni jedna žaba neće glasovati da se njezina močvara isuši. E upravo mi želimo pomoći da se od te močvare možda uredi jedno lijepo jezero u kojem će biti dobro žabama, a i onima koji to plaćaju i oni koji oko toga jezera žele šetati. Jer suština ovog Prijedloga i svih rasprava je kako učiniti da sustav bude bolje, odnosno da rezultati naših profesionalnih sportaša budu još bolji, a isto tako da ispuni ona funkcija zbog koje sport i postoji a to je da mladi ljudi se njime bave, da budu zdravi, da iz toga sporta ne završe na ulici, već da pronađu i dalje smisao u bavljenju sporta odnosno da budu dalje negdje oko njega. Problem nisu samo, problem sa kojim se Hrvatska suočava je taj što naši kolektivni sportovi kao naslijeđe onog bivšeg sustava polako slabe, osim vaterpola i donekle ne znam što će biti dugoročno sa rukometom, ovi problemi u Nogometnom savezu neće se sigurno dobro reflektirati na buduće rezultate reprezentacije ali dobro ostavimo to po strani da vidimo. A individualni sportovi u kojima Hrvatska sve veće rezultate i bolje ostvaruje, na žalost još uvijek su vezani uz angažman roditelja sportaša. E sada kako da to što je pozitivno očuvamo a istovremeno sustav dodatno oplemenimo, jer nije samo problem u profesionalnom sportu kao oličenju sveg zla već je problem i u nesređenom stanju u amaterskom sportu jer ne može tri čovjeka oformiti kvalitetan sportski klub. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Kolega Pančiću, rekao sam da žaba neće glasovati za isušenje močvare i da smo mi pozvani isušiti ako postoji močvara. Stanje u sportu u većini slučajeva je izvanredno i to sam slikovito prikazao u Hrvatskoj. A negativnosti su se pojavile već u nogometu. Ovim Prijedlogom zakona selektivno se rješava problematika koja je u športu inače. Problematika u sportu je složena i rekao sam da je treba izanalizirati sustavno i cjelovito rješavati. A u nogometu je posebna priča, kao što je sretno društvo kojemu je povijest dosadna tako i nogomet bi bio sretan da je njegova povijest dosadna ali nije nego je baš zabrinjavajuća. Zato nam i nije stanje tamo dobro.
Zahvaljujem. Još imamo jednu repliku uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Marić kao i mnogo puta do sada vrlo sam suglasan s vašom raspravom i kada ste spomenuli Hrvatski olimpijski odbor i športove koji su priznati a nemaju čak ni održavanja takmičenja u ligi, onda pri tome moram spomenuti nekada zaista značajne športove koji su u Hrvatskoj bili, i kojih se sa sjetom sjećamo počevši od pokojnog Mate Pavlova, borilački sport, hrvanje, u kojem su oni danas stanju i gdje su oni danas. Drugo što sam vam htio reći, rekli ste da je politika instalirala ove tipove iz močvare, da ne nabrajam sve epitete koje ste pri tome koristili u vašoj raspravi, "epitete", da je politička instalirala nesposobne koji u neku ruku i sramote Hrvatski sport, otprilike tako u tom kontekstu. Bojim se da je predodžba građana i o politici slična pa kako će se instalirati bolji od politike kada ima toga i u politici.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Kolega Grubišiću, svako društvo i dio društva pati od određenih nedostataka. Tako u svakom segmentu ima i dobrih i loših i vrlina i mana, i loših strana, a u nevolji jačaju i jedne i druge i dobre i loše tako da je i u politici ima nepoželjnih pojava ali ima isto tako profesionalnih, poštenih ljudi koji odgovorno i rade na dobrobit društva i ne smijemo takve isključiti. Ali nisu takvi instalirali nikoga u sport. Nisu. Ne može dobar čovjek biti ljubimac lošeg čovjeka nikako. Dobri biraju dobre, prvorazredni biraju prvorazredne, a drugorazredni biraju trećerazredne. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom i na redu je uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Imamo u ime Kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Dinko Burić. Pet minuta rasprave izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani kolegice i kolege. Neupitno je da se u Hrvatskom športu nešto treba i mora mijenjati, s obzirom na teška vremena u kakvima živi velika većina građana neprihvatljivo je a ponekad i uvredljivo gledati i slušati pojedine situacije, u kojima se o novcu u sportu govori na način koji se ne može dojmiti drugačije nego razmetanje i bahaćenje. No, neću previše o tome govoriti. Poseban naglasak želim staviti na važnost ne samo vrhunskog, već i amaterskog sporta i to iz više razloga. Dakako, da tu mislim i na opće poznatu važnost sporta za promicanje i očuvanje zdravlja u skladu s poznatom izrekom "u zdravom tijelu, zdrav duh", no isto tako sport ima i važnu odgojnu ulogu osobito kod djece i mladih, naravno ukoliko se taj aspekt sporta ne zanemari i ukoliko se o njemu neprekidno vodi računa. Ali ono što se često zaboravlja jest činjenica što sport i sportski kolektivi znače ne samo za velike već nadasve za male lokalne zajednice posebno za sela. Ovo govorim imajući na umu takve male sredine u cijeloj Republici Hrvatskoj, a posebno u Slavoniji i Baranji. Život u selima Slavonije i Baranje posljednjih godina zabrinjavajuće zamire i to zahvaljujući zapostavljanju i zanemarivanju od strane središnje državne vlasti. Život u našim slavonskim selima počiva na pet kamena temeljaca. To su crkve, škole, DVD-ovi, KUD-ovi i sportski kolektivi. Ako i to zamre tada našim selima prijeti uistinu katastrofa. I zato nitko od nas nema pravo samo slijepo gledati što se događa i ništa ne poduzimati. Zato u održavanju svih ovih kamena temeljaca života u selima pa tako i u sportu i u sportskim kolektivima u malim lokalnim zajednicama moraju svi pomoći preživjeti ova teška vremena jer su oni jezgra okupljanja mladih. A ako i toga više ne bude tada neće biti ni mladosti i sela će nam uistinu zamrijeti. U tom je smislu uloga i lokalne i regionalne samouprave od nesagledive važnosti i odgovornosti. I skromna sredstva koja općinama, gradovima i županijama stoji na raspolaganju moraju se trošiti racionalno, razborito i ravnomjerno. Vrlo slikovit primjer kako se nikako ne smije raspolagati tim sredstvima za sport jest već spomenuti slučaj izgradnje sportske dvorane u Osijeku pred Svjetsko rukometno prvenstvo koje se te godine održavalo u Hrvatskoj. Tadašnja gradska vlast na čelu sa HSP-ovim gradonačelnikom Antom Đapićem pokušala je uz blagoslov tadašnje Sanaderove Vlade samo na toj jednoj dvorani maznuti građanima Osijeka iz gradskog proračuna više od 600 milijuna kuna. Procijenjena vrijednost HSP-ove dvorane bila je gotovo 845 milijuna kuna na što mi iz HDSSB-a kao tadašnji koalicijski partneri i oni koji su imali najveći broj vijećnika u tadašnjem sazivu Gradskog vijeća Osijeka nismo ni pod koju cijenu htjeli pristati, pa i po cijenu raskida koalicije, odlaska u oporbu što se u konačnici i dogodilo. Ali se dogodilo i to da je ta ista dvorana tada izgrađena za 209 milijuna kuna i to ne sredstvima gradskog, već državnog proračuna što smo mi od početka i tražili ali su nam zahtjevi bili odbijani sve dok nismo javnosti predočili dokaze i pokazatelje pokušaja. I na ovu činjenicu smo ponosni. Da ovo nije usamljen primjer govori i već spomenuti primjer gospodina Heffera. Kolega Heffer je spomenuo jednog dogradonačelnika koji je rekao da ga zanima samo nogometni klub. Dogradonačelnik je grad je Vinkovci, sportski kolektiv Cibalija, a dogradonačelnik također iz HSP-a. Očito je to HSP-u model ponašanja. Njima sve možeš dati samo ne izvršnu vlast. Jer kad je se dočepaju pretvore se u HDZ-ovce u malom. Ono što je HDZ-u državna blagajna to je HSP-u lokalna. Kada vide kasu sa novcima pretvore se u poker automate i u očima im se počnu vrtjeti samo nule. I nije važno koja je valuta. Važno je da ispred svih nula ima barem neka druga brojka. I dobro je rečeno da bi politiku trebalo gledati kao rad za opće dobro. Vrlo često tako i jest, ali ne kad su u pitanju HDZ pa i njihova kopija u malom HSP. Tada od općeg dobra ništa. Naprotiv, nastaje šteta nesagledivih razmjera. Kada su u pitanju HSP to je poput snažne poplave u Slavoniji [[Upadica Jarnjak: Molim vas uvaženi zastupniče...]] Kada su u pitanju HDZ šteta koju je on napravio cijeloj državi ravna je šteti od tsunamija. Hvala.
Evo to je primjer kako može čovjek doći za govornicu, uzeti riječ, govoriti mimo dnevnog reda i mimo teme. Ne možemo jednostavno na taj način. Badava i dogovori i sastanci i sve. Idemo dalje. Želi predstavnik predlagatelja završno ili je ono bilo završno? Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o športu. Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a sukladno prijedlogu Vlade i saborskih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o športu. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 73 glasa za, 3 suzdržana i 27 protiv donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na točku broj osam, a to je - Prijedlog zakona o dopunama Obiteljskog zakona, prvo čitanje, P.Z. br. 522 Predlagatelj: zastupnik Dragutin Lesar Zastupnik je predložio ove dopune zakona na temelju članka 84. Ustava RH i članaka 129. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Malo sam iznenađen, jer je ovaj prijedlog zakona dosta brzo došao na čitanje od 18. ožujka prošle godine tako da se baš i nisam najbolje pripremio jer sam očekivao raspravu negdje u prosincu ove godine. Prijedlog zakona za izmjenu i jednu dopunu Obiteljskog zakona vrlo je kratak po svom sadržaju, ali je veoma značajan po mogućem broju djece na čiju bi sudbinu u pozitivnom smislu utjecao ali i broju bračnih parova kojima bi olakšao život. Prema postojećem Obiteljskom zakonu kada se dijete rodi država je naredila da se ocem ima smatrati majčin muž za vrijeme braka, ali i 300 dana nakon eventualne rastave braka. Ovaj zakon utvrđuje da će se kao otac djeteta upisati majčin bivši muž, ako je do rastave braka došlo. Kada je takva odredba ugrađivana u zakon i kada je ovdje u Saboru bilo rasprave o tome tvrdilo se a i Vlada u svojem mišljenju i sada tvrdi da je takva odredba upisana u zakon jer štiti interes djeteta. Dakle, državu nije briga tko je stvarni biološki otac, nego polazi od svoje želje da otac mora biti majčin muž ili majčin bivši muž ako je između dana rastave i dana rođenja djeteta prošlo do 300 dana. Što sa ženama koje rode a nisu u braku? Po Obiteljskom zakonu pozivaju se u Centar za socijalnu skrb zahtjevom da daju ime oca. Prvi put odbije, drugi put odbije, treći put odbije i takvi razgovori i pozivanje u nekim centrima, u nekim slučajevima traju u nedogled. Meni se obratila jedna žena koja je prošla šest razgovora u Centru za socijalnu skrb i odbila je dati ime oca iz izuzetno ozbiljnih razloga. Da bi prekinuo torturu jedan njen prijatelj je pristao izjaviti da je on otac djeteta, samo da bi se ju prestalo svaka 2 mjeseca pozivati u Centar za socijalnu skrb i prisiljavati da otkrije identitet oca djeteta. Ali vratimo se na situaciju braka koji se raspao. Ako dakle žena zatrudni i rodi dijete, a u braku je i zna i tvrdi da otac djeteta nije njen muž, a biološki otac to priznaje, a njen muž također priznaje da nije otac djeteta, državu to ne zanima, mora se kao otac djeteta upisati majčin muž. Dakle sva tri partnera i majka koja je dijete rodila, i muškarac s kojim je ona u braku i biološki otac izjavljuju isto tko je otac djeteta. Ne može. Mora biti majčin muž, odnosno može ali pod uvjetom da žena koja je rodila takvo dijete pokrene sudski postupak i osporava očinstvo svom mužu ili svom bivšem mužu, i tek nakon pravomoćne sudske presude, u kojem će se utvrditi da majčin muž nije otac djeteta, će se dozvoliti da se pod ime oca upiše stvarni biološki otac. A što ako majčin muž između rastave braka i proteka 300 dana umre, pa ne može prisustvovati sudskom postupku? Što ako odseli recimo u Kinu, i nije dostupan, i ne može mu se uručiti poziv za sudsku raspravu, na kojem bi se sudskim putem utvrdilo tko je stvarni otac? Prijedlog zakona nisam podnio u proceduru temeljem jednog primjera, ali jesam podnio kompletnu dokumentaciju jednog slučaja koji se dogodio ovdje u Zagrebu, i o djetetu koje je rođeno 22. listopada 2008. godine, i još uvijek u knjige nije upisan biološki otac, a predmet je na Vrhovnom sudu po tri osnove. Kako to u praksi izgleda, ilustrirat ću vam sljedeće. Muž i žena dođu na sud u brakorazvodnoj parnici i sucu izjavljuju da su postigli puno suglasje u podjeli imovine, da nema nikakvog spora i da je sve dogovoreno. Žena izjavljuje sucu da je trudna, ali ne sa svojim formalnim mužem, nego da živi sa drugim partnerom, i moli da u istom sudskom postupku sud utvrdi pitanje očinstva. Ne može. Najprije je trebalo završiti brakorazvodnu parnicu, onda je novim postupkom pred tim istim sucem u tom malom sudu u jednom gradu u Hrvatskoj išao drugi sudski postupak osporavanje očinstva. I tek nakon toga se je u matične knjige biološki otac mogao upisati kao otac. 2009. godine u Hrvatskoj je bilo nešto više od 5 tisuća rastava braka, u kojem su bila djeca. Ako samo u 5% slučajeva postoje situacije da žena zatrudni i rodi dijete, a čiji otac nije muž ili bivši muž, svi predmeti moraju završiti u sudskom postupku osporavanja očinstva. Da li je doista potrebno da zakonom žene prisiljavamo da pred sudom osporavaju očinstvo, za koje se nitko drugi ne spori osim država sa majkom. Država majci ne prizna tko je otac, jer njen muž ili bivši muž priznaje da nije otac, a biološki otac djeteta priznaje da je otac, ali žena svejedno pred državom mora dokazivati, osporavati očinstvo da bi pravi otac mogao biti priznati kao otac. Vlada je u svom mišljenju napisala, ako ovaj birokratski, fiškalski jezik prevedemo na razumljiv, da moj prijedlog nema veze s pameću i da je glup, da nisu točni navodi da ta djeca imaju probleme i to ozbiljne probleme kao i njihovi roditelji. Ako je tome tako, kako je onda moguće da je Mirovinski zavod za zdravstveno osiguranje izdao rješenje da ne odobrava dječji doplatak djetetu koje je rođeno i živo, jer u knjizi rođenih nema oca, a nema ga zato što je došlo upravo do slučaja koji sam vam opisao. Kako je moguće da je tom djetetu pravo na zdravstveno osiguranje priznato tek 16 mjeseci nakon rođenja i nakon presude Vrhovnog suda? I ni jednom žalbenom postupku i redovnom postupku roditelji nisu mogli ishoditi pravo na zdravstveno osiguranje rođenog djeteta. Ali čak je i država po sili propisa upisala ime djeteta, mimo volje majke i biološkog oca. Čak ni ime djeteta nisu mogli birati stvarni roditelji, nego je država po službenoj dužnosti odredila ime djeteta, uz izgovor da dogovor roditelja nije postignut. Prije nego što sam u proceduru uputio prijedlog za dopune i izmjene zakona, obratio sam se za mišljenje dvije institucijama koje, želim vjerovati da i vi u njih vjerujete. Prvo je Pučki pravobranitelj, koji je nakon iščitavanja postojećih odredba Obiteljskog zakona i mog prijedloga u svojem mišljenju napisao stoga kako ste naveli u slučajevima kada se majka djeteta, biološki otac i majčin muž suglasni i dogovorni u pitanju očinstva djeteta radi izbjegavanja sudskog postupka osporavanja i utvrđivanja očinstva djeteta čime bi se rasteretilo ionako zatrpano pravosuđe valjalo bi propisati da se presumpcija bračnog očinstva primjenjuje samo ako se očinstvo djeteta ne može utvrditi priznanjem. Tako misli pučki pravobranitelj. Međutim, i pravobraniteljica za djecu se očitovala o ovom prijedlogu i u svojem službenom dokumentu napisala otprilike i sljedeće: da je po prvi put u ovom problemu koji je po broju slučajeva u Hrvatskoj iz godine u godinu sve veći po prvi put upozorila u Polugodišnjem izvješću za 2009. godinu da raste broj roditelja, odnosno bračnih supružnika, ali i izvanbračnih parova koji se i njima obraćaju sa istim problemom nezadovoljni odredbama, postojećim odredbama Obiteljskog zakona i obavještava me da je i ona nadležnom ministarstvu predlagala promjene Obiteljskog zakona. Dakle, i pravobraniteljica za djecu je koristila svoje pravo i ministarstvu predložila da se te odredbe Obiteljskog zakona izmijene. Međutim, u svom dopisu pravobraniteljica za djecu piše i sljedeće: osim uskrate privremenog sudjelovanja biološkog oca u nekim aspektima roditeljske skrbi ovakvim zakonskim rješenjem otežava se i reguliranje djetetova statusa. Naime, temeljem obraćanja roditelja uočeno je kako se prilikom prijava prebivališta djece u ovim životnim situacijama traži suglasnost majčinog muža koji nerijetko odbijaju dati takvu suglasnost jer ne želi sudjelovati u bilo kojoj vrsti postupka vezano uz dijete kojemu nije otac te se tako do okončanja parnice o osporavanju očinstva ne može prijaviti prebivalište djeteta, a bez prijave prebivališta ne može se ostvariti pravo na doplatak za djecu, regulirati rodiljna naknada ni zdravstvena zaštita niti se dijete može upisati u jaslice. Ovo su iskustva koja su evidentirana i prijavljena pravobraniteljici za djecu. Iz same jedne banalne činjenice da majčin muž za kojega država smatra da mora biti otac ne da suglasnost prijave djeteta na adresi na kojoj živi majka. Čim se ne može prijaviti na toj adresi nastaju svi ovi problemi koje sam vam sad citirao. To su slučajevi kada muž ili bivši muž tjera inat. Ne želi naprosto dati suglasnost. A postavljam pitanje što ako ga nema? Što ako je doista odselio u Južnu Ameriku i ne misli se ni vratiti u Hrvatsku? Kako će majka priskrbiti njegovu suglasnost da riješi tako banalnu stvar kao što je prijavljivanje svojeg djeteta koje živi s njom na njegovoj adresi? Ili ne daj Bože da je on umro. Da li je istina da sudovi u Hrvatskoj nemaju dovoljno posla pa ih prisiljavamo da vode postupak koji otprilike izgleda ovako: da dolazi majka pred suca i veli ja sam rodila dijete, a on je otac. Onda dolazi njen muž ili bivši muž i on veli gospon sudac ja nisam otac. I dolazi biološki otac i veli gospon sudac ja jesam otac. I onda sudac mora donijeti presudu. Ali to traje. Ne mjesec, dva ne tri, devet do petnaest mjeseci i nije besplatno. Da li doista suci u Hrvatskoj nemaju drugog posla nego moraju donositi pravosudne presude o tome da majka pred državom dokaže, najprije ospori, a onda dokaže tko je pravi otac. Zašto građane maltretiramo sa sudskim postupcima gdje nisu potrebni? Zašto ih prisiljavamo da ionako opterećene sudove moraju opterećivati sa situacijama kada među ljudima ništa nije sporno? Bilo je i slučajeva kada je bivši muž umro i na pitanje majke kako će dokazati da on nije otac, a pokojan je, dobila je odgovor neka plati DNA analizu. DNK, DNA svejedno. Kaj da nije komšijino jel' to to znači. Zar doista ne bi bila dovoljna suglasna izjava 3 punoljetna čovjeka pred nadležnim tijelom kao što je Centar za socijalnu skrb, a temeljem tog dokumenta Centra za socijalnu skrb matična služba, odnosno služba matičarska upisuje stvarno ime biološkog oca. I riješili smo problem i prijavljivanja adrese prebivališta, dječjeg doplatka, zdravstvenog osiguranja i svih problema s kojim se žene susreću. I da završim zasad sa sljedećim. Zašto je sve na ženi? Zašto žena mora pokrenuti postupak osporavanja očinstva bivšem mužu ili mužu? Zašto baš žena mora pokrenuti postupak o osporavanju očinstva? Pa ona zna tko je otac i otac priznaje da je otac. S kim je država u sukobu? S kim je ta žena u sukobu sa mužem, sadašnjim partnerom ili s državom? Tko je protiv nje u tom trenutku? Dakle, veoma kratka intervencija i dopuna prijedlog koji sam dao godišnje bi smanjilo broj predmeta oko 250 na sudovima, ali vjerujte ono što je daleko bitnije te parove pa kad već jesu prošli traumu raspada braka i rastave oslobodili muke natezanja, odugovlačenja i da ne velim situacije da pred sudom moraju davati takve iskaze kao što je ovaj. I bilo bi sve skupa besplatno za roditelje i puno jeftinije za državu. Dakle, u pomoć sam pozvao i pučkog pravobranitelja i pravobraniteljice za djecu, čija su mišljenja potpuno suprotna od mišljenja Vlade koja odbacuje ovaj Prijedlog. Ja želim vjerovati da autoriteti pravobraniteljice za djecu i njihova pravobranitelja i njihovi argumenti za nas kolegice i kolege nisu ništa manje bitni od autoriteta i argumenata Vlade koja veli da tako mora ostati. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu ispravka navoda, uvažena kolegica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Netočno je utvrdio kolega Lesar kada je rekao da prisiljavamo sudove da vode ovakve postupke, naime ovakvi postupci utvrđivanja očinstva vode se u interesu djece, i kolega Lesar ako niste znali oni su u manjini na općinskim građanskim sudovima i uopće suce i sudove ne prisiljavaju i nisu oni problem zbog čega bi sudovi bili pretrpani. Hvala.
Hvala. Žele li predstavnik Vlade uzeti riječ, državni tajnik? Ne Predstavnici Odbora, zakonodavstvo, obitelj, mladež i šport? Ne. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvi se prijavio Klub Hrvatske demokratske zajednice i stav kluba iznijet će uvažena kolegica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo iznimka upisa biološkog oca u maticu rođenih u slučaju kada su se sve tri strane majka, biološki otac i muž majke suglasili o pitanju podrijetla djeteta, od oca je neprihvatljivo i neutemeljeno. Dopunama koje predlaže predlagatelj u odnosu na presumpciju očinstva sadrži iznimku od odredbe propisane važećim Obiteljskim zakonom da se kao otac djeteta može upisati muškarac koji nije muž majke, ako se majka, muškarac koji se smatra ocem djeteta i muž majke suglase u izjavama tko su biološki roditelji djeteta. Važeći Zakon točno kaže tko se smatra djetetovom majkom odnosno ocem. Zakonske presumpcije o roditeljima djeteta mogu se osporavati u sudskom postupku. Dakle, ne radi se o slobodnoj volji kao to predlagatelj predlaže. Najveći broj stvarnih životnih situacija pokriva presumpcija bračnog očinstva, kojim se određuje podrijetlo djeteta od oca, kada je ono rođeno u braku ili u roku od 300 dana od prestanka tog braka. Zakonsko pravilo ne mogu biti sporadične, individualne situacije koje ne govore u prilog očinstva majčinoga muža. Za iznimne slučajeve kada muž majke nije otac djeteta važeći obiteljski zakon predviđa mogućnost osporavanja očinstva u sudskom postupku kao i neke druge situacije o kojima možemo naknadno razgovarati. Dobrobit i prava djeteta koja su uvijek na prvom mjestu kao i pravna sigurnost svih subjekata, je zaokružen sustav utvrđivanja podrijetla djeteta bračnom presumpcijom, mogućnosti osporavanja očinstva i njegova priznanja pred zakonom propisanim pretpostavkama. Važeći zakon izrijekom kaže da roditeljsku skrb čine odgovornost, dužnosti i prava roditelja sa ciljem zaštite dobrobiti djeteta njegovih osobnih, zakonskih i imovinskih interesa. Dužnosti i pravo je roditelja odgajati dijete kao slobodnu humanu, domoljubnu, moralnu, marljivu, osjećajnu i odgovornu osobu, poštujući načela ravnopravnosti spolova kako bi bila pripremljena za skladan obiteljski i društveni život sa pozitivnim odnosom prema prirodi. Određena su također i procesna pravila u sporu kod osporavanja bračnog očinstva i tada se izvode dokazi medicinskim vještačenjem čime se jamči istinitost. Nije točna tvrdnja predlagatelja da dijete rođeno u braku od biološkog oca koji nije muž majke, ne može ostvarivati svoja prava do osporavanja bračnog očinstva jer upravo radi toga da dijete od svoga rođenja ostvaruje sva svoja prava i postoji u Zakonu presumcija očinstva djeteta rođenog u braku. Predlagateljeva nova odredba o utvrđivanju očinstva izvan sudskog postupka također nije prihvatljiva jer poistovjećuje utvrđivanje i priznavanje očinstva a to su doista različiti pravni instituti. A propos predlaže rok od 6 mjeseci od rođenja djeteta za postupak utvrđivanja očinstva priznavanjem, a nakon toga bi uslijedio sada propisani postupak utvrđivanja očinstva u sudskom postupku. Upravo tako bi doveli mi dijete u poziciju da ga se spriječi u ostvarivanju temeljnih bioloških prava, a to znači dijete ne bi bilo upisano u maticu rođenih u presumiranih roditelja, ne bi imalo osobno ime i dijete ne bi dobile isprave koje su neophodne za ostvarivanje njihovih prava. Treba također reći da će radna skupina pri Ministarstvu obitelji, branitelja, i međugeneracijske solidarnosti, temeljem analize o učincima primjene Obiteljskog zakona od strane onih tijela koje ga provode, a to su sudovi, Centri za socijalnu skrb, obiteljski centri, ocijeniti svrsishodnost izmjena obiteljskog zakona radi unapređenja pojedinih zakonskih rješenja. Radnu skupinu čine stručnjaci Pravnog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, predstavnici Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstva pravosuđa i pravobraniteljice za djecu. Sve su ovo razlozi radi kojih Klub Hrvatske demokratske zajednice ne podržava Prijedlog ovoga Zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. Na redu je Klub HNS HSU-a uvažena kolegica Danica Hursa. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, poštovani predlagatelju zakona, kolegice i kolege zastupnici. Prije svega moram izraziti zaista veliko negodovanje zbog toga što ovaj zakon kao i svi oporbeni zakoni dolaze ovako kasno i sa dugim vremenskim periodom čekanja na raspravu u ovaj Dom. Mi zato ne vidimo razloga i ne znamo zašto se to dešava i u svakom slučaju to nije dobro. Drugo, želim reći da će klub HNS-a, HSU-a podržati prijedlog dopune Obiteljsko zakona zato što se tim promjenama bolje, brže i kvalitetnije rješavaju životne situacije nekih naših obitelji. Iz primjera koje se navode u ovim materijalima, a čuli smo ih ovdje vrlo zorno i u uvodnom izlaganju predlagatelja, jasno je da smo u obvezi pomoći u tim teškim i kompliciranim životnim situacijama, koje bi olakšale život obitelji a posebice djeci. Izmjenama zakona odnosno prihvaćanjem ovih izmjena kvalitetnije rješavamo pitanje očinstva i majčinstva mnogih obitelji koji ovoga časa trpe zbog odrednica sada važećeg zakona. Čuli smo da je ove promjene i izmjene poduprla i pravobraniteljica za djecu i PUčki pravobranitelj. Još jedno klub HNS-a i HSU-a će podržati ovaj prijedlog izmjena i dopuna Obiteljskog zakona.
Hvala. Drugi klubovi se nisu prijavili prelazimo stoga na pojedinačnu raspravu, a prava je prijavnica uvažene kolegice Ljubice Lukačić. Izvolite kolegice.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja ću se u svojoj raspravi kratko osvrnuti na ono što je predlagatelj rekao kada je iznosio svoj prijedlog. Prije svega moram reći da ne mogu podržati ovakav prijedlog zakona i da raspolažemo uz ove izmjene i dopune zakona uz ovaj prijedlog raspolažemo i mišljenjem Vlade u kojem je mišljenju Vlada detaljno pravno obrazložila koji su to razlozi zbog kojih ne bih mogla prihvatiti ovakav prijedlog. Ja se u potpunosti slažem s tim obrazloženjem, ali ću kratko reći nekoliko svojih stavova i mišljenja. Moram priznati kada je ovaj prijedlog zakona došao do nas zastupnika ja sam si dala malo truda pa sam išla ispitivati da tako kažem na terenu da dobijem nekoliko informacija o tome da li bi ovo bilo dobro mijenjati na ovakav način kako je to predlagatelj predložio ili ne. Većina općinskih građanskih sudova kod kojih sam ja pokušala dobiti informaciju vezano za ovu temu su rekla upravo sljedeće mišljenje, da postupci utvrđivanja očinstva i nisu tako brojni da oni ne traju toliko strašno dugo i da oni zapravo nisu zapreka za ostvarivanje prava djeteta svih ovih prava koje je predlagatelj u svom izlaganju naveo. Čak i nekoliko ustanova koje daju besplatne pravne savjete slažu se sa ovakvom konstatacijom, pa je jedna gospođa jednoj ustanovi postavila upravo takvo pitanje vezano za ovo što je gospodin Lesar u svom izlaganju rekao. Što kada majka rodi dijete u onih 300 dana kada se presumira očinstvo njenog bivšeg supruga. Tada joj je stručna osoba koja daje savjete lijepo odgovorila, na način da su joj rekli da ste zaključili brak sa vanbračnim partnerom s kojim živite u vanbračnoj zajednici, tada bi se on upisao kao otac djeteta i ne biste morali prolaziti sve one probleme kroz koje sada prolazite, dakle ne biste morali pokretati postupak za utvrđivanje očinstva. No međutim, gospođa to nije učinila i sada naravno ima dodatni problem. Nadalje ti pravni stručnjaci također kažu da okolnost da je dijete rođeno u zakonskom roku u kojem se presumira očinstvo bivšeg supruga ne smije biti smetnja za izdavanje rodnog lista djeteta i ostvarivanje svih zakonom propisanih prava djeteta. Dakle, ovo je još jedan razlog zbog kojeg ne bi bilo moguće prihvatiti ovaj prijedlog zakona. Još samo evo nekoliko informacija koje sam uspjela od općinskih građanskih sudova dobiti mišljenje. Da je danas dosta slučajeva u kojima već odrasla djeca, dakle već kada budu punoljetna tek tada se pokreću postupci za utvrđivanje očinstva. Kada se pita roditelje što ste radili do sada, onda oni kažu pa i nije nam bilo to tako od neke presudne važnosti. Što sam htjela reći? Da nažalost ima slučajeva, neću reći da su oni česti, ali ima ih, kada roditelji najprije kao budući bračni drugovi ljudi vrlo olako stupaju u brak, nakon toga se još lakše razvedu, a da pri tom najmanje razmišljaju o svojoj već rođenoj djeci ili djeci koja će se tek roditi. Nažalost, iz iskustva pa evo mogu reći i svoga, jer sam nekada radila ovakav posao, mogu reći da supružnici prigodom razvoda brakova najčešće razmišljaju o tome kako će podijeliti imovinu i hoće li jedna žlica ići na pola ili na nekoliko dijelova, osim da razmišljaju o tome kako će riješiti prava svoga djeteta. I kao što sam rekla postupci koji se pokreću kod sudova za utvrđivanje očinstva i nisu tako dugi. A kada se dogodi da se supruga dakle koji nije otac djeteta, a koji je upisan kao otac djeteta ne može do njega doći ili se ne odaziva na pozive sud će mu postaviti staratelja po službenoj dužnosti pa će na taj način riješiti problem. U svakom slučaju moje mišljenje je da je bolje za dijete, sigurnije da i nadalje u zakonu, u Obiteljskom zakonu ostane ovakva odredba jer što mislite, a nije se jednom dogodilo, da se dogodi činjenica da jednostavno majka iz inata, a to nažalost nije čest slučaj, da kaže da je netko otac njenog djeteta, a to nije njen bivši muž, a da ni taj netko zapravo nije otac djeteta. Evo nedavno, prije samo dva mjeseca ja sam upravo se upoznala s jednim takvim slučajem. I da nakon nekoliko godina kada je taj čovjek zapravo posumnjao da možda ni on nije otac djeteta se išlo na utvrđivanje očinstva i DNA analiza je pokazala da doista i on nije otac djeteta. Ne bih bila sklona vjerovati u izjave ljudi kada su pred razvodom braka ili po samom razvodu braka jer svi znamo da su u tim okolnostima ljudi dodatno ljuti jedan na drugoga ili se ne mogu usuglasiti oko običnih stvari, a kamoli oko ovoga i onda iz inata jedni drugima čine ono što nije dobro, a sve to na štetu djeteta. Kolegica Klarić je u svom izlaganju u ime kluba napomenula da je Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti osnovalo jednu radnu skupinu. U njoj je i pravobraniteljica za djecu, u njoj su suci, voditelji odjela kod općinskih sudova koji se bave ovim pitanjima. Prema tome, oni će sasvim sigurno reći kakve posljedice je do sad u primjeni izazvao Obiteljski zakon, je li on, a je vjerojatno neke odredbe bi bilo potrebno mijenjati, ali je sasvim sigurno korisnije da sačekamo što će reći ta radna skupina i vjerojatno kad vide kakvi su učinci bili, vjerojatno će prići izradi novog odnosno izmjena i dopuna Obiteljskog zakona ukoliko to bude potrebno. Do tada mislim da je u interesu djece i za dobrobit djece najkorisnije da Obiteljski zakon u ovom dijelu ostane onakav kakav je i do sada. Hvala vam lijepa.
Hvala. Sljedeća na redu je uvažena kolegica Karmela Caparin. Izvolite, kolegice.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Naime, ni ja neću prihvatiti ovaj prijedlog zakona, pogotovo nakon izlaganja samog predlagatelja koji u svom izlaganju govori kako državu nije briga tko je ustvari biološki otac, kako centri za socijalnu skrb prisiljavaju dati otkriti ime oca, zatim da suci nemaju drugog posla, da se prisiljava sudove na priznavanje biološkog oca. Zar ne bi bilo dovoljno kaže on da netko kaže da je biološki otac pa da se onda to tako zapiše. Dakle, katastrofalno jedno obrazloženje njegovog zakona. U Republici Hrvatskoj naime zakonom je uređena životna zajednica žene i muškarca i naravno da u vezi sa majčinstvom i očinstvom postoje zakonske presumpcije o tome tko se smatra djetetovom majkom, odnosno djetetovim ocem. Zakonske presumpcije o roditeljima djeteta mogu se osporavati u sudskom postupku sukladno odredbama Obiteljskog zakona, a ne slobodnom voljom kao što to u ovom slučaju predlagatelj predlaže. U vašem obrazloženju gospodine Lesar ne bi prihvatila da se mnogi ljudi ne razvode službeno već faktički, tj. počinju se odvojeno živjeti i onda naravno počinju tražiti sva prava iz Obiteljskog zakona kao da su stvarno zajedno, a ne faktički zajedno. Dakle, to je nešto što je kontradiktorno. Za iznimne slučajeve u kojima muž majke nije otac djeteta Obiteljski zakon je predvidio mogućnost osporavanja očinstva u sudskom postupku. Dakle, ne može se vaš prijedlog zakona temeljiti na slobodnim izjavama koje stalno spominjete već na medicinskom vještačenju o podrijetlu djeteta. Imate slučajeva da majka kaže da je netko otac, a u biti on to nije. Imate isto tako slučajeva da otac koji je svojevoljno rekao da je otac može nakon dvije ili tri godine reći da on nije više biološki otac. Dakle, nemojmo se dovoditi u takvu situaciju. S druge strane, netočno je da dijete rođeno u braku od biološkog oca koji nije muž majke ne može ostvariti svoja prava do osporavanja bračnog očinstva jer zakonska presumpcija očinstva djeteta rođenog u braku postoji tako da dijete od svog rođenja može ostvarivati sva svoja prava. Često govorite da ste upoznati sa jednim slučajem, a onda vjerujete da takvih ima mnogo. To zaista u vaše vjerovanje ja ne mogu biti istinski uvjerena. Nadalje, vaš prijedlog se temelji na pretpostavkama, a ne na stvarnim činjenicama. Npr. ako uzmemo u obzir vaše izlaganje da je u 2008. godini razvrgnuto 5025 brakova i onda to pretpostavimo da je samo 5% razvoda rođeno dijete čiji otac nije majčin muž itd. Dakle, kad donosite tako jedan važan zakon kao što je Obiteljski zakon i izmjene Obiteljskog zakona onda ništa ne možete više pretpostavljati i dovoditi to u pitanje. Često ste kontradiktorni u svojem izlaganju, pogotovo poistovjećujete utvrđivanje i priznanje očinstva, a što je različito po pravnom institutu. Naime, predlažete rok od 6 mjeseci od rođenja djeteta za postupak očinstva priznanjem, a nakon toga slijedio bi sada propisan postupak utvrđivanja očinstva u sudskom postupku. Čista kontradiktornost. Kada se stupa u brak onda je sve zakonito. Obiteljski zakon regulirano priznanje majčinstva i očinstva, možda se u novim drugim vremenima zaista mogu javit pojedinačni slučajevi, ali oni se svi moraju temeljiti na suvremenoj znanosti i po meni na pravnim osnovama. Nikako trenutno priznavanje na slobodnoj volji ne bih priznala i ne može to zamijeniti analizu DNK-a i biti osnova za prijedlog ovoga zakona. Koliko god se vama to činilo skupo ili ne skupo za roditelja ili bilo koga, za majku, DNK je metoda kojom se to dokazuje i koju ne možete u bilo kojem slučaju izbjeći. Iz svega navedenog ne prihvaćam prijedlog ovoga vašeg zakona. Spominjete u svom izlaganju i pučkog pravobranitelja i pravobraniteljicu za djecu, dakle ako bilo šta ima i ako se to ostvari na znanstvenoj, na pravnoj osnovi i gospođa pravobraniteljica ... [[Govornica se ne razumije.]] za djecu i pučki pravobranitelj sa ostalim stručnjacima sa Pravnog fakulteta, sa Katedre za obiteljsko pravo, sa stručnjacima iz Ministarstva obitelji, pravosuđa, Ministarstva zdravstva. Dakle, mogu poboljšati Obiteljski zakon ako je to potrebno. Hvala.
Hvala. Sad je na redu uvažena kolegica Sunčana Glavak. Izvolite kolegice Glavak.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa vjerujem da se možemo složiti sa konstatacijom da se ništa u životu zapravo ne može staviti u nekakav nazvat ću ga običnim katalogom prava. Ali da su zakoni način koji nam određuju način ponašanja ili obrazac ponašanja i da je postojeći zakonodavni okvir dobar, s time ću se složiti. O tome je govorila i kolegica Klarić eto i u ime kluba HDZ-a. Ovaj prijedlog smatram neutemeljenim i neprihvatljivim iz nekoliko razloga. Naime, predlagatelj ili ne razumije ili miješa ili poistovjećuje dva različita instituta, a to su priznavanje i utvrđivanje očinstva. Važeći Obiteljski zakon presumpcijom majke i oca djeteta osigurava djetetu njegovo biološko podrijetlo. Uvijek i na prvom mjestu mora biti zaštita prava i interesa djeteta što smatram da postoji i rješava postojeći zakon. Iznimka koju navodi predlagatelj ne može biti zakonsko određenje. Zakon jasno utvrđuje ili definira tko je majka, odnosno otac djeteta a ukoliko dođe do spora i za to su određena pravila u sporu, na taj način će se rješavati a i što je, još jednom ću ponoviti u skladu sa odredbama postojećeg Obiteljskog zakona. Postavljam si pitanje kuda bi nas zapravo dovelo to da se nešto rješava slobodnom voljom ili jednostavno takvim slobodnim izjavama. Koliko bismo onda otaca možda imali ili ne bismo imali da malo banaliziram čitavu stvar. Jer naime to je ideja predlagatelja. Stoga jednako tako smatram da nema razloga za donošenje ovog zakona, a isto tako postoji i izreka da najvažnije stvari u dječjim životima su sigurnost, ljubav, prihvaćanje i ohrabrivanje, pa vodimo se i time što će u konačnici usrećiti one kojima bi ovo trebalo biti najvažnije, a to su djeca. Hvala lijepa.
Hvala kolegice. I sljedeći se prijavio uvaženi kolega Boro Grubišić. Izvolite doktore.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodin predlagatelj, kolega Lesar. Kada sam slušao vaše izlaganje, a slušao sam ga vrlo pozorno zaista sam bio da kažem na strani vaših argumenata, odnosno argumenata koje ste iznijeli a u svezi realnih slučajeva, slučajeva koji su se dogodili u stvarnosti. Nisam se javio u ime kluba nego pojedinačno, jer sam si zaista stavio u zadatak da razmislim duboko o onome što ste govorili. Mislim da je incidencija i takvih slučajeva zapravo više iznimka negoli pravilo. Zakon kako reče i kolegica Glavak je nešto što je zapravo jedno opće pravilo i relativno dobro skrojeno kao Obiteljski zakon. Naime, ukoliko ostanemo samo na priznavanju tri osobe, u ovom slučaju tri a nedokazivanjem u svezi očinstva u tom slučaju ja ne znam da jeste li vi razmišljali šta se može dogoditi, koje su posljedice koje bi se mogle dogoditi dogovorom tri osobe, a može se dogoditi zapravo u krajnjoj onoj instanci trgovanje djece. I to legalizirano putem recimo ovakvog prijedloga. Ili pak se može dogoditi da primjena surogat majke. Ne? Zašto ne, tri osobe se dogovorile. Da li uz ikakvu naknadu ja u to ne ulazim. Koji su bili razlozi tome? Govorim o ove dvije mogućnosti koje se događaju kao što ste i vi govorili o onom što se dogodilo, evo još imate primjere u Hrvatskoj. Pa s obzirom na to, dakle na mogućnosti zlouporabe ako bismo ovakav zakonski prijedlog i legalizirali, a bez dokazivanja. Dakle, ako to nema, a i danas imamo tako savršenu metodu DNK ili kako ste rekli DNA, acid ili kiselina to vam je svejedno na engleski ili latinski svejedno. A i hrvatski je DNK DNA onda je potpuno jasno da imamo mogućnosti, imamo način jasnog utvrđivanja očinstva. S obzirom da se ovakav zakonski prijedlog može da kažem u kojem bi tri se osobe dogovarale o očinstvu u tom slučaju bi se to moglo i zlorabiti. Zbog mogućnosti zlouporabe, a s obzirom na vremena u kojima se nalazimo i na određene životne situacije u kojima se ljudi mogu naći osobno ne bih bio za vaš prijedlog kao predlagatelja. Hvala lijepo.
Hvala. Iscrpili smo sve prijave za raspravu. Želi li predlagatelj uzeti završnu riječ? Izvolite.
Veoma kratko. Očekivao sam ovakav ishod i raspravu samo vidim da neki nisu razumjeli pojmove iz postojećeg zakona. Kolega Grubišić nije predmet onaj dio Obiteljskog zakona koji govori o dokazivanju očinstva, ni moje izmjene zakona nisu vezane na dokazivanje očinstva. To je drugi postupak. Postupak dokazivanja se provodi kad postoji spor ili sumnja. Ovdje se radi o potpuno drugom institutu kada majka mora pokrenuti postupak osporavanja očinstva i sudovi to ne rade DNA analizom. Ja vas uvjeravam da ovaj institut osporavanja očinstva bivšem mužu se ne provodi DNA niti DNK analizama, izjavama. Jer nije sporno ni za oca ni za supruga ili bivšeg muža ni za majku tko jest, tko nije otac. Ne radi se o tome. Dakle, nije predmet mojih intervencija kada spoji sporno očinstvo pa se provodi postupak dokazivanja. To ste krivo razumjeli. To ja čak nisam izgovorio niti pak nigdje u prijedlogu zakona piše što se toga tiče. To je to. Drugo, presumpcija očinstva, u očima ljudi koji prolaze ove probleme, vele pojedinačni slučajevi, jer ovo je presumpcija birokratske gluposti, pa što ako su pojedinačni slučajevi. Što ako ima stotinu takvih slučajeva, mi svejedno moramo ostati kod takve odredbe i ne tim slučajevima omogućiti da kada nema spora u ničemu problem bude riješen. Dakle, mi moramo intervenirati u Zakon samo ako se radi o brojci milijun. Inače nije dovoljno ozbiljno da bi reagirali. Ako se samo jednom jedinom građaninu u državi može pomoći, model kojega ostaje, ja nisam predložio brisati odredbe o spornosti očinstva, ne, samo dopuniti tamo gdje spornost nije u pitanju, samo tamo gdje se nitko s nikim ne svađa i ne sumnja u ništa. DA sam se služio jednim primjerom kolegica iz .... rekla, ja sam se poslužio iskustvom iz 20-tak slučajeva a jednu dokumentaciju sam kompletirao i predao. Meni je žao što ne čitate novine pa svaki tjedan ne svjedočite takvim slučajevima iznova koje se dešavaju. Ali ono što je bilo izrečeno malo me zapanjilo, kolegica Lukačić je dala lijepu sliku kako to izgleda kada dođu u savjetovalište pa pitaju kako riješiti problem. Veli da su im rekli e a što se nisi udala za drugog pa ne bi sada imala problem. Pa što se nisi udala za drugog. Dakle, da bi ta žena pobjegla iz ralja birokratskog problema morala se udati. Ali postoji drugi problem, da je u Hrvatskoj bigamija zabranjena kolegice LUkačić, bigamija je zabranjena jer brakorazvodna parnica može trajati dulje od 9 mjeseci pa se žena ne može udati za drugoga prije nego što je rastavljena, a rodila je dijete drugog partnera. Što su u savjetovalištu njoj rekli? Moraju biti vjerni, u Hrvatskoj rastava braka nema, brakovi se ne raspadaju, ne rađaju se vanbračna djeca, toga uopće u Hrvatskoj nema, tko je to vidio da mi imamo takve probleme. Pa gdje ima slučaj da žena rodila dijete 300 dana poslije rastave braka a da otac nije majčin bivši muž. To su sporadični slučajevi, to se prikriva, to nitko javno ne smije u Hrvatskoj, toga ni nema zapravo. Što se nisi udala pa ne bi imala probleme. Vi ste citirali izjavu u savjetovalištu, da ste se udali sadašnji partnerom ne bi imali te probleme, ali nije se mogla udati jer brakorazvodna parnica nije gotova. Nije, jer je još udata za prvog. A ako se ne želi udati? Što je to poruka? Nemojte rađati kopilad, tako ste se vi ponašali, žene su protiv toga.
Nemojmo kolega Lesar, o djeci kao kopiladi ovdje u Saboru. Neću vam dati opomenu, ali nije lijepo.
Samo citiram što je bilo potpredsjedniče, rečeno, u Hrvatskoj je pravilo da ženama kažemo udaj se. Što ta riječ nije uobičajena u Hrvatskoj vi nikada niste čuli za to? Vi ste takvim ženama to rekli, sa svojim raspravama, ne ja. Vi ne odbijate moj prijedlog, ne odbijate vi rješenje mog problema, vi odbijate pomoći tim ljudima kojima ste se obratili za pomoć. O tome se radi, vi njima odbijate pomoć, velite da to ne treba, dobro. DA nije točno da ta djeca nemaju problem, ja sam vam citirao izvješće pravobraniteljice iz 2009. koji veli da ima problema. Vi velite da nije istina. I na kraju da je formirana nova radna skupina koja će napraviti nove Izmjene Zakona obiteljskog, to mišljenje Vlade znate kada je napisano 15. travnja 2010. biti će godinu dana. Stručna skupina još piše izmjene Obiteljskog zakona. I ona će riješiti te probleme. Ovo je štancanje, copy paste problem, svaki prijedlog kojega oporbeni, Vlada mora odbiti, piše da je formirana radna skupina koja će taj problem pametnije, bolje, ljepše riješiti. A ja bih volio da svaka od vas koje ste rekli da je ovaj Prijedlog glup i nepotreban sjedne i razgovara sa barem jednom od tih žena koje su prošle ovakve slučajeve, da nakon razgovora s njima velite da li treba obiteljski zakon doraditi ili ne. Ako ne u ovakvom sadržaju kao što sam napisao ja, ako ja ne znam pisati prijedloge Zakona, zamolite odgovorne od Ministarstva da hitno interveniraju sa svojim prijedlogom i sigurno će tada biti prihvaćeno kada Vlada predloži. Nije bitno čiji će Zakon biti prihvaćen. Bitno je da u Obiteljskom zakonu otvorimo mogućnost kada nema nikakvog spora o očinstvu, kada se nitko ne spori osim gdje je problem država s druge strane, da to prođe što brže, što jednostavnije i to je potez u korist prava djeteta. Da mu u knjigama kao otac bude upisan biološki otac, koji s njim živi, koji ga odgaja, koji ga hrani, koji ga voli, ali tako dugo dok sud ne donese presudu on mu nije otac. I na kraju kada svi postupci završe kada majka ospori očinstvo bivšem suprugu, kada se biološki otac izbori za pravo očinstva, bilo DNA analize ili ne, znate što još trebaju napraviti, pokrenuti treći sudski postupak da se upiše djetetu prezime otac. To je treći sudski postupak, jer po sili sadašnjeg Zakona djetetu će se upisati ime ako dogovora nema po odluci države i prezime koje je nosio majčin muž ili majčin bivši muž. Kada sve ovo prođu onda još ide treći sudski postupak da bi se promijenilo ime ili prezime djeteta i ispravno upisalo u knjige. Sada mi recite da ni to nije istina. Pročitajte izvješće pravobraniteljice za djecu za 2009., ona o tome piše, ona navodi te primjere, i upotrebljava izraze sve veći broj. Ako ne vjerujete ja vam mogu podijeliti kopije tih dokumenata.
Hvala. Imamo sada nekoliko ispravaka navoda. Povreda Poslovnika, izvolite kolegica Caparin, što je povrijeđeno?
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega je povrijedio Poslovnik Hrvatskoga sabora i to članak 214. i ja vas molim da mu izrazite opomenu jer je svojim ponašanjem odstupio od svih općih pravila ponašanja u Hrvatskom saboru sa ovakvim rječnikom.
Ja sam ga odmah, evo bio je ovdje kraj mene, opomenuo, i on se sigurno slaže da izraz baš, da nije bio primjeren i da sad razgovaramo vjerujem da ga ne bi upotrijebio. … [[Upadica se ne razumije.]] Bi. Dobro. Onda nek to tako ostane. Kolegica Antičević. Izvolite.
Nije točno što je kolega Lesar ustvrdio da je ovo ipak jedna samo administrativna zavrzlama i da se na takav način može riješiti. Na žalost ovaj prijedlog zakona, bez obzira koliko se slažemo s ovom problematikom, u tome je netočnost navoda, je i protivan i europskoj konvenciji o zaštiti djece koja, odnosno s kojom je naš Obiteljski zakon u potpunosti usuglašen, jer europska konvencija traži da odluka o utvrđenju, osporavanju očinstva i majčinstva kao i odluka o povjeravanju djeteta bude isključivo u nadležnosti suda.
Hvala. Zatim kolegica Klarić.
Hvala lijepa. Pa evo netočan je navod gospodina predlagača, gospodina Lesara kada kaže moramo intervenirati u zakon samo ako se radi o brojci o milijun. To je zaista netočno, jer upravo institut priznavanja očinstva pred tijelima kao što su matičar, i Centar za socijalnu skrb odlično regulira postojeći važeći Obiteljski zakon. Jer gospodine Lesar, Obiteljski zakon kaže da za upis priznavanja očinstva je potreban i pristanak djetetove majke. I moram još kazati da ste osim što ste pobrkali i pomiješali pojmove, odnosno institute priznavanja i utvrđivanja pomiješali i zbrkali institut također tko može osporiti očinstvo, osporavati očinstvo. Pa ću vam reći da osporavati očinstvo mogu majčin muž, majka djeteta, muškarac koji je priznao očinstvo i muškarac koji sebe smatra ocem djeteta u različitim okolnostima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Zatim ispravak navoda kolegica Lukačić.
Kolega Lesar, meni je žao što vi mene niste slušali. Ja kada sam, ja nisam prije svega rekla, dakle to je netočan navod, ja nisam rekla da su joj rekli e pa što se nisu udala, nego sam govorila o slučaju gdje je gospođa razvela brak, dakle imala je razveden brak, pa su joj rekli što se nije udala za izvanbračnog partnera s kojim očekuje dijete, da bi se tada riješila svih problema. A bilo bi dobro da svi oni koji se vama obraćaju s takvim problemima, da ih upozorite da malo razmisle što rade u svom životu, s kim razvode brak, s kim ponovo ulaze u izvanbračne zajednice, s kim rađaju djecu. Hvala.
Hvala. I kolega Grubišić, makar kolege Lesara više nema, ali radi zapisnika vi ispravite.
A šta ću sad ispraviti kad Lesara nema. Evo naime kolega Lesar je govorio da se ne radi o priznavanju ili dokazivanju očinstva, što je u ovoj državi dosada bio najčešći slučaj. Dakle utvrđivanje očinstva je bilo glavni problem, a u svezi alimentacije itd. Sada je došlo kako on kaže na red osporavanje očinstva kao nova kategorija, a zapravo osporavanje ili priznavanje jedno te isto jer se radi o utvrđivanju biološkog oca, bilo da osporavaš ili priznaješ. E sada kada bih ja bio siguran da novi zakonski propis koji je predlagatelj predložio ne bi doveo do prakse u kojoj bi se mogao taj zakonski propis zlorabiti, onda bih rado bio za taj propis, i za rješenje ovih slučajeva koji su evo on kaže 20-ak u Hrvatskoj, 20-ak njih za ovih 20 godina hrvatske države, ne znam je li to puno ili malo, ali cijeli jedan sustav mijenjati i uvoditi nešto što je, to dovodi u sumnju da se može zlorabiti. Rekao sam u kojem smislu. Od trgovine djecom pa do da kažem institucije surogat majke itd., a o tome treba razmišljati također.
Hvala uvaženi kolega. Evo čuli smo dosta toga i o pravnoj regulativi, i o praksi, i u primjerima. I na kraju zasigurno ćemo se ako se s ničim ne složimo onda složiti s onom rečenicom koju je kolega Lesar rekao gdje nema spora, nemojmo ga stvarati. Pa se i onda ja sjećam primjera kada je jedan doktor zakasnio na sastanak, pa pitam ga što je bilo, pa veli došel čovjek sav uzbunjen, žena rodila sa 6 mjeseci, veli, pa pita što će biti s djetetom, pa veli zovem bolnicu sve u redu 3 i pol kile, 52 centimetara, i veli šta da mu kažeš nego to je moguće kod prvoga, ostala djeca su već složenija situacija, ako se rode sa 6 mjeseci i dalje sve u redu. No da, idemo mi dalje. Želi li predlagatelj? Ništa. Ako ne, glasovat ćemo kada se steknu za to uvjeti.
Prijedlog zakona o dopunama Obiteljskog zakona. Predlagatelj zastupnik Dragutin Lesar. Sukladno prijedlogu Vlade i saborskog Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopunama Obiteljskog zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? Sa 72 glasa za, 13 suzdržanih i 14 protiv donijet predloženi zaključak.
Idemo mi na sljedeći zakonski prijedlog, a to je – - Prijedlog Zakona o povjereniku za informacije, prvo čitanje, P.Z. br. 562 Predlagatelj je Klub zastupnika SDP-a. … [[Ne razumije se.]] smo primili poštom. Vlada je dala mišljenje. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, po članku 144. do 156. Odbori su također raspravili ovaj zakon, i to Odbor za zakonodavstvo, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvještaje sa sjednica odbora smo primili. Žele li predstavnici predlagatelja uzeti riječ? Da. Uvaženi kolega zastupnik Stazić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavniče ministarstva. SDP je ovaj prijedlog zakona uputio u proceduru u lipnju 2010. godine. Dakle prije nego što je u proceduru upućen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama. Dakle nakon ovog našeg prijedloga Vlada je uputila izmjene Zakona o pravu na pristup informacijama i taj je zakon raspravljen i donesen u prosincu 2010. godine. Neke stvari koje se ovim prijedlogom zakona žele urediti, uređene su tim izmjenama Zakona o pravu na pristup informacijama. Neke, ali ne sve, a one koje su uređene nisu uređene na dovoljno kvalitetan način, ne na tako kvalitetan način kao što to predviđa ovaj zakon. Prvo pogledajmo kakvo je stanje u tom području prava na pristup informacijama. Tijela javne vlasti koja su dužna postupati u skladu s odredbama zakona nisu dostigla dovoljan stupanj educiranosti kako bi taj zakon provodila. Drugi veliki problem je što brojna tijela javne vlasti ne postupaju u skladu s odredbama zakona u smislu da nisu oformili službe za pružanje informacija. A onda, što posebno zabrinjava, često se događa da tijela javne vlasti samovoljno bez zakonskog uporišta uskraćuju građanima informacije koje bi sukladno zakonu trebale biti dostupne. I ne postoji neovisno tijelo koje bi procjenjivalo javni interes za objavljivanje informacija koje sadrže oznaku tajnosti sukladno odredbama ovog zakona. Nije postojalo ni drugostupanjsko tijelo prije izmjena Zakona o pravu na pristup informacijama. To drugostupanjsko tijelo je uvedeno, to je ona Agencija za zaštitu osobnih podataka. Ona je uvedena kao drugostupanjsko tijelo. Međutim, mi to smatramo lošim rješenjem jer se ovim našim prijedlogom predviđa da ovaj povjerenik nadzire i rad Agencije za zaštitu osobnih podataka. Dakle, povjerenik za informacije bilo bi neovisno i samostalno državno tijelo. On bi odlučivao o žalbama protiv rješenja tijela javne vlasti u prvom stupnju; on bi nadzirao provedbu zakona i propisa koji uređuju pravo na pristup informacijama; on bi nadzirao provedbu zakona i propisa koji reguliraju sigurnost i obradu osobnih podataka; on bi nadzirao rad Agencije za zaštitu osobnih podataka jer njezin rad sada je bez nadzora, ona je ta, agencija je upravo drugostupanjsko tijelo koje nadzire samo sebe i ono što je najvažnije on bi prosuđivao javni interes objavljivanja podataka u slučajevima kada nadležna tijela odbiju dati uvid u podatke zbog zaštite podataka. Ova prosudba javnog interesa nije uvedena u izmijenjeni Zakon o pravu na pristup informacijama i to smatramo najvećom boljkom. Naime, netko mora prosuditi da li je nešto javni interes i da li je taj javni interes iznad interesa da neki podatak bude zaštićen jer ga je tijelo javne vlasti proglasilo npr. tajnom. Ja ću dati jedan primjer iz 2007. godine kada je novinarka gospođa Berković, danas je vanjska članica Odbora za medije, informiranje i informatizaciju, uputila Vladi zahtjev da joj dostavi dnevne redove svojih zatvorenih sjednica i zaključke s tih zatvorenih sjednica. Vlada je to proglasila tajnom. Na tim zatvorenim sjednicama se raspravljalo i odlučivalo o podjeli javnoga novca. Kada je Upravni sud dao gospođi Berković za pravo jer je morao provesti upravni postupak pred Upravnim sudom ustanovilo se da je 70 milijuna kuna na tim zatvorenim sjednicama Vlade podijeljeno Crkvi. To je javni novac i svakako javni interes postoji da građani znaju kamo ide njihov novac. I svakako da to ne može predstavljati tajnu kao što je Vlada to proglasila tajnom. I tom logikom mora postojati neko tijelo, a ovdje bi on bio povjerenik Sabora, koji bi prosudio da li se tu radi o tajni ili se radi o javnom interesu da to građani saznaju. Kao što vidimo praksa nalaže, postojeća praksa nalaže da se takvo tijelo uvede jer kad niti Vlada ne želi poštovati zakon koji je sama predložila i koji je ovdje parlamentarna većina izglasala nego se izvlači na državnu tajnu tamo gdje nikakve državne tajne nema niti može biti jer se radi o trošenju javnoga novca tada nam je potreban ovakav ombdusman. Povjerenika bi imenovao Hrvatski sabor na prijedlog predsjednika RH. Znači, ne parlamentarna manjina, ne parlamentarna većina, ne sukob između stranaka nego institucija najvišeg predstavničkog tijela osobe koja predstavlja, zastupa RH i koji je izabran na neposrednim izborima. Na njegov prijedlog bi, ali ne bi ga ni on mogao imenovati samostalno nego bi ga Sabor izglasao na prijedlog predsjednika Republike. Imao bi mandat 5 godina s mogućnošću jednog reizbora da se baš ne ukorijeni u ovoj funkciji. Dakle, bez obzira na izmijenjen Zakon o pravu na pristup informacijama neka područja nisu riješena, prije svega nije riješena prosudba postojanja ocjenjivanja javnog interesa i zbog toga mislimo da bi ovaj zakon dobrodošao. On bi prisilio tijela javne vlasti da poštuju Zakon o pravu na pristup informacijama jer bi ih ovaj ombdusman na to on bi imao pravo da ih na to obavezuje, da im izdaje naloge da se ne mora voditi upravni postupak nego da im izdaje naloge da izvole postupiti po zahtjevu ovlaštenika ako procijeni da je taj zahtjev utemeljen i da je on u javnom interesu. Kakve su sve mogućnosti izbjegavanja ovog zakona? Evo kolega Jovanović je uputio ne znam koliko pisanih zastupničkih pitanja pojedinim ministarstvima, odnosno svim ministarstvima. Dakle, tijela javne vlasti ne samo da povremeno ne poštuju svoju obavezu iz zakona prema građanima, ne samo da ne poštuju svoju obavezu iz Zakona prema medijima, novinarima, primjer sam već naveo, nego ponekad ne poštuju niti obavezu prema saborskim zastupnicima. Čak ni prema zastupnicima. Pa je tako kolega Jovanović uputio pitanje ministarstvima vrlo jednostavno da li je vaše ministarstvo poslovalo sa FIMI MEDIA-om? Ona ministarstva koja nisu poslovala sa Fimi-Mediom su odgovorila nismo poslovali. A neka ministarstva, odnosno veći broj ministarstava mu je odgovorilo da mu na to pitanje ne može odgovoriti. Zašto ne može? Jer se nad Fimi-Mediom provodi nekakav istražni postupak. Zakon jasno kaže da se uskrate informacije da može doći do uskrate informacije jedino o postupku istražnom, kaznenom, predistražnom. Znači ne mogu sada ja uputiti Državnom odvjetništvu pitanje temeljem tog Zakona o pravu na pristup informacijama i reći da ste vi u nekom postupku ispitali ovu ili onu osobu. Pa naravno da mi na to ne moraju odgovoriti jer je to dio postupka. Ali zastupnik pita ministarstvo da li je ono poslovalo s nekom tvrtkom, a odgovor se ne tiče postupka nego se tiče samo činjenice, da li je to ministarstvo imalo poslovni odnos s nekom tvrtkom ili nije imalo, onda ovakav odgovor zapravo predstavlja izbjegavanje obaveze po pravu na pristup informacijama po tom zakonu. Da postoji ombudsman on bi tom ministarstvu naredio da tu informaciju dostavi i stvar bi time bila riješena. Ili bi ombudsman imao dakako pravo prosudbe pa bi zastupniku Jovanoviću odgovorio, smatram da to nije u javnom interesu. To je vaš privatni interes da vi saznate da li je neko ministarstvo poslovalo s Fimi-Mediom ili ne to se javnosti uopće ne tiče, to nije javni interes, prema tome ministarstvo vam tu informaciju ne mora dati. Ali bi u svakom slučaju postojalo tijelo, tijelo koju bi takvu odluku i takvu prosudu donosilo. Kao što vidimo iz prijedloga zakona ta osoba bi uistinu bila neovisna. Mi znamo tko u ovom trenutku ima parlamentarnu većinu pa bi osoba koju bi predsjednik Republike predloži da se ne bi svidjela toj parlamentarnoj većini ne bi tu osobu morala ni izglasati. Bio bi tu dakle potreban konsenzus između predlagatelja i parlamentarne većine što garantira nezavisnost uistinu nezavisnu poziciju ovakve osobe, što bi dakako značilo i puno povjerenje u tu osobu, što bi u konačnici značilo bolju zaštitu javnog interesa. Jer interes javnosti jest da dobije odgovor na pitanja koja jesu od tog istog javnog interesa. Ne može biti u interesu građana da se neka pitanja proglašavaju tajnom i tamo gdje tajne nikakve nema ili tajne ne bi smjelo biti. Jer iza takvih tajni često se skrivaju mutne odluke, nezakoniti postupci, a to se sve otkriva puno godina kasnije kada je pomalo prekasno i kada ne vrijedi više plakati nad prolivenim mlijekom. A mlijeko nije trebalo biti ni proliveno da se na vrijeme dođe do informacija. Prema tome, zbog samog načina izbora ovog povjerenika, zbog njegove presudne uloge da procjenjuje javni interes, zbog toga što on ne bi mogao biti čovjek ni parlamentarne većine ni parlamentarne manjine, nego bi bio čovjek javnosti da na neki način kažem, zbog toga mislimo da bi bilo u interesu i parlamentarne većine da ovo prihvati, da pokaže da ne želi ništa skrivati u buduće, da pokaže da ne želi izbjegavati ili izigravati zakon, da na djelu pokaže ono što se riječima govori kako želi biti transparentna, otvorena, poštena, jer svako odbijanje ovakvog zakona dakako da će netko od SDP-a nego u javnosti kod medija, građana pobuditi sumnju vrlo vjerojatno opravdanu sumnju, da se odbijanje ovakvog ombudsmana želi nastaviti sa dosadašnjom praksom prikrivanja informacija. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade dodatno se uključiti? Ne. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Evo ga želim na samom početku reći što je na kraju krajeva logično da će klub SDP-a podržati donošenje ovog zakona u prvom čitanju i nadamo se da će ova rasprava na neki način potaknuti i klubove zastupnika vladajućih stranaka da ipak promijene svoje mišljenje i da ipak daju podršku prilikom glasanja ovom prijedlogu zakona kako bismo ga imali prilike raspraviti i u drugom čitanju. Naime, kada govorimo o pravu na pristup informacijama treba reći da je pravo na pristup informacijama jedna od najvažnijih tekovina demokratskog društva i da je u tom smislu ključno da visoko razvijeno demokratsko društvo sa visokim standardima poštivanja ljudskih prava, uvažavanja civilnog društva i sl. ima upravo razvijenu ovu komponentu odnosno da građani i građanke RH imaju mogućnost ostvarivanja prava na pristup informacijama. Nažalost, RH nije jedna takva država, bez obzira na to što mi jesmo demokratsko društvo pokazuje izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama da se u ovom području ne možemo baš jako pohvaliti. Naime, ovaj zakon je donesen 2003. godine na samom kraju mandata koalicijske vlade Ivice Račana i to je bio dosita jedan vrlo, vrlo značajan iskorak u pravcu podizanja standarda transparentnosti, javnosti vlasti i građani i građanke RH su jako pozitivno ocijenile taj zakon. To je na kraju krajeva pokazalo i prvo izvješće o provedbi ovog zakona koje je pokazalo na dosta veliki interes građana i građanki, bez obzira na to što su se tek upoznavali uopće sa mogućnostima koje donosi ovaj zakon. Od tada nažalost vidimo da izvješće govori da svake godine, iz godine u godinu pada interes javnosti, građana i građanki za dobivanje informacija od tijela javne vlasti. Razlog tome sigurno nije zbog toga što građane ne interesira što rade tijela javne vlasti niti u tome što su određena tijela javne vlasti uspostavile katalog informacija i imenovale su odgovorne osobe u svojim tijelima koje su dužne davati građanima i građankama te informacije, već zbog toga što su se već na samom početku susreli sa tom okolnošću da bez obzira na to što se obraćaju tijelima javne vlasti i potražuju informacije koje su njima bitne od tijela javne vlasti ne dobivaju zadovoljavajuće ili uopće ne dobivaju odgovore pa čak i u slučajevima kada se pozivaju na odredbe članka Zakona o pravu na pristup informacijama. Razloga za to je naravno bilo jako mnogo. Jedan dio razloga sigurno počiva u inertnosti birokracije, odnosno o nedovoljnoj educiranosti osoba koje su dužne pružati informacije sukladno ovom zakonu. Djelomični razlog sigurno leži i u tome što tijela javne vlasti nisu zainteresirane općenito da njihov rad bude javan i transparentan i na kraju, razlog u tome je i taj što tijela javne vlasti u velikom broju slučajeva čak ne žele dati, odnosno taje informacije koje javnost u Hrvatskoj ima pravo znati. S obzirom na to da se situacija iz godine u godinu pogoršavala, na što smo mi i upozoravali tijekom svake rasprave o izvješću o provedbi ovog zakona, odlučili smo u zakonsku proceduru uputiti ovaj zakon, Zakon o povjereniku za informacije zbog toga što smatramo da upravo se kroz tijelo povjerenika koje bi bilo u rangu ombudsmana odnosno pravobranitelja jest ona institucija koja bi mogla korigirati postojeće nepravilnosti u sustavu i omogućiti pravo i istinsko poštivanje ovog izuzetno važnog zakona za Republiku Hrvatsku. I onda se događa jedna situacija, da nakon što je klub SDP-a u proceduru uputio ovaj prijedlog zakona Vlada Republike Hrvatske podnosi svoj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama koji se na kraju krajeva i usvaja krajem 2010. godine i to usprkos tome što je sva zainteresirana javnost bila uglavnom protiv takvog zakona zbog toga što se njime ne rješavaju one najlošije stvari koje su do sada bile primijećene u provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama, a to se odnosi na ono što je kolega Stazić maloprije govorio, utvrđivanje znači javnog interesa i ono drugostupanjsko tijelo, odnosno povjerenik tijelo koje će biti u stanju natjerati tijela javne vlasti da poštuju i provode Zakon o pravu na pristup informacijama. Jedinu dobru stvar u ovome odbijanju našeg prijedloga zakona odnosno o mišljenju Vlade Republike Hrvatske na ovaj naš prijedlog zakona i to je mišljenje došlo još u srpnju 2010. godine pa se postavlja pitanje zbog čega o ovom prijedlogu zakona mi raspravljamo tek u 2. mjesecu 2011. godine i to debelo nakon vremena usvajanja izmjena i dopuna Zakona o pravu na pristup informacijama. A bilo bi minimum političke korektnosti da je ovaj naš prijedlog zakona bio raspravljen paralelno sa Vladinim Zakonom o pravu na pristup informacijama zbog toga što bi vjerojatno i tada na neki način rasprava o ova dva prijedloga zakona bila od većeg sinergijskog značaja. Dakle, jedina pozitivna stvar iz mišljenja Vlade Republike Hrvatske je to što u svom mišljenju Vlada Republike Hrvatske priznaje da su ipak postojali određeni nedostaci koji su se pokazali u sedmogodišnjoj primjeni Zakona o pravu na pristup informacijama. Naime, iz svih dosadašnjih izvješća o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama koje smo dobivali od nadležnog tijela odnosno Vlade Republike Hrvatske mogao se steći dojam da apsolutno nema nikakvih problema i nikakvih nedostataka i da se Zakon o pravu na pristup informacijama upravo idilično i savršeno provodi što naravno nije bio slučaj. I zbog toga je lijepo pročitati u ovom mišljenju da je klub SDP-a ipak bio u pravu kada je iz godine u godinu upozoravao prilikom rasprave o izvješću o provedbi ovog zakona da je taj zakon, odnosno provedba tog zakona imala jako, jako velike nedostatke. Nažalost, u svom mišljenju Vlada se poziva na tada još prijedlog izmjena i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama i tvrdi da će se mnoge stvari koje smo mi željeli sa Zakonom o povjereniku na informacije ispraviti odnosno omogućiti doista stvarnu provedbu ovog zakona ispraviti sa njihovim prijedlogom zakona što se pokazalo i tijekom javne rasprave o Vladinom prijedlogu zakona, nije bio slučaj. Najspornija stvar u cijeloj priči oko zakona koji je sada već stupio na snagu, a koji je usvojen u prosincu 2010. godine je upravo ovo drugostupanjsko tijelo, a tim drugostupanjskim tijelom Vlada je odlučila imenovati Agenciju za zaštitu osobnih podataka što je prilično ustvari apsurdno zbog toga što ravnatelja Agencije za zaštitu osobnih podataka imenuje Vlada Republike Hrvatske što znači da čelnik ili čelnica te Agencije je pod direktnom ingerencijom i pod direktnim uplivom moći upravo Vlade Republike Hrvatske i da sigurno neće moći biti neovisno tijelo koje će moći kvalitetno provoditi nadzor nad provedbom Zakona o pravu na pristup informacijama. To je prilično neobično i zbog toga moramo zaključiti da Vladi nije bilo u interesu stvarno da popravi situaciju sa provedbom Zakona o pravu na pristup informacijama, odnosno da se doista natjeraju tijela javne vlasti da poštuju ovaj iznimno važan zakon Republike Hrvatske nego je bilo ideja cijela koja je stajala iza takvog rješenja da se zamažu oči javnosti, da se stvori dojam da Vlada osluškuje mišljenja zainteresirane javnosti i da je upravo u tom cilju odlučila korigirati Zakon o pravu na pristup informacijama što mi smatramo da je u stvari dijametralno suprotno onome što je doista bio stvarni interes. S obzirom da sam u Ministarstvu zaštite okoliša upravo radila na odnosima s javnošću i znam na koji način se u tijelima javne vlasti tretira općenito ovaj zakon mogu reći da se zakon skandalozno ne provodi. Naime, osobe koje su zadužene za provedbu ovog zakona ne samo da ne tretiraju sve upite koji dolaze pozivajući se na odredbe članka, na odredbe Zakona o pravu na pristup informacijama što nije uvjet iz zakona nego se svaki upit koji dolazi bilo pisanim putem, bilo faksom, bilo putem e-maila, bilo putem telefona, bilo osobnim putem u razgovoru treba tretirati kao znači zahtjev za informaciju sukladno ovom zakonu jer tada bi vjerujte izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama kada bi se evidentirali svi ti zahtjevi potpuno drukčije izgledao, a ne bi imali nekakvih 2000 evidentiranih zahtjeva u cijeloj godini od svih tijela javne vlasti što je upravo skandalozan podatak. Malo ću se osvrnuti i na drugi dio mišljenja Vlade koji se odnosi na određene elemente našeg zakona o povjereniku, a u kojem se Vlada u stvari negativno očituje o ovom našem prijedlogu zakona zbog toga što ih smeta što u našem prijedlogu zakona stoji da bi povjerenika imenovao Hrvatski sabor na prijedlog Predsjednika Republike Hrvatske. Mi smo se odlučili za ovakvu varijantu zbog toga što smatramo da predsjednik Republike Hrvatske kao jedna osoba koja ne smije biti član ili članica niti jedne političke opcije u Republici Hrvatskoj definitivno ne bi u svom prijedlogu bio pod utjecajem nekakve dnevne politike i ne bi mu bilo u interesu da na to mjesto predloži osobu koju će imati pod svojom kontrolom. Zbog toga ne vidimo da bi to bilo nešto sporno Ustavu Republike Hrvatske i da bi se time jako značajno proširile ovlasti predsjednika Republike Hrvatske. Zatim Vlada sitničavo inzistira na odredbi gdje se čude definiciji potrebnog radnog iskustva, gdje govore da sad nije jasno da li se radi o radnom iskustvu u struci ili neovisno o struci, pa ukoliko ih je to toliko smetalo trebali su reći evo da, dajemo pozitivno mišljenje o zakonu ali se onda to može ispraviti nekakvim amandmanima do u drugom čitanju, a isto također se i drugi tehnički detalji na kojima Vlada inzistira a koje se odnose znači da ne postoji predsjednik pučkog pravobranitelja, nego samo pučki pravobranitelj i njegovi zamjenici doista su to stvari koje su vrlo tehničkog tipa i ne bi ih trebalo stavljati po mojem mišljenju u mišljenje Vlade o nekom prijedlogu zakona koje treba biti u odnosu na ono što je sam smisao zakona. A smisao zakona je da se uspostavi znači sustav koji će omogućiti kvalitetnu i stvarnu provedbu Zakona o pravu na pristupu informacijama a što sada trenutno nije slučaj.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa kolegica je zastupnica je rekla netočno da Agencija za zaštitu osobnih podataka ne može, nije neovisna i ne može biti neovisna samom činjenicom što čelnika te agencije imenuje Vlada. Naime, mi jedanputa moramo se toga osloboditi i shvatiti da ova a i druge agencije čije čelnike imenuje Vlada imaju svoje zakonom utvrđen neovisan položaj, svoj ustroj i svoj djelokrug. I da su kao takve im je zakonom zagarantirana obveza da neovisno djeluju. I pojedine ja bih rekla osobne možda poslušničke poteze radi bojazni od gubitka svoje pozicije ne možemo uzimati kao pravilo i ne možemo uzimati a priori kao da te agencije nisu neovisne. One to jesu jer im zakon u nekim slučajevima i Ustav daje takvu poziciju.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je na redu uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Kada smo donosili Zakon o pristupu informacijama zaista je to bio jedan od prvih većih koraka u borbi protiv korupcije. I zaista unatoč tome što su kasnije osnivane mnoge institucije, doneseni mnogi zakoni u borbi protiv korupcije, mijenjan Kazneni zakon, Zakon o kaznenom postupku kako bi se unaprijedila i naša institucionalna borba protiv korupcije ali i normativna. Treba ostati kod toga i još jednom posebno ponoviti da je Zakon o pravu na pristup informacijama najvažniji preventivni zakon, najvažniji zakon u borbi protiv korupcije. Jer složit ćete se svi da takve stvari pogotovo one najteže najbolji način je prevenirati ih jer poslije represivnim načinom djelovati uvijek je puno teže, sa vrlo neizvjesnim rezultatima i s ogromnim troškom za samu državu. Dakle, što se pokazalo to su već govorile i moje kolege u ime predlagatelja i u ime kluba SDP-a, pokazao se niz nedostataka u primjeni ovog Zakona koji je kasnije nešto odnosno od samog zakona o pravu na pristup informacijama. Dakle, i to je ponukalo upravo naš klub, klub SDP-a da izađe sa ovakvim prijedlogom zakona, prijedlogom zakona gdje će se osnovati novi institut, poseban povjerenik za informacije. Zašto je to dobro i zašto je to potrebno. To nam jednostavno i naša iskustvena praksa u primjeni postojećeg zakona i neadekvatne zaštite onih koji potražuju informacije govori o tome da je potrebno instalirati posebnu osobu koja će upravo štititi tražitelje informacija. Svaka vlast treba biti, ona je u startu sumnjiva i svaku vlast treba provjeravati. Vlast nije na optuženičkoj klupi da joj netko drugi dokazuje krivnju, nego vlast stalno mora biti propitivana i sama dokazivati da radi nešto pravilno, i da su njezini postupci zakoniti. Prisjetimo se samo dakle početka djelovanja 2004. godine kada je Upravni sud osudio tadašnjeg premijera, jer novinarki nije htio dati određenu informaciju. Kakve su bile posljedice da je stradao predsjednik Upravnog suda, i maknut s dužnosti. Naravno to je bilo pokriveno nekakvim drugim razlozima. Ovdje je bilo spomena i o tome kako građanin može doći do informacije, kad evo nama saborskim zastupnicima, koji postavljamo vrlo konkretna i jasna pitanja dobivamo odgovore koji to nisu. Dobivate općenite odgovore, govori se oko same stvari, a u srž se, na srž se ne odgovara. Za takve odgovore učenik bi dobio jedinicu u školi, ali Vladi je dovoljno da je dala kakav takav odgovor, koji nema veze s pitanje, i to se još uvijek smatra odgovorom, to ne može biti odgovor, to je izigravanje i zlouporaba samog zakona. Na kraju krajeva postavlja se pitanje zašto druge zemlje imaju ombudsmana, koje su mnogo savjesnije, i gdje se države puno više javna tijela otvaraju prema građanima, nego kod nas. Pa evo susjedna Slovenija, ona ima povjerenika ombudsmana za informacije. I čemu takav jedan strah od takve jedne osobe? Na kraju krajeva mi imamo vrlo jednu spornu odredbu da osoba, odnosno javno tijelo koje mora dati svoje podatke javnosti samo bježeći i od straha, od osude javnosti uopće o određenoj stvari, takvo svoje ponašanje ili takav neki svoj vlastiti akt klasificira sama tajnošću. U takvim slučajevima svugdje test javnosti provodi upravo ova osoba, ombudsman, odnosno povjerenik za informacije. On provodi taj test javnosti je li nešto u interesu javnosti da bude javno obznanjeno ili zaista je to nekakva tajna, državna tajna koja mora biti skrivena od očiju javnosti, upravo ne da građani ne bi znali, nego radi vlastite sigurnosti, radi sigurnosti zemlje. Međutim čime obiluje hrvatska recentna i nešto dalja povijest, da su često protuzakonito radnje, pa čak i neke sumnjive radnje, odnosno radnje u ozbiljnu osnovanost sumnji da se radilo o teškim kaznenim djelima, pokrivane i skrivane pod plaštem zaštite nacionalnih interesa. Laž nikad ne može biti stavljena pod zaštitu nacionalnih interesa, jer se nacionalni interes ne brani lažima, protuzakonitošću, kaznenim djelima bilo kakve vrste, a najmanje najtežim kaznenim djelima, nego istinitošću i zakonitošću. Na žalost sve ono što je i dan danas pokriveno i oklasificirano kao tajna upitno je sa stanovišta stajališta zakonitosti. I mi tražimo da se veo, da se koprena takve neke zaštite otkrije. Kad smo predlagali ovaj prijedlog zakona, naše osnovno geslo je bilo javnost ima pravo znati, i kod toga ostajemo. Čega se to ima vlast plašiti? Tu postoje dva problema. Prije svega kako se vlast shvaća. Mi danas nemamo nikakvu osjećaj odgovornosti. Smatra se da je dovoljno dobiti vlast na izborima i da tu vlast više nema itko išta propitivati, jer da su građani rekli sve. Ne. Građani su samo nešto rekli. Dakle kod nas imamo jedno pretpolitično stanje da dobivenost izbora se shvaća da se vlada kako se hoće i da se odgovara na pitanja kako se hoće. To ne može biti. Na kraju krajeva kakve mi pisane odgovore dobivamo, kakve novinari dobivaju pisane odgovore? Teško i nikako. Ljudi se teško sada već i usuđuju pokretati upravni spor, koji je inače dugotrajan, upravo zbog preopterećenosti Upravnog suda. Međutim najočigledniji primjer je kad na aktualnom prijepodnevu kako Vlada naočigled javnosti odgovara narodnim zastupnicima, dakle glas u javnosti. Kako ona odgovara? Dosjetkama, omalovažavanjem, kada se pita konkretno o određenim stvarima omalovažava se sam govornik, difamira i diskvalificira što se uopće usuđuje pitati. Dakle trebalo bi shvatiti upravo, to je naš najveći problem da vlast shvati da nije tu radi ničega drugoga nego radi odgovornosti. Može se drukčije i shvatiti i tako ali također ni onda nisu u pravu. Radimo zakonito, pa zašto sumnjate u nas. Treba raditi zakonito, i treba to objašnjavati. Jer oporba ima pravo, građani imaju pravo sumnjati, i tu je vlast da stalno tumači zakonitost svog postupanja. Prema tome, evo podržavajući naravno ovaj prijedlog Zakona o povjereniku za informacije, podsjećamo još jedanput vladajuće i Vladu koja govori dajte pomognite u borbi protiv korupcije, nulta stopa protiv, nulta tolerancija na korupciju, pa shvatite još jednom da upravo Zakon o pravu na pristup informacijama i ovaj prijedlog zakona koji je onda, imamo jedno zaokruženu, jednu cjelinu, dakle sam institut povjerenika za informacije može najviše doprinijeti upravo da vlast ne skrene s puta zakonitosti nego da upravo se zakonito ponaša i da sve one kasnije radnje koje smo predvidjeli kao koruptivna kaznena djela uopće do njih i ne dođe.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvo uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Netočno je rekla zastupnica Antičević Marinović da je stradao predsjednik Upravnog suda zato što je Upravni sud donio neku presudu koja se navodno nije svidjela Vladi. To je netočno. Predsjednik Upravnog suda tada aktualni dovršio je svoj mandat do redovitoga roka do kada taj mandat traje. U redovitom postupku izbora predsjednika suda za sljedeći mandat ministar Šimonović je imenovao drugu osobu, drugog kandidata iz razloga što je procijenio da je njegov program rada kvalitetniji. Dakle, nikakve uzročno posljedične veze niti koincidencije vremenske nije bilo između donošenja presuda i kako kaže zastupnica stradavanja predsjednika Vrhovnog suda. I ne znam da li je uopće svjesna, Upravnog suda pardon, i da li je uopće svjesna koliko teške i neosnovane optužbe iznosi.
Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas bez dobacivanja, dajte smirite se malo. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Boris Kunst.
Pa zastupnica je rekla kako Vlada odgovara dosjetkama na zastupnička pitanja, valjda je htjela ustvari u tom kontekstu reći kako Vlada ne odgovara na pitanja zastupnika u aktualnom satu. Ja moram reći da Vlada prekorektno, to je netočno, mislim da Vlada prekorektno još odgovara kakva joj se pitanja postavljaju koja su vrlo uvredljiva i provokativna i to upravo koja dolaze od strane vaše stranke. Tako da mislim da je Vlada izuzetno korektna i prekorektna u svojim odgovorima u odnosu na postavljena pitanja.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Sonja Šimunović.
Hvala potpredsjedniče. Kolegice Ingrid jako mi se svidjela vaša formulacija, a to je kad ste rekli da je prijedlog ovog našeg zakona, znači o povjereniku za informacije zapravo preventivni zakon u borbi protiv korupcije. Tu se apsolutno slažem s vama. Jer da su određeni ljudi i određene institucije imali određene informacije proteklih par pa i više godina, da se o nekim pitanjima javno raspravljalo, da su se hrabro otvarali mnogi problemi na koje su upućivali i građani, a i oporba, da se znači neke informacije nisu skrivale kao zmija što noge skriva onda se ne bi jednog dana probudili kao što smo se probudili i shvatili da je država opljačkana uzduž i poprijeko, da je korupcija neman opustošila samo tkivo naše države i svo naše bogatstvo. S druge strane kolegica Holy je rekla da je pravo na pristup informacija zapravo najvažnija ili jedno od najvažnijih tekovina demokratskih društava. Tu se također apsolutno slažem. Mi jesmo mlada demokracija, mi jesmo mlado društvo. Naša demokracija je stara tek nekih 20 godina i mene zapravo ni ne čudi da imamo ovakvo stanje koje ne zadovoljava. Demokracija naime nije samo na papiru, demokracija nisu izborni zakoni, Zakoni o pravu na pristup informacijama, demokracija je svijest u našim glavama, u glavama građana, u glavama političara pa dok ta svijest ne naraste i ne dostigne zadovoljavajuću razinu onda moramo što više mehanizama donositi. Jedan od njih i je ovaj prijedlog Zakona o povjereniku za informacije. I vjerujem da tokom vremena i tokom sazrijevanja ćemo doći na jedan nivo kada će sve informacije zapravo biti dostupne i kad neće biti muljanja, skrivanja nego će zavladati jedna opća transparentnost. A to će u konačnici dovesti i do boljeg i prosperitetnijeg društva kakvo zaslužujemo u konačnici svi skupa.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvažena zastupnica Ljubica Lukačić, izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo, ja ću na početku odmah reći kako ne mogu podržati prijedlog ovoga zakona iz evo nekoliko razloga. Većina kolega koji su govorili prije mene je već o tome govorila da smo prošle godine donijeli Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama i tim zakonom smo oformili neovisno tijelo, dakle neovisno tijelo, a to je Agencija za zaštitu osobnih podataka, dakle kao neovisno tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama koja Agencija provodi nadzor nad provedbom Zakona o pravu na pristup informacijama, obavlja poslove drugostupanjskog tijela u rješavanju žalbi i sve one druge poslove koji su utvrđeni zakonom. Osnivanjem jednog novog tijela kao što bi bio, ili institucije, kao što bi bio povjerenik za informacije mislim da ne bismo dobili zapravo ništa više i ništa bolje nego što ćemo imati i sa Agencijom za zaštitu osobnih podataka iz razloga što evo ono što bi trebao raditi povjerenik manje-više sve od toga radit će i ova agencija. S druge strane evo iz mišljenja Vlade RH koje nam je ovdje dostavljeno točno je navedeno evo nekoliko stvari koje zapravo nisu prihvatljive kada je u pitanju ovaj prijedlog zakona. Ja sam malo pogledala ove članke zakona pa ja vjerujem da su kolege iz SDP-a imale najbolju namjeru i ne mislim ništa loše reći, ali ako bi ovaj povjerenik za informacije imao isti status kao što ga ima i pučki pravobranitelj onda bi on bio državni dužnosnik. A evo ovdje u članku 7., dakle i njegovi zamjenici bi bili državni dužnosnici, a u članku 7. kada se govori o zamjeniku povjerenika se kaže da zamjenik povjerenika ima status državnog službenika. Dakle, to su sad neke stvari koje bi možda i nomotehnički ovdje valjalo popravljati. Nadalje što bih ja primijetila ovdje je to da ukoliko bi se i prihvatio ovaj prijedlog zakona da bismo morali i mijenjati ovlasti predsjednika Republike jer u Ustavu RH ne piše da bi predsjednik predlagao ovakvog jednog povjerenika za informacije. I ima tu još niz stvari o kojima bi se moglo govoriti, međutim meni se čini da ćemo mi kad budemo dobili sljedeće izvješće, dakle ove godine za prošlu godinu već imati prigodu vidjeti korak naprijed, jer nije točno kada je govorila kolegica Holy kada je govorila u ime kluba da su sve izvješća dosadašnja koja smo imali o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama bila dobra i idilična itd. naprotiv u njima je pisalo što se treba učiniti i da nije sve onako kako treba i o tome smo raspravljali i da puno jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave u zakonskom roku ne dostavi izvješće. Dakle, nije baš tako bilo da je bilo sve idilično. A na kraju krajeva iz tih izvješća je upravo proizišla i potreba. U nekoliko navrata ja se sjećam u dva zadnja izvješća evo gospodin državni tajnik je ovdje pa može reći da i u dva zadnja izvješća se upravo upozoravalo na to kako je potrebno pristupiti izmjenama zakona. Mislim da smo izmjenama zakona obuhvatili sve ono što je bilo potrebno i da u ovom trenutku nema potrebe za donošenje jednog ovakvog zakona. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prva je uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Poštovana kolegice Lukačić ja neću ispravljati vaš netočni navod nego ću vas upozoriti da ako već nije sve bilo idilično kao što vi tvrdite u izvješću odnosno da izvješća nisu bila pisana na taj način da je sve dobro i savršeno, postavlja se pitanje zašto se ništa nije napravilo da se situacija poboljša. Naime, i vi ste svjesni toga da su sva ministarstva većina tijela javne vlasti, pa na kraju krajeva i u velikom broju jedinica lokalne samouprave u velikom broju jedinica regionalne samouprave upravo vaša stranka ili koalicije u kojima sudjeluje vaša stranka na vlasti. Pa zbog čega onda niste koristili autoritet unutar svoje same političke opcije da se stvari promijene na bolje, jer ste imali apsolutne sve mehanizme da se tako nešto napravi. A vidimo da je situacija iz godine u godinu bila sve gora i gora.
Zahvaljujem. I replika uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegica Lukačić nije ovdje.
Nema čekanja, vi izrecite repliku.
Ja ću ipak reći ono što sam mislila. Kolegica Lukačić je jako dobro ustvrdila i uočila ono što se događalo u izvješćima o kojima smo svake godine ovdje raspravljali i usvajali da je i u izvješćima da su bili ukazivani nedostaci u primjeni zakona. To je jedno. A drugo, jednako tako i da su parlamentarna većina i parlamentarna oporba ukazivale na činjenicu da zakon donijet 2003. za koji smo čuli da je bio jako veliki iskorak ustvari je nakon 7 godina uporabe bio dotrajali zakon koji je trebalo uskladiti sa pravnom stečevinom EU i što je hrvatska Vlada neovisno kada je oporba uputila u proceduru svoj Zakona o povjereniku za informacije, da je Vlada već prišla izradi prijedloga zakona u prvom čitanju, a usvojili smo ga u prosincu 2010. godinu. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Pa ovaj prijedlog zakona je čisto zanimljiv ali se sa njim kasni, SDP sa njim kasni jer kao što se zna Vlada je negdje prošle godine u 12. mjesecu upravo mijenjala Zakon o pravu na pristup informacijama i mnoge stvari su se u tom smislu kvalitativno promijenile. Sigurno da pravo na pristup informacijama jedno je od najvažnijih političkih prava građana jer to je bitan preduvjet za slobodu mišljenja. Podsjetit ću isto tako da je RH jedna od 24 države europske države koje imaju i u Ustavu RH ugrađeno pravo na pristup informacijama. Kao što sam rekao Vlada Republike Hrvatske je uočila određene nedostatke i zbog toga je predložila izmjene i dopune Zakona o pravu na pristup informacijama i tim izmjenama i dopunama su u principu otklonjeni svi oni nedostaci koji su se pokazali lošim u sedmogodišnjoj primjeni ovog zakona. Da se posjetimo to je zakon iz 2003. godine. Tako se uvodi i svrsishodnije provođenje nadzora nad provedbom zakona, kao i kažnjavanje za prekršaj odgovorne osobe u tijelima javnih vlasti koja ne dostavlja godišnje izvješće o provedbi zakona u propisanom roku i sadržaju. Žalbe vezane za rješenje o odbijanju zahtjeva za pristup informacijama rješavaju se daleko brže. U žalbi protiv prvostupanjskog rješenja središnje tijelo državne uprave donosi rješenje u roku od 30 dana od dana predaje žalbe, kvalitetnije se definira i ovlaštenik prava na informacije i tijela javne vlasti. Zatim predloženim izmjenama i dopunama zakon je usklađen i sa odredbama Zakona o opće upravnom postupku. Oslobađanje ovlaštenika prava na informaciju od plaćanja upravnih pristojbi, zatim donošenje zakonskih propisa kojima će se kažnjavati odgovorne osobe. Isto tako mislim da treba napomenuti da upravo i Agencija za zaštitu osobnih podataka kao jedno neovisno tijelo ima svoju funkciju nadzirati provedbu zakona. Tako da mislim da su se mnoge stvari u tom dijelu poboljšale i sve u svemu nema potrebe stvarati dodatne troškove državnom proračunu osnivanjem novih institucija, zapošljavanjem novih službenika kada većina ovih pitanja koja sada vi navodite u ovom vašem prijedlogu zakona su u principu riješena i kroz ove izmijenjen i dopune zakona ali i kroz ovu agenciju koja prati provedbu tog zakona. Tako da eto što se mene tiče mislim da se zakasnilo malo sa prijedlogom o donošenju ovog zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prvo imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Mirela Holy, izvolite.
Uvaženi kolega Kunst, ispravljam vaš netočan navod koji ste dva puta izrekli da SDP kasni s ovim prijedlogom zakona. Ne, SDP ne kasni s ovim prijedlogom zakona. Da ste malo bolje pogledali onda biste vidjeli da je SDP uputio ovaj zakon u proceduru još sredinom prošle godine, a da ga je vladajuća većina, odnosno vladajuća većina u Predsjedništvu ovog Sabora iz sebi znanih razloga odlučila uvrstiti na dnevni red plenarne sjednice tek 7 mjeseci nakon što smo mi taj prijedlog zakona uputili u proceduru. Postavlja se pitanje i to sam rekla kada sam govorila u ime kluba, zbog čega nije bilo odlučeno da se ovaj naš prijedlog zakona koji je puno prije ušao u proceduru nego Vladin Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama nije raspravilo jedno uz drugo pa onda bi se ja mislim ipak malo bolja sinergijska rješenja postigla nego evo sada kada mi post festum raspravljamo o ovom našem prijedlogu zakona.
Hvala lijepa. Vrijeme vam je isteklo. Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolega Kunst, potakli ste me na ovu repliku kad ste kazali kako je važno dakle da javnost ima pristup, osiguran pristup informacijama i kako je Vlada zapravo osigurala između ostaloga i ovim posljednjim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama od konca prošle godine pristup informacijama. Međutim, isto me to na određen način potaklo na razmišljanje kako je neprihvatljivo i ovdje se i od ostalih kolega moglo čuti kako se nešto ne smije znati, a zbog tobožnje tajnosti. Dakle i to sigurno, kada je to tobožnja tajnost u pitanju to nije prihvatljivo. Ali smo čuli isto ovdje u raspravi i kako se vodila rasprava od strane SDP pod motom kad je ovaj zakon u pitanju kako javnost ima pravo znati. Ja mislim da je jedna i druga zapravo sintagma jednako na svoj način opasne. Dakle, s jedne strane netko kad kaže da se nešto ne može znati zbog tajnosti, a tajnosti nema pa prikriva nešto, to je opasno. Isto tako je opasno proglasiti i prozvati kako javnost ima pravo znati sve. Pa onda evo vidimo u dnevnom tisku se objavljuju informacije koje su iz postupaka koji se tek provode od nezavršenih, stvara se pritisak na, odnosno formira se javno mnijenje, vrši se pritisak na sudove itd. S druge strane, svjedoci smo i onoga kako je javnost imala pravo znati pa se iz Ureda predsjednika u vrijeme kad se nije moralo, davalo i ono što se moralo i što se nije moralo i kad se iz konteksta izvlači, dakle iz konteksta tih dokumenta na određen način izvlače neke istine koju je netko također tobože morao znati i onda se sudi i Hrvatskoj i općenito cijelome narodu zbog nekih postupaka zbog kojih uopće nije … [[Govornik se ne razumije.]]
Hvala lijepo. Hvala lijepo.
Dakle, mislim da treba vrlo odgovorno postupit prema toj sintagmi kako javnost ima pravo znati.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Kolega uvaženi, stvarno nije ništa sporno i nema razloga da itko taji od javnosti bilo kakvu informaciju. Sigurno da nekad tijela javne vlasti nisu možda na vrijeme promptno reagirale, nisu odgovarale na određena pitanja, ali kao što sam rekao upravo se i ovim izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama išlo na to da se faktički takve osobe i takvi pojedinci i kažnjavaju i da se odredi rok u kojem tijela javne vlasti moraju, a i odgovorne osobe tih tijela javne vlasti moraju odgovarati ako to neće ubuduće promptno raditi. Tako da smo na neki način upravo izbjegli ovo što je i bilo, činjenica je da je bilo određenih problema sa pojedinim tijelima javne vlasti, ali više nema razloga za to. A mislim da se stvarno nema što tajiti i sve ono što je javno mora biti transparentno i javnost mora imati informacije o tome i to nije sporno i tu se slažemo ja vjerujem i lijeva i desna i srednja strana. To nije ništa tako sporno, ali mislim da ne treba stvarati dodatne troškove državi, stvarati novu instituciju, novo zapošljavanje kad je to već riješeno drugim propisima. Hvala.
Zahvaljujem. I imamo drugu repliku. Uvaženi zastupnik Nenad Stazić, izvolite.
Kolega Kunst, ako je vaša osnovna zamjerka zašto ovaj zakon ne bi trebalo prihvatiti ta da je SDP zakasnio onda smo na konju, onda ćete vi glasati za ovaj zakon jer SDP nije zakasnio. On je ovaj zakon pustio u proceduru 6 mjeseci prije nego što je Vlada pustila svoj prijedlog zakona. Prema tome nije zakasnio SDP, zakasnila je Vlada. Drugo, kažete da izmijenjeni Zakon o pravu na pristup informacijama rješava sva pitanja. Ne rješava sva, on rješava mnoga i rješava dobro, ali ne rješava sva. Pa npr. ne rješava pitanje prosudbe javnog interesa, a to je ključno pitanje. Da li javnost ima pravo znati sve? Pa nema javnost pravo znati sve, ali netko mora odlučiti što to javnost nema pravo znati. Znači to je usko povezano za prosudbom javnog interesa. I konačno, kažete dodatni troškovi. Pa na primjeru koji sam iznio novinarke Berković Vlada je uskratila informaciju o dodjelu 70 milijuna kuna koje je donijela na zatvorenoj sjednici, a nije htjela da to javnost zna. Htjela je to sakriti od javnosti i zato Berkovićki nije odgovorila na njezin upit pa je žena morala pokretat upravni spor. A vidite, koliko bi koštao ovaj povjerenik za informacije, to bi sasvim sigurno bilo nekoliko stotina puta manje od 70 milijuna kuna koje je Vlada sakrila.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Boris Kunst.
Hvala lijepa. Kolega Stazić, bolje bit na konju nego na magarcu, ak' se već može birat. Ali gledajte, kad velite da treba netko pratit što je dostupno javnosti, što će bit' što neće bit' dostupno javnosti. Pa to znadete da to radi Agencija za zaštitu osobnih podataka, da upravo nadzire provođenje ovog Zakona o pristupu informacijama tako da to znamo jedan i drugi tko u principu vodi računa o tome što može, što ne može biti. Tu nije ništa sporno i to Agencija kvalitetno radi kao jedno neovisno tijelo. Ali ja mislim da bi se vi isto mogli složiti da u ovoj situaciji sada stvarno nema razloga jednu novu instituciju organizirati, zapošljavati nove ljude. Pa vi čak u svom prijedlogu niste ni naveli koliko bi to koštalo. Znači vi u ovom prijedlogu zakona niste ni napravili neki izračun pa da kažete javnosti, gledajte ta nova institucija ili taj novi čovjek sa svojom službom i eventualno zamjenikom i ne znam tko bi mu još sve tamo trebao biti će koštati ovu državu toliko, da čuju građani u ovoj situaciji kad stvarno nemamo novaca za rasipanje koliko bi to njih koštalo itd. Onda bi mogli možda i korektnije i konkretnije razgovarati. Ja ne vidim razloga zašto to niste izračunali a mogli ste. Nema tu nikakve tajne. Ne trebamo to tajiti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Idemo dalje na pojedinačnu raspravu, uvažena zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Pa evo prošlo je već sedam godina od kada smo donijeli Zakon o pravu na pristup informacijama i pomalo su porazni rezultati petogodišnjeg istraživanja GONG-a o implementaciji zakona. Dokazuju to stotine žalbenih postupaka i upravnih sporova. Osim toga rezultati istraživanja pokazuju da zakon nije u potpunosti ostvario svoju svrhu, odnosno da zakon ne garantira ostvarivanje prava ukoliko neko tijelo javne vlasti ili koje ne želi dati informaciju. Građani su suočeni sa šutnjom administracije, s činjenicom da se ne poštuju rokovi, da ta administracija daje formalne odgovore, ali ne i sadržajne, da se prečesto pozivaju na tajnost i oni malo uporniji na kraju izgube se u nekakvim višemjesečnim ili višegodišnjim procedurama, žalbama, ispravcima, sporovima. I u toj rekla bih apsurdnoj igri birokracije treba doista imati jako puno živaca, treba imati enormno puno strpljenja i u najmanju ruku diplomu iz pravnih znanosti. Pa ni to čak nije garancija da ćete na kraju uspjeti doći do onoga na što imate pravo i što ste tražili. Ponekad se tako lako stječe dojam, a pogotovo kad slušam neke kolege s one strane naravno da smo odustali od daljnjeg razvoja političkog sustava u našem društvu i kao da smo odustali od toga da osiguramo dodatne, kvalitetne, normativne pretpostavke i okvire za razvoj demokracije. Kao da nema više ni volje niti motivacije da nastavimo uklanjati barijere zaživljavanju kulture demokracije političkog sustava. Šteta zato što držim da su potrebne promjene, da su potrebne i u stvaranju kvalitetnog zakonodavnog okvira i u provedbi zakona. Jer mislim da smo zakazali i po pitanju prvog i po pitanju drugog. Da, naravno transparentnost, otvorenost, javnost javne uprave je temeljna pretpostavka demokracije. To smo čuli puno puta. Ali nije to dovoljno samo reći. A mi vam nudimo priliku da se nešto konkretno u tom smislu i napravi. Zakonodavni okvir naprosto mora omogućiti pojedincu da slobodno i neometano pristupi informacijama koje se direktno ili indirektno tiču njegovog života. Pri tome se političke i ostale elite rekla bih trebaju onemogućiti i u pokušajima i hoćete i dosadašnjoj praksi da subjektivnim i ekskluzivnim pravom odlučuju o karakteru i značenju postojećih informacija. Isto tako mislim da se mora stvoriti klima da nije građanin taj koji mora dokazivati i pravdati svoj interes za određenim informacijama jer je to njegovo izvorno i suvereno pravo. A službe, odnosno ustanove i svi drugi nazovimo ih imatelji informacija moraju imati obvezu da građanima omoguće, odnosno osiguraju takvu nepristranu informaciju. Neki procesi naravno zahtijevaju u vrijeme, ali meni se čini da nam je to prečesto alibi i opravdanje da stojimo skrštenih ruku. Najveći problem, a to su mnogi rekli stručnjaci, civilni sektor. Najveći problem jest nepostojanje jedne neovisne institucije nadležne za postupanje prema tijelima javne vlasti koje se oglušuju na upite građana. Kada smo prije nekoliko mjeseci raspravljali o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, tada ste nas, kada smo ukazivali na važnost postojanja institucije kao što je povjerenik za informacije, tada ste nas pokušali uvjeriti da Agencija za zaštitu osobnih podataka može i hoće kvalitetno provoditi odnosno raditi posao nadzora provedbe zakona. Dakle, ono što mi predlažemo da bude funkcija povjerenika za informacije. Teško je bilo povjerovati u argumentaciju koju ste nam tada davali i koju nam, koju evo i sada čujem iz više razloga. Jeda od ključnih, osnovnih razloga jest odgovor na pitanje tko bira i postavlja ravnatelja Agencije. Bira ga i postavlja ga Vlada. Prema tome, to nikako ne može biti neovisno tijelo. Drugo, dozvolite mi da kažem da je Agencija koja je bila uključena u skandal sa registrom branitelja p0omalo izgubila na svojoj vjerodostojnosti. Agencija koja je najprije rekla jedno, a onda nakon premijerkinog pisma i reakcije nešto potpuno drugo svakako je izgubila svoju vjerodostojnost. I konačno da Vlada misli ozbiljno da Agencija to može i treba raditi već bi bila dala u proceduru, u saborsku proceduru prijedlog zakona odnosno izmjene i dopune Zakona o agenciji za zaštitu osobnih podataka kako bi se ojačala njena neovisnost pri čemu je ključan izbor upravo čelnika Agencije. Dakle Vlada bi, da je mislila ozbiljno, već bila predložila da ravnatelj bude povjerenik Sabora, i da kao pučki pravobranitelj npr. se bira ovdje, a ne u Vladi. Mi smatramo da je institut povjerenika važan, da je potreban, i on postoji u nizu europskih, izvaneuropskih demokratskih država, i njihova funkcija se u tim zemljama pokazala iznimno korisnom i važnom. Na javnoj rasprava koja je održana u Ministarstvu uprave, većina prisutnih predstavnika organizacije civilnog društva, i predstavnika tijela javne vlasti je čvrsto podržala verziju sa povjerenikom i sam državni tajnik koji je bio tamo prisutan se složio da je povjerenik, da se pokazao kao izvrsno rješenje u drugim zemljama, čak i onim susjednim, te kako borba protiv korupcije košta. Nije jasno što se u međuvremenu dogodilo, i gdje je taj povjerenik nestao, jer u prijedlogu zakona ga više nismo imali prilike vidjeti. Čuli smo da je razlog štednja, ali tvrdnja o štednji je neprihvatljiva, jer šteta koja proizlazi iz korupcije i pada povjerenja građana u institucije države je najskuplji, i tu naprosto nema matematike, to nije nekakva plus ili minus matematika, jer koristi od onoga što su posljedica nefunkcioniranja sustava, dakle šteta od nefunkcioniranja sustava je prevelika. Ona je zapravo najskuplja. Dakle da završim, pravo i sloboda pristupu informacijama nisu svojina državnog aparata, jer taj aparat je društveni servis, i to nam mora konačno postati jasno, a informacije su vlasništvo građana. Skrivanje iza državnih interesa, pod navodnicima, nas je i dovelo tu gdje jesmo, i dovelo nas je do stvaranja koruptivnog sustava, dakle čudit će me jako ako ne podržite prijedlog našeg zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I kao zadnji pojedinačni, uvaženi zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Moram priznati da nisam mislio previše govoriti o ovom prijedlogu, prijedlog je razuman, međutim vijesti koje su prije nekoliko sati objavljene na portalima su uistinu razlog za veliku zabrinutost, kad je u pitanju sloboda medija, i kad je u pitanju sloboda izražavanja. Podsjetit ću da po članku 38. Ustava Republike Hrvatske, svakom građaninu se dakle garantira pravo na slobodu govora, izražavanja misli. Jučer je održana sjednica Vijeća za obranu i nacionalnu sigurnost, na inicijativu izričito dakle traženje predsjednice Vlade gospođe Jadranke Kosor. Ukoliko su točne ove informacije, a nemamo razloga da ne vjerujemo medijima, onda se u Hrvatskoj nalazimo na korak do uvođenja izvanrednog stanja. Naime doslovno piše sljedeće, da je nakon što je jučer na inicijativu premijerke Jadranke Kosor održana sjednica Vijeća za obranu i nacionalnu sigurnost, u koje sudjeluje cijeli državni vrh, postalo je jasno da je zaštita visokih HDZ-ovih dužnosnika od zlonamjernog pisanja medija od prvorazrednog značenja za nacionalnu sigurnost, znatno više i od Tihomira Purde, od najavljenih prosvjeda branitelja i sigurnosti hrvatskih građana u Libiji. Naime na sjednici Vijeća za obranu i nacionalnu sigurnost tema je bila pisanje medija o premijerki Jadranki Kosor. U vrijeme kad se Tihomir Purda nalazi već 51. dan, ako sam dobro brojao, u ćeliji nevin, u vrijeme kad evo braniteljske populacije nezadovoljne najavljuju prosvjed, u vrijeme kad specijalci čuvaju Banske dvore od nezadovoljnih mladih prosvjednika, u vrijeme kad je Hrvatska na rubu bankrota zbog svega onoga što se dogodilo.
Uvaženi zastupniče.
Drži se teme gospodine.
Tema je zakon.
Držim se teme.
I dajte se držite teme. Molim vas.
Držim se teme, dozvolite da završim, vidjet ćete da ni sa jednom riječju neću iskočiti iz toga. Prenosim pisanje medija i pravo na informaciju građanima Republike Hrvatske. Dakle u vrijeme dok se sve ovo događa što sam rekao, predsjednica Vlade Republike Hrvatske saziva Vijeće za obranu i nacionalnu sigurnost da bi izrazila ogorčenje i nezadovoljstvo, citiram zlonamjernim napadima na nju osobno od strane medija, sa pokušajima da se njezine odgovornosti izjednače s odgovornošću njezinog prethodnika, bivšeg stranačkog šefa. Ali ono što je još više zabrinjavajuće gospodo, kolege zastupnici, to je činjenica da se prenosi informacija da je na toj sjednici VONS-a jučer Državno odvjetništvo, gospodin Mladen Bajić predložio izmjenu članka 231. Zakona o kaznenom postupku, kojim se želi uvesti represija prema medijima koji izvještavaju o antikorupcijskim istragama. Na ovaj način Državno odvjetništvo postaje represivna palica HDZ-ove vlasti. Bojim se i postavljam javno pitanje misli li HDZ-ova vlast u izbornoj godini možda otići i korak dalje pa zabraniti i medije, pa možda i ako treba i pozatvarati novinare koji se usuđuju pisati ono što se ne sviđa vlasti. Da li možda u HDZ-u razmišljaju da nam nisu potrebni ni parlamentarni izbori, nego da jednostavno se održi izvanredni Sabor, i produlji mandat aklamacijom predsjednici Kosor. Mi znamo da je izvanredna situacija u HDZ-u, ali vas molim da ni ne pokušavate uvesti izvanredno stanje u državi.
Uvaženi zastupniče, uvaženi zastupniče već sam vas jedanputa lijepo upozorio na takav način.
Gospodine predsjedniče ako ovo nije tema dnevnog reda
Nije tema dnevnog reda ovo o čemu govorite. HDZ i stanje u HDZ-u nije tema u ovom mom dnevnom redu. Molim vas!
Ako je pisanje o HDZ-u
Ma molim vas to nije tema dnevnog reda!
Onda je ovo tema dnevnog reda. Dozvolite da završim gospodine potpredsjedniče
Uvaženi zastupniče nemojte to raditi, molim vas.
Ne isključujte me rekao sam. Samo malo, dozvolite da završim vrlo brzo ću biti gotov, vrlo brzo. HDZ, dakle aktualna vlast ne HDZ, aktualna vlast kad je u pitanju pravo na pristup informacijama mora voditi računa o tome da Hrvatska nije ničija džamahirija pa ni HDZ-ova. Morate voditi računa o tome da DORH ne može i ne smije biti kao ni policija represivno oružje u rukama bilo koga pa tako ni aktualne vlasti. Morate voditi računa o tome da kad ako je razlog bio nemiran san premijerke onda je o nemirnim snovima trebalo razmišljati dok se u Hrvatskoj događalo sve ono što je i mnoge građane dovelo na rub
Molim vas! Uvaženi zastupniče izričem vam opomenu zbog nepridržavanja teme i nemojte dalje molim vas van teme govoriti jer ću vas morati prekinuti.
Hvala, hvala, hvala na opomeni. Ja sam tu da pričam gospodine potpredsjedniče i ono što se vama ne sviđa, razumijete. I ono što se vama ne dopada.
Molim vas, govorite u okviru dnevnog reda.
Držim se dnevnog reda tema je
To nije dnevni red.
Tema dnevnog reda je sazivanje VONS-a, a
Ali to nije tema dnevnog reda
Sazivanje VONS-a radi represije prema medijima. Završit ću vrlo brzo.
Molim vas gospodine Vidoviću bez dobacivanja. Ni jedna ni druga strana.
Vodite računa, vodite računa.
Jer vam to odgovara. Pa nemojte nered praviti.
Vodite računa da svakoj sili dođe kraj pa tako i ovoj. Da se sve u životu vraća i sve se plaća, da su … [[Upadica se ne razumije.]] Točno je, točno je. I meni kao i vama. Uopće se ne zanosim da ću živjeti kao vampir 300 godina. Ali, da su i ovoj vlasti odbrojani dani morate postati svjesni jer neće vam pomoći ni VONS ni DORH ni policija ni specijalci pa ni sva sila svijeta jer to nije uspjelo i većim tiranijama nego što je ova.
Uvaženi zastupniče ne možete dalje
A sad još samo da vam pokažem kad pričam o vampirima
Uvaženi zastupniče
Evo završavam sa još jednim
Izričem vam opomenu i oduzimam vam riječ. Molim vas, uvaženi zastupniče ovako … [[Upadica se ne razumije.]] To smo se dogovorili da neće se ići van reda. Hvala lijepa, idemo dalje sa raspravom.
Poslušajte dokraja. Ovo zašto je Vlada na zatvorenoj
Zahvaljujem. Uvaženi zastupniče
Na zatvorenoj sjednici odobrila milijun i 350 tisuća kuna
Zahvaljujem. Uvaženi zastupniče oduzimam vam riječ i izvolite prekinuti … [[Upadica se ne razumije.]] Zahvaljujem. Uvaženi zastupniče molim vas bez dobacivanja iz klupe. Prekinite raspravu, oduzeo sam vam riječ i ne možete dalje govoriti. Hvala lijepa, sjednite dolje.
Da javnost vidi što Vlada plaća.
Hvala lijepa. Nastavljamo dalje raspravu. U ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Sunčana Glavak. Izvolite. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas nemojte da vas moram udaljiti iz dvorane. Nemojte da vas moram udaljiti iz dvorane.
Izaći ću ja i sam gospodine potpredsjedniče.
Izvolite, i to je puno pametnije. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. … [[Upadica se ne razumije.]]
Nemojte to činiti, pravite nered u sabornici. Izvolite uvažena zastupnice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa uglavnom za Hrvatsku možemo reći, vjerujem da ćete se složiti, da je civilizirana zemlja, ali eto imamo iznimaka ovakve vrste Bože moj. A sloboda govora je jedno, a cirkus je ovo čemu smo sad nazočili, a tema je povjerenik za informacije. Poštovane kolegice i kolege, zastupnici klub HDZ-a neće podržati predloženi prijedlog zakona, dijelom iz razloga što je veliki dio odredbi obuhvaćen još u prosincu prošle godine, sjetit ćete se donesenim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, a dijelom i što bi prihvaćanje ovakvog prijedloga zakona značilo i dodatno povećanje državne uprave, a samim tim predstavljalo dodatne, usudila bih se reći i nepotrebne troškove i opterećenja za državni proračun. Zašto kažem nepotrebne? Iz razloga što je spomenutim Zakonom o pravu na pristup informacijama omogućeno ostvarivanje prava na pristup informacijama svim fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti javnosti i djelovanja tijela javne vlasti, a u svrhu ostvarivanje kontrole njihova rada. A ujedno su otklonjene i sve nedoumice i nedostaci na koje je ukazala primjena dotada važećeg zakona. Više puta smo rekli zakoni su kao živo tkivo, zakone treba mijenjati ukoliko smatramo da bi oni mogli unaprijediti naravno naš život. U tom je smislu jasnije utvrđeno značenje pojma ovlaštenik prava na informaciju kao i krug tijela javne vlasti koje su obvezne postupati po zakonu i on je proširen. Nadalje, pojašnjen je i pojam informacija, uveden je pojam testa javnog interesa i proporcionalnosti u slučaju uskrate informacija.
Bez dobacivanja.
Podsjećam kako je izmjena Zakona o pravu na pristup informacijama jedna od mjera koja se poduzima kako bi se postavili i novi pravni i institucionalni okviri za suzbijanje korupcije. Reći ću da je, da i to je potvrda određenosti za otvorenost u komunikaciji i dostupnosti informacija. Jednako tako važno je naglasiti i to kako smo nedavnim izmjenama Ustava ovo građansko pravo digli i na ustavnu razinu. Dakle, Ustavom smo zajamčili pravo na pristup informacijama koje posjeduju tijela javne vlasti, a ograničenja prava na pristup informacijama moraju biti razmjerna naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju te nužna u slobodnom i demokratskom društvu. Na taj smo način utvrdili osnovu za njegovu dosljednu zakonsku provedbu. Istodobno ne smijemo zanemariti ni činjenicu kako se broj zahtjeva temeljenih na pravu na pristup informacijama smanjuje iz godine u godinu i to ne iz razloga kao što se to danas moglo čuti što građani ne žele ili više nemaju živaca ili im se čini da nema smisla više posezati za ostvarivanjem ovog prava, već iz jednostavnog razloga što su se počeli koristiti i drugi načini informiranja ili dolaska do informacije, to su prije svega elektroničke publikacije, dakle dostupne su informacije na web stranicama i slično. Danas se naravno sve više ljudi koristi informatičkom tehnologijom i to je jedan od razloga gdje se na drugačije načine osim podneskom pisanim ili izjavom u zapisnik može doći do informacije. Koristim ovu prigodu da naglasim kako nisu istinite tvrdnje što se ovdje moglo čuti kako hrvatska Vlada ima više zatvorenih nego otvorenih sjednica. To naprosto nije točno, a primjera radi sjednici Vlade u susjednoj Austriji su sve zatvorene za vašu informaciju osim primjerice povodom nacionalnih blagdana. Nadalje, zaključci sa sjednica samo se ne objavljuju u Irskoj, u Ujedinjenom Kraljevstvu, dok se u Mađarskoj, Španjolskoj ili recimo Austriji objavljuju djelomično ili u obliku sažetaka. Što se tiče samog povjerenika za informiranje moram reći sljedeće, sva tijela javne vlasti imaju službenike zadužene za informiranje. Sve su to stručni i kvalificirani ljudi, ljudi koji su u sustavu, a osim toga zakonom je propisana edukacija za njih koji već tamo postoje i znaju o čemu se radi, o čemu se govori pa ću tako reći da mi je bilo žao što sam čula da je skandalozno da se u jednom ministarstvu zakon ne provodi. I ja odgovorno tvrdim kada sam bila službenik za informiranje zadužen u hrvatskoj Vladi, vrlo odgovorno i vrlo staloženo se odgovaralo na sve upite. Jednako tako moram reći da nismo ostali dužni ni na jedan upit, dakle nije izostala informacija onima koji su se nama obraćali. Završit ću, već samo podsjetit ću evo samo za Agenciju zaštite osobnih podataka dozvolit ćete mi samo jer ste zaboravili na mene na početku, pa ću zamoliti da mi dozvolite da završim. Agencija za zaštitu osobnih podataka neovisno je tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama.
Oprostite vrijeme vam je isteklo, bez obzira što je prije napravljena greška. To ne znači da vam sada možemo dati dulje vrijeme. Vrijeme za sve važi, važi i za vas i uvažena zastupnice privedite kraju, molim vas. Molim vas bez dobacivanja iz klupe. ... [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Mi nećemo prihvatiti ovaj prijedlog, jer smatramo da je zakon koji postoji, Zakon o pravu na pristup informacijama sve to dobro uredio. Hvala lijepo.
Hvala. Molim vas dogovorili smo se na Predsjedništvu SAbora i vi bi sutra to isto iskoristili protiv predsjedavajućeg. Časna riječ pionirska, kao što već niste. Nemojte to raditi. Molim vas. Za svakog to važi i za mene i za svakog drugog. Ja ne mogu tražiti red ako se to na sve ne odnosi. Želi li predstavnik predlagatelja završno? Da. Uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Pardon, nije me nitko upozorio na ... Oprostite izvolite, ispravak.
Pa želim ispraviti netočan navod da su službenici koji su u tijelima javnih vlasti zaduženi za davanje informacija dobro educirani o ovom zakonu, jer ja vas uvjeravam da nisu. A svoju tvrdnju temeljim na tome da je prilikom jedne rasprave o izvješću o provedbi ovog zakona sam tada državni tajnik Palarić koji je bio zadužen za pisanje izvješća na kraju krajeva i kontrolu provedbe ovog zakona, nije znao da se svi upiti koji idu prema tijelu javne vlasti trebaju tretirati kao zahtjevi za informaciju sukladno ovom prijedlogu zakona. A ako to državni tajnik ne zna, onda se nimalo ne čudim što to ne znaju niti službenici, ako ih na taj način educiraju o provedbi ovog zakona.
Zahvaljujem. Završno, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. Ja neću sada polemizirati s ovim što je govorila kolegica Sunčica Glavak, kakva je praksa održavanja sjednica Vlade, vlada u Austriji, Španjolskoj, Irskoj i Mađarskoj, jer mi smo ovdje Hrvatska imamo svoje zakone, imamo svoju vladu i svoja pravila. Da li Španjolska ili Francuska ili ne znam tko objavljuje i kakva priopćenja sa svojih otvorenih ili zatvorenih sjednica meni se pravo da vam kažem ne tiče. Ja znam da mi imamo otvorene sjednice Vlade, znamo da imamo zatvorene sjednice Vlade, nadam se da nećemo imati pritvorene sjednice Vlade. Tri su stvari ovdje bitne u ovoj raspravi. Prvo što je neovisna, Agencija za zaštitu osobnih podataka, da li je neovisna ili neovisno tijelo? Da li mi imamo neovisno tijelo koje procjenjuje da li netko treba dati informaciju ili ne? Onaj koga Vlada imenuje i postavlja taj je ovisan o toj vladi koja ga imenuje i postavlja. Mi možemo govoriti da je on kvalitetan ili nekvalitetan da je osposobljen ili neosposobljen da je potreban ili nepotreban ali ne možemo govoriti o tome da li je on ovisan ili neovisan. On je ovisan o onome tko ga imenuje jer ako onaj koji ga imenuje s njim ne bude zadovoljan on će njega lijepo i opozvati pa će imenovati nekog drugog. Prema tome, mi nezavisno tijelo nemamo. Mogli bismo ga imati kada bismo prihvatili ovaj zakon. Drugi najčešći prigovor. Trošak. Neki trošak je za državni proračun, neki trošak je povjerenik nešto košta. Demokracija uopće nešto košta, tijela demokratska nešto koštaju, košta nešto i Vlada, košta i Sabor, košta i predsjednik Republike, sve to nešto košta. Mislim da na demokraciji ne trebamo štedjeti. Možemo si postaviti pitanje, a kolika je šteta ako štedimo na kontroli? A ovo tijelo bi trebalo biti kontrolno tijelo, povjerenik je i kontrolno tijelo. Šteta je nesrazmjerno veća ako čelnici lokalne samouprave, Vlade, uopće čelnici tijela s javnim ovlastima znaju da neće morati dati informaciju i da im se zbog toga ništa neće dogoditi, pa rade što ih je volja. Štetu naprave nesrazmjerno većom. Oni bi se ovog povjerenika bojali i on bi predstavljao kvalitetniju kontrolu, prema tome toliko o šteti i kontroli. I treće najvažnije pitanje, šta je interes javnosti i zašto smo mi ovdje. Jesmo li mi ovdje zato da zastupamo interes građana koji su nas ovdje izabrali ili da zastupamo neke druge interese. Ja sam najdublje uvjeren da smo ovdje zato da zastupamo interes građana. Koji je interes građana, koji je interes te javnosti, da ovakav povjerenik postoji ili da on ne postoji? Jel on građanima daje više sigurnosti da će doći do informacije koju traže ili manje sigurnosti? Ako im daje više sigurnosti onda je to njihov interes. Ako je to njihov interes onda je naša dužnost kao izabranih predstavnika građana da taj njihov interes zadovoljimo. I u ova tri pitanja neovisnosti tijela, cijene koštanja i interesa javnosti treba se vodit kod glasanja oko ovog prijedloga. Ja pozivam dakle klubove parlamentarne većine da zadovolje interes javnosti, da ga čuju prije svega, da ga osluhnu, da čuju interes građana i da bar jedanput do kraja mandata izglasaju nešto u interesu te javnosti.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Sunčana Glavak, izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Pa ispravit ću netočan navod kolege Stazića koji je rekao ukoliko ne daju informacije da im se ništa neće dogoditi. Kolega Staziću, vi znate da to nije tako jer upravo je novi zakon uveo i sankcije, a točno je, čak 45% recimo tijela jedinice lokalne i područne samouprave nisu dostavljala podatke, a o njima danas ništa nismo govorili. Dakle, netočno je da nema sankcija, ima sankcije i to Zakon o pravu na pristup informacijama točno određuje. I ne bih rekla da je interes javnosti imati povjerenika, interes javnosti je da dobije informaciju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prijedlog zakona o povjereniku za informacije. Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Sukladno prijedlogu Vlade i saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o povjereniku za informacije. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 75 glasova za, 2 suzdržana i 29 protiv donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na točku, još jednu točku ćemo odradit, - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit, prvo čitanje, P.Z. br. 652 Predlagatelj: Klub zastupnika SDP-a Klub zastupnika SDP-a predložio je ove izmjene i dopune zakona na temelju članka 129. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena zastupnica Dragica Zgrebec, izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. SDP već nekoliko godina, dakle od 2008. godine kad smo osjetili prve naznake krize, upozorava da je potrebno između ostaloga mijenjati i proračunsku politiku. Tako smo već i za proračun 2009. pa i za proračun 2010. godine izašli sa nekoliko zakonskih inicijativa koje bi trebale utjecati na proračunsku politiku i izradu i izglasavanje proračuna za te dvije godine, dakle godine krize. To je i u skladu sa pozivima predsjednice Vlade koja na svaku našu kritiku proračuna, ali i gospodarske politike kaže predložite nešto. Tako i ovih šest prijedloga koje smo dali prije nego što se u Saboru trebalo raspravljati o državnom proračunu i bilo bi normalno da smo tu raspravu vodili prije nego što smo raspravljali o Državnom proračunu za 2011. godinu. Dakle, ovih šest prijedloga zapravo je dio mjera koje bi trebale dinamizirati gospodarske tijekove, utjecati na gospodarski rast i na oporavak gospodarstva. Naime, ovom izmjenom i dopunom Zakona o porezu na dobit mi želimo da se povećaju olakšice odnosno porezna oslobođenja ili umanjenja porezne osnovice za obračun poreza na dobit sa još tri mogućnosti. To je da se umanjuje porezna osnovica za reinvestiranu dobit, dakle polazimo od toga da su Hrvatskoj potrebne investicije, posebno investicije koje otvaraju nova radna mjesta ili zadržavaju postojeća radna mjesta, za zadržanu dobit jer ona znači povećanje likvidnosti u samoj firmi, odnosno povećanje obrtnih sredstava. I treće, za izdatke za plaće za novozaposlene u tekućoj godini, dakle onim tvrtkama koje će zapošljavati u ovim kriznim vremenima. Članice Europske unije zadržavaju isključivo odgovornost za razinu izravnog oporezivanja pa tako porez na osobne dohotke i dobit poduzeća. Dakle, tu ne bismo bili u koliziji sa europskim zakonodavstvom. Tu one same utvrđuju stope izravnih poreza, ušteda i kapitalnih dobitaka. Dakle, odredbe Europske unije nisu prepreka za uređivanje odnosa u oporezivanju dobiti u Republici Hrvatskoj. Postojeći Zakon o porezu na dobit propisuje plaćanje poreza na dobit po stopi od 20% što jest među nižim stopama, ali nije i najniža stopa oporezivanja dobiti. Postoje i određene olakšice, odnosno oslobođenja i poticaja. Njih je trenutačno sedam koje su regulirane posebnim zakonima. To su olakšice oslobođenja za porezne obveznike na području posebne državne skrbi, oslobođenja za porezne obveznike na području Grada Vukovara, olakšice za porezne obveznike na brdsko-planinskim područjima, olakšice i oslobođenja za porezne obveznike u slobodnim zonama, oslobođenja za porezne obveznike koji su registrirani i obavljaju isključivo istraživačko-razvojnu djelatnost, zatim poticaji ulaganja i poticaji poreznim ob veznicima osnovanim u svrhu profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja osoba s invaliditetom. Dakle, polazeći upravo od ove osnovne premise da Hrvatskoj trebaju investicije, otvaranje novih radnih mjesta i zadržavanje postojećih radnih mjesta. Zašto polazimo od toga? Zato što Hrvatska ima nizak udio radno aktivnog stanovništva u radno sposobnom stanovništvu. Državni zavod za statistiku objavio je da je u prvom polugodištu 2010. godine bilo 3 milijuna 741 tisuća radno sposobnog stanovništva, da smo imali milijun i 750 tisuća radno aktivnog stanovništva, a tada smo imali milijun i 534 tisuće zaposlenih. U tom trenutku 216000 nezaposlenih. Dakle, prije sedam, osam mjeseci. Danas ta brojka se popela na 334378 nezaposlena sa tendencijom da u veljači ta brojka bude i veća. Iz tih podataka onda proizlazi da imamo vrlo nisu stopu aktivnosti oko 47% a stravično nisku stopu zaposlenosti od svega 41%. Europska unija je proklamirala cilj da ima zaposlenost, stopu aktivne zaposlenosti na 70%, mnoge zemlje takvu stopu su već dostigle, a pogledajmo gdje se Hrvatska trenutačno nalazi. Zabrinjavajući su i podaci o gospodarskim aktivnostima tako da su prvom polugodištu zabilježen je pad ukupnih prihoda, bruto dobiti, bruto dobiti za čak 46,5% ili 5,8 milijardi kuna. U tom vremenu investicije su bile manje za 18 milijardi kuna ili za 34%. Dakle, da se stanje ne popravlja govore i podaci za 9 mjeseci. Vlada govori da nije potrebno donositi ovakve izmjene i dopune Zakona o porezu na dobit, odnosno da postojeći zakon na dobar način regulira ovu materiju. Pročitat ću samo jednu rečenicu iz vrlo širokog obrazloženja. U obrazloženju Vlade se kaže. Sustav poreza na dobit u Republici Hrvatskoj je stimulativan i potiče ulaganje i zapošljavanje. Ima i jednu od nižih stopa poreza na dobit u Europi čime se stvara povoljna klima za ulaganje i investiranje u Republici Hrvatskoj i za domaće i strane ulagače investitore. Kad bi to bila istina onda bi i statistika bila usmjerena ili pokazivala takve podatke. A ja ću sada reći što su najnoviji podaci koji su objavljeni za devetomjesečno poslovanje hrvatskih gospodarstvenika. Na kraju godine imamo podatak da je pad industrijske proizvodnje i dalje i on iznosi 1,4%. Za prvih 9 mjeseci prihodi su pali za 5%, rashodi za 3,9% i još uvijek imamo taj negativan odnos pada prihoda i rashoda što onda značajno utječe na pad bruto dobiti koja je manja za 26,5% ili iznosila je u tom razdoblju prije oporezivanja 15,7 milijardi i manja je za 5,7 milijardi nego u istom razdoblju prošle godine. Zaposlenost je pala za 3,1%, plaće su pale, neto plaće su pale za 0,7%. Kad gledamo po veličini poduzetnika jedino veliki poduzetnici, a to znamo da je njih tek nekoliko u Hrvatskoj ili udio je vrlo mali imali su rast od 3,2%. Najveći problem su srednji poduzetnici. Njima je bruto dobit pala za 59%, malim poduzetnicima za 35%. I kad tome dodamo i 334378 nezaposlenih onda zapravo vidimo da ova rečenica iz vladinog obrazloženja samo je želja a nikako ne i dobra klima za investiranje. Da nema investicija govore i podaci o investiranju u dugotrajnu imovinu. U prvih 9 mjeseci 29 milijardi kuna ili gotovo 13 milijardi manje nego u istom razdoblju prošle godine što je gotovo za trećinu, dakle pad gotovo za trećinu. Zabrinjavajuće je to što ne padaju samo investicije u građevinski dio koje su pale za 53% iz poznatih razloga. Ali i pad investiranja u opremu je zabrinjavajuć jer je u ovom razdoblju zabilježeno pad od 23%. Nema niti inozemnih ulaganja. Prošle godine u prvih 9 mjeseci u Hrvatskoj je uloženo svega milijardu i 200 milijuna kuna i to već u poznate ili telekomunikacije ili bankarski sektor što je za gotovo, preko 30% manje u odnosu na 2009., a čak 50% u odnosu na 2008. godinu kad je bio vrhunac krize u našem okruženju. Ino ulaganja u prošloj godini su najniža u zadnjih šest godina. A kad gledamo što smo činili kroz gospodarsku politiku u proteklih 20 godina u Hrvatskoj, odnosno 15 godina nakon rata i 12 godina nakon mirne reintegracije imamo poražavajuće rezultate. Industrijska proizvodnja nam je manja u odnosu na početak devedesete godine za 28%, poljoprivredna za 23%. U tom razdoblju bruto proizvod porastao je za svega 3% dok nam je zaposlenost pala za 15% a broj umirovljenika se udvostručio. Dakle, to je naša realnost i ukoliko nećemo poduzimati određene mjere za dinamiziranjem gospodarskih tijekova hrvatsko gospodarstvo neće imati nikakvu mogućnost da se konkurentno nosi sa konkurencijom u svom okruženju pogotovo ne kada postane članica Europske unije.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik Vlade? Ne. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Nada Čavlović Smiljanec. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Pa evo konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit u biti klub SDP-a predložio je izmjene u dva članka koja su iznimno važna i koja bi u svakom slučaju trebala utjecati na povećanje gospodarske aktivnosti. Radi se dakle o tome da bi se osnovica, odnosno predlaže se da se osnovica poreza na dobit umanji, odnosno da se oslobodi od plaćanja poreza na dobit, reinvestirana dobit, zatim zadržana dobit, izdaci za plaće novozaposlenih osoba u tekućoj godini. Istovremeno se predlaže izmjena i članka gdje bi se povećala osnovica poreza na dobit i to za isplaćenu zadržanu dobit, a isplaćenom zadržanom dobiti smatra se isplata dobiti iz ranijih razdoblja koja nije bila raspoređena i na koju nije bio plaćen porez na dobit. Na taj način znači ovim izmjenama ovih članaka na neki način bi se anulirali efekti koji bi eventualno nastali smanjenjem prihoda od poreza na dobit budući da bi se znači izmjenom ovoga članka gdje bi se povećavala osnovica poreza na dobit za onu dobit na koju nije plaćen prethodno porez, na neki način bi se znači anulirale te negativne posljedice smanjenja poreza na dobit u državnom proračunu, Kolegica Zgrebec je govorila o tome da smo inače te mjere davali i pred donošenje državnog proračuna za 2009. godinu, isto tako smo to radili i za pred donošenje proračuna za 2010. godinu, međutim eto tek danas krajem 2. mjeseca raspravljamo znači o poreznim zakonima, izmjeni Zakona o porezu na dobit, što znači da Vlada je imala mogućnosti, mogla je da je htjela ove izmjene koje mi predlažemo ugraditi već u proračun za 2011. godinu. Šta se tiče, ono što sam rekla, znači držimo da bi se takvim izmjenama prije svega da bi se potaklo poduzetnike da dobit koju su ostvarili znači ne isplaćuju, odnosno da ulažu, reinvestiraju u poduzetništvo, odnosno obrtna sredstva, na taj način bi znači došlo, na neki način bi se omogućilo i otvaranje novih radnih mjesta. Budući da znači poduzetnici sada na tu dobit koju isplaćuju plaćaju porez na dobit, naprosto nemaju nikakvih razloga da tu dobit ne bi isplaćivali, a ovim prijedlogom se znači predlaže da ona dobit koja se ostvari da se reinvestira, znači da se ponovno ulaže u proizvodnju, i na taj način bi se potaklo i gospodarski rast i na taj način bi se omogućilo otvaranje toliko potrebnih radnih mjesta. Pa eto ono što, kolegica Zgrebec je već govorila, ja ću samo ukratko prema podacima o poslovanju poduzetnika u prvom polugodištu 2010. godine svi relevantni podaci o poslovanju su bili zabrinjavajući. Zabilježen je pad ukupnih prihoda za 7,3% i bruto dobiti za 46,5%, odnosno za 5,8 milijardi kuna. Investicije su manje za 18,2 milijarde kuna ili čak za 34,3%. U tom razdoblju broj zaposlenih manji je za 69 tisuća i 400, a broj nezaposlenih veći je za … [[Ne razumije se.]] tisuće i 300 osoba. Takvo je stanje bilo u 10. mjesecu prošle godine kada smo predlagali izmjene ovog zakona, međutim moram reći da je stanje sada u ovoj godini još daleko gore i daleko teže. Od 11. mjeseca 2010. godine do danas situacija je znatno znači pogoršana, o čemu govore svi relevantni podaci. Nepodmirene obveze registrirane su kod 33 tisuće i 500 pravnih osoba što je 6 milijuna tisuća više nego u prosincu od 2009. godine. Ukupan iznos nepodmirenih naloga za plaćanje i to oko 33 tisuće i 500 insolventnih pravnih osoba, koje zapošljavaju 49 tisuća zaposlenih, krajem 2010. godine iznosio je 29,5 milijardi kuna. Podaci FINA-e pokazuju da je 2010. godina druga godina, uzastopna godina visokog pogoršanja likvidnosti i novčanih tokova u realnom sektoru. U razdoblju od te dvije godine krize, vrijednost dospjelih nepodmirenih naloga povećala se čak za 17,3 milijarde kuna ili za 93,7%. Broj blokiranih poslovnih subjekata sa blokiranim računima porastao je za 23,3 tisuće ili za 44,4%. Ako se tome dodamo da je u siječnju 2011. godine na burzi završilo novih 31 tisuća i 490 nezaposlenih, tako da broj nezaposlenih u siječnju 2011. godine iznosi preko 334 tisuće nezaposlenih, što je u odnosu na prosinac 2010. godine za 14 tisuća nezaposlenih osoba prijavljenih više na Hrvatski zavod za zapošljavanje. Nastavak rasta nezaposlenosti u siječnju posljedica je prije svega i dalje negativnih kretanja u realnom sektoru. Rast broja nezaposlenih osoba rezultirat će i rastom registrirane stope nezaposlenosti, koja bi trebala iznositi preko 19,6%. Ali eto izgleda da nema bojazni. Vidimo da se upravo osniva povjerenstvo za praćenje nezaposlenosti, to je jučer objavljeno u medijima, koje bi trebalo stručno objasniti otkuda se odjedanput toliko našlo nezaposlenih osoba na Zavodu za zapošljavanje. Riječ je o nekih 10 tisuća, i to je ustvari problem koji muči premijerku Jadranku Kosor. Znači povjerenstvo bi trebalo utvrditi koji su to razlozi, otkud su ti ljudi došli, da li su oni iz Hrvatske ili od negdje drugdje, i kako se je ta brojka u mjesec dana povećala za 10 tisuća, što znači da se loptica prebacuje na Hrvatski zavod za zapošljavanje, koji vjerojatno nema dobre evidencije, pa će to povjerenstvo koje bi trebalo to istražiti vjerojatno i naći uzroke toga, a inače u Hrvatskoj je poznato ako hoćete stvari sakriti, ako hoćete nešto da se ne riješi, onda se obično uvijek osniva povjerenstvo. Pa tako da za ovo povjerenstvo koje bi trebalo biti osnovano vjerojatno će biti, će rezultati biti isti. Htjela bih se samo malo osvrnuti na očitovanje koje je dala Vlada Republike Hrvatske vezano znači za naš prijedlog zakona, izmjenama Zakona o porezu na dobit. Ovdje znači obrazloženje je dosta veliko, govori se o tome ustvari koliko ustvari olakšica, odnosno poticaja gospodarstvu i poduzetnicima daje se kroz brojne specijalne zakone, zakone ne znam ulaganjima, Zakon o PPDS-u, o brdsko-planinskim područjima i to. Međutim svi ti zakoni možemo reći znači ne odnose se na sve poduzetnike pravne osobe, oni se odnose selektivno, oni npr. što se tiče područja posebne državne skrbi i oslobođenja plaćanja poreza na dobit vrijede samo znači ako se investira na tom području, a ovo što predlaže klub SDP-a, to je znači mjera koja bi vrijedila za sve poduzetnike, bez obzira u kojem dijelu Hrvatske žive i gdje investiraju. Nadalje, u očitovanju Vlade piše da Vlada Republike Hrvatske i mišljenje da nije potrebno voditi novu poreznu olakšicu za reinvestiranu dobit, odnosno zadržanu dobit, budući da su porezne olakšice za izvršena ulaganja, naročito dugotrajnu imovinu i otvaranje radnih mjesta, obuhvaćena posebnim propisima. Pa eto upravo ovi podaci koje sam maloprije, o kojima sam maloprije govorila, govorila je i kolegica Zgrebec, dokazuju upravo suprotno. Znači sve ove olakšice i svi poticaji koji se … [[Ne razumije se.]] zakonima, a nalaze se u Zakonu o porezu na dobit očito nisu bili dovoljni, odnosno nisu dovoljni da bi se prevladala kriza, da bi se otvorila nova radna mjesta i da bi se u konačnici potaklo investiranje, odnosno ulaganja. Isto tako kao razlog neprihvaćanja ovih izmjena Zakona o porezu na dobit, Vlada Republike Hrvatske navodi da se postavlja pitanje praćenja korištenja smanjenja osnovica poreza na dobit, ujedno i kontrole takvog korištenja budući da se kao problem može pojaviti pitanje iz koje godine se koristi reinvestirana dobit i zadržana dobit, za što se koristi reinvestirana dobit i zadržana dobit, te u kojem iznosu se koriste reinvestirana dobit i zadržana dobit. Kaže osim toga, postavlja se i pitanje ekonomičnosti postupka, ujedno postoji velika mogućnost utaje poreza. Pa ja moram reći sljedeće, porezni obveznici znači tijekom, po isteku obračunskog razdoblja, pravne osobe, to je 30. travnja, podnose godišnji obrazac Prijavu poreza na dobit, to je PD obrazac koji ima preko 40 točaka i mislim da uopće ne bi bio problem da se te olakšice koje smo mi ovdje predložili stave u te točke budući da već po postojećem, znači ovaj zakon, postoji cijeli niz olakšica i ne bi smjelo uopće biti problema u tome da se jednostavno ta, da se znači ovo što mi tražimo, a to je da se reinvestirana dobit oslobodi od oporezivanja, odnosno i ove plaće koje se isplaćuju za novozaposlene da se isto tako oslobode od oporezivanja. Da se samo znači u PD obrazac ugrade nove stavke i Porezna uprava znači imala bi itekako uvida što se tiče korištenja tih olakšica. Ono što sam sljedeće htjela reći to je da, e dobro. Ono što sam sljedeće htjela reći i to je ustvari završno ono što me ustvari iznenadilo. Pa eto ovdje se čak kao argument navodi i Zakon o neposrednim porezima. Koliko se ja sjećam, budući da sam 22 godine radila u Poreznoj upravi to je zakon koji je bio negdje 90-godine donesen. '93. godine taj zakon je bio ukinut jer se prešlo na drugi sustav oporezivanja poreza na dohodak i poreza na dobit. Ja sad ne mogu vjerovati da se ide u povijest i da se vraćamo u 90-te godine i da obrazlažemo s time da je inače ovim zakonom znači o neposrednim porezima, ja ga se inače sjećam, bilo je znači oslobođena plaćanja poreza na dobit uprava ta reinvestirana dobit i da upravo ta olakšica nije dala očekivane efekte i iz tog razloga ona više nije niti ugrađena u postojeći Zakon o porezu na dobit. Mislim da ova konstatacija i argument uopće ne stoji. Ne možemo se vraćati u 90-te godine, nije naprosto isto okruženje i drugačiji je sasvim porezni sustav. Tako da po meni ovaj argument moram reći pomalo je onako iznenadio me i zaista je bilo mi smiješno da se uopće s takvim argumentima ide. I još ću na kraju reći vezano za ove olakšice za novozaposlene, ovdje se spominju olakšice vezano za novozaposlene i to one koje daje Hrvatski zavod za zapošljavanje. Međutim, to su olakšice koje idu točno na ciljane skupine. Znači, za one koji se prvi puta zapošljavaju, ne znam za posebne programe za žene i to. Ovdje mi u našem prijedlogu tražimo, ustvari predlažemo da se znači smanji osnovica poreza na dobit, odnosno da se ne plati porez na dobit za osobe koje se zaposle. Što znači da je bitna razlika. Znači, za nezaposlene. Znači, ako je neki poslodavac zaposlio nezaposlenu osobu on bi na taj način imao si pravo kroz bruto plaću koju isplaćuje i poreze i doprinose koji terete plaću imao bi pravo znači umanjiti osnovicu poreza na dobit. Ovo što daje Hrvatski zavod za zapošljavanje je nešto sasvim drugo. On se odnosi na jedne sasvim druge skupine. Ovo vrijedi znači za sve zaposlenike. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo 2 ispravka netočnih navoda. Prvo je uvaženi zastupnik Kruno Markovinović, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegica netočno navodi da Vlada osniva povjerenstvo da bi sakrila broj nezaposlenih. Zaboravljajući pritom da upravi oni prikrivaju ili sakrivaju, SDP dakle, podatak da je u siječnju 2002. godine bilo 411 tisuća 205 nezaposlenih, a u ožujku 415 tisuća nezaposlenih. Dakle, rekorde koje eto vjerujem nikad nećemo oboriti. Hvala.
Zahvaljujem. I drugi ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo uvažena zastupnica Nada Čavlović Smiljanec je rekla da reinvestirana dobit kontrole je ono što kaže Vlada da je to ipak problematično iskontrolirati da to uopće nije problem, to ima kolona u obrascu PD, stavi se taj iznos i to je to. To što zaista nije točno. Ako ćete ići na reinvestiranu dobit, ako želite ukinuti sve nekakve manipulacije onda morate imati program za reinvestiranje koji treba biti iskontroliran inače ćete imati suprotan efekt. Prema tome, utaja poreza na dobit. Prema tome, mora biti nekakav program. To je trebalo biti navedeno u ovaj zakon. Ako to nemate onda to znate što će to slijediti. I jednostavno na taj način se ne može raditi, a osim toga prema ovome zakonu bi se smanjili porezi na dobit,a vi ste rekli da to neće biti potrebno nikakvih sredstava iz proračuna. Mislim cijeli zakon je jednostavno jedna velika glupost.
Zahvaljujem. I ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kad govorimo o ovakvim zakonima onda mislim da se ne bi trebali igrati sa iznošenjem netočnih podataka. Ne možete reći da izmjena ovog zakona neće imati implikacije na državni proračun. Po procjenama Porezna uprave to vam je negdje smanjeni prihodi za oko 2 milijarde kuna. Druga stvar, zaboravili ste da smo imali vrlo efikasan sistem s kojim se naprosto akceptiralo ulaganje, a to je bila zaštitna kamata. I nije trebalo nikakve posebne obrasce. Vi ste to naprasno ukinuli 2001. godine samo zato što je bilo HDZ-ovo. Prema tome, imali smo sjajan instrument koji je uveden baš u kriznim godinama koje mogu odgovarati ovoj sadašnjoj kriznoj situaciji. I mislim da najveći problem ove rasprave o svim ovim zakonima je zato što nismo objedinili raspravu, što nismo povećali minutažu oko rasprave iz jednostavnog razloga da vidimo koliko koji porezni zakon nosi plus ili minus u proračun jer fiskalni učinak ovih zakona je -13 milijardi kuna. A mislim da u trenucima kad govorimo i imamo ovakav deficit tih 13 milijardi bi morali uzeti od gospodarstva na domaćem financijskom tržištu. Prema tome, ja sam predlagao, žao mi je kolega Linić što vas nije bilo tu, ali razgovarao sam, mislim da bi bilo bolje da smo se uspjeli dogovoriti da objedinimo raspravu. Možda bi izrodili nekakve ideje jer ovo nažalost je puno nedovršenih primjera i vi bi sa ovim prijedlogom Zakona o porezu na dobit, ispričavam se, silno izbirokratizirali Poreznu upravu. Silno izbirokratizirali.
Hvala lijepa. Idemo dalje s raspravom po klubovima. U ime kluba HNS-HSU-a uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. U ove kasne sate govorimo o prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit Kluba zastupnika SDP-a i kao što smo čuli iz ovih ispravaka netočnih navoda, a i očekivano, potpuno očekivano, kad se nešto ne želi podržati i neće podržati, a prijedlog je upućen još prije 4 mjeseca i tek sad je došao u raspravu ne zato jer se poštuje redoslijed rasprave nego jednostavno nema materijala za raspravu od strane predlagača, od strane Vlade RH. I to je dobro da su konačno i oporbeni zakoni došli na red. I ponavljam ako se nešto ne želi podržati onda se nađu trudi se pronaći argumente zašto to ne podržati. Konkretno reinvestirana mogućnost ili obveza ili zakonska obveza da se reinvestirana dobit oslobodi poreza nešto što je uobičajeno nešto što je normalno što je abeceda ponašanja u svakoj uređenoj ekonomiji, doslovce u svakoj uređenoj ekonomiji, abeceda ponašanja je za poduzetnike mogućnost sve ono što su investirali da ih se oslobodi plaćanja poreza na dobit. Ima izuzetaka, nije važna sva statistika, nije važno sada brojanje koje su to države ali je važno reći da neke uređene države naplaćuju porez na dobit tek onda kada porezni obveznik isplaćuje dobit, znači ne ovo svako malo daj mi pa kako bu na kraju izišlo bu ti izišlo. Nego tek onda kada ima namjeru isplatiti. Ako ne isplaćuje ako reinvestira onda ga se oslobodi poreza. Vrlo jednostavno, lagano, softverskim sasvim sigurno prihvatljivo i ne vidim što je tu problem. Iščitavajući ovo mišljenje Vlade RH na ovaj prijedlog zakona koje nam je došlo na 7 stranica koje navodi 8 razno-raznih propisa, koji točno je u svom bazičnom sadržaju daju mogućnost poduzetnicima porezno rasterećenje, to je točno. To je istina. Međutim, koji su efekti svega toga u primjeni? Jesu nam se povećala radna mjesta? Porez na dobit što je prihod državnog proračuna. Za prvu polovicu 2010. 3,65 milijardi godinu dana prije bilo je 5,3 milijardi znači 30% se smanjilo. Sve brojke govore, sve brojke govore samo da li želimo čitati onako kako pišu ili želimo tu gorku istinu iskriviti, e to je drugo pitanje. Tako je ovo mišljenje, također, kaj smo mi postigli s ovih 8? Koji su efekti? U kojem segmentu su oni prisutni, poznaju se vidljivi su? Da li se povećala likvidnost malog i srednje poduzetništva? Da li se smanjio njihov rizik prema bankama? Da li su banke pojeftinile sa svojom kamatom? Da li su mali i srednji poduzetnici a to je ova mjera prvenstveno namijenjena prije svega ili trebala biti namijenjena prema malom i srednjem poduzetništvu ali sasvim sigurno ... jedno vrlo potentno financijski potentnom sektoru što je logično jer se s tim i bave a to je bankarski sektor. Koliko dobiti izvučeno iz RH da se ta dobit snažnije oporezivala što je također jedan prijedloga kolega iz SDP-a od ovih 6 zakona, da se ona snažnije oporezivala, sigurno bi učinak za RH bio snažniji, špekulativni kapital. Telekomunikacije i da ne duljim vrlo jasno je zašto se ne prihvaća. Prvi razlog zato jer je to prijedlog oporbene stranke, stranke iz oporbe. To je broj jedan i to ne treba posebno opravdavati ne treba ni posebno elaborirati. A drugi razlog iz ovog objašnjenja Vlade isključivo na str. 7, a to je smanjit će se prihodi znači od 7 stranica isključivo na stranici 7. piše ono što je točno, a to je smanjit će se prihod državnog proračuna. Vlada Republike Hrvatske nije spremna i nije u stanju i ne želi jednostavno smanjiti ukupnu potrošnju, nema snage, nema načina, nema ni spremnosti i jednostavno ne želi prihvatiti a i pod uvjetom da ajmo pokazati jedno zajedništvo pa idemo prihvatiti jedan prijedlog koji je bazično potpuno logičan i potreban i koristan prije svega poduzetnicima, onima koji stvaraju novu vrijednost, koji zapošljavaju svoje ljude, koji su svakodnevno na tržištu. Znači ajmo pokazati jednu dobru volju, jednu dobru želju da im damo podršku pa ajmo to prihvatiti. Međutim, parlamentarna većina to jednostavno nije u stanju prihvatiti jer fali u proračunu. Što dobivamo ovim prijedlogom zakona? Ja ću spomenuti samo dvije stvari. Kapitalno se jačaju, smanjuje se nelikvidnost, jer ulaze sredstva u tokove malog i srednjeg poduzetništva, gospodarskog sektora bolje rečeno, ja sam prilično opterećen sa malim i srednjim poduzetništvom oni su najviše nastradali u ovom trenutku. Povećava se njihova kapitalna osnova, povećava se njihova potentnost i smanjuje rizičnost prema bankarskom sektoru, ulaže se u novu tehnologiju, podiže se produktivnost i čitav niz stvari. Ništa posebno, sve ono što zna i sve ono što je poznato. Također je poznato da smo svjedoci fijaska programa gospodarskog oporavka Vlade RH, svjedoci smo da model A,B i C doživio totalni fijasko posebno model C. kada govorim fijasko onda želim posebno naglasiti procjene Vlade RH kada smo donosili zakone ovdje u HRvatskom saboru o efektima i modela A i modela B i modela C i nešto što se evidentno dešava. Svjedoci smo totalnog fijaska i Zakona o poticanju prodaje izgrađenih neprodanih stanova, nešto što smo raspravljali prije manje od godinu dana kada smo upozoravali na to što će se desiti i desilo se. Prema tome, ne poduzima se ništa. I sasvim sigurno da je potrebno i nužno jedno cjelovito rješenje, sasvim sigurno. I kolege iz SDP-a i mi iz HNS-a imamo tu vrlo jasan stav i kolege iz parlamentarne većine slažu se s nama. Vjerojatno ne ovdje javno, ali međusobno kad razgovaramo, da nam je potrebna jedna cjelovita reforma, jedna reforma koja će dati mogućnost normalnijeg disanja prije svega poduzetnicima, a s druge strane kažnjavati one koji kažnjavaju nas svakodnevno. To kolega Marić vrlo lijepim riječima u svojim raspravama spominje koji su to. Prema tome suglasni smo, ako smo suglasni ajmo kolege i kolegice podržati ovaj prijedlog. Koliko god on bio parcijalno rješenje, koliko god se on kosi sa nekim rješenjima koja je Vlada u svom mišljenju iznijela očekujem od predsjednika porezne uprave, tu su oni najkompetentniji u ovom trenutku, imaju najbolju sliku, a nešto što se kosi, što nije pokazalo da je učinkovito ajmo to ukinuti, ajmo to ukinuti, ajmo pojednostaviti sustav. Nadalje, potpuno se slažem i s kolegom Šukerom da je zaštitna kamata bila jedan sjajan instrument. Točno je, točno je. Ako se desilo da se ukinula pa zašto je nismo vratili? Zašto je nismo vratili, zašto je nismo usavršavali, pa jeste imali osam godina vremena. Jeste imali vremena. Pa dobro je, mislim svatko radi grešku, ajmo iz te pozicije, ali ajmo se konačno dogovorit oko nečega, a svi smo suglasni da je potrebna jedna hitna injekcija poduzetništvu. Svi smo suglasni da bankarski sektor treba dati svoj doprinos ne pozivanjem na kavu nego vrlo konkretnim mjerama. Jedna od mjera je i ovo, pored onih ostalih koje predlažu kolega iz SDP-a. Jedna od mjera je i to. Prema tome svima nam je jasno što treba napraviti, međutim očito spremnosti nema. Ako je razlog samo ovo što piše na strani 7 onda to nije dobro, onda je to loša poruka prema svima i prema ovim ljudima koji su sad tu nama neposredno u susjedstvu. To je loša poruka. Da se ne prihvaća ovaj prijedlog zakona između ostalog zato jer će se smanjiti državni proračun. To je jako loša poruka. Klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika je zajedno potpuno usuglasio svoje stavove oko načina, mogućnosti i potreba vođenja ekonomske politike ove države zajedno sa kolegama iz SDP-a. Potpuno smo suglasni da je ovaj zakonski prijedlog u ovom trenutku, znači nakon 4 mjeseca što je podnesen u proceduru, da ovaj zakonski prijedlog je jedno parcijalno rješenje. Potpuno smo suglasni da je nama nužno jedno cjelovito rješenje. U nedostatku ukupnog cjelovitog rješenja do tog vremena ajmo podržati to. Između ostalog i zato će klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržati ovo zakonsko rješenje i očekujemo ne da negirate kvalitetu ovog rješenja, govorim o parlamentarnoj većini nego svojim prijedlogom doradite jedan kvalitetniji pomak u prostoru koji je do sad rješavan sa 8, taksativno nabrojanih 8 zakonskih prijedloga, a nisu ispunili svoj zadatak i nisu dali onu kvalitetu koja je bila očekivana. Nadam se i vjerujem u nemoguće da će se i ovaj zakonski prijedlog podržati konsenzualno od svih zastupnika u Hrvatskom saboru.
Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa netočna je konstatacija kolege Koračevića da bi snažnije oporezivanje nešto riješilo. Iz iskustva od prije nekoliko godina, dakle kad smo smanjili stopu poreza na dobit na 20% i ukinuli porez na dividendu prihodi od poreza na dobit su porasli praktički 100% u roku od godinu dana i stopa od 20% nije nešto visoko. I kad mi u Hrvatskoj shvatimo da porezna oslobođenja nisu nešto što će poticati poduzetnike na investiranje nego nešto sasvim drugo onda ćemo vjerojatno drugačije razmišljati. I druga stvar, nije točno da je model A doživio fijasko. Putem modela A 2 milijarde kredita je dodijeljeno hrvatskim poduzetnicima, međutim model B ukazuje upravo na ono o čemu bi mi možda večeras trebali ovdje raspravljat kad govorimo o Zakonu o porezu na dobit, a to je niska kapitaliziranost hrvatskih poduzeća i njihova nemogućnost za zaduživanje i za investiranje. I to je prava istina i o toj istini možemo raspravljati i oko te istine ako nađemo konsenzus onda se možemo dogovorit da nešto zajednički napravimo, a ovo je samo politički potez koji nažalost donosi jedino minus od 2 milijarde u državni proračun.
Hvala lijepo.
Ali ponavljam vam, model B, imat ćemo Zakon o jamstvenom fondu, to je model B. Evo nam prilike da…
Hvala lijepa. … [[Upadica se ne razumije.]] Oprostite, molim vas. Uvažena zastupnica, bez dobacivanja molim vas. … [[Upadica se ne razumije.]] I nemojte prijetit ovdje, u sabornici nemojte prijetit. … [[Upadica se ne razumije.]] Evo završite, uvaženi zastupniče.
Pa mislim da nakon ove izjave kolegice Antičević je naprosto iluzorno bilo što reći.
Hvala lijepo. Imamo ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Goran Marić, izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Koračević, vaša rasprava me inspirirala na repliku, ali ne mogu pa ću ispraviti navod vaš da su poznati efekti u uređenim državama i koristi od toga da se ne plati porez na dobit, na reinvestiranu i zadržanu dobit. To nije točno jer pitam vas kakve koristi ima Republika Hrvatska od toga da banke zadržanu dobit, ne plate porez na zadržanu dobit kad oni tu zadržanu dobit drže kroz višak likvidnosti u Narodnoj banci. Nikakva efekta nema da će se smanjiti nelikvidnost. A oni imaju višak likvidnosti, to su najlikvidniji subjekti u Republici Hrvatskoj. Ili, kakve koristi ima Republika Hrvatska od toga da … [[Govornik se ne razumije.]] T-HT i takve tvrtke drže višak odnosno zadržanu dobit drže deponirane u bankama. Kakve koristi od toga ima? Nikakve, nego imaju štetu jer to je glavni izvor visokih kamatnih stopa. Upravo suprotno. I zato se protivim ovakvom rješenju.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu… Molim vas, nemojte iz klupe dobacivati. Prosim lepo malo reda, nemojte biti. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Počet ću sa ovim ispravcima. Pa ako se protivite za zadržanu dobit uložite amandman pa neka ostane samo jedan dio. Možemo se možda oko toga dogovoriti, ali meni se čini da se vi protivite oko svih ovih prijedloga. A sada ću reći jednu stvar. Ako se stvari promatraju na ovaj način da li je to milijarda više ili milijarda manje u proračunu. Pa normalno ako je stopa niža da će naplata vjerojatno biti poreza na dobit manja. To je elementarna matematika. Znači, ... ... [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Ne. Ako je porezna stopa manja, pa 15 je manje od 20 jel' tako? Javit ćete se za raspravu ili repliku pa onda objašnjavajte. Ali kada bi se vozili tom logikom mi smo 2008. imali 10 milijardi kuna poreza na dobit. Ništa nismo mijenjali, a koliko ćemo imati poreza na dobit ove godine ili protekle, upola manje. Znači nismo ništa mijenjali, a opet imamo 5 milijardi manje. A ovu logiku koju sada govorite ovdje i Vlada i pojedini zastupnici HDZ-a ste tada govorili kada smo predlagali sličan zakon. Imat ćemo manje poreza na dobit, izbit ćemo novac iz proračuna. Pa izbili smo ga i ovako i onako 5 milijardi manje. I kamo sreće da smo tada prihvatili zakon SDP-a koji je upućen u proceduru 19. studenog 2008. kada su neki ministri govorili da nas kriza neće ni dotaknuti, da će nas okrznuti, da neće biti nikakvih problema. Kamo sreće da smo prihvatili ovaj zakon jer možda posljedice ne bi bile ovakve kao što su danas. Činjenica je ne bi imali poreza na dobit možda ni 5 milijardi, možda bi imali 4 i pol milijarde ili 4. Ali bi imali sigurno efekt od toga što ne bi bilo 340000 nezaposlenih ljudi. Radna mjesta bi se sačuvala. Poticali bi gospodarstvenike na reinvestiranje, strane ulagače, možda bi se otvorilo koje radno mjesto više koje se nije otvorilo u ovom slučaju. I mi smo prije dvije godine, 2009. znači sad već i 2 mjeseca 2009. uputili tu točku dnevnog reda na Hrvatski sabor zajedno sa setom zakona. Raspravu smo proveli 5. veljače pardon 2008. u jedanaestom, 2009. u drugom mjesecu smo 5. veljače raspravili i odbili naš zakon 6. veljače. I šta se desilo naredne dvije godine? Imali smo gospodarski pad od 5,8%. 2010 skoro 2%. 8% BDP-a smo izgubili u tom periodu, a argumentacija je bila bolje da to ne diramo jer ćemo narušiti porezne prihode. Imat ćemo štetu od takvog zakona. Upravo suprotno, uvjeren sam da bi imali korist i da u ovom trenutku ne bi imali 340000 nezaposlenih. Činjenica možda nešto manje poreza na dobit, ali ne bi imali 100 i nešto tisuća ljudi bez posla u proteklih dvije godine. I to su, ja bih rekao ti efekti nečinjenja HDZ-ove Vlade koji su sada i vidi se koliko su pogubni i vidi se na koji način hrvatski građani zbog toga žive. Tvrdili smo, odnosno ne mi nego HDZ-ova Vlada je tvrdila 2008. da nas kriza neće pogoditi. Predlagao se proračun od 125 milijardi kuna. Nismo bili svjesni šta nas čeka. Izgubili smo skoro 8% BDP-a u dvije godine, 100 i nešto tisuća radnih mjesta i sada govorimo opet istom logikom da ne možemo ništa napraviti osim što ćemo izbiti nešto poreznih prihoda. A moja je teorija i tvrdnja da je bolje ikad nešto napraviti nego opet gurati glavu u pijesak i raditi na korist vlastite štete kao što smo radili 2008., 2009. godine. A da se vidi koja je šteta kada se kompariramo sa zemljama u okruženju. Prošle godine 2010. strane investicije u zemlji u okruženju jugoistočne Europe su malo rasle, 1% ali su rasle. U Hrvatskoj u prva tri kvartala 2010. godine su te investicije pale 31%. Možda zbog toga što nismo ništa radili, šta nije bilo nikakvih prijedloga koji bi stimulirali ljude da investiraju, pa možda i te strane poduzetnike i investitore o kojima sada govorimo da imaju nešto dobiti. Na žalost ih nismo stimulirali. Radi se o skoro 600 milijuna eura manje investicija da je ostalo na razini 2009. godine kao što je ostalo u okruženju. Kolika je to šteta ne trebam govoriti previše. Rezultati se vide i žao mi je šta bez obzira što postoje određeni apeli za raspravom, a sjećam se tada i ministra kako je govorio bivšeg da treba razgovarati, nešto dogovarati. Mi smo predlagali. Nikakvog razgovora oko tih prijedloga nije bilo osim matematičkog zbroja koliko nešto donosi ili odnosi u proračun kao da se sve može svesti isključivo na brojke i kao da nešto kada smanjite ne stimulira možda neki drugi prihod. Moguće je kada gledamo plastično na kalkulatoru da, ali život nije kalkulator a to se vidi iz toga da tadašnja teza da ćemo izgubiti 2 milijarde kuna poreza na dobit se vidi sada. Izgubili smo 5 milijardi zbog toga što nismo ništa napravili. I to je ono o čemu treba raspraviti i to je ono šta Hrvatska u biti najviše plaća i njeni građani na žalost sada malo čujemo kako ljudi revoltirano pred Saborom stoje dok mi raspravljamo ovdje, a posljedice nečinjena su upravo ovakvo nezadovoljstvo. Gospođo Roksandić, znam da niste namjerno, ali nemojte sada testirati. Evo još par minuta. Je, sve o.k. Na žalost posljedica nečinjena je kao što sam rekao pad BDP-a skoro 8%, 340000 bez posla koji bi mogli raditi, a ne rade i pa mogli bi sve ekonomske pokazatelje svesti u to. Ništa nismo predložili, čekali smo da se desi čudo, a čuda se ne dešavaju. I na žalost sve to ćemo dugo, dugo plaćati i osjećat će to ne samo ova Vlada nego i Vlada koja će doći na red nakon nje. Na žalost ni kriva ni dužna morati rješavati probleme i ja bih rekao zaostatke i posljedice nečinjenja onoga što je HDZ-ova Vlada 7 godina radila. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa mislim da je vrijeme da raščistimo o tome da li je netko priznao da je kriza ili nije. Ako se ne varam, moj hitni povratak iz Amerike, izmjena Zakona o osiguranoj štednji hrvatskih građana je bilo jasna naznaka da se financijska kriza kotura u Hrvatskoj. To je bila prva stvar. Druga stvar. Prijedlog proračuna za kojega sam rekao ne jedanputa javno da nikad si neću oprostiti zašto ga nismo usvojili, koji je predlagao zamrzavanje rashoda na razini 2008. ste imali priliku podržati. Samo kolega Maras, za razliku od oporbe, Vlada si u tim kriznim trenucima nije mogla dozvoliti da nešto govori, jer sa ovim Zakonom o osiguranoj štednji hrvatskih građana mi smo spriječi stampedo na poslovne banke. Da nismo to spriječili, naš financijski sektor ne bi ostao siguran, i mislim da konačno ovaj argument koji naprosto kaže da to nije istina što vi kažete, ali vi ste u poziciji u oporbi da to govorite, a Vlada nije. Ali ako Vlada predloži povećanje osigurane štednje, pa šta je to drugo nego priznanje da je financijska kriza na vratima. Za milog Boga. Ako predlažete proračun sa, to je bilo 2008. kolega.
Privedite kraju, vrijeme.
Kolega Maras 2008., dobro znam o čemu govorim. Isto tako predlaganje proračuna da ostane na razini 2008. sa zamrzavanjem plaća i mirovina, u 11. mjesecu 2008. jasno govori gospodarska kriza je pred vratima, gospodo moramo ograničiti potrošnju.
Privedite kraju.
Tada nisam naišao na vašu podršku.
Hvala lijepa.
A to je činjenica i to je istina.
Hvala lijepa. Ovako, sada ćemo. Molim vas, bez, sutra ćete imati dalje priliku nastaviti raspravu. Dakle nekoliko obavijesti najprije. Sada ćemo prekinuti, nastaviti ćemo sutra u 9 i 30. Još imamo 5 pojedinačnih prijava. Prvi će biti sutra Ivo Jelušić, uvaženi zastupnik. Glasovanje je sutra 11 sati, pa vas molim da to uzmete u obzir. I želim vam svima laku noć. Započinjemo sa današnjim radom. Ispričavam se na kratkom kašnjenju jer je došlo do nekog nesporazuma. Raspravljat ćemo danas o prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit. Nastavak rasprave pojedinačne. I prvi je na redu kao što sam jučer najavio uvaženi zastupnik Ivo Jelušić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Danas evo raspravljamo o prvom od niza zakonskih prijedloga koje je ponudio SDP ovdje u Saboru, a koji su na tragu traženja rješenja izlaska iz gospodarske krize u kojoj evidentno se Hrvatska nalazi. Dakle, htjeli smo kao oporba ne samo kontrolirati što radi izvršna vlast, ne samo kritizirati nego eto nuditi i rješenja i tražeći rješenja za izlaske iz krize. Ovo je dakle prvi od zakona o kojima ćemo raspravljati koje smo dali u proceduru. Što nam je cilj? Cilj nam je dakle, i što smo htjeli da kad je riječ o porezu na dobit? Dakle da ne bi bilo pogrešno shvaćeno nije SDP zato da se ne plaća porez na dobit, nije SDP zato da se ne puni državni proračun sa te osnove. Mi smo za to da svaki prihod plaća porez pa i na dobit, dapače posebno na dobit, ali na onu dobit i na onaj prihod koji zaista i završi u džepu onih koji tu dobit dobivaju. A dobit dobivaju dioničari, vlasnici poduzeća, dobit je ono što im ostane nakon što pokriju sve rashode. I neka si to isplate i treba da plate porez, ali ne i na onu dobit koju si ne isplate i koja ne završi u njihovom džepu nego ostane u tvrtci, ostane kao zadržana dobit. Zašto je to potrebno? Pa zato što je u ovom času nelikvidnost tako velika, hrvatsko gospodarstvo grca u nelikvidnosti, 36 milijardi su prijavljena potraživanja. To je dakle negdje više od trećine proračuna ono što fali u međusobnom potraživanju između poduzetnika i treba na svaki način pomoći i osigurati da što više obrtnih sredstava ostane u gospodarstvu, ostane kod tvrtki kako bi eto i ta nelikvidnost bila manja. S druge strane, bankovni krediti su skupi, teško se do njih dolazi. Pogotovo teško do njih dolaze firme koje teško posluju i koje su u blokadi, a o tome ćemo nešto razgovarati i pod drugom točkom dnevnog reda. Prema tome, ova je intencija ovog našeg prijedloga je to da se ona dobit koja dakle ne završi u džepu vlasnika ostane u tvrtci, da se ona ne oporezuje i da se na taj način de facto stimulira dioničare i vlasnike da si ne isplaćuju dobit nego da ona ostaje u tvrtci kao obrtna sredstva i da se iz tih sredstava podmiruju drugi dobavljači, isplaćuju plaće radnicima i da se smanji nelikvidnost. Inače ničim drugim nisu stimulirani dioničari da ne izvlače tu dobit jer ako mora platiti porez i na onu dobit koja ostaje u tvrtci, a onda kaže kad sam već platio porez onda ću je i staviti u svoj džep. Time se želi dakle pomoći likvidnosti gospodarstvu, ali i na neki način započeti novi investicijski ciklus. I zato predlažemo da se i na ona sredstva koja se reinvestiraju, koja se ulažu u novi razvoj da se također na njih ne plaća porez. Dakle, da sredstva ne idu u džepove vlasnika, dioničara nego da se ulažu u novi razvoj, u nove investicije. A da su investicije potrebne Hrvatskoj i hrvatskom gospodarstvu o tom ne treba posebno govoriti. Mi smo jedna od rijetkih zemalja koja ima vrlo nisku razinu investicija. Investicije u prošloj 2010. godini su za trećinu manje nego u 2009., u 2009. manje nego prethodnih godina. Prema tome, imamo vrlo nisku razinu investicija. A bez investicija, bez novog razvoja nema novog zapošljavanja, nema ni stvaranja nove vrijednosti, nema većeg standarda građana, nema većih plaća itd. Prema tome, investicije su i tako niske pa ajmo na ovaj način pomoći da se ne oporezivanje investirane dobiti povećaju investicije i da se krene konačno u gospodarski oporavak koji čekamo. U Hrvatskoj je vrlo niska zaposlenost,negdje oko 41% imamo zaposlenih. Zemlje u našem okruženju, pogotovo nerazvijenije, imaju i preko 60%,tendiraju tome da imaju 70%. Prema tome, omogućimo dakle i ovim zakonom neoporezivanjem dobiti koja će se reinvestirati da krenu investicije i novo zapošljavanje jer to je jedini način da izvučemo se iz krize u kojoj se evidentno nalazimo. Kolika je nezaposlenost o tome zaista ne treba govoriti. Naravno meni je žao da Vlada nije podržala ovaj zakon pravdajući se pored ostalog time da će to biti manjak sredstava u proračunu. Da hoće, kratkoročno da. Ali očito da Vlada gleda samo kratkoročno, kako preživjeti ovu godinu, a što će poslije biti gotovo da ju ne interesira. Kratkoročno će faliti u proračunu, ali dugoročno ako se nastavi voditi ovakva gospodarska politika će faliti svake godine i sve više ćemo se zaduživati ne samo 14 i 15 milijardi kao što je to bilo prethodne godine i kao što će to biti i ove godine nego i više ako se ovako nastavi gospodarska politika. Dakle, ne može se samo iz gospodarstva izvlačiti, brinuti samo hoće li biti dovoljno u proračunu. Ne može se stalno musti kravu, a ne davati joj ništa. Prema tome, treba razmišljati dakle kako izaći iz krize ne samo kako pokrpati ovaj proračun i kako preživjeti ovu godinu jer očito da je Vladi cilj samo preživjeti ovu godinu ne razmišljajući dublje. Potrebno je dakle napraviti jedan niz reformskih zahvata i u poreznoj politici ovo je jedan od zakona koji je na tom tragu. Sljedeći je Zakon o porezu na kamate itd., u kojem ćemo dakle tražiti rješenja i nudimo rješenja za izlazak iz krize. Nudimo ova rješenja civilizirano, argumentirano, jasno. Žao mi je što to Vlada ne prihvaća ili saborska većina. Nismo za to da, dakle kad kažem da nudimo jasno nadam se i glasno, da je dovoljno glasno ovdje u Saboru. Glasniji su sigurno sinoć bili tu ljudi koji su se okupljali na Markovom trgu međutim, bolje da o tome ovdje raspravljamo i da se ovdje sluša što se govori nego da slušamo prosvjede. Nismo za to da se prosvjedima stvari rješavaju, mi smo demokratska zemlja i treba stvari demokratski ... [[Govornik se isključio, ne čuje se]] da traži rješenja negdje drugdje. Prema tome, predlažemo da prihvatite ovaj prijedlog jer je na tragu gospodarskog oporavka, jer je utemeljen i argumentiran, a nemojmo dozvoliti da nam se stvari i problemi počnu rješavati negdje drugdje a ne ovdje u Sabornici. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je rasprava pojedinačno, uvaženi zastupnik Slavko LInić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Vratimo se samo par mjeseci unatrag u vrijeme donošenja državnog proračuna. Prisjetite se približili smo se brojki nešto manje od 300 tisuća nezaposlenih, gospodarski rast se približava stopi od 6% negativnog trenda, znači pada, u zemlji nelikvidnost od blizu 30-tak milijardi kuna, preko 12 milijardi neplaćenih računa prema državi, po osnovu poreza, doprinosa, investicijski trend negativan u dvocifrenim brojkama, sve manje investicije u zemlji sve veća nelikvidnost. I u ovom Hrvatskom saboru donosimo prijedlog proračuna. S jedne strane Vlada Republike Hrvatske po istom modelu potrošački proračun sa 17 milijardi ili nešto manje od 17 milijardi deficita predviđeno za ovu godinu, sa određenim ograničenjima da bi zadržala potrošnju na prošlogodišnjoj razini sa nekakvom nadom da ćemo imati stagnaciju a ne daljnji gospodarski pad. I prijedlog SDP-a da potpuno drukčije pristupimo izradi državnog proračuna, da potpuno novim gospodarskim modelima porezne politike pokušamo okrenuti trendove u gospodarstvu, da gospodarstvo pokrene rješavanje svoje nelikvidnosti, da se u gospodarstvu pokrenu napokon investicijske aktivnosti, da se u gospodarstvu pokušaju zadržati barem zaposleni da ne ide daljnje otpuštanje i da se na neki način do strukturne promjene postići i pozitivniji rezultati u gospodarstvu. I upravo sasvim drukčijim poreznim politikama možemo mijenjati tokove gospodarstva. Većina u ovom Hrvatskom saboru opredijelila se za vladin model, i što možemo danas reći, situacija je i gora. 334 tisuće 378 nezaposlenih, 37 milijardi nelikvidnosti, neplaćenih računa prema državi preko 13 milijardi, još jedno 20-tak milijardi neplaćenih računa prema državi, ali eto prolongiranih pa se ne može reći da su dospjeli. Ugrožavanje opće funkcioniranje javne službe sve je manje javnih rashoda u proračunu iz razloga što je sve manje prihoda. Investicijski trend još više se zaustavlja a gubici se gomilaju. Bolje reći kada promatramo temelje novog Zakona što će to biti porezi na dobit evidentno i daljnji pad poreza na dobit u ovoj godini jer Hrvatsko gospodarstvo bilježi sve veće gubitke a osim bankarskog sustava vrlo su rijetki koji iskazuju pozitivne rezultate, koji pokazuju dobit na koju će se platiti porez. Da, bez promjena gospodarske politike, bez promjena poreskih politika ne može biti promjena u gospodarstvu. To potvrđuje naš državni proračun usvojen prije svega nekoliko mjeseci, i ono što je najtragičnije u veljači smo ali ni u narednih nekoliko mjeseci ti se trendovi zaustaviti neće. A sada se možemo vratiti na polemiku da li bi ovaj zakon bio od koristi ili ne bi bio. I polemike među nama ovdje u Hrvatskom saboru ono što su i nas zaprepastili, jer evidentno je da postojeća politika ne daje rezultate, bilježimo i dalje raste negativnih trendova, potpuno pasivno pratimo urušavanje gospodarskog sustava, ... nelikvidnost, neinvestiranje, otpuštanje ljudi a tvrdimo da ovaj Zakon bi bio još gori. To je nešto što teoretski je vrlo teško razumljivo praktički još manje možemo razumjeti. Gospodo, je li moguće da ne vjerujemo više gospodarstvenicima. Sve poruke gospodarstvenicima realni sektor mora pokušati izvući Hrvatsku iz krize, realni sektor, a kako se mi postavljamo prema tom realnom sektoru? To su prevaranti, oni će nas pokrasti, oni neće plaćati porez, oni su poreski kriminalci, mi ih nećemo moći pratiti i sve poticaje prema njima to su izgubljeni novci za državni proračun, da to su poruke iz ovog Sabora, a što mislimo o tom realnom sektoru, za kojeg obrnuto smatramo da realni sektor bi nas izvukao iz krize. Klub SDP-a obrnuto smatra. MI trebamo realni sektor, bez realnog sektora nema izlaska iz ovih problema. I zato smatramo treba ostvariti realnom sektoru svaku kunu koju želi on uložiti u investiranje, a poreska uprava radi svoj posao, neka se država organizira kako treba i vjerujmo im neće nas varati. Nisu nas varali ni u ranijem periodu. Isto tako zašto se bojimo ostaviti novce da realni sektor sam pokuša riješiti svoju nelikvidnost, da li brojka od 37 milijardi koju iz mjeseca u mjesec jednu milijardu raste znači da se svi moramo uključiti u rješavanje tog ogromnog problema. Pa ostavimo im dio novca ako ga već želi koristiti, neće nas prevariti, nemojte mi stalno govoriti o bankarskom sustavu, imate sljedeći zakon koji govori o porezu na ogromne kamate, ajmo se obračunati sa tim bankarskim sustavom. Ali ne, bankarski sustav je povod da rečemo nećemo im ostaviti novac ako ga drže za likvidnost, pa kako ćemo riješiti tu nelikvidnost, pa ... jedna drugoj ne plaća, uništavaju jedne druge, zatvaraju se radna mjesta, nema više proizvodnje. Pa ne može se to tako nastaviti. I ono treće, da li smo svjesni da ne možemo riješiti da uopće nemamo nikakvih mjera za rješavanje broja zaposlenih, nemamo ih. Pogledajte zadnje izvješće koje smo dobili od Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja koji govori o poticajima za zapošljavanje. Pa u 2010. 60% manje, svega 46 milijardi. Godinu dana prije 136 milijardi. Znači uopće ne dajemo novce, nemamo nikakvih programa za poticaj gospodarstvenika uz zadržavanje radnih mjesta, zadržavanje zaposlenih. Mi ovdje nudimo novo radno mjesto, nove radnike, pa ostavimo tom privredniku barem porez koje bi mu naplatili za dobit ako već se bavi zapošljavanjem. To je jedna od mjera koja ide direktno poduzetnicima. To je ta razlika. S jedne strane ne vjerujemo u Hrvatskom saboru jer donosimo zakone, donosimo proračune, ne vjerujemo tim poduzetnicima, teoretski pričamo eto realni sektor će nas izvući, a kada predložimo zakone koji pokazuju kojim povjerenjem idemo prema njima, dajemo im mogućnosti, dajemo financijskog potencija, odričemo se dijela sredstava u proračunu da bi na neki način dali njima mogućnosti da pokrenu ove negativne trendove. A sada se vraćam na efekte u proračunima. Pa čujete, ako zaista mislimo da neće doći do okretanja trendova, onda nam nema izlaza. Ali sa ovakvim poticajima mora doći do okretanja trendova. Ali ako dolazi do okretanja, sve ovo što uložimo što se mi privremeno odričemo dijela dobiti, sutra se to vraća kroz veći gospodarski rast, kroz veću dobit, veću efikasnost, veće uspjehe tog realnog sektora. Zato mi očekujemo više novca u proračunu, ne manje. To je naravno nešto što ako ne misli da je to dio ekonomske politike, dio mjera kojima u biti rješavamo probleme u gospodarstvu a nakon toga punimo državni proračun, onda se zaista ne razumijemo. Prema tome, mi smo mislili jedna od mjera. Mi možemo govoriti neće uspjeti, uspjet će. Ali budite uvjereni bez realnog sektora, bez vjere u njega, bez njegovog poticanja hrvatsku ekonomiju neće riješiti nitko. Prema tome, jedna od tih politika je obavezno kako kroz olakšice u porezima na dobit direktno dane gospodarstvenicima mogu riješiti dio gospodarske krize u RH. To je sugestija SDP-a a na vama je da kao većina ocijenite da li ćemo se tome okrenuti.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Linić je netočno naveo da se radi o ugrožavanju javne službe. To je netočno. Kolega Linić pa jesu li mirovine redovite i na vrijeme, jeli dostupna i kvalitetna zdravstvena zaštita osigurana vrlo pristojno, jesu li prava i socijalne zaštite osigurana, jesu, jesu li prava Hrvatskih branitelja osigurana, jesu, ali dobro bi se isto tako bili prisjetiti kada je to bilo kada ste vi bili potpredsjednik Vlade. Bila je uvedena radna obveza liječnika, smanjenje plaće medicinskim sestrama da ne govorim o prosvjetnim djelatnicima kojima su se morali dugovi vraćati kada smo mi došli na vlast i sva ostala prava. Kako je to bilo odgovorno i kako se to radilo i jeli tim bila ugrožena javna služba? Hvala lijepa.
Hvala. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme u 9,54 za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom, na redu je uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Nema ga, gubi pravo na raspravu. Onda je na redu uvažena zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo ja ću se kratko osvrnuti na Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit. Naime, treba reći da je Zakon o porezu na dobit donesen 2004. godine, mijenjan je više puta, zadnji puta 2010. godine kada smo ga gotovo jednoglasno podržali u cilju povećanje porezne discipline obveznika posebice u dijelu korištenja sredstava trgovačkih društava za privatne potrebe, jer je praksa pokazala da zaista postoje poduzetnici koji u poreznom smislu su zloupotrebljavali nabavu pojedenih oblika dugotrajne imovine, dakle koristili su je za svoje privatne svrhe. Činjenica je da porez na dobit po stopi o 20% među najnižim stopama oporezivanja dobiti, što sigurno utječe na konkurentnost hrvatskog gospodarstva. Predlagatelji su nabrojali utvrđene porezne olakšici, oslobođenja i poticaje. Ja sam uvijek za prihvaćanje promjena ako su one stvarno dobronamjerne, ako one imaju svoju svrhu. Nisam nikad da budemo kočničari ako nešto pogotovo ako se to radi vezano uz gospodarstvo. No, imam primjedbi na ovaj konačni prijedlog zakona o izmjena i dopunama Zakona o porezu na dobit. Prvo ono što se vidi, a to je da u članku 1. prijedloga zakona, predlaže se izmjena odredbi kaže Zakona o porezu na dobit iz 2004. godine, međutim Zakon o porezu na dobit imao je još 4 izmjene Narodne novine 90/2005., 57/2006., 14/2008. i 80/2010. godine. Dakle, ako je pisao zakona ne može napisati Zakon o porezu na dobit Narodne novine 177/04. trebao je napisati ove druge izmjene, jer ovako poduzetnik koji je čitao ovaj zakon gledat će samo zakon iz 2004. godine, a neće gledati ove izmjene. I mislim da to tko je stvarno pisao zaista nije pročitao ove izmjene i dopune i da je to po meni neozbiljno. U istoj točki 1. kaže prijedlog uvođenja nove točke 8. izdaci za plaće nezaposlenih u tekućoj godini, to zaista nije jasno. Pretpostavlja da se misli na novozaposlene osobe jer se u obrazloženju članka 1. koristi termin isplaćene plaće za novozaposlene u tekućoj godini, ali mislim ako se piše jedan zakon koji svega je dva članka, onda to mora biti točno. Prema tome, mora gore pisati da je to Zakon o porezu na dobit iz koje godine, izmjene i dopune. To je ono da se vidi da ste ga pročitali da znate uostalom što mijenjate. Ovako mijenjate nešto dovodite poduzetnike u jednu dilemu, jer oni će čitati samo zakon iz 2004. ove izmjene neće čitati. Prijedlog također u točki 1. kaže da se dosadašnje točke 6. i 7. važećeg zakona postaju točke 9. i 10. također se ne mogu uvažiti jer su iste točke brisane zakonom izmjenom i dopunom Zakona o porezu na dobit u 2006. godini. Dragi moji, zaista niste pročitali zakon i tako se zakon ne može predlagati, gdje kažem tri članka koji zaista kada bi prihvatili ja ne znam što bi tu poduzetnici napravili. Što se tiče reinvestirane dobiti onda treba reći, jer se kaže ovako. Ovim prijedlogom, dakle od dva članka dopuna predlaže se u prvom članku, dakle smanjenje porezne osnovice i to računski u PD obrascu prilikom izrade godišnjeg obračuna za reinvestiranu dobit, zadržanu dobit i izdaci za plaće nezaposlenih u tekućoj godini. Kod reinvestirane dobiti je pitanje, dakle kako se ona izračunava, s koje pozicije bilance se ona unosi u PD obrazac čime poduzetnik dokazuje da će tu dobit uložit u investicije, kako će to morati onda opravdati u slučaju da investicijsko razdoblje traje više godina. Da li se stavlja iznos PD obrazac na temelju nekog elaborata ili ono na temelju majke, pa prođe prođe. Činjenica da ako se to stavi, dakle reinvestirana dobit smanjuje se porezna osnovica, a poduzetnik ništa po tom pitanju ne napravi. Koje su sankcije. Ako nema sankcije, onda znači postoji mogućnost da većina poduzetnika manipulira. I znači, po meni zakon treba biti nedvosmislen. Dakle, i ovo je nešto što je zaista nije definirano. Drugo, drugim člankom predloženih izmjena predlaže se dakle povećanje porezne osnovice također putem PD obrasca za kaže se 14 za isplaćenu zaduženu dobit i daje se sljedeće tumačenje, citiram. Isplaćenom zadržanom dobiti smatra se isplata dobiti iz ranijih razdoblja koja nije bila raspoređena i za koju nije bio plaćen porez. Pa meni nije jasno koja je to računovodstvena kategorija zadržane dobiti iz ranijih godina na koji nije plaćen porez kad se zadržana dobit u ranijim godinama utvrđivala nakon oporezivanja. Isto tako, nije mi jasno koje je to vremensko doba ranije razdoblje. Dakle, ako se donosi jedan zakon on mora biti nedvosmislen i točan. I evo sad u raspravi koju je imao gospodin Linić on je rekao, odričemo se dijela sredstava dobiti iz proračuna da bi pomogli poduzetnicima što je zaista, s obzirom da je gospodin Linić evo predlagatelj ovog zakona i kao predlagatelj kaže da ovaj zakon neće dirati sredstva iz državnog proračuna. Dakle, ovdje se odričemo, a ovdje neće dirati. Prema tome, ne treba biti tako licemjeran. Mislim da je to samo zakon koji ide u neke predizborne svrhe, da je on nedefiniran i da onaj tko ga je pisao nije ga ni pročitao i ne zna uopće što se mijenja i na koji način. I ovaj zakon se zaista ne može podržati.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvi je uvaženi zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Nevenka vi ste dobro u svojoj raspravi primijetili, ali mislim da treba još jednu stvar napomenuti. Da je Vlada upravo smanjenjem poreznih stopa na dohodak povećala plaće onoj kategoriji zaposlenika kojima je to najpotrebnije. Vi znate da su uvedene tri porezne stope. Tako su se umanjile ove postojeće i da upravo te porezne stope su doprinijele da su plaće porasle upravo onom dijelu zaposlenika koji imaju niža primanja što je vrlo značajno, tako da što se tiče tog dijela Vlada je u svakom slučaju razmišljala i kroz ova Zakon o porezu na dohodak. Što se tiče ovog zakona mislim da ste dobro primijetili da on ima u svakom slučaju jednu populističku notu u ovom dijelu, zgodno ga je čut, zgodno je vidjeti i normalno da nešto bitno u principu njime se i neće riješiti. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Kunst. Ovaj zakon zaista nije ni pisan da se nešto riješi. Jer kad bi se pisalo onda bi se pisalo na jedan ozbiljan način. Dakle, on bi bio i pravno točan, nedvosmislen i poduzetnici koji bi ga čitali znali bi na koji način postupiti. On je ovako pisan osim toga kažem pročitala sam i da uopće i zakonski nije se u članku 1. nije se ni pozvalo na koji se to zakon mijenja. Dakle, i zakon i ove izmjene i dopune. I ja ponovo govorim da kada neki poduzetnik uzme ovaj zakon da se on ne bi snalazio. On bi znači čitao ovaj Zakon o porezu na dobit iz 2004. godine, a sve ove izmjene ne bi uzeo. Prema tome, on uopće nije ni rađen, nije ni pročitan do kraja. I zaista je pisan samo zbog onoga da se kaže kako je oporba pripremila zakone koje evo većina nije tu htjela prihvatiti. Mislim da je to zaista neozbiljno, a treba i reći tko ga predložio taj zakon s obzirom da je zakon zaista ne stoji, koji zaista nije dobro napisan. Dakle, pripremili su ga zastupnici Zoran Milanović, Milanka Opačić, Dragica Zgrebec, Slavko Linić i Ivo Jelušić. Hvala lijepa.
I replika uvaženi zastupnik Slavko Linić. Izvolite.
Navikli smo u ovom Domu da svaki naš prijedlog, ali svaki naš prijedlog pogotovo u domeni proračunske politike se okarakterizira kao nepismen, nestručan, glup, primitivan. A evo sad smo čuli još da smo dobili epitet da smo ga napisali, a li ga nismo pročitali. Zaista, moram reći takva razina polemike o ovako ozbiljnim stvarima je zaista uvijek upotrebljiva u onom trenutku kad se nema što reći na kvalitetu prijedloga. Mi nemamo ništa protiv. U biti pokušavamo se vama obratiti, ali očito da ove rasprave jedino mogu imati koristi ako ih netko ozbiljni sa strane vidi, pa promatra u čemu se bitno razlikuje. S jedne strane uvreda i štićenje pogrešne politike koja vodi prema katastrofi. I svaki prijedlog koji se pokušava dati iako vaša predsjednica Vlade i naša predsjednica Vlade poziva na rad i pokušaj da se pomogne. Ali naravno, jedno je gluma za javnost a drugo je ovo što imamo uvrijeđe i blaćenje. Nemam ništa o vama i mogu biti nepismen i nestručan i neznalica i glup. Ali morate nešto znati, najmanje me briga što vi mislite o meni. Ja pokušavam komunicirati sa vama, vi nastojite vrijeđati. Nemam ništa protiv, ali još nešto morate znati. Možete govoriti o mjerama Vlade ali probajte objasniti kako ste došli do 334000 nezaposlenih, do pada plaća, do rasta strateških prehrambenih artikala Republike Hrvatske, do enormnog rasta energije, do zaustavljanja investicija i do nelikvidnosti od 37 milijardi. Samo to objasnite i kad ćete mijenjati politiku da zaustavite upravo ovu katastrofu koju vi sa svojim bezobraznim ponašanjem prema ijednom prijedlogu nastojite i nadalje voditi.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Nevenka Majdenić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa zaista nisam, evo nisam mislila da ćete se uvrijediti, ali zaista. … [[Upadica se ne razumije.]] Pa jesam, pročitala sam ime, ali ako kažete u članku 1. u Zakonu o porezu na dobit, onda vi morate znati, ako ste nekad pisali nešto, primjenjivali zakone, da onda ako pišete "Narodne novine", br. 177/04. onda morate reći dalje nastavak "Narodne novine", 90/2005., 14. i to. Prema tome, jer ako vam poduzetnik uzme ove izmjene, ovaj zakon, on će gledati Zakon o porezu na dobit iz 2004. Možete se vi smijati koliko god hoćete, ali da radite na tom poslu ozbiljno, odgovorno, da vodite neko računovodstvo ili financije nekog poduzeća, onda bi morali znati da je to jako bitno. Meni nije jasno, kako vi svi niste primijetili da ste pogriješili u članku 1., odnosno točka 8. gdje ste rekli izdaci za plaće nezaposlenih u tekućoj godini. Pa tko plaća nezaposlene u tekućoj godini? Kako ste mogli to napisati? Pa recite mi je li to glupo? Mislim da je glupo. Može biti na novozaposleni, ali vi ste tu pogriješili, imali ste taj prijedlog zakona, rekli ste koliko. Evo od 18. studenog mogli ste napraviti amandmane, izmjene svog zakona, mislim da bi to bilo najbolje. Ovako je neozbiljno, zaista zakon niste pročitali, ne znate što mijenjate, i prepuštate onda da netko to drugi onda riješi.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravu. Na redu je uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Ministarstva financija, cijenjeni kolegice i kolege. Da bismo mogli relevantno raspravljati o, i govoriti o porezu na dobit i o eventualnoj potrebi oslobađanja plaćanja poreza na dobit, moramo poznavati glavne elemente i kategorije. Moramo poznavati porezni sustav, moramo poznavati proračunski proces, moramo poznavati strukturu hrvatskog gospodarstva, moramo znati strukturu subjekata u ukupno ostvarenoj dobiti, moramo znati čitati bilance, čitati bilance realnog sektora, čitati bilance i financijskog sektora. Moramo i znati da porez na dobit nije porezno opterećenje gospodarske aktivnosti, to je porez na efekte gospodarske aktivnosti na konačni učinak, i to samo na pozitivne efekte. Moramo znati da u Hrvatskoj dobit skoro se isključivo generira izvan realnog sektora, i to najviše u financijskom sektoru, bankama, leasing društvima, osiguravajućim kućama, pa u telekomunikacijama, TDR-u, veledrogerijama, i monopolističkoj trgovini. Tamo se generira dobit. Bilance realnog sektora su u katastrofalnom stanju, tamo skoro pa nema dobiti, i to moramo biti svjesni, i to tamo nema dobiti upravo zbog ovih drugih gdje se ostvaruje 90% ukupne dobiti, a zapošljavaju samo 7 do 8% ukupno zaposlenog stanovništva. To je problem koji moramo znati. Moramo i znati da bruto dodana vrijednost se ponajviše kreira u financijskom sektoru, ne u realnom. Moramo i znati da oslobađanje poreza, plaćanja poreza na dobit ima ekonomsku logiku samo ako se dobit uključuje u investicijski ciklus, a u financijskom sektoru se zadržana dobit ne zadržava u investicijskom ciklusu i zato nema nikakve ekonomske logike niti društvene opravdanosti takvu dobit oslobađati plaćanja poreza na dobit. A moramo znati sve to radi toga da znamo koga bismo eventualno oslobađali plaćanja poreza na dobit. Hoćemo li osloboditi plaćanja poreza na dobit telekomunikacijski sektor, koji je svu dobit ostvario na patentima iscrpljivanja, iscjeđivanja hrvatskog gospodarstva i hrvatskih građana? I to na najbeskrupulozniji način i najskupljim impulsima na svijetu? Hoćemo takve osloboditi? Ja ne bih nikada. U svojim promišljanjima vodilja mi je ekonomska logika, ekonomska zakonitost, i opći društveni, odnosno nacionalni interesi, i ta mi logika priječi da se primjenjuje metodologija kakva je bila recimo u vrijeme kad se oslobodila Pliva 3 i pol milijarde kuna dobiti, a kasnije te 3 i pol milijarde završile u Švicarskoj na računu jedne druge tvrtke. Ta vodilja mi i sad priječi dati suglasnost na oslobađanje poreza na dobit bankama, kao što je bilo Privrednoj banci Zagreb kad se prodala i od toga nije imala nikakve koristi Hrvatska, niti hrvatsko društvo, nego samo privatna korist je bila. Ista vodilja mi kaže da ne mogu dati suglasnost da se oslobađaju subjekti financijskog sektora. Tražite da se podrži oslobađanje poreza na bankarski sektor, da oslobodimo one koji su ostvarili 30 milijarda kuna dobiti u posljednjih godina, da oslobodimo Zagrebačku banku od poreza na plaćanja dobiti koje nikad nije privatizirana, koja ostvaruje milijarde kuna dobiti, i tu zadržanu dobit koristi da bi isplatila dividendu, odnosno dionice svojim članovima uprave, i tim izbjegavaju porez. Nikada za to neću dati suglasnost. Da oslobodimo poreza na plaćanja dobit glavne protagoniste kapitalizma, sa neljudskom dimenzijom? Da oslobodimo poreza one koji promiču visoku razinu nepravednosti forsirajući profitnu orijentaciju na uštrb čovjeka? Da takve oslobodimo poreza na dobit? Da oslobodimo glavne protagoniste raslojavanja hrvatskog društva? Ne. Takve nikada neću dopustiti da se takvi oslobađaju plaćanja poreza na dobit. Da oslobodimo one kojima je novac postao religija? Da oslobodimo plaćanja poreza na dobit one koji milijune eura bacaju da bi se u javnosti prikazali svoja lica u drukčije svijetlu nego što im je stvarno lice? Da im lice bude ljepše? Da takve oslobodimo poreza na dobit? Lice koje ne održava stvarni karakter njihov. Lice koje nije lice, nego maska, a te maske su maske neiskrenosti, i licemjerstva i sluganstva, i to inozemnog sluganstva. A kad bismo i učinili i oslobodili ih poreza na dobit, što bismo dobili? Hoće li zbog toga eventualno doći do smanjenja kamatnih stopa? Neće ni za jedan promil. Hoće li zbog toga doći do smanjenja cijena telefonskih impulsa, smanjenja cijena cigareta ili lijekova? Neće. Hoće li zbog toga doći, da se bar jedan zaposli više? Neće sigurno. Hoće li zbog toga doći do povećanja bruto društvenog proizvoda, bar za jedan promil? Ma neće sigurno. Pa hoće li doći i do jednog pozitivnog ekonomskog efekta zbog toga? Neće. A kako onda mogu podržati ovakav prijedlog? Da budem za oslobađanje poreza na dobit onih koji zarađuju najviše na državi, koji joj javno poručuju vi ste rizična zemlja, vi ste prerizična zemlja vaš dug ćemo financirati sa 6 ili 7% kamata. Najprije ih oslobodimo poreza na plaćanje dobit, a onda oni nama poruče vi ste prerizični. Pa kako tako smo prerizični? Pa ako smo toliko prerizični zašto nijedan vlasnik nije još nijednu banku zatvorio u RH zbog te rizičnosti? Kako smo rizični kad svu kreditnu aktivnost banke kreiraju isključivo iz domaće štednje ne koristeći monetarni multiplikator uopće. Zašto banke ne odlaze iz Hrvatske? Zato što im je ovdje najudobnije, toplije nego igdje na svijetu, toplije im je ovdje nego na Mauricijusu. I da takve oslobađamo. Ne. Što Hrvatska ima od toga da oslobodimo one koji će eventualno dobit deponirati kod banaka i imati visoku kamatnu stopu na takve depozite. Hrvatska nema od toga ništa, ima samo velike štete kroz visoke pasivne kamatne stope. Da oslobodimo osiguravajuća društva ili društva za upravljanje fondovima koji fiktivno, tržište nekretnina palo, a oni fiktivno povećavaju knjigovodstveno svoju cijenu nekretnina i imovinu svoju i na to naplaćuju naknade. Da i takvu dobit oslobodimo? Nikad neću na to pristati, nikad neće za to moja suglasnost biti. Hoćemo li plaćanja poreza na dobit osloboditi kartelsku veledrogersku organizaciju koja je svoje carstvo financijsko izgradila na državi i na bolesnim građanima? Ni takve neću nikada dati suglasnost da se oslobodi poreza na dobit. Nikad neću moći dati suglasnost da se oslobode poreza na dobit oni koji su svoj život pretvorili u život, isključivo život bonusa i privilegija. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I sada imamo ovako jedan ispravak netočnih navoda i 11 replika. Pa idemo redom. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Ivo Jelušić, izvolite.
Hvala. Ispravljam netočan navod kolege Marića da je riječ ovdje o oslobađanju od plaćanja poreza na dobit. Nije intencija prijedloga da oslobodimo bilo koga od plaćanja poreza na dobit. To je netočno, nekorektno i stanovito podvaljivanje. Dakle, ne oslobađamo mi poreza plaćanja, dapače ovaj zakon ja sam rekao da ne ide u tom pravcu. Mi želimo da svak onaj tko dobit isplaćuje da i plati porez. Ovdje samo želimo da ona dobit koja se ne isplaćuje, koja ne završava u džepu vlasnika da se na nju ne plaća porez i da ona ostane u tvrtci da se s njom može raditi i plaćati dobavljače, plaćati radnike i ostalo. Dakle, ne tražimo oslobađanje od plaćanja poreza na dobit nikoga tko dobit tu stavlja u svoj džep i tko će nju trošiti za svoje potrebe, ali tražimo za onaj dio dobit koja će se reinvestirati i uložiti u novi razvoj i za onaj dio dobiti koja će se ostaviti u tvrtci kao obrtni kapital za plaćanje dobavljača, radnika i ostalo. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo na replike. Prvo je uvažena zastupnica Nevenka Majdenić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Marić ja se zaista slažem s vama da kad se donosi ovakav jedan zakon da se moraju poznavati računovodstvene politike, mora se znati gdje to što sjeda u bilanci u PD obrascu, bez toga ako nemate znanje onda ne možete ni predlagati zakone. Slažem se s vama, vi ste jako dobro iznijeli, tko bi imao na neki način povlastice vezano uz ovaj zakon i slažem se s vama da zaista te ne treba osloboditi, ne treba im dodati dodatne neke beneficije, neke dodatne bonuse. Ono što je također važno kod svih tih zakona, ja sam evo govorila o tome da ovaj zakon zaista nije, možda je bila želja, ali nije dobro napisan, zaista mora biti točno pravno, to ima i pravnike pa to treba i provjeriti. Staviti sve članke koje treba ako se nešto želi. Ali, evo jedan primjer zakona koji je doveo do velikih posljedica i vezano uz likvidnost, a isto tako i uz isplatu ovih plaća bez doprinosa. Znamo da je to Zakon o platnom prometu iz 2002. godine jer je onda dakle ta institucija imala pravo prije kontrolirati. Dakle, kad donese neka firma plaću onda su se kontrolirali i neto i bruto, odnosno i doprinosi i porezi. Nakon toga novi Zakon o platnom prometu više toga nema. To je posljedica jednog zakona iz 2002. godine, zakona dakle koji je donio SDP i njihova koalicija i to je evo primjer jedan kako treba voditi računa o tome što taj zakon u konačnici donosi. Dakle, on mora biti imati jednu pozitivnu namjeru, ali mora biti dobro i napisan. Evo, u tom mislim da.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Majdenić ovakav prijedlog bih podržao kad bi dobit ukupna u RH bila uglavnom generirana u realnom sektoru. Onda ima smisla da se zadržana dobit ne plaća porez na dobit i da se ostvaruju investicije. Međutim, ako se generira dobit isključivo izvan realnog sektora onda nema nikakve ekonomske logike da se ne plaća porez na dobit jer on ne može polučiti nikakve pozitivne ekonomske efekte. Ali, ako se nešto ima slučajeva kad bi se oslobodilo plaćanja poreza na dobit i ako očekujemo time pozitivne ekonomske efekte onda takav prijedlog treba podržati. Međutim, zbog ovakvog, kad u financijskom sektoru je isključivo dobit i ta dobit nije dio investicijskog ciklusa onda ne možemo očekivati pozitivne … efekte niti će to utjecati na povećanje zaposlenosti, niti će to poticati gospodarsku aktivnost niti investicije. Jednostavno ovo nema ekonomske logike onda. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je replika uvaženog zastupnika Gordana Marasa, izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Mariću upravo ste rekli jednu od stvari zbog čega je i dobar ovaj zakon. Upozorili ste na veliku dobit u jednom sektoru, u jednom području gospodarstva koja odlazi iz Hrvatske. Ukoliko se zalažete da ta dobit i da taj novac ostvaren gospodarskom aktivnosti u Hrvatskoj ostane u Hrvatskoj trebali bi podržati ovaj zakon. Jer ukoliko se plati porez na taj dobit i ona se isplati taj novac će otići iz Hrvatske, kada govorimo o bankama. Ukoliko banke budu natjerane da reinvestiraju dobit i imaju neki ekonomski interes i smisao iz toga ostat će novac u Hrvatskoj. Znači, upravo je to logika kojom smo se vodili da se novac iz Hrvatske ne izvlači. A kada govorimo o dobiti banaka problem je gospodine Mariću taj što je vaša Vlada jedan od najboljih komitenata tog sektora i tih banaka zadužujući se po stopama od 6, 7% teško mogu onda banke spustiti hrvatskim građanima stope ispod toga. I tu je temeljni problem i tu ga treba rješavati i onda će bankarski sektor imati zanimljiviju tržišnu utakmicu i niže kamatne stope. I zbog toga ja se nadam da ćete podržati i promijeniti do kraja rasprave svoje mišljenje o ovom Zakonu zbog toga jer on upravo ide u tom smjeru da dobit ostane u Hrvatskoj, a ne da se izvlači iz nje, da ostane u njoj, da se zadržana dobit reinvestira, da se otvaraju radna mjesta i da od toga Hrvatski građani imaju koristi.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Kolega Maras i do sada nitko bankama, niti su bile stimulirane, niti je itko onemogućavao isplatiti svoju dobit dioničarima, a nisu isplaćivali, iz svojih uskogrudnih interesa, ne interesa Republike Hrvatske, što se mene tiče i interesa Republike Hrvatske neka slobodno banke isplaćuju svoju dobit svojim vlasnicima, ništa od toga neće imati štete po Republiku Hrvatsku. Jer od zadržane dobiti ona povećava vrijednost i bogatstvo samo dioničara, a nikakve nema koristi ni Republika Hrvatska niti bruto domaći proizvod. Neka oni svoju dobit isplaćuju slobodno, to neće utjecati ni na likvidnost ni ništa jer oni ionako imaju viška likvidnosti, a cijelu svoju kreditnu likvidnost pokrivaju isključivo iz domaće štednje bez upotrebe monetarnog multiplikatora. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je replika uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Evo kolega Marić vi ste primijetili da od ovog Zakona netko ima koristi, kao i od svih ostalih Zakona koje SDP predlaže, u jednom imaju poslodavci, u drugom zaposlenici itd., to je sve zgodno, populistički ali sve na štetu proračuna, koji je u svakom slučaju i sada nedovoljan. Ne treba zaboraviti da ovih dana treba vratiti 950 milijuna eura za obveznice izdane 2001. godine, da iz ovog proračuna svi očekuju povećanja, da treba namiriti masu tog o čemu zapravo svi pričamo, ali pogledajmo malo prije čujem prijetnju kolege Marasa, srušit će oni vas, vidjet ćete vi ovo, hvala kolega Maras ali oni spominju nas i vas zajedno, tako da ne budu tu prevelika očekivanja. Pa da malo vidimo, čujemo također o nezaposlenima, nezaposlenih je 2002. godine u 3. mjesecu bilo 415 tisuća, 415 tisuća i kolege dragi ne bojte se za taj rekord mi ga srušiti nećemo. Ostat ćete zapamćeni sigurno u povijesti kao Vlada koja je proizvela najviše nezaposlenih. Vaša strategija koju nudite stvarno je super, evo vaš glavni ekonomski, politički analitičari govore da u kukuriku koaliciji najvažniji gospodarski strateg je Radmir Čačić koji je uz pohvalu isplatio plaće radnicima Coninga upravo sada za 10. mjesec. Tako, vi ste veliki borci protiv onih koji ne isplaćuju plaće radnicima, a vaš najvažniji partner koalicijski u kukuriku koaliciji je onaj upravo koji ne isplaćuje, a to prešutite kao i niz drugih stvari, kao sve one posljedice koje iz predloženih vaših zakona trebaju ići. Hvala.
Odgovor na repliku.
Kolega Markovinoviću kada spominjete dobit banaka nije točan podatak da su banke u prošloj godini ostvarile 4 milijarde kuna dobiti, taj podatak nije potpun samim time nije ni točan. Tu nisu uključeni njihova leasing društva, osiguravajuća društva, holding društva, sjetimo se nekretnine neke, nisu uključeni društva za upravljanje mirovinskim fondovima, mirovinski fondovi njihova dobit je puno veća od ove dobiti, najmanje još za trećinu. Oni su svoju dobit uvećali onda za 30% i to u vremenima najveće ekonomske nevolje u Republici Hrvatskoj, a moramo znati da dio te dobiti čine pozitivne tečajne razlike koje banke sa 31. 12. podvuku crtu i odlučuju kolike će biti. Zar je to virtualnu dobit mi moramo osloboditi plaćanja poreza na dobit, na to ne mogu pristati nikada.
Sljedeća replika gospodin zastupnik Boris Kunst.
Kolega Marić meni je potpuno jasna vaša žuč što se tiče financijskog sektora u Hrvatskoj ali vratimo se u povijest i vidimo to su ustvari sada što se dešavaju posljedice. A posljedice čega? Posljedice privatizacije financijskog sektora u Hrvatskoj, a prisjetimo se kada se upravo taj financijski sektor u Hrvatskoj najviše privatizirao, prisjetimo se tog razdoblja. To je razdoblje bilo kada je SDP bio na čelu koalicije na vlasti i tada nije razmišljao kakve će posljedice biti na građane, kakve će kamate biti po te građane jednog dana tako da meni ovaj zakon o porezu na dobit izgleda čišćenje nečije nečiste savjesti i jednostavno moramo vidjeti i ja sam za, kako oporezivati te banke koje stvarno bezobrazno visoku dobit vuku u Hrvatskoj, imaju ogromne kamate i onda čujete od nekih čelnika banaka kažu je veli mi možemo sniziti, sniziti ćemo kamate ali tek kada Hrvatska uđe u Europsku uniju zato jer smo sada mi prerizična zemlja, to je totalni bezobrazluk ti isti ljudi su bili na čelu banaka i prije nego su bile privatizirane. I gdje je tu osjetljivost prema tom Hrvatskom građaninu, nema. Na žalost to je problem. Vi ste u svojoj raspravi rekli da kada bi se ovaj Zakon prihvatio da se faktički njime ne bi ništa postiglo što se tiče otvaranja novih radnih mjesta, a ja vas pitam da li bi se nešto postiglo da se sačuvaju pojedina radna mjesta da ne bude još većih otpuštanja itd. I onda mi je interesantno kada kaže gospodin Linić, dajte da vidimo zašto ova vlast ne kaže javnosti zašto je došlo do nelikvidnosti, nezaposlenosti tolike, to bi sada isto da ja vas pitam zašto vi niste objasnili građanima zašto je bilo 420 tisuća nezaposlenih, 120 tisuća radnika koji su radili nisu primali plaću, kako je došlo do smanjenja plaće državnim službenicima, namještenicima, zamrzavanja plaća itd. To je sada jedan krug o kojem bi se moglo razgovarati do jutra.
Goran Marić izvolite.
Hvala lijepa. Toliko ste mi kolega KUnst kazali ne mogu vam odgovoriti u 10 minuta, ali naravno da neće doći ni do jednog zaposlenog više ali sam siguran da će nastaviti sa otpuštanjem. Taj financijski sektor svu svoju proizvodnju koju je digao na najveću moguću razinu i iznad svih prosjeka Europske unije isključivo su povećali na račun otpuštanja zaposlenika i oni tom procesu neće stati oni će i dalje na tome inzistirati. Dakle, pozitivnih ekonomskih efekata od ovoga ne može nikako biti, a kakva je njihova osjetljivost prema građanima najbolje pokazuje činjenica da su implasirali 127 milijarda kuna kredita i na tome samo u prošloj godini zaradili 11 milijarda kamata bez naknada, bez provizija, bez drugih troškova. Eto kako su oni osiromašili Hrvatsko društvo, eto kako su oni osiromašili hrvatsko društvo, a istodobno nisu htjeli financirati hrvatsko gospodarstvo i hrvatske tvrtke, a ovo sve ide u korist velikih banaka, a male žele uništiti, a hrvatsko gospodarstvo su upravo spasile u RH, ali sa visokim troškovima koji su isti kao i za velike banke sa tim represivnim mjerama njih se onemogućuje i dovodi u opasnost da čak i propadnu, a to će tek biti najveća šteta za gospodarstvo RH.
Gospođa zastupnica Karmela Caparin, replika.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo kolega nisam ekonomista ali svojom raspravom ste me potaknuli da se javim za repliku. Dobro ste rekli da moramo poznavati strukturu gospodarstva u RH da moramo poznavati strukturu subjekata u ostvarivanju dobiti i jedan od tih subjekata su farmaceutske kuće. Veliki broj farmaceutskih kuća ima ogromnu dobit. To je takva konkurencija i međusobno nadmetanje gdje su uključeni određeni mediji, onda se stvori takva jedna atmosfera, je to taj lijek trebamo, to cjepivo trebamo. Nedavno smo imali primjer jednog cjepiva koje se nastojalo uvesti u redovni program cijepljenja, što je potpuno besmisleno jer još nemamo niti istraživanja za taj lijek, ni koje su posljedice, ni kada treba docijepiti, dakle besmisleno da uđe u redovni program, iako ga naravno ne treba odbaciti. Ali veliki gradovi kao što su Zagreb su potpuno počeli cijepiti određenu populaciju i neki drugi gradovi u RH a drugi pak to cjepivo nisu ni dobili. Dakle, stvorena je jedna kampanja potrošnje i prodaje tog cjepiva. Ne samo na tom cjepivu nego na određenim drugim lijekovima gdje određene tvrtke zaista imaju monopol nad tim lijekovima i gdje imaju strašnu dobit. Za mene je nezamislivo da bi se takve tvrtke sa tako velikom dobiti oslobodile plaćanja poreza na tu dobit. Hvala.
Gospodin zastupnik Slavko Linić, replika.
Kolega Mariću, zašto toliki strah i nepovjerenje. 93% hrvatskih gospodarstvenika su mali i srednji poduzetnici i obrtnici koji rade temeljem Zakona o dobit, 93%. Njihova ukupna masa dobiti je mala, ali još uvijek potrebna Hrvatskoj i potrebna da se dobro usmjeri. Gospodine Mariću pročitali ste i ostale naše zakone, a ja vas podsjećam na Zakon o doprinosima, gdje smanjujemo doprinose ali zato tražimo uvođenje poreza na kapitalnu dobit i SDP taj porez već 5. godinu inzistira. Zašto? Jer mi se ne slažem da Telekom uzima dividendu odnosi u Njemačku, a Njemačka država na zaradu telekoma zaračuna dobit, porez. Isto tako se slažemo da bankari kod isplate dividendi plate porez na isplaćenu kapitalnu dobit. Da, 5 godina vam SDP nudi i sada ovom paketu on veli, ako banke koje će morati otpisati jer 37 milijardi kuna, tu su i njihovi novci, morat će otpisivati i spašavati hrvatsko gospodarstvo a tada će trebati dokapitalizirati banke. Pa velimo kada dokapitalizirate da biste spašavali hrvatsko gospodarstvo bit ćete oslobođeni poreza na dobit, ali ako idete u dividendu onda ćete ga platiti. Ali vidite nećete promjenu poreskih ponašanja, to je problem. Znači mi kada velimo da investicije, da spašavanje hrvatskog gospodarstva i banke moraju zajedno s državom spašavati, tada ćete biti oslobođeni poreza na dobit, ali vaša dividenda platit ćete porez, dat ćete Hrvatskoj državi, ali vi neće promjenu poreske politike. Zato pogledajte cijeli koncept.
Odgovor na repliku.
Kolega Linić, jesam za promjenu porezne politike ali sustavno i treba izanalizirati i ne donositi parcijalno i tijekom godine. Porezni sustav se treba mijenjati krajem godine i to cjelovito. A vi ovdje govorite samo o isplaćenoj dobiti, a ja govorim i o isplaćenoj i o zadržanoj. Zadržana dobit u telekomunikacijama i u financijskom sektoru, bankarskom sektoru nema nikakvog ekonomskog efekta i vi ste toga svjesni. Telekomunikacijski sektor će ta sredstva samo deponirati kod banka na što ubire i sada 6,5% kamatu. A u bankarsko-financijskom sektoru zadržana dobit ne čini dio ne zadržava se u investicijskom ciklusu i nema nikakvog financijskog i ekonomskog efekta. Zato nema logike da na zadržanu dobit se ne isplati porez na dobit. A točno je da 93% što ste vi kazali mali čine ukupnu gospodarskih subjekata, ali 93% ukupne dobiti ostvare upravo ovi kojima se ne bi smjelo dati mogućnost da se oslobode plaćanja na dobit. Znači ... u koristi 93% da bismo pridonijeli nekima koji čine 7%. To nije ekonomski logično nikako i to ne mogu podržati nikako ali razgovarajmo samo o ovom zakonu a ne o paketu zakona, jer je ovo na dnevnom redu. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec, replika.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Mariću, ovaj zakon se odnosi na sve poduzetnike, dakle ne na financijski sektor i telekomunikacijski sektor, ili farmaceutski kao što smo tu mogli čuti. Dakle, ako i u bankarski sektor ako reinvestira svoju dobit dakle povećava temeljni kapital, dobiva se određena sigurnost. Vjerojatno su i izvori sredstava tada mogu biti povoljniji. Ako zadržava dobit, ne isplaćuje dividendu tada povećava svoju likvidnost, tada će biti veća količina novca u opticaju, u ponudi, sigurno da neće moći zadržavati ovako visoku kamatu, neće imati razloga da ima visoku pasivnu kamatu. Slično je sa telekomunikacijskim sektorom. Zašto bi godišnje milijardi kuna isplaćene dividende neoporezivane u Hrvatskoj, a stečene u Hrvatskoj, poslovanjem u Hrvatskoj naplatile neke druge države? Najmanje 2,5 milijuna kuna godišnje odlazi isplaćene dividende koja nije oporezivana u Hrvatskoj. Ja se slažem s vama, u Hrvatskoj je najbolji život, život na bonus i privilegije kao što ste to rekli, ali što radi naša Vlada da dozvoljava da se lijepo živi na bonusima i privilegijama? Ništa na žalost.
Odgovor na repliku.
Kolegice Zgrebec, kada ste kazali o bankarskom sektoru, jednog dana će se pokazati gdje je glavni problem, jednog dana će se pokazati čija je odgovornost bila za sve i tko je čije interese promicao. Ja se jedino nadam da taj dan neće doći prekasno. Ali istina će izići na mjesto. Još uvijek laž trči po Hrvatskoj, a istina tek obuva cipele. Ali kad ste spomenuli farmaceutsku industriju, njoj najmanje vjerujem. Pa upravo u farmaceutskoj industriji je taj koji je završio na mjesto predsjednika uprave najveće vele drogerije oslobodio Plivu 3 i pol milijarde kuna poreza na dobit tobože zbog istraživanja. I odmah nakon toga zasjedne na mjesto predsjednika uprave te najveće vele drogerije. I da takve sada oslobađamo poreza na dobit? To zaista je u sukobu sa zdravim razumom, sa ekonomskom logikom to napose. Hvala lijepa.
Hvala. Sad imamo jednog prijavljenog za repliku koji se, predsjedavajući je malo nečitko napisao. Tko je sada prije kolegice Ingrid Antičević Marinović se prijavio za repliku? Ne, vi ste poslije. Ima li netko prije još? Molim? Niste vi. Vi ste treći, vi ste upisani. Ali ovaj sad jedan koji je tu. Kolegice Ingrid Antičević Marinović, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolega Mariću. Odbijajući ovaj naš prijedlog govoreći da nije sustavan zaboravljate čitav paket prijedloga zakona koji SDP predlaže. To odbijate i onda se stalno fokusirate na dobar ugodan život onih koji žive na bonus, privilegije okomljujući se na financijski sektor. Ja se tome ne čudim i to možda činite s pravom. Međutim, ono što vam je replicirala i kolegica Zgrebec tko je njima omogućio takav lagodan život? Tko je bankama omogućio da građanin kad ne plati zadnju ratu za svoj stan ili za svoju kuću ostaje bez kuće? Mi smo predlagali i protivili se tome. Vi ste svi digli ruku za to. Predlažemo zakon kojima će banke biti destimulirane da povisuju kamate na stanove, na nekretnine. Vi to odbijate. Porez također na dividendu, kapitalnu dobit. Sve to odbijate, a sve to sada spominjete. Prema tome, Vlada kad govori dajte, pomognite, učinite nešto zaista ne može se pomoći onome tko neće da mu se pomogne. Ali što će učiniti vaša predsjednica stranke i predsjednica Vlade. Ona će lijepo zamoliti, zato nemojte ništa brinuti za banke jer će gospođa Kosor lijepo zamoliti banke. Ali kako su se oni uskobečili i digli na zadnje noge pitanje je hoće li imati hrabrosti da ih zamoli, pa onda joj vi u tome pomognite. Međutim, znate što? Dok Vlada koja se ponaša kao ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]] čizmom ide na njih ja ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]] [[Upadica Šeks: Hvala lijepa. Odgovor na repliku.]] ali dok banke kucaju na vrata građanima znajte da građani neće biti tako pristojni kad budu kucali na vrata Vlade.
Izvolite.
Kolegice Antičević, nisam zaboravio ništa kako ste me prozvali samo govorim o točki koja je na dnevnom redu, a ne o drugim kojima nisu na dnevnom redu. Ne govorim ni o uzrocima jer to nije isto na dnevnom redu koje je dovelo do ovakvog stanja. Zašto i kako je privatizirana, a nije nikad privatizirana Zagrebačka banka. Pa neću ja o tome istraživati! To nek' Državno odvjetništvo već jedanput istraži. I da nije ni jedne lipe došlo od prodaje te banke u proračun Republike Hrvatske. Ali ne mogu da ne plate porez na dobit primjerice nekretninski fondovi, društva za upravljanje fondovima koji žive od države, žive od naknade. A kada im se prepriječi institucija kontrolna, državna onda kažu meni je neprijatelj, nama su neprijatelji državne regulatorne institucije. Nisu njima neprijatelji državne institucije, nego je njima neprijatelj zakon ako posluju nezakonito. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Zlatko Koračević, replika.
Hvala lijepo. Pa kolega Mariću, vašoj raspravi koja mogu reći da je korektna jer ste se vezali samo na jedan mali segment – bankarski sektor. Jest da se ovim vašim odgovorima na dosadašnje replike i sami priznali da segmetarno ovaj zakon ne vrijedi promatrati nego ga treba promatrati u sklopu svih ovih zakona koje su kolege iz SDP-a ponudile. I jednostavno ne želim vjerovati da u tom kontekstu i vi ne sagledavate rješenje tog problema. Međutim, kad govorimo o bankarskom sektoru na kojega ste svi vezani činjenica da poslovanje banaka u jednom ogromnom nesrazmjeru sa poslovanjem gospodarstva. I činjenica je, a i vjerujem da ćete se složiti i želim čuti od vas da li u ozbiljnoj, odgovornoj zemlji koja je pametno vođena i koja razmišlja o socijalnim kategorijama ovakav eksces može dogoditi, da bankarski sektor posluje dobro, a gospodarski loš. Činjenica da s 50% financijskih tokova s obzirom da smo visoko centralizirana država upravlja Vlada Republike Hrvatske s 50% ukupnih novčanih tokova. Da li Vlada Republike Hrvatske ima u svojoj strategiji, da li Vlada Republike Hrvatske pokušava mijenjati nešto? I sigurno da reinvestirana, oslobađanje poreza na dobit za reinvestiranu dobit nije dovoljna. Sigurno da je prvi korak snažno oporezivanje ekstra profita. Sigurno da je to prvi korak. Sigurno da iza toga slijedi ovaj drugi korak a to je oslobađanje poreza na reinvestiranu dobit. Ali za to treba imati strategiju. Sasvim sigurno da upravljanje financijskim tokovima, da dobro upravljanje financijskim tokovima ne može se mjeriti sa pod navodnicima fantastičnim uštedama na vodu sa borovnicom i spajalicama. To sasvim sigurno nije jedna odgovorna strategija u upravljanju financijskim tokovima.
Hvala. Odgovor na repliku.
Kolega Koračeviću, nisam se koncentrirao samo na bankarski sektor. Naglasio sam, koncentrirao sam se na sektor koji ostvaruje 90% dobiti u Republici Hrvatskoj, a to je financijski sektor u koji ulazi i bankarski i svi drugi, a to je i telekomunikacijski sektor. Naveo sam vele drogerije, naveo sam TDR, naveo sam i monopolističku trgovinu. Znači, one, samo one koje ostvaruju dobit. I ovim zakonom se pogoduje samo njima, a ne realnom sektoru gdje se ne ostvaruje dobit. Primjenom ovog zakona šteta po proračun bi bila 5 milijarda kuna, a pogodovalo bi se ovima koji najveću dobit i imaju još za 5 milijarda kuna. Hvala lijepa.
I gospodin zastupnik Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo skoro sam odustao od replike, pitaju mene kolege tu pa što ćeš ti replicirati Mariću, a ja kažem, ja od Marića uvijek nešto naučim i pozorno ga slušam, kao što ga puno puta i kolege sa lijeve strane pozorno sa odobravanjem slušaju, ali kada nekako im se suprotstavi, e onda se malo mijenjaju pravila igre. Ali sam zapamtio jednu stvar kolega Mariću gdje ste rekli da se dobit generira izvan realnog sektora, i tu ste spomenuli redom banke, a meni je zapelo malo za uho TDR. Naravno da ne mogu ja o TDR-u raspravljati, niti sam dovoljno stručan itd., ali kao liječnik mogu spomenuti malo koje su štete i posljedice pušenja, pa se preko 3 milijarde izdvaja za liječenje, posljedica pušenja, 10% bolovanja su viša pušača nego nepušača. Samo spominjem, a da ne govorimo o zloćudnim bolestima glede čega smo donijeli rezoluciju. Pa se onda prisjetimo s koliko smo teškoća donesli one zakone, glede pušenja i omogućavanja zdravog življenja onima koji ne puše, pa to nam ostaje trajni cilj i trajna potreba da radimo glede zaštite, i u tom dijelu bez obzira i na dobit ne smijemo sustati i moramo nastaviti ustrajati. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
Kolega Milinkoviću, iznenadili ste me sa ovom definicijom generira se dobit izvan realnog sektora. To vidim da ste u kratkom vremenu puno naučili. I kazali ste da, TDR ste spomenuli. Pa zamislite da zadržanu dobit TDR-a oslobodimo plaćanja poreza na dobit, da s tom zadržanom dobiti kupuju ostatak Hrvatske i druge firme po Hrvatskoj, da kupuju dionice INA-e kao što su imali namjeru, kazali su pa 5 milijardi kuna da mi kupimo dionica pa to nas košta nešto to, za uzvrat ćete vi nama dobiti Plomin, HEP, već došli sa jednim odvjetničkim uredom sa gotovim ugovorima da potpišu šta će im država dati ako oni kupe dionice INA-e. Pa kakve Hrvatska ima koristi od toga što bi TDR kupio dionice INA-e? Nikakve. Samo bi oni imali tu korist, jer bi skuplje prodali sutra ponovo partnerima kojima ne bi bilo u interesu da, Republici Hrvatskoj da prodaju dionice tim upravo partnerima i na tome bi još i zaradili. Hvala lijepa.
5-minutna rasprava, Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, predstavnici Vlade. Na kraju u ime Kluba zastupnika SDP-a bih htio podsjetiti na nekoliko činjenica. SDP je prvu verziju i prvi prijedlog ovog i još 20-ak zakona poslao u proceduru 19. studenog 2008. godine. Vrlo je bitno obratiti pažnju na taj trenutak, odnosno na trenutak kad je SDP upozoravao da Hrvatska ozbiljno ulazi u recesiju i da ova Vlada ne čini dosta, odnosno da uopće ne želi priznati da Hrvatska ima gospodarskih problema i da će ti problemi biti još veći. Tada su neki ministri, bivši predsjednik Vlade govorili ma neće nas kriza ni okrznuti, neće biti nikakvih problema, Hrvatska će to pošto je malo tržište, a kriza se dešava u svijetu, neće to ni osjetiti. Na žalost to nije bilo tako, to je bio izgovor da se ne napravi ništa. Mi smo predložili 20 zakona, jedan od tih zakona je bio i Zakon o porezu na dobit, i argumentacija tada ministra Šukera i kolega iz Vlade je bila ovo šta vi predlažete iznosit će smanjenje određenih poreznih prihoda u proračunu, i ugrozit će opstojnost proračuna. Govorili su tada, a govore i sada o 2 milijarde kuna poreza na dobit. Ono šta se dešavalo poslije, narednih dvije godine, ne da nam je uzelo 2 milijarde kuna poreza na dobit iz proračuna, nego nam je uzelo 5 milijardi. 2008. godine porez na dobit uplaćen u državni proračun je bio 10 milijardi kuna, 2011. procjena će biti negdje oko 5 milijardi kuna, i to je na žalost tako kada promatrate određene prijedloge samo sa matematičkog stanovišta, odnosno koliko će to prihoda ili rashoda donijeti više ili manje na osnovu ovih pokazatelja koje možete izračunati, a ne gledate okruženje, ne gledate smjer u kojem se Hrvatska kreće. A šta je HDZ i koalicijski partneri napravio u posljednje dvije godine? Došli smo na rekordnu stopu nezaposlenih od 334 tisuće ljudi. Takva stopa nije bila, i takav broj nije bio od 2004. godine. 7 izgubljenih godina nakon ove vlasti se u 7 godina neće biti jedan nezaposleni manje nego kada su preuzeli vlast. 7 izgubljenih godina. Došli smo do 37 milijardi kuna unutarnje nelikvidnosti, došli smo do gospodarskog pada od 8% u zadnjih dvije godine, došli smo do urušavanja investicija. Prošle godine Hrvatska jedina u okruženju ima 30% manje investicija nego ostale zemlje, koje su povećale broj investicija. Hrvatska jedina u ovom dijelu svijeta ostvaruje gospodarski pad u 2010. godini, i to je sve posljedica onoga gospodo što ste propustili učiniti, učiniti ono šta je SDP upozoravao 2008. godine i zbog čega smo predlagali 20 i nešto zakona, i to je razlika između odgovornog i neodgovornog obnašanja vlasti. Na žalost ostavit ćete ovu zemlju u situaciji goroj nego šta je bila 2000. godine, i na žalost ove sve posljedice i nezadovoljstvo ljudi kojih vidimo ovih dana su isključivo plod vašeg nerada. Hvala lijepo.
Hvala. Tri ispravka. Prvi gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa netočan je navod kolege Marasa da imamo rekordnu nezaposlenost trenutno. Rekordna nezaposlenost je bila u vrijeme kad je bio gospodarski rast, a kad ste vi vladali državom 2003. ste imali nezaposlenost od 415 tisuća ljudi, dakle imali ste rekordnu nezaposlenost koju mi i sada ne možemo ni stići unatoč teškoj gospodarskoj krizi, koja nije samo u Hrvatskoj, nego u cijelom svijetu, gotovo u razvijenom svijetu i Europi. A kad govorite na zemlje u okruženju ne znam na što mislite? Na Jugoslaviju? Što mislite, koje zemlje u okruženju? Pogledajte Sloveniju, jel i ona ima isto gospodarski pad? Ima, ima i veći. Ima veći deficit državni, o čemu govorimo? Na koje zemlje mislite, na koje okruženje?
Gospodin zastupnik Franjo Lucić, sljedeći ispravak.
Hvala lijepo. Evo podsjećam samo kolegu da ispravljam u biti njegov netočan navod kada govori o rekordnoj nezaposlenosti. Pa upravo smo maloprije čuli da je rekordna nezaposlenost bila upravo tada kada ste vi bili na vlasti, dakle netočno je. Daleko veća brojka nego što je danas. Kada ovdje uporno govorite o 37 milijardi dospjelih obaveza, duga, onda vas moram podsjetiti da imamo prijenos još iz bivše Jugoslavije, dakle vuče se od 90-te godine preko 20 ili blizu 20 milijardi. Prema tome, molim vas nemojte govoriti da je to dug koji je nastao unazad godinu, dvije, tri dana, a pogotovo ne govoriti o svjetskoj i ekonomskoj krizi koja je zavladala cijelim svijetom, a vi je jedino prikazujete u Hrvatskoj kako je ova Vlada odgovorna za ovo stanje koje je danas. Pa nemojte molim vas uporno obmanjivati ljude kad to nije istina.
Gospodin zastupnik Boris Kunst.
Pa kolega je rekao da veli sve što će ostati u zemlji je plod vašeg nerada, kao nerada HDZ-a. Ja ću vas podsjetiti što je normalno netočno jer vi jako dobro znate,a ovo je malo EPP-a radi javnosti što ste rekli, vi jako dobro znate čime je sve pogođena i Hrvatska i okruženje Hrvatske ovom krizom. Ali, dajte se sjetite što je plod vašeg rada. Plod vašeg rada je 4 milijarde kuna koje su hrvatski građani morali platiti zato što upravo vaša vlast u ono vrijeme nije htjela poštivati legalne propise kolektivne ugovore sindikata. 4 milijarde kuna koje su morali biti izdvojeni, zamislite da je tih 4 milijarde kuna sada, koliko bi to bilo novaca da bi se moglo pomoći i nezaposlenima i zaposlenima i svima. Tako da mislim, nemojmo biti licemjerni.
I završni osvrt, u ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Već sam jučer uvodno rekla da je ovih 6 zakona zapravo jedan dio proračunske politike koji smo mi htjeli predstaviti prije prihvaćanja proračuna, donošenja proračuna za 2011. godinu. Ponovit ću da s obzirom na učestale pozive predsjednice Vlade da oporba ne samo da kritizira ili da prestane samo kritizirati da i nešto predlaže mi već nekoliko godina zapravo kontinuirano predlažemo određene zakone, nekoliko desetaka u ovome mandatu. Međutim, konkretno o ovom zakonu, izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit osim mišljenja Vlade kroz raspravu, kroz replike, kroz ispravke od vladajuće većine zapravo nismo uspjeli čuti nove argumentirane razloge zašto ne mijenjati dio porezne politike, a što smo čuli? Čuli smo uvrede, čuli smo vraćanje u prošlost što je tko kome ostavio. A mislim da je danas vrijeme kada većina zemalja iz našeg okruženja pa i svijeta izlazi iz gospodarske krize, a mi smo još duboko u recesiji da je vrijeme da u Parlamentu, ako drugdje ne možemo ostvariti ostvarimo dijalog. Dijalog suprotstavljanje različitih mišljenja, ideja i da onda zajednički dođemo do određenih rješenja. Očito da to u ovom sazivu Parlamenta, hrvatskog Parlamenta ne možemo postići. Što smo čuli? Nomotehničke primjedbe. Ovo je prvo čitanje i kolegice ne možemo davati amandmane. Vidjeli smo da imamo jedan tipfeler, jučer na klupe je došao ispravak. Dakle, u prvom čitanju ne možemo davati amandmane, dali smo ispravak. Ako postoji još nekakvih nomotehničkih pogrešaka eventualno u drugom čitanju je moguće to do drugog čitanja ispraviti. Što smo još čuli? Čuli smo da bi se prihvaćanjem ovakvog prijedloga zakona ostvario manjak u proračunskih prihoda od 2 milijarde kuna. A što mi imamo kontinuirano 3, 4 godine za redom? Kontinuirano imamo pad gospodarskih aktivnosti i pad poreznih prihoda. I ako ovako nastavimo sa ovakvom poreznom politikom mi ćemo doći do toga da nećemo imati 15 milijardi deficita nego možda do kraja godine i 20 milijardi deficita. Samo uzmite u obzir da je u zadnje 2 godine će deficit sa sada planiranim i prošlogodišnjim ostvarenim biti 30 milijardi kuna. Ako nećemo dizati gospodarske aktivnosti padat će nam i dalje drastično porezni prihodi. Ako nećemo uvoditi, smanjivati postojeće poreze, a uvoditi nove, odnosno povećavati osnovice i uvoditi poreze na ona primanja koja su danas neoporeziva zaista ćemo doći u situaciju da više nitko neće moći plaćati poreze. Mi smo se orijentirali na porez na dohodak, dobit i potrošnju. Potrošnja pada, plaće padaju, raste nezaposlenost – naravno da nemate poreznih prihoda. I kad se ovdje, zapravo najveća polemika vodila o tome da mi želimo osloboditi da financijski i telekomunikacijski i još neki sektori koji su visoko akumulativni ne plaćaju poreze to nije točno, ne plaćaju porez na dobit. Točno je da mi želimo da se u Hrvatskoj investira. Investicije su se zadržale na vrlo niskoj razini u 2010. godini, a kakva će biti 2011. godina to se nitko niti ne usudi prognozirati. Mi nemamo stranih ulaganja, ona su pala za 50%. Ona su najniža u 2010. godini,najniža u posljednjih 6 godina. A mi mislimo da ćemo ulaskom u EU povećati investiranje stranaca. Ako nećemo širiti poreznu osnovicu neće moći doći do rasterećenja sadašnjih poreznih obveznika. I ponovit ću, predlažemo da se smanji osnovica za obračun poreza na dobit za reinvestiranu dobit jer to znači da ćemo ili povećavati tehnološku opremljenost i zadržavati postojeća radna mjesta, povećavati produktivnost ili će se investirati u nove objekte, u nova radna mjesta pa ćemo smanjivati nezaposlenost. Kad kažemo da se porezna osnovica umanji za zadržanu dobit to znači da ćemo povećati likvidnost koja je katastrofalna, da tvrtke koje neće isplaćivati dividendu iz koje ne proizlazi porezni prihod u proračunu, da će one imati više obrtnih sredstava i da će biti manja potreba za skupim kreditima. A kada kažemo da se porezna osnovica umanji za plaće novozaposlenih to onda znači da ćemo osloboditi plaćanja dijela poreza koji se odnosi na sada preskupu cijenu rada za većinu naših poduzetnika. Prosječna plaća u Hrvatskoj je oporezivana kada uzmete poreze i doprinose gotovo sa 50%. To je neodrživo stanje i ako to ne vidimo i ako to nećemo percipirati onda zaista ćemo doći u problem da će deficiti rasti koje više nećemo moći pokrivati kreditima. Hvala svima koji su uzeli učešće u raspravi, nadam se da ćemo ipak kroz ovu raspravu i kroz raspravu o sljedećim našim zakonima koje smo predlagali ipak doći do nekakvih rezultata i da će Vlada ipak percipirati da je potrebno rješavati ove probleme. Pitanje evidencija i ono što se u mišljenju Vlade zapravo želi pokazati kao problem zaista nije problem. U današnjoj eri kompjuterizacije, vođenja poslovnih knjiga, evidencija u poslovnim knjigama i svaka promjena u bilanci zapravo je vidljiva i vrlo lako se može kontrolirati, a i u postojećem zakonu i u jednom poreznom zakonu se ne razrađuje tehnika, tehnika se razrađuje pravilnicima uredbama i slično pa tako i ukoliko bi se prihvatila ovakva ideja to bi se razradilo pravilnikom nikako ne zakonom. Hvala još jedanput.
Hvala. Dva ispravka gospodin zastupnik Frano Matušić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa neistinit je i netočan navod kolegice Zgrebec da imamo kontinuirani pad poreznih prihoda. To što ste rekli da imamo kontinuirani pad poreznih prihoda je neistina, zašto? Jer ste mogli pročitati da smo imali u siječnju veći prihod od poreza za 1,8% u odnosu na siječanj prošle godine usprkos činjenici da nismo imali krizne poreze koje smo imali prošle godine u siječnju dakle prošle godine. Imali smo ukinute krizne poreze i imali smo rast od prihoda od poreza za 1,8%. Čemu vam služi ta laž, ta neistina samo da biste opravdali besmisleni zakon koji bi pogodovao samo onima koji su najbogatiji.
Gospodin zastupnik Ante BAgarić. Ivan BAgarić.
Kolegice Zgrebec vi ste kazali kako su se danas ovdje mogle čuti uvrede. To nije točan navod, jer nije ovdje bilo niti jedne uvrede, ja sam bio cijelo vrijeme ovdje nisam čuo niti jednu uvredu osim ako ne doživljavate da je stav HDZ-a naspram vaših zakona da su loši i od onih 20 o kojima govorite da ste ih predlagali, među njima je bilo nekoliko onih iz područja zdravstva. Za koje pouzdano znam da neupućenima djeluju možda ne čak tako loše ali imaju samo jednu manu neprovedivi su. Prema to ako su uvrede ja ih prihvaćam ali tvrdim da nije bilo uvreda nego ste predlagali zakone koji su naprosto neprovedivi. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. I Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit. Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Sukladno prijedlogu Vlade i saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dobit. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 75 glasova za, jednim suzdržanim i 29 protiv donesen predloženi zaključak. Gospođe i gospodo zastupnici glasovanje je završeno. Prekidam sjednicu. Nastavak sjednice 2. ožujka u srijedu u 9,30 sati sa raspravom Konačni prijedlog zakona o pronalaženju, obilježavanju i održavanju grobova žrtava komunističkih zločina nakon Drugog svjetskog rata.