Gospođe i gospodo zastupnici. Otvaram sjednicu. Nastavljamo sa raspravom o Prijedlogu odluke o imenovanju pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. - Prijedlog odluke o imenovanju pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, Predlagatelj: Vlada Republike Hrvatske Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Temeljem članka 4. Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom raspravu su proveli Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite, državni tajniče.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo. Pred vama je Prijedlog odluke o imenovanju pravobranitelje s invaliditetom. Prvi put u Hrvatskoj državi a temeljem Zakona o pravobranitelju za osobe s invaliditetom uvodi se institut pravobranitelja za osobe s invaliditetom. U smislu članka 25. Zakona o pravobranitelju za osobe s invaliditetom a temeljem zaključka Vlade Republike Hrvatske od 14. veljače 2008. godine Vlada Republike Hrvatske objavila je javni poziv za prijavu kandidata odnosno kandidatkinja za imenovanje pravobranitelja odnosno pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Javni poziv je objavljenom u Službenom listu Republike Hrvatske "Narodnim novinama" broj 20 od 15. veljače 2008. godine i u dnevnim listovima "Vjesnik", "Večernji list", "Slobodna Dalmacija", "Novi list" i "Glas Slavonije" svi od 19. veljače 2008. godine s rokom podnošenja prijave do osam dana od dana objave. U rečenom roku pristiglo je 11 prijava na javni poziv. Nakon pozornog razmatranja ponuda svih kandidata Vlada Republike Hrvatske na sjednici održanoj 24. travnja 2008. godine utvrdila Prijedlog odluke o imenovanju Anke Slonjšak na dužnost pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Ovdje treba jasno naglasiti da je to prijedlog potpredsjednice Vlade Republike Hrvatske gospođe Jadranke Kosor kao predsjednice Povjerenstva Vlade Republike Hrvatske za osobe s invaliditetom za što je dobila potporu svih članova povjerenstva. Gospođa Anka Slonjšak rođena je 73. godine u Düsseldorfu u Njemačkoj a u Zagrebu je završila osnovnu i srednju školu te diplomirala na Ekonomskom fakultetu 1998. godine s prekidom od dvije godine zbog zdravstvenog stanja. Imala je sjajnu sportsku karijeru te se istakla kao članica juniorske rukometne reprezentacije Hrvatske. Nažalost, sportska karijera prekinuta je prometnom nesrećom 1992. godine i to na dvije godine a prekinut je i studij za to vrijeme. U prometnoj nesreći došlo je do ozljede vratnog dijela kralježnične moždine a kao posljedica došlo je do tetraplegije. Nakon nesreće odlučila je nastaviti školovanje te je uspješno završila studij, zaposlila se i uključila u rad udruga koje se bave problemima osoba s invaliditetom. Nekoliko godina vodila je projekte, osobni asistent preventivno edukacijske radionice, tjedan osoba sa spiralnom ozljedom, žene s invaliditetom, mobilnost osoba s invaliditetom te aktivno sudjeluje u mnogim drugim projektima, simpozijima i radionicama posvećenim osobama s invaliditetom. Aktivno se služi engleskim jezikom. Poštovane dame i gospodo, vjerujem da će ovaj Visoki dom podržati prijedlog Vlade Republike Hrvatske i potpredsjednice Vlade gospođe Jadranke Kosor o imenovanju pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i donijeti odluku o imenovanju Anke Slonjšak prvom pravobraniteljicom za osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Hvala vam na pozornosti. [[Pljesak!]]
Hvala lijepa. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Odbor za rad i socijalno partnerstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo, dozvolite mi da na početku u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice pozdravim dame i gospodu koji su nam se priključili na ovoj sjednici gore na galeriji, osobe s invaliditetom i predstavnike udruga i nacionalnih saveza osoba s invaliditetom. Njihov dolazak danas na ovu sjednicu dovoljno govori o tome što za osobe s invaliditetom predstavlja imenovanje pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Ovaj Visoki dom kako smo već čuli prošle godine donio je Zakon o pravobranitelju za osobe s invaliditetom. Moram reći da su osobe s invaliditetom nestrpljivo čekale donošenje tog zakona i uz veliku potporu Vlade i potpredsjednice Vlade i predsjednice Povjerenstva Vladinog za osobe s invaliditetom, eto dočekali smo da prošle godine dobijemo i taj zakon. Na temelju zakona Vlada je objavila javni poziv za imenovanje pravobranitelja ili pravobraniteljice za osobe s invaliditetom na koji poziv svoje prijave je poslalo jedanaest osoba. Od tih jedanaest osoba a vidjeli smo iz dokumentacije koju nam je Vlada dostavila javilo se čak pet osoba s invaliditetom. To je znak da se problematika osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj u zadnjih nekoliko godina intenzivno rješava jer poštovane kolegice i kolege, da se prije deset godina objavio ovakav javni poziv zasigurno se na njega ne bi javio toliki broj osoba s invaliditetom. Prijedlog Vlade da se za pravobraniteljicu imenuje gospođa Anka Slonjšak mislim da je doista jedan korak naprijed odnosno jedan veliki korak naprijed obzirom da je gospođa Anka Slonjšak i sama osoba s invaliditetom, da se s najtežom vrstom invaliditeta uspjela suočiti sa teškim životnim nedaćama odnosno uspjela ih je savladati. Gospođa Anka Slonjšak je diplomirana ekonomistica, studij je završila kao osoba s invaliditetom uz znatno velike odnosno znatne veće napore nego što je to potrebno osobama koje su bez invaliditeta. Gospođa Ana Slonjšak svojim radom i zalaganjem vidljivo je to iz dokumentacije, pokazala je da je izuzetno hrabra. Pokazala je da poznaje problematiku osoba s invaliditetom, ono što je osobama sa invaliditetom jako važno. Jer poznavanje problematike koja je vrlo kompleksna, izuzetno je bitan detalj za imenovanje pravobraniteljice. Osobe s invaliditetom prepoznale su u gospođi Anki Slonjšak izuzetno veliki potencijal. A to je vidljivo iz mnogobrojnih preporuka koje su Vladi Republike Hrvatske za gospođu Anku Solšak uputile udruge osoba sa invaliditetom, pojedinci i nacionalni savezi osoba sa invaliditetom. Kako su osobe sa invaliditetom prepoznate potencijal u gospođi Anki Slonjšak, tako je taj isti potencijal prepoznala i Vlada. I ovim što je gospođu Anku Slonjšak predložila za pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom još jednom je pokazala da osobe sa invaliditetom i udruge osoba sa invaliditetom Vlada smatra svojim ravnopravnim partnerom. Mi u Klubu Hrvatske demokratske zajednice doista vjerujemo da će gospođa Anka Slonjšak na način koji je propisan zakonom štiti, pratiti i promicati prava i interese osoba sa invaliditetom. Zbog toga Klub Hrvatske demokratske zajednice sa osobitim zadovoljstvom podržati će odluku Vlade Republike Hrvatske da se za pravobraniteljicu za osobe sa invaliditetom imenuje gospođa Anka Slonjšak.
Hvala. Za Klub SDP-a, gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prvo bih pozdravila članove predstavnika civilnog društva osoba sa invaliditetom koji su gore na galeriji nažalost ja ih sada ne mogu vidjeti sa svoje pozicije, u svakom slučaju ih sve pozdravljam. I isto tako bih, evo, imala sam priliku neke od njih sresti ovdje na hodniku i više malo svi su bili u invalidskim kolicima, ali napominjem da u kategoriji osoba sa invaliditetom postoje dakle i gluhe osobe i slijepe osobe i gluho-slijepe osobe i osobe sa intelektualnim teškoćama, osobe sa kroničnim bolestima itd.. U svakom slučaju Klub SDP-a pozdravlja i evo nakon dugog čekanja da je, i kašnjenja od tri mjeseca da je došao i ovaj trenutak da se imenuje i pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Klub SDP-a će podržati imenovanje gospođe Anke Slonjšak na dužnosti pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Obzirom da osobu Slonjšak poznajem dugi niz godina, vjerujem da će svoj posao pravobraniteljice obavljati mimo bilo kakve politike i političkih pritisaka, osim one koja je u službi osoba sa invaliditetom i zaštite njihovih prava. Mi u Klubu SDP-a snažno zagovaramo građanska, politička, socijalna i ekonomska i kulturna prava osoba sa invaliditetom što smo dokazali kroz svoju politiku iskazanom Deklaracijom o pravima osoba sa invaliditetom, koji je na naš prijedlog Hrvatski sabor usvojio 2005. godine kao prvi antidiskriminacijski akt o osobama s invaliditetom, potvrđen od ovog Visokog doma. No, nakon ovog svečarskog tona, dozvolite da se suočimo sa stvarnošću, te da se malo osvrnem na stanje prava osoba sa invaliditetom u Republici Hrvatskoj, te da još jednom upozorim na nužnost promjena koje će sada moći potaknuti pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Osobe sa invaliditetom su prikrivena i izolirana manjina koja je suočena sa ograničenjima i neravnopravnom tretmanu te stavljena u položaj političke bespomoćnosti u našem društvu. Tretiraju se na stereotipnim pretpostavkama koje nisu odraz individualnih sposobnosti ni kako i koliko mogu sudjelovati u društvu i dati mu svoj doprinos. To je preraslo u jednu trajnu diskriminaciju i predrasude oduzimajući im priliku na jednake mogućnosti. Što smo mi kao društvo poduzeli na tom području, ako bih rekla ništa, nisam u pravu. Ako bih rekla dovoljno, ni to nije točno. Ako bih rekla vatrogasno, ponekad i ponekome bila bi nažalost u pravu. Vođena sam jednom činjenicom da osobe sa invaliditetom ne mogu ostvariti svoja prava na cijelom području republike Hrvatske i zato sam rekla poneko i ponegdje. Nije nažalost biti isto osoba s invaliditetom u gradu Zagrebu ili bilo kojem gradu ili biti negdje u nekom selu, u okolici Zadra, Šibenika, u Dalmatinskoj zagori. Klub SDP-a podržavajući izbor gospođe Anke Slonjšak kao pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom s pozornošću promatrati rad ureda i pomake kojih će vjerojatno i biti na tom području. Zanima me kako će gospođa potpredsjednica Vlade, kada joj se postavi pitanje o neujednačenosti prava svih osoba sa invaliditetom odgovoriti budućoj pravobraniteljici. Da li će odgovoriti kao i meni da će se prava izjednačiti i diskriminacija ukinuti kada država za to bude imala novaca. Što će tada gospođa pravobraniteljica napraviti. Nadam se da neće stati samo na stavljanje toga podatka u izvješće. Što će napraviti sa člankom 12. Konvencije o pravima osoba s invaliditetom koji je krivo preveden i sada već više od godinu dana nije ispravljena pogreška. Jer bi se njenim ispravljanjem nešto trebalo početi raditi. Time se u nejednako pravni položaj stavljaju osobe sa intelektualnim teškoćama i zapravo ratificiranjem Konvencije nismo uveli nove standarde kada su u pitanju osobe sa intelektualnim teškoćama. Navesti ću jedan primjere koji je i mene moram priznati šokirao. Na jednom od mojih susreta sa članovima udruga pričali su mi kako moraju prevariti sustav da bi ostvarili svoje pravo na zasnivanje vlastite obitelji. Navesti ću primjer iz Vinkovaca. Dakle, tamo su mi rekli da osobe s invaliditetom ako su recimo oboje u invalidskim kolicima, ili su korisnici osobne invalidnine, njima je oduzeta poslovna sposobnost potpuno ili djelomično, tada oni nemaju pravo na brak. Zamole svećenika da ih se u tajnosti vjenča. A mi smo jučer govorili o antidiskriminaciji. Dakle, gdje je njihovo pravo na zasnivanje vlastite obitelji. Mogu ići i replike, mogu ići ispravci netočnih navoda, ali nažalost to su činjenice s kojima se mi moramo suočiti. Nije ni meni ih ugodno i lako slušati, vjerujem kao i vama. Ali nažalost, to što ako ih ne vidimo ili ne čujemo to znači da ne postoje. Koje mehanizme ćete pokrenuti da bi osobe s invaliditetom mogle preživjeti nekoliko dana sa primanjima koje imaju iz sustava socijalne skrbi čiji se iznos nije mijenjao godinama, a inflacija raste iz dana u dan. Ne radi se o nikakvim posebnim potrebama već o pravu na hranu. Recite nam molim vas tko od nas može mjesečno preživjeti sa 1000 kuna a da mora jesti, platiti režije, pomoć u kući i mnogo toga? Ne zaboravimo da od ukupnog broja prijavljenih na Zavodu za zapošljavanje preko 70% ih se vodi kao nezaposleno u skupini osoba s invaliditetom. Ostali su ili pomoćna radna snaga ili na slabije plaćenim radnim mjestima. Kako objasniti da mlada djevojka s teškom cerebralnom paralizom, nepokretna, sa intelektualnim teškoćama živi sama sa ocem i nema pravo na njegu u kući niti na medicinsku sestru koja bi pomogla njenom ocu u održavanju njene svakodnevne higijene. Kada ćete reagirati, kako ćete reagirati na nepravde korisnika zakona o roditelju, njegovatelju ako osoba s invaliditetom nema roditelja a o njoj skrbi brat ili sestra. A u zakonu je samo stavljeno da može samo biti roditelj njegovatelj. Kako ćete reagirati na slučajeve kada mladi s invaliditetom ne mogu pristupiti prijemnom ispitu na fakultetima jer vrijeme predviđeno za polaganje ispita nije prilagođeno njihovim mogućnostima ili sposobnostima. Ili kada su stepenice i nepostojanje dizala razlozi koji onemogućavaju upise na fakultete ili redovno sudjelovanje na nastavi? Sve se to već trebalo prilagoditi tijekom prošle godine. Kako ćete reagirati na situaciju kada se dijete s teškoćama opetovano odbija nastava u kući zbog prebacivanja odgovornosti s jednog dijela na drugo, a dijete stoji kod kuće i nema pristup obrazovanju. Da li ćete reagirati na slučajeve kada se o dvoje starih ljudi oboje s mišićnom distrofijom nema tko brinuti i kada jedno od njih premine, a ovaj drugi ležeći pored njega mrtav, ležeći pored svog mrtvog partnera jer se ne može ustati čeka dva dana da netko s patologije dođe po tijela jer ima hitnijih slučajeva. Da li će se pod vašim pritiskom komisija za vještaćenja napokon raditi svoj posao pa se na utvrđivanje invaliditeta neće čekati mjesecima a radi se o osobi koja od rođenja ima neki invaliditet. Isto se nadam da će se vašim zalaganjem i pritiskom omogućiti ženama s invaliditetom ginekološke preglede a ne da se novci za ginekološke stolove skupljaju putem humanitarnih akcija. Kao što primjećujete navodim primjer za primjerom i nažalost ovo je samo kap u moru problema s kojima se osobe s invaliditetom svakodnevno susreću. Uostalom to će napokon izaći na vidjelo kada ured počne sa radom. Većina osoba s invaliditetom žive ispod granice siromaštva. Njihovi prihodi su zapravo socijalna davanja koja ne mogu pokriti ni osnovne životne potrebe. Često ih se poziva da su kreatori socijalnog klijentelizma jer žive od socijalnih davanja ali od čega drugog da žive kada im je sustav obrazovanja nedostupan, kada ih se diskriminira na tržištu rada. Kada uglavnom niti nemaju pristup otvorenom tržištu rada a Fond kojem je svrha bila da to pokrene ne funkcionira bar ne u ovom smislu. Neću iznova ponavljati probleme oko rada tog Fonda jer već je svima jasno što se tamo radi. Osobe s invaliditetom ne uživaju ni minimum standarda životnog, života dostojnog čovjeka i vrijeme je da se napokon na tome nešto napravi. Cijeli sustav koji bi ovu kategoriju trebao štititi treba pogurati. Imamo mehanizme, načine, zakone, strategije. Mi smo ti koji bi ga trebali pokrenuti odnosno socijalno osjetljiva politika. Pitanje je da li smo spremni za to. Osvrnula bih se i na probleme koji dolaze iz civilnog sektora. Naime u Republici Hrvatskoj osnovano je i djeluje mnoštvo udruga koje se na različite načine bave zaštitom i promicanjem prava osoba s invaliditetom svaka na svoj način ovisno o ciljevima samih udruga. Ali moram upozoriti na činjenicu da nemaju sve udruge isti tretman i pristup kada govorimo o sredstvima koja država izdvaja za njihov rad. Vrijeme je da se sredstva za rad udruga daju u skladu s kvalitetama projekata koji se na natječaju prijavljuju i u skladu s nacionalnim strategijama. Osobi s invaliditetom treba pružiti pravo na izbor, pravo na obrazovanje, zapošljavanje, rad, obitelj, slobodno vrijeme i to sve u skladu s njihovim individualnim mogućnostima, sposobnostima, interesima i potrebama. Mislim da je krajnje vrijeme da se uključivši u ured i uključivši u Ured pravobraniteljice krene u ozbiljne i kontinuirane politike prema osobama s invaliditetom. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ljubica Lukačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo ja bih sada trebala potrošiti vjerojatno dosta vremena kada bih ispravila niz netočnih navoda koje je navela kolegica Škulić ali ću samo okvirno reći da izlaganje kolegice Škulić sa nizom netočnih navoda govori o tome da, kao da je problematika osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj kao da se uopće ne rješava. Naprosto to nije moguće prihvatiti jer problema ima ali vi kolegice znate gdje smo bili prije 10 godina? Vi i ja to najbolje znamo, a gdje se nalazimo danas. Hvala vam.
Hvala. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici sve, svi zastupnici i zastupnice u Hrvatskom saboru prihvatili su i glasovali za donošenje Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom i danas i u odborima svi zastupnici i zastupnike svih stranaka snažno podržavaju i imenovanje osobe sa, imenovanje pravobraniteljice, pravobranitelja za osobe sa invaliditetom sa uvjerenjem da će i ta osoba, pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom biti jedno, biti jedan institut koji će, institucije koje će pomoći i doprinijeti da se na, da se svladavaju i da se poboljša položaj osoba s invaliditetom. Jer udruge i predstavnici invalida, osoba sa invaliditetom su poduprli i ovaj zakon i poduprli su i ovo imenovanje. Glasovat ćemo sutra, najvjerojatnije sutra o ovom prijedlogu za imenovanje pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom.
Prijedlog odluke o imenovanju pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Prijedlog odluke o imenovanju Anke Slonjšak pravobraniteljicom za osobe s invaliditetom. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog je jednoglasno prihvaćen sa 124 glasa. Hvala lijepa. A sada dame i gospodo zastupnici idemo na glasovanje pa vas molim da se uključimo da vidimo kvorum. Molim vas uključimo se, nismo se uključili, a vidim da su zastupnici tu. Miroslav Škoro recimo nije se uključio. Rezultat? 78 zastupnika, ali očito u sabornici ima više. 89. Dobro. Prvo davanje prisege pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom. Dame i gospodo, na temelju članka 80. Ustava Republike Hrvatske i članka 4. stavak 1. Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom, Hrvatski sabor je na sjednici 30. svibnja 2008. donio Odluku o imenovanju gospođe Anke Slošnjak, pravobraniteljicom za osobe sa invaliditetom. Sukladno članku 23. Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom, pravobranitelj za osobe sa invaliditetom daje prisegu pred Hrvatskim saborom. Pozivam gospođu Anku Slošnjak da nakon što pročitam tekst prisege, prisegne riječju: "prisežem". Tekst prisege glasi: "Prisežem da ću se u svom radu držati Ustava i zakona, poštovani pravni poredak Republike Hrvatske i da ću svoju dužnost obavljati pravično, časno, savjesno i nepristrano u najboljem interesu osoba s invaliditetom."
Prisežem. [[Pljesak.]]
Zahvaljujem i čestitam pravobraniteljici za osobe s invaliditetom gospođi Anki Slošnjak i želim uspješan rad. Hvala lijepa.
Idemo sada na slijedeću točku dnevnoga reda - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkoj trgovini, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 81 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave koju su proveli Odbori za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za informatizaciju i medije i Odbor za gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Predstavnik predlagatelja Tamara Obradović Mazal, tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva. Izvolite državna tajnice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pred vama je jedan kraći Prijedlog zakona o elektroničkoj trgovini. Zakona i pojma elektroničke trgovine koji je već uređen u Republici Hrvatskoj, a ovim Konačnim prijedlogom zakona dovršavamo postupak zaokruživanja tog jednog virtualnog svijeta elektroničke trgovine koji je između ostalog vezan i za proces pregovora Hrvatske za članstvo u Europskoj uniji. Naime, ovo pitanje ulazi u poglavlje 10. – Informacijsko društvo i mediji. U našim pristupnim pregovorima uočena je potreba da se izvrši dodatno usklađivanje sa Direktivom 31 iz 2000. godine naročito u dijelu koji se odnosi na omogućavanje potrošaču za traženje sudske zaštite, odnosno privremene mjere kao i van sudske nagodbe u dijelu koji se odnosi na zaštitu od neželjene elektroničke pošte odnosno u internetskom svijetu rečeno neželjene spamove kao i u dijelu izuzeća od primjene elektroničkog poslovanja. Naime, anex na članak 3. Direktive uređuje koja područja poslovnih odnosa između klijenta i poslovne zajednice se ipak ne mogu voditi elektroničkim putem. Tako smo izuzetke slijedom direktive, izuzecima smo obuhvatili emisiju elektroničkog novca, ugovore o kupoprodaji nekretnina kao i ugovore kojima se prenose druga prava koja proistječu iz nekretnina, osiguravajuća, ugovore o osiguranju kao i ugovore koji proizlaze iz prijenosa prava intelektualnog, industrijskog i komercijalnog vlasništva. Ovim Konačnim prijedlogom zakona osim navedenih prijedloga izmjena i dopuna također ovim zakonom u cilju učinkovitosti razmjene informacija između Republike Hrvatske i ostalih, dakle nas kao buduće članice Europske unije i ostalih kolega koji uređuju elektroničko poslovanje na ovakav način predlažemo osnivanje kontakt točke koja će se osnovati pri Ministarstvu gospodarstva, a ta kontakt točka služit će, bit će servis našim građanima, odnosno potrošačima svojevrsnim internetskim one stop shop za primjenu ovog zakona, za tumačenja direktive, tumačenja pravne zaštite, nalaženja puta do pravne zaštite, objašnjavanja elektroničkog poslovanja u državama članicama Europske unije kao i rješavanja tekućih problema s kojima se potrošači vezano za elektroničku trgovinu mogu suočavati. Ovim zakonom također Vlada će podržati i poticati donošenje kodeksa ponašanja trgovačkih društava, onih trgovačkih društava koji svoje poslovanje vrše i putem interneta. Dakle, u tom virtualnom svijetu, ali i kodeksa ponašanja okrenutih prema samim potrošačima u cilju ne samo zaštite njihovih prava već i maloljetnika kojim je Internet dostupan, koji možda u tom nesnalaženju i surfanju mogu naići na neželjene komunikacije, pa i neželjene transakcije. Ovim kodeksom jasno će se postaviti hodogram procedura pravila ponašanja u elektroničkoj trgovini i onemogućiti slabijoj strani da bude na bilo koji način u ovom internetskom poslovanju oštećena. Ono što slijedi i što se događa danas je usvajanje i Zakona o elektroničkom potpisu kojeg ovim putem najavljujem u ime Vlade Republike Hrvatske. Današnjim usvajanjem Zakona o elektroničkom potpisu koji je neizostavni dio ovog paketa sa elektroničkom trgovinom držimo da ćemo zaokružiti cjelinu elektroničkog poslovanja ne samo u Hrvatskoj već i odnosa između potrošača u Hrvatskoj i tvrtki u Europskoj uniji kojima omogućavamo prekograničnu slobodu komuniciranja u sklapanju svojih poslovnih transakcija. Time će u informacijskom društvu, u Internet svijetu elektroničke trgovine ova cjelina biti završena i naši potrošači će u potpunosti i sigurni i zaštićeni moći obavljati svoje poslovne transakcije internetom. Zahvaljujem vam na pažnji i stojim na raspolaganju za vaša moguća pitanja. Hvala.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora? Odbori za zakonodavstvo? Europske integracije? Za informatizaciju i medije? Za gospodarstvo? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Željko Vincelj. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, držana tajnice, kolegice i kolege. Područje elektroničke trgovine u pravnom sustavu Europske unije uređeno je Direktivom Europskog parlamenta i Vijeća iz 2000. godine. Kod nas Zakonom o elektroničkom potpisu iz 2002. i Zakonom o elektroničkoj trgovini iz 2003. godine otvoren je proces stvaranja pravnog okvira potrebnog za funkcioniranje i razvoj informacijskog društva. Zakon o elektroničkoj trgovini je djelomično usklađen sa Europskim zakonodavstvom, a ovim predloženim izmjenama vrši se i preostalo potrebno usklađivanje sa europskom direktivom. Znamo da trgovina igra ključnu ulogu u gospodarstvu zahvaljujući svom položaju između ponude i potražnje robe, odnosno utjecaju na proizvođače i potrošače. Iz godine u godinu udio ovog sektora u snažnom je usponu. To je vidljivo iz 45% udjela u ukupnom broju poduzetnika, 14% udjela u broju zaposlenih i 10% udjela u bruto društvenom proizvodu. Hrvatska kao tranzicijska zemlja od prije desetak godina suočila se sa ekspanzijom velikih svjetskih trgovačkih kuća na naš teritorij i bolnim promjenama, te borbom za opstanak domaćih trgovačkih tvrtki. U silnoj koncentraciji trgovačkih lanaca domaća trgovina pokušava iskoristiti prednosti u poznavanju specifičnosti hrvatskog tržišta, posebno u sferi tradicije i navika kupaca. Ali, to nije dovoljno za prosperitet trgovine jer je potrebna primjena različitih oblika i sofisticiranih metoda prodaje, različiti načini trgovanja na daljinu kao kataloška prodaja putem pošte, prodaja putem televizije, u novije vrijeme sve je zastupljenija prodaja internetom, itekako konkuriraju klasičnoj trgovini. Mnogo je prednosti internetskog trgovanja, ono se može obavljati u svakom trenutku danju i noću, svih 365 dana u godini, prodavač i kupac nisu ograničeni radnim vremenom, pa niti razlikama u vremenskim zonama. Sve prodajne informacije dostupne su neprestano u svakom trenutku. Internet kao globalni medij uklanja prostorne granice i omogućuje svakome tko ima osnovnu tehničku opremu i znanje da se njime koristi bez obzira gdje se nalazio. Društvo koje nudi takve usluge na tržištu naziva se informacijskim, a pružanje usluga je slobodno, dakle društvo ne mora pribaviti nikakvu dozvolu, odobrenje ili koncesiju državnog ili drugog tijela, ali mora biti stalno dostupan, kako korisnicima tako i nadležnim tijelima državne uprave. Predloženim izmjenama Zakona o elektroničkoj trgovini omogućiti će se hrvatskim tvrtkama da elektroničkim putem na internetu sklapaju ugovore i trguju sa tvrtkama sa sjedištima u zemljama članicama Europske unije. Međutim, zakon daje i listu ugovora koji nisu pravno valjani ako su sklopljeni elektroničkim putem. Ugovori koje određuje Obiteljski zakon, Zakon o nasljeđivanju, darovni ugovori, ugovori o prijenosu vlasništva na nekretninama, ugovori za koje se posebnim zakonom traži da se sastave u obliku javnobilježničkog akta ili da budu vlastoručno potpisani, ugovori o jamstvu. Vrijedi spomenuti i porezna pravila kod elektroničke trgovine i ona je kao i svaki promet dobara i usluga oporeziva PDV-om. Prodavatelj koji putem interneta prodaje proizvode ili usluge dužan je zaračunati porez i kupcu ispostaviti normalan račun. Račun može, doduše biti ispostavljen i dostavljen kupcu elektroničkim putem, ali na temelju takva računa kupac ne može iskoristiti pravo na pretporez. U prometu s inozemstvom primjenjuju se drukčija pravila za oporezivanje dobara, a drukčija za oporezivanje usluga. Mjesto oporezivanja dobara PDV-om uvijek je mjesto njihove potrošnje. U slučaju izvoza dobara, prodavatelj iz Hrvatske ne zaračunava PDV jer je mjesto oporezivanja u državi u koju su dobra upućena. Obrnuto, u slučaju uvoza dobara u Hrvatsku, takva se dobra oporezuju u Hrvatskoj zajedno s eventualnom carinom na carinarnici. Iznimno, kad se u Hrvatsku internetskom prodajom uvoze dobra koja služe za osobnu uporabu vrijednosti do 300 kuna, ne plaća se PDV. Kad se pak preko interneta prodaju ili kupuju usluge, primjenjuje se pravilo oporezivanje PDV-om u državi u kojoj je sjedište poduzetnika koji je isporučio uslugu, no Zakon o PDV-u propisuje dvadesetak iznimaka za internetsko kupovanje usluga, na primjer, kupuje li hrvatski poduzetnik internetom uslugu određenih informacija važnih za poslovanje ili softvera, te usluge se oporezuju prema propisanoj iznimci, dakle prema sjedištu primatelja usluge u Hrvatskoj. Zaključujemo Klub Hrvatske narodne stranke, podržati će ove izmjene Zakona o elektroničkoj trgovini jer nam omogućuju korak s vremenom i okružjem u kojem živimo. Hvala.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Ante Kulušić. Izvolite. A je li klub to? A je. Ispričavam se. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Ante Kulušić.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, državna tajnice. Što donose izmjene ovoga zakona? Izmjene ovoga zakona donose to da se uvode odredbe kojima se regulira pružanje usluga informacijskog društva od strane davatelja usluga sa sjedištem u Europskoj uniji, što znači da Hrvatska omogućava ugovorno poslovanje internetom i sa tvrtkama čije sjedište nije u Republici Hrvatskoj. Time se ujedno omogućava i fleksibilnost u stvaranju poslovnih odnosa i u prekograničnom aspektu. Međutim, potrošač ne ostaje nezaštićen. Uređuje se pružanje sudske zaštite oštećenoj strani, uvode se privremene mjere. Sud može privremenom mjerom zabraniti pa i ograničiti pružanje usluga, narediti uklanjanje podataka i onemogućiti pristup podacima. Ipak, da bi se zaštitili građane i poduzetnike, neke sektore izuzimamo iz elektroničnog poslovanja radi ostvarivanja pravne sigurnosti. Tako, npr. neće se dopustiti elektroničko sklapanje kupoprodajnih ugovora za nekretnine ili ugovora kojima se prenose prava vezana uz nekretnine. Neposrednu poslovnu komunikaciju koja je jednako pravno vrijedna sa svom snagom, pravima i obavezama kao i pisani ugovor zakon omogućava izravni kontakt ponude i potražnje, ali štiti uzajamna prava i obveze kao da se radi o klasičnom papirnatom ugovoru. Štite se i maloljetne osobe radi, recimo preuzimanja odgovornosti za njihovo surfanje po internetu. Štite se i u cilj učinkovitosti razmjene informacija kao i podrške ovakvom poslovanje, Hrvatska će po uzoru na države članice Europske unije ustrojiti kontakt točku za komunikaciju u električnom poslovanju sa Europskom unijom te njihovim državnim članicama. Kontakt točka će biti, tako reći one stop shop za razmjene informacija, unaprjeđenja elektroničkog poslovanja, razmjenu podataka o pravnim sredstvima i pokretanju sudskih i vansudskih postupaka. Kako bismo pojačali tu sigurnost jer zaokružuje električno poslovanje u potpunosti, Vlada RH će raspraviti i usvojiti Zakon o elektroničkom potpisu kao i potaknuti usvajanje kodeksa ponašanja trgovačkih društava, udruženja potrošača te zaštite maloljetnika kojima će jasno postaviti pravila ponašanja kako elektroničko trgovanje ne bi, ne samo izmaklo kontroli, već se odvijalo po pravilima struke te profesionalnih i moralnih načela. Klub Hrvatske demokratske zajednice će poduprijeti ove izmjene zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Državna tajnica Tamara Obradović Mazal. Nemate nakanu ništa dodati? Dobro. Zaključujem raspravu. Idemo na sljedeću točku. Molim? Vi imate pojedinačnu? Imamo, da, još pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Pred nama se nalazi Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkoj trgovini, s Konačnim prijedlogom zakona. Osnovni akt kojim se uređuje i razvija sustav elektroničkog poslovanja u našoj zemlji je Zakon o elektroničkom potpisu dok se ovim Zakonom o elektroničkoj trgovini o kojem danas raspravljamo uređuje pružanje usluga informacijskog društva. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkoj trgovini nastavlja se uspješno započeto usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske s propisima Europske unije što će dovesti kako je planirano što prije do osiguranja uvjeta za obavljanje i trgovine u Republici Hrvatskoj bez poremećaja odnosno zapreka. Slijedeće odredbe koje se usklađuju upravo će to omogućiti. To su odredbe kojima se regulira pružanje usluga informacijskog društva od strana davatelja usluga sa sjedištem u Europskoj uniji, zatim djelokrug tijela državne uprave nadležnog za provedbu elektroničkog poslovanja. I na kraju sudska zaštita privremene mjere i izvansudsko rješavanje sporova kako je već naglašeno sve s ciljem omogućavanja i trgovine u Hrvatskoj bez zapreka. Nadam se da ćemo se donošenjem ovog zakona svi skupa riješiti cijelog niza neželjene elektroničke pošte kojima su zatrpane naše e-mail adrese i tako dovesti do reda na tržištu elektroničke trgovine. Tome bi trebalo doprinijeti najavljeno donošenje kodeksa ponašanja trgovačkih društava ali isto tako i potrošača. Veća sigurnost i zaštita potrošača a pri tome prvenstveno ističem maloljetne potrošače je jedan od najznačajnijih rezultata do kojih će dovesti i ovaj zakon kao i najavljeni kodeks ponašanja koji je u pripremi. Značaj trgovine pa tako i elektroničke trgovine u gospodarstvu ne treba posebno isticati a elektronička trgovina nakon donošenja ovog zakona dat će dalji poticaj međunarodnoj trgovini. S obzirom da je postojećim Zakonom o elektroničkoj trgovini došlo do djelomičnog usklađivanja s odredbama europskog zakonodavstva odnosno Direktivom 2031 EC nužno je dovršiti usklađivanje što se čini ovim zakonom. Donošenjem Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkoj trgovini ispunjava se jedno od mjerila za zatvaranje poglavlja 10 – Informacijsko društvo i mediji a koje zahtijeva potpunu usklađenost sa navedenom direktivom što je samo jedan od razloga da jednoglasno prihvatimo ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Franjo Lucić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice. Šta reći o elektroničkoj trgovini? Manje-više je sve rečeno i ono što nam je i poznato i do sada gdje se koristilo potrebne su određene izmjene i dopune. I svakako je ovdje bitno navesti da su te dopune pogotovo nastupile u 2003. godini. Temeljni akt kojim se uređuje i razvija sustav elektroničkog poslovanja u Hrvatskoj je Zakon o elektroničkom potpisu i isto tako Zakon o elektroničnoj trgovini koji uređuje pružanje usluga informacijskog društva. Naime, Zakon o elektroničkoj trgovini usklađen je sa postojećom regulativom ugovornog prava Republike Hrvatske a posebna pažnja prilikom utvrđivanja odredbi ovoga zakona posvećuje se osiguravanju slijedećih ciljeva. Navest ću samo neke. Usklađenost ovoga zakona sa Direktivom kao što sam rekao 2000. godine gdje je manje-više sve rečeno, usklađenost sa postojećom regulativom ugovornog prava Republike Hrvatske, usklađenost sa postojećom regulativom, nesmetano poslovanje davatelja usluga informacijskog društva dok god je njihova djelatnost u skladu sa svim važećim zakonima koji se odnose na takve tvrtke. Također, definiranje odgovornosti davatelja usluga informacijskog društva ili posrednika. Zakon o električnoj trgovini uređuje pružanje usluga informacijskog društva, odgovornost davatelja usluga informacijskog društva te pravila na zaštitu podataka, područje oporezivanja, javno bilježničku djelatnost, zastupanje stranaka i zaštitu njihovih interesa. Obzirom da je Zakon o električnoj trgovini djelomično usklađen i sa odredbama europskog zakonodavstva također Direktivom 2000. godine nužno je dovršiti usklađenje što se čini ovim zakonom. Donošenjem ovog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o električnoj trgovini ispunjava se i jedno od mjerila za zatvaranje poglavlja 10 – Informacijsko društvo i mediji a koje zahtijeva potpunu usklađenost sa navedenom direktivom. Da bi Zakon o električnoj trgovini u potpunosti implementirao Direktivu 2000. ovim njegovim izmjenama i dopunama utvrđuju se odredbe kojim se regulira pružanje usluga informacijskog društva od strane davatelja usluga sa sjedištem u Europskoj uniji. Bitno je također ovdje napomenuti da je Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva koje je bilo nositelj izrade imalo stručnu savjetodavnu pomoć od konzultantice financiranja od strane Sigme i tako ga je u potpunosti ili će biti provedeno kako je ovim zakonom i predviđeno. Ovdje je bitno također napomenuti da za provođenje ovoga zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu ni proračunima jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave. Stoga predlažem da podržimo ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče. Ovaj nevelik zakon je primjer kako ne valja raditi. Najprije pogledajte kako su poredani članci u ovom zakonu. Ide vam članak 1., pa članak 2., pa članak 3., pa onda članak 5.a koji je otisnut masnim slovima a zapravo se radi o umetku, to je zapravo članak 3. Pa onda članak 4. koji je obično otisnut. Znači, to je jedna papazijanija. Kad pogledate članak 16. onda on kaže ovako: "Odredba članka 1. stavka 2. alineje 8. Zakona o elektroničkoj trgovini važi do 1. siječnja 2009. godine. Radi se ovdje dakle o važećem zakonu. Ali uzmite važeći zakon, pogledajte članak 1. stavak 2. i vidjet ćete da tamo nema nikakvih alineja, a kamoli alineja osam. 2. stavak članka 16. kaže da ovaj Zakon stupa na snagu osmog dana od dana objave u "Narodnim novinama" osim odredaba članka 4. Ali ne misli se tu na članak 4., jer članak 4. govori o zabrani ovih spamova. Tu se misli ne na članak 4. ovoga zakona, upravo ovoga koji Vlada predlaže, nego na članak 4. postojećega zakona koji se mijenja. Pa onda dalje kaže da će se primjenjivati osim odredbi članka 5.a ali to nije članak 5.a, to je zapravo članak 3. ovog zakona kojem se dodaje članak 5.a. Pa neće se primjenjivati članak 21.a, ali ni to nije 21.a nego članak 13. ovoga zakona. Ovo bi mala djeca u pučkoj školi napravila urednije i bolje. O tome je bilo riječi na Odboru za medije i predstavnice predlagatelja su rekle da se posipaju pepelom i da to uistinu nije način kako se predlažu zakoni u ovom Saboru. Ja sam tada na Odboru predložio da predlagatelj ovo povuče, da ovo povuče, da se ne sramoti i da se na koncu ne sramoti Sabor ako ovako nešto usvoji, jer je ovo potpuno neprimjenjivo. Ovo se ne zna što se na što odnosi i koji članak ovdje vrijedi a koji neće vrijediti, jer je ovo naprosto toliko neuredno napravljeno. Naravno, većina u Odboru donijela je drugačiju odluku. Imate ju zapisano u izvješću s Odbora, da se zakon prihvaća i to još u hitnom postupku, a nemamo šanse ove sve gluposti popraviti do drugog čitanja. I to je način rada, da se propušta nešto što je evidentno loše napravljeno, amaterski, da se propušta samo zato što to dolazi od Vlade. Mislim da govori i o odnosu prema zakonodavnom tijelu, prema Saboru. To je jedno podcjenjivanje Sabora kad mu se mogu uputiti ovakvi prijedlozi. Gledajte članak 4. kojim se umeće članak 8, što on kaže. On kaže da će se korištenje elektroničke pošte u svrhu slanja neželjene informatičke komunikacije dopušteno je samo, a u skladu sa zakonom kojim se uređuje područje elektroničkih komunikacija. Zakona nema o elektroničkim komunikacijama. Znači ovo se usklađuje sa nečim čega nema. Pa kako se nešto može uskladiti s nečim čega nema? Pa tu je trebalo najprije donijeti Zakon o elektroničkim komunikacijama, a onda nakon toga zakona donositi ovaj zakon i usklađivati ga sa zakonom koji postoji. A ovako predlagatelj predlaže da se usklađuje nešto s nečim čega nema. Prema tome, ja mislim da nije kasno da predstavnici predlagatelja sada na ovoj plenarnoj sjednici, kad to već nisu htjeli učiniti na Odboru, povuku ovaj sramotan prijedlog, sramotno urađen prijedlog, da to daju svojim stručnim službama da naprave isponova i da jedan uredan prijedlog nakon što se donese Zakon o elektroničkim komunikacijama pošalju u Sabor da prekinemo ovu sramotu. To bi bilo jedino dostojno i Vlade i ovog Sabora. Ja se čudim da ovo može proći Odbor za zakonodavstvo Vlade Republike Hrvatske, ali onda se ne čudim kad znam da ste vjerojatno potjerali sve stručne ljude i doveli stranački podobne koji evo vam pripremaju ovakve prijedloge zakona, jer bolje ne znaju. Bolje ne znaju, a neće ni znati. Neće ni znati. To je posljedica takvog kadroviranja, ovakvi sramotni zakonski prijedlozi. Prema tome, ja vas molim u ime pameti, u ime dostojanstva i Vlade i Sabora da ovo povučete iz procedure, da se ispričate Saboru zbog ovakvog neurednog zakonskoga teksta i da to napravite kako valja i pošaljete u redovnu proceduru. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Emil Tomljanović.
U nizu netočnih navoda ja ću ispraviti samo jedan koji se odnosi da je ovaj zakon nestručno napravljen, da je amaterski napravljen, da ga treba povući iz saborske procedure. To je apsolutno netočno jer uvaženi kolega je spominjao samo određene primjedbe koje se mogu amandmanski otkloniti u smislu članka 16. i gdje je Odbor za zakonodavstvo reagirao amandmanom na taj članak 16. i uvaženi kolega u tom smislu apsolutno otklanja sve ovo oko čega ste vi napravili tu veliku, usudio bih se reći paradu i predstavu koja ne sliči na ništa. A najveće ponižavanje ovog Doma je bilo u dokumentu kog ste vi osobno potpisali, taj dokument od 11. ožujka 2008. godine kada vi, evo ja ću … [[Govornik se ne razumije.]] pozivate Vladu Republike Hrvatske da ona donese zakon. To ste vi osobno potpisali. Dokument imam kod sebe i to u smislu tog potpisa i očitovanja vas i vašeg odbora treba i jest nekakva sramota za ovaj visoki Dom u odnosu prema poziciji Sabora u odnosu na Vladu. Sve što ste kazali nema nikakve veze, ovaj zakon se jednostavnim amandmanskim intervencijama može posložiti.
Hvala. … [[Upadica se ne čuje.]] Replika, gospodin zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Staziću, ja mislim da nikakvim amandmanima se ovakav zakon ne može popraviti. Nažalost za mene postoji jedan drugi problem koji ste sada vi otvorili. Zapravo mi ćemo platiti, u svakom slučaju jednu cijenu ubrzanom usklađivanju hrvatskog zakonodavstva za zakonodavstvom Europske unije. Obzirom da 4, 5 godina nismo ništa radili na tom planu, e sad idemo po svaku cijenu ispuniti nekakve rokove. Nažalost taj dio hrvatske povijesti, da tako kažem političke povijesti ili saborske povijesti bit će zapamćen, to vas uvjeravam, po tome ne samo vezano za ovaj zakon, nego za niz zakona koji će biti doneseni u ovom periodu. Ja vjerujem da će se svi rokovi ispuniti. Nažalost ti zakoni će bit nekvalitetni, loši, ne samo nomotehnički, nego sadržajno i u svakom drugom obliku. I mislim da bi nama u Saboru bio interes da se izborimo da i pet zakona ili 20 zakona donesemo izvan nekog Vladinog roka a da ti zakoni budu kvalitetni, jer neće Vlada biti kriva za loše zakone, biti će ovaj Sabor, jer ovaj Sabor donosi zakone. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Premijer Sanader je rekao nije važna brzina, važna je kvaliteta. Eto kvalitete, to je kvaliteta, to je vrhunac kvalitete koji Vlada može ponuditi. Vlada vozi u petoj brzini. Ubacila je u petoj brzini, ali vozeći u petoj brzini očito prolazi kroz crveno svjetlo, gazi pješake, ruži znakove prometne, to je način vožnje u petoj brzini. I sada je, sada je posljedica takve pete brzine je ova sramote. Kaže se tu, ispraviti će to Odbor za zakonodavstvo. Pa ne može Odbor za zakonodavstvo ispraviti glupost da će se ovaj Zakon uskladiti sa zakonom koji ne postoji. Kakav Odbor za zakonodavstvo može tu glupost ispraviti. Da se nešto usklađuje sa nečim čega nema. Kojim čarobnim štapićem se ta glupost može ispraviti. Pa posve je jasno da najprije treba donijeti jedan zakon pa tek onda ovaj zakon. Slušajte opravdanja za Vladu se mogu naći. Može se govoriti da su ovakvi istupi ne znam predstave. Ali sve navode ovoga što ovdje kažu, su predstavnici predlagatelja, kolega Lučin na odboru prihvatili kao točno. Bez obzira što sada kolega Markovinović ovdje govori. Predstavnici vaše Vlade su to prihvatili i rekli da je to, Tomljanović, da je to točno. Da je to točno, prema tome, nema smisla da se tu sada Vladi traži nekakva isprika, stručnim službama nekakva isprika za ovakav aljkav rad. Hvala lijepa.
Druga replika gospođa zastupnica Suzana Bilić-Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolega Stazić je iznio dio onoga što je rekao i na Odboru za informiranje i medije. I kada ovdje nam kaže sada da je i ovakav Zakon podržala Vlada Republike Hrvatske moram ga podsjetiti da je i Odbor kojem je on predsjednik također podržao donošenje ovoga Zakona. Uz sve činjenice koje je kolega Stazić iznio, a kolega Emil Tomljanović kao predsjednik Odbor za zakonodavstvo i ispravio i riješio kroz Odbor za zakonodavstvo, smatram da se ovaj Zakon, prijedlog ovoga zakona može ovdje usvojiti jer način ono što želim replicirati kolegi Staziću to je način na koji se mi ovdje odnosimo i prema Vladi i prema hrvatskoj javnosti kada iznosimo činjenice na način da su nepopravljive, da su grozomorne, da je situacija u državi koju vodi ova Vlada grozomorna, nepopravljiva a većina u ovome Visokome hrvatskome Domu jamči da je slika i situacija potpuno drugačija. I zbog toga predlažem da se ovaj Zakon usvoji a uz popravke koje, amandmane koje je donio Odbor za zakonodavstvo. A kada govorimo o petoj brzini, pitala bih kolegu u kojoj je Vlada, njegova Vlada brzini radila. Može se dogoditi, može se dogoditi pogreška, ali zakon kojim se reguliraju područje elektroničkih komunikacija je u pripremi i biti će uskoro ovdje pred Hrvatskim saborom i onda je moguće kada radimo u petoj brzini, a radimo, i to je potvrda, da nam se dogode ovakve stvari, da smo nešto stavili a da ovdje još raspravili nismo. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Točno je, točno je, Odbor za medije je prihvatio, podržao prijedlog ovoga zakona. Zašto? Pa zato što je Odbor za medije kao i svi odbori sastavljen tako da parlamentarna većina ima većinu u tom odboru. Odbor za medije dakako nije jednoglasno prihvatio ovaj prijedlog zakona jer su opozicijski zastupnici odgovorni za svoj rad glasali protiv toga. Jer smatramo da ovakvi prijedlozi zakona ne mogu proći u saborsku proceduru, da su ne dostojni da uopće dođu na plenarnu sjednicu. I prije glasanja na Odboru za medije ja sam bez prisustva novinara upozorio predlagatelja, nemojte se sa tim sramotiti, povucite to odmah pa neće nitko ni znati. Što, Vlada povukla prijedlog, dati će ga, ispraviti će ga i ne bi bilo ove rasprave. Dobronamjerno sam ih upozorio da ne idu na plenarnu sjednicu, vi ste bili prisutni i vi ste to čuli. Ali postoj nešto u ponašanju parlamentarne većine što je meni neshvatljivo. Postoji nekakva bahatost da se i sa lošim prijedlogom dolazi na plenarnu sjednicu, da se sa njim ovdje sramimo. Znate šta? Ja ću ovaj prijedlog zakona sačuvati, ja ću ga poslati na pravni fakultet pa da ga studentima pokazuju kada ih uče nomotehniku kako ne valja raditi. Pa će se na ovom primjeru zakona generacije studenata prava učiti što je to haljkav rad što se tiče nomotehnike, pa će ova Vlada u tom smislu ostati valjda zabilježena u dokumentima pravnog fakulteta. Hvala.
Završni osvrt, državna tajnica, Tamara Bradović-Mazal. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče i hvala na prijedlogu da se ovaj Konačni prijedlog zakona uputi u edukativne svrhe na Pravni fakultet, s obzirom da sam i sama diplomirala na njemu, vjerujem da što više praktičnih vježbi budućim pravnicima pa makar i na našem Konačnom prijedlogu zakona će poslužiti u pozitivne svrhe. I pravnički govoreno da ima nomotehničkih nedosljednosti koje nisu nepopravljive, ja u ruci držim dva amandmana, dva amandmana koji će korigirati tekst. Da, ljudski je isto je isto tako posuti se pepelom u pravnom i stručnom smislu te riječi i reći ima nomotehničkih nedosljednosti. Ali isto tako postoji Poslovnik Hrvatskoga sabora, postoji nešto što se zove redakcijski tekst. Postoji manevarski prostor za popravak. Mi ne govorimo o supstanci, supstancu koja će stupiti na snagu, koja će omogućiti ono što ovaj zakon uistinu jest, a ne 5a, 21b ili 4c. Supstanca je omogućiti poslovanje. I ako postoji prostor u okviru Poslovnika Hrvatskoga sabora koji nam dozvoljava popravak. Ljudski je reći ima prostora za popravak ali isto tako je ljudski to popraviti kroz legalne mehanizme, kroz mehanizme koje ovaj Sabor dopušta. U tom segmentu iako će glasovanje o ovom zakonu biti tek sutra, samim uvidom u supstancu ova dva amandmana vjerujem u ime Vlade. I ovom prilikom kažem da nećemo povući konačni prijedlog zakona iz procedure, ja vjerujem da ovi amandmani mogu poboljšati onu nomotehničku nedosljednost koja će omogućiti biti, a to je sadržaj ovoga zakona da zaživi, da zaživi u praksi. I jedan osvrt koji nema veze sa Konačnim prijedlogom zakona ali ima veze sa nečim u čemu je Vlada itekako angažirana i ja osobno. Zadnjih 5 godina nije se napravilo u procesu pristupanja Europskoj uniji uistinu ništa zato i jesmo danas kandidat za članstvo. Zato i jesmo korak do «road-mapa», zato i jesmo korak do kraja lipnja. Zato ćemo sljedeće godine imati datum ulaska u Europsku uniju. Zato otvaramo poglavlje, ispunjavamo mjerila, zato što u 5 godina nismo napravili ništa. Hvala.
Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Posve je netočan navod da bi supstanca zakona, mogla, Prijedloga zakona biti dobra ako je nomotehnika loša. Ne može se ta supstanca ostvariti. Pazite ne može se ostvariti supstanca da će vrijediti, ne znam, alineja 8 koje nema. To se ne može kad vi, mi ne možemo doći do supstance. Kad vi ovako aljkavo napravite Prijedlog zakona. Prema tome nemojte, lijepo je ovdje što ste se ponovo posuli pepelom po glavi i u javnosti. Nije vam to trebalo. To vam nije trebalo, mogli ste to izbjeći. Mogli ste ga poslati na iduću sjednicu koju imamo popravljeno i do cijele ove sramote vaše i Vladine ne bi došlo. Ali ne možete se braniti … /Govornik je isključen./ …
I drugi ispravak gospodin zastupnik Šime Lučin.
Pa ispravit ću samo jedan netočan navod a to je da Vlada nije učinila ništa. Da, Vlada je učinila nešto. Ali znate što nije učinila? Nije ispunila svoje vlastite planove koliko će zakona donijeti u 4 godine? I obzirom da nije ispunila svoje planove mi te zakone nismo mogli tu usvojiti. E sad ćemo platiti cijenu ubrzanom donošenju zakona na način da ćemo dobiti katastrofalne zakone poput ovoga. Mogao bih još neke nabrojiti, ali bit će prilike.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovom Prijedlogu zakona.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkoj trgovini, hitni postupak, P.Z.E. br. 81. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Klub zastupnika HDZ-a. Molim gospođa državna tajnica Tamara Obradović. Izvolite.
Hvala. Vlada prihvaća amandman Kluba zastupnika HDZ-a, gospodine predsjedniče.
Amandman Kluba zastupnika HDZ-a. Izvolite.
Vlada prihvaća amandman.
Prihvaća i postaje sastavni dio. I isto tako Odbora za zakonodavstvo.
Amandman se prihvaća gospodine predsjedniče uz otklon pogreške, tako da u članku 16. umjesto brojke: "1". treba pisati brojka: "4" [[Upadica: Prihvaća.]]
Odbor za zakonodavstvo prihvaća. Dakle onako kako je državna tajnica ovdje izjavila. Dajem dakle konačni prijedlog zakona na glasovanje. Molim uključimo se i glasujmo. Molim rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 84 za, 5 suzdržanih i 35 protiv.
Idemo na 3., sljedeću točku: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti biljnih sorti, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 82. Predlagatelj Zakona je Vlada. Amandmani do kraja rasprave koju su proveli odbori za zakonodavstvo, europske integracije, poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Predstavnik predlagatelja državni tajnik Josip Kraljičković. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani saborski zastupnici. Dopustite da vam ukratko predstavim Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti biljnih sorti. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti biljnih sorti proizlazi iz potrebe uređenja područja zaštite intelektualnog vlasništva nad stvarnim, nad stvorenim biljnim sortama odnosno stvaranjem pravnih okvira za zaštitu pojedinačnih prava. Postojeći Zakon o zaštiti biljnih sorti usklađen je sa UPOV-om Konvencijom o zaštiti novih biljnih sorti 1991. godine. UPOV je međunarodna unija za zaštitu novih biljnih sorti. Donošenjem navedenog zakona Republika Hrvatska je ispunila uvjete za pristupanje UPOV-u te je 1. rujna 2001. godine postala punopravna članica UPOV-a i tako kao i kao takva Republika Hrvatska priznaje i potvrđuje UP-ovu Konvenciju iz 1991. godine. Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti biljnih sorti vršit će se potrebne izmjene i dopune postojećeg zakonskog teksta s ciljem da se: Prvo, izvrše potrebne ispravke teksta. Isti se u cijelosti uskladi sa danas važećom UP-ovom Konvencijom za zaštitu biljnih sorti. Drugo, da se dopuni zakonski tekst izvrši usklađivanje direktivom 98/44 EU-a o pravnoj zaštiti od tehnoloških izuma i ugradi tzv. uzajamna recenzija u okviru Zakona o zaštiti biljnih sorti kao oblik pravne zaštite biotehnoloških izuma. Treće, da se uredi pitanje nadležnosti u okviru ovoga zakona na način da se Ministarstvo ribarstva i ruralnog razvoja imenuje središnjom i koordinativnom i upravnom tijelo nadležno za provođenje zakona a da je Zavod za sjemenarstvo i rasadničarstvo vodi stručne, tehničke poslove u sustavu zaštite biljnih sorti. Prihvaćanjem Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti biljnih sorti cjelovito će se uskladiti Zakon o zaštiti biljnih sorti sa postojećom UP-ovom Konvencijom o zaštiti biljnih sorti, proizlazi kao obaveza Republike Hrvatske kao punopravne članice UPOV-a. Pripravni smo na vaša pitanja i prijedloge. Hvala vam na pozornosti.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za europske integracije? Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče dozvolite u ime Kluba SDP-a da dadem jedan osvrt vezano za ovaj zakon i ove izmjene ovoga zakona. Upravo Prijedlog toga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti biljnih sorti s Konačnim prijedlogom zakona uređuje način i postupak zaštite sorti poljoprivrednog bilja. Postupak stjecanja oplemenjivačkog prava i zaštite nositelja oplemenjivačkog prava. Potreba uređenja područja zaštite intelektualnog vlasništva nad stvorenim biljnim sortama odnosno zaštita oplemenjivačkih prava i do sada je rješavana postojećim zakonom i pravilnicima te je usklađena s Konvencijom o zaštiti novih biljnih sorti iz 1991. Značaj dosadašnjih zakona je upravo u tome što Republika Hrvatska sa svojih 3 tisuće, 3 milijuna 156 tisuća hektara poljoprivrednih površina od kojih je milijun 484 tisuće hektara oranica i vrtova, 75% su obradive površine a na kojima radi 10% stanovništva koje se bavi poljoprivredom i od koje nastaje 11% bruto društvenog proizvoda Republike Hrvatske svakako mora biti zainteresirana da se na tim površinama sije sjeme biljnih sorti stvoreno vlastitom pameti i iskustvima koje ima 100-godišnju tradiciju proizvodnje na ovim prostorima. Kod nas se ovim poslovima bavi već preko 100 godina institucije u Hrvatskoj. Tako je za pohvalno reći da danas koristimo deklarirano sjeme na 90% naših poljoprivrednih površina. Međutim, na temelju zapažana i stečenih iskustva u prirodi čovjek je počeo upravo odabir tih plodova od sjemena "boljih upotrebnih svojstava" te prve populacije u daljnjoj fazi kultiviranja ili oplemenjivanja dovele su do stvaranja prvih izvornih tipova i sorti na našim poljima. U vremenu između dva svjetska rata proizvodnja biljnih sorti provodila se na znanstvenim osnovama na područjima Zagreba, Križevaca, Osijeka u znanstvenim institucijama. Međutim, ubrzan je razvoj biljnih sorti sjemena od 46. godine poslije drugog svjetskog rata. Nastavlja se na istom tom potezu osnivanjem i sjemenskih centara i poduzeća. Uz ove znanstvene institucije na površinama poljoprivrednih poduzeća tadašnjih kombinata znanost se povezuje sa praksom te se dobivene nove sorte šire i dorađuju u doradbenim kapacitetima Belja, Vupika, Kutjeva, Đakova, Vinkovaca, Osijeka, Slatine, Donjeg Miholjca, Koprivnice, Križevaca, Zagreba. Upravo u tim centrima nastaje jedna važna grana poljoprivrede koja se naziva industrijom sjemena jer se tom proizvodnjom zadovoljavaju potrebe za sjemenom u Republici Hrvatskoj a posebno u istočnoj Hrvatskoj ili Slavoniji i Baranji koja ima preko 50% ratarske proizvodnje Republike Hrvatske. Tu hrvatsku industriju sjemena značajno su podigle domaće upravo selekcije i oplemenjivačke kuće Zagreba, Osijeka koje su pratile svjetske trendove i ciljeve što je rezultiralo integriranošću domaćih oplemenjivačkih projekata u međunarodne selekcijske projekte kao i uključivanje hrvatske industrije sjemena u izvozu i proizvodnju sjemena na međunarodnom tržištu. Danas u Hrvatskoj na 30 tisuća hektara proizvede se oko 200 tisuća tona sjemena koje se koristi u proizvodnji Hrvatske, Hrvatska ide i za izvoz. Međutim, zbog čega stvaranje novih sorti je bitno? Pa zbog toga što danas u Hrvatskoj proizvodimo 18 vrsta sjemena. U usporedbi s jednom Austrijom koja proizvodi čak 40 vrsta ukazuje se da nedovoljno koristimo naš potencijal i tradiciju koju imamo u stvaranju novih biljnih sorti. U Hrvatskoj se danas najviše proizvodi sjemena kukuruza vrijednosti od oko 250 milijuna kuna, pšenice 100 milijuna kuna, ječma 25 milijuna, soje 25 milijuna kuna. Međutim, najviše uvozimo sjemena krumpira što bi sigurno mogli proizvoditi više, šećerne repe i suncokreta. Značaj ovih izmjena o zaštiti biljnih sorti prvenstveno se odnosi kao što je i rečeno na usklađivanje sa Direktivom EU parlamenta 98/44 te pravne zaštite izuma s područja biotehnologije. Mislim da je to zbog toga svakako potrebno donošenje ovakvog zakona ali je još potrebnije smatram da povećamo određene stimulacije vlastitoj pameti da se maksimalno koristi u stvaranju novih sorti a time i proizvodnji i doradi sjemena za naše potrebe i izvoz. Šta to znači? Pa izmjenom ovog zakona potrebno će biti mijenjati Pravilnik o visini troškova postupka za stjecanje i trajanje oplemenjivačkog prava jer po izmjenama ovoga zakona Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja kao što je i rečeno ovdje a i piše u materijalu postaje centralno, koordinirajuće i upravno tijelo nadležno za provođenje zakona. A Zavod za sjemeničarstvo i rasadničarstvo u Osijeku vodit će stručno tehničke poslove. Do sada je sve to vodio ovaj zavod. Zavod će voditi upisnik zahtjeva. Ostale upisnike, Upisnik oplemenjivačkog prava, Upisnik prenesenog oplemenjivačkog prava, Upisnik ustupljenog oplemenjivačkog prava i Upisnik zastupnika vodit će ministarstvo. Zašto to govorim? Pa tim pravilnikom se donosi da se sve to mora i platiti. I za ovih prvih stavki do proizvodnje sjemena potrebno je plaćati tisuću 750 kuna. Upravo zato mislim da je nastavno na ono što sam rekao kao stvaranje jedne stimulacije da proizvodimo naše vlastite biljne sorte mislim da je i prilika da smanjimo obveze koje imaju genetičari i oplemenjivači po pravilniku za nove sorte koje stvaraju. Do sada su ti troškovi uplaćivani Zavodu za sjemenarstvo i rasadničarstvo u Osijeku koje je sve te poslove i radio a sada je prilika da se to smanji jer se i smanjuje posao zavoda, ministarstvo preuzima dio poslova i ovim načinom smatram država će pokazati da je zainteresirana za razvoj novih biljnih sorti od naših proizvođača na našim poljima. Zašto je to potrebno? Jer je posao koji rade genetičari i oplemenjivači jedan dug posao, stručan. Pitanje uspjeha uvijek je neizvjesno a pitanje dobiti pogotovo jer također po pravilniku poslije plaćanja ovih pristupnih plaćanja uplaćuje se i godišnja naknada za vrijeme trajanja oplemenjivačkog prava od prve do treće godine 250 kuna, pa sve ide do 14. godine 800 kuna a od 15 tisuću kuna plaća se za određeno sjeme. Dobro, to je već period kada se to sjeme koristi i kada vjerojatno i donosi neku dobit, ali sve ovo prethodno trebaš uplatiti a pitanje je kakav će ti rezultat biti. I na kraju, smatram da je ovo svakako potrebno učiniti jer u zadnjih petnaest godina proizvodnja sjemena u Hrvatskoj je 50% od stvarnih mogućnosti koje imamo s obzirom na povoljne i agro ekološke uvjete, posebno to smatram u Slavoniji i Baranji, znanje i tehnologiju za proizvodnju sorti, sorti visoke genetske čistoće te doradbenih kapaciteta koji mogu dati kvalitetno sjeme na naša polja ali i izvoz. Zato podržavamo izmjene i dopune zakona uz nadam se uvažavanje potreba izmjena u navedenom pravilniku. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Željko Turk? Izvolite. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Želite li završni osvrt? Da. Državni tajnik Josip Kraljičković. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Zahvaljujem se na afirmativnom izlaganju gospodina saborskog zastupnika i na prijedlogu. U ime Vlade prihvaćamo dva amandmana koja smo dobili a koji nadam se imate i vi na klupama i obrazloženje koje ste dobili. Zahvaljujem se.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti biljnih sorti, hitni postupak, P.Z.E. br. 82. Rasprava je zaključena. Predlagatelj zakona je prihvatio amandmane Odbora za zakonodavstvo te su oni postali sastavni dio konačno prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je jednoglasno prihvaćen sa 122 glasa.
Slijedeća točka - Konačni prijedlog zakona o medicinskim proizvodima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br 83 Predlagatelj zakona je Vlada. Amandmani do kraja rasprave koju su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Ante Zvonimir Golem će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedavajući, uvažene i dame i gospodo zastupnici. Problematika lijekova i medicinskih proizvoda u Republici Hrvatskoj bila je uređena Zakonom o lijekovima i medicinskim proizvodima donesenim u Hrvatskom saboru 2003. i potom 2004. godine. I koji je u to vrijeme bio usklađen sa važećih direktivama Europske unije. Donošenjem novih direktiva prema kome je problematika lijekova uređena direktivama tzv. starog pristupa, a problematika medicinskih proizvoda direktivama novog pristupa ukazala se potreba za razdvajanjem Zakona o lijekovima i medicinskih proizvoda na dva posebna zakona. Iako se suštinski radi i načelno o istom pristupu toj problematici. Na temelju toga Hrvatski sabor donio je 2007. godine Zakon o lijekovima koji je u potpunosti usklađen sa direktivama Europske unije, dok su medicinski proizvodi ostali uređeni dijelom ranijeg zakona. U ovom zakonskom prijedlogu rješava se problematika medicinskih proizvoda. Predmetni zakon uređuje definicije što su to medicinski proizvodi, na koji način se medicinski proizvodi stavljaju u promet, određuje se tijelo koje prati i regulira promet medicinskih proizvoda, propisuje obvezu kliničkog ispitivanja u svrhu zaštite javnog zdravlja, te postupke za odobrenje kliničkih ispitivanja, određuje vođenje očevidnika kako proizvođača tako i proizvoda. Uvodi se ocjena suglasnosti, dokumenti o suglasnosti kao i oznake suglasnosti i tehničkih karakteristika, evidencija štetnih događaja i postupanje u slučaju pojave štetnih događaja, te nadzor nad provedbom svega sa strane farmaceutske inspekcije. Prijedlogom zakona daju se dodatne nadležnosti Agenciji za lijekove i medicinske proizvode, uvođenju očevidnika i u provjeri sukladnosti uz istovjetno praćenje uporabe navedenih proizvoda i o mogućnosti neispravnih i štetnih utjecaja. Predmetni prijedlog zakona usklađen je sa zakonodavstvom Europske unije kroz usklađivanje prava provedbe prava i pravila tržišnog natjecanja kao i normizacijom, mjeriteljstvom, ovlašćivanjem i ocjenom suglasnosti. Dijelovi prijedloga koji nisu u potpunosti usklađeni u dijelu bit će usklađeni donošenjem podzakonskih akata na temelju ovog prijedloga zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Izvjestitelji odbora? Zakonodavstva? Europske integracije? Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb, predsjednik Odbora gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb na svojoj sjednici raspravio je Prijedlog zakona o medicinskim proizvodima s Konačnim prijedlogom zakona kao matično tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja obrazložio je razloge za donošenje ovog zakona kroz 2007. godinu. Europski parlament i Vijeće donijeli su nove direktive koje su uvjetovale i donošenje novog Zakona o medicinskim proizvodima. Primijenili su sve direktive preporuka Vijeća Europe u nacionalno zakonodavstvo. Tijekom rasprave članovi odbora jednoglasno su poduprli donošenje ovog zakona. Budući da su medicinski proizvodi od posebnog značaja za zdravstvenu zaštitu ljudi utvrđivanje pravila za osiguranje kvalitete i sigurnih medicinskih proizvoda kvalitetna je novina u našem zakonodavstvu istaknuli su članovi odbora. U raspravi je naglašeno da medicinski proizvodi moraju odgovarati bitnim zahtjevima vodeći računa o predvidivoj namjeni što doprinosi osiguranju sigurnosti i učinkovitosti medicinskih proizvoda. Tijekom rasprave upozoreno je na određenu nedorečenost članka 54. stavka 1. zakona i postavljeno je pitanje koji su to štetni događaji u kliničkom ispitivanju medicinskih proizvoda za koje ne postoji obveza prijavljivanja što će zakonodavac upotpuniti podzakonskim aktom. Posebna pozornost tijekom rasprave posvećena je pitanju medicinske opreme. Naime, odredbe ovog zakona odnose se na medicinske proizvode, a ne na medicinske uređaje, odnosno medicinsku opremu. Kako je to također izuzetno važno područje koje je u Zakonu u lijekovima i ovaj zakon čini cjelinu članovi odbora su predložili da bi bilo korisno donijeti poseban zakon o medicinskoj opremi. Uz jednoglasnu potporu ovom zakonu članovi odbora su bili mišljenja da podzakonske akte kojih je ovdje 21 treba donijeti u što kraćem roku. Odgovarajući pravilnici trebali bi svakako detaljnije utvrditi koje su to štete od kliničkih ispitivanja medicinskih proizvoda za koje ne postoji posebna potreba prijavljivanja, te pojasniti sustav i nadležnost Farmaceutske inspekcije koju bi sačinjavao širi krug stručnjaka. Nakon opširne rasprave članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru usvajanje Zakona o medicinskim proizvodima. U zaključku preporuča se Vladi Republike Hrvatske da u što kraćem mogućem roku predloži poseban Zakon o medicinskoj opremi. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pred nama je Prijedlog zakona o medicinskim proizvodima koji je posebno značajan u sklopu donošenja novih zakona koji trebaju pružiti u našem zdravstvenom sustavu što veće jamstvo da će novi medicinski proizvodi, a množe se geometrijskom progresijom biti sigurni ne samo za onoga kome su namijenjeni, nego i za sve koji se nalaze u lancu kako uvoza, transporta, prije toga proizvodnje i na kraju korištenja samih proizvoda. Zašto novi zakon? Mi smo 2003. godine donijeli Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima u kojima smo prvi put regulirali ovu vrlo važnu problematiku na način koji je tada bio uobičajen u zemljama Europske unije. Drugim riječima, taj Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima temeljio se je na Direktivama broj 20 i broj 83 iz 2001. godine. Dakle, vrlo brzo smo primijenili direktive u roku od manje od dvije godine. Međutim, Europska unija je mijenjala svoje direktive i zbog toga se 2007. godine pristupilo donošenju i usvojen je na Saboru Zakon o lijekovima. U taj zakon unešene su nove Direktive broj 24 i 27 kao i Uredba 141 koje su strogo diktirale uvjete prometa, ispitivanja, uvoza, proizvodnje, prodaje i uopće rukovanje lijekovima. Međutim, u tom zakonu nisu mijenjane odredbe o medicinskim proizvodima jer su direktive Europske unije za to područje bile u izradi i zbog toga su u tom zakonu ostavljene odredbe o medicinskim proizvodima važeće sve evo do donošenja ovog prijedloga zakona. Vijeće Europe je u rujnu 2007. godine donijelo Direktivo broj 47 koja je odredila način prodaje prometa evidencije i svega ostaloga što osigurava sigurno primjenu medicinskih proizvoda i upravo ta je Direktiva broj 47. ugrađena u ovaj zakon. U ovaj zakon su ugrađene i druge preporuke, druge direktive i druge odrednice koje se odnose na in vitro dijagnostičke proizvode i na one medicinske proizvode koji se izrađuju od životinjskog tkiva, tkiva životinjskog podrijetla. Ja bih istakao nekoliko važnih dijelova ovog zakona koji je suvremen, koji je usklađen sa europskim smjernicama i koji će sigurno značiti novi iskorak u kvaliteti cjelokupnog zdravstvenog sustava. Definicija medicinskog proizvoda je vrlo široka i ovdje je primijenjena jedna od mogućih definicija koje određuju da u medicinske proizvode se ubrajaju instrumenti, naprave, uređaji, programi, materijali ili drugi proizvodi za humanu upotrebu koji svoju osnovnu namjenu ne postižu na temelju farmakoloških, imunoloških i metaboličkih svojstava i koji se upotrebljavaju samostalno ili u kombinaciji s programskom podrškom neophodnom za njegovu pravilnu primjenu. Dakle, radi se o širokom spektru različitih proizvoda koji isključuje jedino medicinsku opremu ili medicinsku aparaturu koja će biti posebno regulirana, što ne znači da je sada izvan određenih regulatornih normi. U općem dijelu ovoga zakona, u prvom dijelu ovoga zakona određuju se opći zahtjevi koje mora udovoljiti medicinski proizvod, a to je da u prvom redu ne ugrožavaju zdravlje i ne ugrožavaju sigurnost pacijenta. Utvrđuje se da je za cjelokupnu problematiku odgovorna agencija za lijekove i medicinske proizvode koja odgovara za očevidnik, dakle upisnik svih proizvoda koji prođu određenu proceduru provjere, za praćenje tih proizvoda, za praćenje kliničkih ispitivanja, a isto takva agencija je odgovorna i za povlačenje tih proizvoda iz prometa u određenim uvjetima. Povlačenje proizvoda je točno definirano i o povlačenju izvješćuje se Europska komisija, a isto tako se izvješćuje Europska komisija i o poduzetim mjerama. U glavi 3 posebno se uvodi i precizno određuje kliničko ispitivanje medicinskih proizvoda i to je velika novina. Naime, zadatak je kliničkog ispitivanja dokazati i provjeriti da li proizvod ispunjava bitne zahtjeve u cilju zaštite javnog zdravlja, a obavlja ga pravna osoba koja za to ispunjava uvjete koje propisuje ministar zdravstva. Odobrenje za kliničko ispitivanje daje ministar na temelju potpune dokumentacije i pozitivnog mišljenja Središnjeg etičkog povjerenstva. Dokumentacija je vrlo složena i o toj dokumentaciji ovisi cjelokupna procedura, zbog toga posebnim pravilnikom ministar zdravstva i socijalne skrbi propisuje dokumentaciju koju mora pratiti svaki medicinski proizvod. Ono što je posebno kvalitetno i važno, to je da se u provođenju kliničkog ispitivanja također kao i za lijekove sklapa ugovor s pravnom osobom koja će provoditi ovo ispitivanje ta institucija, ta pravna osoba mora opet zadovoljiti vrlo stroge posebne uvjete koje također propisuje ministar zdravstva jer je to temeljni uvjet da može provoditi ovakva složena i odgovorna ispitivanja. Isto tako je dobro što je utvrđeno da se u tom ugovoru strogo potpisuju i utvrđuju svi materijalni troškovi, znamo da je u tom smislu bilo nekih nepravilnosti u prošlim godinama koje su sada ispravljene i očito je da se ovom odrednicom te nepravilnosti neće prenijeti i na ispitivanje medicinskih proizvoda. Posebno je važna stavka upisa u očevidnik. Taj upis u očevidnik povlači za sobom i obvezu prijavljivanja svake promjene. Dakle, ako liječnik i drugi zdravstveni djelatnik koji u kontaktu sa korisnikom medicinskog proizvoda, bilo koji sudionik prodaje na veliko ili prodaje na malo ili bilo tko drugi u lancu koji prolazi medicinski proizvod primijeti nepravilnost dužan je pismeno izvijestiti agenciju. Agencija po ovom zakonu ima pravo brisati proizvod iz očevidnika ukoliko se utvrdi nepoštivanje nekih odrednica ovoga zakona i ako su utvrđene štetnosti ili ako uneseni podaci ne odgovaraju stvarnosti, dakle nisu točne. U poglavlju 5 određuje se ocjena sukladnosti, smatra se sukladnost sa bitnim zakonskim odrednicama. Do ulaska u Europsku uniju ministar zdravstva može ovlastiti tijelo, pravnu osobu koja će ocjenjivati sukladnost, nakon ulaska u Europsku uniju to pravno tijelo prijavljivati će se Europskoj uniji radi dobivanja identifikacijskog broja i nakon toga to pravno tijelo će biti ravnopravno sa drugim tijelima koji utvrđuju sukladnost u zemljama Europske unije. Napomenuo bih još i glavu 6 u kojoj se kaže da sve pravne osobe za promet medicinskim proizvodima moraju udovoljiti kriterijima koji također posebnim podzakonskim aktom donosi ministar i to se odnosi, kako na pravne osobe koje će imati trgovinu na veliko, tako i one na malo. Na malo će promet se odvijati u ljekarnama i u posebnim specijaliziranim prodavaonicama. Posebno se utvrđuje da će agencija oduzeti dozvolu za promet medicinskim proizvodom ako isti više ne udovoljava propisanim uvjetima i isto tako i postoje izuzeci, iznimka je kada uvoz medicinskog proizvoda koji nije upisan u očevidnik služi u istraživačke svrhe. Dakle to je iznimka od tog pravila. U kliničko ispitivanje novih medicinskih proizvoda, jer novi proizvod, naravno još ne može upisan u očevidnik, ali se predviđa i mogućnost izuzetka u različitim izvanrednim situacijama kada bi mogla se javiti hitna potreba za medicinskim proizvodom koji ne može onda proći fazu kliničkih ispitivanja. Smatram da je doista ovaj krug izuzetaka vrlo uzak, sužen samo na najvažnije i na najhitnije situacije. Oni što bi ovdje još trebalo istaknuti, to je da u glavi 8 se obvezuju svi koji primijete neispravnost proizvoda imaju obvezu prijavljivanja njegovoga agenciji. U slučaju da primijete neispravnost izmjenu karakteristika u odnosu na one koje su bile pri upisu očevidnik, nepropisno označavanje proizvoda ili nepropisna uputa proizvoda, u svim slučajevima agencija provodi analizu, ima pravo brisati proizvod i o tome izvješćuje državu članicu Europske unije u kojoj je proizvod proizveden. Možda bi samo na kraju i jedan mali osvrt na klinička ispitivanja, članak 54. stavak 1. koji određuje da zdravstveni djelatnik koji sudjeluje u kliničkom ispitivanju u svojstvu ispitivača, a i on naravno mora udovoljiti određenim kriterijima obvezan je izvijestiti nositelja odobrenja o svim nepoželjnim pojavama osim u slučaju kada plan ispitivanja to ne zahtjeva. Dakle postoje izuzeci kada se ne mora obavijestiti i o tome je bilo rasprave na odboru i ministarstvo je prihvatilo da te izuzetne preciznije definira podzakonskim aktom kojeg ovaj članak i onako uređuje. Isto tako mogla bi se manja primjedba uputiti i u nadzor koji je dobro postavljen, ali je određeno da ga vrši farmaceutska inspekcija. U zakonu je rečeno da u farmaceutskoj inspekciji osim farmaceuta trebaju biti i stručnjaci drugih profila pa smo predložili da se i to preciznije definira u podzakonskom aktu, pravilniku na kojega se i poziva ovaj članak jednostavno zbog toga jer je lepeza medicinskih proizvoda tako široka da je teško jednom, dva ili tri stručnjaka dati procjenu za tu široku paletu proizvoda. Zato tu treba doista definirati sve moguće stručnjake koji će biti određeni za svaku vrstu medicinskog proizvoda. I zaključno smatramo da je to značajan i veliki iskorak u postavljanju opće sigurnosti i okvira opće sigurnosti u naš zdravstveni sustav, da se počne rješavati jedno područje koje nije bilo do kraja riješeno i očekujemo da će Ministarstvo u tom smislu nastaviti dalje i donijeti još jedan važan zakon, Zakon o medicinskim uređajima, aparatima koje sada upotrebljavamo, a nisu do kraja usklađeni svi u svim slučajevima sa međunarodnim uobičajenim propisima. Dakle smatram da i u ime kluba izjavljujem da je ovaj zakon vrlo kvalitetan, da je donesen na vrijeme, da je usklađen sa svim europskim zahtjevima i da ga treba prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala. Klub SDP-a, gospodin zastupnik Rajko Ostojić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Prijedlog zakona o medicinskim proizvodima je pred nama i grubo govoreći u medicini postoje tri velike skupine. Prva skupina su lijekovi, druga skupina su medicinski proizvodi, treća skupina je medicinska oprema i tako zato sve uređene države, a Hrvatska iz godine u godinu postaje uređenija i uređenija, imaju tri zakona. Zakon o lijekovima koji mi imamo već godinama, Zakon o medicinskim proizvodima koji upravo je u tijeku donošenja i na žalost nemamo zakon o medicinskoj opremi. Kolega Hebrang je naravno u svom izlaganju na kraju ostavio dvije važne stvari koje su na neki način barem sa stajališta kluba zastupnika SDP-a još uvijek upitne u kome smislu riješiti, to je članak 54. stavak 1. Zakona o dijelo o kliničkim ispitivanjima i medicinskoj opremi pa ću ja u ime Kluba zastupnika SDP-a pokušati razjasniti što su to klinička ispitivanja i zašto nam je vrlo važno da se ona odvijaju transparentno i da se ovaj članak 54. stavak 1. popravi pod zakonskim aktom pravilnikom. I drugo, a ne manje važno, zbog čega je vrlo važno što je moguće prije, a mi smo zamolili jučer državnog tajnika na Odboru za zdravstvo u roku godinu-dvije dana, ali bilo bi dobro u roku 12 mjeseci donijeti Zakon o medicinskoj opremi. Osnovna naša misija zdravstvenih radnika je ne naškoditi … [[Ne razumije se.]] znači prvo ne naškoditi pacijentu, građaninu, a pomoći onoliko koliko je to jasno moguće u skladu sa napretkom medicinske znanosti i medicinske struke. Zato je ključna riječ i ovog zakona u biti sigurnost, na prvom mjestu sigurnost naših pacijenata a tek na drugom mjestu učinkovitost, ako se jasno ona može postići. Zbog toga je članak 54. stavak 1. ja ću ga ponoviti nedorečen u smislu da zdravstveni radnik koji sudjeluje u kliničkom ispitivanju treba odmah izvijestiti nositelja o nekim štetnim događajima osim citiram u slučaju štetnih događaja za koje plan ispitivanja i plan uputa za ispitivača to ne zahtijevaju. To je definitivno nedorečeno i ja molim i mi ćemo inzistirati da zdravstvena administracija što je moguće prije to pitanje razjasni preko obveze prijavljivanja ili podzakonskim aktom ili na neki drugačiji način. Inače klinička ispitivanja su u biti nešto što je u biti definitivno treba pozdraviti i u Hrvatskoj i u svijetu. Zašto? Jer ona su višestruka. Višestruko korisna. Na žalost u posljednjih nekoliko godina broj kliničkih ispitivanja u Hrvatskoj je pao ako se komparira sa prethodnim godinama iz niza razloga dijelom objektivnih, dijelom zbog nedorečenosti, ali su prednosti ja ću izdvojiti sljedeće četiri. Prvo je prednost za pacijenta, pacijenta koji je na žalost teško obolio i koji, najčešće se to radi o pacijentima koji imaju malignu bolest, treba dobiti terapiju koja je recentna, koja je suvremena i koja se ovaj čas ispituje u cijelom svijetu. Drugim riječima klinička ispitivanja omogućuju našim građanima, našim pacijentima da dobiju lijek isti tjedan, isti dan kada taj lijek dobija građanin u New Yorku, u Washingtonu, u Londonu ili u Italiji. Ono što je vrlo važno, taj lijek je badava i taj lijek omogućuje i daje mogućnost našim građanima da se liječe u skladu sa napretkom medicinske znanosti. Druga prednost je za zdravstvene radnike, za medicinske sestre, naše sjajne medicinske sestre i liječnike koji sudjeluju u tom kliničkom ispitivanju jer im omogućuju da budu u dodiru sa svojim kolegama u Los Angelesu, u Washingtonu, u Londonu, u Italiji, da sudjeluje ravnopravno s njima i da na osnovu toga na još jedan način pronosi glas o vrsnosti hrvatske medicine i o vrsnosti hrvatske znanosti. Treća korist je za bolnicu gdje se održava to kliničko ispitivanje. Kada ispitujete neki lijek ili u ovom slučaju medicinski proizvod, najčešće obzirom da se radi o novom lijeku, da se mora pratiti koncentracija tog lijeka. Morate dobiti i opremu da bi se to moglo adekvatno kontrolirati. Opremu dobiva bolnica. Dobiva badava, mora dobiti badava, a kada dobije bolnica, bilo to bolnica u Požegi, bilo to bolnica u Dubrovniku ili u Zagrebu, dakle dobivaju svi naši građani. I četvrto, a ne manje važno, korist je za društvo u cjelini, korist je za osiguravajuću tvrtku, a osiguravajuća tvrtka zdravstvena u Hrvatskoj se zove HZZO - Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Zašto? Jer ti liječnici, odnosno ti bolesnici koji dobivaju taj lijek, ne trebaju ga dobiti iz HZZO-a nego ga dobivaju badava. Dakle naglašavam, korist je višestruka za građanina, za liječnika i medicinsku sestru, za zdravstvenu ustanovu, za bolnicu, za HZZO i za državu. Stoga je vrlo važno njegovati, poštovati i poticati da se naša hrvatska medicina uključi u klinička ispitivanja na jasan, transparentan način poštujući, naglašavam, prvenstveno sigurnost, "primum nihil nocere". Druga stvar koja je dijelom nedorečena odnosno apsolutno nedorečena su medicinska oprema. U članku 2. se doduše naglašava, spominje riječ uređaj, medicinski proizvod citiram "jest instrument, naprava, uređaj, program, materijal ili drugi proizvod za humanu upotrebu itd.", završen citat. Samo na tom mjestu spominje uređaj. Ako se nedovoljno dobro čita onda se misli da je to uređaj u biti oprema. Uređaj je u ovom slučaju primjerice pacemaker koji je u biti i uređaj, ali nije dijagnostička oprema i zato je vrlo važno što je moguće prije, a bilo bi dobro u roku 12 mjeseci donijeti Zakon o medicinskoj opremi koji naravno mora biti usklađen sa standardima sigurnosti i učinkovitosti. Ali sve uređene države u našem okruženju dakle u Središnjoj Europi, Jugoistočnoj Europi, a da ne govorim o Zapadnoj Europi i Sjedinjenim Američkim državama, imaju taj zakon. I na kraju, ali ne manje važno, ovaj zakon za sobom zahtjeva donošenje 21 podzakonskog akta. Uvažavajući zdravstvenu administraciju dakle Ministarstvo zdravstva, to je državni tajnik kao kontinuitet, doduše on je bio ministar, ali kao kontinuitet prethodnog ministarstva nismo sretni sa prethodnim zakonima koji nisu pratili adekvatno donošenje podzakonskih akta i pravilnika. Očekujemo i da će se na tom pogledu ubrzati donošenje tih podzakonskih akata, 21 pravilnika, jer ako nemamo provedbeni mehanizam kako će se zakon svakodnevno implementirati u svom radu odnosno naše građane, a kažemo donosi niz pozitivnih koristi, onda će i ovaj veći dio pozitivnih stvari iz ovog zakona, ako se smijem tako izraziti, pasti u vodu, dakle neće biti implementiran. Dakle očekujemo da će, za razliku od prethodnih godina kad su pravilnici doneseni sa značajnim kašnjenjem, a neki još ni danas nisu doneseni, ovaj 21 pravilnik biti donesen u roku nekih šest mjeseci. Očevidnik, baza podataka je nešto što nam je neophodno važno. To smo svi naglasili na saborskom odboru, to smo svi naglasili u Klubu zastupnika SDP-a, jer bez obzira što tzv. papirologija nas nerijetko opterećuje u svakodnevnom našem kliničkom radu, bilo naših liječnika u primarnoj zdravstvenoj zaštiti, u bolnicama ili u klinikama, bez dobrih očevidnika, bez dobre datoteke nema napredaka medicine. Nažalost, bili smo svjedoci primjerice prije dva-tri mjeseca da neke obrasce koji su bili u zakonu od '97., '98. se moraju ispunjavati prilikom nekakvih hospitalizacija nisu zaživjeli u praksi, dakle ja se nadam da će očevidnik, obrasci postati svakodnevni dio standardnih procedura naših zdravstvenih radnika, ali naglašavam i zdravstvene administracije. I na kraju možemo donijeti sjajne zakone ako nemamo inspekciju, ako nemamo dobru farmaceutsku inspekciju koju treba, i tu ćemo dati potporu, administraciji da poveća njihov broj koja će svakodnevno provoditi inspekciju naših zdravstvenih ustanova, naših ljekarna onda nažalost i ovaj zakon neće zaživjeti. Stoga ćemo mi podržati ovaj zakon, ali uz opaske prvenstvo iz kliničkih ispitivanja i medicinske opreme. Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Željko Jovanović. Nema ga, gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, tajniče, kolegice i kolege. Rekli smo "repetitio est mater studiorum" pa ću ja raspravu o predloženom zakonu P.Z.E. 83 započeti objašnjenjem izraza medicinski proizvod, kako je to opisano u članku 2. točka 1. ovog zakona. Naime, tamo je definirano da je medicinski proizvod instrument, naprava, uređaj, program, materijal ili drugi proizvod za humanu upotrebu koji svoju osnovnu namjenu ne postiže na temelju farmakoloških, imunoloških ili metaboličkih svojstava i koji se upotrebljava samostalno ili u kombinaciji s programskom podrškom neophodnom za njegovu pravnu uporabu. Kome je namijenjen medicinski proizvod? Namijenjen je dijagnosticiranju, sprečavanju, praćenju, liječenju, ublažavanju bolesti. Zatim, dijagnosticiranju, praćenju, liječenju, kontroli, ublažavanju ili otklanjanju tjelesnog oštećenja ili nedostataka. Zatim ispitivanju, otklanjanju ili nadomještanju ili preinaci anatomskih ili fizioloških funkcija organizma, kontroli … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatski sabor je 21. lipnja 2007. godine donio Zakon o lijekovima, a navedenim zakonom u nacionalno zakonodavstvo prenesene su odredbe više direktiva. Tako Direktiva 2004/24 od 31. ožujka 2004. godine koja se odnosi na tradicionalne biljne lijekove, zatim Direktiva 2004/27 koja se odnosi na područje stavljanja gotovog lijek u promet, kao i Uredba 141/2000 koja se odnosi na skupinu lijekova za liječenje teških i rijetkih bolesti. Ovaj zakon stupio je na snagu 1. listopada 2007. godine i s tim danom stupanja na snagu tog zakona prestale su važiti odredbe Zakona o lijekova i medicinskim proizvodima od 2003., 2004. godine osim članaka koji se odnose na medicinske proizvode. Navedeni članci prestaju važiti na dan isteka roka od godinu dana od stupanja na snagu Zakona o lijekovima, dakle 1. listopada 2008. godine. Također se ovim zakonom preuzimaju i neke druge odredbe. Tako Direktiva 98/79 o in vitro dijagnostičkim medicinskim proizvodima, kao i odredbe Direktive Komisije 2003/32 koja se odnosi na medicinske proizvode koji su proizvedeni korištenjem tkiva životinjskog porijekla. Prijedlog zakona o medicinskim proizvodima donosi kvalitetne novine i to određivanjem pravila za osiguranje kvalitetnih i sigurnih medicinskih proizvoda kao proizvoda od posebnog značaja za zdravstvenu zaštitu ljudi. Što se ustvari utvrđuje ovim zakonom? Utvrđuju se zahtjevi za medicinske proizvode, klinička ispitivanja medicinskih proizvoda, upis u očevidnik proizvođača medicinskih proizvoda, ocjena sukladnosti, oznaka sukladnosti i upis u očevidnik medicinskih proizvoda, zatim promet, oglašavanje i obavješćivanje, vigilancija i nadzor nad medicinskim proizvodom. Istaknuvši neke članke, tko recimo članak 6. kaže da medicinski proizvodi mogu se staviti u promet samo ako ne ugrožavaju zdravlje i sigurnost pacijenta, korisnika i drugih osoba, te ako su propisno proizvedeni, postavljeni, održani i upotrebljavani u skladu s njihovom namjenom. Što se tiče kliničkih ispitivanja o čemu je bilo tu puno govora važan je članak 17. koji kaže da odobrenje za kliničko ispitivanje medicinskog proizvoda daje ministar na temelju potpune dokumentacije i postojanog mišljenja Središnjeg etičkog povjerenstva. Što se tiče nadzora o njemu govori članak 56. Nadzor nad provedbom odredbi ovog zakona i popisa donesenim na temelju ovog zakona obavlja farmaceutska inspekcija ministarstva. Način provođenja nadzora iz stavka 1. ovog članka pravilnikom propisuje ministar. Što se tiče prijelaznih i završnih odredbi članak 76. pravilnike za čije je donošenje ovlašten ovim zakonom ministar je obavezno donijeti u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Hrvatska demokratska zajednica će podržati ovaj zakon jer nalazimo niz kvaliteta za koje se to isplati učiniti.
Hvala. Gospodin zastupnik Nedjeljko Strikić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, dame i gospodo zastupnici. Pred nama se nalazi još jedan zakon kojim usklađujemo zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije u području zdravstva. Naime, pred nama se nalazi Prijedlog zakona o medicinskim proizvodima koji je veoma važan i bitan zakon za što bolju zdravstvenu zaštitu stanovništva odnosno utvrđuje sva bitna područja proizvodnje, područje kliničkih istraživanja, upis u očevidnik proizvođača, skladištenje, uvoz i izvoz medicinskih proizvoda te konačno uređuje i samu krajnju distribuciju, primjenu u stanjima bolesti. Kao što je poznato u medicinskoj praksi osnovno pravilo svakog liječenja oslanja se na davno izrečenu i jasnu nedvosmislenu poruku "primum non nocere" što znači niti jedan postupak u liječenju pa tako i uzimanje lijekova prvo ne smije štetiti onome tko ga uzima a naravno da se to odnosi na područje medicinskih proizvoda. Ovim zakonom pred nama usklađuje se možemo reći relativno do sada dobro zakonodavstvo Republike Hrvatske sa pravnom stečevinom Europske unije što nam daje dodatnu sigurnost u zdravstvenoj zaštiti o čemu smo već čuli. Ja ću se ovdje u svom izlaganju osvrnuti na neke veoma važne odrednice ovog zakona kojeg smatram zaista dobrim jer uređuje sva područja medicinskih proizvoda. U prvom redu, treba reći da u samoj odrednici o zahtjevu medicinskih proizvoda stoji da se proizvod može staviti u upotrebu samo ako ne šteti zdravlju ljudi, ako se propisno i sukladno zakonu skladišti, distribuira i naravno ako su prošle sve faze kliničkog ispitivanja, te da su svi podaci o tom medicinskom proizvodu transparentni. Ovim zakonom dodatno se uređuje područje kliničkih ispitivanja što smo čuli, gospodin profesor Hebrang i profesor Ostojić su rekli, i ja bih s obzirom da i jesam kliničar rekao nekoliko stvari o kliničkom ispitivanju. Stoga pojasnimo da se pod pojmom kliničkog ispitivanja podrazumijeva svako ispitivanje medicinskog proizvoda u svrhu utvrđivanja da li dotični proizvod ispunjava bitne zahtjeve u cilju zaštite zdravlja. Pa tako članak 16. ovog zakona navodi da zahtjev za kliničko ispitivanje podnosi pravna osoba koja ispunjava uvjete propisane pravilnikom koji donosi ministar. Također, ovim člankom se uređuje tko daje odobrenje za ispitivanje. Naime, takvo odobrenje za kliničko ispitivanje daje isključivo i samo ministar zdravstva. Članak 17. o kliničkom ispitivanju uređuje i kada ministar može dati odobrenje, odnosno koje su prethodne radnje ili postupci potrebni da bi ministar donio odluku o odobrenju. Prvenstveno je potrebno da zahtjev sadrži kompletnu dokumentaciju ali je vrlo važno odobrenje Središnjeg etičkog povjerenstva a istovremeno znamo svi da svaka zdravstvena ustanova ima i svoje bolničko etičko povjerenstvo koje također mora dati prethodno mišljenje na svako kliničko ispitivanje. Također se navodi u ovom članku da ministar u roku 60 dana mora donijeti rješenje bilo ono pozitivno i dopustiti ispitivanje ili negativno. Ukoliko u ovom vremenskom periodu ministar ne da objašnjenje od podnošenja zahtjeva smatra se da je odobrenje pozitivno riješeno. Ministar pravilnikom propisuje dokumentaciju, postupak i uvjete ispitivanja medicinskog proizvoda. Iz ovih nekoliko odrednica vidimo da je uloga ministra zdravstva u kliničkom ispitivanju lijekova daleko najvažnija i svi pravilnici koji su ovdje bili je rečeno 21 uređuje ih i donosi ministar. Članak 18. o kliničkom ispitivanju govori o informiranom pristanku osobe na kojoj se provodi kliničko ispitivanje. Ovdje moramo biti jasni i reći da do sada u Republici Hrvatskoj sva klinička ispitivanja rađena su na temelju medicinske struke i sa prethodnim odobrenjem Središnjeg etičkog povjerenstva. Važno je reći da klinička ispitivanja kod djece mogu se provoditi samo ako učinci ispitivanja na odraslim ljudima ne mogu dati relevantne rezultate koji bi bili važni u primjeni jednog lijeka ali da se u tom slučaju informirani pristanak trebaju dati roditelji ili skrbnici. Također, članak 18. jasno kaže da se klinička ispitivanja ne mogu provoditi ako je rizik ispitivanja veći od moguće zdravstvene opravdanosti, no i takvu procjenu ponovo donosi isključivo ministar zdravstva. U ovom članku se jasno govori da se ispitivanje ne smije provoditi na zatvorenicima jer bi njihov položaj mogao utjecati na davanje suglasnosti za klinička ispitivanja. U članku 19. utvrđuje se nedvosmislena financijska pozadina kliničkog ispitivanja te jasno govori da podnositelj zahtjeva ili naručitelj kliničkog ispitivanja mora osigurati financijsku nadoknadu i ispitanicima i osobama koje provode ispitivanje, ali vrlo važno je ovdje reći ono što u zakonu ovom ne piše i za gospodina državnog tajnika da bi trebalo razmisliti da u pravilniku u budućim kliničkim ispitivanjima doista donese se jedan jedinstveni cjenik za sve zdravstvene ustanove u Republici Hrvatskoj. Do sada je proizvoljno, bolnice same propisuju koliko sredstava ide pravnoj osobi znači zdravstvene ustanove a koliko ispitivačima. Prema tome, ja bih molio gospodine državne tajniče da vodite računa kada budete radili pravilnik zajedno sa ministrom da vodite računa o tome da postoji jedan jedinstveni cjenik odnosno uredba za cijeli zdravstveni sustav Republike Hrvatske. Članak 21. određuje postupanje ministarstva u slučaju kada uskrati odobrenje za ispitivanje ili kada dolazi do prekida kliničkog ispitivanja radi procjene da postoji opasnost za zdravlje ljudi. U tom slučaju ako dođe do ove situacije država članica odnosno ministarstvo dužno je uz obrazloženje obavijestiti sve zemlje članice o razlogu kliničkog prekida ispitivanja. Naravno, tu je bilo dosta rečeno da prije stavljanja medicinskih proizvoda u upotrebu potrebno je upisati proizvod u očevidnik a upis vrši agencija koja može i uskratiti upis. Važno je napomenuti da svaka primjena na pojedinom medicinskom proizvodu koji je već upisan u očevidnik mora biti ponovno prijavljena agenciji te je agencija dužna sve promjene ponovno analizirati i upisati ponovno u očevidnik, u bazu podataka. U dijelovima ovoga Zakona, u člancima od 36. do 51. navedene su zaista sve odrednice o prometu medicinskih proizvoda a osnovno je početak puštanja u promet medicinskog proizvoda ako je prošao sve faze od upisa u očevidnik, do sukladnosti, preko kliničkog ispitivanja, ali se jasno navodi pod kojim uvjetima pravna osoba može obavljati promet, a dozvolu izdaje agencija kao što smo čuli. Gotovo svi člancima ponovo se naglašava da sve propise i dozvole uz agenciju donosi ministar pravilnicima. I na kraju ću se osvrnuti po mome mišljenju na možda i najbitniji dio zakona a to je nadzor. Naime, poznato je da najbolji zakoni nisu u praksi dobri ako nemaju provedbeni nadzor. Članak 56. kaže da nadzor obavljaju farmaceutski inspektori Ministarstva zdravstva, dok u članku 57. navodi se u kojim se slučajevima inspektori imaju pravo i obvezu provoditi nadzor. Pa tako npr. imaju pravo privremeno zabraniti isporuku, stavljanje u upotrebu ili oglašavanje medicinskih proizvoda ako postoji opravdana sumnja da medicinski proizvod nije u skladu sa propisanim zahtjevima ili da će imati štitni učinak na zdravlje stanovništva. Članak 60. propisuje uvjete koje mora ispunjavati osoba koja će vršiti inspekcijski nadzor. Pa tako stoji da mora imati visoku stručnu spremu zdravstvenog ili drugog usmjerenja, pet godina rada i položen stručni ispit. No, međutim, ja se pitam, koje su to visokostručne obrazovane osobe koji će, budimo realni, za zaista malu plaću u Ministarstvu zdravstva raditi u farmaceu, kada istovremeno za takav jedan posao u farmaceutskim kućama mogu dobiti višestruko više novaca. I ja smatram da ako želimo imati učinkoviti nadzor a svi se slažemo da to moramo imati da nađemo načina kako stručnjake u državnoj administraciji zaista dobro i platiti. A tada ako ih dobro platimo oni mogu biti maksimalno neovisni u svom radu, a nama u inspekcijskom nadzoru iznad svega je bitno da su nam neovisni stručnjaci. I na kraju za prijedlog ovoga zakona apsolutno ću glasati jer daje veću sigurnost u zaštiti zdravlja našim građanima, uvodi dodatnu odredbu u kojem će i budućim pravilnicima Ministarstvu zdravstva, odnosno ministar urediti pitanja i koja su danas istaknuta u raspravi kao sporna. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajničke, kolegice i kolege. Po definiciji medicinski proizvod je instrument, naprava, uređaj, program, materijal i drugi proizvod za humanu uporabu koji svoju osnovnu namjenu ne postiže na temelju farmakoloških, imunoloških i metaboličkih svojstava i koji se upotrebljava samostalno ili u kombinaciji sa programskom podrškom neophodno za njegovu pravilnu uporabu. A namijenjen je sprječavanju, praćenju, liječenju, ublažavanju bolesti i svega onoga što je rečeno ovdje. A ovo navodim iz razloga toga što je dosada uglavnom bila medicinski proizvod bio sinonim za ortopedska i druga pomagala. A očigledno je iz rasprave razvidno da se radi o vrlo širokom podruju pokrivenosti, da se izrazim tako nogometnim rječnikom aktualnim ovih dana. Dakle, vrlo široko područje od kirurškog konca do pace makera, naravno i ortopedskih pomagala. Naravno i zakonski okvir isto tu je vrlo dobro pokrio ovo područje. Pa spomenimo ponovno onaj Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima iz 2003. koji je dopunjen 2004. u koju su bile ugrađene ove direktive spomenute 20. 83. i 42. da se ne ponavljam dakle, glede toga. No, kako je Hrvatski sabor donio Zakon o lijekovima 2007. u koji su bile ugrađene i ove direktive 24. i 27. koji će prestati važiti. Ali isto tako se ne odnosi na medicinske proizvode, potrebito je to ovdje spomenuti. No, kako je Europski parlament i Vijeće Europe su donijeli direktivu ovu 47. o izmjenama ove posebno važne direktive 42. sukladno tome moramo i mi u naše nacionalno zakonodavstvo dakle, to ugraditi i to s ovim zakonom rješavamo. Naravno, biti će potrebito isto tako donesti onih 21 podzakonski akt koji će dodatno regulirati ovo područje. Toliko o tom zakonskom okviru, mislim da je dosta toga rečeno, ali sigurno nas u tom dijelu sve zanima koje novosti donosi i koja poboljšanja donosi na predmetni zakon. I dakle, Prijedlog zakona o medicinskim proizvodom donosi kvalitetne novine i to određivanjem pravila za osiguranje kvalitetnih i sigurnih medicinskih proizvoda kao i od proizvoda od posebnog značaja za zdravstvenu zaštitu ljudi. To je vrlo važno spomenuti. A predloženi zakon je koncepcijski i sadržano podijeljen i na posebna područja čime se omogućava i lakša primjena predloženih rješenje. O nekima je govoreno ovdje, dakle, o kliničkoj primjeni držim nepotrebnim uistinu se na to, posebno vraćati. Ali sigurno je, ja se želim osvrnuti na možda dva poglavlja u tom dijelu a to je poglavlje zahtjev za medicinske proizvode. Dakle, potrebito je i ovdje spomenuti ponovno da je sukladno navedenim direktivama uređuju se da medicinski proizvodi mogu staviti u promet samo ako ne ugrožavaju zdravlje i sigurnost pacijenata, korisnika i drugih osoba. Te ako su propisno proizvedeni, podstavljeni, održavani u skladu sa njihovom namjenom. Vrlo je važno to spomenuti. I bitno dakle, u kliničkom dijelu je spominjano u nadzoru isto tako. Ali jedan vrlo važan isto momenat, jedno poglavlje ovo je V. o kome je bilo isto tako govora, dakle, ocjena sukladnosti, ocjena i upis u očevidnik medicinskih proizvoda. Naime, sukladno s medicinskog proizvoda sa bitnim zahtjevima potvrđuje se davanjem dokumenta o sukladnosti, dakle, bilo je rečeno isto u prethodnim raspravama da će to do ulaska agencija regulirati. A agencija u postupku upisa u očevidnik medicinskih proizvoda priznaje dokumente o sukladnosti i oznaku sukladnosti koji je dala nadležno tijelo države članice Europske unije sa propisanim zahtjevima koji su odgovarajući sa zahtjevima određenim ovim zakonom i donesenim na temelju ovoga zakona i propisima Europske unije. Dakle, to su one stvari na koje se ja želim skoncentrirati ali očigledno je da svako ovo područje na poseban način doprinosi unaprjeđenju ovoga prevažnog područja i vjerujem da ćemo konsenzusom podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo i ja ću se pridružiti i podržati donošenje ovoga Zakona, ne samo zato što se radi o zakonu koji se usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije već i zbog određivanja pravila za osiguranje kvalitetnih i sigurnih medicinskih proizvoda koji su važni za zdravstvenu zaštitu ljudi. Ovim zakonom se definiraju i medicinski proizvodi i klinička ispitivanja kao što smo čuli do sada medicinskih proizvoda, upisnik u očevidnik proizvođača medicinskih proizvoda ocjena i oznaka suglasnosti, sukladnosti i definira se promet, oglašavanje, obavješćivanje, … [[Govornik se ne razumije.]] i nadzor nad medicinskim proizvodima. Ono što je najvažnije da medicinski proizvodi mogu biti jedino u prometu, ako se upotrebljavaju, ako ispunjavaju bitne zahtjeve i kada je njihova sukladnost utvrđena prema propisanom postupku, i ako nose oznaku sukladnosti na način kako je propisano i ako su upisani u očevidnik medicinskih proizvoda o kojima sam prethodno govorila. Ono što je najvažnije a to da medicinski proizvodi ne ugrožavaju zdravlje i da su sigurni za pacijenta, za korisnika i za druge osobe. Međutim potrebno je, posebno mjesto u ovom zakonu zauzimaju medicinski proizvodi koji se proizvode korištenjem neživih životinjskih tkiva ili neživi proizvodi koji su izvedeni iz životinjskih tkiva a moraju zadovoljiti bitne zahtjeve u pogledu rizika, prijenosa, prenosive sponigiformne encefalopatije na bolesnika ili na druge osobe. Riječ je o tako, o onom poznatom «kravljem ludilu». Detaljno je razrađeno kliničko ispitivanje medicinskih proizvoda o čemu je isto ovdje već govoreno od toga da tko smije provoditi kliničko ispitivanje, tko daje odobrenje? A vidjeli smo da ministar ima tu glavnu funkciju i da mora dati u roku od 60 dana. Međutim za mene je jako važno da se kliničko ispitivanje proizvoda može obavljati samo uz informirani pristanak osobe na koje se ispitivanja obavlja. Dakle ta osoba mora biti dobro informirana o lijeku, o mogućim posljedicama i o onome što se očekuje od medicinskoga proizvoda s kojim se radi kliničko ispitivanje. Naravno da su tu i djeca u pitanju. Međutim na djeci se može obavljati ispitivanje samo ako kod odraslih osoba se ne može pružiti, ne može pružiti se odgovarajući rezultati. Naravno isto uz dobro obrazloženje. Često čujemo da se rade klinička ispitivanja i na bolesnicima sa duševnim smetnjama, na maloljetnim osobama međutim tu je potreban isto informirani pristanak koji daje zakonski zastupnik odnosno skrbnik osobe. Kliničko ispitivanje ne smije se obavljati ako je moguća opasnost primjene medicinskog proizvoda veća od zdravstvene opravdanosti ispitivanja medicinskog proizvoda o čemu opet ocjenu donosi ministar i zato to treba posebno naglasiti i posebno biti oprezan. Kliničko ispitivanje medicinskog proizvoda naglašeno je u članku 19. provodi se uz poštivanje principa medicinske etike i obveze zaštite privatnosti i podataka ispitanika u skladu sa Pravilnikom o kliničkom ispitivanju medicinskog proizvoda i dobroj kliničkoj praksi koju donosi ministar. Svi smo bili u situacijama kada se radilo o kliničkom ispitivanju a veliku važnost u odobrenju ima etičko povjerenstvo same bolnice. Odredbe ovoga zakona primjenjuju se i na medicinske proizvode namijenjene primjeni lijeka. Često govorimo da li medicinski proizvod može biti i lijek što smo vidjeli da i može, a bila je i dvojba oko toga šta je uređaj, a šta je aparatura? I zato je zaista potrebno ne samo imati Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima već i zakon o medicinskoj opremi odnosno aparaturu koji očekujemo u budućnosti. Ako medicinski proizvod sadrži i lijek i s njime čini cjelinu pa je i namijenjen isključivo uporabi u danoj kombinaciji te ga nije moguće ponovo upotrijebiti na taj se proizvod primjenjuje onda odredba Zakona o lijekovima. Ali ako medicinski proizvod uključuje lijek koji se može upotrijebiti i odvojeno i koji doprinosi djelovanju medicinskog proizvoda na taj medicinski proizvod primjenjuju se odredbe ovoga zakona, a na lijek se primjenjuje odredbe onda Zakona o lijekovima i pravilnika donesenih na temelju ovog Zakona. Ono što moramo znati da ovaj Zakon i odredbe ovog Zakona se ne primjenjuju ne samo na lijekove nego i na kozmetičke proizvode, na ljudsku krv, proizvode od krvi, plazmu i na krvne stanice ljudskog podrijetla te na proizvode koji sadrže u trenutku njihovog stavljanja u promet takve proizvode od krvi, plazme ili krvnih stanica. Ne odnosi se na transplantate tkiva ili stanica ljudskog podrijetla i proizvode koji uključuju kao svoj sastavni dio i na transplantate tkiva ili stanice životinjskog podrijetla osim ako je medicinski proizvod proizveden ili izrađen od neživih životinjskih tkiva ili proizvoda koji je izrađen od neživog životinjskog tkiva. Na osobnu zaštitnu opremu i sredstva u skladu sa posebnim propisima. Glavna namjena proizvoda određuje je li neki proizvod medicinski proizvod ili on zaista nije medicinski proizvod. Ovdje nije spomenut članak 5. ali mislim da je jako važan iz ovog Zakona a to je uklanjanje i prikupljanje i korištenje tkiva, stanica i tvari ljudskog podrijetla uređuju se u skladu sa etikom prema načelima koja s odnose na primjenu biologije i medicine navedenim u Konvenciji Vijeća Europe o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primjene biologije i medicine kao i prema posljednjim propisima a s čim se često susrećemo u praksi u bolnici. Ovim Zakonom jako je dobro razrađeno i sve i nus pojava na medicinske proizvode koji se misleći na prijave nus pojava koji se moraju prijaviti i o čemu mora odlučiti onda Agencija. Međutim treba istaknuti da osim zdravstvenog radnika ovu prijavu moraju napraviti i veleporodaja, proizvođač ili nositelj upisa medicinskog proizvoda. Dakle nositelj upisa u očevidnik. I sve pravne i fizičke osobe koje dolaze u doticaj s korisnikom medicinskog proizvoda imaju istu obvezu dakle prijaviti štetnost medicinskog proizvoda. Dakle nakon sveg toga stoji iza toga agencija koja može brisati taj medicinski proizvod i obavijestiti Europsku komisiju i države članice. Zakon je zaista odličan. Slijedi njegova implementacija i vjerujem da će biti uspješan. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Mirando Mrsić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, nakon hvalospjeva koje smo čuli o zakonu malo i kritike o zakonskom prijedlogu. Prvo da kažem da je zakonski prijedlog nešto što smo konačno trebali u Hrvatskoj već dugo vremena. Imamo Zakon o lijekovima i treba nam Zakon o medicinskim proizvodima jer medicinski proizvodi ne samo da se širom Hrvatske upotrebljavaju nego su otprilike i polovica budžeta koji HZZO troši na lijekove i medicinske proizvode. Znači otprilike polovica samog budžeta je potrošnja na medicinske proizvode, ugradbene materijale i sve ono što se upotrebljava u medicini. Zakon je sam po sebi nešto što je Europska unija već davno prepoznala i u skladu s time moramo i mi donijeti ovaj zakon ali se pokušalo i tim zakonom na neki način pomiriti kruške i jabuke i u Zakon se utrpala i dio koji govori o istraživanjima i o medicinskim proizvodima koji se upotrebljavaju u kliničkim istraživanjima. Stoga je i, se potkrala ta jedna nelogičnost u članku 94. Mislim da bi bilo puno jednostavnije da se u Zakonu odredilo koji medicinski proizvodi potpadaju pod režim kliničkih ispitivanja. Jednostavno bi trebalo se te medicinske proizvode nasloniti na Zakon o lijekovima i reći da ti medicinski proizvodi ako sudjeluju u kliničkim istraživanjima trebaju se raditi klinička istraživanja kao što su i klinička istraživanja u samim, u samom Zakonu o lijekovima. Druga stvar koja nedostaje u ovom zakonu je procedura da se odredi kada medicinski proizvod u Hrvatskoj uđe na hrvatsko tržište koliko to Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, a i državu košta. Znači, trebalo bi jedno neovisno tijelo koje se u Europi zove Health technology assesment, a kod nas bi bila prijevod znači Agencija za procjenu utjecaja proizvoda na tržište i ta agencija bi bila neovisna Vladina institucija koja bi pomagala da mi procijenimo kada nam se nudi iz Europe nekakav medicinski proizvod ili oprema da znamo da to za hrvatsko tržište je ili nije i koliko će nas to koštati. Obično su kad nam se nude proizvodi izvana onda je jasno sve divno i krasno, a nitko ne razmišlja o tome koliko će to samo po sebi koštati. Naravski da je procjena same težine troškova aparata koji ulaze u Hrvatsku je vezana i uz akreditaciju bolnica, ali smatramo da bi sama procjena težine ili utjecaja aparata na zdravstveni proračun trebala biti neovisna o Agenciji za akreditaciju i kategorizaciju i da bi bila posebna i neovisna agencija. Izostavljeno je jedno veliko područje, izostavljeno je područje o medicinskim aparatima, znači o medicinskoj opremi i taj dio bi isto tako trebalo riješiti što prije zakonskim prijedlogom tako da se u Hrvatskoj ne dogodi da nam ulaze aparati koji se sklapaju u garažama ili aparati koji se sklapaju negdje u nekim zemljama za koje znamo da nemaju dovoljnu kvalitetu niti znanja, a niti proizvoda koji se ugrađuju u te aparate. I ono što je još jedno važno. Tih 21 podzakonski akt koji ide uz ovaj zakon jedan od najvažnijih je lista ugradbenih materijala koja je pandan listi lijekova i koja će omogućiti da se uvede više reda u tržište medicinskih proizvoda i da Hrvatska država plaća jeftinije medicinske proizvode nego što plaća sada jer je definiranje cijene medicinskih proizvoda prepušteno stihiji i ono se formira na način koji nije transparentan. Vjerojatno lista ugradbenih materijala koja će se donijeti u Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje će unijeti transparentnost u sam sustav zajedno sa postupkom upisa u očevidnik što je u stvari registracija, pandan registraciji lijekova u ovom dijelu koji se bavi lijekovima. Dakle, plediram na to da se ovaj dio koji govori o kliničkim istraživanjima bolje definira u zakonu i da se kaže koji to uređaji i koji to ugradbeni materijali potpadaju pod Zakon o dobroj kliničkoj praksi i da se što prije donese Zakon o medicinskoj opremi i nakon donošenja samog zakona mislim da bi u roku od 6 mjeseci trebalo najkasnije donijeti listu ugradbenih materijala tako da bi slijedeće godine se moglo transparentnije poslovati u Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje i u samim bolnicama i zdravstvenim ustanovama. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt, državni tajnik Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo. Zahvaljujem na podršci ovom zakonskom prijedlogu i dozvolite da dvije stvari samo naglasimo dodatno na sve ovo što je danas rečeno kako ne bi možda ostale nedorečene. Klinička ispitivanja treba gledati kroz kontekst pozitivnog i korisnog, ali ne kroz kontekst toliko pozitivnog i korisnog za brzo približavanje određenih tehnologija ili kao što se u drugom zakonu spominje lijekova bolesnicima Republike Hrvatske, jer bi onda bilo najbolje da kliničkih istraživanja nema, pa ćemo najbrže doći do lijeka koje je prošlo kliničko istraživanje u Njemačkoj, Engleskoj, Americi ili bilo gdje, nego upravo obratno. Njegova najveća korist je u tome da koliko god se pratio razvoj i napredak i u razvoju medicinske opreme, a isto tako razvoju lijekova uvijek se pojavljuju nova saznanja tako da je istina da hrvatski stručnjaci u svojim kliničkim istraživanjima izrazito dopridonose, dakle znanju o postojećim lijekovima, o postojećim medicinskim proizvodima i na temelju određenih kliničkih istraživanja što je čak i u svijetu priznato i poduzeti određeni postupci. Iz tog razloga klinička ispitivanja kao takva u Republici Hrvatskoj ne služe da bi se dobilo što prije nešto za liječenje, nego služe da se osigura da u Republici Hrvatskoj budemo sigurni da je našim građanima omogućena kvalitetna, najbolja moguća znači pomoć kroz lijekove, kroz medicinske proizvode u svrhu zaštite dakle javnog zdravstva. Iz tog razloga kliničkih istraživanja treba, ali oni trebaju biti jasno propisana i mora se znati što će s njima ići. U skladu toga možda postoji nejasnoća pa bi bilo potrebno dodatno pojasniti evo u nekoliko navrata spomenuti članak 54. Propozicije o prijavi štetnog događaja u kliničkom ispitivanju određenog medicinskog proizvoda biti će propisano posebnim dakle aktom kojeg propisuje ministar kako je to uređeno u Zakonu o lijekovima i kako već imamo dobru praksu. Smisao članka 54. koji to i određuje, znači da će propisati ministar je smisao da se određene stvari dodatno što bi ono rekli čvrsto zakonski odrede koje su to stvari. Između ostalog stavak 2. kaže vođenje evidencije, prijave, u kojem roku i kako ide, a stavak 1. koji je postao malo nejasan u smislu ovoga dakle članka zakona je ključna riječ odmah, pa bih ga malo dopunio da postane jasnije. Ako zdravstveni radnik sudjeluje u kliničkom ispitivanju u svojstvu ispitivača obavezan je o štetnim događajima ili slutnji na štetne događaje vezane uz medicinske proizvode odmah, znači odmah izvijestiti nositelja odobrenja za kliničko ispitivanje, osim u slučaju štetnih događaja koja plan ispitivanja i uputa ispitivača to ne zahtijevaju. Što je bila ovdje suština? Ovdje je bila suština svaki štetni događaj i tako je to riješeno u lijekovima, tako će to biti riješeno i podzakonsim aktom medicinskih proizvoda mora se prijaviti. O tome nema spora. Samo je sporno koji štetni događaji se trebaju prijaviti odmah. Ako postoje štetni događaji koji su u kliničkim istraživanjima u svijetu primijećeni, događaju se. Oni se i u Hrvatskoj moraju evidentirati. Ali onda oni ne moraju u uputi ispitivača biti posebno navedeni da se to znači odmah, jer riječ odmah je ključna. Znači, događa se da u roku najkraćem što je to moguće odmah kad je primijećena ili postavljena sumnja da se prijavi. U skladu toga, znači u smislu ovog zakona, prijedloga zakona i ovog članka 54. i ova odredba u statutu, u stavku prvom i iz tog razloga nije potrebna popravak tog, nego je potrebna ono što smo i rekli da ćemo učiniti, a to je razrada kompletno prijave, načina prijave, formulari za prijave, kome se sve prijavljuje, kome sve idu kopije, na koji način će to prijaviti nositelji odobrenja agenciji. Kako će agencija obavijestiti europsku agenciju? Jer mi, evo u skladu sa Europskom unijom, ćemo isto tako Agenciju za lijekove i medicinske proizvode imati kao, kako kažu Englezi, "pocal point" u Republici Hrvatskoj za suradnju sa europskim agencijama upravo na području lijekova i medicinskih proizvoda. Smatram da ovako, dakle predložen zakon ima svoju apsolutni smisao, ne možemo prihvatiti vremenski da se kasni jer sustav medicinskih proizvoda je ipak bio uređen Zakonom o lijekovima i medicinskim proizvodima i nije bila nastupila pravna praznina kad je donese Zakon o lijekovima, a zakon ovakve problematike koji spada ipak u kategoriju stručnih zakona gdje će se i podzakonski akti sa listama, dakle medicinskih proizvoda, vrstama, kategorizacijom medicinskih proizvoda i sve ostalo, ipak je jedan sveobuhvatni zakon koji bi trebao svakako urediti da po uzoru na lijekove imamo apsolutnu, nazovimo je tako kontrolu nad prometa svega onoga što koristi ljudskom zdravlju. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Mirando Mrsić.
Poštovani državni tajnik je rekao da klinička istraživanja lijekova u Hrvatskoj služe zato da u Hrvatsku ne bi ušli lijekovi koji nisu dovoljno ispitani, odnosno da bi u Hrvatskoj trebali doći lijekovi koji imaju pravo učinkovito djelovanje. Kad govorim o kliničkim istraživanjima, nije intencija kliničkih istraživanja da u Hrvatskoj dođu lijekovi koji se ispituju negdje drugdje, nego je intencija da u Hrvatskoj dođu istraživanja faze 1, 2 i 3, znači početnoj fazi kliničkih istraživanja što bi onda značilo da je Hrvatska prepoznata u Europi i da naši bolesnici mogu dobiti taj lijek ispitivani, koji u isto vrijeme kada je oni dobivaju u Americi i u Europi. Znači da nema potrebe da današnji bolesnici čekaju otprilike 6 mjeseci, godinu dana da taj lijek dođe u Hrvatsku, pogotovo u onim slučajevima kada nema adekvatnog liječenja za pojedinu bolest i kad govorimo o štetnom događaju, štetni događaj je štetni događaj i mislim da sa ovim člankom ćemo omogućiti da istraživač sam procjeni što je štetni događaj ili ne. Referiramo se u zakonu sa Zakonom o lijekovima i ja aplediram na to da razmislite o tome da se napravi jednostavno pandan Zakon o lijekovima i da, kao što u Zakonu o lijekovima imate prijavu štetnog događaja bez obzira da li je on vezan za lijek, da li nije vezan za lijek. Znači, ako netko nastrada u saobraćajnoj nesreći, a u kliničkom istraživanju nema veze sa lijekom, ali ga vi prijavljujete kao štetni događaj, nemojmo ostaviti unutra mogućnost da sam istraživač procjenjuje da li to što se desilo je štetni događaj ili nije.
Hvala. Zaključujem raspravu o Konačnom prijedlogu zakona.
Konačni prijedlog Zakona o medicinskim proizvodima, hitni postupak, P.Z.E. br. 83. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 119 glasova za i 3 suzdržana. Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb predložio je Saboru donošenje sljedećeg zaključka: Preporuča se Vladi Republike Hrvatske da u što kraćem mogućem roku predloži poseban Zakon o medicinskoj opremi. Izvolimo se uključiti i glasovati. Rezultat? Ovaj zaključak je prihvaćen većinom glasova, 114 glasova za i 8 suzdržanih.
Idemo na sljedeću točku. Na dnevnom redu je Konačni prijedlog zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj samoupravi, ali Vlada je poslala očitovanje da taj zakon ide u 2 čitanja, dakle ne ide, kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo da ide po hitnom postupku, a sada je prijedlog da ide u 2 čitanja toga zakona, prema tome ide u prvom čitanju. - Konačni prijedlog zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 80 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, lokalnu i područnu samoupravu, Odbor za radi i socijalnog partnerstva. Izvješća ste primili na sjednici. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za upravu, gospodin Pavle Matičić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici Hrvatskog sabora. Zakonom o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi propisano je da se prava, obaveze i odgovornost službenika i namještenika u upravnim tijelima jedinica lokalne samouprave i područne samouprave uređuju posebnim zakonom. Do donošenja, odnosno stupanja na snagu posebnog zakona o pravima, obvezama i odgovornostima službenika i namještenika u upravnim tijelima jedinica lokalne samouprave i jedinica područne i regionalne samouprave, na njih se na odgovarajući način primjenjuju odredbe Zakona o državnim službenicima i namještenicima iz 2001. godine koji je u odnosu na njih ostao na snazi i nakon stupanja na snagu Zakona o državnim službenicima iz 2005. godine, sve dok se posebnim zakonom ne uredu ovo pitanje. Odgovarajuća primjena Zakona o državnim službenicima i namještenicima nije primjerena potrebama i specifičnostima lokalne samouprave i dovodilo je do niza dvojbi koje uzrokuju različita tumačenja i različita postupanja u praksi te konstantni izvor pravne nesigurnosti. Nacrt prijedloga zakona, osim redovne vladine procedure dostavljanje na mišljenja i nacionalnim udrugama lokalnih jedinica, znači savezu udruga općina i udruga gradova i hrvatskoj zajednici županija i sindikatu državnih i lokalnih službenika i namještenika Republike Hrvatske koje primjedbe su i prijedlozi u najvećoj mjeri prihvaćene, ugrađene u ovaj tekst prijedloga zakona. Sam prijedlog zakona je svojevrsna kompilacija dobrih rješenja iz Zakona o državnim službenicima i namještenicima iz 2001. godine kao i Zakona o državnim službenicima iz 2005. godine te iskustva u uređivanju prava, obaveza i odgovornosti državnih odnosno javnih službenika u skladu sa dobrom praksom članica Europske unije, posebno što se tiče procedura javnog natječaja, tzv. "meri sustava" i zbog kandidata prema znanju, sposobnostima, vještinama, borba protiv korupcije, rješavanje mogućeg sukoba interesa, odlučivanje o 2 stupnja o pravima i obvezama lokalnih službenika i namještenika. U vezi s prijedlogom zakona postavilo se pitanje da li da se ovaj zakon primjenjuje na sve zaposlene u upravnim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave? Iako je opći trend da se na namještenike izdvoji i da se na njih primjenjuju opći propisi o radu i nacionalne udruge lokalnih jedinica i sindikati izjasnili su se da bi se zakon trebao primjenjivati na sve zaposlene u upravnim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave, to znači i na službenike i na namještenike, što nije slučaj u sustavu državne uprave jer se tamo Zakon o državnim službenicima primjenjuje se na državne službenike, a na namještenike u državnoj službi se primjenjuje Zakon opći propisi o radu. Također postavlja se pitanje tko odlučuje o pravima i obavezama lokalnih službenika i kako osigurati dva stupnja u odlučivanju o tim pravima. Prijedlogom zakona predlaže se rješenje da o pravima i obavezama lokalnih službenika u dva stupnja odlučuje se na način da u prvom stupnju odlučuje pročelnik upravnog tijela, a u drugom stupnju općinski načelnik, gradonačelnik, odnosno župan, a samo kada se odlučuje o pravima i obvezama pročelnika da odlučuje se u prvom stupnju općinski načelnik, gradonačelnik, odnosno župan. Što se tiče službeničkih sudova, također predlaže se rješenje da lokalne jedinice na nivou županije imaju svoje posebne službeničke sudove, a u drugom stupnju je radi harmonizacije odnosno ujednačavanja prakse predloženo da odlučuje viši službenički sud ustrojen za državne službenike. Kod naziva radnih mjesta i plaća lokalnih službenika predlaže se propisati samo minimum standarda, znači okvirni naziv i radnih mjesta koji su razvrstani u sedam klasa, minimalni uvjeti za raspored i rasponi koeficijenata unutar klasa s time da bi lokalne jedinice općim aktima utvrdile precizne nazive radnih mjesta, uvjete za raspored i koeficijente za izračun plaća. Na taj se način postavljaju određene granice, odnosno limiti radi ujednačavanja prakse u uređivanju tih pitanja, ali uz uvažavanje prema Europskoj povelji o lokalnoj samoupravi, zajamčene samostalnosti lokalnih jedinica u uređivanju svog unutarnjeg upravnog ustroja. Znači donošenjem ovog zakona po prvi puta bi se od uspostave sustava lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj od 1992. odnosno 1993. godine uredio radnopravni status lokalnih službenika i namještenika u sada 429 općina, 126 gradova, 20 županija i Gradu Zagrebu. Znači negdje po prilici oko 11 tisuća zaposlenih službenika i namještenika. Kao što je potpredsjednik gospodin Šeks kazao da je na osnovi prijedloga i inicijativa i mišljenja kako radnih tijela Sabora i Gospodarskog vijeća, Vlada je prihvatila te inicijative da ovaj zakon ide u redovnu proceduru i predlaže da ovo bude prvo čitanje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li predstavnici odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo ćemo provesti raspravu po klubovima. Prvo je klub IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Povodom ovoga zakona održano je Gospodarsko socijalno vijeće. To Gospodarsko socijalno vijeće održano je 26.7.2008. znači to je bilo pred tri dana. O čemu se govorilo na tom "Gospodarskom socijalnom" vijeću ja ću citirati jedan članak iz poslovnog dnevnika koji je objavljen 27. svibnja ove godine, a posljedica tog Gospodarskog socijalnog vijeća je da ovaj zakon bez obzira što je nosio oznaku P.Z.E. i što je trebao biti konačni prijedlog zakona, ide u drugo čitanje a što nam je malo prije napomenuo i potpredsjednik Šeks. Znači lokalnim službenicima veće plaće nego državnim, to je naslov. I sada se ovdje kaže da više plaće lokalnih službenika od njihovih kolega u državnoj upravi potaknuli su u ponedjeljak članovi Gospodarskog socijalnog vijeća da skinu oznaku hitnosti s novog Zakona o lokalnim službenicima. Kada su vidjeli predložene koeficijente za plaće lokalnih službenika, dogovorili su se da između dva saborska čitanja organiziraju raspravu u kojoj bi se domaća rješenja usporedila s boljom inozemnom praksom, GSV će u tome tražiti suradnju središnjih ureda za upravu. Kaže se dalje, ne mogu, citiram: Lokalni službenici u nekim gradovima, primjerice u Zagrebu, a ja ću tu dodati i u Buzetu, zarađivati više od državnih službenika istaknuo je Vilim Ribičić predstavnik sindikata u GSV-u. Prema njegovim riječima u državnoj službi sve češće nedostaju stručnjaci, jer osim u privatni biznis bježe u lokalnu samoupravu. Državna uprava jedva da može dobiti pravnika, jer nitko ne želi raditi za ponuđene plaće. Paradoks je da bolje plaće od državne uprave daju čak jedinice koje od države primaju potporu zbog nedovoljnih prihoda istaknuo je Ribičić tražeći da se primijeni model neke od razvijenih zapadnih zemalja i onda dalje da malo to preskočim, u Zagrebu se plaće službenika u muzejima razlikuju do 50%. Službenici u gradskom muzeju imaju veću plaću od kolega iste stručne spreme u muzeju u državnom vlasništvu rekao je Ribić na probleme bijega stručnjaka iz javne uprave prije su na sjednicama GSV-a upozoravali poslodavci, njihov predsjednik Ivica Mudrinić nekoliko se puta zalagao za model dodatnog nagrađivanja najboljih u javnoj upravi obrazlažući da bi građani i poslovna zajednica ubrzo od tog ulaganja mogli imati daleko veću dobit i s time se i ja slažem. Međutim apsolutno se ne slažem sa stavom sindikata. Ono što će napraviti nakon ovoga dobar dio ljudi, znači lokalnih službenika koji su uključeni u sindikat, nakon ovih poruka koje imaju prilike čuti, izići će iz tog sindikata. Zašto je briga sindikata da nekome smanjuje plaće recimo tijelima ili ljudima koji rade u lokalnoj samoupravi. Ja si to doista postavljam kao temeljno pitanje. Njihov posao, znači posao sindikata bi trebao biti da dignu plaće i državnim službenicima, a ne da se bore da se sada lokalnim službenicima smanjuju plaće. Ako im se sruše plaće recimo lokalnim službenicima, onda mi na neki način rušimo i autonomnost lokalne samouprave. Ja mislim da to nije ustavna inenca, to sigurno nije intenca Zakona o lokalnoj i regionalnoj samoupravi, a po meni to ne može biti niti posao sindikata. Istina je, nema tu nikakve dileme, plaće u državnih službenika nisu primjerene. One su male, one su neopravdano male i tu bi trebao biti posao sindikata da se izbori da te plaće budu veće a ne da sve čine da plaće lokalnim službenicima budu manje. Istina je, u jednom Osijeku, Slavonskom Brodu, ne znam Požegi, Kninu, možda svi hrle u te državne službe, u policiju. U Istri svi bježe iz tih službi zato jer su plaće doista nedostatne pa onda imamo jedan drugi paradoks da recimo u te službe lokalno stanovništvo ne želi ići pa da u policiji šta ja znam usuđujem se reći, 75 znači dvije trećine najmanje u to sam siguran, ljudi policajaca dolazi sa strane a ne iz Istre. To je manje-više sudbina razvijenih, sudbina razvijenih sredina. U jednom Poreču vi nemate čovjeka koji bi radio u državnim uredima, npr. na izdavanju lokacijske, građevinske dozvole i zato je sigurno dobro što smo nedavno izmijenili zakon u tom dijelu lokalne i regionalne samouprave i te poslove prepustili lokalnoj upravi. Znači ono što bi trebala biti intenca da se povećaju plaće državnim službenicima, ali isto tako da se u cijelosti zadrži ovaj minimum lokalne autonomnosti kod naših gradova, općina odnosno županija. S druge strane, i troškovi života nisu isti u jednom Poreču, Opatiji ili u jednom Slavonskom Brodu ili ne znam u jednome Kumrovcu. Za autonomnost te lokalne samouprave jasno je da se valja boriti, ali i za tu jednu distinkciju plaća, a to će se moći ostvariti ako što više poslova ili obveza s države prepuštamo lokalnoj samoupravi. Međutim, danas lokalna samouprava prema nalazu revizije za 2007. raspolaže sa svega 15,8% proračunskih prihoda koji se ostvaruje na nivou nekih 560 što općina, što gradova, što županija plus Grada Zagreba. Naime, Grad Zagreb kao jedinica lokalne regionalne samouprave ostvaruje u toj raspodjeli negdje oko 5% od tih fiskalnih prihoda, zapravo negdje oko 540 što općina, što gradova negdje oko 9%, županije su ispod 2% i one su u ovom trenutku kada govorimo o tim financijskim kapacitetima zasigurno u najdelikatnijoj i najapsurdnijoj, da se ispravim, situaciji. Samo godinu dana prije, znači 2006. po nalazu Državne revizije lokalna samouprava raspolagala je sa 16% tih prihoda. Znači ti prihodi lokalne samouprave kako se vremena mijenjaju opadaju umjesto da rastu, ali zato s druge strane ovlasti i obveze lokalne samouprave se povećavaju. Sada će se uskoro korigirati i ovaj neoporezivi dio sa 1600 na 1800 kuna, opet na štetu lokalne samouprave iako imamo prilike slušati i danas bi to trebalo biti na Vladi koja započinje u 12,00 sati da bi se dio prihoda poreza na dohodak u iznosu od 3% za gradove i općine, 0,5% za županije, 3,5% za Grad Zagreb, trebalo usmjeravati prema lokalnoj samoupravi kako bi se iznivelirao taj gubitak povećanja neoporezivog dijela. S druge strane, po izmjeni Zakona o porezu na dobit kojega sada u 100-postotnom iznosu zadržava država, jučer sam to negdje pročitao, samo 4 većih jedinica lokalne samouprave gube prihode u odnosu na ono što su ranije ostvarivali. Najviše gubi jasno grad Rovinj i županija Istarska, znači kao jedinica lokalne regionalne samouprave. Grad Rovinj gubi negdje oko 25 milijuna kuna, županija Istarska sama sa svojih 250 milijuna kuna prihoda gubi, maloprije smo razgovarali sa šeficom financija 27,1 milijuna kuna po toj osnovi. A s druge strane, jasno, najmanje iz državnog proračuna se vraća županiji Istarskoj ili nekoj od jedinica na području županije Istarske koja opet po stanovniku najviše puni proračun Republike Hrvatske. Zato po mom sudu se treba ovdje u ovome Parlamentu izboriti za što je moguće veću autonomnost lokalne samouprave, ali ne da se gasi ta autonomnost recimo lokalne samouprave u ovom segmentu određivanja plaća. Oni koji to traže ili koji bi na tome ustrajali u zakonskim rješenjima, kao recimo prije spomenuti sindikati, ti razaraju tu lokalnu samoupravu prije svega zbog svoje neuvjerljivosti. Lokalna samouprava, po mom sudu, treba imati slobodu, slobodu organiziranja, slobodu nastupanja, autonomiju i glede raspolaganja financijskim sredstvima pa samim time mora valjda imati i autonomiju glede određivanja plaća. Ostala rješenja su manje-više korektna, slažem se da i to treba na neki način poboljšati ili korigirati. Ali sad mi dozvolite samo da citiram neke zakonske odredbe, npr. članak 34. mogućnost obavljanja dodatnog posla, ovdje se doslovce kaže, citiram: "… službenik može izvan redovnog radnog vremena po prethodnom pisanom odobrenju pročelnika upravnog tijela samostalno obavljati poslove ili raditi kod drugoga ako to nije u suprotnosti sa službom…" itd. Ja mislim da bi to trebalo vrlo precizno precizirati ili naznačiti gdje, kada, u kom slučaju. Zatim u članku 35. se ovdje govori da službeniku nije dozvoljeno otvaranje obrta ili osnivanje trgovačkog društva ili druge pravne osobe u području djelatnosti na kojem je zaposlen kao službenik, odnosno u području djelatnosti koje je povezano sa poslovima iz djelokruga upravnog tijela u kojemu je zaposlen. Članak 36. govori o dužnosti prijavljivanja mogućeg sukoba interesa što je on dužan, znači službenik, putem pisane obavijesti pročelniku naznačiti, znači o financijskom ili drugom interesu koji on, njegov bračni ili izvanbračni drug, dijete ili roditelj može imati u odlukama upravnog tijela u kojem radi. Zatim se nastavlja, službenik je dužan pisanim putem obavijestiti pročelnika upravnog tijela o fizičkim i pravnim osobama s kojima je bio u poslovnom odnosu u razdoblju od dvije godine prije prijema u službu, a prema kojima upravno tijelo u kojem radi obavlja upravne poslove itd., itd. Ono što ja smatram da bi također možda u ovaj zakon trebalo ugraditi, ne dirati u njihove plaće, ali zasigurno ugraditi i njima uvesti institut imovinskih kartica. Danas je, usuđujem se reći, daleko manji kriminal kod najeksponiranijih pojedinaca u vlasti, u Saboru ovdje to svi znate za sebe nemate što priskrbiti, bez obzira što nas stalno povlače po medijima itd., ali kod izvršne vlasti, kod javnih poduzeća bez obzira da li je tu riječ o izvršnoj vlasti u nekoj općini, u nekom gradu, u nekoj županiji. Vidite, ili na primjer kod onoga tko izdaje građevinsku dozvolu taj je itekako u prilici sebi i svojima nešto privrediti, pa stoga ja mislim da ne bi bilo loše da podatke o njegovoj imovini može se pratiti i putem tih imovinskih kartica. Zato se osobno zalažem, što veća transparentnost to će biti manje zloupotrebe zakona. I za kraj, još članak 75. To su klasifikacije radnih mjesta službenika strana 29. Znači, riječ je o klasifikaciji platnog sustava. Ja smatram a imajući na umu prilike u Istri, ne samo u Istri nego u čitavom nizu jedinica lokalne samouprave Primorsko-goranske županije, u gradu Zagrebu da bi trebalo razmišljati da se ti koeficijenti naprosto i povećaju da ne dođemo u situaciju da nam sutra najbolji kadrovi napuštaju lokalnu samoupravu kao što u ovom trenutku najbolji kadrovi napuštaju državnu administraciju.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Pa ja želim ispraviti gospodina Kajina, on malo malo pa u Zagorje. Život u Zagorju ni kila kruha ni u Kumrovcu, ni u ostalom dijelu Zagorja nije jeftinija nego u Poreču ali zato zarada od turizma i od drugih aktivnosti je nemjerljiva i neusporediva pa onda mislim da ove komparacije sa Zagorjem nisu baš umjesne bez obzira što je prijateljski grad grad Poreč i moji dragi prijatelji tamo, ali moram spomenuti, neka malo promijeni geografsku poziciju u usporedbi.
Hvala. Na redu je klub HDZ-a i gospodin zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani zamjeniče državnog tajnika, poštovana načelnice, kolegice i kolege saborski zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi koji će se primjenjivati u 429 općina, 126 gradova, 20 županija i u Gradu Zagrebu. Kako već je rečeno ovim zakonom će biti obuhvaćeno oko 11 tisuća zaposlenih u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. Svakim danom je izraženija potreba donošenja posebnog Zakona o pravima, obvezama i odgovornostima službenika i namještenima u upravnim tijelima jedinica lokalne samouprave, jedinicama područne i regionalne samouprave kojim će se uvažiti posebnosti lokalne samouprave. Odgovarajuća primjena odredba drugog zakona koja ne poznaje i ne uvažava specifičnosti lokalne samouprave već godinama uzrokuje različita tumačenja i različite pristupe u praksi te je konstantni izvor pravne nesigurnosti. Prijedlogom ovog zakona izrađen je na osnovi tekstovnih i ranije predloženih zakona o službenicima u lokalnoj samoupravi, iskustvima u uređenju uprave obaveza i odgovornosti dužnosnika, službenika u skladu sa dobrom praksom Europske unije te teksta Prijedloga zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi koji je izradila radna skupina imenovana od strane udruga gradova i općina u Republici Hrvatskoj. Nacrt prijedloga zakona … [[Govornik se ne razumije.]] mišljenje Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija, Ministarstvo financija, nacionalnim udrugama lokalnih jedinicama, Sindikatu državnih i lokalnih službenika i namještenika Republike Hrvatske, ministrima koji su bili gradonačelnici odnosno župani te su pristigle i primjedbe i prijedlozi, u najvećoj mjeri su prihvaćene i uvrštene su evo u prijedlog ovog zakona. Samo bih spomenuo neka od pitanja koja se trebaju urediti ovim zakonom. Definiranje pojma službenika i namještenika, razgrađivanje poslova koje obavljaju, prijem u službu, prava, obaveze i odgovornosti službenika, osnovne klasifikacijskog i pitanje sustava, stručno osposobljavanje i usavršavanje službenika, ocjenjivanje službenika, način prestanka službe, status namještenika, nadzor nad primjenom zakona, kaznene odredbe, status službenika i namještenika u prijelaznom razdoblju itd. Ovim prijedlogom zakona definira se pojam službenika i namještenika u skladu s člankom 56. Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi prema kojem uprave stručne i ostale poslove u tijelu lokalne jedinice područne i regionalne samouprave obavljaju službenici i namještenici s time da službenici obavljaju upravne i stručne poslove iz djelokruga tijela u kojima rade a namještenici obavljaju prateće i pomoćne poslove. Radi otklanjanja dosadašnjih dvojbi u praksi mogli bi se po natječaju primati u službu kandidati koji nemaju položen državni stručni ispit. Novi prijedlog zakona izrijekom navodi da osobe koje imaju potrebno radno iskustvo na odgovarajućim poslovima nema položen državni stručni ispit može se primiti u službu i rasporediti na radno mjesto pod uvjetom da stručni ispit položi u roku od godinu dana od prijema u službu. Ovim zakonom uvodi se obaveza prema tzv. merit sustavu. Znači, to je sustav zasluga odnosno prema sposobnostima pa se u službu primaju kandidati sa najboljim kompetencijama koje se utvrđuje putem prethodne provjere znanja i sposobnosti kandidata. Na primjer, testiranje, intervju pa i po potrebi provjera praktičnog rada na određenim poslovima. Za razliku od važećeg zakona o državnim službenicima i namještenicima predviđa se probni rad za službenike koji se primaju na određeno vrijeme u predvidivom trajanju službe od najmanje šest mjeseci jer se u praksi pokazala potreba kroz probni rad provjeriti sposobnost službenika primljenog na određeno radno vrijeme u duljem trajanju. Također, utvrđuju se prava službenika na sindikalno udruživanje i kolektivno pregovaranje. Zakonom se predviđa da službenik može izvan redovitog radnog vremena po prethodnom pisanom odobrenju čelnika tijela koje se daje u obliku rješenja samostalno obavljati poslove ili raditi kod drugoga ako to nije u suprotnosti sa službom odnosno ako posebnim zakonom nije drugačije propisano te ne predstavlja sukob interesa ili prepreku za uredno obavljanje redovnih zadataka niti šteti ugledu službe koje obavlja. Isto tako, službenik može bez odobrenja čelnika tijela objavljivati stručne članke i druge autorske tekstove, odnosno povremeno predavati na seminarima i savjetovanjima. Zakonom se propisuje da službeniku nije dozvoljeno otvaranje obrta ili osnivanje trgovačkih društava ili druge pravne osobe u području djelatnosti na kojima je zaposlen kao službenik, odnosno u područjima djelatnostima koje je povezano sa poslovima i djelokrugom upravnog tijela u kojem je zaposlen. Ovim prijedlogom zakona predviđa se i klasifikacija radnih mjesta samih službenika. Radna mjesta službenika u upravnim tijelima razvrstana su u 7 klasa i utvrđeni su minimalni uvjeti za raspored na radna mjesta i okvirni raspon koeficijenta za plaće. Predstavničko tijelo lokalne jedinice općim aktom propisuje nazive radnih mjesta u upravnim tijelima lokalne jedinice i precizne uvjete stručne spreme potrebne za raspored na radna mjesta te koeficijente za izračune plaća. Nakon toga nositelj izvršne vlasti u lokalnoj jedinici pravilnikom o unutarnjem redu tijela utvrđuje potrebe znači konkretne, radna mjesta u upravnim tijelima utvrđuje uvjete za raspored na radna mjesta u skladu sa općim aktima predstavničkog tijela jedinice, lokalne jedinice a može propisati i druge uvjete za raspored. Ono što je važno reći, zakon daje autonomiju lokalnim jedinicama u propisivanju naziva raznih mjesta i uvjeta za raspored, te utvrđuje koeficijente za izračun plaće namještenika. Vrijednost koeficijenta se izračunava, za izračun plaće namještenika mogu se kretati u rasponu od 0,50 do 1,25%. Plaću službenika, odnosno namještenika čini umnožak koeficijenta složenosti poslova radnog mjesta na kojem je službenik, odnosno namještenik raspoređen i osnovica za izračun plaće povećava se za 0,5% za svaku navršenu godinu radnog staža. Osnovica za izračun plaće utvrđuje se odlukom čelnika tijela, znači načelnik, gradonačelnik ili župan, ako kolektivnim ugovorom nije drugačije određeno. Ovim prijedlogom zakona mogu se službenici, namještenici nagraditi za uspješnost u radu, posebno zalaganje i postizanje natprosječnih rezultata u svome radu. Pisanu odluku o nagrađivanju donosi čelnik tijela. Isto tako visina nagrade se može tijekom kalendarske godine dati koja može iznositi do tri prosječne plaće službenika i namještenika a isplaćuje se prema plaći za protekla tri mjeseca. Radi sprječavanja šikaniranja službenika, propisano je da se službenika ne može premjestiti iz jednog na drugo radno mjesto bez njegove suglasnosti a koji ima više od 20 godina radnog staža ili ako se premještajem bitno pogoršavaju njegove obiteljske prilike. Upravni nadzor nad primjenom ovog zakona kao i propisa donesenih na temelju ovoga zakona provodi Središnje tijelo državne uprave nadležno za službene odnose. Inspekciji nadzor nad provedbom ovoga zakona te drugih zakona i propisa koji se primjenjuju na službenike i namještenike te njihova prava iz službe, odnosno iz rada provode upravna inspekcija Središnjeg tijela državne uprave nadležna za službenički odnos. Ove odredbe postoje i u važećem Zakonu o državnim službenicima i namještenicima. Lokalne jedinice dužne su donijeti odnosno uskladiti svoje akte sa odredbama ovoga zakona u roku od 6 mjeseci od dana stupanja zakona na snagu. Službenici i namještenici zatečeni na radu u pravnim tijelima i lokalnih jedinica na dan stupanja na snagu ovoga zakona nastavljaju radi na svojim dosadašnjim radnim mjestima, te zadržavaju i plaću i druga prava prema dosadašnjim rješenjima, do donošenja rješenja o rasporedu na radna mjesta u skladu sa općim aktima lokalne jedinice i pravilnikom o unutarnjem redu usklađenom sa odredbama ovoga Zakona. Danom stupanja na snagu ovoga Zakona u odnosu na službenike i namještenike, u upravnim tijelima lokalnih jedinica prestaje važiti Zakon o državnim službenicima i namještenicima iz 2001. godine. Zbog svega navedenog i predviđenog u Prijedlogu zakona u Hrvatskoj demokratskoj zajednici će podržati donošenje Zakona o službenicima i namještenicima područne i regionalne samouprave.
Hvala. U ime Kluba SDP-a gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Najprije dobro je da je ovaj Zakon o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj samoupravi u dva čitanja. A zatim nešto načelno. Što je najvažnije za svaku upravu pogotovo ako je to javni servis. Pa najvažnije je da je poštena i pravedna u zakonitom postupanju i da ne bude ovisna ni o kome, ni o čemu osim isključivo o pravu i pravnom poretku. Unatoč dobrim namjerama ovoga Prijedloga zakona bez temeljne reforme državne javne uprave u cjelini ovaj zakon za građane neće proizvesti skoro nikakve pozitivne učinke. Nedosljednost Vladine politike i neunčikovita, neelastična te politički ovisna državna i javna uprava u cjelini ne zadovoljava potrebe građana, usporava investicijske trendove, ne podliježe učinkovitost i ne osigurava konkurentsku sposobnost hrvatskog društva i hrvatskog gospodarstva. Reforma javne uprave u cjelini je uvjet napretka i rasta hrvatskog društva i hrvatskog gospodarstva a tome odmah treba dodati da bez decentralizacije države građani neće imati koristi ni od ovoga zakona a ni od mnogih drugih zakona koji reguliraju rad državne uprave. Ova obveza čeka ovu Vladu Republike Hrvatske, ne zbog zahtjeva i obećanja da će to učiniti pred Europskom unijom nego zbog potreba hrvatskih građana i hrvatskog društva. Istina, lokalnoj samoupravi treba donijeti, o lokalnoj samoupravi treba donijeti zakon i zakonom osigurati da samostalno, profesionalno, autonomno provodi zakone i odluke poštujući pravnu državu, držeći se načela zakonitosti u rješavanju zahtjeva građana i stranaka u cjelini. Drugo. Mora joj se osigurati da može pratiti analitički i stručno predlagati provedbu odluka za lokalnu političku vlast. Odgovornost lokalne samouprave za prijedlog je u stručnosti, a odluka političke vlasti je da donosi koncepciju i odgovara za to. Obje ove funkcije moraju biti potpuno osigurane, osigurana neovisnost i djelatnicima lokalne samouprave. Priznajemo valjda da je uprava u cjelini zaista servis građana i pravnih osoba. Ako je to tako onda mora biti tako svejedno koja je politička opcija na vlasti bilo u lokalnoj samoupravi, bilo na državnoj razini. Je li to tako kod nas građani to najbolje ocjenjuju i osjećaju. Dakle upravna funkcija u lokalnoj samoupravi mora biti osigurana i zaštićena zakonom od političke moći bilo predstavničkog tijela bilo izvršne vlasti. Da li to ovaj Prijedlog zakona osigurava? Po našem mišljenju ne. Zašto? Pa zato što je predviđeno nekoliko rješenja koje, o kojima odlučuje čelnik lokalne samouprave bez prava da to rješenje provjeravamo na sudu pune nadležnosti, pune jurisdikcije. Dakle čelnik lokalne samouprave donosi rješenje o prijemu u službu, a o tome nema žalbe nego se može samo voditi upravni spor. A vama je poznato da Upravni sud Republike Hrvatske nema, nije sud pune jurisdikcije. Potrebno je dakle predvidjeti, predvidjeti da to ima dva stupnja i da se može žaliti na razini lokalne samouprave. Zato sam i rekao da je dobro da je zakon u dva čitanja ovdje. Imamo recimo primjer da se osigurava zakonom, ovim Prijedlogom zakona osigurava se zatvorenost, začahurenost uprave. Naime u članku 9. predviđeno je da radno iskustvo na odgovarajućim poslovima u smislu ovog Zakona je radno iskustvo ostvareno u radnom odnosu pazite sada u državnoj službi ili službi u upravnim tijelima jedinica lokalne ili regionalne samouprave. Radno iskustvo izvan tih jedinica nema po Prijedlogu ovog zakona kvalitetu kao radno iskustvo u jedinicama lokalne samouprave ili državnoj upravi. Ja čak mislim a tu će, tu ću imati podršku građana i stručne javnosti da je za državnu i lokalnu upravu ponekad važnije imati iskustvo izvan rada u službama lokalne ili državne uprave jer je i važno znati ocjenjivati životne okolnosti jer to oni u rješenjima i utvrđuju. Ne smije biti upravni radnik, upravni djelatnik ograničen samo na interese, interese da tako kažem vlasti u lokalnoj ili državnoj upravi. Zato i mora biti autonoman, samostalan, politički nezavisan. Kad je riječ o Prijedlogu zakona vidim nešto što je ugrađeno kao kako se to kaže u narodu rupa u zakonu. To je u članku 14. gdje je predviđeno da se a to se često događa zbog potrebe posla, da se djelatnici primaju na neodređeno vrijeme. Ovdje je predviđeno da to bude bez javnog natječaja. Bez ikakvih ograničenja. Dakle možete primiti prema Prijedlogu zakona u lokalnu samoupravu djelatnika bez obzira na koje mjesto na određeno vrijeme bez javnog natječaja. Zašto bismo to potpuno otvorili prešu i time dali mogućnost da se manipulira. Mora biti specifičan razlog kad se to čini. To je urgentnost posla ili nemogućnost dobivanja nekog odgovarajućeg stručnjaka pa se privremeno to rješenje može raditi. Dakle neodgodivi su razlozi. Ima, ima, pitanje plaće ovdje je spominjano. To je važno pitanje. I za, za građane je to važno jer djelatnik mora biti i ekonomski neovisan i mora mu biti zaštićeno a to je najvažnije pravo. Pitanje je ovdje postavljeno da li se treba dozvoliti da razinu plaće svakog pojedinog djelatnika ili pojedine grupe djelatnika određuje lokalna samouprava. Dakle da apsolutno liberalno postavimo problem i kažemo svatko u lokalnoj upravi kako može, kako je financijski jak, težak, sposoban ekonomski odredit će plaću svojim djelatnicima. Ja mislim da to za tako liberalno nije dobro za državu, za društvo. Ali mora se ostaviti mogućnost da se različite jedinice lokalne i regionalne samouprave različito i nagrađuju jer su interesi, potrebe građana i razvitka jedinica vrlo različiti. Tako je ovdje predviđeno jedna mala da tako kažem mogućnost da se plaća zaista određuje kroz utvrđivanje proračunske osnovice jedinice lokalne samouprave što onda daje mogućnost da se svi djelatnici neke jedinice lokalne ili regionalne samouprave bolje nagrađuju ali ne otvara mogućnost konkurencije u zapošljavanju u lokalnoj samoupravi ili regionalnoj samoupravi pa čak i u državnoj samoupravi. Nije rješenje dovoditi djelatnike lokalne i regionalne samouprave na nisku razinu plaća državne uprave. To jest uranilovka a osjećaj pravednosti nas vuče na to ali ako smo se odlučili da ćemo favorizirati znanje i samostalnost djelatnika i lokalne i regionalne i državne uprave onda moramo otvoriti i mogućnost ali i odgovornost da se može posebno za posebne programe, dakle nije svaka uprava samo da provodi zakone. Postoji ti, obveza uprave i da provodi neke programe pa se uvijek tu brka je li to program politički ili je to upravni program. Dakle mora se u zakonu omogućiti i stimuliranje stručnjaka da rade u pojedinoj lokalnoj, područnoj i regionalnoj samoupravi. To ovim zakonom nije riješeno. Predviđena je uravnilovka, a što je još po meni i po nama u SDP-u diskutabilno ili loše da to propisuje Državni ured za opću upravu ili kako to među političarima kaže Paralićevo zakonodavstvo. To možda nije rješenje dobro i načelno, jer je u tom ministarstvu i predviđena upravna inspekcija i inspekcija za provedbu ovog zakona. Dakle, klasični problem. On će donijeti pravilnike o ustrojavanju, o radnim mjestima da tako kažem, a istodobno će slati svoju inspekciju da vidi je li to tako. Ta inspekcija je njemu odgovorna izravno i tu se otvara mogućnost zapravo odbora jer su šire vrata političkog pritiska. Jer, znamo mi to iz prakse na vlasti u državi i na vlasti u lokalnoj (područnoj) samoupravi već znamo da se različito postupa tko je gdje na vlasti. To nije tajna. Naravno da se nećemo mi složiti, pogotovo oni koji su na vlasti reći će ne. Mi smo pravedni, pravični, zakoniti itd. Ali kad bismo gledali kako se razvijaju pojedine općine i koliko novca ide iz proračuna gdje, onda bismo mogli doći do jasnijih pokazatelja kako se postupa. Dakle, ta okolnost ne daje legitimitet da će državna uprava moći odgovoriti zadatku da kontrolira da li je trošenje proračunskog novca bilo u skladu i nagrađivanje bilo u skladu sa intencijama zakona. Dakle, nagrađivanje za obavljeni posao, za ažurnost, za samostalnost i ono što sve se traži od državnog i lokalnog djelatnika. Sve u svemu moram ponoviti da je dobro da zakon ide u dva čitanja. Vrlo dobro je za djelatnike lokalne i područne samouprave da se stvar uređuje zakonom, ali moramo decentralizirati državu jer mi ne postojimo radi tih djelatnika i radi nas, nego da osiguramo što lakši pristup građanima da ostvare svoje pravo, a ono bi moralo biti sve više ostvarivano u jedinicama lokalne i područne samouprave, a ne u državi. Dakle, važno bi bilo ovaj zakon uskladiti, pa makar sa intencijama koje mi tražimo u decentralizaciji državne vlasti i državne uprave. Dakle, podupiremo donošenje zakona, ali mislim da bi trebalo do drugog čitanja vidjeti koja je to koncepcija koja će pratiti razvoj i uređenje državne uprave u cjelini. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi gospodine predsjedniče, uvaženi predlagatelji, dame i gospodo saborski zastupnici i zastupnice. Prijedlogom ovog Zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi Republika Hrvatska usklađuje svoje zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije. Ujedno i zahvalnost Vladi što je dozvolila da se iz hitnog postupka provede prvo i drugo čitanje, jer vjerujem i da nakon svih onih komentara po odborima da će zakon biti dorađen i biti još bolji. Ustavom Republike Hrvatske usvojen 1999. godine utvrđena su osnovna načela i odrednice lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj. Po usvajanju Ustava koncem 1992. godine i tijekom 1993. godine uz temeljni Zakon o lokalnoj samoupravi i upravi doneseni su i ostali organski zakoni nužni za ustrojavanje i početak funkcioniranja lokalnih jedinica. Usvojenim zakonima detaljnije su razrađena pitanja od značaja za ustroj lokalne samouprave, a tada usvojeni zakoni propisali su nadležnost i ovlasti tijela jedinica lokalne samouprave, međusobne odnose i odgovornosti, osnove izbornog sustava i način izbora predstavničkih tijela, područno ustrojstvo, te financiranje jedinica lokalne samouprave. Međutim, izostalo je donošenje posebnog i cjelovitog zakona o radno pravnom statusu i pravima po osnovi rada službenika i namještenika zaposlenih u upravnim tijelima lokalnih jedinica. O prijedlogu zakona kojim se uređuje radno pravni status službenika i namještenika u lokalnoj samoupravi bila je provedena i saborska procedura u 2002. godini. No, zakon do dan danas nije donesen. Stoga se na službenike i namještenike u upravnim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave primjenjuje Zakon o državnim službenicima i namještenicima iz 2001. godine koji je prestao važiti za te iste državne službenike i namještenike 2005. godine stupanjem na snagu i donošenjem novog zakona. Donošenjem, odnosno prijedlogom ovog zakona radno pravni status službenika i namještenika u upravnim odjelima i službama jedinice lokalne samouprave, jedinice područne samouprave biti će uređen u cijelosti uz uvažavanje potreba i posebnosti službe u lokalnoj samoupravi. Same jedinice lokalne samouprave i jedinice područne samouprave biti će ovlaštene općim aktima propisati i razraditi određena pitanja od važnosti za službeničke, odnosno radne odnose. Donošenjem ovog zakona prestat će i potreba za odgovarajućom primjenom Zakona o državnim službenicima i namještenicima koji kao što smo rekli promijenjen još 2005. godine. Ujedno provođenje ovog zakona neće zahtijevati osiguranje dodatnih sredstava u državnom proračunu, jer se sredstva za plaće službenika i namještenika u lokalnoj i područnoj samoupravi osiguravaju u proračunima jedinice lokalne i područne samouprave. Drugim riječima, donošenje ovog zakona je nužnost, jer rješava odnose, te prava i obveze velikog broja ljudi zaposlenih u jedinicama lokalne samouprave i regionalne, odnosno područne samouprave, a što govori i sama brojka koju smo ovdje čuli o 11000 ljudi koji radi na ovim prostorima. Naime, iz same definicije naziva službenika i namještenika ja ću ovdje pročitati službeno definiciju. Znači, službenici su osobe koje u upravnim tijelima lokalnih jedinica kao redovito zanimanje obavljaju poslove iz samoupravnog djelokruga lokalnih jedinica i poslove državne uprave povjerene tim jedinicama, a u skladu sa Ustavom i zakonom, te osobe koje u upravnim tijelima lokalnih jedinica obavljaju opće, administrativne, financijsko-planske, materijalno-financijske, računovodstvene, informatičke i druge stručne poslove, te namještenici osobe koje u upravnim tijelima lokalnih jedinica obavljaju pomoćno-tehničke i ostale poslove čije je obavljanje potrebno radi pravodobnog i nesmetanog obavljanja poslova iz djelokruga upravnih tijela lokalnih jedinica. Iz samog ovoga vidljivo je da bez tih ljudi jedinice lokalne samouprave praktički ne bi mogle funkcionirati, a ja kao čelnik jedne od takvih jedinica pozdravljam donošenje ovog zakona. Otvorilo se i nekoliko pitanja upravo na raspravama u odborima, a jedno od pitanja koje smo i ovdje čuli u ime kluba IDS-a i SDP-a je pitanje klasifikacijskog i platnog sustava. Naime, članak 74. i 75. koji reguliraju naziv i radnog mjesta, stručnu spremu te raspon koeficijenata. Mi koji radimo i na nižim razinama moramo reći da praktički bitka na neki način se gubi iz dana u dan upravo vezano za plaće koje ti namještenici i službenici dobivaju i ne treba biti niti licemjeran niti se sramiti reći da visoka plaća nije nikakva sramota i da svi ti službenici i namještenici koji rade u jedinicama lokalne samouprave ili područne zaslužuju apsolutno i veće plaće, ali ne na način da se uspoređujemo samo sa državnim službenicima, da se jedinicama lokalne samouprave, odnosno ljudima koji tamo rade smanjuje, a iz određenih neproporcionalnih odnosa jednih i drugih. Prema tome, uz ovaj raspon koeficijenata koji dozvoljava praktički jedinici lokalne samouprave da bira od minimuma do maksimuma, postoji onaj dio osnovice za koji se itekako borimo jer vjerujemo da sa time se može rješavati upravo u plaća namještenika i službenika po jedinicama lokalne samouprave. I pred kraj ove rasprave, u ime Kluba HSS-a otvorila se i rasprava pitanja same primjene zakona upravo iz razloga toga što u petom mjesecu će biti izbori za jedinice lokalne, odnosno područne samouprave i pitanje odnosa neposredno izabranog čelnika, u smislu načelnika, gradonačelnika i župana u odnosu na ovaj zakon. S obzirom da zakon će ići u drugo čitanje, ja vjerujem da će biti i donesen prije samih izbora 2009. godine, znači u 5. mjesecu jer će isto tako i onima koji će biti neposredno izabrani itekako olakšati posao i urediti odnose i prava službenika u jedinicama lokalne i područne samouprave. Prema tome, Klub HSS-a će podržati ovaj prijedlog zakona, a ja vjerujem da će iz ovih rasprava predlagatelj uzeti sve ono što je dobro i nadopuniti ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba nacionalnih manjina, ljudska prava i prava nacionalnih manjina, gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Dobro je da ovaj zakon ide u 2 čitanja, a inače bili smo vrlo nezadovoljni prijedlogom da se taj zakon donese po hitnom postupku, kao i većine zakona koji zadiru u osnovnim pravima nacionalnih manjina iz jednostavnih razloga što takvi zakoni bi trebali imati sigurno jedno veće vrijeme mogućnosti, veće vrijeme rasprave. Još uvijek ostaje jedna velika nedoumica u zakonima o nacionalnim manjinama, u zakonima koji zadiru u prava nacionalnih manjina direktno, kao što je ovaj. Da li ti zakoni ili barem dijelovi zakona, to je moguće, ali ti zakoni da li bi se trebali donositi po specijalnim odredbama koje su inkerentne načinu odlučivanja nacionalnih manjina. Ako su zakoni bitni za nacionalne manjine, Ustav kaže da bi se oni trebali donositi sa 2/3 svih glasova ovog parlamenta. Ja ne kažem da je to slučaj ovoga zakona, ali trebali bismo početi razmišljati o tome da postoje zakoni koji direktno utječu, gdje u naslovu ne piše nacionalne manjine, ali koji direktno utječu na neka osnovna prava nacionalnih manjina i početi razmišljati o tome da li ti zakoni zapravo se donose po redovitoj proceduri ili bi se trebali donositi po proceduri koja je tipična i odgovarajuća za zakone nacionalnih manjina. Ovaj je zakon koji, ne samo po našem mišljenju, nego i po mišljenju europskih institucija je zakon, odnosno područje koji zadire direktno u ostvarivanju prava nacionalnih manjina. Na zapošljavanje, na uporabu jezika i još na neke druge elemente o kojima ću govoriti. Također, ovaj zakon tretira jednu tematiku koja je bitna zato što je bliska području ljudskih prava. Nije tajna da većina predstavki koje dobivamo danas i koje se tiču povrede ljudskih prava, tiču se odnosa koje ima administracija prema građanima. Državna administracija, ali i administracija, odnosno službenici namještenici u lokalnoj i područnoj samoupravi. Kada, ja ću upotrijebiti termin administracija. Kada administracija postaje sama sebi svrhom, kada administracija nije servis građana koji nju plaćaju, nego izgleda da su građani servis administracije, u tim slučajevima zapravo mi povređujemo osnovna ljudska prava ljudi koji onda imaju dugotrajne postupke, koji imaju neljubazan odnos, doživljavaju neljubazan odnos, koji moraju za nešto što je samo sebi jasno trošiti i dane i tjedne čekanja u redu i za nešto što u uređenim zemljama, za dozvole na primjer koje u određenim zemljama i za odluke koje u uređenim zemljama se donose, zapravo gotovo kompjuterski, gotovo s tim da idete terminalom, uđete u site i to riješite kod nas tko zna iz kojih razloga i tko zna da su ti razlozi svi pošteni u svakom pogledu te riječi, morate čekati vrijeme koji zapravo znači samo da su prava tih ljudi duboko povrijeđena. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina najviše danas predstavki dobiva radi odnosa administracije, sudstva, u ovom slučaju administracije prema njihovim pravima. U predloženom tekstu zakona, međutim ako hoćemo sada ići direktnije u područje koje se tiče nacionalnih manjina, ali ljudska prava su također bitna i počnemo razmišljati o tome da administracija doista počini servis građani koji ju plaćaju, ponavljam koji plaća tu administraciju, a mora se pred tom administracijom osjećati kao da traži neku uslugu, a zapravo traži da mi se vrati ono što je platio. U predloženom tekstu zakona trebalo bi, što se tiče nacionalnih manjina preciznije urediti pitanja koja su u svezi s ostvarivanjem prava nacionalnih manjina na zastupljenost u upravnim tijelima jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave. Naime, treba imati u vidu slijedeće činjenice. Prva, člankom 22. stavak 3. Ustavnoga zakona o pravima nacionalnih manjina, utvrđeno je da se pripadnicima nacionalnih manjina osigurava zastupljenost u tijelima uprave jedinice lokalne i područne odnosno regionalne samouprave sukladno odredbama posebnog zakona kojim se uređuje lokalna i područna (regionalna) samouprava i sukladno stečenim pravima. Ovaj zakon bi bio jedan od tih zakona koji bi trebao govoriti o tome, a ne govori. Na temelju naprijed spomenute odredbe Ustavnog zakona dopunjen je 2005. godine Zakon o lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi sa izmjenama kasnije. Odredbama kojima je utvrđeno da pripadnici nacionalnih manjina koji sukladno članku 20. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina imaju pravo na razmjernu zastupljenost u predstavničkim tijelima jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. Nisam ja kriv ako je naziv za samoupravu, odnosno za regionalnizaciju toliko dugačak u našem Ustavu. Znači imaju pravo i na zastupljenost u upravnim tijelima tih jedinica. Propisano je da obaveza poglavarstva jedinice lokalne i područne itd. samouprave, da planom prijama u službu utvrđuje popunjenost upravnih tijela i planira zapošljavanje potrebnog broja pripadnika nacionalnih manjina radi ostvarivanja zajamčene zastupljenosti. Utvrđeno je i to da su jedinice lokalne i područne odnosno regionalne samouprave dužne politiku upošljavanja novih službenika odnosno službenika koji se primaju na određena mjesta provoditi na način kojim će se osigurati poštivanje prava nacionalnih manjina sukladno ustavnim zakonom. Mi u klubu Nacionalnih manjina mislimo da i u ovom zakonu bi trebalo biti govora o tome. Da bi spomenuto pravo nacionalnih manjina u praksi bilo i ostvareno potrebno je zakonski urediti donošenje planova prijama službenika i namještenika u upravna tijela lokalne i područne samouprave na sličan ili na identičan način na koji je to utvrđeno za državne službenike u Zakonu o državnim službenicima. Potrebno je naime zakonom precizirati obveznost planiranja prijama službenika i namještenika u upravnim tijelima lokalne i područne samouprave i sadržaj planova prijama, postupak pripreme i donošenje tih planova, razdoblje na koje se odnose, obvezu o njihovom objavljivanju u "Narodnim novinama" i u drugim glasilima. Kada su u pitanju nacionalne manjine ovo je bitno i zbog toga što bi se na ostvarivanje njihova prava na zastupljenost u upravnim tijelima jedinice lokalnih i područnih samouprava radilo sistemski, sistematski odnosno planski jer se radi o problemu koji se mora dugoročno rješavati, to se neće rješavati od danas do sutra. Osim toga ukoliko u upravnim tijelima jedinice lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave nije osigurana zajamčena zastupljenost nacionalnih manjina, ta činjenica bi i u objavljenom tekstu natječaja trebala biti obvezno naznačena da bi u tom smislu trebalo dopuniti predloženi tekst zakona. Na taj način bi kandidati iz redova nacionalnih manjina već u samom tekstu natječaja bili informirani o tome da ima osnova da se u svojim prijavama u samom tekstu, da se u svojim prijavama na natječaje pozovu na svoje manjinsko pravo. Da li će se oni pozvati ili ne, to je druga stvar, ali moraju imati jasno naznačeno ovo pravo. Pitanje je zastupljenosti nacionalnih manjina u upravnim tijelima jedinica lokalnih i područnih samouprave treba također sagledati u svezi sa ostvarivanjem prava manjina na uporabu jezika prilikom zapošljavanja također i to treba biti naznačeno i pisma pred tijelima lokalne i područne samouprave. Ovo posebno treba imati u vidu kada se radi o zapošljavanju službenika i namještenika u jedinicama lokalne i područne samouprave u kojima je temeljem zakona zajamčena dvojezičnost i Ustava naravno. I to se odnosi preciznije u ovom slučaju na članak 8. naravno mi ćemo za drugo čitanje i opet je, mi smo dali, bili spremni i dati prijedlog da se odgodi ova rasprava ako ne bi došlo do drugog čitanja, budući da će doći ako sam dobro shvatio do drugog čitanja mi ćemo dati naravno tada amandman. Tamo kada se naznače, kada se definiraju opći uvjeti za prijam u službu kao što su punoljetnost, hrvatsko državljanstvo, zdravstvena sposobnost za obavljanje poslova radnog mjesta na kojima se osoba prima. Ja bih primijetio jednu stvar. U europskim zemljama, u mnogim europskim zemljama stalno boravište je uvjet za zapošljavanje. Stalno boravište je i uvjet za glasanje u lokalnoj samoupravi. Stalno boravište je uvjet i da budeš izglasan, ne državljanstvo, stalno boravište, ali valjda ćemo polako doći i mi do toga. U Njemačkoj možemo glasati stranci koji imaju stalno boravište i mogu postati vijećnici i mogu se i zaposliti u upravi. Zato ne vidim razloga da ovdje piše hrvatsko državljanstvo, ali to ćemo u budućnosti vidjeti da li ćemo to promijeniti ili ne. Ne može se sve promijeniti preko noći. Ovdje u tom članku 8. znači osim punoljetnosti, boravišta ili državljanstva, zdravstvena sposobnost za obavljanje poslova radnog mjesta i ovih posebnih uvjeta, treba među tim posebnim uvjetima za lokalne samouprave koje imaju u svom statutu predviđenu uporabu manjinskoga jezika, napisati da je potrebno i poznavanje manjinskoga jezika za sva ili za određena mjesta. To je stvar koja je sama po sebi razumljiva jer tako pišu statuti. Ali ja se ne bih začudio da se idu promijeniti statuti zato što to ne piše u zakonu, pa zato onda će to trebati napisati i u zakonu. Znači klub Nacionalnih manjina podržava ovaj Prijedlog zakona o službenicima i namještenicima, naravno ne sa konačnim prijedlogom zakona nego kao prvo čitanje i dati će odgovarajuće amandmane za drugo čitanje. Hvala.
Hvala. U 13,06 je prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Na redu je gospodin zastupnik Ratko Gajica u ime kluba SDSS-a. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Slično kao i ovo što je kolega Furio rekao, ja neću biti u mogućnosti da i u ime kluba iskažem ovdje široku cjelovitu analizu, imali smo nešto malo problema s vremenom. Tekst ovog zakona zaslužuje širu i temeljitiju raspravu i ja mislim da je dobro da je ovdje donijeta odluka da on ide u dva čitanja. Mislim da će na taj način to biti kvalitetniji zakon. Ja ću ovdje u ime kluba SDSS-a iznijeti čini mi se četiri stvari koje su važne i čine mi se važne, naravno ne najvažnije, ali eto ja sam stigao obraditi te četiri stvari i ovdje ću ih iznijeti kao sugest Prva stvar, zamjenik državnog tajnika je ovdje branio obrazloženje da unatoč Zakonu o državnim službenicima i namještenicima koji imamo sada je potrebno donijeti i isti takav zakon za razinu lokalne i područne samouprave. I ja ću se s tim složiti zato što na području lokalne i područne samouprave zapravo imamo najveći broj predmete, najveći broj radnji u kojima se odlučuje o pravima i obvezama građana i to je razina koja zaslužuje da se to normira posebno i da se tome tako nekako i posebna pažnja posveti. Na drugoj strani, upravo zato i u tolikoj mjeri i veća je odgovornost da se ova materija baš zbog ovog prava i obveze građana regulira na što je moguće bolji način, da ne bude nikakvih dvojbi i opet zbog ovog što je kolega Furio rekao, svaka uprava a naročito ova na lokalnoj razini servis je građana i ona legitimira državu i ona državu u tom odnosu prema građanima mora legitimirati u dobroj vjeri i na najbolji mogući način. To je čini mi se potrebno reći zato što mi se čini da se to u praksi sada baš i ne događa. Druga stvar koju ovdje treba reći, ja ću reći da mi se čini da je to ono što je ključno. Kad govorimo o upravi, specijalno o ovoj upravi u lokalnoj i područnoj samoupravi, onda ona mora imati nekoliko sljedećih atributa. Prvo, mora biti visoko stručna, mora imati samostalnost u odlučivanju, stručnu samostalnost u odlučivanju na način da realizira ono što piše u zakonu. Mora imati odgovornost za postupanje po zakonu i sve to govorim zbog ovog što ću sad reći. Mora imati zaštitu od političkih utjecaja i improvizacija. Čini mi se da tu slobodu i tu autonomiju sada nema i trebalo bi zapravo izričito, ne mogu baš reći precizno na koji način, ali moguće je to izričito garantirati i ako mogu tako reći propisati u ovom zakonu. Imam i neke ideje oko toga, ne mogu ih ovdje izreći, ali zakon tu vrstu autonomije i odgovornosti da se postupa izričito po zakonu mora tako izričito reći. To mora biti, proizlaziti iz duha i iz teksta ovog zakona. Ja znam da je to lakše reći kad vama fakturiram to kao zadatak, to nije tako lako napraviti, ali to je važno upravo zbog ovog što je ovdje netko danas rekao. Mi čini mi se idemo u jedan proces decentralizacije, a to znači da jedinice lokalne samouprave, lokalne i područne samouprave upravno gledajući dobivaju na snazi, one za građane u smislu rješavanja o pravima i obavezama dobivaju na značaju i zato je važno da to bude stručno urađeno, da to bude urađeno bez ikakvih primjesa protekcije i da se to radi, da to što oni rade, rade bez ikakvoga bočnog utjecaja. Treća stvar koju ovdje imam potrebu reći, a nešto o tome je kolega Radin govorio. Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina utvrđuje i garantira neki obim i neku vrstu prava pripadnicima nacionalnih manjina. Mi smo razgovarajući o realizaciji tih odredbi, odredbi iz toga zakona i na ovom mjestu i čini mi se u više navrata govorili zato što nam je tako protumačeno. Ustavni zakon i njegove odredbe ne mogu se provesti ako te odredbe ne budu pretočene i uređene posebnim zakonima. Na dva pitanja, vjerojatno i više, ali ja ću ovdje spomenuti dva pitanja. Na pitanju razmjernog zapošljavanja, na pitanju dvojezičnosti, vjerojatno i na nekim drugim pitanjima koje utvrđuje i na koje ukazuje Ustavni zakon kao realizaciju prava pripadnika manjina, mora se ugraditi i u ovaj zakon. Ja u tom pogledu imam, reći ću vam ovdje, tekst koji ako ne bude prihvaćen u ovoj doradi do drugoga čitanja, mi ćemo ga u klubu SDSS-a i u Klubu nacionalnih manjina, tako smo se dogovorili, dati u obliku amandmana. Ali, da budem potpuno precizan, u članku 8. koji govori o uvjetima zapošljavanja, imate tri stavka. Mislimo da je nužno dodati četvrti koji bi glasio: Jedinice lokalne i područne samouprave u kojima postoji obveza razmjernog zapošljavanja pripadnika nacionalnih manjina sukladno članku 22. Ustavnoga zakona itd. prilikom prijama u službu vodit će računa o odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika manjina u ukupnom broju itd. Ako se ova odredba ne ugradi u ovaj zakon onda ne možemo realizirati odredbu Ustavnog zakona o zapošljavanju, a ona se ovdje pripadnike manjina tangira u vrlo visokoj količini. Prema tome, prosto da rečem tako, ovaj zakon ne smije proći bez da se ugradi ova odredba i naravno nije nužno da sad to kažem, o tome hoće li to biti ugrađeno ovisi i naš glas za ili protiv ovog zakona. Četvrta stvar koju ovdje hoću spomenuti, radi se na pitanje zapošljavanja bez natječaja. Članak 14., ja ću njega pročitati da bude jasno čemu se radi i o čemu imam svoj stav ili što nam je tu čini mi se loše. Piše u 2. stavku piše, natječaj se ne provodi u slučaju prijema u službu osoba zaposlenih u državnom tijelu, pravnoj osobi s javnim ovlastima, upravnom tijelu iste ili druge lokalne jedinice odnosno u ustanovi ili drugoj pravnoj osobi čije je vlasnik ili osnivač lokalna jedinica. Ako ovo ostane u ovakvom obliku onda se otvara mogućnost za horizontalnu cirkulaciju kadrova u velikom broju bez natječaja i znajući i navike i praksu koju u velikom broju lokalnih sredina i u glavama velikog broja ljudi, dakle praksu koju imamo, koju su ljudi navikli raditi onda ova formulacija otvara mogućnost da u barem 50% slučajeva dobijete zapošljavanje bez natječaja, ili dobijete zapošljavanje na onim mjestima koja su važna, ta važna i za ovu zastupljenost manjina koja će biti popunjena bez natječaja ili pripravništvom, ili vježbeništvom ili ovom cirkulacijom raznih naslova koji su lokalnog karaktera jer to omogućava ova odredba a omogućava da sve to dogovore jedan pročelnik i tamo neki drugi čovjek koji rukovodi tim organom i sve je to zapravo po zakonu legalno. A s gledišta zakonitosti nije pravedno i sprječava ono na što bismo mi ovdje morali obratiti pažnju. O nekim drugim stvarima o ovom zakonu dobit ćemo priliku da razgovaramo u drugom čitanju. Za sad bih volio da ove opaske koje sam ovdje u ime kluba SDSS-a iznio budu uvažene i koliko je moguće da se ugrade u ovaj zakon. I ako priča bude i rasprava i tekst bude išao u ovom smjeru mi ćemo ovaj zakon podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Prvi je gospodin Željko Turk. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, uvaženi predlagatelji, dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Dozvolite mi da kažem nekoliko riječi o ovoj temi općenito, onda i malo životne prakse koja oslikava i donošenje ovoga zakona. Dakle, Prijedlog ovog zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj samoupravi dio je i usklađenja zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije a osnovna načela i odrednice razvoja lokalne samouprave su provedene kroz Ustav i sežu od 1990. godine. Slijedom vremena 1992., 1993. donesen je temeljni Zakon o lokalnoj samoupravi i upravi gdje je na taj način propisana kako nadležnost tako i ovlasti tijela lokalne samouprave, njihovi međusobni odnosi i odgovornost osnovnog izbornog sustava te način izbora predstavničkih tijela, područno ustrojstvo te samo financiranje lokalnih jedinica. U tom kontekstu izostalo je donošenje jednog posebnog i cjelovitog zakona o radno pravnom statusu i pravima po osnovi rada službenika i namještenika koji su zaposleni u upravnim tijelima lokalnih jedinica. Promjenom Ustava 2000. godine stvoreno je ustavno pravno uporište za bitne reforme sustava lokalne samouprave. 2001. kroz ustavne promjene koje su tada napravljene stvoren je preduvjet donošenja novog Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi. To je propisano da upravne, stručne i ostale poslove u tijelima jedinica, lokalne jedinice područne samouprave obavljaju službenici i namještenici sa jasnom razlikom da su službenice zadužene za upravne i stručne poslove, te namještenici za prateće i pomoćne poslove. Također, tada je propisano da će se prava, obveze i odgovornosti rada službenika i namještenika biti propisane dakle u tijelima, upravnim tijelima jedinica lokalne i regionalne područne samouprave biti propisane posebnim zakonima. A do donošenja takvog zakona na stupanju posebnog Zakona o pravima i obvezama i odgovornostima službenika i namještenika u upravnim tijelima jedinica lokalne samouprave, jedinica područne i regionalne samouprave primjenjivat će se odredbe Zakona o državnim službenicima i namještenicima i upravo današnji ovaj prijedlog zakona a za koji smo čuli da ide u dva čitanja dio je napora da se takav zakon i takva procedura potvrdi i donese. Prije nekoliko dana ovdje u ovoj sabornici bili smo svjedoci donošenja odnosno prihvaćanja dodatnih točaka prihvaćanja Europske povelje o lokalnoj samoupravi sa jednom bitnom naznakom da na do sada dostignutom stupnju demokratskog razvoja prihvaćamo i neke nove odrednice. A upravo odrednice koje su tada prihvaćene vezane su na ono temeljno što je vezano uz samog građanina odnosno približavanje usluga građanima što je bliže moguće njemu a jasno je i nedvosmisleno točno da su to tijela lokalne samouprave općinska vijeća odnosno općine i sami gradovi s time da je u tome i propisana jedna autonomnost da u provođenju poslova i zadataka iz svoga djelokruga budu maksimalno samostalne, da to mogu činiti na najbolji, najkvalitetniji i najučinkovitiji način, naravno u skladu sa zakonskim propisima. Isto tako, kada govorimo o implementaciji ovog novog zakona u samoj praksi jasno je i nedvosmisleno možemo reći da se time stvaraju pretpostavke ali u svakoj jedinici lokalne samouprave. Da li je ona područna, regionalna ili samo lokalna ovisi o radu na terenu i zatečeno stanje kako i na najkvalitetniji način se upravo kroz ovo donošenje ovoga zakona može sa službenicima i namještenicima najkvalitetnije raditi na način da u okviru maksimalnog iskorištavanja njihovog potencijala budu maksimalno nagrađeni za posao koji kvalitetno rade. Jučer smo također u ovoj sabornici imali raspravu o diskriminaciji po različitim osnovama. Pa zašto ne spomenuti da u okviru rada u lokalnim samoupravama imamo i službenike i namještenike sa različitim stažem, različitim stupnjem obrazovanja. Dakle, na neki način bitno moramo voditi brigu sa jedne strane o postojećim radnicima u upravama s jedne strane a s druge strane maksimalno uvažavati odrednice zakona o potrebitoj stručnoj smjeni i samoj kvalifikacijskoj strukturi. Dodirnuti ću se malo ovog momenta iz samog segmenta vezano uz natječaje i jednu novu ulogu lokalnih samouprava ne smo iz razloga koji sam prethodno rekao a to je spuštanje svih onih funkcija običnih građana ma kojima i na koji način najbliže, nego usuđujem se reći da veliki dio općina i gradova danas su motori i generatori razvoja na područjima na kojima se nalaze, da zajedno sa tijelima više vlasti aktivno kreiraju, kako kroz prostorno planiranje, tako i kroz velike … [[Govornik se ne razumije.]] aktivnosti posebno one koje su u njihovoj domeni bitan preduvjet i to se stvara kao bitan preduvjet razvoja prostora. Reći ću danas da u okviru zadržavanja ljudi na tim mjestima samo kvalitetna plaća uz maksimum odgovornosti je jamac razvoja tih lokalnih samouprava. I zbog toga podržavam razrede ali i samostalnost u odlučivanju oko samih nivoa plaća. Reći ću i još nešto da, svakako kada je riječ o samozapošljavanju a vezano je uz točku 9. zamolio bih predlagača da pobliže i kvalitetnije odredi pitanje radnoga iskustva na odgovarajućim poslovima jer je i sam termin koji je kolega SDP-a rekao da je iz radnog odnosa nemoguće odraditi, kandidirati se za dio poslova vezano na pročelničkim ili inim mjestima je nešto što ne može biti. Ja bih danas bio izuzetno sretan da u svoje gradsko poglavarstvo se mogu primiti nekoliko diplomiranih inženjera graditeljstva sa ili bez državnih ispita ali ih nema. Što znači da mi moramo postaviti pretpostavku da kvalitetni kadrovi i struke, a koji su potrebiti u … [[Govornik se ne razumije]] budu svakako ovdje mogući kao potencijalni kandidati. I s obzirom na vrijeme da previše ne duljim. Vjerujem da je praksa naših općina i gradova pokazala da i sa malo ljudi, sa kvalitetom i sa velikom htijenjom postižemo izuzetne dobre rezultate. Nadam se i vjerujem i zato svakako ću osobno dati i podršku prijedloga ovoga zakona da će i njegovo usvajanje biti bitan doprinos tome.
Hvala. Sada ćemo prekinuti. U 15 sati nastavljamo sjednicu. Prvi je gospodin Branko Kutija, pa Dragutin Lesar, pa Deneš Šoja i tako redom.
Nastavljamo sa raspravom pojedinačnom. I prvi je uvaženi zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ustavom Republike Hrvatske i usvojenim 1990. godine utvrđena su osnovna načela i odrednice lokalne samouprave u Hrvatskoj. Koncem 1992. i tijekom 1993. godine uz temeljni Zakon o lokalnoj samoupravi i upravi doneseni su i ostali organski zakoni nužni za ustrojavanje i početak funkcioniranja lokalnih jedinica. Usvojenim zakonima detaljnije su razrađena pitanja od značaja za ustroj lokalne samouprave. Međutim izostalo je donošenje posebnog i cjelovitog zakona o radnopravnom statusu i pravima po osnovi rada službenika i namještenika zaposlenih u upravnim tijelima lokalnih jedinica. Promjenama Ustava Republike Hrvatske tijekom 2000. godine stvoreno je ustavno-pravno uporište za bitne reforme sustava lokalne samouprave. Navedene ustavne promjene dale su osnovu za donošenje novog Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi. U članku 56. navedenog zakona propisano je da upravne, stručne i ostale poslove u tijelima jedinica lokalne i područne samouprave obavljaju službenici i namještenici. Po Prijedlogu zakona kojim se uređuje radno-pravni status službenika i namještenika u lokalnoj samoupravi provedena je saborska procedura tijekom 2002. godine no zakon nije donešen. Doista je izražena potreba donošenja posebnog Zakona o pravima, obvezama i odgovornostima službenika i namještenika u upravnim tijelima jedinica lokalne i područne samouprave kojim će se uvažiti posebnosti lokalne samouprave. Odgovarajuća primjena odredaba drugog zakona koji ne poznaje i ne uvažava specifičnosti lokalne samouprave već godinama uzrokuje različita tumačenja i različita postupanja u praksi te je konstantni izvor pravne nesigurnosti. Zbog toga se primjena, primjera radi u članku 10. Prijedloga zakona radi otklanjanja dosadašnjih dvojbi u praksi mogu li se po natječaju primiti u službu kandidati koji nemaju položen državni stručni ispit izrijekom navodi da osoba koja ima potrebno radno iskustvo na odgovarajućim poslovima, a nema položen državni stručni ispit može primiti u službu i rasporediti na radno mjesto pod uvjetima da ispit položi u roku godinu dana od prijema u službu. Imamo cijeli niz pitanja koja se uređuju Prijedlogom ovog zakona počevši od definiranja pojma službenika i namještenika, prijema u službu, prava, obveza, odgovornosti pa sve do kaznenih odredbi. Donošenjem ovoga Zakona radno pravni status službenika i namještenika u upravnim odjelima i službama jedinica lokalne i područne samouprave bit će uređen u cijelosti uz uvažavanje potreba i posebnosti službe u lokalnoj samoupravi. Same jedinice lokalne i regionalne samouprave bit će ovlaštene općim aktima propisati i razraditi određena pitanja od važnosti za službeničke odnosno radne odnose. U članku 5. koji kaže: «O prijemu u službu, rasporedu na radno mjesto te o drugim pravima i obvezama službenika kao i prestanku službe odlučuje rješenjem pročelnik upravnog tijela ili osoba koju on za to pisano ovlasti.» Evo radeći 14 godina u lokalnoj samoupravi mislim s obzirom na odgovornost načelnika odnosno gradonačelnika da su direktno odgovorni za funkcioniranje lokalne samouprave, da bi i njima isto tako trebalo dati ovlast i mogućnost da sudjeluju vezano za prijem navedenih djelatnika. Evo zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa uvaženim zastupnikom. Dragutin Lesar, izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Danas kad smo započinjali raspravu o ovom Prijedlogu zakona tek u tom trenutku smo najprije usmeno a kasnije i pismeno saznali da je Vlada promijenila mišljenje i ovaj je zakon dala zapravo u prvo čitanje iako je on i u pročišćenom dnevnom redu bio naznačen i kao konačni prijedlog zakona. U obrazloženju nije bilo rečeno zašto ali tek sam iz rasprave kolega iz Kluba nacionalnih manjina shvatio da je očito jedini i osnovni problem njihovo nezadovoljstvo ponuđenim zakonskim rješenjem oko zapošljavanja službenika i namještenika u lokalnoj i regionalnoj samoupravi jer oni smatraju da i u ovaj zakon trebamo unositi mjere pozitivne diskriminacije ako bi se mogao tako izraziti u korist nacionalnih manjina. Nisam osobno do kraja u to uvjeren jer ako tako nastavimo onda ćemo i u kolektivne ugovore morati unositi te iste mjere jer smatram da sistemom tako na temelju Zakona o, Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina što se formalno-pravno tiče mjere zaštite su po meni sasvim dobro postavljene. Ono što o samom tekstu zakona želim reći je prvo da ponovno izražavam svoje nezadovoljstvo činjenicom da u pisanom obrazloženju Vlada nije navela činjenicu da li je savjetovanje sa socijalnim partnerima u sklopu Gospodarsko-socijalnog vijeća obavljeno ili ne. To smo imali priliku saznati tek usmenim uvodnim obrazloženjem danas na početku rasprave. I ponovno ističem želju i nadu da će Vlada prihvatiti redovitu praksu da o zakonskim prijedlozima koji su prošli Gospodarsko-socijalno vijeće to piše. U uvodnom obrazloženju stoji i to da je prilikom izrade ovoga Prijedloga zakona Vlada se služila i Prijedlogom teksta prijedloga koji je napravila Udruga gradova. Ne znam na koji način i u kojoj mjeri je i Zajednica županija sudjelovala u pripremi ovog Zakona ali Zajednica županija i funkcionira. Ima novog predsjednika i koliko su oni pokazali interes za ovaj zakon jer po broju zaposlenih i problematici koja se regulira ovim zakonom mislim da bi županije trebale itekako biti zainteresirane za ovu regulativu. Nadalje u uvodu je bilo rečeno da nakon početne dvojbe da li je ovaj zakon samo za službenike ipak je odlučeno da se odnosi na sve zaposlene u lokalnoj i regionalnoj samoupravi. Tim povodom moram reći da je Sabor jučer raspravljao i vjerojatno će usvojiti i Zakon o zabrani diskriminacije i upozoriti da pojedine odredbe ovog Zakona u sebi sadrže diskriminaciju. I to ću pokušati dokazati i ponuditi rješenje sljedeće: prvo je članak 3. stavak 2. koji predviđa mogućnost sklapanja kolektivnih ugovora i za zaposlene u lokalnoj samoupravi i regionalnoj. Međutim ovdje nema odredbe o potpisnicama ili strankama kolektivnog ugovaranja. I mislim da ovdje treba stavak 2. dopuniti tko potpisuje kolektivne ugovore. Ja sam napisao i predao u proceduru amandmane kad je još to bio konačni prijedlog i hitni postupak i smatram da ovlasti sklapanja kolektivnih ugovora općinama, gradovima i županijama trebamo dati načelnicima, gradonačelnicima i županima, a ne predstavničkim tijelima. To je moje mišljenje. Vjerojatno ćete do drugog čitanja imati raspravu i sa socijalnim partnerima na tu temu. Oni će sigurno isto tako dati svoje očitovanje na tu temu. Ali ovom zakonu potpisnici kolektivnog ugovora moraju biti utvrđeno s obzirom na to da iduće godine imamo po prvi put neposredne izbore, novi način odnosa snaga i odlučivanja i ovlasti predstavničkih tijela i čelnika lokalne i regionalne samouprave. Drugi po meni dosta čudan pristup pisanju zakona je članak 26. odnosno cijela glava 4. koja govori o pravima i obavezama službenika. Članak 26. glasi: “Službenici imaju pravo na sindikalno udruživanje. Službenici imaju pravo na kolektivno pregovaranje koje ostvaruju posredovanjem sindikata.“ Što je sa namještenicima? Imaju li oni pravo na sindikalno udruživanje i na kolektivno pregovaranje. Ovaj zakon odnosi se na sve zaposlene. U pojedinim odredbama koriste se izraz i službenici i namještenici, a u pojedinim samo službenici i u trećim grupama su one odredbe koje se odnose samo na namještenike. Pravo na sindikalno udruživanje ne može pripadati samo službenicima, nego i namještenicima. Pravo na kolektivno pregovaranje ne može pripadati samo službenicima nego i namještenicima ili u prvom članku zakona navedite da pod pojmom u daljnjem tekstu kada obrazlažete na koga se sve odnosi, da se u daljnjem tekstu koristi samo službenik, izraz službenik, mada to ne bi bilo primjereno. Članak 75. stavak 3. po meni isto također strahovito bitan, jer taj članak između ostalog i najvećim dijelom razvrstava radna mjesta, utvrđuje potrebne stručne spreme, raspon koeficijenata i propisuje druge uvjete. U stavku nadam se da to jeste stavak 3. piše: “Predstavničko tijelo lokalne jedinice u skladu s odredbom stavka 1. ovog člana općim aktom propisuje nazive radnih mjesta u upravnim tijelima itd.“ Dakle, ovlast donošenje općeg akta unutarnjeg ustroja dato je predstavničkom tijelu. Zašto predstavničkom tijelu? Prema zakonu gradonačelnici i župani, općinski načelnici mogu raspolagati ako se ne varam čak do milijun kuna jednokratne vrijednosti. I više od toga pod određenim uvjetima, a ovdje pravilnik o ustroju jedinstvenog upravnog odjela općine sa 1000 stanovnika dajemo predstavničkom tijelu. Novi su odnosi od svibnja iduće godine i zato sam dao amandman i predlažem da iza predstavničkog tijela ubacimo ili općim aktom ili kolektivnim ugovorom. Zašto ne omogućiti da i u općini i gradu i županiji kolektivnim ugovorom sindikat i čelni čovjek utvrđuju i razrađuju materiju članka 75. To je dozvoljeno svugdje drugdje. A ovdje ako to ne napišemo neće bit moguće. U stavku slijedećem. Pravilnikom o unutarnjem redu utvrđuju se potrebna radna mjesta u upravnim tijelima opet u nadležnosti predstavničkog tijela. Članak 76. predstavničko tijelo lokalne jedinice općim aktom propisuje nazive radnih mjesta namještenika. Dakle, ovaj članak 76. odnosi se na namještenike i ovdje sam predložio mogućnost samo sa kratkom dopunom da iza riječi općim aktom ili kolektivnim ugovorom kako bi istim pravom i odnosom stavili i službenike i namještenike i lokalnoj samoupravi doista dali izbor da li će to određivati općim aktom ili kolektivnim ugovorom. Ja želim vjerovati da će sindikati imati sasvim dovoljno interesa da to budu kolektivni ugovori. Tamo gdje to ne uspije ide opći akt i na kraju još jedna primjedba. Ova potrebna radna iskustva od pet godina za pročelnička mjesta po mom iskustvu od 7 godina često dovodi do negativne kadrovske selekcije. Jer svako zapošljavanje sa osobom koja nema zakonom propisani minimum radnog iskustva koji često može biti isključivo formalne prirode i tih pet godina radnog iskustva na sličnim poslovima doista ne znači ništa, jer mi nemamo nigdje drugdje pročelnike iz privatnih tvrtki koje bi dovodili gotove sa pet godina. Ne postoji ni škola koje bi se stjecalo zvanje ili zanimanje pročelnik upravnih odjela i predlažem vam da do drugog čitanja tih pet godina skratite i omogućujete da se zapošljavaju ljudi koji imaju završene škole, fakultete, stečeno određeno iskustvo i kvalitetu. Nemojmo robovati tim godinama radnog iskustva, pa onda imamo situaciju da i kod sudaca Ustavnog suda pod godine radnog iskustva uzimamo nešto što sa pravom i pravnom strukom nema veze. Dajmo slobodu lokalnoj i regionalnoj, skinimo im ta ograničenja jer kadrova kvalitetnih nema dovoljno. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa htjela bih se nadovezati na ovo izlaganje kolege Lesara kada govori o načinu kako će se u jedinicama lokalne, odnosno regionalne samoupravi utvrditi određeni akti koji su vezani uz sistematizaciju i zapošljavanje radnika u tim jedinicama. Naime, ako bismo uzeli adekvatno, primijenili to adekvatno na Sabor i Vladu onda bi to izgledalo ovako da bismo mi uz to što donosimo Zakon o Vladi skraćeno rečeno morali propisati i sva radna mjesta u ministarstvima i njihove ovdje doslovce kaže precizirati uvjete stručne spreme potrebne za raspored na radna mjesta, te koeficijente za izračun plaće. Ili, dalje kad se govori što bi tijelo, odnosno predstavničko tijelo trebalo donositi i Pravilnik o unutarnjem redu, a drugim riječima kad bi se to svelo na Parlament mi bismo u odnosu na prethodni zakon koji smo raspravljali trebali donijeti još uz zakon i 21. provedbeni akt. Kako bi to onda uopće izgledalo u samom predstavničkom tijelu, odnosno u parlamentu? Drugim riječima, mi ovdje na neki način iskazujemo nepovjerenje ili čelniku lokalne jedinice ili u ovom slučaju kako konkretno sada imamo poglavarstvo, da oni nemaju kompetenciju nad time da donesu Pravilnik o unutrašnjem ustroju, da utvrde koje su im potrebne kvalifikacijske strukture za obavljanje određenih poslova.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Upravo to, kolegice Zgrebec sam ja pripremajući se za raspravu došao do zaključka da bi, prateći analogiju onda mi ovdje u Saboru trebali utvrđivati, ne samo za izvršnu vlast, nego i za ovdje u Saboru sva radna mjesta, stručne spreme i uvjete. Međutim, postoji još nešto što ide u korist ovog prijedloga kojega sam iznio. Prema prijedlogu ovog zakona odabir kandidata za službenike i ovlasti pročelnika, odluka o odabiru kandidata za pročelnike je na načelniku, gradonačelniku i županu. Dakle, tu im vjerujemo i dajemo im pravo da odabiru svoje suradnike i zaposlenike. U onom dijelu kada se donaša nekakav pravilnik o ustroju 2 ili 3 radna mjesta u malim sredinama ili desetak u srednjim ili dvadesetak u većim onda to pravo prenosimo na predstavničko tijelo. Kao da se oni nemaju baviti važnijim stvarima i temama pa ih još i s tim moramo … [[Govornik se ne razumije.]] Načelnik općine, gradonačelnik i župan od svibnja iduće godine su ono što su bila poglavarstva. Zadržimo to na izvršnoj vlasti, nemojmo dosita opterećivati lokalne parlamente, pod navodnike i ovakvim stvarima kao što je eto ovo.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Riječ ima uvaženi zastupnik Deneš Šoja. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Htio bih se uključiti sa nekoliko riječi u ovu raspravu bez namjere da bilo šta ponavljam ono što je ovdje rečeno od strane predstavnika Kluba nacionalnih manjina, oko čega smo se usuglasili. Osim toga, jučer na Odboru za lokalnu samoupravu materijal je razmatran i u raspravi u kojoj sam učestvovao, dali smo određene prijedloge što je evidentirano u tim materijalima, međutim nije došlo do konačnog usuglašavanja. Naime, ograničio bi se, da ne ponavljam i ovo što je maloprije kolega govorio, oko kojih stvari se i u načelu slažem, želio bih naglasiti sljedeće. U interesu lokalnih samouprava, odnosno općina prije svega, pa moguće i malih gradova, predlažemo određenu izmjenu, odnosno proširenje vezano za članak 75. Tamo u tom članku se govori o radim mjestima o toj klasifikaciji tih radnih mjesta, posebno kad su u pitanju radna mjesta pročelnika određenih upravnih odjela i s obzirom na situaciju koju imamo dolje na teretu, predlažemo da se u članku 75. iza stavka 2. dodaje novi stavak 3. koji bi trebalo u formulaciji ovako da glasi: "Iznimno od odredaba stavka 1. i 2. ovog članka predstavničko tijelo lokalne jedinice ukoliko će biti opredjeljenje da to bude župan, odnosno izvršna vlast u općini koja ima manje od 10 tisuća stanovnika, općim aktom može propisati drugačije uvjete stručne stručne spreme i radnog iskustva za radna mjesta na kojima se upravlja upravnim tijelom, ali ne nižeg od stručne spreme koja odgovara stručnom nazivu sveučilišnog prvostupnika, stručnog prvostupnika ili stručnog pristupnika. Ja bih molio predstavnike Vlade i vas kolegice i kolege da do drugog čitanja da se ovaj momenat na određen način razmotri i uvaži jer, imajući u vidu situaciju na terenu, konkretno i Osječko-baranjskoj županiji, situacija u malim općinama u kadrovskom pogledu je takva da bi to moglo izazvati vrlo velikih problema. Ja mogu i to reći da, konkretno kad je i Baranja u pitanju, 6, 7 općina u ovom slučaju bi imali velikih poteškoća jer mogu reći da diplomirani pravnik, odnosno prema toj novoj klasifikaciji, magistar ukoliko i dođe imamo do sada evidentirano tri slučaja iz grada, iz Osijeka i konkurira, natječe se za radno mjesto pročelnika, u pravilu bude dva, tri mjeseca, eventualno možda i do godinu dana dok ne upoznaje problematiku, ne stekne određeno iskustvo i prvom prilikom kad mu se ukaže mogućnost i momenat da dobije u gradskoj sredini gdje živi bolji posao, eventualno bolje plaćeni posao, onda napušta to radno mjesto. Tako da to predstavlja jedan određeni problem. Naravno, moram ovdje naglasiti da posebno čini složenom i složenijom cijelu situaciju u onim sredinama gdje kod ukupne strukture zaposlenih u tim organima, jedinstvenom organu uprave mora se voditi računa o multietničkim sredinama i o nacionalnom sastavu svih uposlenih tamo, a pročelnik je jedan od tih uposlenih, prema tome ja bih molio u tom pogledu da se pokaže razumijevanje i da ova formulacija, eventualno sa minimalnim modificiranjima uvaži i uzme u obzir. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Šimo Đurđević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, predstavnici Vlade, poštovane dame i gospodo. Ovdje u ovoj sabornici, mi koji dolazimo iz lokalnih sredina, ima i načelnika općina, ima i gradonačelnika, bivših župana, a ima i zastupnika koji su radili u tijelima i poglavarstvima jedinica lokalne uprave i samouprave i regionalne, vrlo smo zainteresirani za prijedlog ovog, za donošenje ovog zakona i mislim da po meni je dobro da sve primjedbe koje ćemo iskazati u ovom razdoblju da ih ugradimo u prijedlog zakona kako bi on bio na dobrobit svih jedinica lokalne uprave i samouprave na cijelom području Republike Hrvatske. Kad smo toliko čekali, nije ništa kasno da ga uredimo po mjeri, onakvoj mjeri kako nama odgovara. Zakon iz '92. godine propisao je što rade službenici i namještenici, koju vrstu poslova obnašaju, što rade namještenici prateći ostale poslove, ali dame i gospodo '93. godine Hrvatska država je ustrojena na općine, gradove i županije i stvorila se jedna potreba da donesemo ovaj zakon kako ne bi morali primjenjivati u cijelosti zakon koji se odnosi na državne službenike i namještenike. Znači 2002. provedena je procedura kao što su i moji prethodnici rekli, ali nije došlo donošenja zakona, da bi donošenjem zakona u 2005. godini se zakon iz 2001. godine Zakon o državnim službenicima i namještenicima stavio ad acta. Stoga su se stekli svi uvjeti za donošenjem ovoga zakona. Osnovna pitanja koja trebaju urediti ovaj zakon su definirana u 20 točaka, po meni od definiranja pojma službenika i namještenika pa sve do statusa službenika i namještenika u prijelaznom razdoblju poglavito kad se tiče prijema u službu, stručno osposobljavanje, status vježbenika i voluntera, ocjenjivanje službenika i namještenika što je po meni bilo uvedeno nekih 95., 96. godine i gdje se kompletno u personalnom dosjeu vodilo i napredovanje gdje je službenik mogao napredovati u struci, a dakako da bi se to odrazilo i na platne vrećice na kraju krajeva ako je ocijenjen ocjenom izvrstan tri godine za redom kako je u tom pravilniku tada stajalo. Donošenjem ovog zakona riješio bih se radnopravni status službenika i namještenika i bio bi uređen u cijelosti uz uvažavanje posebnosti na terenu jer znamo da imamo i otoka i brdsko-planinskih predjela i raznih da bi se te službe uredile i prilagodile potrebama na terenu. Same jedinice lokalne samouprave jedinice područne tj. regionalne samouprave biti će ovlaštene tj. da one donošenjem svojih akata razriješe određena pitanja kad se tiče službeničkih odnosa, radnih odnosa itd. Donošenjem ovog zakona bi stavili ad acta Zakon o državnim službenicima i namještenicima iz 2005. godine. I kao što je ovdje na stranici 3. u prijedlogu ovog zakona izrečeno, u točki 3. da provođenje ovog zakona neće zahtijevati skoro nikakva, tj. nikakva dodatna sredstva iz državnog proračuna jer znamo da se lokalni službenici i namještenici financiraju iz proračuna općina, gradova i županija. Meni je drago da ljudi koji su radili na ovom zakonu, moguće i 2002., pa 2005. pa sada i 2008. da su koristili one pozitivne elemente i da su ugradili u ovaj prijedlog zakona i da se nisu začahurili u kancelarije i kancelarijski donijeli zakon pa ga predložili Vladi, a Vlada nama nego su se i konzultirali kao što su kolege ovdje izrekle, sa udrugom gradova u Republici Hrvatskoj, a također i konzultirali praksu na terenu i vjerujem u većini slučajeva uvažili prijedloge ljudi koji godinama rade, ima ih od 93. do danas u jedinicama lokalne i regionalne samouprave da su svojim iskustvom pridonijeli donošenju prijedloga ovoga zakona. Stoga ja još jednom ponavljam da ne oduzimam dragocjeno vrijeme svima, da ćemo i ja osobno jer sam imao prigodu biti čelnik jedne županije, izaći sa prijedlogom a i vas sve pozivam na to kako bi donijeli u jednom razumnom roku zakon koji već očekujemo od najmanje 2005. do ove godine. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo, uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Naravno da je dobro da je predlagač evo odlučio danas da se ovaj zakon ide i u drugo čitanje, jer koliko god je on u nekim stvarima kvalitetan i koji nakon toliko godina konačno uređuje odnose u jedinici lokalne samouprave na jedan ja bih rekao relativno dobar način i iskustvom kako je ovdje i navedeno, ipak se pojavljuju nekakva pitanja koja nisu dobro riješena i vjerujem i siguran sam da će ne samo dio saborskih zastupnika koji jesu bili ili jesu još uvijek aktivni ili gradonačelnici ili načelnici ili bivši županiji svojim doprinosom da ćete to naravno uvažiti, ali prije svega poboljšati ovaj zakon. Ali prije svega htio bih zamoliti ako ništa drugo da budući da je zakon jako kratko imao vremena, jako kratko je bio u lokalnoj samoupravi da se oni upoznaju s njime i da su sve one prijedloge tog zakona, poboljšanje prijedloga zakona vrlo kasno dostavljene. Mislim da bi bilo dobro da se i prije drugog čitanja još jedanput, a pozivajući se na Europsku povelju o lokalnoj samoupravi koju jesmo u cijelosti donijeli ako se ja ne varam i konzultirati udrugu gradova, udrugu županija, jer one postoje, da vidimo da li onda jednim konsenzusom možemo jer to je na kraju krajeva kroz tu povelju to je i obaveza predlagača zakona pa da se onda kroz jedan zajednički konsenzus proba vidjeti da li se mogu riješiti neka pitanja koja očito da jesu još uvijek sporna. I slažem se sa kolegom koji je rekao da ako smo 15 godina čekali jedan cjeloviti zakon koji će regulirati odnose u jedinicama lokalne samouprave i uprave, da onda nikakve žurbe nema i da bi bilo dobro da se sve ove različita razmišljanja a koja streme ka poboljšanju ovog zakona, zbog onih ljudi koji će taj zakon primjenjivati i na koje će se odnositi, da se onda uvaži i u drugom čitanju primjedbe koje će udruge gradova, udruge općina i hrvatska zajednica županija siguran sam imati na ovakav prijedlog zakona. Zanimalo bi me evo čisto dobio sam sada na stol izvješće Odbora za rad i socijalno partnerstvo koji kaže da, isto se slaže i predlaže da ide u drugo čitanje, ali me samo malo nešto zbunjuje, jer da budući da se ovaj zakon iako nosi oznaku P.Z.E. ne usklađuje s direktivama Europske unije jer već se oslanja na dobru europsku praksu, je li to onda zakon koji nije P.Z.E. ili je P.Z.E. zašto to tako imamo dvojaka razmišljanja odbora i predlagača pa molim da se to nekako usaglasi. I htio bih također reći da ono što je problem u ovom zakonu kojeg ja tako vidim, je u tri stvari ću reći. Na području stručnog osposobljavanja i usavršavanja odnosi se samo jedan članak prijedloga zakona i temeljem članka 56.d Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj i regionalnoj samoupravi osnovana je Akademija lokalne demokracije, priprema se Nacionalna strategija osposobljavanja i usavršavanja službenika u lokalnim jedinicama, a predloženim zakonom nisu utvrđena osnovna prava i obveze vezano uz ovo značajno područje. Prijedlogom zakona potrebno je utvrditi prava i obaveze službenika i nadređenih službenika vezano uz sudjelovanje u programima izobrazbe kojima se stječu stručne sposobnosti i vještine za obavljanje poslova, obavezu donošenja plana jer to smo do sad radili temeljem Zakona o državnim službenicima i dužnosnicima, plana izobrazbe, prava i obveze službenika upućenih na stručno usavršavanje na teret proračuna lokalne jedinice i sl. Znači to bi trebalo nekako uvažiti kao primjedbu i onda i to ugraditi preciznije u ovaj Prijedlog zakona o službenicima u lokalnoj i područnoj samoupravi. Isto tako ovim prijedlogom zakona nije utvrđena mogućnost popune radnih mjesta internim oglasom, što mi svi skupa u jedinicama lokalne samouprave radimo, pa bi bilo dobro da ne bi kasnije bilo zabuna da se i ta mogućnost ostavi. A i ono što je po meni možda će neki kazati da je irelevantno, meni se čini jer sam radio u jedinici lokalne samouprave, da je i obaveza donošenja Plana prijema u službu dobra i ne treba je izostaviti iz ovog zakona ako je bila dobra i u Zakonu o državnim službenicima i dužnosnicima jer mi imamo sad pravo u lokalnoj samoupravi samo za vježbenike takve planove. Mislim da je to dobro da se planski na neki način možemo vidjeti kuda plovi brod lokalne samouprave pojedine jedinice lokalne samouprave. I ono što je očito svih bivših ili sadašnjih govornika je reklo, a to je da je u obrazloženju prijedloga zakona navedeno da je poglavlje "Osnove klasifikacijskog i platnog sustava" usklađeno s projektom procjena sustava plaća, naknada i da sad ne čitam to dalje, nešto što je iz CARDS programa čini mi se Švedska vlada nešto sudjelovala u tome. No ja bih postavio ipak pitanje a jedinice lokalne samouprave to postavljaju, da li treba propisati raspon koeficijenata za lokalne jedinice budući osnovicu plaće, dodatke na plaću i slično, lokalna samouprava utvrđuje autonomno. Pa bih također isto pročitao nešto što mi se čini da stoji u povelji koju smo u cijelosti, o lokalnoj samoupravi, Europska povelja o lokalnoj samoupravi koju smo u cijelosti usvojili, a piše da su odredbe Europske povelje od iznimnog značaj, primjerice odredba kojom se upravni nadzor i intervencija nadzorne državne vlasti ograničavaju razmjerno važnosti interesa kojega se štiti. Dakle mislim da bi i u tom segmentu trebalo dopustiti jedinici lokalne samouprave da i to regulira sama. Mislim da su ljudi koji rade u jedinici lokalne samouprave, izborom koji su došli u jedinicu lokalne samouprave, dovoljno zreli u ovih 15 godina, dovoljno odgovorni da bi ponovno bili birani i da zasigurno treba imati vjere i povjerenja u njih da neće izvitoperiti i da neće biti nakaradno. Konačno stoji uvijek ona kontrolu koju treba vršiti, koju trebate vi na kraju vršiti tu kontrolu. Naravno još mi se čini da su i kako je riješeno člankom 5. stavak 1. Konačnog prijedloga ovog zakona regulirano je pitanje prijema u službu, rasporedu na radno mjesto, te drugim pravima i obavezama službenika, te prestanku službe. Mislim da je po tim pitanjima pored pročelnika Upravnog odjela jer samo se konstatiramo da on to može raditi, da bi bilo dobro da pored pročelnika budu koje je on za to, budu i osobe cijela, znači i župani i gradonačelnici, a ne da im se pročelnik otme pa da onda može raditi bez znanja gradonačelnika ili načelnika općine. Mislim da to ništa ne košta, da moraju surađivati, da na kraju jesu tim i biti će tim po ovim drugim izborima i da bi bilo dobro da te ovlasti podijele i da bi trebali odlučivati na odgovarajući način i općinski načelnici i gradonačelnici i župani. Mislim također da je, nekako bi trebalo iz ovog zakona izbaciti ono što piše u članku 119. Piše da čelnik središnjeg tijela državne uprave nadležnog za službeničke odnose u roku 6 mjeseci od stupanja na snagu ovog zakona donijet će: pravilnik iz članka 92. a kojim će se propisati kriterije za ocjenjivanje službenika i način provođenja ocjenjivanja, i pravilnik iz članka 115. kojim će se propisati sadržaj i način vođenja osobnih očevidnika službenika i namještenika. Molim vas lijepo, jučer smo imali također raspravu o diskriminaciji. Ovo je jedna diskriminatorna odredba kojom se umanjuje značaj jedinice lokalne samouprave, eto potreban nam je nekakav pravilnik i netko drugi nam to treba napraviti jer očito da mi nismo punoljetni valjda u toj jedinici lokalne samouprave da možemo i takvu jednu malu sitnicu sami napraviti. Isto tako mislim da kad sam se dotaknuo ocjenjivanja, ocjenjivanje službenika i tog pravilnika kojeg ćete vi donijeti, mislim da ocjenjivanje službenika ima svrhu samo u slučaju kvalitetno i jasno utvrđenih kriterija za ocjenjivanje. A kvalitetno i jasno utvrđeni kriteriji jedino mogu utvrditi jedinice lokalne samouprave same za sebe, a ne da im to netko drugi radi, jer ukoliko takvih kriterija nema to se pretvara u čistu formu, provođenje i ocjenjivanje je zahtjevan i opsežan posao, to ćemo još zaposliti masu ljudi, a svrha neće biti postignuta odnosno najvišim ocjenama, ja znam da je to tako, ne ocjenjuju se samo službenici koji to svojim radom zaslužuju, nego uz to onda mogu ići neki drugi. Znači, volio bih da se onda i to na neki način ostavi da punoljetne jedinice lokalne samouprave u kojima su na vlasti ljudi koji su 15 godina već vježbali demokraciju, koji su već 15 godina i građani Republike Hrvatske zaslužuju pravo da ih se tretira kao jednog ozbiljnog partnera, a ne da eto još uvijek mislimo da nismo dorasli u jedinicama lokalne samouprave donijeti zakone koji će biti prohodni, ja bih tako rekao, u jedinicama lokalne samouprave i neće kočiti razvoj jedinica lokalne samouprave. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvažena zastupnica Dragica Zgrebec.
Pa kolega Denona vi ste se pozvali na Povelju o lokalnoj samoupravi govoreći o načinu kako ovaj prijedlog zakona regulira osnove klasifikacijskog i platnog sustava. Međutim i naš Ustav govori da je lokalna samouprava autonomna u svom odlučivanju i to u člancima od 135. do 137. Govori se da su jedinice lokalne i područne odnosno regionalne samouprave imaju pravo da u okviru zakona svojim statutima samostalno uređuju unutarnji ustroj, a zakon je, Zakon o jedinicama lokane odnosno regionalne samouprave. Dalje se kaže da i one samostalno imaju, da imaju pravo na vlastite prihode i imaju pravo da s njima raspolažu autonomno. Prema tome, ovakvo propisivanje raspona plaća, utvrđivanje, makar će one utvrditi osnovicu za mnoge jedinice lokalne samouprave, zapravo će to značiti dodatne financijske izdatke, pa onda neće stajati ova konstatacija da neće biti potrebno donositi, odnosno izdvajati dodatna sredstva. Jer članak 137. Ustava kaže da je država dužna pomagati financijski slabije jedinice lokalne samouprave u skladu sa zakonom. Prema tome, dosta toga bi trebalo mijenjati, ili dorađivati do drugog čitanja samim time što se propisuje i novčana kazna ukoliko se utvrdi da je plaća zaposlenih u lokalnoj, odnosno regionalnoj samoupravi utvrđena, nije utvrđena u skladu sa ovim zakonom.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Luka Denona.
Pa naravno kolegice što ste, ovo što ste primijetili, naravno da je i predlagač zakona to također imao na umu jer je u obrazloženju članaka 74., 75. koji tretiraju ovu materiju vrlo jasno i precizno rekao da je u okviru projekta procjena sustava da ga sada ne nabrajam sa švedskom, sa darovnicom švedske međunarodne agencije za razvoj koji su dali opće preporuke da se prilikom regulacije klasifikacijsko-platnog sustava poštuju ustavno načelo slobodnog raspolaganja rasnim prihodima pa da sada to ne nabrajam dalje kako tu piše. I obrazloženje da će takav pristup osigurati izvjesnu ravnotežu s kojom će se s jedne strane uspostaviti dovoljno fleksibilan sustav regulacije temeljnih pitanja u vezi službenika, jedinica lokalne i područne samouprave. A s druge strane osigurati autonomiju tih jedinica da sukladno vlastitoj gospodarskoj snazi i uspješnosti utječu na klasifikacijski platni sustav svojih službenika. Znači u obrazloženju zakona to stoji, ali smo onda ipak u zakonu stavili tabelice i radimo ta ograničenja kao da ne vjerujemo jedinici lokalne samouprave da je u stanju i sposobna samo to napravi na najbolji mogući način. Također, u odnosu na rješenja koje je predloženo člankom 75. ovoga zakona imamo i stavove i mišljenja dvaju odbora koji pokušavaju reći da bi se o tom članku ipak trebalo možda malo pričekati i razgovarati ponovno sa udrugama gradova, općina i hrvatskih županija. Jer predložene bi trebalo po koeficijent i te raspone preispitati s obzirom na njihovu visinu pri čemu je posebice istaknu visok raspon koeficijenata u prvoj klasi gdje su u pitanju radna mjesta na kojima se upravlja upravnim tijelom, a to je pročelnik upravnog tijela u gradu Zagrebu, velikom gradu i županiji. Pa evo, ja molim da se onda ovo što su i odbori rekli i ovo što ste vi u obrazloženju zakona napisali da malo to probamo sa jedinicama lokalne samouprave korigirati da to onda bude kako treba.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici državnog ureda, kolegice i kolege, evo dočekali smo jednu temu koju mogu sa zadovoljstvom konstatirati da nema žući, da nema čak bitnih razlika, što će reći, to je prava životna tema i u kojoj svatko ima neko svoje životno, neki, pa može se reći i poluživotno iskustvo provedeno u lokalnoj samoupravi. Ja isto kao i svi pozdravljam donošenje zakona. No, staviti ću nekoliko primjedbi bez obzira što smo i mi u okviru udruge razgovarali već i sa predstavnicima ureda i nekoliko puta na tu temu u proteklim godinama. Sigurno da je dobro da je prihvaćeno da ide u drugo čitanje i da na taj način još više poboljšamo komunikaciju sa onima koji možda nisu informirani o sadržaju zakona koji određene primjedbe imaju. Jer činjenica da Hrvatska u ovih 600-tinjak općina i gradova ima zaista različite situacije. I evo, mi smo jučer na odboru razgovarali da li je ovo po bolonji, koji su to nazivi, i ono što je kolega … [[Govornik se ne razumije.]] rekao, imamo općina u koje je nemoguće dobiti čovjeka sa fakultetom, punim četverogodišnjim ili magisterijem po novome da ne govorim da recimo nekim financijskim službama ne možete dobiti osim ja govorim u starim terminološkim izrazima sa višom školom osobu koja je spremna raditi, voditi općinske ili gradske financije, jer ako ima fakultet ima određeno iskustvo i praksu odmah na tržištu rada može dobiti bolji, atraktivniji, adekvatnije plaćeni posao sa karticom, sa autom, mobitelom i sličnim stvarima. Zbog toga mislim da treba voditi računa da taj raspon i ti neki detalji budu malo fleksibilniji, odnosno da ugradimo dulji period prelaznog razdoblja. Na tu temu kada govorimo o prijelaznom razdoblju bilo je razgovora i jučer na odboru i ja sam poklonik toga da vjerojatno možda će se potegnuti drugo čitanje pojaviti u jesen. Možda nećemo u ovoj posljednjoj sjednici do ljetnog raspusta to imati na dnevnom redu. Mislim da bi promjenu trebalo ajde, pokušavam improvizirati, reći da treba nastupiti do 1. 7. 2009. godine. Zašto? Mi ćemo sada ući, ako je to 6 mjeseci u reorganizacije, raspored rada, razmještaje, rješenja. Doći će izbori, doći će novi ili isti gradonačelnici, ali doći će novi uvjeti, promijenjeni uvjeti, uskladiti će se određeni akti i tamo gdje dođe do promjene ispasti će da je netko prejudicirao rezultate izbora i složio stvari po svome. U većini općina i gradova, naročito mi manji, to je nemoguće. Nama je problem i ovo raspored radnika jer mi imamo jednog izvršitelja za jednu vrstu posla. Najviše izvršitelja koji rade a opet raznolike poslove u računovodstveno financijskom dijelu. Komunalnog redara, komunalnog referenta. Ocjenu ako mu dam pet ne mogu ga prebaciti za pročelnika jer imam samo jednog pročelnika, niti za višeg savjetnika. Zato ove stvari mislim da ne bi trebalo sve normativizirati, veliki gradovi, ok, oni imaju prostora, ima razloga, treba dati šansu da ljudi kroz ocjenjivanje imaju mogućnost napredovanja. Isto tako možda da i za nas manje ako da ako netko želi preći u neku drugu jedinicu lokalne samouprave da nosi sa sobom da velimo povijest bolesti, svoje vrline ili manje. Ali u uvjetima kada vi nemate prostora manevarskog za bilo šta, vi ste u situaciji da ćete zapravo izazivati što se je događalo, podsjećam one koji su u to vrijeme bili, gospodina Šime nema sada tu, u lokalnoj samoupravi izazivalo dosta zle krvi zašto sam ja dobio dobar a ovaj drugi je dobio vrlo dobar a da se za njih zapravo ništa bitno nije promijenilo, ostali su svi na svojim istim radnim mjestima i zadržali su istu plaću i slične stvari. Kad se radi o koeficijentima i kriterijima onda ja dajem jednu podršku tom pristupu a to je o potporama da država u situaciji ako općina ili grad nije u mogućnosti osigurati takve uvjete prema određenim kriterijima koji moraju biti još i od Ministarstva financija razrađeni da ima mogućnosti da kaže nemaju mogućnost u općini X osigurati za funkcioniranje općine dovoljno novaca iz svojeg proračuna država će pomoći za taj administrativni kapacitet sa toliko i toliko novaca do te granice. Da se ne bi događalo što se događa u manjim nekim općinama da zapravo je općinska uprava sama sebi svrha, da zapravo nema drugih više novaca nego samo za osigurati plaće i za nešto malo šljunka za ceste i priča je završena. Ako smo se opredijelili da imamo 600 općina, ako smo im dali suglasnost, ovaj Sabor im je dao suglasnost da se osnuju onda mislim da i država treba osigurati taj minimalni standard i tu onda se slažem da u zakonu se nađe taj prostor. Oko ovih drugih stvari koje su rečene evo i kolege iz HSS-a i da ne nabrajam, sad svi smo se zapravo manje-više našli na istoj valnoj dužini sa manjim ili većim razlikama samo utoliko iz koje sredine dolazimo, da li velike ili male. Mislim da je dobro, evo i sugeriram pokušaj da se nakon izbora zapravo bude rok za izvršenje, potpuno izvršenje zakonskih normi koje će biti usvojene da i ljude ne dovodimo u situaciju da su u stresu dva puta. Jer čim najavite reorganizaciju to je stresna situacija ili bez obzira koji povod bio, kakva promjena. A onda sad još kad će doći izbori bit će opet svi u stresnoj situaciji, kakav će im doći, ne iz koje stranke i to nego kakav. Da li onaj tko će imati razumijevanja za upravu ili neće imati razumijevanja za upravu, da li će biti diktator, šerif ili će biti fratar. Evo, malo šale na kraju. Ali konkretno, podržavam i predlažem da se rok produlji na godinu dana uvjetno rečeno od danas. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici Vlade, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Ja ću na samom početku reći da mi je zapravo drago da je Vlada Republike Hrvatske predložila Hrvatskom saboru da ovaj zakon raspravi sukladno odredbama Poslovnika Hrvatskoga sabora u prvom čitanju jer se naime radi o iznimno važnom zakonu, pa ću onda odmah također reći sa naslova nositeljice javnih ovlasti i gradonačelnice velikog grada da je ovo zapravo jedan veliki doprinos daljnjoj reformi lokalne samouprave, kadrovski i financijski jača jedinice lokalne i regionalne samouprave uz uvažavanje njihovih specifičnosti odnosno specifičnosti svake ponaosob, socijalno je osjetljiv prema postojećim zaposlenicima a isto tako i mladima koji ulaze u sustav lokalne i regionalne samouprave u statusu vježbenika te poglavito kada sa svoga aspekta sprječava korupciju, osigurava pravičnost, omogućava i osigurava decentralizaciju i gospodarski razvitak za područje lokalne i regionalne samouprave. Naime, ustavne promjene tijekom 2000. godine stvorile su pravno uporište za bitnu reformu lokalne samouprave, tj. ostvarila se pretpostavka za donošenje novog Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi u kojem je uslijedio i postupak decentralizacije poslova i ovlasti u određenim djelatnostima. Bitno je reći da je izostalo donošenje poslovnog i cjelokupnog Zakon o radno pravnom statusu i pravima po osnovi rada službenika i namještenika zaposlenih u upravnim tijelima lokalnih jedinica. I upravo zakon koji se sada nalazi pred nama to rješava. Radi pojašnjavanja, službenici obavljaju upravne i stručne poslove iz djelokruga tijela u kojem rade a namještenici rade pomoćne i prateće poslove. Dakle, pred nama je zakon koji će u biti urediti u cijelosti ovaj prostor, uvažiti posebnosti lokalne samouprave sa svim njezinim specifičnostima pa će nestati i različitosti u tumačenjima i postupanjima u praksi pa time nestaje automatizmom i pravna nesigurnost. Treba reći da je zapravo provedba ovoga zakona u odnosu na primjenu dosadašnje prakse u skladu sa do sada sa dobrom praksom članica u Europskoj uniji, radnim skupinama koje su imenovane od strane udruga gradova u Republici Hrvatskoj o kojoj smo već čuli iz ranijih izlaganja u raspravama uvaženih kolega zastupnika. Ovaj prijedlog zakona definitivno ne uvlači ruku u đep državnog proračuna već se osiguravaju sredstva u jedinicama lokalne i regionalne samouprave. Prava, obveze, odgovornosti službenika i namještenika u jedinicama lokalne i regionalne samouprave uređuju se dakle zakonom. Iskorak svakako predstavlja obvezni prijem po tzv. sustavu zasluga tj. prema sposobnostima pa se u službu primaju definitivno kandidati sa najboljim kompetencija, tj. ne samo kroz nekakvo formalno ispunjavanje uvjeta već i kroz prethodno obavljeno testiranje, intervjue pa isto tako i po potrebi u praktičnom testiranju na određenim poslovima. Ovaj zakon donosi novinu jer predviđa probni rad za službenike koji se primaju na određeno vrijeme u najmanjem trajanju od šest mjeseci jer se pokazalo u praksi da je vrijeme zapravo provjere sposobnosti potrebno u dužem trajanju. On je moram reći i ekonomičniji je propisuje kraći rok po žalbi. On ga svodi na rok od svega 8 dana te žalba ne odlaže izvršenje rješenja. Važno je istaknuti i zaštitu zapravo službenika koji prijave korupciju tzv. zviždača osim prava na zaštitu u slučaju prijetnji ili drugih oblika ugrožavanja. Naravno da se štite i službenici od lažnog prijavljivanja, da se zloporaba obveze službenika ne prijavljuje, opravdanu sumnju na korupciju predstavlja u konačnici i trošak u provedbi službene dužnosti. Novina je također da se kao postupovni propis za teške povrede službene dužnosti primjenjuju odredbe Zakona o opće upravnom postupku umjesto dosadašnjeg Zakona o kaznenom postupku. Tako se donosi Odluka o provedbi službene dužnosti pa je onda ona upravni akt, a naime ocjenjeno je da je Zakon o općeupravnom postupku odgovarajući postupovni propis sa svim potrebitim institutima i da nam, da nema opravdanog razloga za primjenu Zakona o kaznenom postupku. Zbog odgovarajuće primjene Zakona o državnim službenicima i namještenicima u postupcima teže povrede službene dužnosti odlučuju službenički sudovi ustrojeni za državne dužnosnike a u cilju učinkovitije borbe protiv korupcije predlaže se obvezno udaljavanje iz službe kada je pokrenut postupak radi počinjenog kaznenog djela ili teške povrede službene dužnosti sa obilježjima korupcije. Ovaj zakon osigurava isto tako i ravnotežu s jedne strane fleksibilnog sustava u temeljnom pitanju u svezi službenika u jedinicama lokalne samouprave. S druge strane jamči autonomiju tih jedinica lokalne i regionalne samouprave a u skladu sa vlastitim gospodarskim snagama i uspješnostima koje utječu na platni sustav. Dakle jedinice lokalne i regionalne samouprave dobivaju autonomiju u propisivanju nazivlja radnih mjesta i uvjeta za utvrđivanje koeficijenata za izračun plaća zaposlenika. Isto tako se i službenici štite od šikane pa ga se ne može premjestiti iz jednog mjesta u drugo bez njegove suglasnosti uz određene uvjete dakle 20 godina radnog staža ili pak ako to bitno pogoršava uvjete, i njegovu obiteljsku situaciju. Štite se i službenici koji ostanu bez radnoga mjesta tako da se raspoređuju na druga radna mjesta za koja, za koje ispunjavaju uvjete. A prednost ima službenik naravno koji u dotadašnjem radu je imao bolje rezultate i pokazuje veću učinkovitost. Evo ovo su sve razlozi radi kojih pozdravljam donošenje ovih odredbi u prvom čitanju ovog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prvi je uvaženi zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Evo nadovezao bih se na kolegicu kad govorimo vezano uz klasifikaciju radnih mjesta službenika. Pa ja ću reći iz iskustva kojega imam evo ko načelnik općine kad smo formirali općine mi konkretno u Bistri 1993., 1995., neki su 1993. nismo imali puno izbora kad smo zapošljavali nove ljude. I onda smo, evo mi smo se odvajali ne znam od općine Zaprešić morali smo uzeti i uslijed tog razdvajanja, razduživanja morali smo uzeti određeni broj djelatnika koji su imali srednju stručnu spremu. Ti su nam ljudi od tih prvih dana značili kak se veli zlata jer su znali struku, poznavali su struku i oni su odradili najteže i najbitnije poslove kod stvaranja i formiranja evo naših jedinica od općina pa do gradova. I sad se događa da imamo sa srednjom stručnom spremom ne znam referenta koji je evo u sedmoj klasi, računovodstveni referent, a ima ne znam tu je predviđeno da ima od 1 do 1,25. Da je to skoro isto ko i namještenik nekakav ne znam u tamo nekakvom poduzeću komunalnom ili da ne velim komunalni redar ili tak nešto slično. I ja predlažem da se pokuša malo razmišljati o tome jer nemoguće, ne bi bilo korektno da sad te ljude koji su nam bili glavni kad smo, glavna pomoć kad smo stvarali evo donosili proračune prve i temelje tih općina i gradova da ih sad evo pošto imaju srednju stručnu spremu a već su i u nekakvim poodmaklim godinama 30 godina, skoro pred mirovinu da ih sad svrstamo na nekakvu sedmu klasu i da im damo plaće ne znam nekakve minimalne, a imaju iskustva puno više. Ne da, … [[Govornik se ne razumije.]] da ovi nemaju iskustva sigurno koji će doći novi prvostupnici i tako dalje ali mislim da bi trebali voditi brigu o tim ljudima da nam ne završe na sedmoj klasi. Evo hvala.
Zahvaljujem. I druga replika uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažena zastupnica kolegica Klarić istaknula je da je ugrađen antikorupcijski da tako kažem stav u ovaj zakon. Ja bih rekao da je ugrađena zakonska opomena ne igrajte se sa prijavljivanjem korupcije zato što 4. stavak ili 5. stavak članka 28. kaže: «Bez rastegljivog, dakle svatko onaj tko se poigra sa korupcijom ako ne dokaže po ovome imat će tešku povredu službeničke dužnosti.» Dakle zakon, zakonodavac upozorava službenika ne igrajte se sa prijavljivanjem korupcije u svojem … [[Govornik se ne razumije.]] jer bi mogli izgubiti radno mjesto. Ovo je tako tvrdo napisano da ne ostavlja nikakvog, nikakve sumnje da je ovo opomena ne prijavljujte a ne, prijavljujte. I drugo što sam htio reći oni koji hvale ili traže da zakon predvidi da načelnici, pročelnici, župani odlučuju o prijemu u službu jer tvrde da moraju imati utjecaj tko im radi, zapravo se bore za neustavnu poziciju službenika. Jer nije službenik u funkciji župana nego građana. Mora upravo imati slobodu da izvršava odluke autonomno. A sebi neka traže savjetnike i u kabinetu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo gospodin Leko izriče zapravo svoj doživljaj, svoje čitanje, svoje tumačenje svoje odredbe. Ono što ja definitivno pozdravljam u ovakvom jednom određenju ovog zakona je, je na jednoj strani povreda službene dužnosti ukoliko službenik ima određene dokaze da se radi i izražava sumnju odnosno promišlja sumnju u kazneno djelo i težu povredu službeničke dužnosti utoliko je na drugoj strani teret dokaza te, tog službenika koji neće biti odnosno promišljat će da paušalno ne optuži svog kolegu službenika u kažnjivo, u počinjenje kažnjivog djela. Utoliko držim da je s jedne zaštite da se radi o zaštiti zviždača i na drugoj strani odgovornosti službenika koji prijavljuje korupciju i koji mora biti siguran da može dokazati da se definitivno radi o tom dijelu kažnjivog djela. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče, kolegice i kolege. Evo danas je već puno tog rečeno. Možda još samo nekoliko riječi. Naime, potaknut ovom temom tko koga zapošljava i slično ja se stvarno ne bih složio sa kolegom Lekom, jer zapravo svatko stvara svoj tim. Ako načelnik bez poglavarstva i gradonačelnik jasno župan u budućnosti bez poglavarstva nema tim s kojim može raditi, jer će određivati tko dolazi netko drugi i mislim da je onda to jako loše. Dalje, malo smo razgovarali i o žalbi kom se žaliti Upravnom sudu ili nekom drugom. Kom bi se trebao žaliti? Stvarno ne znam, da li gradskom vijeću, općinskom vijeću. Pa možemo očekivati poslije donošenja ovog zakona, odnosno Zakona o izborima da će u puno slučajeva biti načelnik, gradonačelnik, župan iz jedne opcije, a vijeće iz druge opcije i to će jasno onda tek biti lakrdija od ove žalbe jer će jasno druga opcija će prihvaćati svaku žalbu samo da pokaže zapravo da su načelnik, gradonačelnik, župan bili u krivu. Dakle, ako želimo da bude netko tko će stvarno upravljati općinom, gradom ili županijom na zadovoljstvo stanovnika on stvarno mora imati ekipu kojoj vjeruje i kojom radi. Mislim da je to svagdje normalno. Ako pogledamo malo, možda sam u krivu, ali često načelnika, gradonačelnika, župana može se usporediti sa menadžerom, jer konačno funkcioniraju podjednako. Cilj je da općina, grad, županija ostvari što više novaca i taj novac treba jasno vrlo kvalitetno potrošiti da bi ljudi bili zadovoljni. Prema tome, svaki ako gledamo to tako i svaki menager mora imati ekipu. Sam mislim da će moći jako malo napraviti. Što se tiče samih službenika, namještenika mnogi su to postali '93. kada je oformljen ogroman broj općina. Kod nas je preko 400 općina, niz gradova. Svi su zajedno učili i njima treba odati konačno ili puno pohvala jer imaju vrlo velikih zasluga što se mnoge općine, gradovi pa i županije normalno razvili i što su zapravo dokazali da je dobro da su oformljeni, što postoje i dobro je i jako dobro tu treba pohvaliti Vladu da je konačno donesen i zakon gdje oni zapravo dobivaju svoj zakon. U tom zakonu mislim da ima i dosta uvjeta za zadovoljstvo. Ja sam konačno evo onoj svojoj ekipi tamo u gradskom poglavarstvu dao zakon. Oni su malo proučavali i gledali. Mislim da je i kvalificirana i kvalitetna ekipa i zadovoljni su zakonom. Jasno zakon je u prvom čitanju. Niz primjedbi koje smo ovdje čuli iz prakse vjerojatno će biti unesen unutra. Naime, kod svakog zakona koji se tiče lokalne samouprave treba reći da takav zakon je napisan i za male i za velike gradove i za male i velike općine. Jako je teško to sve skupa podvesti pod isto. Svi se oni ovdje mogu naći uz jasno neke dopune još zakona, a da će jednako svi funkcionirati i to je jako teško. Naime, i u jedinicama lokalne samouprave ima i znamo i dosta gradova, općina, gdje je zapravo, gdje se tri, četiri godine u stvari različite opet velim političke opcije bore za vlast i takve općine i gradovi vrlo teško i sporo napreduje i normalno. Tu ne možemo puno pomoći. Vidjet ćemo da li će poslije slijedećeg izbora to biti drugačije. Malo bih htio samo nekoliko riječi o decentralizaciji. Opjevana decentralizacija koja je toliko, za kojom toliko vapimo. Možda bi trebalo nabrojiti što je u toj decentralizaciji, napraviti anketu među 400 i ne znam koliko načelnika, među 100 i 40-tak koliko je gradonačelnika što oni podrazumijevaju pod decentralizacijom. Ja osobno tvrdim, svaka daljnja decentralizacija opet će donijeti najviše novaca velikim gradovima. Mali koji su već sad dobili gotovo sve iz dohotka. Što ima još? Što mogu dobiti? Mogu dobiti pomoć kao što dobiva i sad pomoć. Što treba decentralizirati stvarno još trebalo bi možda definirati da li su to ne znam vojska, policija, Hrvatske željeznice, sudstvo, jer priliku za decentralizirano školstvo imali su mnogi. Tridesetak gradova svega i ne znam 31, 32 grada su iskoristili tu priliku. Drugi nisu. Treba pitati zašto nisu, iako nešto dobivaju jasno iz dohotka. Vatrogastvo također. Decentralizacija je u jednom dijelu evo zdravstvo na primjer pa i školstvo i srednje školstvo prenešena na županije. Ni ne može biti ja mislim sve baš na ove male jedinice lokalne samouprave. Dakle, decentralizacija je u jednom dijelu izvršena. U kojem dijelu dalje trebalo bi jasno reći, a ne svaki put slušamo ovdje u izlaganjima treba bez decentralizacije. Mislim to postalo je stvarno političke priče i politikanstvo, jer bez konkretnog prijedloga o decentralizacije djelujemo svi skupa neuvjerljivo ovdje. Pa činjenica je da evo, možemo još samo malo možda govoriti i o plaćama konačno državnih, odnosno lokalnih službenika i namještenika. U pravilu ja mislim da su one veće nego u državnim službama, jer počelo je funkcionirati tržište. Dok '93. mogu vam reći nije bilo problem dobiti ni pravnika, ni inženjera građevine recimo, ni dobrog računovođu i slično. Sad je to izuzetno teško i ukoliko im ne dajete adekvatnu plaću ljudi će otići dalje. Imao sam prilike puno puta već vidjeti da nam dolaze hajde naši poduzetnici, kvalitetni poduzetnici i nude našim zaposlenicima pređite k meni, dobit ćete gotovo dvostruku plaću. I sad nađite motiv kako ih zadržati? Dakle, morate jasno im tu plaću prilagoditi ovdje. Mislim da ovdje prijedlog je dobar ovdje koeficijenata. Postoji čak i evo malo se može varirati po tom tako da se i tu može napraviti puno. Evo da ne pričam. Reći će i ostalo još neki. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo tri replike. Prvo je uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Markovinović ima potrebu da kaže da lokalna uprava nije servis građana, nego služba načelnika. Ako bi tako to tumačili kao što vi to predlažete onda na državnoj razini bi trebao ministar promijeniti sve referente, pa onaj koji vas kažnjava na cesti zavisio bi tko je ministar, a ne kako primjenjuje zakon. Pa ministar financija bi morao sebi stvoriti tim, pa imati sve poreske referente, pa bi zavisilo od toga tko je na vlasti, koliki će vam biti porez. To je otprilike tako ako mislite da je tim političke izvršne vlasti jednak sa upravom. Zato se nije moguće zalagati u pravnoj državi.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Ja mislim da se mi u pravnoj državi moramo prije svega držati zakona i napraviti sve, govorim opet o lokalnoj samoupravi da općina, grad, županija da dobro funkcionira. Ali ovako kako vi ovo tumačite, ja se definitivno s tim ne bih složio. Mislim da ovdje, pogotovo one priče, da ne znam mora raditi za građane a ne za poglavarstvo službenik, to definitivno ne stoji, mislim da tu, ajde neću velike riječi, kolege smo konačno. Hvala.
Zahvaljujem. Replika. Uvažena zastupnika Nedjeljka Klarić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo, ja bih vrlo kratko konstatirala zapravo i zahvalila gospodinu Markovinoviću kada čelnika jedinice lokalne samouprave vidi kao menadžera, definitivno se radi, dakle o odgovornoj osobi koja je dužna stvoriti uvjete, odnosno stvoriti pretpostavke da se dogodi gospodarski, društveni, kulturni i športski razvitak jedinice u kojoj je nositelj javnih ovlasti. Ja bih evo, vrlo skromno dodala takvom jednom promišljanju još jedan izraz kojega definitivno mogu potvrditi i svojim radom, odgovornošću nosivši odgovornost za svoj grad, grad Šibenik pa bih kazala da tom menadžerstvu bi dodala još i odrednicu stratega jer definitivno pored reforme lokalne samouprave u kojoj možemo posvjedočiti da su razvijene demokracije u Zapadnoj Europi je to proces u kojem su radile nekoliko desetaka godina da pored reforme lokalne samouprave imamo i strateške odrednice na koje moramo promijeniti konkretno daljnji razvitak i čak, rekla bih uvjetno prenamjenu grada. Pa konkretno za moj grad Šibenik, sa grada crne teške industrije koji se strateški određuje na neku drugu granu gospodarstva gdje bi pored malog i srednjeg poduzetništva glavnu riječ nosio i turizam. Prema tome, uz menadžerstvo i strategija. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. I treća replika. Uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Pa ja se čudim da kolega Markovinović decentralizaciju promatra samo kroz fiskalne prihode jedinica lokalne samouprave. Dakle, pa onda kažemo spustili smo maksimalno porez na dohodak pa ni to nekim jedinicama nije dovoljno. Decentralizacije je daleko više od toga. Decentralizacija znači da spuštati određene poslove lokalnim jedinicama koje se najefikasnije na toj razini mogu ostvarivati da budu u korist građanima, a onda iza toga slijedi određena i fiskalna decentralizacija, odnosno spuštanje sredstava. Koji je problem danas da mi imamo takvo zapravo razmišljanje? Upravo stoga što je sadašnji ustroj zapravo onemogućava u jednom dijelu decentralizaciju jer su i fiskalno i kadrovski većina naših jedinica lokalne samouprave zapravo ograničena. Kada smo '93. godine donosili Zakon o teritorijalnom ustroju, onda se nisu uzimale u obzir niti gospodarska snaga niti fiskalna snaga budućih jedinica lokalne samouprave, dakle općina pa u nekom segmentu niti gradova jer je tada sve bilo centralizirano. Stoga je nužno da započnemo i analizu, ali i razgovore koji u nekim državama traju i deceniju o novom ustroju jedinice lokalne samouprave, odnosno općina i gradova. Postoji mogućnost da oni koji mogu obavljati određene poslove, koji se bolje obavljaju na toj razini to i rade. Pa mi smo prije godinu, dvije i donijeli određene izmjene o funkcioniranju jedinica lokalne samouprave kad smo na dio gradova prenijeli, i županija prenijeli i određene ovlasti. Dakle, time bi trebalo ići dalje, nastaviti taj posao, a oni koji to ne mogu ostvarivati, građani će doći onda do zaključka da što će im takva općina koja ne može biti u njihovoj funkciji.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa evo, poštovana kolegice, mislim u puno toga se stvarno se ne bih moga složiti. Naime, prenošenje poslova mora ići paralelno sa fiskalnom decentralizacijom jer zapravo netko ih mora raditi, konačno. Ako govorimo, opet ako se vratimo gradovima i općinama, u mnogo gradova i općina vrlo, vrlo malo je zaposlenih. Dakle, oni imaju već sada dovoljno posla, znači bez nekih prenošenja novaca teško da će se nešto moći događati. Ali opet ono oko čega se nećemo složiti. Govorim opet općenito. Decentralizacija, decentralizacija, što decentralizira? Koje poslove? Mislim da sad, evo i urbanizam je prenesen na velike gradove. Teško da bi mali gradovi ili male općine mogle preuzeti urbanizam. Dakle, što još preostaje. Slažem se, jednom bi trebalo stvarno o tome porazgovarati pa da vidimo konkretno što to je. Mislim da bi vjerojatno se u puno toga složili, ali razgovarati svakako treba. Hvala.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Evo, gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine zamjeniče državnog tajnika, kolegice i kolege. Ja ću nastojati vrlo kratko reći nešto o samom prijedlogu Zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj, odnosno područnoj samoupravi. Prije svega, reći ću da pozdravljam donošenje zakona iz jednog osnovnog razloga što taj zakon čekamo 15 godina, do sada se primjenjivao ili sad se primjenjuje na lokalne službenike i namještenike Zakon o državnim službenicima i namještenicima, što je izazivalo dosta i dvojbi i različitih tumačenja, ja bih rekao neki puta i nemogućnosti postupanja upravne inspekcije i dovodilo do sudskih sporova i svakako ovakav jedan prijedlog zakona koji ide u drugo čitanje jeste jedna nova kvaliteta i važnost koja se, ja bih rekao konačno nakon 15 godina pridaje lokalnoj samoupravi. Reći ću da bi mi bilo drago da uz ovaj prijedlog zakona, kao što imamo izjavu o usklađenosti sa pravnom stečevinom Europske unije, imamo i stavove udruge gradova i općina, odnosno hrvatske zajednice županija kao prilog tom materijalu s obzirom, a već je i to rečeno na to nas obvezuje Povelja o lokanoj samoupravi koju smo nedavno prihvatili. Pa evo ja bih zamolio predlagača da s obzirom da zakon ide u drugo čitanje da onda dobijemo i stavove općina, gradova odnosno županija jer su to pitanja koja se direktno zadiru u radnopravni status službenika i namještenika i prava koja iz toga proizlaze. Svakako s obzirom da je ovdje bilo razgovora i o decentralizaciji europska povelja nas obvezuje i na to da javne poslove se obavljaju na onoj razini koja je najbliža građanima i po tom osnovu ja osobno mislim da ima jako jako puno prostora za funkcionalnu i fiskalnu decentralizaciju. Ovo što je bilo do sada govora činjenica je da je da je 2001. se započelo sa decentralizacijom u zdravstvu, školstvu i socijalnoj skrbi, ali ja bih rekao da su u biti prenešene ovlasti na gradove i županije, a s time to nisu pratile i fiskalni prijenos znači izvornih prihoda prema županijama i gradovima tako da znamo da danas se odlukama Vlade minimalnim financijskim standardima da li u školstvu, zdravstvu i socijalnoj skrbi financiraju, znači možemo govoriti o nekoj decentralizaciji u tragovima da je ja tako nazovem. Ono što bih isto tako rekao vezano za Zakon o službenicima i namještenicima u lokalnoj samoupravi jeste da je nužno u ovom drugom čitanju do kraja da tako kažemo razmotriti članak 75. koji se vezuje na klasifikaciju radnih mjesta službenika u lokalnoj odnosno područnoj samoupravi upravo s razloga što ovo zadire i u fiskalne kapacitete svake jedinice lokalne samouprave, odnosno područne samouprave i doista bilo bi dobro ovo vrijeme iskoristi zajedno sa gradovima, općinama, županijama da ovi rasponi koeficijenata koji su ovdje dati se maksimalno usklade sa realnim mogućnostima. Znamo da imamo male općine npr. ja ću spomenuti u Istri i općinu Lavšće sa 400 stanovnika, a imamo velike gradove isto tako koji imaju preko 50 tisuća stanovnika i svakako i uvjeti stručne spreme, ali i koeficijenti koji su ovdje dati jesu jedna da tako kažemo prostor gdje treba sa općinama, gradovima i županijama iskoristiti ovo vrijeme znači do drugog čitanja i maksimalno uskladiti ovaj zakon. Evo drago mi je da postoji jedan konsenzus oko prijedloga ovog zakona. Mi ćemo nastojati sa amandmanima gdje god to možemo dati prijedloge za poboljšanje određenih stavri u samom prijedlogu zakona i svakako podržati ćemo donošenje uz uvjet da se kroz drugo čitanje još određene stvari poboljšaju. Hvala.
Zahvaljujem. I još imamo uvaženu zastupnicu Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici predlagača, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću svoju vrlo kratku raspravu fokusirati samo na članak 75. i članak 78. predloženog zakona. Naime, htjela bih reći da u Hrvatskoj imamo 540 što gradova i općina koji imaju vrlo različit fiskalni kapacitet i zbog te činjenice veći broj jedinica lokalne samouprave mogao bi zbog primjene ovako koncipiranog članka 75. kakvoga imamo u zakonu, dakle mogao bi imati velikih problema u izvršavanju svojih zakonskih obveza usmjerenih na zadovoljavanje potreba građana zbog čega su uostalom i te jedinice lokalne samouprave osnovane. S jedne strane na općine i gradove država u procesu decentralizacije spušta sve brojnije i sve složenije poslove za čije izvršenje je potrebno osigurati i stručne kadrove. S druge strane stručne kadrove zaista je teško dobiti em zbog toga kako smo čuli što ih nema na tržištu radne snage, em zbog toga što je teško osigurati potrebna financijska sredstva za isplatu plaća obzirom na zaista limitirane proračunske mogućnosti. Zato podržavam stav kakav je izrekao i jedan broj mojih prethodnika u svojim diskusijama, da se za manje jedinice lokalne samouprave, pri tome mislim na općine ispod 5 tisuća stanovnika, dakle da se za njih omogućio fleksibilnije utvrđivanje uvjeta za zapošljavanje službenika naročito za radna mjesta pročelnika upravnih odjela i u pogledu stručne naobrazbe i u pogledu koeficijenata. S tim u vezi želim ukazati na jedan konkretan problem vezan uz članak 78. stavak 2. koji određuje da osnovicu za izračun plaće utvrđuje svojom odlukom općinski načelnik, gradonačelnik ili župan, osim ako kolektivnim ugovorom jasno nije drugačije određeno. Naime u praksi je ta osnovica zapravo velik problem, jer znatan broj općina, odnosno gradova ima u svojim internim aktima, dakle u pravilnicima o plaćama kao osnovica za isplatu plaća i materijalnih prava svojih zaposlenika ugrađene prosječno isplaćene plaće u županiji, jer oni ne žele plaće vezivati uz državne prosjeke već žele dijeliti sudbinu lokalnih, odnosno regionalnih sredina. A taj podatak, dakle podatak o visini prosječno isplaćene plaće nitko službeno na razini županije ne objavljuje tako da se koriste neslužbeni podaci bilo županijskih ureda za statistiku, bilo FINA-e ili na neki drugi ilegalan način pribavljene podatke. Dakle trebalo bi riješiti da se i na nižim razinama, tu prvenstveno eto mislim na županijsku, odredi obveza službene objave podatka o prosječno mjesečno isplaćenoj plaći kao osnovici za isplatu plaća službenika u regionalnoj i lokalnoj samoupravi. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Sada će zaključno u ime predlagača gospodin Pavle Matičić, zamjenik državnog tajnika Središnjeg ureda za upravu. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Vrlo kratko prije svega zahvaliti svima koji su raspravljali o ovom prijedlogu zakona i dali podršku o njenom donošenju kako odborima i svim radnim tijelima tako i klubovima zastupnika i svakako zastupnicama i zastupnicima. Iz sve ove rasprave možemo konstatirati da je jednoglasno opredjeljenje i stav da je nužno donijeti Zakon o lokalnim službenicima i namještenicima, mislim da tu nije bilo sporova. Drugo bih posebno htio istaknuti da je Vlada prilikom predlaganja ovoga zakona vodila računa o samostalnosti jedinica lokalne samouprave utvrđenih Ustavom Republike Hrvatske i Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi. U onom dijelu gdje su neke stvari po mišljenju Vlade potrebno detaljnije uređivati u tom dijelu su pojedine odredbe detaljnije, ali tamo gdje dolazi do izražaja posebna raznolikost jedinica lokalne samouprave, njihova veličina, fiskalni i ekonomski kapaciteti manje. Naime, ovaj zakon se također naslanja i na Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi. Kad govorimo recimo o ustroju upravnih tijela. Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi je uredio da ustroj upravnih tijela, to su upravni odjeli i službe, uređuje općim aktom predstavničkog tijela. Znači, taj dio imamo uređen da opće akte, znači opći akt o ustroju da li će neka jedinica lokalne samouprave imati pet, šest ili deset ili jedanaest, ili dvadeset upravnih tijela i upravnih odjela je stvar predstavničkog tijela, to je uređeno. A pravilnike o unutarnjem redu donose izvršna tijela. Pravilnik o unutarnjem redu nije opći akt. To je akt unutarnjeg ustroja i tu samo donosi načelnik, gradonačelnik odnosno župan. I u tom tijelu su i ove odredbe na tragu i postojeće odredbe koje imamo uređeno po drugim zakonima. Što se tiče ovog problema stručne spreme i struke i da li imamo kadrova to je sigurno problem, i u lokalnoj je problem i u državnoj upravi. Međutim, ako polazimo od omogućavanja zakonitog ostvarivanja prava građana onda je to jedno pitanje koje je jednako složeno u svim jedinicama lokalne samouprave. Jednako je složeno donijeti statut, proračun, odluku o porezima, odluku o komunalnoj naknadi, odluku o komunalnom doprinosu i u maloj općini i u velikoj općini. Donijeti rješenje o komunalnoj naknadi, o komunalnom doprinosu je jednako složeno da li donosite sto rješenja ili sto tisuća rješenja. Obim je veći ali složenost je jednaka. Ne zato što je mala općina pa je složenost poslova niža. Čak još obratno. U maloj općini ako nemate kadrova onda pojedini službenik mora raditi i više poslova. U tom smislu ako smanjujemo razinu stručne spreme pitanje je koliko na taj način osiguravamo ostvarivanje zakonitog rada upravnih tijela jedinica lokalne samouprave. Znači, nije intencija ovdje u smislu stvaranja nekakvih strogih uvjeta nego je osnovna intencija ostvarivanja odnosno omogućavanja građanima da oni na zakonit način ostvare svoja prava. To mogu eventualno kad imamo osiguranu i zastupljenu i stručnost. Mi u okviru toga često puta i upućujemo jedinice lokalne samouprave na jednu međusobnu suradnju, dogovore, zajedničkog obavljanja poslova. Taj dio aktivnosti baš previše ne ide ako, postavlja se pitanje da li u svakoj jedinici mora biti tajnik predstavničkog tijela. Moglo je možda ako nemamo pravnika mogu dvije ili tri jedinice jedna osoba biti koja bi obavljala te poslove, ne znam možda i neke druge ali to je isto predviđeno ta mogućnost u našem Zakonu o lokalnoj i područnoj samoupravi. U tom smislu mislimo da moramo te neke elemente imati jedinstveno kako bi mogli i ovaj proces decentralizacije prenositi na jedinice lokalne samouprave. Ako tu ne stvorimo uvjete onda postavlja se pitanje tko će te poslove obaviti u procesu decentralizacije. Što se tiče plaća mislimo da je u ovom primjeru Vlada vrlo fleksibilno ili minimalno uredila ovo pitanje. U članicama Vijeća Europe imamo različite primjere od vrlo liberalnog pristupa do toga da se sustav plaća primjenjuje jedinstveno za cijelu javnu upravu, znači i državnu upravu, lokalnu samoupravu i javne službe. Imate negdje da se primjenjuje plaća između lokalne i državne uprave na isti način. Mi smo ovdje faktički ostavili prostora upravo samostalnosti jedinica lokalne samouprave u okviru ovih minimalnih kriterija koji stvaraju uvjete da ipak nemamo tako različito uređen sustav. I mislim, dovršit ću time da sve primjedbe i sugestije koje su date će dobro doći da u drugom čitanju predložiti rješenja i da ćemo se očitovati na sve ove primjedbe ali da svi ukupno pokušamo nešto vidjeti da ipak donesemo ovaj zakon i on je neophodno potreban kako bi i u ovom dijelu ispunili i ove političke kriterije jer ovaj zakon ne usklađujemo sa propisima Europske unije ali ga usklađujemo sa političkim kriterijima u okviru reforme sustava državne uprave i lokalne samouprave odnosno javnih službi i mislim da ćemo na taj način kažem ispuniti taj politički kriterij. I u tom smislu će Vlada najvjerojatnije ne čekajući jesen predložiti konačni prijedlog zakona. Hvala, gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, sutra 30. u petak ćemo imati jedan dio radnu sjednicu odmah u 9,30 sati i to će kako smo sada predvidjeli biti samo glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda a potom u 12 sati drugi dio, to će biti Svečana sjednica povodom Dana Hrvatskoga sabora 30. svibnja, pa vas molim da malo sredimo stolove, nepotrebne te papire iznesemo itd. jer će biti gostiju sutra tu. Dakle, sutra bi odmah započeli sa glasovanjem u 9,30 sati, imali bi jednu pauzu da se sredi prostor za ovu svečanu sjednicu. Molim klubove tako da malo oko se pobrinu. Zaključujem i formalno raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Odlučivat ćemo najvjerojatnije sutra. Konačni prijedlog Zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, u prvom čitanju, P.Z.E. br. 80. Rasprava je zaključena. Vlada je predložila da se ovaj zakon raspravi sukladno odredbi Poslovnika za prvo čitanje što smo i učinili. Sukladno prijedlogu Vlade i matičnog saborskog radnog tijela dajem na glasovanje sljedeće zaključke: Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o službenicima i namještenicima u lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo o ovom zaključku. Rezultat? Ovaj zaključak je prihvaćen većinom glasova, 120 glasova za i 5 suzdržanih.
Hvala lijepa. Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Dopustite da vam kratko obrazložim prijedlog zakona. Prilikom posljednjih izmjena Zakona o osnovnom školstvu donesen je u Hrvatskome saboru jedan zaključak u kojem je rečeno da treba donijeti i novi zakon, na tragu toga i na tragu plana, dokumenta plan razvoja od 2005. do 2010. godine što je usvojila Vlada Republike Hrvatske mi predlažemo ovaj zakon Visokom domu. Ovaj puta imamo zakone o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi po prvi puta kao jedan zakon, kao dio jedinstvenoga sustava odgoja i obrazovanja. Bitne novosti koje donosimo u ovomu zakonu su slijedeće. Prvo, donošenje mreže školskih ustanova i programa radi osiguranja dostupnosti i racionalnosti ostvarivanja odgojno-obrazovnoga procesa je uređeno tako da to utvrđuje osnivač, a svoju suglasnost daje Vlada Republike Hrvatske na prijedlog ministarstva. Do sada je to bilo različito riješeno u ova dva zakona u slučaju osnovnoga školstva to je činilo ministarstvo na prijedlog osnivača, a u slučaju srednjih škola osnivač je to prosljeđivao Vladi Republike Hrvatske. Sada je jedinstveno riješeno dakle da je to Vlada Republike Hrvatske na prijedlog osnivača. Nadalje, uvodimo vanjsko vrednovanje i samovrednovanje u svrhu praćenja i poboljšanja kvalitete osnovnoga i srednjega školstva. Važećim propisima to je omogućeno u srednjem školstvu, a u osnovnom ne. Dakle, sada to uređujemo jedinstveno u oba ova sustava. Vanjsko vrednovanje obrazovanja smo započeli već 2004. godine donošenjem Zakona o Nacionalnom centru za vanjsko vrednovanje obrazovanja i provedbom prvih nacionalnih ispita u srednjim školama 2006. godine u mjesecu svibnju. Nadalje, ovdje utvrđujemo da državnu maturu u gimnazijama i četverogodišnjim strukovnim školama učenici polažu od 2010. godine, dakle od školske 2009./2010., preciznije 2010. od svibnja mjeseca. Dakle, obrazovanje završava državnom maturom u gimnazijama i četverogodišnjim strukovnim i umjetničkim školama, međutim otvorena je mogućnost da četverogodišnje strukovne umjetničke škole ukoliko ne žele nastaviti svoje obrazovanje u obrazovnoj vertikali mogu položiti svoj stručni ispit i otići u svijet rada. Ako požele nastaviti studirati moraju položiti državnu maturu i ići dalje u obrazovnu vertikalu. Nadalje Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa prema ovome prijedlogu zakona donosi Nacionalni curriculum, a škole su obvezne donositi i svoje školske curriculume. Definirana je također i zaštita prava učenika te obveza ravnatelja školske ustanove da o kršenju prava obavijesti nadležno tijelo socijalne skrbi i druga nadležna tijela. Uvodi se zajednički elektronski upisnik školskih ustanova i matica s pripadajućim evidencijama. Uvodi se licencija za rad učitelja, nastavnika, stručnih suradnika, a prvom licencijom smatra se položen stručni ispit. Licenciju su svi dužni obnavljati svakih 5 godina nakon stupanja na snagu ovoga zakona. Smatra se da svi učitelji, nastavnici i stručni suradnici koji imaju položen stručni ispit ujedno imaju i prvu licenciju za rad. Naravno da će se ovo riješiti pod zakonskim aktom, odnosno pravilnikom, ali sada želim reći da nakon prve licencije, a rekli smo da je to njih stručni ispit koji polože u roku od godinu od prvoga svoga zaposlenja, da u tih 5 godina trebaju osvojiti određeni broj kredita. Naravno da u tom nećemo pretjerivati, ali ujedno i da ćemo otvoriti i jedan dopunski rok koji će izlaziti izvan okvira ovih 5 godina. Želimo da to bude fleksibilno postavljeno radi toga što se može dogoditi da netko iz doista opravdanih razloga zbog spriječenosti, da li se radi o možda duljoj bolesti ili nečemu drugomu, da mu se ta mogućnost otvori. Na taj način zapravo želimo da svi dobro prate i da imaju mjerodavnost za rad u školskim ustanovama. Nadalje, učitelji razredne nastave u osnovnoj školi koji su stekli višu stručnu spremu prije '92. godine i učitelji predmetne nastave u osnovnoj školi koji su stekli višu stručnu spremu prije '91. godine mogu i dalje biti učitelji u svojim školama. Dakle, njihovo stečeno pravo ne dovodi se u pitanje. Za razliku od dosadašnjega stanja, dakle kada su ravnatelji sklapali ugovor sa svima, bilo da se radi o radu na neodređeno vrijeme, bilo da se radi o radu na određeno vrijeme ili o onome interventnome roku kada su angažirali nekoga na kraći rok do 60 dana. Sada predlažemo rješenje da to i dalje naravno čine ravnatelji, ali u slučajevima zapošljavanja na određeno vrijeme i na neodređeno vrijeme uz suglasnost školskoga odbora. U slučajevima kada trebaju nekoga hitno angažirati do 90 dana, obzirom da su takve situacije u našim školama česte i da je teško ukoliko se izgubi tjedan ili dva dana nadoknaditi izgubljene sate otvorena je mogućnost zapošljavanja do 90 dana i ravnatelj u tom slučaju ne treba suglasnost školskoga odbora. Kada sam spomenuo ravnatelje ovdje smo nastojali ići sa boljim rješenjima od ovih dosadašnjih koja smo imali. Vama je svima poznato da je sadašnje rješenje bilo sljedeće. Ravnatelj je biran na četiri godine bez mogućnosti povratka na svoje izvorno radno mjesto, dakle do 3 godine je netko mogao raditi na određeno vrijeme, poslije toga više ne i nerijetko se znalo dešavati da nakon isteka mandata, ukoliko ne budu ponovno izabrani, da nisu imali više radnoga mjesta u svojoj školi. Poprilično rekao bih nepravedno rješenje radi toga što se puno puta radilo i o osobama koje nemaju puno godina do mirovine recimo između 55 i 60 godina i u tom vremenu doista je poprilično teško tražiti neki drugi posao, a ako je ravnatelj izabran od onih kandidata koji su bili ponajbolji koji su se natjecali, koji su se željeli natjecati onda mu se doista ne bi trebalo zahvaliti na takav način da mu se poslije isteka mandata kaže završit ćete na ulici. Iz tih razloga otvorili smo mogućnost da ravnatelji nakon prvoga mandata, a najviše nakon drugoga mandata da se mogu vratiti na svoje radno mjesto nakon drugoga mandata. Poslije toga znači ako bi uzeo treći mandat više mu to ne jamčimo, smatramo da je ovo sasvim dovoljno. Jednako tako predlažemo rješenje da mandat traje 5 godina kao u većini europskih zemalja za razliku od sadašnje 4 godine. Naravno ovo je prijedlog. Nadalje predlažemo također na temelju dosadašnjih iskustava da ravnatelj koji je razriješen da sljedećih 10 godina ne može biti na čelu odgojno-obrazovne ustanove. Dakle do sada smo imali nažalost u rijetkim situacijama «istina Bog» ovakve odluke školskih odbora. Ravnatelj bude razriješen. Razriješen je zbog kršenja zakona, a na to mjesto je došao da bi provodio zakon i radi njegovoga razrješenja školski odbor ga imenuje za vršitelja dužnosti a poslije toga po raspisanom natječaju ponovno ga izabere za ravnatelja. Dakle to je doista jedna ekstremna situacija koju zakonom moramo onemogućiti i iz tih razloga smo se odlučili i za ovo. Dakle ne da mu zapriječimo da nikada više u životu ne može biti ravnatelj ali određeno vrijeme mora proteći da mu se jasno kaže da takvo ponašanje na čelu odgojno-obrazovne ustanove jednostavno nije dopušteno. Nadalje uvodimo i instituciju suglasnosti na imenovanje ravnatelja od strane ministra i to na prijedlog tročlanoga Povjerenstva. To znači da školski odbor bira ravnatelja a ministar daje suglasnost. U najvećem broju slučajeva u proteku predviđenoga roka ukoliko se ministar ne očituje smatra se da suglasnost ima a možda u ekstremnim situacijama ukoliko se radi o sličnim slučajevima koje sam malo prije spomenuo da bi se suglasnost mogla i uskratiti. Dakle ovo je svojevrsna zaštitna mjera da ne bismo imali neke neželjene situacije. Mi smo uvjereni da će takve situacije moguće biti vrlo rijetke ali u svakome slučaju to smo morali i predvidjeti. Dopustite i u zadnjim raspravama kada smo govorili o izmjenama i dopunama Zakona i o srednjem i o osnovnom školstvu bilo je u ovom Visokom domu takvih upozorenja da bi na neki način trebalo razmisliti i o suglasnosti na ova imenovanja. Nadalje u našim školskim ustanovama u osnovnim školama prije svega imamo nešto preko 40% ravnatelja koji imaju višu stručnu spremu. Mi sada predlažemo da od 1.siječnja 2012. godine to mogu biti samo osobe koje imaju visoku stručnu spremu. Ostavljamo dovoljno vremena svima onima koji žele svoje obrazovanje dograditi da to mogu učiniti i da se mogu ravnopravno natjecati i poslije ovoga roka. Jednako tako i ta potrebna razina obrazovanja i licencija počet će se primjenjivati od 1. siječnja 2012. godine kako bi se u tom vremenu sustav pripremio za viši obrazovni standard. Nadalje ovdje predlažemo i izmjenu strukture školskoga odbora i pri zadnjim raspravama smo o tomu govorili a često smo i sa članovima saborskog Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu znali raspravljati ovu materiju. Mi sada umjesto dosadašnjih 7 članova školskoga odbora predlažemo 9. Predlažemo da struktura bude sljedeća: da jednoga člana izravno imenuje radničko vijeće ili radnici neposredno sukladno odredbama Zakona u radu. Da ostalih 8 imenuje osnivač i to na način da imenuje 3 svoja predstavnika u školski odbor izravno. Da na prijedlog Ureda državne uprave imenuje 2 člana. Da na prijedlog učitelja, nastavnika i stručnih službenika odnosno učiteljskog, nastavničkog ili odgajateljskoga vijeća također imenuje 2 člana. I da jednoga člana imenuje iz reda roditelja na prijedlog Vijeća roditelja u školi ali onoga koji nije radnik te škole. Naravno imamo naše nastavnike koji rade u školama koji su roditelji ujedno pa bi se moglo dogoditi da imenuju iz redova, redova nastavnika. Dakle mi tražimo da to bude predstavnik roditelja ali koji nije djelatnik škole. Obzirom da je bilo dosta primjedbi na to da nije najbolja u nekim slučajevima kvalifikacijska struktura onih koji se nalaze u školskom odboru mi smo sada predložili da kada je riječ o osnivaču i njegova 3 člana koje imenuje izravno u školski odbor da oni imaju najmanje završen stručni studij odnosno 180 ECTS-a. A jednako tako i prijedlog za 2 člana iz Ureda državne uprave da također bude najmanja razina stručni studij i 180 ECTS-a u pravilu nastavničkoga smjera. Time zapravo otvaramo mogućnost da doista vrlo kvalificirane osobe budu u školskom odboru koji će odlučivati o svim onim pitanjima o kojima školski odbor kao upravljačko tijelo škole odlučuje. Nadalje novost je i u tomu što smo proširili i mogućnost napredovanja. Do sada smo imali otvorenu mogućnost za sve nastavnike i stručne suradnike da napreduju u zvanje mentora i zvanje savjetnika. Naravno da je to i novčano kvantificirano sa 8 odnosno 12%. Sada predlažemo u ovom prvom čitanju da to bude 5 razina napredovanja. Dakle da otvorimo mogućnost i mlađim kolegama da napreduju u neko zvanje prije zvanja mentora, ali i onim ostalim da napreduju u zvanja koja će biti viša od mentora i viša od savjetnika. Ovdje nismo decidirano rekli kako ćemo nazvati to napredovanje u zvanja, ali ja vas molim da svojim prijedlozima pridonosite tome, tomu da u idućem čitanju ovo definiramo jer u zakonu želimo vrlo jasno reći koji su to stupnjevi napredovanja a u pravilniku će se utvrditi koji je način da se to postigne. Dakle čitav taj postupak. Ovaj zakon se jednim dijelom usklađuje i sa pravnom stečevinom Europske unije. Dakle konkretno radi se o direktivi i obrazovanju djece radnika migranata i to na način da se propisuje da su jednaka dostupnost i jednaki uvjeti obrazovanja za djecu državljana Europske unije i djecu hrvatskih državljana. Predviđa se i pružanje posebne pomoći koja se satoji u učenju hrvatskog jezika i pomoći u učenju djeci državljana i djeci, djeci državljana Europske unije i djeci državljana Republike Hrvatske koja su se obrazovala u nekoj državi članice Europske unije a nastavljaju obrazovanje u Republici Hrvatskoj. Propisuje se pravo djece državljana država članica Europske unije na stjecanje znanja iz materinjeg jezika i kulture države svojega podrijetla. I na koncu moram napomenuti još nešto obzirom da je na matičnom odboru bilo riječi o tomu, da vas samo podsjetim. Vlada Republike Hrvatske je utvrdila da će strukovno obrazovanje biti uređeno posebnim zakonom i mi smo prihvatili obvezu da u saborsku proceduru uputimo taj prijedlog zakona u četvrtom kvartalu ove godine. Na koncu dopustite da kratko kažem da su osigurana potrebna sredstva za provedbu ovoga zakona što je utvrdio i saborski Odbor za financije i proračun i da prije slanja u saborsku proceduru od strane predlagatelja, odnosno Vlade Republike Hrvatske da je ovo trebalo točno utvrditi. Da nije bilo utvrđeno, naravno da ovaj prijedlog ne bi niti došao u ovaj Visoki dom, pa je tako u dogovoru sa Ministarstvom financija utvrđeno da će 63 milijuna koliko nedostaje za međumjesni prijevoz učenika u srednjim školama biti osiguran rebalansom proračuna. Dakle, do kraja ljetnoga zasjedanja Hrvatskoga sabora, a to će biti sredstva koja su potrebna za ona četiri mjeseca u ovoj godini kada ćemo obuhvatiti međumjesnim prijevozom preko 5 km i učenike koji će iduće godine upisati drugi razred, a nacionalni program mjera za uvođenje obveznoga srednjeg obrazovanja koji ste donijeli u ovom Visokom domu prošle godine 21. lipnja predviđa to kao jednu od poticajnih mjera. Na koncu, poštovane zastupnice i zastupnici ja vam se na početku želim zahvaliti svima koji ćete sudjelovati u raspravi i koji ćete na bilo kakav način svojim primjedbama koje ćete nam dostaviti i svojim prijedlozima pomoći da ovaj prijedlog koji smo sačinili i uputili pred vas bitno poboljšamo i što bolje pripremimo za drugo čitanje. Uvjeren sam da će takvih prijedloga biti, jer je takvih najava bilo, pa sve ovo što bude i izvan vaših rasprava koje ćete imati bilo u ime kluba, bilo pojedinačno ukoliko imate još nekih prijedloga ja vas molim da nama kao predlagateljima dostavite. Poštovani gospodine predsjedniče, hvala najljepša.
Gospođe i gospodo zastupnici, namjera je da se završi ova točka dnevnog reda danas. Imamo 4 kluba i 10 pojedinačnih rasprava, radi orijentacije i molim htio bih još napomenuti da se ne bi zaboravili ključići za glasovanje u jutro u 9,30 počinjemo. Da li žele izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu gospodin zastupnik Petar Selem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu na svojoj 5. sjednici 29. svibnja razmotrio je Prijedlog zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, P.Z.E. 84. Raspravio ga kao matično radno tijelo. Po običaju uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja. Vođena je jedna vrlo opsežna i mislim jako supstancijalna rasprava u kojoj je iznesen niz prijedloga koji upravo idu u smislu ovog što je govorio gospodin državni tajnik da taj zakon, prijedlog zakona do drugog čitanja što je moguće više se poboljša. Predlagatelj je obrazložio potrebu donošenja zakona iz više razloga, a uz ostalo i potrebu da se izvrše potrebna usklađivanja djelatnosti osnovnog i srednjeg obrazovanja s obvezama koje se prihvaćaju pristupanjem Europskoj uniji. Tako se predlažu zakonom rješenja o položaju djece državljana država članice Europske unije na školovanju u Republici Hrvatskoj kao i djeci azilanata. Prijedlog zakona ugrađuje i nova rješenja već normativno utvrđena u razdoblju nakon zadnjih izmjena zakona kojima se reguliralo područje osnovno školskog i srednje školskog obrazovanja, vanjsko vrednovanje, a neka pitanja kao što su napredovanja nastavnog osoblja nastoje regulirati bolje i posticajnije u korist ambicioznijih nastavnika. Pozdravljeno je uvođenje i većeg broja zvanja kao mogućnosti napredovanja, ali prijedlog ostavlja otvorenim dvojbu koja bi to točno zvanja trebala biti. Ocjenjuje se prihvatljivim uvođenje licence kao preduvjet za rad nastavnog osoblja. Položaj ravnatelja u osnovnoj školi kao i sastav školskog odbora također se nastoji regulirati na primjereniji način polazeći od dosadašnjih iskustava. Prigodom utvrđivanja prijedloga vodilo se računa o upravno donesenim državnim pedagoškim standardima za razne razine obrazovanja kao i obvezama koje je država preuzela na području nabave udžbenika te prijevoz i smještaja učenika srednjih škola. Daju se i elementi za utvrđivanje mreže školskih ustanova, načela na kojemu bi mreža trebala počivati kao i odnosi subjekata koji u tome sudjeluju. Ovim zakonom izu ustavno-pravnih razloga nije se moglo srednje školstvo izjednačiti sa osnovnim školstvom u pitanju obveznosti. Ali prijedlog vodi računa o mogućnosti i potrebi ustavnih promjena. Sudionici rasprave poduprli su većim dijelom predložena poboljšanja postojećih rješenja. Istakli su međutim potrebu usklađivanja pojedinih instituta kako u razmjerima predloženog zakona, pa i u okviru pojedinih članaka, tako i u odnosu na druge akte u prvom redu državne pedagoške standarde i Zakon o ustanovama. Iznijeto je niz primjedbi i prijedloga u vezi predloženih rješenja iz ovog opsežnog zakonskog prijedloga. Zatraženo je od predlagatelja da poradi na usklađenosti i preciznosti predloženih rješenja, a navedeni su i primjeri na temelju kojih bi dio predloženih rješenja trebalo temeljitije preispitati do drugog čitanja zakona kako bi područja osnovnog i srednjeg obrazovanja bila zajednički regulirana u većoj mjeri funkcionalno, a manje mehanički. Općenito je primjedba da je previše pitanja prepušteno reguliranju podzakonskim aktima. Dakle, da je previše pitanja prepušteno reguliranju podzakonskim aktima, odnosno kada je takvo rješenje opravdano zakon mora ponuditi i utvrditi okvire, odnosno okvirne veličine unutar kojih se podzakonski akti što ih donosi ministar trebaju kretati. Prigodom utvrđivanja zasebnih programa za učenike pripadnike manjina zamijećeno je da prijedlog ide u pravcu povećanja obveza škola i zainteresiranih učenika. Kada se radi o upoznavanju učenika s jezikom i kulturom nacionalne manjine, odnosno matične nacije. Pitanje je teško riješiti jednoobrazno, s obzirom na razlike u mogućnostima i potrebama, ali bi predlagatelj trebao poraditi na iznalaženju najboljih rješenja. Raspravljeno je i pitanje strukture školskih odbora, pri čemu se nastojalo predlagatelju sugerirati na temelju dosadašnjih iskustava najprikladnije omjere u zastupljenosti predstavnika predlagatelja zaposlenih u školama i predstavnika lokalne zajednice u tim tijelima. Podržana je potreba da se u pitanjima imenovanja i opoziva ravnatelja škole ministru dodijeli ovlast kojom će moći dovesti u pitanje mandat ravnatelja škole ako ovaj krši zakon. Osobito u slučajevima kada se školski odbor svrstao na stranu ravnatelja, u tom slučaju, jasno da ministar treba imati mogućnost intervencije. Predložena su rješenja u s vezi s razlikovanjem strukovnih od umjetničkih škola. Zamijećeno je da se netom donijeti državni pedagoški standardi na dva mjesta dovodi u pitanje time što se utvrđuje da neka rješenja iz podzakonskih akata trebaju biti, pod navodnicima u pravilu, a ne bezuvjetno u skladu sa zakonom. Nakon provedene rasprave većinom glasova, 6 za i 3 protiv donesen je sljedeći zaključak. Odbor predlaže Hrvatskom saboru da prihvati Prijedlog zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Svi prijedlozi i primjedbe uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Žele li ostali odbori? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Nevio Šetić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici ministarstva, državna tajnice i državni tajniče, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Dopustite da u ime Hrvatske demokratske zajednice odmah na početku kažem da je ovo do sada najcjelovitiji, najkompleksniji i najsadržajniji Zakon o obrazovanju u Republici Hrvatskoj od njenog modernog postojanja. Zašto? Vrlo jednostavno, njegovih 167 članak svjedoče o rastu i modernizaciji hrvatskog školstva i ako hoćete, usklađivanje sa duhom europskog iskustva, reći ću s duhom zato jer ne postoji jedinstveni sustav obrazovanja ni u Europi ni u svijetu, mi imamo svoj originalan hrvatski i na njemu izrastamo i nadopunili smo neke sadržaje koje ranije nismo imali u svom sustavu. Ovaj zakon stavlja to u jednu ravnotežu, u jedno povezanu cjelinu i zato treba čestitati onima koji su ga predložili i reći da je ipak ovo plod dužega rada ove Vlade, koja eto u svojoj petoj godini mogla je donijeti jedan ovakav zakon. Ja ću ovdje prikazati u uvodu što bi to značilo što poboljšava ono što nismo imali. Vidite, ovdje u jednom dijelu imamo cjelinu koja daje nastavni plan i program i povezuje ga sa školskim i nacionalnim kurikulumu, ono što se nudi da Hrvatska ima kao svoj originalni pristup i tu mogućnost je iskoristila. Upravo to pokazuje da nastavni plan i program i zatim postignuća koja se obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi daju, povezao u jednu cjelinu i da je tu interdisciplinarnost i zaključuje sa državnim, odnosno nacionalnim kurikulum. To držim najvažnijim ovdje i svakako tu moramo biti strpljivi. Zato ima onoliko podzakonskih akata koje treba, koji su možda ovdje malo skriveni, ali moramo vjerovati da će u istom duhu ići proces dalje jer ovo treba sada oživjeti u praksi. Zato, ovaj zakon ono što nudi kao komunikaciju i stavlja učenika u sredinu pozornosti, otvara i regulira sve odnose škole i roditelja, škole i osnivača, škole i okolnoj zajednici, to su te stečevine koje treba uhodavati u tančine. Isto tako treba reći da ovaj zakon daje jasnu mrežu škola osnovnih i srednjih škola. No, dopustite malu digresiju. Veliko bogatstvo je u činjenici da je u Hrvatskoj, da su političke elite shvatile da je za budućnost Hrvatske jako važno produžiti obvezno obrazovanje, tako da smo dobiti situaciju da osnovna i srednja škola funkcionira kao cjelina, funkcionira kao obvezno obrazovanje i daje veću šansu svojim građanima. To je jako važno, tako da srednja škola još, čuli smo iz obrazloženja postoji nekih zapreka koje treba to dovesti do kraja, ali je ta intencija sigurna i u tom duhu se ide. U tom pogledu, ovaj zakon je još važniji jer ta 2 sustava koji su, možda izgledali kao odvojeni sada čini jednu cjelinu. To snubljivanje ne može doći kvrcanjem prsta. Moramo biti strpljivi, moramo raditi na tom spajanju. Jer molim vas, sve znanosti ulaze u osnovu i srednju školu, ali ulaze kao rafinirane vrijednosti, dakle prosijane a vi znate da je najveća slabosti pojedinačna što je parcijalna, a u školi je cjelovita. Prema tome, u komunikaciji oni koji to provode moguće je postići više, moguće je to jednostavno dati, moguće je popravljati, moguće je nadopunjavati. Želim reći još nešto, da i evidenciju koju nameće ovaj zakon da se vodi, evo mogu otvoreno reći, pred 5 godina mi nismo imali jasnu evidenciju o hrvatskom školstvu, nismo znali uopće o kojim brojevima se radi. To se sada popravlja, to se rješava elektronskim putem, dakle dobivamo te cjeline. Drugo, praćenje i ocjenjivanje učenika koje završava državnu maturu, potpuno jasna vertikala je stvorena. Isto tako, nezavisno vanjsko vrednovanje i samovrednovanje, također novi institut i element kojeg je trebalo ugraditi, kojega treba oživjeti, kojeg treba osvijestiti, kojeg treba živjeti. To nisu male stvari. Jer ovaj Visoki dom će sigurno za nekoliko godina moći dobivati izvješća o tome i onda će se znati kamo se koristi taj novac, da li on vraća te rezultate, da li ti ljudi koji budu završavali te škole imaju veće životne šanse i mogu zaraditi one bogate mirovine koje su potrebne hrvatskim građanima ili će biti oni ti akteri života i stvaranja u Hrvatskoj. Isto tako želim ovdje ukazati da ipak u jednom dijelu ovaj zakon usklađuje se i s pravom nosi P.Z.E. oznaku broj 84 jer usklađuje sa europskom regulativom i pravnom stečevinom upravo onaj dio koji je riječ o azilantima i riječ o ljudima koji s područja Europske unije mogu doći živjeti u Hrvatsku i mogu svoju djecu dati tu u školovanje i upravno naše škole ovim zakonom se obvezuju da dadu podršku tim ljudima u upoznavanju i učenju hrvatskog jezika kako bi se bolje i brže integrirali u hrvatsko društvo, što u konačnici Hrvatsku čine pravom europskom zemljom kao što su i druge. Ja ću se ovdje u svojem izlaganju u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice osvrnuti na neke konkretne situacije i s obzirom da je ovo riječ o prvom čitanju, kako i treba donijeti ovako kompleksni zakon, predložiti možda neke male poboljšice koje se vide, ali bih volio da negdje i bolje stoje tako da u članku 4. gdje se govori o ciljevima i načelima obrazovanja koje je fantastično složen, ja bih u točci 5. predložio još nešto. Obrazovna djelatnost u školskoj ustanovi temelji se na partnerstvu svih obrazovnih čimbenika na lokalnoj, regionalnoj i nacionalnoj razini i predlažem da se još doda i sljedeće "i zajedničkom obrazovnom rastu svih subjekata u obrazovanju." To se osjeća da se želi. I kada se govori o tom partnerstvu to je nužno. Mi moramo surađivati jer obrazovanje ulazi u svaku kuću. Mi imamo na sveučilištima, u institutima, u agencijama, na razini lokalne samouprave, državne uprave na terenu i imamo ljude koji se bave obrazovanjem, koji moraju znati u toj komunikaciji svakog časa što se dešava kako bi bili efikasni i taj zajednički obrazovni rast znači da svako pridonosi svojom mogućnosti da budemo bolji. To nije lako. To nismo mi u Hrvatskoj naučili surađivati. I zato ako se sjećate kada imamo prijepor oko obrazovanja, uvijek kažemo da je potreban stručni konsenzus. Ja ću reći sljedeće u ime kluba HDZ-a. Trebalo bi imati politički konsenzus. Zašto? Jer je riječ o tisućama i tisućama ljudi konkretno ovdje je riječ o gotovo 700 tisuća učenika ako pridružimo i obveznu predškolu, ovdje je riječ oko 60 tisuća učitelja, nastavnika, prema tome kako isključiti bilo koga. To treba osvijestiti, tu ne bi smjelo biti prijepora. Isto tako čini mi se da u zakonu treba potpuno uskladiti, nije potrebno posebno tumačiti, dovoljno se pozvati na državni pedagoški standard tamo gdje on regulira stvari. Dakle možemo pojednostavljivati jer smo neki dan upravo u ovom Visokom domu donijeli državni pedagoški standard što je dodatni pokazatelj da politička elita koja vodi Hrvatsku da u obrazovanju drže onaj motor, onu snagu koju može Hrvatsku gurnuti naprijed. Isto tako želim pohvaliti i ove članke, članak 10., 11., 15. koji govore o mreži škola, školskih ustanova i upis učenika. To je jako važno i to je jedna vrlo važna dimenzija zato jer s ovim bumom stanogradnje u Hrvatskoj osobito ovdje u zagrebu i još nekim gradovima, moraju biti jasne propozicije kada, gdje i kako osnovati školu i zakon daje te uvjete i to pohvaljujem, to je korisno i nužno. Isto tako posebno se veselim i to sam u uvodu istakao o činjenici da je nacionalni kurikulum, nastavni plan i program te oblici rada jedna posebna cjelina i vrlo dobro postavljeno Hrvatska je izabrala da ima školski, nacionalni školski kurikulum, on je regionalan, nije potreban za Hrvatsku jer je Hrvatska mala zemlja i može to riješiti u ovom kontekstu. Ja bih ovdje predložio za članak 27. gdje se govori nastavni plan i program. Samo jednu riječ koju predlagatelj može integrirati, a to je riječ postignuće. Reći ću zašto, iako se govori o ishodima obrazovanja i to je sve u redu, a reći ću zašto postignuća. Mi moramo doći do jednog pojednostavljenog oblika da postignuće iz matematike u 5. razredu ili povijesti u 7. ili ne znam, mora biti jasno postavljeno u nastavnom planu i programu jasno u udžbeniku, jasno u nezavisnom vanjskom vrednovanju, dakle moramo znati koja su ta postignuća. Neke zemlje imaju čak tiskane brošure da bi roditelju mogli dati koji je to postignuće, no izaberimo svoj put. S obzirom da smo na početku ovako dubinskog komuniciranja, onda možemo si stvoriti te okvire, to možemo napraviti prema svom modelu. Evo ja to predlažem. A u članku 28. koji govori o školskom kurikuluma i godišnji plan i program rada školskih ustanova držim da bi bilo dobro razmotriti da li ima mjesta ovdje za određene module. Da li je moguće da određene zajednice, cjeline mogu imati svoj modul. Recimo u Istri se nameće jedan od mogućih modula kao što je učenje glagoljice i ono što ona znači, ali Hrvatska s obzirom da sam bio u hrvatskim školama i vidio, imaju već školske kurikule, imaju svoje osobitosti jer upravo kroz školski kurikulum zrcali osobitost nekoga prostora koje je sigurno bogatstvo jer Europa cijeni različitosti, Hrvatska cijeni svoje različitosti i to se može učiniti. I ako svi malo kritički gledate na članak 28. onda bi zamolio predlagatelja ako može u stavci 7. gledam što bi sve trebao sadržavati godišnji plan i program rada školske ustanove utvrđuje se mjesto, vrijeme, način, izvršitelja poslova itd. Ako je moguće ovo administriranje malo smanjiti. Ja ne kažem da ovo nije potrebno, ali ovdje mi se čini da s obzirom na praksu u školi da recimo bi se moglo neke točke smanjiti. Recimo prva točka govori da podatke o uvjetima rada opisivati svak svoje podatke, ne znam da li je to baš do kraja potrebno. Ima tu podatke o izvršiteljima poslova, godišnji kalendar rada, podatke o dnevnoj i tjednoj organizaciji rada, tjedni i godišnji broj sati po razredima i oblicima obrazovanja rada, planove rada ravnatelja, učitelja odnosno nastavnika te stručnih suradnika. Ima još toga puno, ali molim vas mi smo već u škole uveli timsko planiranje. Prema tome i ravnatelj i učitelj i stručni suradnik oni razumiju što žele učiniti i uveli smo praksu integriranog povezivanja sticanja kompetencije na temelju europskog iskustva. Prema tome škola već ima tog iskustva. Možda je moguće ovo sažeti, neću reći da je jednostavno, možda je moguće. U svakom slučaju dobro je da je ovako definirano. Neću govoriti o organizaciji rada škola jer je jako dobro obrađeno i čak ipak moram spomenuti uvedena je jedna riječ, jedno ... kućni red. Molim vas, pa to treba imati škola. To je bilo, ali kućni red je vrlo važno kao i zabrana promidžbe i prodaje školama određenih materijala. Mi znamo da u školu su nam svi navaljivali i kao državni tajnik znam bivši, koliko je bilo problema neke odbiti, koliko su nasilni jer škola je dobar mamac za prodati. Škola mora biti jedna ugodna cjelina i neke stvari se ne mogu tamo vršiti promidžbu. Ovdje piše i promidžbu političkih stranaka, to je isto mislim nepotrebno u škole uvoditi politiku. I to je dobro. Još ovdje na kraju vidim da vrijeme izmiče, pohvaljujem vrednovanje i samo vrednovanje školskih ustanova što je jako važna dimenzija koja je ušla u zakon. I još nešto. Ovdje želim reći da je članak 112. koji mi je odmah upao u oči, prestanak radnog odnosa. Kaže radnik u školske ustanove ugovor o radu prestaje sukladno općim propisima o radu. Mislim da je to dobro jer da smo to do sada imali u lex specialisu da sa 65 godina prestaje radni odnos. Time smo malo diskriminirali jel' tako ljude koji rade u obrazovanju u odnosu na druge. Ali znate zbog 19 primjera koje su zlorabili sjećam se iz onog vremena smo uveli taj zakonski princip tako da ovdje ga razrješujemo. I na kraju, želim reći da način kako se rješava upravljanje školom kroz školski odbor sada kroz devet članova i na jedan drugi način modificirano bi moglo biti jako dobro, moglo bi dati bolje rezultate, moglo bi involvirati jer se tu sada po prvi put involvira i državnu upravu na terenu, tako i njih se stavlja u odgovornost za vođenje škole. I mislim da uloga i položaj ravnatelja se ovime poboljšava. Jako me veseli da se dva mandata čuva mjesto ravnatelju jer na taj način ćemo dobiti kvalitetnije ljude, odgovornije ljude koji će se moći posvetiti svom poslu i to mi se čini da je ovdje dobro. I ovaj institut da do 1.1.2012. oni koji imaju višu stručnu spremu moraju se pozabaviti da to promijene ako žele i dalje voditi škole. To je jedan institut koji je postavljen kao mjerilo za ravnatelja. Isto tako, čini mi se da čuvanje i mirovanje radnog vremena je korisno. I na kraju, još jednom podcrtavam da Hrvatska demokratska zajednica podržava donošenje ovog prijedloga i sve ove prijedloge i primjedbe vjerujem da će predlagatelj razmotriti. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodo državni tajnici. Klub SDP-a neće podržati donošenje ovog zakona niti u prvom čitanju jer nam Vlada opet šalje zakon koji po svojoj prirodi objedinjuje dosadašnji Zakon o osnovnom i srednjem školstvu ali istovremeno ne nudi niti jedan korak dalje kao niti novu koncepciju školstva. U tome se ujedno i krije glavni razlog zašto je naš stav o ovom prijedlogu zakona upravo ovakav. Nekoliko argumenata. Mi smo zaista očekivali od Vlade da će nam predložiti krovni Zakon o školstvu kao što je bilo i najavljivano koji bi trebao definirati ciljeve i načela odgoja i obrazovanja na svim razinama, od predškolskog odgoja i obrazovanja do visokog školstva i cjeloživotnog učenja, krovni zakon koji bi trebao regulirati na jednom mjestu sve ustanove podrške obrazovanju odnosno te obrazovne infrastrukture jer imamo s vremena na vrijeme modu osnivanja razno raznih agencija a da zapravo nikada nismo cijeli sustav nacrtali u jednom zakonu kao i opće uvjete za radnike u odgoju i obrazovanju, pitanja autonomije škola i slično. Umjesto toga dobili smo zakon koji je po nama loša kompilacija dosadašnjeg Zakona o osnovnom i srednjem školstvu. Mi postavljamo pitanje na koje očekujemo argumentirani odgovor. Zašto se uopće ova dva zakona spajaju? Što to veže sustav osnovnog i srednjeg obrazovanja da bi bilo opravdano povezivati ova dva zakona? Radi li se o obaveznom školovanju pa možemo reći ovo je zakon o obveznom školovanju. Ne radi se o tome jer je osnovna škola obavezna a srednja nije unatoč svim najavama i programu mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja. Radi li se o općem obrazovanju? Ne, jer velikim djelom dapače i najvećim djelom srednjoškolsko obrazovanje nije opće nego je strukovno i na njega se dobar dio ovog zakona ne odnosi. Treće, cijeli sustav školstva zbog improvizacija ministarstva i potrebe PR akcijama ministra djeluje konfuzno. Naprosto nedostaju sustavna rješenja. Mi smo pedagoške standarde prije dva tjedna donijeli ovdje u Hrvatskom saboru dakle prije ovog zakona iako bi oni po svoj prirodi trebali slijediti iz zakona. Program mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja kojeg smo donijeli prije manje od godinu dana sada ignoriramo na neki način i postaje posve očito da se radilo o samo još jednoj predizbornoj promidžbenoj aktivnosti. I prije nego što prijeđem na neke pojedinosti želim upozoriti predlagatelje na činjenicu da zakon obiluje nelogičnostima, nerazumljivostima, kontradikcijama, lošim definicijama. Nekoliko primjera. Ne znamo zašto se stalno govori o školskim ustanovama kad se može reći naprosto školama a onda u definiranju pojmova to je poglavlje koje u zakonu nedostaje definirati što se smatra školom pa se tu mogu dodati i učenički domovi. Članak 69. govori jedno a članak 142. potpuno suprotno o jednim te istim stvarima, stoga je do drugog čitanja ovaj zakon potrebno temeljito terminologijski i jezično urediti. Uvodno također valja reći da zakon ne donosi nikakvih koncepcijskih potrebnih i nužnih novina. On naprosto … [[Govornik se ne razumije.]] postojeći sustav školstva. Školski sustav se i dalje definira izrazito kruto, dakle osam plus četiri odnosno tri umjesto modularno. Tu mi je drago da je kolega Šetić u ime HDZ-a spomenuo također potrebu da se na neki način sve to skupa modernizira. Obvezno i besplatno ostaje samo osnovnoškolsko obrazovanje a srednje više nitko u tom kontekstu niti ne spominju. U prvom poglavlju ovog prijedloga zakona redefiniraju se ciljevi i načela obrazovanja. … [[Govornica se ne razumije.]] piše u 1. članku na mnogo mjesta se ispustilo sintagma odgoj i obrazovanje i mislim da je potrebno zadržati jer se zaista stvaraju nekakve loše definicije zbog tog kraćenja. I kao prvi cilj obrazovanja se navodi da treba osigurati sustavan način poučavanja itd. Po nama bi bilo logično da primarno u funkciji i fokusu škole u ciljevima prvo bude učenje a tek onda poučavanje jer pokus mora biti na učenicima jer zbog njih škole i postoje. U 4. članku točki 2. stavka 1. govori se da treba obrazovati o vrijednostima. O vrijednostima se odgaja, obrazuje se u spoznajama i pomalo čudi da se u ovom izrazito pedagogistički orijentiranom zakonu javljaju ovakve greške. Uostalom, cijeli taj 4. članak treba temeljito preurediti i smatramo da ne bi bilo loše u potpunosti odbaciti definicije iz starih zakona jer su one po našim procjenama u njihovom najvećem dijelu bile bitno bolje i obuhvatnije definirale ciljeve obrazovanja. U članku 5. stavak 1. i 2. su u potpunoj koliziji i to treba popraviti. Ovaj zakon po prvi puta uvodi pojam kurikuluma i pokušava definirati nacionalni i školski kurikulum. Mi pozdravljamo iz SDP-a činjenicu da se u programiranju konačno kreće od ishoda obrazovanja ali nam nije jasno zašto se onda i dalje ostaje pri koncepciji nastavnog plana i programa kad po teoriji i praksi zemalja koje su prešle na kurikularno programiranje nastavni sadržaji se u okviru kurikuluma definiraju kao preporučeni jer je njihova svrha postizanje prethodno definiranih ishoda a prestaju biti sami svrhom obrazovanja. Stoga nam nije jasno zašto se nema hrabrosti da se napusti stara koncepcija programa već nam se gotovo uobičajeno u zakonu nudi neka specifično hrvatska kreacija koja je mješavina dvaju podosta suprotstavljenih koncepata. I uzgredno pitanje. Što se događa s toliko razvikanim HNOS-om stvarno i u praksi kao i formalno u zakonu. Jer HNOS-a u zakonu kao ni pedagoškim standardima naprosto nema. U javnosti se međutim mjesecima govorilo kako je riječ o najvažnijem projektu koji treba revolucionirati naše školstvo. Ili to što se govorilo oko HNOS-a u posljednje dvije godine nije točno, ili opet imamo na djelu inače poprilično učestale PR akcije ministra. Kad sam već kod pitanja što je s besplatnim udžbenicima za srednjoškolce koji su bili obećavani. U Zakonu o udžbenicima piše da država nabavlja udžbenike samo za obveznu a to znači za osnovu školu. Što je s besplatnim udžbenicima za srednje škole? O tome u zakonu nema niti slovca i očito je da se radilo o još samo jednom predizbornom obećanju. Zakon ne potiče dovoljno školski i didaktički pluralizam i našu školu smješta ponovo u 19. umjesto u 21. stoljeće, svega su dva retka posvećena autonomiji učitelja, alternativnim pedagoškim koncepcijama o decentralizaciji curriculuma, odnosno sadržaja nema apsolutno ništa. Zakon u članku 49. kaže kako se obrazovni rad u školi izvodi u jednoj smjeni ako to dopuštaju prostorni, kadrovski, drugi uvjeti. Kako mi se čini da je potreba za jednosmjenskim radom očita i da ima konsenzualnu podršku, smatramo boljim rješenjem kojim bi se jednosmjenski rad definirao kao standard, kao što je to i napravljeno pedagoškim standardima, a da se onda u 2. stavku istog članka utvrde izuzetci kao i obveze da se sukladno određenim rokovima postigne rad u jednoj smjeni. Tako bi deklariranje i obećanja Vlade dobili na težini jer bez konkretnih zakonskih rješenja može se zaključiti da sve ovo što slušamo iz ministarstva ostaje na razini demagogije, floskula i praznih obećanja. Na tragu koncepcijskih lutanja i članak 54. zakona koji govori da ministar propisuje broj učenika u razrednom odjelu. Broj učenika je određen standardom. To smo izglasali prije dva tjedna i inače nam se čini da po odredbama ovog zakona ministar donosi previše podzakonskih akata. Stavljeni su i tamo gdje treba i tamo gdje ne treba, pa i to do drugog čitanja treba temeljito preispitati. Jutros smo raspravljali ovaj zakon, ovaj zdravstveni i medicinski gdje su uspjeli pobrojati. U našem zakonu gotovo da se i ne može pobrojati koliko tih podzakonskih akata ministar treba donijeti. Nekoliko rečenica oko prijevoza učenika. Čini nam se da su u članku 69. stavak 4. i stavak 142. u koliziji. Po jednom međumjesni prijevoz učenika plaća osnivač, a po drugom država iz proračuna. Sad opet podsjećam na od ovog Sabora usvojen program mjera po kojem sredstva za besplatne udžbenike koje sad nitko ne spominje, besplatan prijevoz za kojeg nije jasno po odredbama ovog prijedloga tko ga plaća, te smještaj učenika u učeničkim domovima koji po prijedlogu zakona treba plaćati lokalna samouprava po onom programu prije manje od godinu dana treba osigurati država. I ne samo to, nego kontinuirano slušam od ministra da je upravo on osigurao sredstva za srednjoškolce, njihove besplatne udžbenike, prijevoz i učeničke domove. To se sad definitivno, sudeći po odredbama ovog prijedloga zakona, posebno ako tako ostane do drugog čitanja prokazuje samo kao još jedno obećanje, jer da nije tako to bi naprosto lijepo i pisalo u prijedlogu zakona. O državnoj maturi ovdje neću govoriti, govorili smo o njoj kad su bili standardi, ali mislim da su tu apsolutno najbolju lekciju ministru održali sami srednjoškolci, kad već nije slušao što smo kao zastupnice i zastupnici o toj temi diskutirali još 2004. godine. Ja sam u pripremi za ovu raspravu pronašla te fonograme i na žalost se pokazalo da su mnogi od nas koji su o tome tada diskutirali bili prilično dobri proroci na žalost. Kad govorimo o odredbama o radnicima u školama, u članku 100. zakona treba dodati i odgojni rad, jer nastavnici, učitelji, ali i ostali zaposleni u školama ne obavljaju poslove samo obrazovanja, već i odgoja, a u stručne suradnike treba dodati ili vratiti socijalne radnike. Slušamo o mnogim problemima u obiteljima, slušam o tome kako se obitelji ne mogu ili ne stignu zbog ovih ili onih po meni posve neopravdanih razloga baviti djecom, ali i socijalne radnike tim više što uvodimo socijalne pedagoge moramo vratiti kao stručne suradnike. Članak 103. ima jednu zanimljivu formulaciju. Kaže da ministar propisuje mjerila za utvrđivanje broja izvršitelja administrativno tehničkih poslova u skladu, u pravilu u skladu s pedagoškim standardima. Te riječ u pravilu s pedagoškim standardima treba izbaciti, oni se ponavljaju na nekoliko mjesta u samom zakonu, jer su u standardima ta mjerila definirana i ministar ne može propisivati mjerila drugačije od onih koje je Sabor utvrdio pedagoškim standardima. Dobro je što ste promijenili odredbu za osnivanje radnog odnosa u školi. Naime, do 2005. godine o zasnivanju radnog odnosa odlučivao je školski odbor, onda je ovdje HDZ-ova većina odlučila, unatoč protivljenju struke i nas nekih pojedinaca, da se ta ovlast prebaci na ravnatelja škole što je dovelo do brojnih nevolja na terenu. Meni i nama u SDP-u je drago što ste se vratili na razumnija rješenja, iako bi bilo bolje da s time niste niti eksperimentirali oko stručnog usavršavanja napredovanja i licenciranja nastavnika i učitelja. Prijedlog zakona uvodi jedan relativno novi termin osposobljavanje u ovom kontekstu. Nama nije jasno na što se mislilo pod tim terminima jer istovremeno ste lijepo u zakonu napisali da je uvjet za zasnivanje radnog odnosa u školi završena najmanje diplomska razina određenog kvalificiranog studija. Ako je potrebno osposobljavanje, onda to znači da ljudi koji rade u školama su nesposobni, stoga mislimo da bi bilo bolje držati se termina stručnog usavršavanja jer naprosto radi se o tome. Kad sam već kod stručnog usavršavanja i licenciranja, mi smo iz SDP-a očekivali da će zakon biti inovativniji u tom segmentu. On dijelom propisuje stare odredbe, ali konceptualno se ne mijenja iako bi morao. Permanentno stručno usavršavanje nastavnika i učitelja jedno je od temeljnih pretpostavki razvoja hrvatskog školstva i mi smo očekivali iskorak u smislu da će se u nekoj od agencija, dakle ili onoj za cijeloživotno učenje ili u onoj za odgoj i obrazovanje ustrojiti sustav akreditacije i evaloacije programa permanentnog usavršavanja kao i financiranje tih programa. Naime, do sada se u praksi sve svodilo na to da su ljudi išli na usavršavanja radi papira, da su one bile organizirane svakojaka, a posebno su bile popularne one koje organiziraju nakladnici školskih udžbenika što je poseban problem i zapravo nitko nije imao uvida u kvalitetu programa stručnog usavršavanja. Mislimo da je krajnji trenutak da se taj program ustroji na suvremenijim osnovama, da je nužan da se programi akreditiraju i vrednuju, te da se obveže nastavnike i učitelje da u trogodišnjem ili ne znam kojem drugom razdoblju prikupe određeni broj ECTS bodova na stručnom usavršavanju. Time bismo ujedno na neki način anticipirali i europske programe cijeloživotnog učenja i na neki način kod onih koji se bave obrazovanjem na najbolji način pokazali zapravo sam sustav cijeloživotnog učenja. Oko financiranja stručnog usavršavanja na žalost u našim školama je uglavnom ovisilo o volji pojedinačnih ravnatelja da pošalju nekoga iz zbornice na usavršavanje, a nerijetko su nastavnici i učitelji iz svog džepa plaćali programe i ta se praksa zaista mora promijeniti. Mi u SDP-u smatramo da je dobro da se uvodi licenca za rad u školi, ali mislimo da zakon, a ne pravilnik ministra mora definirati barem konture postupka, načina i obnavljanja licence. To vrijedi i za licence za ravnatelje, jer o njima u zakonu ne piše ništa drugo nego da postoje. Ovaj prijedlog zakona redefinira i sastav školskog odbora i po nama ne na baš najbolji način. Školske odbore i dalje imenuje politika, kao i od izmjena zakona 2005. godine i predlagatelj uporno ustraje na tim rješenjima, iako je praksa u posljednje 3 godine pokazala da je takvo rješenje loše, jer su mnoge škole bile taoci lokalnih političkih šerifa koji su odbijali imenovati članove koji im nisu odgovarali po političkoj podobnosti. Ja ponovo postavljam pitanje što ako osnivač odbije imenovati članove školskog odbora koje su predložili vijeće roditelja, odnosno učiteljsko ili nastavničko vijeće? Zakon na to pitanje, kao ni onaj stari ne daje odgovor. Nova je struktura školskog odbora i broj koji imenuje osnivač se povećava i mi ćemo po prvi puta imati situaciju da većinu u školskom odboru ima politika. Nastavnici i učitelji su tu dosta loše prošli, imaju trećinu, iako imaju zaista najviše znanja o stanju u školstvu. Nama je žao što se tu nije napravio iskorak i omogućilo da se u srednjim školama primjerice članovi školskih odbora mogu predložiti i obrtnička komora ili druge institucije iz gospodarstva. O svemu tome smo već i ranije govorili. Poštovane kolegice i kolege, SDP vidi sustav odgoja i obrazovanja kao temelj razvoja društva i pojedinca te smo stoga izuzetno zainteresirani za sve prijedloge koji dolaze iz Vlade koji se odnose na obrazovanje. No mi ovdje s vremena na vrijeme raspravljamo samo o parcijalnim rješenjima ovog ili onog segmenta, a da zapravo niti jednom nismo sustavski i strateški razmotrili cjelokupni sustav. Zbog toga nam iz Ministarstva dolaze često nedorađeni i kontradiktorni prijedlozi te prečesto lutamo od rješenja do rješenja i stalno u školstvu izvodimo nekakve eksperimente koji na momente podsjećaju na vivisekcije na učenicima koji za sustav i za djecu naprosto nisu dobri i s takvom praksom naprosto moramo prestati. Zaključno Klub SDP-a neće podržati ovaj Prijedlog zakona jer je koncepcijski zastario. Ne nudi novine. I stoga smatramo da nema potrebe za donošenje novog zajedničkog zakona. Predlagatelj ima šanse da do drugog čitanja zakon popravi no ako on ne doživi bitnih inovacija neće dobiti našu podršku niti u drugom čitanju. U svakom slučaju u ovakvom obliku zakon prihvatljiv nije ali ocjenjujemo da je i teško popravljiv. Hvala.
Hvala. Imamo ispravaka netočnih navoda. Prvo je gospodin zastupnik Boris Matković. Izvolite.
… [[Govornik se ne razumije.]] gospodine predsjedniče od jednog cijelog niza netočnih navoda evo ja ću samo ovaj na početku kojega je kazala poštovana kolegica Lugarić da je ovo loša kompilacija dosadašnjih zakona. Mislim kolegice Lugarić ovo je novi zakon i on je potrebito biti jedinstven iz jednog jedinog razloga a to je jer od sada će po ovom zakonu i osnovna i srednja škola postati obavezna pa je normalno da bude jedinstven zakon. To je jedno. Drugo. Rekao bih da vi zapravo ne razumijete problem jer niste nikad radili u školi. Ja sam radio 26 godina na gimnaziji. I vi ne razumijete problem. A kritizirate samo da biste kritizirali itd., itd. da ne nabrajam. … [[Upadica se ne razumije.]] To da nije kompilacija nego novi zakon. Ispravio sam vas vrlo lijepo.
Ne treba, ne treba kvalificirati tko što zna ili ne zna nego ispraviti netočni navod. Imamo drugi netočni navod. Gospodin Anton Mance. Izvolite.
Gospodine predsjedniče kolegica je navela puno netočnih navoda. Neću ih sve nabrajati ali neke. Mislim u tom obrazloženju govoriti da je naše školstvo iz 19. stoljeća stvarno nema smisla. Tu ima tih zakona koji su prije donijeti. Potpuno krivo navodi to. Ovaj zakon je pokušao i objedinio i dobro da idemo tim putem. Pa nije školstvo počelo sada niti ćete ga vi odrediti. Školstvo traje od 19. stoljeća, ali u jednoj koncepciji. Naravno da je ovaj zakon to nadograđuje i dobro je da je i ta licenciranja i sve šta je tu predloženo. Ako treba nešto u prvom čitanju pa do drugog čitanja ispraviti popravit ćemo. Gledamo kroz praksu šta se do sada događalo. Zato je, zato pitanje licenciranja. Ovako. Licenciranje ipak ima koliko vidim tu određeno u zakonu, prvi je korak ovaj stručni ispit. Pa na to se opet nadograđuje niz ostaloga. To krivo navodite. Pa naravno da ljudi moraju ići na stručna usavršavanja, da će ih ustanova i Ministarstvo, da moraju biti vezani za to. Ima toga još jer je cijela koncepcija kako bi se to omalovažilo i da je to bezveze. Mislim.
Hvala. Ispravak gospođa Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo uvažena kolegica Lugarić je u svom izlaganju rekla nekoliko netočnosti ali nešto što je mene zasmetalo prozivanje i izjava kolegice Lugarić da je ovo improviziranje, točno sam pokušala zabilježiti riječi, Ministarstva zbog promocije ministra i da zbog toga ovaj zakon djeluje konfuzno. Da je to jedno od predizbornih promidžbenih aktivnosti. Naime kolegice Lugarić čitav niz promjena je bilo do sada u školstvu od strane ovog Ministarstva. Dosadašnji zakon mijenjan je nekoliko puta. U uvodu ovog zakona imate čitav niz izmjena, dopuna i promjena. Svi smo se složili da trebamo jedan zakon koji će riješiti mnoge probleme. Ovaj zakon pokušao je i pokušava razriješiti upravo te temeljne probleme osnovnog i srednjeg školstva. Možda će sljedeći korak biti Zakon o strukovnom školstvu kojeg smo obvezni donijeti. Sljedeći korak će vjerojatno biti jedan jedinstveni zakon [[Upadica: Hvala.]] Ali dozvolite da damo vrijeme ovom Ministarstvu [[Upadica: Hvala, ostalo je]] koje je puno učinilo da korak po korak učini nekakve provedbene propise i da stanemo već jednom u obrazovanju na zdrave noge.
Ostala je jedna replika. Hvala. Ono samo u početku je bio ispravak, ostalo je replika. Gospodin Krešimir Gulić. Izvolite.
Pa ispravio bih poštovani predsjedniče krivi navod kolegice Lugarić koji kaže da lokalni šerifi imenuju školske odbore. Ne znam da li kolegica Lugarić zna da lokalna samouprava ne imenuje školske odbore nego ih imenuje osnivač. Osnivač je županija. Pa prema tome mislim da je to krivo rečeno jer mi, ja sam ko bute rekli lokalni šerif. Kad su nam davali županije čak prijedlog da imenujemo onda su imenovali županijski šerifi svoje produžene ruke, ne znam političke tam da ne velim tokare, bravare, dreare i takve u školske odbore a ne one koji bi trebali unutra biti koji imaju veze sa tom strukom. Hvala.
Ispravak gospođa Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo pa kolega Gulić me je zapravo on je preduhitrio me ali nije točno kolegice Lugarić, ja vam to moram reći. Vi ste rekli lokalni šerifi će postavljati, birati ravnatelje. To nije točno. Vi očito niste pročitali zakon dobro jer je, točno u zakonu piše da će ravnatelje postavljati i birati školski odbori i točno piše iz kojih redova će biti ljudi koji će sačinjavati školski odbor. Ali moram vam reći na kraju kada već govorite o lokalnim šerifima onda bi vam ja rekla da u gradu Zagrebu ima najviše lokalnih šerifa i to ravnatelja. I morate se zapitati i pogledajte si na portalu, na Internetu. Pogledajte si kakve osnovne škole su u četvrti Brezovica [[Upadica: Hvala. Dobro.]] I upravo te škole vodi lokalni šerif, ravnatelj.
Hvala. Imamo jedan, jednu povredu Poslovnika. Izvolite. Gospođa Marija Lugarić.
Poštovani gospodine predsjedniče. Povrijeđene je članak 209. stavak 2. našeg Poslovnika obzirom da je kolegica Šolić nije ispravljala moj navod jer je rekla da sam ja izrekla da ravnatelje bira. Ja ću vam pročitati što sam točno rekla jer sam govor čitala. Dakle: «Školske odbore i dalje imenuje politika i predlagatelj uporno ustraje na tim rješenjima iako» dakle školske odbore, ne ravnatelje «iako je praksa u posljednje 3 godine pokazala da je takvo rješenje loše jer su mnoge škole bile taoci lokalnih političkih šerifa koji su odbijali imenovati članove koji im nisu odgovarali po političkoj podobnosti.» Nisam govorila da je to apsolutno nego u mnogim primjerima. A to isto tako jako dobro znate. I molim vas da drugi put ne zloupotrebljavate institut ispravka netočnog navoda.
Hvala gospođo. Nemojte vi upozoravati za zlouporabljivanje instituta povrede Poslovnika jer vi ste prošli put izazvali ovdje konflikt što ste 3 puta protivposlovnički se pozivali na povrede Poslovnika. I sad isto tako činite daljnju pogrešku. Gospođa je ispravila vašu netočnu tvrdnju. I nemojte preuzeti moju ulogu. … [[Upadica se ne razumije.]] Zadnji put ste tri puta dizali nekorektno. Radilo se o programu, a ne o zakonu. Vi ste inzistirali i stvorili ste onu situaciju znamo zbog čega. Oprostite. … [[Upadica se ne razumije.]] U ime Kluba HSS-a gospodin Boris Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče, dame i gospodo, kolegice i kolege saborski zastupnici. Provedba Zakona o osnovnom školstvu i Zakona o srednjem školstvu usprkos brojnim izmjenama i dopunama pokazala je određene nedorečenosti koje onemogućuju učinkovito funkcioniranje sustava obrazovanja. Također, redefiniranje postojeće zakonske regulative potrebno je i zbog razvoja djelatnosti koji predviđa plan razvoja sustava odgoja i obrazovanja u godinama od 2005. do 2010., te nužnosti usvajanja novih rješenja u približavanju sustava odgoja i obrazovanja sustavima članica Europske unije kao i usklađivanje dijelova tog jedinstvenog sustava, te donošenje nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja. Nadalje, ciljeve odgoja i obrazovanja nužno je uskladiti sa zahtjevima suvremenog odgoja i obrazovanja koja traže sustavnost poučavanja, osposobljavanja učenika za život i rad u promjenjivom društvenom, kulturnom kontekstu, te tržišnom gospodarstvu. Zbog usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije potrebno je regulirati i obrazovanje učenika, djece državljana država članica Europske unije, te djece azilanata i ostalih osoba sukladno Zakonu o azilu, a što se ovim prijedlogom zakona i uređuje. Prijedlogom zakona uređuje se tako i usklađivanje djelatnosti sustava osnovnog i srednjeg odgoja i obrazovanja kao dijela jedinstvenog sustava, te se utvrđuju ciljevi i načela obrazovanja sukladno potrebama hrvatskog društva i gospodarstva. Utvrđuju se i djelatnosti osnovnog i srednjeg obrazovanja, te definiranje obavljanja tih djelatnosti kao javne službe, te planiranje mreže školskih ustanova i programa radi osiguranja dostupnosti i racionalnosti odgojno-obrazovnog procesa. Također, ovim zakonom uređuje se i pitanje uvođenja državne mature kao obrazovnog standarda i završavanje srednjeg obrazovanja, te osiguranje vertikalne prohodnosti. Definiraju se i prava i obveze učenika, roditelja i lokalne zajednice, te povezanost školskih ustanova kao i obveze škole i nadležnosti za povećanje sigurnosti u školskoj ustanovi i zaštiti zdravlja učenika, te se otvara mogućnost za uključivanje drugih potrebnih profila za zadovoljenje specifičnih potreba učenika. U skladu s Nacionalnim programom mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja učenicima srednjih škola omogućuje se besplatan međumjesni prijevoz, te se osigurava financiranje troškova smještaja i prehrane u učeničkim domovima. Prijedlogom istog zakona uređuje se i sustav vrednovanja u svrhu praćenja kvalitete odgojno-obrazovnog sustava, način stručnog osposobljavanja i usavršavanja učitelja, nastavnika, stručnih suradnika i ravnatelja, specifičnost radnog odnosa zaposlenih u školskim ustanovama kao i nagrađivanje neposrednih nositelja obrazovne djelatnosti za postignute izvrsne rezultate u radu. Posebno važnim smatramo to što se prijedlogom zakona definira obavljanje djelatnosti osnovnog i srednjeg obrazovanja kao dijela jedinstvenog sustava odgoja i obrazovanja kao i obavljanje tih djelatnosti. U tom smislu važnim držimo to što se uređuje i način stručnog osposobljavanja i usavršavanja učitelja, nastavnika, stručnih suradnika i ravnatelja, te uvođenje licencija. Novi sustav napredovanja nastavnika i stručnih suradnika kroz pet zvanja otvorit će mogućnost da nastavnik pred odlazak u mirovinu ima značajnije veću plaću od početnika. S druge strane, licenciranje neće ugroziti sigurnost radnih mjesta već će biti isključivo vezano uz stručno usavršavanje koje postaje pravo i obveza, a financirat će se iz državnog proračuna. Naime, kako je riječ o nositeljima djelatnosti i odgojno-obrazovnog procesa njihovo permanentno usavršavanje što u ovo doba brzih promjena nužno i traži izuzetno je važno. Sustav usavršavanja i napredovanja koji ovaj prijedlog zakona omogućuje svakako će biti dodatna motivacija koja će se pozitivno odraziti i na kvalitetu nastave što je važno ne samo zbog učenika već zapravo i budućnosti hrvatskog društva. Zbog ubrzanog ritma života roditelji često nemaju dovoljno vremena za djecu tako da škola počinje preuzimati i nadopunjavati prazninu koja na žalost zbog takvih okolnosti nastaje u odgoju djece. Međutim, u članku 1. točka 2. gdje se određuje djelatnost školskih ustanova odgoj se izostavlja kao termin, odnosno podvlači ga se pod pojam obrazovanja. Činjenica je naravno da je i to rješenje, ali moramo biti svjesni njegovih posljedica. Jasno je da škola ne može preuzeti sve jer odgoj ipak započinje u obitelji koja je pod navodnicima ipak prva škola međuljudskih odnosa. Jer znanje je važno. Ono omogućuje uspjeh i daljnji razvoj potencijala djeteta. No, za njegovu je sreću odrastanje u zrelu, sigurnu i zadovoljnu osobu ipak potrebna i prisutnost i briga roditelja. Jer kako se ponašati prema drugima i prema sebi samim prije svega učimo u obitelji. Nadalje, ravnateljima školskih ustanova budući da će biti u mandatnom statusu omogućit će se povratak na poslove koji su obavljali prije preuzimanja mandata, te će im se zbog toga povećati radna sigurnost. To ocjenjujemo jako dobrim s obzirom da i iz primjera, znači iz grada iz kojeg ja dolazim imali smo dosta problema upravo vezano na natječajima. Jer budimo realni zbog straha, a nemajući šansu vratit se na određeno radno mjesto. Ja neću reći da smo dobili nekvalitetnije ravnatelje. Ali ipak bilo bi bolje da možemo birati između većeg broja ravnatelja, odnosno potencijalnih kandidata za ravnatelje, a da se ipak mogu vratiti na svoje radno mjesto ako odsluže jedan ili dva mandata ravnateljskog staža. Međutim, isto tako želimo upozoriti na članak 4. točka 2. i jedan u kojem stoje da je osnovno obrazovanje obvezno i besplatno. Ovo besplatno tumačenje da. No međutim, ništa u životu nije besplatno, pa molimo ako je ikako moguće staviti da je besplatno za polaznika ili osobu koja pohađa nastavu jer definitivno za državu besplatno nije. Ono ipak košta, pa radi tumačenja mislimo da bi bilo dobro staviti da je besplatno za osobu koja pohađa školu. Također isto iz određenog iskustva potrebno je upozoriti na odredbe članka 120. a koje se odnose na imenovanje članova školskog odbora kojeg imenuje osnivač samostalno, a prema kojima član mora imati završen najmanje preddiplomski sveučilišni studij ili stručni studij na kojemu se stječe najmanje 180 ECTS bodova. Postavlja se pitanje može li se naći dovoljan broj osoba koji zadovoljavaju tu odredbu uvažavajući želju za boljom strukturom školskih odbora. Naime, naša zemlja je razvijena tako kako je razvijena i nemamo svi priliku u pojedinim županijama naći stotinjak 120 ili 130 osoba koji će biti po ovim kriterijima spremni odraditi svoj posao u školskom odboru, a da ih ne seljakamo iz jednoga u drugi, odnosno školski odbor. I na kraju članak 49. stavak 3. govori o tome kako je škola dužna tijekom cijele godine osigurati uvjete za ostvarenje svoje pedagoške i javne funkcije, te prema mogućnostima škole i interesima učenika jedinica lokalne samouprave i područne samouprave izraditi će plan aktivnosti, te osigurati uvjete za njihovu realizaciju u vrijeme učeničkih odmora. Naše je mišljenje da bi možda trebali biti konkretniji prema jedinicama lokalne i područne samouprave i još jače i direktnije utvrditi eventualne obaveze s obzirom da smo svi svjesni da u ljetnom i zimskom periodu, znači za vrijeme školskih ferija praktički djeca u pojedinim sredinama ne znaju što će sa svojim slobodnim vremenom. Pa prema tome, evo ja ću reći primjer svog grada, mjesta Jastrebarskog u kojemu sam gradonačelnik punih šest godina. Djeca idu na ljetne i zimske igraonice koje direktno financira grad Jastrebarsko, osim pojedinih aktivnosti koje su stvarno skupe, a svaki puta predložimo po šest, sedam ili osam aktivnosti, gdje praktički pokrijemo kompletno ferje. Evo, uz vjerojatno još nadopuna koje ćemo čuti danas u ovim raspravama i do drugog čitanja, ja vjerujem da ćete barem dio ovoga uvažiti, a u ime Kluba HSS-a mogu reći da ćemo podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba nacionalnih manjina, gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi tajnici, kolegice i kolege. Klub nacionalnih manjina podržati će Zakon o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi u prvom čitanju s tim da svakako treba voditi računa o ciljevima odgoja i obrazovanja koje je nužno uskladiti s novim zahtjevima osnovnog i srednjeg obrazovanja uz jasan zahtjev osposobljavanja učenika za život i rad s jedne strane u tržišnom gospodarstvu s novim, suvremenim informacijskim komunikacijskim tehnologijama ili pak za uključivanje u nove znanstvene spoznaje i dostignuća u sklopu visokoškolskog obrazovanja. Mreža škola koja je od nacionalnog značenja nužno je uskladiti sa stanjem i potrebama za kadrovima od razine lokalne zajednice do razine države uključujući i gospodarske subjekte, a normalno sve u skladu sa demografskim pokazateljima. Podržavamo sve one novine koje doprinose kvaliteti prije svega rada samih učitelja, što znači novina u sustavu napredovanja nastavnika kroz 5 zvanja umjesto sadašnja 2 jer mislimo da se time stvara mogućnost da nastavnik učitelj pred odlazak u mirovinu ima znatno veću plaću i znamo da je problem kadrova praktički u obrazovanju, prije sve uvijek su bile niske plaće i da smo imali veliki odljev tih kadrova. Normalno da razlika između plaća nastavnika i učitelja pred mirovinom danas je nedopustivo mala, ona iznosi svega 40%, mislim da je tajnik rekao da je dodatak na 2 zvanja 8 i 12% što je zaista najniži omjer u Europi ako uzmemo da ipak unatrag godinu i pol dana da je štrajkom postignuto da plaće u prosvjeti sve manje zaostaju za prosjekom u gospodarstvu, da su se oni danas približili svega 10% razlike, mislim da će upravo sustav napredovanja doprinijeti tome da ipak nastavnik, odnosno učitelj bude bolje plaćen, a time da ćemo i dobiti i kroz sustav napredovanja i kvalitetni kadar i normalno stvoriti će i kompetenciju kvalitete i među nastavnicima, što do sada isto nije bio slučaj jer, kao što sam rekla, svi su imali gotovo istu plaću i istu poziciju, neovisno o kvaliteti radne izvedbe i svakako je važno ovo definiranje uvjeta za napredovanje i definirati uvjeti i način valorizacije. Jednako tako mislim da je dobro što se uvodi licenciranje, što će jednako tako doprinijeti kvaliteti nastavnom osoblju i mislim da je dobro što je već na intenciju sindikata da se prišlo tome da licenciranje će biti isključivo samo stručno usavršavanje, da neće ugrožavati radna mjesta, odnosno da s druge strane da će to postati pravo i obveza uz financiranje koje će biti iz državnog proračuna, a ne sada kao što je netko od mojih prethodnika rekao da je to ovisilo o dobroj volji samoga ravnatelja, odnosno o tome da li je zaista ravnatelj imao sredstva ili nije imao sredstva da bi netko mogao otići na usavršavanje. Mislim da u zakonu treba kvalitetnije definirati tko će provoditi licenciranje jer mislim da to još nije potpuno dorečeno i možda jedan od prijedloga koji je bio na odboru da bi to trebala raditi možda agencija za obrazovanje odraslih, možda treba uzeti u obzir i vidjeti na koji način to riješiti. Ja ću se ipak ovdje malo zadržati na članku 49., naime i ja pratim školstvo jedne zemlje koja itekako daje važnost upravo produženom boravku za učenike, odnosno cjelodnevnom boravku djece u školi. Kod nas je to definirano člankom sada 49. već onako malo samo sramežljivo da prema mogućnostima škole i interesima učenika lokalna i regionalna zajednica trebaju izraditi plan aktivnosti i osigurati uvjete za njihovu realizaciju. Upravo polazeći od činjenice da je nasilje u školama u porastu, da je konzumacija alkohola i droga u porastu i da je to prije svega ipak, ja ću reći rezultat prevelikog boravka djece na ulici van kontrole odraslih. S druge strane, da svake godine izdvajamo iz državnog proračuna velika sredstva za preveniranje ovih poroka, ne bi li bilo učinkovitije kvalitetnije definirati i produženi boravak i cjelodnevni boravak s načinom financiranja iz državnog proračuna. I jučer smo, na primjer govorili ovdje o antidiskriminacijskom zakonu i nije li ili neće li biti diskriminacija kada djeca financijski bogate jedinice lokalne samouprave budu imali pravo na produženi boravak, budu imali pravo na cjelodnevni boravak, a drugu djecu će i dalje odgajati ulica do povratka roditelja s posla, što sada znamo da to više nije 15 ili 16 sati, već vrlo često 19 sati ili još kasnije i mislim da upravo taj segment trebamo kvalitetnije definirati u ovom članku i da bi državni proračun trebao preuzeti brigu u jednom dijelu o produženom boravku, kao što to rade druge zemlje gdje se iz proračuna financira djelatnik koji je, znači kompetentna osoba za produženi boravak. Je li to učitelj, nastavnik ili sad da ne ulazim u detalje, a gdje jedinice lokalne samouprave samo financiraju jedan dio troškova, što je onda moguće u suglasju riješiti i ne ovisiti isključivo o bogatstvu ili siromaštvu same općine, odnosno da se vratim na jedinicu lokalne samouprave. Članak 51. regulira dnevno trajanje nastave, koja svakako ne može biti duže od 6 sati, odnosno tjedno ne smije biti više od 32 sata i ovdje se daje mogućnost da učenik koji je uključen u nastavu na jeziku nacionalne manjine može biti opterećen većom dnevnom satnicom, znači više od 6 sati, odnosno više od 32 sata tjedno, a to znači rad, ne 5 dana i tjednu, već 6 dana, a to onda donosi i rad subotom. I problem je u tome što se ova riječ može pretvara da se uvijek, pogotovo u školama koje rade samo njegovanje manjinskog jezika, rad subotom postaje praksa, kao što sam već više puta naglašavala, postaje problem i djeci i roditeljima, ali jednako tako i školi jer je to dopunski trošak rada subotom. Ja zaista ovog časa ne vidim kako riješiti to, ali mislim da to mora riješiti struka jer mora reći koje predmete smanjiti u korist materinjeg jezika, odnosno na koji način rješavati taj problem, ja znam da je meni tajnik odgovorio da je to organizacijsko pitanje škole, bez daljnjega se s tim slažem, ali zasigurno bi morala postojati mogućnost da to bude i u korist nekog od predmeta, da djeca ako žele učiti manjinski jezik, odnosno i kulturu i sve ono što je propisano ako se uči model C i 5 sati toga modela, da onda se vidi da ipak nešto se mora smanjiti jer djeca ne mogu biti kažnjena, oni mogu nešto više sati raditi, ali ne mogu raditi i dane više, što onda ih stavlja isto tako u neravnopravan položaj. Dobro je čuvanje radnog mjesta u trajanju dva mandata za ravnatelja, međutim nemojmo zaboraviti da je to deset godina. zasigurno da ćemo dobiti kvalitetnije ravnatelje, s tim će se svatko složiti, jer će se ljudi zasigurno javiti, odnosno kvalitetni stručnjaci u tom profilu. Međutim ja sada otvaram jedno drugo pitanje o čemu nismo razmišljali, da mi ovdje praktički otvaramo ponovo zapošljavanje na određeno vrijeme onih koji će raditi na tom mjestu ravnatelja, odnosno netko će raditi 10 godina na određeno radno vrijeme, a mogu vam reći da to za mlade ljude koji dolaze, počinju raditi to određeno vrijeme stvara jako velike porodične probleme od onog da on u tom momentu treba rješavati stambeno pitanje itd. budući da je na određeno vrijeme jer nekoga zamjenjuje. On zaista 10 godina ne može planirati neke svoje i investicije, odnosno tijek svoga života. Prema tome što to znači 10 godina i na koji način riješiti one koji idu u zamjenu mislim da bi se itekako trebalo razmisliti, jer imala sam primjera gdje su na terenu po dva-tri mandata su zaista ravnatelji i bez toga što nije postojala, odnosno ranije postojala ta zakonska odredba pa je ona ukinuta gdje se događalo da zaista nitko nije poštivao ove tri godine da nakon tri godine mora prijeći u radno vrijeme na neodređeno. Jednostavno su ljudi stalno produžavani i produžavani ugovori i to isto ne bi smjelo sa strane znači i države, odnosno jednog ministarstva biti tako da ne znam kako pomiriti ove dvije činjenice. Dobro je da ravnatelja mora potvrditi ministar kao i pravo ministra na razrješenje ravnatelja kao i onemogućavanje da razriješeni ravnatelj bude ponovo izabran. Naime iako to u datom momentu izgleda da idemo ka jednoj ponovnoj centralizaciji kada je u pitanju potvrđivanje od strane ministra normalno mislim da još uvijek nismo dovoljno zreli i da je previše utjecala imala i podobnost i previše politika lokalne sredine i često po cijenu kvalitete se jednostavno zanemarilo, lobiralo i da smo imali kažem nekvalitetne ravnatelje. Mislim da ovo potvrđivanje ministri će ipak na neki način ublažiti taj problem. Definiramo prvi puta prava i obveze učenika i jednako tako prava i obveze roditelja koji moraju biti uključeni u proces obrazovanja svoga djeteta i mislim da je to dobro. Možda smo čak trebali možda i malo više predvidjeti ili ćemo postrožiti s jedne strane kada su u pitanju učenici, odnos prema ustanovi, školi itd. ali i više uključivanja roditelja jer sam gledala da u mnogim zemljama roditelji se danas ponovo uključuju čak u obrazovni proces u neke predmete, sate budu pozivani u školu kako bi se roditelji ustvari uvjerili s jedne strane u mogućnosti svoga djeteta ali kako bi imali osjećaj što njihovo dijete i na koji način se obrazuje u školskom sustavu. Ovdje su svi spominjali sastav školskog odbora koji se normalno povećava na 9. Nije pitanje jel' se on povećava itd. međutim nama je neprihvatljivo da ih 8 imenuje ili eventualno razrješava osnivač. To je jedan problem, jer ovdje se malo koristio taj izraz lokalni šerif. Ja moram reći da su imali i imaju veliki utjecaj i da će još veći imati kada budu neposredno izabrani 2009. godine pa možda bismo trebali ipak vidjeti kako tih 9 članova odbora kako to pomiriti da tu bude dovoljno zastupljena i struka, ali jednako tako i politika. Upozoravam malo na ovaj detalj gdje se kaže da od ona tri samostalno predložena da morati mati najmanje 180 ECS bodova, odnosno biti preddiplomski studij itd. stručni studij. Ja se bojim da ćemo na manjim jedinicama lokalne samouprave u manjim općinama se susresti sa jednim dosta velikim problemom jer nemamo dosta obrazovanih ljudi s jedne strane, s druge strane nama će se popunjavati ljudi sa drugih općina, gradova koji nedovoljno poznaju takvu sredinu i opet ćemo stvoriti novi problem. Ja ovdje sada otvaram još jedan problem. Kada su u pitanju manjinske škole, tamo više od 50% članova školskog odbora mora biti pripadnika nacionalnih manjina što će još više zakomplicirati, a radi se o Zakonu o obrazovanju na jezicima manjina. Prema tome još će teže biti dobiti kvalitetu ovog odbora, a zadovoljiti upravo sve ove uvjete o kojima je ovdje rečeno o obrazovanju, iako zasigurno da itekako bi jedan takav školski odbor trebao imati dovoljnu kvalitetu jer ima zaista velike kompetencije koje mu se daju ovim zakonom. Tako da možda još jedanput da predlagač razmisli na koji način kvalitetnije to riješiti, da i jedinice lokalne samouprave manje sa manjim brojem stanovnika koji imaju kadrovske probleme, a danas smo o tome govorili i u dijelu kada smo govorili o općinama, odnosno kada smo govorili o zapošljavanju u jedinicama lokalne samouprave. I normalno na kraju krajeva dobro je da je odgođena decentralizacija, jer mislim da decentralizacija koja proizlazi iz kolektivnih ugovora koje je potpisivala Vlada jer kažem još uvijek naše lokalne zajednice nisu niti stručno, ali niti financijski osposobljeno da bi mogli i pratiti, ali i ostvarivati dio tih prava i ponovo bismo ovdje imali jedan iskorak između mogućnosti i praktički pedagoških standarda koji bi trebali dati jednake uvjete i mogućnosti djeci iz općine u općinu. Prema tome ovisilo bi to opet o financijskoj moći, odnosno nemoći jedinica lokalne samouprave i stoga je dobro da je to na neko vrijeme odgođeno. Na kraju krajeva mi ćemo podržati ovaj zakon u prvom čitanju, s tim da očekujemo kao što je ovdje rečeno, da ima dosta i nekvalitetnih i nestručnih izričaja i da zakon još treba dosta dosta raspravljati. Ali vidjela sam da se predviđa da između dva čitanja da se održi još i nekolik okruglih stolova gdje će očito uzevši u obzir i ovdje naše primjedbe, ali uzevši vjerojatno i malo u obzir još i struka koja se još uvijek nije dovoljno uključila, odnosno nije bilo dovoljno vremena da se uključi, nadam se da ćemo ipak u drugom čitanju dobiti kvalitetniji zakon i kao što sam rekla mi ga podržavamo. Hvala lijepa.
Hvala. U 18,02 je prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Riječ je tražio gospodin državni tajnik, Želimir Janjić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, gospođe i zastupnice i zastupnici dopustite mi da vam zahvalim svima koji ste u ime svojih klubova govorili i rekli da ćete podržati ovaj zakon u prvom čitanju. Jednako tako želim se zahvaliti i klubu koji je rekao da neće podržati zakon u prvom čitanju, ali da predlaže određena rješenja do drugoga čitanja i da su otvorili mogućnost da ga podrže u drugom čitanju. Ja se nadam da će to tako i biti. Ovdje bih vrlo jasno htio nešto reći što je bilo u raspravi dovedeno u pitanje. Naime, mi smo prošle godine započeli sa određenim mjerama koje se odnose na Nacionalni program mjera za uvođenje obveznog srednjeg obrazovanja, ali i sa nekim mjerama u osnovnom školstvu pa tako prošle godine prvi puta smo financirali udžbenike za sve učenike osnovnih škola i za učenike prvoga razreda srednjih škola. Ovdje želim jasno reći da smo još tada promijenili Zakon o udžbenicima gdje smo u zakonu utvrdili da će za obvezno obrazovanje udžbenici biti besplatni i to je zakonska obveza i to kako je bilo prošle godine ostaje i ove godine za sve učenike osnovnih škola. Kada je riječ o učenicima srednjih škola prošle godine smo nabavili udžbenike za prve razrede a ove godine, za ovu jesen nabavit ćemo i za učenike drugih razreda i to je ona mjera, jedna od poticajnih mjera koja je zapisana i koju ste vi usvojili prošle godine u lipnju mjesecu da će se postupno uvesti da će država plaćati udžbenike i učenicima srednjih škola. Nadalje, jedna od poticajnih mjera koju smo sada ugradili u zakonsko rješenje je prijevoz učenika srednjih škola. Dakle, plaćamo međumjesni prijevoz. Započeli smo sa 2007., 2008. godinom za prve razrede a ove godine nastavljamo i sa drugim razredima i to u članku 42. piše. To je obveza državnoga proračuna. Treća mjera odnosi se na smještaj i prehranu u učeničkim domovima. To je bio dio koji je decentraliziran. Dakle, iz decentraliziranih sredstava to su plaćali osnivači i to polovicu od potrebnoga iznosa, dakle 630 kuna za svakog učenika od potrebnih tisuću 260 kuna. U Nacionalnom programu je rečeno da ćemo počevši od prošle godine za prve razrede taj iznos podići na tisuću 260 kuna i roditelji više neće plaćati ništa. Pri tomu smo naravno i ostali. Ove godine to uvodimo i za učenike drugih razreda. Ovu razliku od 630 kuna namiriti ćemo i kroz decentralizirana sredstva, to će biti plaćeno i to je zapisano u članku 143. ovoga prijedloga zakona. Prema tome, točnosti radi sve ove mjere s kojima smo započeli prošle godine ove godine nastavljamo, naravno ne samo ove godine nego i slijedećih godina i te mjere širimo. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Prvo želim sam sebi i svima vama postaviti pitanje jesmo li prošli tjedan raspravili i čini mi se izglasovali Zakon o ratifikaciji i preostalog dijela Europske povelje o lokalnoj samoupravi? Jesmo. Nigdje nisam našao u obrazloženju zakona rečenicu koja bi glasila da je Vlada Republike Hrvatske prije upućivanja ovog prijedloga zakona izvršila obavezno konzultiranje sa udrugom gradova i savezom ili zajednicom županija jer ovaj zakon u velikoj mjeri u svojem sadržaju regulira ovlasti, zadaće i financijske obaveze lokalne i regionalne samouprave. Mislim da bi bilo izuzetno korisno gospodine državni tajniče da do drugog čitanja ovo savjetovanje ili konzultiranje sa lokalnom i regionalnom samoupravom obavite kao što i je ovaj zakon u prvom čitanju čime omogućavate i nama da sada u ovoj raspravi pokušamo doprinijeti što boljem tekstu zakona. Drugo, članak 4., stavak 2. točka 1. piše da je osnovno obrazovanje obvezatno i besplatno. Ono je obvezatno ali besplatno doista nije i nikoga ne trebamo u ovoj dvorani i u Hrvatskoj tumačiti mu da je to tako. I čini mi se da bi umjesto riječi besplatno bilo bolje napisati bez naplata školarine u osnovnom školstvu jer to je istina a sve ostalo jeste trošak najčešće roditelja. Onda smo čisti po samoj definiciji i sadržaja i pojma. Članak 10. stavak 1. propisuje na koji način se donosi mreža školskih ustanova i on propisuje da prijedlog mreže školskih ustanova na svom području utvrđuje predstavničko tijelo jedinice lokalne odnosno područne samouprave. Ako k tome uzmemo u čitanje Zakon o lokalnoj i regionalnoj samoupravi onda ćete vidjeti da ovakva odredba ne može ostati i da ju trebate pojasniti jer nadležnost u školstvu osnovnom i srednjem i onom zakonu je i kod lokalne i regionalne samouprave. I ovdje vam sugeriram da izrijekom propišete da prijedlog mreže osnovnih škola predlaže lokalna, srednjih regionalna. Jer ovo je poseban zakon, kao što onaj Zakon o lokalnoj veli da će se posebnim zakonima detaljne ovlasti propisati onda je to upravo ovdje mjesto da se detaljno propiše što predlaže lokalna a što regionalna kako bi izbjegli moguće nesporazume. A i u obavezi smo da ovim zakonom to raščistimo jer nas onaj zakon na to obavezuje. Članak 17. koji govori o upisu djece u srednje škole, koji u sebi u stavku 5. propisuje izbor kandidata sasvim jasno dokazuje da srednja škola nije i neće biti obavezna po ovom zakonu, da ovaj zakon čak propisuje elemente i kriterije koji neko dijete ili određeni broj djece može spriječiti u upis u srednju školu. To je činjenica. Međutim, ono što mi je ovdje bitno kod stavka 7. gdje odluku o upisu u srednju školu na prijedlog srednje škole i uz suglasnost osnivača donosi ministar mislim da bi ipak više ovlasti trebali davati osnivačima i njih staviti u funkciju predlagatelja. Dakle, da osnivači predlažu a ne škole i zbog slijedećih razloga. I broj djece, broj odjeljenja, broj djece a kod srednjih škola posebice programi obrazovanja koja će ta škola imati do sada su van svakih ingerencija osnivača, gradova koji su preuzeli osnovne škole, 28 gradova je bilo, ne znam da li se sad to povećalo. … [[Upadica se ne čuje.]] 30? Iznad 30 tisuća, je li tako, 32. Međutim, oni vjerujte mi i to vi dobro znate doista nemaju pa gotovo nikakav utjecaj u to koje će programe obrazovanja imati srednje škole. I da se ti programi obrazovanja ne prate potrebe gospodarstva nego najčešće ravnatelji podešuju te programe zavisno o raspoloživosti kadra, tradicije i svega onoga što određenu regiju ili okruženje prati. Ako želimo osnivače staviti u odgovornu funkciju, planiranje obrazovanja i na duže staze onda im moramo ovlasti da imaju mogućnost utjecati na broj u odjeljenje u određenoj školi, broj i vrstu zanimanja, profesije, zvanja ili struke koje će oni obrazovati. Često je slušaj, a osobno mogu tome svjedočiti, gdje su bili ravnatelji ti koji su mimo odluke županijskog poglavarstva direktno ministarstvu odnesli plan upisa i programa za pojedine škole uz obrazloženje da im se na lokalnoj vrši politički pritisak i zbog toga u nekim sredinama u srednjim školama imamo one osposobljavanje, školovanje … [[Govornik se ne razumije.]] profesije, zanimanje koje na tržištu nikome uopće više ne treba. Sporost, nespremnost prilagođavanja potrebama, otpori koji dolaze u sustavu do toga su djelomično moguće ih mijenjati ako osnivače učinimo odgovornim i za ovu stvar, a mislim da je to predmet članka 17. i ovim mojim prijedlogom vjerojatno bi na taj način to mogli složiti. Stavak 2. članka 17. govori o odgovornosti roditelja za školovanje u osnovnoj školi. Nepridržavanje te obaveze roditelja predviđa se sankcionira sa kaznom od 500 do 5 tisuća kuna. Državni tajniče, ja znam da vi znate kao i svi vaši suradnici da na dijelu populacije ova kazna ne znači ništa, da najveći problem u osnovnoškolskom obrazovanju imamo kod djece Roma, romske zajednice i da ni jedna kazna koja je novčane prirode ne rješava problem kod njih. One ne plaćaju sa dva, tri, četiri dana zatvora ne rješavamo problem i bojim se da tu isporuka ovakvom ponudom niste napravili jer razmislite molim vas, pokušajte pronaći i pitati rješenja iz Češke, Slovačke, Poljske, Mađarske, nešto su oni morali pronaći da su taj dio problema počeli uspješnije kod nas rješavati. Nadalje, članak 142. pozivali ste se na njega, točka 5. prijevoz učenika srednjih škola, državni proračun. O.k., ali onda nešto gospodine državni tajniče doista nije u redu sa člankom 166. Naime, u tom članku pak piše da za namjene iz članka 143. točke 1. i 2. od 2009., 2010. za učenike prvih, drugih i trećih razreda srednjih škola novac moraju osigurati lokalna i regionalna samouprava, a članak 143. točke 1. i 2., između ostalog točka 1. se odnosi na prijevoz. E sad ili ovdje krivo srednjih škola, pa bi trebalo pisati osnovnih u članku 166., dakle ili je to krivo ili se doista planira prijevoz srednjoškolaca prebaciti na lokalnu samoupravu što je kontradiktorno članku 142. Članak 166. pa opet 2. alineja koja se poziva na članak 143. točke 1. i 2. govori o smještaju i prehrani u učeniče domove, a članak 143. točki 1. i 2. govori smještaju i prehranu učeničke domove na teret lokalne i regionalne samouprave. Prema tome, da li učenički domovi i za osnovne i srednje škole od 2009. idu na teret lokalne i regionalne samouprave i da li prijevoz za srednju školu od 2009. ide na teret lokalne ili se radi o pogrešci, imate vremena usporediti, vidjeti o čemu se radi, pa do drugog čitanja i taj dio popraviti. I 143. članak i s time ću završiti. Materijalna prava zaposlenih, bilo da se radi u osnovnim ili srednjim školama gospodine državni tajniče koji su predmet kolektivnih ugovora. Protuprirodno je da one budu na teret lokalne ili regionalne samouprave. Zašto? Lokalna i regionalna samouprava nije sudionik sklapanja kolektivnog ugovora i oni na nikoji ne može utjecati na ta prava, a obaveza je financijski servisirati. Ili ovo morate preseliti u državni proračun ili kolektivno pregovaranje decentralizirati i onda za osnovne i srednje škole kolektivne ugovore sklapaju osnivači, što bi bilo i logično ako se već i zove osnivač i jeste osnivač. Ova kombinacija koja se nudi u ovom zakonu vjerujte mi neće trpjeti ni najblažu kritiku komiteta stručnjaka međunarodne organizacije rada. Hvala lijepa.
Hvala vam gospodine zastupniče. Prijavljena su dva ispravka netočnoga navoda. Prva je uvažena zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Lesar je rekao jednu netočnost uvode se velike financijske obveze jedinicama lokalne samouprave. Nove obveze. Kolega Lesar, ne uvode se uopće nove obveze jedinicama lokalne samouprave. U članku 143. točno su pobrojane obveze jedinica lokalne samouprave, ali isto tako imate zadnju točku 4. gdje kaže Vlada Republike Hrvatske svake godine istodobno kad utvrđuje prijedlog državnog proračuna utvrđuje kriterij i mjerila za osiguravanje minimalnog financijskog … [[Govornica udaljena od mikrofona, ne razumije se.]] radi ostvarivanja javnih potreba iz stavka 1. ovoga članka. To su tzv. popularno zvane decentralizirane funkcije koje se osiguravaju i idu zaista jednim velikim dijelom u najvećem broju, na žalost najvećem broju jedinica lokalne samouprave iz državnog proračuna, iz tzv. Fonda poravnanja, jer nemaju dostatna sredstva jedinice lokalne samouprave. Zašto sam rekla na žalost? Zato što bih ja bila zaista sretna, a vjerujem i vi da se zaista sve to može osigurati iz poreza i doprinosa koje uberu jedinice lokalne samouprave i da taj Fond poravnanja ne mora postojati u državnom proračunu.
Hvala lijepa. I drugi ispravak netočnoga navoda, uvaženi zastupnik Frano Matušić. … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Javio se uvaženi zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Uvaženi predsjedavajući, kolegice i kolege. Upravo mi dođe da protestiram gospodine predsjedavajući što nismo svi dobili jednake tekstove zakona. Ono što su neke zastupnice i zastupnici uspjeli iščitati iz zakona mi nismo uspjeli naći unutra, a postoji vrlo opsežna literatura iz logike, iz lingvistike, iz hermeneutike o granicama tumačenja i u saborskim i političkim raspravama mašta je vrlo dobrodošla, ali pretjerana mašta mislim da škodi. Zbog strategijskog značaja odgoja i obrazovanja mislim da mu treba posvećivati veliku pažnju, pogotovo kada se donose novi zakoni, jer svrha novih zakona jesu iskoraci, pogotovo strategijski i zapravo legalno zakonito planiranje novih aktivnosti i preuzimanje novih obaveza. Ovim zakonom i ja se slažem sa nekim mojim prethodnicama i prethodnicima je napravljena jedna manje-više mehanička kompilacija bez ikakovih pogotovo strategijskih iskoraka. I postavljam si pitanje šta je svrha tog zakona? Pogotovo što imamo nekoliko strategijskih dokumenata o obrazovanju koje nas obvezuju a obrazovanje od predškolskog do postdoktorskog je svojevrsna cjelina. Mi dobivamo kap po kap i nikako da uspijevamo sagledati cjelinu, a te kapljice bi iz nekakvog cjelovitog okvira ili iz cjeline izgledale sasvim drugačije. Potom imamo program Vlade, koalicijski sporazum, program vladajuće stranke, a zakon je propustio preuzeti i zabilježiti neke obaveze koje su u upravo spomenutim dokumentima došle do izražaja. Potom barem onako kako sam ja to vidio zakon vrvi nelogičnostima, djelomično je nerazumljiv, kontradikcijama na razini zakona između različitih članaka zakona i konačno unutarčlanačkih kontradikcijama tako da će uistinu biti potrebno vrlo, vrlo puno rada, a možda pokatkad i interpretativni napori da se zakon uredi i da se postigne određena razina konzistentnosti da bi se uopće mogao sprovoditi. I što se još jedne načelne primjedbe tiče smatram izrazito neprihvatljivim da se u zakon vraćaju one formulacije koje smo na razini plenuma odbili iz pedagoških standarda i to amandmanima Odbora, amandmanima Odbora. Stoga molim da se i ti dijelovi Zakona promijene. Ja mislim da je Zakon teško popravljiv ali ću napraviti i osoban napor. Ja ću podnijeti pisane prijedloge pa ću vidjeti kakva će biti sudbina tog, tih prijedloga. Evo nekoliko samo konkretnih primjedbi. 3. član ili članak stranica 8. «Vođenje evidencije s dokumentacijom o upisu, ispisu iz škole. Vođenje evidencije o praćenju nastave i drugih oblika odgojno-obrazovnog rada». I tako dalje i tako dalje. O čemu vodimo evidenciju? Pa najprije nam je valjda obaveza škole da upišemo učenike pa tek onda da vodimo evidenciju o upisu i ispisu. Valjda je osnovna zadaća škole nakon što upiše učenike da se organizira i izvodi nastava u školi a tek onda da se vodi evidencija o tome. Tako da smo tu stavili administraciju ispred ovoga. Članak 4. Osigurati sustavan način i tako dalje. Poticati i unapređivati njihov intelektualni, tjelesni, estetski, društveni, moralni, duhovni razvoj u skladu s njihovim sposobnostima. Dakle imamo intelektualni, moralni i duhovni. Intelektualni, moralni i duhovni. Sad mislim razlika između intelektualnog i duhovnog bi isto bila vrlo zanimljiva u određenim, u određenim interpretativnim ekskursima. Članak 4., stavak 3. Znanstvene spoznaje i dostignuća su posljednji. A članak 4. točka 4. razvija, dakle traži razvijanje svijesti o državnoj i nacionalnoj pripadnosti ljudskim pravima i pravima djece, a da u trenucima kad se približavamo Europskoj uniji ne tražimo zapravo razvijanje svijesti o pripadnosti određenoj kulturi odnosno određenoj civilizaciji koja ima svoje političko-organizacijske forme. Članak 4., stavak 2., točka 1. Kolegice i kolege s one druge strane. Obvezno osnovno obrazovanje obvezno i besplatno. Pa molim vas obradujte me dijelom teksta zakona u kojem piše da je i srednje obrazovanje obvezno. Samo mi recite gdje? Ja ću priznati svoju grešku. Ne, mi smo o tome dosta dugo raspravljali. U Ustavu piše da je osnovno obrazovanje obvezno. Ako uvedete zakonom obvezno srednje obrazovanje zadovoljavate ustavnu formu o obveznom osnovnom obrazovanju jer biste mogli ići u srednje obrazovanje morate apsolvirati osnovno. Ustav zabranjuje da donosite zakone koji su protiv ustavnih odredbi. Ali omogućava da dodajete dodatne odredbe i o tome se sastoje «leg specialis» da dodaje odredbe na osnovna, osnovne zakonske dakle na teme zakonskog sistema ili zakonitog sistema tj. Ustava. Dakle stoga vam ja predlažem da u članak 4. točku 2. tu pod točku 1. stavite osnovno i srednje obrazovanje je obvezno ili sad kako ćete staviti za besplatno neopterećeno dodati financijska davanja ili besplatno ili tako dalje a time ćete onda ispuniti jedan dio i programa Vlade i koalicijskog sporazuma i programa HDZ-a. Dakle vladajuće stranke. Točka 4. iste, dakle podtočka 4. iste podtočke «pedagoškog i obrazovnog standarda». I tu što se pedagoškog standarda tiče naravno riječ je već o terminusu tehnicusu. Riječ je o terminu pedagogija koji cijelo vrijeme se … [[Govornik se ne razumije.]] upotrebljava sa odgojno-obrazovnom djelatnošću jer je zapravo pojeo odgojno-obrazovnu djelatnost. Kada pogledate šta predlagatelj zakona misli pod pedagogijom onda ćete zapravo vidjeti da se u najdobronamjernijoj interpretaciji pedagogija svodi na odgoj tj. na odgojne mjere. Postoji cijelo jedno poglavlje, poglavlje 7. koje se zove pedagoške mjere. Pedagoške mjere se sastoje od nagrađivanja. A onda se sastoje od opomene, ukora, strogog ukora, preseljenja u drugu školu i zapravo isključenja. To su pedagoške mjere po ovom zakonu. I stoga ona djelatnost koju obavljamo u školi ne može biti reducirana na pedagošku djelatnost i stoga vas molim da umjesto pedagoške djelatnosti govorimo u, ja vam predlažem zapravo da to budu odgojno-obrazovne djelatnosti. Ne niti samo obrazovne nego odgojno obrazovne djelatnosti. Članak 5. Prva rečenica je meni nerazumljiva. «Javne potrebe u sustavu osnovnog i srednjeg obrazovanja propisane su i zajamčene aktivnosti, poslovi i djelatnosti materijalni i ljudski resursi u svezi s ostvarivanjem ciljeva obrazovnog procesa.» Ja ne znam šta je autor htio kazati i ljude koje sam konzultirao također mi nisu znali reći smisao. Potom imate kontradikciju između druge rečenice 1. stavka i cijelog 2. stavka. Potom članak 6. govori o tome da nastave i druge oblike obrazovnog rada školske ustanove se izvodi na hrvatskom jeziku i latiničnom pismu. Kako ćemo izvoditi nastavu francuskog, engleskog, njemačkog jezika u visokim razredima, višim razredima srednje škole. Ja sam to slušao na francuskom. Ja sam francuski slušao na francuskom, nisam slušao na hrvatskom. A da bi to bilo moguće potrebno je pribaviti odobrenje ministra, oprostite ministarstva u ovom slučaju. Članak 9. stavak 1. osnivanje školskih ustanova utvrđuje se i planira mrežom školskih ustanova. Stavak 2. Mreža iz stavka 1. ovog člana je skup postojećih programa i školskih ustanova.
Poštovani zastupniče, ovo svjetlo je već davno počelo treptati, pa je isteklo vrijeme za raspravu.
Još dakle samo dvije rečenice ako mogu. Dakle, riječ je o tome da je po ovoj formulacija zakona razvoj školskih programa i ustanova nemoguć jer se mreža sastoji od postojećih programa itd. I konačno, imate cijeli niz recentralizacije uloge ministra koja kulminira u tome da ministar, imate članak 31. da ministar propisuje izvođenje i programe za … [[Govornik isključen, ne čuje se.]]
Evo sad je minuta čak viška protekla. To je mislim sasvim dovoljno. Hvala vam lijepa. Slijedeća rasprava pojedinačna je treća od dvanaest ukupno prijavljenih pojedinačnih rasprava i to je rasprava za koju pozivam uvaženog zastupnika Marija Habeka. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Evo iz predloženog zakona vidljivo je da Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, te ministar nemaju viziju razvoja osnovnoškolskog i srednjoškolskog sustava u Hrvatskoj ni kratkoročno, a ni dugoročno. Opet se čini kako nas Europa tjera na donošenje novih zakona, a ovo je jedna od temeljnih odrednica razvoja hrvatskog društva u slijedećih desetak, pa i više godina. Iz ovog se prijedloga ne vidi neka posebna razvojna koncepcija. Postavlja se pitanje znači li to da je ovakav obrazovni sustav kojega u Hrvatskoj imamo već dugi niz godina za ovo ministarstvo i ministra najbolje za hrvatsko društvo, da je jedno od najboljih u Europi i u svijetu i da na njemu i dalje treba ustrajati. Postavljam to pitanje jer ministar je nedavno sasuo drvlje i kamenje upravo na jedno od ključnih komponenti obrazovnog sustava, odnosno na naše učitelje i nastavnike da su nekompetentni i da je zbog njih propala njegova neslavna i na brzinu organizirana državna matura. Bilo bi dobro to je bilo najviše tijelo dobilo od ministra i njegovog stručnog tima konačno neku viziju kako hrvatski obrazovni sustav treba izgledati i kako će nam upravo taj obrazovni sustav osigurati mjesto na budućoj karti Europe kao zemlje sa sposobnim obrazovnim i dobro plaćenim stanovništvom. Stoga mi se čini da je ovaj prijedlog zakona samo pokušaj nabrajanja onoga do čega je u hrvatskom školstvu došlo tijekom vremena zahvaljujući upravo učiteljima, nastavnicima i ravnateljima, te njihovom uključivanju u suvremene, svjetske, obrazovne trendove. Ali nije ni čudno da ovo ministarstvo nema strateški plan razvoja i modernizacije obrazovnog sustava što se moglo vidjeti iz pedagoških standarda oko kojih smo vodili žustru raspravu ovdje u sabornici. To pokazuje velik broj amandmana koji su podneseni na spomenute standarde, ali na žalost većina ih nije ni prihvaćena. Da ministarstvo nema ni jasnu viziju razvoja školstva svjedoči i članak 4. koji kaže da je osnovnoškolsko obrazovanje obvezno i besplatno. Da li to znači da je ministar odustao od projekta obvezne srednje škole s kojom je u predizborno vrijeme šetao kao reklamni pano na Trgu bana Jelačića. Ili je to ipak bila samo predizborna igra za naivne građane ili ćemo možda uskoro opet na klupe dobiti izmjene i dopune ovog istog zakona. Također bih upozorio na članak 12. koji je bespotrebno nejasan i zbunjujući kada govori da trajanje školovanja u gimnazijama traje najmanje četiri godine. Da li to znači da je ministar predvidio da gimnazija može trajati i šest godina? Ukoliko to nije dio neke ministrove vizije predlažem da se riječ “najmanje“ briše iz članka ovog zakona. Još bih samo kratko upitao podnositelja zašto ne sluša glas onih s kojima radi ili ovaj ministar jedino sluša glas ulice. Dakle, koliko je meni poznato, a poznato je sigurno i ministru, učitelji i nastavnici nedavno su potpisivali peticiju protiv ovakvog načina licenciranja učitelja i nastavnika. To znači da će jedino oni od svih koji se financiraju iz državnog proračuna morati konstantno polagati nekakve ispite koje će propisati naravno ministar. Ne znam čemu onda obveza stalnog stručnog usavršavanja, pohađanja seminara, izdavanja potvrda od strane ministarstva koje organizira, ali svejedno mora i putem ispita provjeravati svoje učitelje i nastavnike. Da li to uostalom znači da će i liječnici i medicinske sestre, pravnici u ministarstvima i lokalnoj upravi morati svakih pet godina polagati državne ispite ili su oni izuzeti od te diskriminirajuće obveze. Umjesto da ljudima olakšamo posao i potičemo ih u radu mi im otežavamo i postavljamo dodatne uvjete i pravila i slično. Umjesto da više kontroliramo visoke institucije mi kontroliramo ljude koji rade svoj posao savjesno iz dana u dan i to za niske plaće. Mišljenja sam da bi novi zakoni posebno ovi koji nas vode u Europu trebali ići u korak s vremenom, promjenama tehnologije, trendova, te da bi trebao imati bolju strukturu, plan za primjenu u budućnosti, a ne da ga trebamo svako toliko mijenjati izmjenama i dopunama. I na kraju bih podržao neprihvaćanje ovog prijedloga zakona jer je loš, neustavan i bez vizije, te se nadam da će možda ove teme o kojima raspravljamo danas u Saboru jednom postati i bitne našem ministru Primorcu, te da će se i on pojaviti pred nama, jer do sada ga nismo vidjeli. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka netočnoga navoda. Uvažena zastupnica Ivanka Roksandić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo, ja ću ispraviti jedan netočan navod mladog kolege koji vjerujem da zbog toga što nije sjedio u prošlom sazivu ovog Sabora, ali u pripremi je mogao iščitati čitav niz dokumenata. Rekao je “ministarstvo nema viziju razvoja sustava odgoja i obrazovanja“. Kolega, postoji jedan dokument koji se zove Plan razvoja sustava odgoja i obrazovanja 2005. do 2010. koji je usvojen u kojem su točno naznačene mjere, ciljevi i rokovi za te pojedine mjere. Dakle, to je temeljni dokument na kojem se gradi sustav obrazovanja. Uvažavam vi ste novi zastupnik u ovom mandatu Sabora i niste bili u prošlom mandatu, ali to postoji na svim na svim internet stranicama, neću nabrajati da ne oduzimam vrijeme i drugo, postoji već ovdje spomenuti nacionalni program mjera za uvođenje obaveznog srednjoškolskog obrazovanja koje je isto tako temeljni dokument, danas je i državni tajnik rekao iz kojeg proizlaze i ove nekakve zakonske odrednice u ovom predloženom zakonu.
Hvala vam lijepa. Prije drugog ispravka navoda imamo povredu Poslovnika koju je prijavila uvažena zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, članak 214. alineja 5. Dakle, kolegica Roksandić, govoriti ću o ispravci navoda, kolegu je oslovila mladi kolega. To smo nekoliko puta čuli. Jučer smo imali Antidiskriminacijski zakon koji zabranjuje vrijeđanje i etiketiranje ljudi i temeljem dobi. To se ovdje u ovom Saboru nekoliko puta ponovilo, posebno kad govore zastupnici mlađe životne dobi ili mlađi zastupnici. Kako bi bilo da mi mlađi svima ovima govorimo stariji kolega ili stara kolegice ili stari kolega. Stoga vas molim, evo ja se ispričavam zbog ove intervencije, znam da kolegica nije mislila … /Govornica je isključena./ …
Hvala. I još jedna povreda Poslovnika.
… /Govornica je naknadno uključena./ … da ovaj moj izričaj mladi kolega, mislila sam mladi po stažu u Hrvatskom saboru, dakle kolegice samo ste u izreci na kraju rekli, pretpostavljam da nisam mislila loše. Zaista nisam mislila loše i ako ćemo ovako ispravljati i dizati povredu Poslovnika za ovakve riječi, onda još malo pa se nećemo moći ni oslovljavati u Hrvatskom saboru.
Hvala lijepa. I još jedna povreda Poslovnika, Arsen Bauk.
Isti stavak koji je kolegica Lugarić spomenula, 214. alineja 5., sada je ponovo bilo omalovažavanje i po stažu, a što se tiče po godinama, obzirom da je Mario nešto stariji od mene, mene slobodno i dalje možete oslovljavati mladi kolega, ja se neću ljutiti.
Hvala lijepa. Ja bih ipak zaključio da nije bilo omalovažavanja u izričaju koji je iznesen niti namjere, a zakon o diskriminaciji još nije stupio na snagu, jel' tako? Dobro. Hvala lijepa. Nastaviti ćemo sa još drugim ispravkom netočnoga navoda, uvažena zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi zastupnik gospodin Habek je izjavio, citiram "ministar nema viziju razvoja obrazovanja" i drugi netočan navod da nas Europa tjera na donošenje novih zakona. Kolegica Ivanka je ispravila ovaj navod da nema viziju, a da je ovo netočan navod da nas Europa tjera na donošenje novih zakona, činjenica je da je onda Vlada mogla donijeti izmjene i dopune postojećih zakona, pa nema veze što je temeljni zakon iz osnovnoga školstva iz '90. godine imao 7 izmjena i dopuna, a srednjega školstva iz 2002. godine 6 izmjena i dopuna, bilo bi samo još jedna izmjena i dopuna. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Idemo sa sljedećom raspravom. To je rasprava uvažene zastupnice Željane Kalaš. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, predstavnici predlagača, uvažene kolegice i kolege. Jedna mudra kaže da čovjek ne može ostaviti bolje nasljedstvo čovječanstvu od dobre obrazovane obitelji. Danas su neki zastupnici s jedne strane govorili o mašti i granicama tumačenja, dok su drugi s druge strane iščitavali i pronalazili u ovom zakonu, odnosno prijedlogu zakona novine koje ovaj prijedlog ima u svojim odredbama. Osobno smatram da smo danas u prilici i u okviru prijedloga ovog obrazovnog zakona napraviti iskorak jednako kao što su iskoraci u sustavu obrazovanja i odgoja u prethodnom mandatu Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa bili besplatni udžbenici, besplatni međumjesni prijevoz, smještaj i prehrana u domovima iz decentraliziranih sredstava i niz drugih mjera koje radi vremena neću danas više spominjati, a Zakon o osnovnom školstvu u Republici Hrvatskoj donesen je još 1990. godine i bio višestruko mijenjan. Onaj o srednjem školstvu, čini mi se '92. godine, također bio višestruko mijenjan. Pod brojnim izmjenama i dopunama u provedbu odredbi i tih zakona danas pokazale su se određene nedorečenosti koje onemogućuju učinkovito funkcioniranje obrazovnog sustava. I upravo na tragu svih aktivnosti koje ministarstvo još od prethodnog mandata provodi stvarajući društvo znanja, pred nama je danas Prijedlog zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. Zakon navodi da se obrazovanjem u osnovnoj školi stječu temeljne opće obrazovne kompetencije, a u srednjoj školi temeljne opće obrazovne i naravno zavisno o vrsti škola, stručne kompetencije. Ovim će se zakonom djelatnost osnovnog i srednjeg obrazovanja regulirati kao jedinstven sustav odgoja i obrazovanja. A nama će rješenja zasigurno osigurati približavanje hrvatskog sustava srednjeg i osnovnog obrazovanja odgovarajućim sustavima država članica Europske unije. U strateškom razvojnom dokumentu, a danas smo govorili o strategijama, plan razvoja sustava odgoja i obrazovanja i to za razdoblje od 2005. do 2010. u približavanju hrvatskog sustava odgoja i obrazovanja odgovarajućim sustavima država članica Europske unije usklađivanje djelatnosti osnovnog i srednjeg obrazovanja kao dijelova jedinstvenog sustava odgoja i obrazovanja kao i donošenje nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznoga srednjoškolskog obrazovanja koje je donesen prošle godine, nalažu potrebu redefiniranja postojeće zakonske regulative. Odnosno, ciljeve odgoja i obrazovanja potrebno je uskladiti s novim zahtjevima suvremenog osnovnog i srednjeg odgoja i obrazovanja. S obzirom na ovu obvezu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa onim u državama članicama Europske unije, pred ulaskom u tu asocijaciju, posebično proizlazi i novina reguliranja obrazovanja učenika, odnosno djece državljana članica Europske unije, te djece azilanata i ostalih osoba sukladno Zakonu o azilu. Nadalje, propisuje se da djeca državljana država članica Europske unije imaju pravo na osnovno i srednje obrazovanje kao i hrvatski državljani te se upisuju u školske ustanove u Republici Hrvatskoj pod istim uvjetima kao i hrvatski državljani. Naravno, propisuje se i odgođenost stupanja na snagu odredbi članaka kojima se djelatnost osnovnog i srednjeg obrazovanja usklađuje s pravnom stečevinom EU-a do dana stupanja Republike Hrvatske u punopravno članstvo. Još jedan od iskoraka ovog zakona je i planiranje mreže školskih ustanova i programa radi osiguranja dostupnosti i racionalnosti ostvarivanja odgojno-obrazovnog procesa. Ipak, danas bih u okviru rasprave ovog prijedloga zakona htjela govoriti o onome što po mom mišljenju može biti jedan od argumenata za sintagmu društvo znanja, a to je sustav vanjskog vrednovanja i samovrednovanja. Do sada je on bio reguliran isključivo Zakonom o srednjem školstvu te ga je potrebno utvrditi i za djelatnost osnovnog školstva kako bi se pratila kvaliteta odgojno-obrazovnog sustava. Rad u školskoj ustanovi temelji se, dakle na vrednovanju svih sastavnica obrazovnog i školskog rada i samovrednovanju neposrednih i posrednih nositelja obrazovne djelatnosti u školi radi postizanja najkvalitetnijeg pedagoškog i obrazovnog standarda. Želim naglasiti, a ja vjerujem da to nije samo moje subjektivno mišljenje, da akteri i provoditelji odgojno obrazovnih procesa u društvu znanja ne mogu biti oni zaposlenici, predstavnici struke koji svojim sposobnostima i vještinama ne mogu odgovoriti traženjima suvremenog osnovnog i srednjeg odgojnog obrazovanja. Što se odnosi dakle na sustavnost poučavanja, na odgoj i obrazovanje u skladu s općim kulturnim i civilizacijskim vrijednostima. Na zahtjev osposobljavanja učenika za život i rad u promjenjivom društvenom kulturnom kontekstu prema zahtjevima demokratskih vrijednosti, tržišnog gospodarstva, suvremenih informacijskih komunikacijskih tehnologija i znanstvenih spoznaja dostignuća kako to navodi zakon. Postojeća rješenja stručno osposobljavanje i usavršavanje učitelja, nastavnika, stručnih suradnika i ravnatelja naravno danas ipak to možemo reći još uvijek ne zadovoljavaju osiguranje kvalitetnog odgojno obrazovanog rada u školskim ustanovama, a također nedostaje i sustav licenciranja. Stoga apsolutno podržavam uvođenje sustava licenciranja, jer zakon kaže da je licencija za rad u školskoj ustanovi javna isprava kojom se dokazuju potrebne razine općih i stručnih kompetencija učitelja, nastavnika, stručnih suradnika i ravnatelja. Prvom licencijom za rad učitelja, nastavnika i stručnih suradnika smatra se isprava o položenom stručnom ispitu. Učitelji, nastavnici, stručni suradnici i ravnatelji škole imaju pravo i dužnost naravno licence obnavljati svakih pet godina. Mislim da je to također jedna stavka za podržati. Novi sustav visokog obrazovanja koji je usklađen s odredbama Bolonjske deklaracije zahtjeva nužno usklađivanje postojećih odredaba o potrebnoj razini obrazovanja radnika u sustavu osnovnog i srednjeg odgoja i obrazovanja. Učitelji, nastavnici, stručni suradnici i ravnatelji školske ustanove imaju pravo i obvezu stalno se stručno osposobljavati i usavršavati kroz programe koje je odobrilo ministarstvo. Danas smo već čuli da je zapravo dvojbeno što je to i na koji način se provodi stručno osposobljavanje i usavršavanje pa se pod stalnim stručnim osposobljavanjem u zakonu navodi pojedinačno i organizirano usavršavanje u struci, permanentno osposobljavanje u području pedagogije, didaktike, obrazovne psihologije, metodike, informacijsko-komunikacijskih tehnologija, savjetodavnog rada, upravljanja, obrazovnih politika i ostalih područja naravno relevantnih za učinkovito visoko kvalitetno obavljanje obrazovne djelatnosti u školskim ustanovama. Programe ovog osposobljavanja stručne svrhe provode stručne ustanove koje su nadležne za odgoj i obrazovanje, a zakon kaže da ih mogu provoditi visoka učilišta ili druge ustanove u sustavu obrazovanja te naravno navodi i što bi sam program stručnog osposobljavanja i usavršavanja trebao sadržavati. Složiti ćete se sa mnom da je stručno osposobljavanje i usavršavanje pretpostavka za napredovanje učitelja, nastavnika, stručnih suradnika i ravnatelja. Inovativnost u ovom zakonu je i to da od njegovog stupanja na snagu učitelji i nastavnici i stručni suradnici i ravnatelji mogu napredovati u struci, odnosno u zanimanju u pet razina za razliku od dosadašnje prakse i stjecati odgovarajuća znanja. Ja vjerujem da će i postizanje većeg stupnja znanja rezultirati i većom nagradom za njihov rad. Tako bi nastavnik s najvišim statusom vjerojatno išao u mirovinu sa dva i pol puta većom plaćom od nastavnika početnika. S obzirom da smo danas često spominjali struku je bih htjela još pred sam kraj svoga izlaganja reći i nešto o specifičnostima radnog odnosa ravnatelja, jer se konačno događa da ga imenuje školski odbor uz prethodnu suglasnost ministra, a na pet godina za razliku od do sada što je bilo četiri godine. Do sada je u osnovnim školama bilo moguće da je ravnatelji mogu biti i učitelji sa visokom školskom spremom. Za novi zakon se predviđa da je potrebna razina obrazovanja za radna mjesta ravnatelja, sveučilište i diplomski studij. Također ravnatelji moraju imati licencu. I još jedna klauzula koja kaže da je ako je ravnatelj osoba zaposlena u školskoj ustanovi, ugovor o radu može mu mirovati za vrijeme trajanja ravnateljskog mandata, a nadalje dva mandata uzastopce. Jednako tako u pogledu struke ponovno je i jedna klauzula koja kaže da je školski odbor, odbor od devet članova. Naravno radi se o dva člana iz reda učitelja, nastavnika i stručnih suradnika i jednog člana iz reda roditelja. Ali novine su i to da dva člana iz prijedloga ureda državne uprave moraju imati završen najmanje preddiplomski sveučilišni studij nastavničkog smjera ili stručni studij nastavničkog smjera na kojem se stječe najmanje 180 ECTS bodova. Tri člana samostalno koji moraju imati završen najmanje preddiplomski sveučilišni studij ili stručni studij također koji imenuje osnivač, predstavnik osnivača. I na samom kraju podržati ću ovaj zakon i očekujem nove zakone koji će u jednako takvoj mjeri za mene, a možda se zbilja radi samo o mojoj mašti ili samo prepoznavanju novina to će odlučiti jedna ili druga strana možda i glasovanjem, ja ću podržati dakle zakone koje će predložiti ovo ministarstvo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zahvaljujem poštovanoj zastupnici Kalaš. Sada ćemo čuti još dvije replike na ovo izlaganje. Najprije uvaženi zastupnik Gvozden Flego.
Uvažena zastupnice Kalaš ne bih se inače javljao za repliku, ali ste čini mi se iznijeli jednu opasnu tezu i to najvjerojatnije citatom iz ovog plana razvoja iz 2005. godine koje se ako se dobro sjećam, datuma više nitko ne pridržava, ali o tome možemo još razgovarati. Riječ je naime o tome da se približavamo europskom sustavu obrazovanja. Europski sustav obrazovanja postoji standardiziran samo u visokom obrazovanju. U osnovnom i srednjem obrazovanju od dakle iz 60-tih godina na dalje u europskim dokumentima ti sustavi obrazovanja ostaju od kopenhaaških kriterija na dalje ostaju u domeni nacionalnog zakonodavstva. Tako imate jedan sustav obrazovanja koji je još recimo … to je Austrija i Slovenija, onda drugi sustav obrazovanja koji je u Francuskoj posebno adaptiran pa treći sustav obrazovanja koji je u Skandinaviji pa četvrti sustav obrazovanja koji je negdje između talijanski pa španjolski itd. Dakle teško bi mi bilo govoriti o europskom sustavu obrazovanja i našem približavanju jer europski sustav obrazovanja u tom smislu ne postoji osim što postoji sustav gdje se preuzete obveze nužno poštuju, dakle to je sustav više odgovornosti nego obrazovanja.
Hvala lijepa. Druga replika je poštovanog zastupnika Arsena Bauka. Izvolite.
Zahvaljujem. Na početku svog izlaganja uvažena kolegica je izrazila nadu, želju ili pozvala na jedan iskorak što se tiče ovog zakona. Ministarstvo obrazovanja pod vodstvom ministra Primorca toliko je napravilo iskoraka u zadnje vrijeme da mi se čini da su ti iskoraci uvijek išli u jednome smjeru tako da smo se vratili u istu točku, odnosno vrtimo se u krug. A najbolji mi je iskorak bio ovaj zadnji kada su se evo čak i maturanti preko "fest booka" uspjeli organizirati. Tako da ja čekam kada će i ovaj iskorak na neki način dobiti svoju kontru u bliskoj budućnosti.
Hvala lijepa. Slijedeća za pojedinačnu raspravu je uvažena zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče. Pa evo, danas smo zaista široko otvorili raspravu započinjući na ovom matičnom Odboru za obrazovanje i dogovarajući se da ćemo one primjedbe koje smo uglavnom svi utvrdili na Odboru za obrazovanje i u pisanom obliku predati predlagatelju. Ja zašto ću podržati ovaj zakon rekla sam i ovdje ispravljajući neke navode i sudjelujući na taj način u raspravi. Prije svega zbog toga što se čitavim nizom promjena u školstvu od predškolskog, osnovnoškolskog do srednjoškolskog obrazovanja započelo u prethodnom mandatu a nastavlja se i u ovom mandatu i što donošenje ovog zakona, prije svega ovih zakona, reći ću u množini jer govorim o prijašnja ova dva zakona, mijenjali su se nekoliko puta a u praksi možemo reći da se često puta nisu mogli dobro ni primijeniti. Kako se mijenjalo, reformiralo obrazovanje tako su se i postojeći zakoni mijenjali i nadopunjavali. Novim prijedlogom definirana je obrazovna djelatnost ali su djelatnost osnovnog i srednjeg školstva definirane i kao javne službe u točno određenim poslovima. U ciljevima i načelima obrazovanja u članku 4. stavku 2. točke 8. navodi se da se obrazovanje u školskoj ustanovi temelji na decentralizaciji u smislu povećanja ovlaštenja i odgovornosti na lokalnoj i područnoj razini što naročito treba pozdraviti jer bih rekla da ovdje su jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave kad je riječ i o osnovnom i o srednjem školstvu stavljene u jedan taj suradnički odnos sa školama i ministarstvom. Navela sam da sam uputila nekoliko primjedbi pa ću pokušati neke od njih sada istaknuti ali zbog toga što želim skratiti raspravu ne sve, zato sam zaista našim državnim tajnicima i dala to u pisanom obliku. Članak 15. je definirao prije svega mrežu škola koju naročito pozdravljam što se posvetilo posebnu pozornost mreži škola. Međutim, ono nije po meni točno definiralo upisno područje. Tko će definirati u jedinici lokalne samouprave, koje tijelo u upisno područje? To je vrlo problematično u praksi reći ću vam i vrlo osjetljivo pitanje barem do sada bilo jer se do sada nije pristupilo izradi mreže škole, nove mreže škola. Ja ne znam nijednu ni regionalnu jedinicu ni jedinicu lokalne samouprave koja je napravila novu mrežu škola a sve zbog toga da se ne bi zamjerila nekome u općini, gradu. Ja ću vam navesti primjer iz moje sredine. Mi smo pred četiri godine jedva, ja kažem jedva ukinuli gimnazijski odjel u srednjoj školi Topusko koja je škola i strukovna i gimnazijska, dakle mješovita škola srednja a tamo je slovom i brojkom od 1. do 4. razreda gimnazije polazilo 35 ili 36 učenika, dakle desetak učenika. Škola se nalazi na području posebne državne skrbi ali deset kilometara udaljeno od Topuskog je Glina koja zaista ima tradiciju gimnazijskog obrazovanja. I moram vam reći da je bilo vrlo teško odrediti se da se ukine u jednom malom mjestu koje nije imalo nikakve uvjete za izvođenje gimnazijskog obrazovanja ta škola. Zato molim da se točno definira koje tijelo u jedinici lokalne ili područne samouprave zavisi od osnivača definira i ovo upisno područje. Isto tako, želim ukazati na nečemu što je isto dobro i novina u ovom prijedlogu zakona a to je članak 37. koji definira, nitko danas nije spomenuo, ali vrlo značajnu ulogu u školu a to je organizacija izleta, ekskurzija i drugih aktivnosti. Do sada smo to rješavali naputcima ministarstva, nekim aktima koji su dolazili prema situaciji u kojoj se škola našla. Sada je ovo definirano točno člankom zakona i točno se zna što u organizaciji jednog izleta, ekskurzije ili ostale aktivnosti koje provodi škola, odlazak u kazalište i slično mora taj program zadovoljavati. Pa ne možete onda voditi djecu na izlet na more da bi vidjeli samo more bez ikakvog cilja i aktivnosti. Točno je propisano što znači. Još nešto što pozdravljam. Pozdravljam u četvrtom poglavlja koje je posvećeno organizaciji rada škole. Prvi puta i to opetujem da u članku 49. stavku 3. da se definira sudjelovanje lokalne zajednice u planu i organiziranju aktivnosti za vrijeme učeničkih odmora. Čini mi se da je u svom izlaganju kolega Klemenić u ime kluba HSS-a pocrtao tu važnost i rekao da je ovo do sada bilo prepušteno kolegice i kolege zaista opet lokalnoj zajednici. Ja dolazim iz grada Siska koji već godinama ja od kad pamtim petnaestak godina unazad dobro organizira kroz zajednicu športskih udruga i klubova, kroz zajednicu tehničke kulture, kroz svoj upravni odjel za društvene djelatnosti upravo ove aktivnosti u vrijeme školskih praznika, proljetnih praznika, blagdana. Mi imamo jedan moto koji kažemo otvorena vrata škola, športskih dvorana, bazena za sve učenike. Ali zaista organiziramo kroz evo javne potrebe u školstvu lokalne zajednice. Bilo je prepušteno do sada hoće li netko ili neće. Mislim da ovim člankom zakona ovo se definira i da zaista se pozivaju, dobro se pozivaju ono što je kolega Klemenić rekao u svojoj raspravi da se na neki način obvezuju jedinice lokalne samouprave i područne samouprave na suradnju škole i na organizaciju slobodnog vremena učenika. Još nešto što je više se ne mogu sjetiti tko istaknuo a malo smo govorili, to je članak 59. Pozdravljam zabranu promidžbe i prodaje u školskim ustanovama jer kad uđete u neku školu, govorim iz prakse, ulazite u školu i dočeka vas trgovina u kojoj se predaje, neću banalizirati, ali gotovo svi proizvodi koji nemaju veze s odgojno-obrazovnim procesom. Dakle, od posteljine do ne znam čega. Do sada smo morali u lokalnoj jedinici upravni odjeli oni koji su nadležni za školstvo a i samo ministarstvo moralo je gotovo svake godine pisati naputak u kojem se zabranjivala takva promidžba, ali to je opet zavisilo i ovisilo o naputku, o pojedinačnim slučajevima kad se ravnatelj ili netko od škole obratio upravnom odjelu nadležnom za školstvu ili ministarstvu što ako netko traži da se u prostorima škole prodaje ne znam što. Ja ću ovdje još nešto reći. Možda je vezano kolege iz ministarstva uz odgoj i obrazovanje sigurno je vezano, a to je ono što je netko ovdje samo spomenuo. To je prodaja udžbenika, prodaja razno raznih nastavnih pomagala isto tako u školama i moram vam reći ulazak u razrede gdje je prepušteno ravnatelju sada hoće li odlučiti, pustiti neku trgovačku kuću da radi tu prodaju u razredima ili ne. Ja mislim da bi i to trebalo nekako isto tako ograničiti. I na kraju, vidim da mi vrijeme ističe, ali ne mogu zaista ne spomenuti osim toga i posebno što pozdravljam, ali zaista posebno pozdravljam donošenje, isticanje prava, ali i obveza učenika u članku 61., a isto tako prava, ali i obveza roditelja u ovom zakonu. Do sada smo samo u nekoliko rečenica imali riječ o pravima učenika i roditelja, ali ništa o obvezama učenika i roditelja. Mislim da sam neke primjedbe na tragu ovoga i dala vama u pisanom obliku, pa molim da se uvaže i te primjedbe koliko se može, jer ovo je prvo čitanje. Moram na kraju još nešto reći. Složit ću se s kolegama koji su ovdje govorili o ovom području upravljanja škole. Pozdravljam i kao dugogodišnji ravnatelj u sustavu srednjeg obrazovanja zaista ovu skrb ministarstva i ovog zakona koji iskazuje prema ravnatelju nov način biranja ravnatelja i na neki način pružanja sigurnosti ljudima da se odluče biti ravnatelji, pa evo i u jednom ili dva mandata da imaju nekakvu sigurnost povratka na svoje radno mjesto. Ali kad je riječ o školskom odboru složila bih se s nekim kolegama da ovdje moramo biti zaista vrlo oprezni kod ovoga imenovanja članova školskog odbora i kod toga tko imenuje i koje tijelo imenuje članove školskog odbora. I na kraju, uvažavajući da će se sve ove primjedbe koje su u prvom čitanju, one koje se zaista mogu i koje su opravdane uvažiti. Mislim da smo evo na tragu još jednog dobrog zakona koji će kolege vjerujem doživjeti promjene, jer zakon i postoji da se mijenja, a da svaka situacija iz prakse i svakodnevnog života mora i mijenjati zakone.
Hvala. Gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Dozvolite mi u pojedinačnoj raspravi još samo nekoliko primjedbi na pojedine članke, jer zaista uz sve ono što su kolegice i kolege rekli ostalo je još primjedbi koje još naprosto nitko nije spomenuo, a zakon je kao što smo jutros otprilike utvrdili u odboru takav da gotovo svaki članak treba nekakvu vrstu popravka. Kad govorimo o onim ciljevima, mislim da bi bilo dobro unutra staviti, ali ne samo staviti kao termine, nego onda i u nacionalnom curriculumu implementirati vrijednosti multikulturalnosti, odnosno interkulturalnosti jer s jedne strane uz njegovanje nacionalnog identiteta ovo su vrijednosti koje ćemo naprosto morati usvojiti ako ćemo, a hoćemo postati članovi jedne veće društvene, pa i državne zajednice. Članak 56. u jednoj rečenici govori … [[Govornica se ne razumije.]] kažu u školi se upotrebljavaju udžbenici koje je odobrilo ministarstvo prema posebnom zakonu. Ja bih voljela da se taj, odredba tog članka promijeni i kaže i da govori ukoliko učitelj koristi udžbenik on mora biti onaj koji je odobrilo ministarstvo. Naime, poplavu imamo udžbenika za razne predmete. Imate udžbenik za tjelesni za prvi razred osnovne škole. Za glazbeni za prvi razred osnovne škole gdje djeca ne da ne znaju čitati note, nego ne znaju ni čitati. Prema tome, mislim da bi bilo dobro s jedne strane ograničiti tu hiperprodukciju, naprosto ne poticati da nastavnici, roditelji i djeca moraju kupovati takve udžbenike, no međutim s druge strane jačamo i autonomiju prvenstveno stručnu učitelja u razredu. Postoje određene pedagoške ili metodičke, didaktičke koncepcije, zakonu jamčimo autonomiju učitelja u tom izboru koji naprosto govore da se s udžbenicima ne radi, da je udžbenik produkt zajedničkog godišnjeg rada učitelja s djecom, stoga mislim da bi na neki način to trebalo promijeniti u članku 56. U članku 59. zabrani promidžbe mislim da bi trebali razmisliti o terminu. Vi kažete da je zabranjena promidžba koja nije u skladu s ciljevima i sadržajima obrazovanja. Pod ciljeve i sadržaje obrazovanja može spasti sve i sva. Sve one korupcije koje su išle oko nabavke školskih udžbenika po školama, prodavanja ravnala, mementa, šta ti ja znam čega sve ne, spada u ciljeve odgoja i obrazovanja, no međutim mislim da je to potpuno nedopustiva promidžba. One razne enciklopedije, rječnici i ovakve stvari, ja bih to naprosto pojednostavila i zabranila promidžbu u školama. Točka. Naprosto svega, jer ako s jedne strane se borimo protiv toga da imamo s ove strane, od strane nakladnika različite pokušaje da dobiju povoljniji položaj na tržištu u odnosu na neke druge onda naprosto mislim da trebamo zabraniti, ali apsolutno svaku promidžbu. Onda naprosto ove četiri točke se mogu svesti u jednu i reći zabranjuje se promidžba i gotovo. Imam jedno pitanje vezano uz članak 105. koji govori o kompetencijama učitelja, odnosno njihovim potrebnim stručnim kvalifikacijama da rade u školi, postavljam pitanje što je sa postojećom odredbom da učitelji razredne nastave s pojačanim nastavnim predmetom predaju u osnovnoj školi, to je postojalo u postojećem zakonu, sada toga nema. Ponavljam, jako puno nastave u našim školama je nestručno zastupljena nastava i ovi ljudi sad u zadnjih pet ili šest godina koliko izlaze sa fakulteta su se pokazali da su izuzetno dobro obrazovani, da barataju izvrsnim kompetencijama upravo za rad u osnovnoj školi. Po nekim procjenama čak i bolje od onih koji su izašli sa nastavničkih fakulteta, koji barataju matičnom znanošću, ali ne barataju sa dovoljno znanja i vještina iz pedagoško-psihološke grupe predmeta. Prema tome, ja čak mislim da bi zapravo ovaj dio nastavničkih fakulteta trebalo podebljati sa ovim sadržajima, ali to je mislim priča za jednu drugu diskusiju. U članku 110. veže se priča, govorimo da je potrebno da ljudi koji nemaju pedagoško-psihološku izobrazbu moraju završiti u dopunskom nekakvom obliku i da to moraju biti najmanje 60 ECTS bodova. Ja kažem ono što smo govorili danas i na odboru, ljudi koji završe nastavničke fakultete nemaju 60 ECTS bodova iz pedagoško-psihološke izobrazbe. Ljudi koji su završili za profesore hrvatskog jezika, sociologije pa rade u školi u najboljem slučaju imaju jedan kolegij opće didaktike, jedan kolegij metodike, jedan pedagogije i to je to i u vrlo maloj satnici i u vrlo niskom statusu unutar cijelog svog programa studiranja. I kad sam govorila u ime kluba da je bilo potrebo osmisliti cjeloviti zakon koji bi na neki način regulirao odnose između svih stupnjeva obrazovanja onda sam na neki način mislila da mi moramo na neki način uspostaviti funkcionalnu vezu između novog sustava bolonjskog studiranja i diplomskog obrazovanja svih onih koji rade u školi sa potrebnim kompetencijama. Mi smo imali jedinstvenu prigodu oko bolonjskog procesa reći o.k. ako ste završili prvi modul diplomskog studija bilo matične znanosti, bilo ove pedagoške grupe predmeta ukoliko želite raditi u školi onda trebate u ovom prvom slučaju u diplomskom završiti diplomski studij za rad u školi odnosno ako mislite predavati predmet u diplomskom studiju predmet. I zato govorim da nam je zaista potreban jedan cjeloviti Zakon o školstvu koji ne samo da bi regulirao obrazovnu infrastrukturu nego i već sve međusobne odnose na svim razinama obrazovanja. U članku 117. definirano je da licenciju kvalificiranja nastavnika koje je potpuno u redu ali mislim da mora biti detaljnije razrađeno u zakonu. Da licencije izdaje Centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja. Centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja po Zakonu o Centru za vanjsko vrednovanje obrazovanja, po onome zašto su ljudi tamo zaposleni ne može biti institucija koja će davati licencije za nastavnike. To treba biti ili Agencija za odgoj i obrazovanje jer se tamo u njezinoj organizaciji provodi stručno usavršavanje nastavnika ili to treba biti Agencija za cjeloživotno obrazovanje koja onda na neki način pokriva taj dio. Možda sam sklonija varijanti Agencije za odgoj i obrazovanje ali nažalost to je odluka nekih drugih i ponovo ponavljam ja zaista osjećam da je nama potreban krovni zakon koji bi regulirao cijelu tu obrazovnu infrastrukturu. Sjetit ćemo se sutra nekakve druge, treće, pete i sedamnaeste agencije a da zapravo ne znamo uopće tko šta radi i po 100 zakona tražiti gdje se što nalazi? U članku 141. ima jedan zanimljivi detalj koji još nitko nije spomenuo koji govori o tome odakle se financira javne potrebe u djelatnosti odgoja i obrazovanja. Dakle javne potrebe. I između ostalog jedna alineja kaže da se te javne potrebe financiraju uplatama roditelja za posebne usluge aktivnosti škole. Ja mogu iz školskog iskustva pretpostaviti što bi to moglo biti. To je ono idemo u školu u prirodi pa dajte participaciju od toliko kuna. Ili idemo na izlet ili u kazalište pa dajte novce. Ali mislim da moramo jamčiti da u tom smislu ostvarivanja obveznog školskog «curriculuma» jer onda to mora ući u školski «curriculum» ne smije biti napravljena na taj način da roditelji moraju nešto dodatno plaćati. Ni u osnovnom školstvu koje je obvezno i besplatno i po ovom zakonu ni u srednjem koje po vama nije ni obvezno ni besplatno ali mislim da na ovaj način ne smijemo voditi obvezu da roditelji moraju plaćati nekakve dodatne stvari. I ovako nam je situacija u školama prilično, biram termin, osjetljiva što se tiče same opreme pa su vrlo česte stvari da roditelji financiraju fotokopiranje nastavnih listića, kupovanje ispitnih zadataka i 100 drugih čudesa koje bi trebale biti zapravo potpuno normalne za jedan rad u školi ali vrlo je opasno da stavimo da javne potrebe u školstvu financiraju roditelji uplaćivanjem direktno u školu. Roditelji to plaćaju kroz porez i to je obveza države odnosno u ovom decentraliziranom dijelu jedinica lokalne samouprave. Oko ovih pojedinih točki zaista vas molim da se uskladite s jedne strane sa standardima, sa drugim zakonima. Jezično lektorirate. Kolega Flego je čini mi se u svojoj desetminutnoj raspravi uspio doći do šestog ili sedmog članka. Zakon ima 130 i nešto i zaista bi svaki, zaslužuje potrebnu, potrebnu pažnju. Negdje razgovarajući sa predsjednicima Ministarstva da kažu dobro, radili smo. To je više ljudi radilo iz više različitih odjela i uprave jer smo, mi imamo posebne uprave. Imamo upravu u Ministarstvu za osnovno, posebno za srednje školstvo. Samo pokazuje koliko je zapravo na neki način neprirodno da se ovo nalazi u jednom zakonu. Rade ljudi u različitim sustavima, u različitim upravama, različito pišu i onda to naravno ispadne jedna prilično nekonzistentna mješavina. I oko onoga što je sada bilo u raspravi. Opet su kolege zastupnici iz HDZ-a mahom govorili o besplatnim udžbenicima, prijevozu, obveznoj srednjoj školi. Mislim ja bih kao netko tko je iz prosvjete, kojem je do tog obrazovanja stalo bila prva koja bi takve stvari podržala da pišu u zakonu. Ja bih voljela da piše u zakonu. No međutim što god vi govorili da se to radi to u zakonu ne piše. Ako se radi ne vidim razloga zašto ne bi pisalo u zakonu. Jer u suprotnom netko onda ima nekakve polutajne planove ili ne znam što jer očito iz nekog razloga se boji stvari kojima se ponosi i koje radi, napisati u zakonu. Naprosto ja ne znam čitati ničije misli ali znam čitati zakon i ako vam je zaista do toga stalo mislim da trebate staviti to sve skupa u zakon. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa nastavit ću tamo gdje je kolegica završila po pitanju obveznog školovanja. Doista zanimljivo, već sam to danas kazao i na, raspravu, u raspravi koju smo imali na odboru da se kolege i kolegice iz SDP-a brinu o provođenju točaka iz našeg koalicijskog sporazuma pa među ostalim i o obveznom srednješkolskom obrazovanju. Budite uvjereni da ono što smo mi obećali, što smo tamo napisali da će se sasvim sigurno realizirali. Odnosno nastojat ćemo da se realizira pa i uz vašu pomoć. Jer kad govorite o tome da srednja škola mora postati obvezna onda mora biti jasno da se mora promijeniti Ustav. Da bi to bila realnost dakle trebamo izmijeniti Ustav. I to je ono o čemu mi govorimo. Naravno da je naše opredjeljenje i da želimo da srednješkolsko obrazovanje bude obvezno i da ćemo napraviti sve da tako i bude. Kad govorite o besplatnim udžbenicima oni su danas već realnost. Oni su u proračunima. Prema tome oni su svakodnevno u upotrebi. To su konkretni udžbenici, nisu nikakva maštarija. To je konkretno. Danas u školama imate besplatne udžbenike koje financira Ministarstvo i to je odluka koja se donosi svake godine i u proračunu i svima je jasno da je riječ o konkretnom programu Ministarstva i o konkretnim odlukama. I treća stvar o kojoj ste rekli vezano za naša predizborna obećanja to je besplatan prijevoz. I njega imate isto u proračunu. Njega također imate u proračunu. I jasno vam je čak i iz ovog Zakona. U ovom Zakonu se na dva mjesta kao što ste dobro primijetili se pojavljuje financiranje besplatnog prijevoza. Jedan govori o tome da se državnim proračunom predviđaju sredstva. Drugi da jedinice područne samouprave financiraju besplatan prijevoz. Riječ je zapravo o sredstvima koja su decentralizirane funkcije. Riječ je o sredstvima koja se dobivaju iz državnog proračuna, koja se prebacuju na proračune županija i naravno da, da je to predviđeno i proračunima i državnim proračunom i proračunom jedinice područne samouprave. I ili jedinice lokalne samouprave koja je po zakonu stekla pravo dakle stekla pravo da bude osnivač školskih ustanova prije svega osnovnoškolskih. Mislimo na gradove koji su, koji imaju uvjete. Ali evo tu bih nastavio, mislim da rješenje koje je u zakonu na neki način bi trebalo poboljšati to sam danas rekao i na Odboru a tiče se osnivača i prenošenje osnivačkih prava sa Republike Hrvatske na jedinice lokalne samouprave odnosno na jedinice područne samouprave. Nije dobro postaviti mogućnost čini mi se da jedinice područne samouprave moraju dati suglasnost na to što će država prenijeti osnivačko pravo na jedinicu lokalne samouprave. Dakle na grad ili na općinu. Mislim da bi tu mogućnost jednostavno trebalo izbrisati jer Republika Hrvatska može i treba prenijeti osnivačka prava onim općinama i gradovima koje imaju dovoljno fiskalne sposobnosti, koji imaju dovoljno proračunskih sredstava da bi mogli organizacijski pratiti realizaciju svih programa unutar škola i da bi na neki način bili sposobni pratiti i raspored sredstava i mislim da u tom smislu nema razloga da jedinice područne samouprave budu te koje će davati suglasnost. Zašto to govorim? Zato što u praksi imamo situacije da iz politikanskih razloga jedinice područne samouprave ne dopuštaju da određena jedinica lokalne samouprave preuzme osnivačka prava na sebe i sama skrbi o, recimo osnovnoj školi koja je na njenom području. Pa tko će bolje skrbiti od njih samih za njihovu djecu? Riječ je djeci tih istih ljudi koji su i članovi poglavarstava i članovi te jedinice lokalne samouprave, oni su njima najbliži. I stoga doista ne vidim nikakav razlog, kažem ukoliko su oni sposobni, koliko oni imaju uvjete za takvo što ili reći ću konkretan primjer općine Konavle koja ja mislim već jedan takav zahtjev uputila prema ministarstvu, to je općina koja ima znatno veće proračunske prihode od mnogih gradova u našoj županiji. Ima veće prihode i od Ploča i od Metkovića, mislim čak i od Opuzena itd. Dakle, općina ako ima nekih stotinjak milijuna kuna godišnje prihoda, ne može se skrbiti o jednoj osnovnoj školi zato što im to ne dopušta županije iz politikanskih razloga. A ta ista županija ima prihode izvorne znatno manje nego što ima općina Konavle. Ta ista županija ima prihode dva puta manje nego općina Konavle, izvorne prihode jer ostali prihodi dolaze iz državnog proračuna. Je li. Zato mislim da ta nelogičnost bi trebala biti uklonjena, ja sam već apelirao na odboru, evo i sada molim da se promisli, da se doista to jednostavno izbaci iz zakona, da je potrebna suglasnost, a i mislim da nije potrebna ako Republika Hrvatska, odnosno ako država, ako ministarstvo procjeni da neka općina može zadovoljiti sve uvjete potrebne, onda bi pratila i da bi bila osnivač određene ustanove, školske ustanove da nema nikakvog razloga da neko niže tijelo daje suglasnost Republici Hrvatskoj za takvo što. Mislim da tu ta je nelogičnost i u tom smislu molim da se to ispravi. Mislim da je zakon apsolutno kompleksan, da je dobar, da je na odličnom tragu. Ovo je živa materija koja se mijenja iz dana u dan, svi oni koji su u školstvu, koji se bave odgojem i obrazovanjem itekako znaju koliko se iz dana u dan mijenjaju pristupi u pojedinim predmetima i u cijelom sustavu obrazovanju od uvođenja novih tehnologija, od približavanja Europskoj uniji, u kojem trenutku se sada i nalazimo. Naravno, sve to treba uzeti u obzir i treba doista osigurati djeci, školskoj populaciji na najbolji mogući način se pripreme za ono što je pred njima u životu i na neki način da ih se usmjerava na cijelo životno obrazovanje konstantno. Bilo je riječi kad smo razgovarali o nekim drugim zakonima ovdje kako treba, konkretno razgovarali smo o Zakonu o sigurnosti u prometu, pa se onda nama s desne, a predsjedniku s lijeve strane se pojavile teze da treba još dodatno uvesti predmet prometni odgoj. A iz svega ovoga nam je jasno, pogotovo onima koji se bave obrazovanjem, koji se bave pitanjem školstva da je potrebno zapravo rasteretiti učenike, ostaviti im jednu slobodu u kreiranju njihovih interesa, u kreiranju njihove osobnosti. Jer ako im nametnemo cjelodnevni ritam školskih sati, toliko ćemo ih skučiti u njihovoj slobodi da sami izaberu svoje puteve, da jednostavno neće biti u mogućnosti odgovoriti ni onim najmanjim zahtjevima. Dakle, mislim da bi trebalo doista promisliti o rasterećenju sati u tom smislu mislim da je ministarstvo na odličnom tragu i da sve ono što radi u tom pogledu je itekako dobro i mislim da ne bismo smjeli opterećivati djecu dodatnim predmetima, tim više što je konkretno i već prisutno u sklopu drugih predmeta koji se i danas uče. Mislim da je dobra novina sustav licenciranja jer će uvesti reda i po pitanju onih nastavnika, odgojitelja, profesora i po pitanju ravnatelja i ograničenje na 2 mandata mislim da je također dobro ako možemo ograničiti, ako smo već ograničeni da gradonačelnici, čelnici lokalnih jedinica samouprave također imaju 2 mandata, mislim da je dobro i da je u školama jer doista imamo situacija gdje su pojedinci desetljećima na određenim pozicijama i to je pitanje doista da li se u tom razdoblju moglo puno više napraviti da se dinamičnije zapravo rukovodilo školom. Ja mislim da mi moramo temeljem svega onoga što danas doživljavamo i proživljavamo i s čime se bavimo da moramo ostaviti prostora i da neke nove snage preuzmu vođenja i u tom smislu nemamo ništa protiv da se ipak ograniči to na 10 godina jer će se mandati ravnatelja produžiti na 5 godina, mislimo da je to sasvim jedno dovoljno razdoblje da se energija pojedinca na tako jednom odgovornom rukovodećem mjestu u školstvu, koje je doista dinamično iz dana u dan, nastavni proces u školi se prati iz dana u dan. Osobno sam bio ravnatelj škole koja je imala preko tisuću đaka od predškolskog, osnovnoškolskog do srednjoškolskog obrazovanja sa različitim programima i doista je gotovo nemoguće biti intenzivan u tom poslu dulje od tih 10 godina. Mislim da je to jednostavno realnost i u tom smislu pozdravljam i te odredbe. Pitanje školskih odbora je posebno pitanje, ja sam već rekao da se i ovim prijedlogom na neki način, bez obzira što je on koliko toliko uravnotežen, na neki način se ipak ostavlja prostor za politiziranje i za uplit politike unutar škole. Mislim da bi oni koji ulaze u školski odbor trebali prvenstveno biti na pomoć samoj školi i u oblikovanju programa i u svemu onome što je važno za funkcioniranje škole, a što manje politike u smislu dnevne politike. Evo, zahvaljujem.
Hvala. Imamo dvije replike. Prvo gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Kolega Matušić, mi se brinemo o provedbi našeg programa. Na vaš početak diskusije. Naime, i u našem programu i to prije nego što smo to izrekli, ministar Primorac 1.3. prošle godine je upravo produljenje trajanja obveznog školstva i zbog toga smo, pa i ja osobno dolazili u sukobe i sa bivšim ministrom strugarom, za one koji možda malo duže pamte cijelu genologiju stvari. Ako je, govorite o Ustavu i da hoće, sada će, samo što nije, nemojte se ljutiti, ali ja previše puta sam tu čula nešto će biti, pa da se na kraju ne dogodi ili se izrodi. Ako je to politika Vlade iza koje stoji Vlada, onda ne vidim razloga zašto između ostalog ne idemo u promjenu Ustava. I mislim, moju potporu u tome ćemo, mislim osobno dobit da se razumijemo oko produljenja trajanja obveznog obrazovanja, a sigurna sam da nisam jedina iz kluba SDP-a. Ove stvari koje ste pričali oko besplatnih udžbenika i to. Ako je tomu tako, zašto to nje u zakonu. Ja vas molim ako to predlagatelj besplatne udžbenike ne stavi u zakon do drugog čitanja evo ja vas ovdje i javno i molim i pozivam jer u to vjerujete vi da se provodi, da skupa vi i ja podnesemo amandman da to uđe u zakon kao obveza financiranja države. Ako je točno sve ono što govorite. Ja bih evo voljela da skupa onda nas dvoje podnesemo taj amandman na konačni tekst zakona, jer se očito oko toga slažemo, samo što u zakonu to naprosto ne piše. I oko slobode koje ste govorili i tome. Sto posto školskog programa je centralizirano i definirano sada u nastavnim planovima i programima. I kada smo govorili o potrebi decentralizacije programske da kažem lokaliziranju školskih programa upravo zbog uvjeta koje vi govorite da se stalno situacija mijenja ne iz dana u dan, ali u vrlo brzom ritmu i to je jedan od razloga zašto ovaj zakon mi ocjenjujemo kao prilično … i koncepcijski zastarjelim. Jer ne nudi između ostalog i ovaj novi dio i programske decentralizacije s kojom vjerujem da se apsolutno sa mnom slažete. On prepisuje stanje kakvo je u školstvu sada, zvalo se to kurikulim, plan i program u sadržaju ostaje na neki način konceptualno gledano potpuno isto. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin Frano Matušić, izvolite.
Pokušati ću redom odgovoriti na vašu repliku. Naime, u vašem izlaganju ste se upravo osvrnuli na program Hrvatske demokratske zajednice. Brinuli ste se o tome hoćemo li mi realizirati to što zapravo i realiziramo. Mislim da ne treba prenormirat zakon, trebamo doista sve staviti što je vezano u školstvu u zakon. Ja mislim da ne. Besplatni udžbenici su realnost koja je već donešena odluka i koja se realizira. Ako mislite da je potrebno, ako ministarstvo smatra da je potrebno ja sam siguran da ministarstvo neće imati ništa protiv, ali besplatni udžbenici su već dio sustava i oni kao takvi se dodjeljuju. Prema tome ne trebao stavit sve o čemu govori se u školi, trebamo to sve staviti u zakon. Doista ne trebamo. I još sam se nečega sjetio kada ste govorili o donacijama. Mislim da se taj dio najviše odnosi na iz maloprijašnjeg vašeg nastupa, odnosi se na umjetničke škole najvećim dijelom, participacijama roditelja. Naime, instrumentarij u umjetničkim školama su izuzetno skupi. Jedan glasovir koncertni "Steiner" koji je najbolji u toj kategoriji, on dođe preko 100, 110, 120 tisuća eura. Dakle to je nemoguće i da ministarstvo financira bez obzira što ima malo glazbenih umjetničkih škola, svega 70-tak u Hrvatskoj. I jednostavno nemoguće je financirati te potrebe iz državnog proračuna i u tom smislu je ostavljena ta mogućnost participacije, dobrovoljne participacije roditelja i na taj način se zapravo zakonski ostavila mogućnost da se to pokrije. To što već zapravo funkcionira godinama u umjetničkim školama i u tom smislu ja to pozdravljam, mislim da je to dobro što je ministarstvo ostavilo kao mogućnost, jer na taj način pomaže, gledajte korištenje svakodnevno tog glasovira, taj glasovir u školama može trajati 4-5 godina. Imate škola konkretno umjetnička škola u Dubrovniku ima 11 ili 12 profesora klavira. Svaki od njih ima najmanje jedan glasovir u sobi ili neki od njih naravno imaju i dva i sada možete misliti koji je to trošak svakodnevno i svake godine.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Gvozden Flego.
Uvaženi kolega Matušić ja mislim da opozicija i služi tome da se brine o realizaciji programa vladajuće stranke ili vladajuće koalicije. To tim više što o odlukama vladajuće koalicije ne ovisi život samo glasača koalicije nego zapravo cjelokupne zemlje. I stoga je i dobro da i opozicija bude jaka da vladajućoj garnituri onemogući da mirno spavaju i da se uljene. To je mislim opće polazište politike i parlamentarne demokracije. Ali s druge strane ja se uvijek malo naježim kada netko govori o kategoričkim sudovima u budućem vremenu. Ja vam ne znam šta će biti. Tako da ja ne znam hoće li Vlada sigurno ispuniti preuzete obaveze i obećanja ili neće. Ja sam recimo 12.1. ove godine govorio o tome kako prošla Vlada koja je manje-više sastavljena od jednakih ljudi kao i ova, nije ispunila svoja obećanja u području obrazovanja samo si pročitajte programe Vlade za 2004. i iz 2008. i vidjeti ćete da su neke stvari 2008. slabije artikulirane ali ponovljene zato jer nisu ispunjene u prošlom četverogodišnjem razdoblju. Tako da sam ja skeptičan da će sigurno Vlada ispuniti preuzete obveze. Ali ako je Vlada toliko sigurna, bilo bi dobro da te obaveze stavi i u zakon tako da i država ima obavezu a stanovništvo jamstvo da će to biti napravljeno a da ne ostaje samo na koalicijskom sporazumu i programu Vlade. U tome smislu je bila moja intervencija.
Hvala. Odgovor, gospodin Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem. Pa ja sam mislio da je uloga opozicije malo kompleksnija, malo šira a ne samo zato da se brine o tome da vladajućoj stranci se podsjeća na obećanja koja je dala. Ta obećanja u biti ona će sama opravdati u svom mandatu i doći će ponovo pred birače i mislim a u tom smislu takva uloga opozicije nisam siguran da je dobra. Ja sam u opoziciji recimo na županijskoj razini, mislim da u opoziciji treba nuditi neka druga rješenja ako nije zadovoljna rješenjima koja nudi vladajuća koalicija. Mislim da je to uloga opozicije. Ako misli da ima bolja rješenja onda da izađe sa boljim rješenjima, a ne da prati ono što ćemo, pa to mi i sami pratimo, mi sami realiziramo, mi to pišemo, proračun je najbolji dokaz za to. A što se tiče neke sigurnosti koju ja izražavam da će se sasvim sigurno nešto dogoditi, ja sam optimist pa onda volim reći da će se sigurno dogoditi jer sam uvjeren da će se to stvarno realizirati i u tom smislu evo ja vas molim da prihvatite takav jedan moj optimističan stav. Evo bio sam optimist i na izborima da ćemo ponovo pobijediti i ponovo smo pobijedili pa onda prihvatite i tu sigurnost koju sam govorio kod uvođenja obveznog srednjoškolskog obrazovanja.
Hvala. Idemo dalje. Gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Podržavam Prijedlog zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi koji nosi oznaku prijedlog europskog zakona i koji u svom jednom segmentu označava usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije, a u drugome novim rješenjima osigurava približavanje hrvatskog sustava srednjeg i osnovnog obrazovanja odgovarajućim sustavima država članica Europske unije. Na temelju predviđenog razvoja djelatnosti sadržanog u strateškom razvojnom dokumentu, plan razvoja sustava odgoja i obrazovanja od 2005. do 2010. godine, Nacionalnog programa mjera za uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja kojeg je 2007. godine usvojila odnosno na prijedlog Vlade premijera dr. Ive Sanadera usvojio Sabor, potrebe usklađivanja djelatnosti osnovnog i srednjeg obrazovanja kao dijelova jedinstvenog sustava odgoja i obrazovanja te nužnosti usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije prijedlog ovoga zakona predstavlja logičan slijed postupaka u uređivanju i redefiniranju odnosa u ovom nadasve važnom području društva svake države pa tako i Hrvatske poglavito stoga jer se Hrvatska država odredila kao društvo temeljeno na znanju. O dosadašnjim zakonima koji su regulirali ovu djelatnost govorila sam u ispravku navoda pa ih je iz tih razloga i bilo potrebno promijeniti i ponuditi jedinstvena rješenja uvažavajući specifičnosti obje razine odgoja i obrazovanja što je i sadržano u ovom prijedlogu zakona koji je Vlada dostavila Hrvatskom saboru na raspravu i usvajanje u prvom čitanju. Govoreći o prijedlogu ovoga zakona ne mogu ne spomenuti usvajanje Državnih pedagoških standarda za područje predškolskog odgoja i naobrazbe kao i osnovnoškolskog i srednjoškolskog sustava odgoja i obrazovanja koje je ovaj Visoki dom usvojio prije dva tjedna a u kojima su utvrđena mjerila za materijalne, financijske, kadrovske i druge uvjete nužne za ostvarivanje odgojno-obrazovne djelatnosti i podjednak razvoj ovih sustava na čitavom području Republike Hrvatske. U svojoj raspravi istaknula bih nekoliko novina koje nudi ovaj zakon pa bih krenula odmah od mreže škola i programa iako je to bilo danas nekoliko puta u pojedinačnim raspravama kolega i kolegica već isticano. Naime, u obrazloženju prijedloga ovoga zakona stoji da postojećim zakonima nije bilo uređeno planiranje mreže školskih ustanova i programa radi osiguranja dostupnosti i racionalnosti ostvarivanja odgojno-obrazovnog procesa a ovim zakonom odnosno prijedlogom zakona propisuje se donošenje mreže školskih ustanova i programa kao skupa postojećih programa i ustanova koje obavljaju djelatnost obrazovanja na jednom području sa svim njihovim objektima u kojima se provodi obrazovanje te područja na kojima se može osnovati školska ustanova. Prijedlog mreže školskih ustanova na svom području donosi predstavničko tijelo jedinice lokalne, područne odnosno regionalne i lokalne samouprave a donosi je Vlada Republike Hrvatske na prijedlog ministra. I sada bih se osvrnula na ono što smo danas u raspravi čuli. Točno je kolegice i kolege da u Zakonu o lokalnoj i područnoj odnosno regionalnoj samoupravi stoji odredba da do sada prijedlog mreže osnovnoškolskih i srednjoškolskih ustanova na svom području donosi predstavničko tijelo jedinice regionalne, dakle područne odnosno regionalne samouprave. Slažem se sa onima koji su danas u raspravi zatražili da se decidirano, dakle izrijekom u ovome prijedlogu zakona kaže koje su to jedinice lokalne samouprave. Znamo da do sada osnivačka prava nad osnovnim školama imaju gradovi, njih državni tajnik mi je danas rekao 34 trenutno da imaju osnivačka prava nad osnovnim školama a srednje škole su utvrđene, osnivačka prava na njima imaju županije. Prema tome, ne mogu sve jedinice lokalne samouprave kako ovdje sada u zakonu stoji utvrđivati mrežu osnovnih škola na svome području jer dopustite u mojoj Brodsko-posavskoj županiji na kojima postoje osnovne škole osnivačka prava su na županiji i prema tome na takve jedinice lokalne samouprave ne odnosi se odredba ovoga zakona pa se u raspravi zalažem da se decidirano odredi i kaže da su to one koje imaju osnivačka prava nad osnovnim školama. Daljnje uvođenje sustava vanjskog vrednovanja i samog vrednovanja i u osnovno školstvo jer je do sada to bilo riješeno samo u srednjem školstvu a u svrhu praćenja i poboljšanja kvalitete osnovnog i srednjeg odgojno-obrazovnog sustava, zatim drugačije utvrđena obveza stručnog usavršavanja radnika, uvođenje licencije od kojih se položen stručni ispit smatra prvom a potvrđuju se inače svakih pet godina, mogućnost napredovanja u struci odnosno zanimanju u pet razina, sustav nagrađivanja i ostalo otvaraju novu perspektivu radnicima u školama, na određeni način vraćaju i dignitet i na jedan kvalitetno bolji način uređuju status zaposlenika u školstvu. U skladu s novim sustavom visokog obrazovanja prijedlogom ovoga zakona utvrđuje se razina potrebnog obrazovanja radnika u sustavu osnovnoškolskog i srednjoškolskog odgoja i obrazovanja ali i štite i uređuju prava radnika zaposlenih u školama na neodređeno vrijeme zatečenih u vrijeme stupanja na snagu ovoga zakona. Ono što bih posebno pohvalila to je položaj ravnatelja u prijedlogu ovoga zakona kao čelnog čovjeka škole, poslovodnog i stručnog voditelja školske ustanove koji je kvalitetno uređen na novi način. Školski odbor imenuje ravnatelja uz prethodnu suglasnost ministra. Smatram ovo dobrom i direktnom poveznicom ministarstva škole i osnivača ustanove koja daje jedan noviji i puniji značaj funkciji i odgovornosti koje sa sobom nosi mjesto prvog čovjeka odgojno obrazovne ustanove koji je jednako odgovoran i ministru odnosno ministarstvu i osnivaču. Novina je i da se mandat ravnatelja produžuje s dosadašnjih četiri na pet godina što također smatramo opravdanim. Ono što će svi sadašnji a i budući ravnatelji sigurna sam pozdraviti je osiguranje radnog mjesta u školi u koji je bio ako je bio zaposlen na neodređeno vrijeme, dakle prije imenovanja za ravnatelja. Mjesto bi se čuvalo najdulje na dva uzastopna mandata jer nisam shvatila da je ovim zakonom ograničen mandat ravnatelja odnosno da ne može se kandidirati i da ne može biti imenovan za ravnatelja osnovnoškolske ili srednjoškolske ustanove u više od dva mandata. U pogledu potrebne stručne spreme od 2012. godine utvrđuje se potreba diplomskog sveučilišnog studija za ravnatelja što je također uvažavanje realnog stanja da danas u sustavu obrazovanja stručnih kadrova za osnovne škole više nema preddiplomskih studija nego su svi sveučilišni diplomski. A korektno je i prema postojećim ravnateljima koji tu stručnu spremu sada nemaju da ukoliko su zainteresirani za daljnje obavljanje funkcije ravnatelja u slijedeće četiri godine potrebnu stručnu spremu i steknu, jasno uz licencu koja je ovim zakonom propisana kao potreba za sve stručne radnike u školama. Radno iskustvo za ravnatelja utvrđeno je da je potreban staž osiguranja od 8 godina staža u školskim ili drugim ustanovama u sustavu obrazovanja ili tijelima državne uprave nadležnim za obrazovanje od čega obvezno pet godina na obrazovnim poslovima u školskim ustanovama. Možda bi se moglo razmisliti da se u zakon unese i prizna i staž osiguranja ostvaren u tijelima lokalne i područne samouprave nadležnim za obrazovanje. Školski odbor vraća se ponovno na devet članova kako smo imali i prije izmjena i dopuna zakona iz 2005. godine ali s drugačijom strukturom pri čemu primarno mislim na uvođenje jednog člana iz reda radničkog vijeća i dva člana na prijedlog ureda državne uprave. Struktura ostalih je dva iz reda nastavničkog učiteljskog odnosno odgojiteljskog vijeća, jedan iz reda roditelja, tri osnivač imenuje samostalno. Pozdravljam i novinu propisane potrebne razina obrazovanja za članove školskog odbora jer je to zakonskom regulativom utvrđeno i za druge djelatnosti zdravstvo, socijalna skrb, a sada se kao obveza uvodi i za djelatnost osnovnog i srednjeg školstva. Pa tako članovi koji predlažu Ured državne uprave moraju imati određeni stupanj obrazovanja nastavničkog smjera, a svi koje imenuje osnivač samostalno, dakle iz onoga reda tri samostalno također propisanu razinu obrazovanja, naime najmanje završen preddiplomski sveučilišni ili stručni studij. Član školskog odbora, također pozdravljam, sad je to definirano iz reda roditelja ne smije biti zaposlenik škole, a mandat mu prestaje najkasnije u roku od 60 dana od dana kad je učeniku prestalo školovanje u školi. I zaključno, ono što posebno pozdravljam su jasno utvrđena prava i obveze svih sudionika u sustavu od učenika, roditelja, učitelja, osnivača, lokalne zajednice, pa uz obvezu povezivanja i suradnje školskih ustanova smatram da to ne samo pridonosi poboljšanju kvalitete odgojno-obrazovnog rada u školskim ustanovama, nego su preduvjet i jamstvo njegova ostvarenja, toga poboljšanja kvalitete. Iz svih ovih razloga podržat ću Prijedlog Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi u prvom čitanju. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovana kolegice Bilić Vardić, vi ste ne prva i ne jedina spomenula kao jednu od važnijih stvari usklađivanje ovog zakona sa ciljevima, razvojnim ciljevima iz ove strategije, odnosno plana razvoja sustava odgoja i obrazovanja 2005.-2010. kao strateškog dokumenta. Ja imam pred sobom sad taj dokument. Voljela bih da su ga na neki način svi pročitali prije nego što je donesen ovaj zakon, jer postoje očita nesuglasja. Samo na jednom primjeru, jer naprosto više nemam vremena. Plan razvoja ovog obrazovanja 2005.-2010. kaže da će se u školskoj godini 2005./2006. uvesti elementi HNOS-a, 5% škola, itd., to je bilo riješeno. Dobro je. 2006./2007. sve će osnovne škole početi s primjenjivanjem HNOS-a i nacionalnog nastavnog uputnika. HNOS su svi počeli primjenjivati, a nacionalni nastavni uputnik, što je valjda prijevod riječi curriculum ne samo da nisu počele sve škole primjenjivati kao što je pisalo 2006./2007., nego u polovici 2008. raspravljamo u prvom čitanju da će to eventualno tek biti, ne znam valjda 2009. ili 2010., s tim da je naprijed sve razvijeno oko tog nastavnog uputnika što god to sve skupa bilo. I onda još do kraja 2007. godine, a to je isto već sve odavno prošlo, da će svi učitelji proći program osposobljavanja za provedbu HNOS-a i novog uputnika. To je sve već trebalo biti obavljeno i ako govorite, a to su svi pročitali iz obrazloženja zapravo ovog što je ministarstvo napisalo, da se to međusobno usklađuje, onda bi to zgodno bilo jedno i drugo, mislim kao zastupnici da pročitamo i na neki način usporedimo da to naprosto nije točno. Ovo je na jednom primjeru. Imate takvih primjera jako puno još ovdje oko licenci, oko ovog stručnog usavršavanja, socijalne kohezije koje postoji cijelo jedno poglavlje nam je valjda trebalo oko pregovaračkih stajališta o socijalnoj koheziji, o obrazovanju u zakonu ni slovca, itd., itd. Jako puno toga ima.
Hvala. Odgovor, gospođa Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa. Neću krasti nikome vrijeme, predugo smo ovdje. Kolegice, ovo je prvo čitanje zakona i smatram da je sve što ste vi i ostali sudionici danas u raspravi rekli da su predlagatelji čuli i oni će iz toga odabrati ono što u ovome zakonu treba biti. Prema tome, ne trebamo gubiti vrijeme, imat ćemo priliku zakon u drugom čitanju raspraviti ovdje i nadam se usvojiti. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Anton Mance. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. S obzirom da su moji kolege puno o tome govorili, a i bilo je i replika, ja bih se u svom izlaganju, istaknuo bih samo nekoliko primjedbi, odnosno eventualnih poboljšanja, ali isto tako moguće i komentara kako je to izgledalo u praksi i slušao sam ovdje kad je gospođica Kalaš govorila o tome, dobila je repliku od gospodina Flege, e pa kako je to u Sloveniji, kako je to u Austriji, možemo govoriti u Njemačkoj. Pa ja sam čak otkrio u njemačkom školstvu da možda imaju elemente Šuvarove škole danas, pa se i to na neki način može braniti, ali u jednom drugom sistemu, u jednoj drugoj državi gdje su materijalni uvjeti kudikamo bolji. S obzirom da su gotovo sva ova područja dotaknuta, ja bih možda vezano za državnog tajnika nešto ajde da kažemo potakao pedagoške mjere, broj sati, možda vezano za kad je učenik ima problema u školi, kad treba imati nekakva isključenja, kad ima pravo polagati razred, možda da se odredi i broj sati, ja nisam mogao u ovom zakonu to primijetiti. Ono šta me ovdje isto tako veseli, to vrednovanje školskih ustanova. Vrednovanje školskih ustanova možda isto tako eto jedna sugestija, vezano za natjecanja škola. Mislim da su to dobra, pogotovo strukovnih škola, da se to ugradi na jedan način jer znate ima škola koje ne šalju učenike na natjecanja, pogotovo je to primjer u strukovnim školama koje su skupe, pa ako i nemaju još svoje dobre školske radionice, pa ako to nema i kod privatnih osoba, a to smatram da je potrebito i da bi moglo doprinijeti na jedan način vezano oko ovog vrednovanja. I nešto oko stručnog osposobljavanja, znači oko licenciranja. Svakako mislim da je to dobro. Da li će to biti, čuo sam ovdje komentare, ne znam ova agencija ili ona, u svakom slučaju mislim da je to dobro i da pored ovoga prvog stupnja licenciranja gdje se govori o stručnom ispitu. Koliko mi je poznato za strukovne škole bilo je još i da su oni inženjeri koji su radili u takvim specifičnim strukovnim školama morali pored toga što su diplomirani inženjeri morali polagati pedagoški ispit, morali također polagati za neka zanimanja još i stručne ispite da bi mogli raditi taj posao i da se smatralo da su stručni. Možda je to eto moja napomena vezano za ovo licenciranje. I sad što se tiče upravljanja školskom ustanovom, odnosno za školski odbor. Mogu isto tako ovdje navesti neke primjere što se tiče školskog odbora. Ajde ja sam u jednoj županiji gdje je na vlasti SDP i imam recimo primjedbu, možda nije to namjerno, ali u školskom odboru mislim da bi trebali biti predstavnici lokalne zajednice. Prije smo bili. Ja danas surađujem s osnovnom školom jer poznajem ravnatelja, sam sam bio djelatnik škole i mi bez obzira što nema obveze financiranja u nekom smislu dajemo dosta sredstava i nastojimo oko materijalnih uvjeta, jer se radi o velikom broju škola, nastojimo dati pomoć, dakle od onih elementarnih za popravak zgrade, pa do nabavke učila. Ali isto to radimo i kod, jer je kod na našem području strukovna škola, ali kažem strukovne škole su jako, jako skupe i gdje jedan stroj ako hoćete sada za ovo novo obrazovanje koje već Europa odavno poznaje, a mi poneke škole, jedan dio ih možda nema, dakle gdje treba i po 300, 400 tisuća kuna da bi se kupio jedan stroj za eto numeričko upravljanje da bi išli u jednom modernom, pa ako bih ja to izreko možda bi me sad netko opet prozivao da li mi to usklađujemo. Pa ako kupujemo i takve strojeve, već je to jedan znak da mi idemo u tom smjeru, a poznato mi je školstvo i Slovenije i Austrije, pa se može oko toga polemizirati, ali možda je, ne sada. I što se tiče školskog odbora, još bih dodao da je u redu da se ova razina obrazovanja to je svakako potrebno, da određeni broj ljudi koji će doći u to po jednoj osnovi ali i da se možda ako je moguće i lokalna zajednica veže za to. Ona je po meni svakako potrebita. Da li će kroz neki ovaj model ali to smo imali pa sada nemamo makar nemamo tamo gdje sam ja, a možda to drugi imaju pa je možda to samo primjer kod nas. I ova prava i obveze roditelja svakako je to dobro spomenuto ovdje ali isto tako i ono što možda danas još nitko nije naglasio da li je to onda poticaj kad dođe socijalni radnik ili je to samo kazna? Na neki način smatram da je to niz tih novina jer su moje kolege prethodno u svojoj raspravi dosta toga istakle pa ne bih htio ponavljati. Zahvaljujem.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Kolega Mance vi ste u svojoj raspravi sugerirali predlagatelju da rezultate natjecanja ako sam dobro shvatila iskoristi na neki način implementira u sustav vrednovanja u školstvu. Ja mislim da bi to bilo jako loše za školstvo. Mi smo do sada vrlo često imali situacije da su se škole vrednovale, ne znam, 15. zagrebačka gimnazija bivši MIOC to je super najbolja škola jer ta njihova djeca osvajaju informatičke nekakve medalje, 1. mjesta na svim mogućim natjecanjima. No međutim djeca koja su došla u zagrebački MIOC, koja ostvaruju te super medalje koje su apsolutna vrijedna, mislim odlična postignuća su djeca koja su došla iz zagrebačke urbane sredine i svi sa 5,0. I po meni je po vanjskom vrednovanju u smislu postignuće škole bolja škola u Ivancu koja je bila, ne znam, srednja škola u Ivancu koja je bila druga ili treća po nacionalnim ispitima koja po onom ulaznom momentu đaka imala kako bih rekla đake bitno lošijih i ocjena i svega ostaloga a napravila zapravo rezultate koji pariraju njima. I natjecanja u školama uglavnom dobrim dijelom funkcioniraju zbog predanosti pojedinca. Imate recimo dijete koje godinama svira violinu pa je prvo na nekakvom školskom ili međuškolskom županijskom državnom natjecanju. Odmah taj nastavnik glazbene kulture postane super iako ta postignuće tog učenika nema ali apsolutno ili vrlo malo veze ili u rijetkim slučajevima je direktno vezano uz rad škole ili tog nastavnika. Naprosto škole nemaju jednake uvjete niti je to direktna posljedica onoga što se u školi radi. Mislim da bi to bilo jako loše.
Odgovor gospodin Mance. Izvolite.
Pa evo vidite kolegice ja sam tu u prvom redu govorio o strukovnim školama jer znam da je nemoguće u lokalnoj sredini manjoj i kad se govori o gimnazijama uopće to niti uspoređivati. Ne znam, mislim da je praksa pokazala a da li će predlagač to usvojiti i da li će se to na taj način vrednovati jer gledajte vi ovdje imate izabranu populaciju. U ovim manjim sredinama vi ne možete doći do izabrane populacije. Čuo sam ovdje, uspoređuje se to školstvo. Gledajte … /Govornik je isključen./ … preveliki je postotak učenika koji idu u taj gimnazijski program. Ako uspoređujemo to sa ovim zemljama koje su ovdje spomenute Austrijom i tako dalje uglavnom je ta prohodnost ide na primjer iz jedne elektro škole na Elektrotehnički fakultet. Znate. Tako da sa, ako ćete vi sa vašeg stanovišta govoriti to možda je tako. Međutim ako gledate ove strukovne škole i natjecanja ne znam jednog strojobravara, jednog tokara ili danas na ovim numeriranim strojevima … [[Govornik se ne razumije.]] ja mislim da ta škola koja je to postigla, a moram reći da škola ovisi o tome kakvog ima ravnatelja. Da li je moguće da ona dođe do sredstava i na jedan drugi način gdje ti ljudi kroz proizvodnju, kroz određeni način dođu do toga da mogu stvoriti takve uvjete mislim da bi im trebalo dati te mogućnosti. Evo.
Hvala. Gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Među pitanjima koja se uređuju ovim zakonom imamo i obveze odnosno nadležnosti škola za povećanje sigurnosti u školama a isto tako zdravstvene zaštite učenika. Mislim da u biti nije nitko, nije se nitko osvrnuo na ovaj članak 67. i zbog toga ću se fokusirati samo na taj jedini članak koji govori zapravo o sigurnosti i zaštiti zdravlja u školskim ustanovama. Ako pogledamo članak vidimo da su zapravo napisane dužnosti školskih ustanova. One su dobro nabrojene međutim čini mi se da su, to je sve tako načelno i preopćenito. Škole jesu odgojno-obrazovne ustanove i gdje bolje možemo učiti o očuvanju zdravlja no u školama? Gdje bolje možemo usvojiti zdravstvene stilove života odnosno zdrave stilove života no u školama. Ali škola mora imati konkretnije izražene obveze provođenja preventivnih programa za očuvanje, očuvanje zdravlja. Često smo čuli ovih dana raspravljajući i o drugim zakonima kako nema prostora za odgoj za život. Međutim upravo je škola dužna dati mogućnost učenicima za usvajanje zdravih stilova života odnosno ponašanja i zdravstvenih navika. Isto tako bih izrazila i potrebu konkretiziranja svih ovih stavaka koji se, koji se zapravo navode u ovom Zakonu, Zakonu 67. Jer se može na različite načine interpretirati pa se ne može niti dobro evaluirati. A uostalom i problemi kojih smo svjedoci svakodnevno govore zapravo o velikoj potrebi brige za zdravlje djece. Naime školska djeca odnosno školska djeca i mladež čini 15% populacije i zdravstvena zaštita zapravo treba osigurati nesmetani rast i razvoj te naravno fizičko i psihičko odnosno psihološko sazrijevanje tih mladih osoba. I upravo zbog toga kažem da je ovo jedno specifično razdoblje, razdoblje koje ima isto tako multifaktorijalni utjecaj na taj rast i razvoj i zato je specifičnost zdravstvene zaštite je u tome da se mora rano uočavati, da se mora prepoznavati problem, usvajati stavovi i navike zdravog načina življenja odnosno razvijati odgovornost svakog tog mladog bića za, za u biti poštivanja vlastitog zdravlja to znači usvajanja tih zdravih stilova života. I naravno tu je bitna zaštita zdravlja vezana uz probleme učenja odnosno prilagođavanje u školama. Mi znamo kakva je situacija. Spominjali smo i ESPAD-ova istraživanja i vidimo da imamo što se tiče i droge da imamo i proširenost, da imamo proširenost isto tako trendova pušenja, pijenja, upotreba psihoaktivnih znači droga a isto tako i rizična seksualna ponašanja mladih osoba i sve to jedan indikator da je zapravo potrebno, potreban taj zdravstveni odgoj odnosno usvajanje zdravih stilova života. I škola je znači ta odgojno-obrazovna ustanova gdje su nam ta djeca na okupu, gdje najbolje možemo provoditi u biti taj zdravstveni odgoj. Znači svi se slažemo da je škola, da škola promiče zdravlje odnosno da odgaja za zdrave stilove života. Sada bi se samo još kratko, dala bih par primjedbi na ovaj zakon 67. Naime, kad pogledamo stavak 1. kaže se brinuti se osnovnim potrebama učenika. Pazite, koje su osnovne potrebe učenika. Znamo da su osnovne psihološke potreba učenika pripadnost, moć, zabava, odnosno sloboda. Da li su to fiziološke potrebe? Mislim da treba tu definirati ili samo zdravstvene ili recimo psihosocijalne i zdravstvene, ovisno o tome što mislimo pod zdravlje. Da li mislimo pod zdravlje po definiciji Svjetske zdravstvene organizacije ili mislimo zdravlje kao samo fizička komponenta. Zatim, 2. točka kaže stvarati uvjete za zdrav mentalni i fizički razvoj te socijalnu dobrobit učenika. Ja bih ovdje predložila da kažemo, odgajati djecu za zdrav mentalni, fizički itd. Zatim, recimo točka 5. piše osigurati uvjete za uspješnost svakog učenika u učenju. Da li ovdje mislite na učenike sa posebnim potrebama? Da li je to tu? Odnosno, vidimo još stavak 6. kad se kaže brinuti o zdravstvenom stanju učenika. Ja bih dodala surađivati sa liječnicima školske medicine na ostvarivanju programa mjera zdravstvene zaštite školske djece i mladeži jer prema ovome što piše, piše da su dužni prijaviti, međutim ne znam da li ima kolega iz školske medicine, mislim da je bolje to jedan interaktivan stav, a ne samo prijaviti nego zapravo i dužnost je i prijaviti. Međutim, ako nešto primijete, ali ovdje se ne shvaća da treba i osigurati uvjete za provedbu preventivne zaštite u skladu sa programima i normativima koje donosi zdravstvo kao zdravstveni sustav. Evo, ja se nadam da ja mislim da su ove objektivne stvari koje se mogu usvojiti. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo rasprave. I zaključno, gospodin državni tajnik Želimir Janjić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine predsjedniče. Dopustite na koncu ove rasprave da vam zahvalim svima koji ste dali svoj doprinos prijedlozima poboljšanja nekih rješenja u ovome prijedlogu zakona, mi ćemo naravno već sutra uzeti fonogram sa ove rasprave i sve to razmotriti, ali još ću jedan puta ponoviti ako vam cijenjene zastupnice zastupnici u vašim raspravama nije bilo dovoljno vremena da iskažete sve ono što ste željeli reći, ja bih vas ljubazno molio da nam svakako dostavite u pisanom obliku sve svoje prijedloge koje ćemo rado razmotriti i prihvatiti ona rješenja koja će bitno poboljšati ova koja smo izradili za sada. Ja ću podsjetiti da smo dosita brojna zakonska rješenja na takav način realizirali počevši od 2004. godine kada smo u ovom Visokom domu donijeli Zakon o nacionalnom centru za vanjsko vrednovanje obrazovanja kada smo doista demonstrirali otvorenosti, kada smo prihvatili sve ono što ste bili predlagali i usuđujem se reći, donijeli doista jedan vrlo kvalitetan zakon. Nadam se da će to biti tako i sada. Mi smo zapravo tu svoju otvorenost demonstrirali i u proteklome mandatu i usuđujem se reći, a ovdje je to bilo spominjano, dakle i odnos ministra prema svima koji su zaposleni u obrazovanju i odnos čitavoga ministarstva prema njima. Doista smo kroz tu suradnju nastojali ih maksimalno angažirati i maksimalno afirmirati, ja ću vas samo podsjetiti da u poslu vanjskoga vrednovanja da smo angažirali sve naše kolege iz zbornica i kao ispitne koordinatore i kao članove stručnih radnih skupina, kao članove različitih povjerenstava i da je to poprilična brojka. Naravno da ćemo s time i nastaviti. Želim još naglasiti da u ovome prijedlogu zakona nismo dirali u stečena prava ili su podignuta ili su ostala u nekim dijelovima ista. Trudili smo se da puno više bude onoga prvoga. Dakle, taj dio smatramo vrlo bitnim i nadamo se da ćete i vi svojim prijedlozima također pridonijeti tomu. Još jednom hvala svima koji ste sudjelovali u raspravi, očekujemo i dalje vašu suradnju na izradi konačnoga prijedloga zakona i nadam se da kada sljedeći puta budemo raspravili da ćete prepoznati i svoja rješenja u konačnom prijedlogu zakona. Poštovani gospodine predsjedniče, hvala vam najljepša.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo najvjerojatnije sutra ujutro ponovo ponavljam od 9,30 sati počinje glasovanje, u 12 sati je onaj svečani dio proslave 18 godina Hrvatskog sabora. Svima želim prijatno večer i noć. Laku noć. Prijedlog zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, P.Z.E. br. 84, prvo je čitanje. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena raspravi uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Molim rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen sa 80 glasova za, 6 suzdržanih i 38 protiv. Sa ovim smo završili glasovanje. U 12,00 sati je Svečana sjednica povodom Dana Hrvatskoga sabora. Molim da oni zastupnici koji nisu nepotrebne papire izvadili iz svojih klupa da ih uklone, jer imamo goste itd. i u pretince su vam podijeljeni materijali. Što se tiče sljedeće sjednice, zavisiti će o prijedlozima koji će stizati u međuvremenu da li će ona početi 11. ili 18. lipnja i trajati će do kraja zasjedanja. Hvala vam lijepa. Vidimo se u 12,00 sati.