Gospođe i gospodo zastupnici, otvaram sjednicu sa raspravom o – - Konačni prijedlog Zakona o referendumu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 784 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav, lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i zastupnik Zvonimir Mršić. Ministar uprave Davorin Mlakar će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite ministre.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Prije nego navedem najznačajnije elemente ovog zakona, dozvolite mi da se referiram na raspravu koja je provedena u odborima, koje je već uvodno spomenuo potpredsjednik Šeks. Dakle Vlada se, je suglasna s prijedlogom Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav, da ovaj zakon ne ide u hitnu proceduru, nego da se raspravi u dva čitanja, da bismo mogli eventualne nedostatke ispraviti u tom vremenu između dva čitanja. Isto tako da bismo došli do teksta na koje bi bilo čim manje primjedbi, odnosno teksta koji bi zadovoljio sve ono što je u raspravama izrečeno, a osobito da bismo istovremeno mogli raspraviti prijedlog Zakona o referendumu, i ono pitanje koje je ostalo ključnim kada se razgovaralo o ovom zakonu, a to je pitanje na koji način bi se ubuduće provodio postupak razrješenja općinskih načelnika, gradonačelnika i župana. Evo ja bih ponovo to u uvodu ovog zakona rekao, ovaj zakon ne regulira postupak razrješenja načelnika, gradonačelnika i župana, taj je postupak reguliran potpuno drugim zakonom, Zakonom o lokalnoj i područnoj samoupravi, a samo … [[Govornik se ne razumije.]] se primjenjuju odredbe Zakona o referendumu na postupak provođenja referenduma, koji će biti uređen ovim zakonom, a postupak kažem razrješenja načelnika, gradonačelnika i župana, što će biti sadržaj prijedloga, Vladinog prijedloga, bit će jedan novi institut, a to je opoziv, ne više da se njih razrješuje na referendumu, nego postupkom opoziva sa njihove dužnosti. Dakle sada bih rekao samo ono najznačajnije što se tiče Zakona o referendumu koji je pred vama, promijenjen je naziv zakona koji je do sada regulirao to područje, on je nekad se zvao Zakon o referendumu ili još uvijek važeći Zakon o referendumu i drugim oblicima osobnog sudjelovanja u obavljanju državne vlasti i lokalne i područne (regionalne) samouprave, zbog toga što je regulirao i neke druge oblike izjašnjavanja koji ostaju riješeni Zakonom o lokalnoj, i mislimo da ih ne treba posebno regulirati ovim zakonom. Drugo ili najbitnije ono od čega smo trebali krenuti je da je ovaj zakon obveza usklađivanja sa izmjenama Ustava Republike Hrvatske, pa tako smo u ovaj zakon unijeli sve ono što je i uređeno izmjenama Ustava, a to je mjesta gdje se odlučuje na referendumu, dakle da budu ista ona diplomatsko-konzularna predstavništva Republike Hrvatske u državama u kojima prebivaju naši državljani, isto tako birači koji imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, ali se u vrijeme održavanja državnog referenduma zateknu izvan granica države ostvaruju biračko pravo na biračkim mjestima u sjedištima diplomatsko-konzularnih predstavništava Republike Hrvatske u stranoj državi u kojoj se nalaze, ili na koji drugi način određen zakonom. Ono što je možda jedno od značajnih novina ovog zakona u odnosu na dosadašnja rješenja koja predlažemo, a to je da smo produžili rok u onoj prethodnoj fazi održavanja referenduma, kada se prikupljaju potpisi za održavanje referenduma, do sada je taj rok bio 15 dana, i bilo je dosta velikih prigovora da je tehnički gotovo nemoguće u tom kratkom roku prikupiti potreban broj potpisa, tako da smo taj rok produžili za državni referendum na 30 dana. Detaljnije smo ovim zakonom uredili i postupak izjašnjavanja birača o potrebi raspisivanja i državnog i lokalnih referenduma. Ono što se pokazalo također kao nedostatak dosadašnjeg zakona, to je obveza predavanja zahtjeva za raspisivanje referenduma koja nije bila i nije propisana sadašnjim zakonom, tako da smo sada propisali rok u kojem nakon prikupljenih potpisa onaj koji ustvari je zadužen za provedbu prethodnog postupka je dužan u roku od 3 dana od isteka roka za prikupljanje potpisa svoj zahtjev za održavanje referenduma, zajedno s tim prikupljenim potpisima dostaviti nadležnom tijelu koje odlučuje o raspisivanju referenduma. Ono što je još novina u odnosu na postojeće rješenje, to je ograničenje koje je bilo do sada postavljeno za ponovno raspisivanje referenduma o istom pitanju. Do sada je bio rok 6 mjeseci, sada bi se ta zabrana ponovnog raspisivanja referenduma produžila na godinu dana. Ono što bih evo još kao zaključno želio reći jer je to potaknulo rasprave na svim odborima, da imate na umu, odnosno da uzmete u obzir da postupak razrješenja općinskih načelnika, gradonačelnika i župana je riješen drugim zakonom, da su tim zakonom i koji je dalje na snazi, na snazi odredbe na koji način se regulira njihovo razrjeđenje, ono što je istaknuto da je problem, odnosno nedostatak prijedloga, to je činjenica da je općinsko, odnosno gradsko vijeće ili županijska skupština donosila odluku o raspisivanju referenduma, jedna trećina vijećnika je bila ovlaštena podnijeti prijedlog svom predstavničkom tijelu za raspisivanje referenduma, ali donošenje odluke je ostalo kao što je to regulirano tim zakonom, da je natpolovična većina svih vijećnika bila potrebna da bi se odluka o raspisivanju referenduma donijela, dakle takvih izmjena nema, te su norme i dalje na snazi i mislim da može pomoći u daljnjoj raspravi da se ne osvrćemo na ono što je zakonom za sada utvrđeno na taj način i regulirano, pa su te norme i nadalje iz Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi na snazi. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbori? Zakonodavstvo, Ustav, Poslovnik i politički sustav? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre, kolegice i kolege zastupnici. Odmah u ime kluba SDP-a mogu izraziti zadovoljstvo da se ovako važan zakon kao što je Zakon o referendumu donosi u redovitoj proceduri. Dakle, ne u jednom čitanju, pa se ostavlja dovoljno vremena da se u javnoj raspravi nađe odgovarajuća mjera za korištenje instituta referenduma i na državnoj i na lokalnoj razini. Naime, Zakon o referendumu je onaj zakon kada predstavnici građana u obliku zakona vraćaju ili omogućuju građanskoj inicijativi i građanima da u skladu s tim zakonom pojedina pitanja rješavaju neposredno. To je institut koji mora biti uređen vrlo precizno da se ne bi dogodilo ono što nam se dogodilo sa referendumom o Zakonu o radu. Dakle, to je vrlo važno pitanje za cjelinu demokracije u nekom društvu. Zbog toga klub SDP-a i podupire da se zakon donese u 2 čitanja. Iznaći mjeru između potrebe i zahtjeva za odlučivanjem na referendumu i potrebe da se sustavno rješava u predstavničkim tijelima je zadaća, stalna zadaća predstavničkog tijela bilo na državnoj razini ili na lokalnoj razini. Drugo što želim odmah reći, ovo usklađivanje sa Ustavom zapravo je u zakonu prepisan sam Ustav i ništa nije razrađeno. To je vrlo važno za članak 6., zapravo je prepisana odredba članka 88. Ustava, a nije uopće pokušano razraditi se koja su to druga pitanja, a za koje se može smatrati da su od važnosti za neovisnost, jedinstvo i opstojnost RH. To bi uvijek u praksi moglo izazivati dvojbe, sumnje i prijepore pa bi bilo dobro barem da se notiraju kao podloga za raspravu ako već ne može biti u obliku norme. Vrlo važno je za istaknuti, a to je već i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav u svojim zaključcima i predložio Vladi. Naime, u članku 3. stavak 2. predviđa da na referendum osim hrvatskih državljana, na lokalnom referendumu, osim hrvatskih državljana mogu sudjelovati i državljani zemalja članica EU koji imaju prebivalište na području lokalne jedinice ili područne jedinice. Prema stajalištu takva formulacija bi onemogućila da se provede europski standard. Da građani zemalja EU odlučuju i glasuju na referendumu za lokalne, lokalnom referendumu jer u pravilu oni ne stječu državljanstvo RH niti prebivalište na tom području nego stječu boravište. Zbog toga je to predviđeno i Ustavom RH, to je jedna od novina u zadnjoj noveli Ustava. Kad je riječ o pitanjima o državnom referendumu ponavljam da smo iz Ustava prepisali odredbu članka 87., a nismo pokušali sagledati i druga pitanja koja bi se mogla naći u obliku izjašnjavanja na državnoj razini. Zanimljivo je i pitanje članka 8., naime predviđeno je da referendum u županiji ili gradu i općini mogu raspisati jedna trećina zastupnika, odnosno jedna trećina predstavnika u predstavničkom tijelu jedinice lokalne ili područne samouprave. Kad sam na uvodu govorio da je vrlo važno naći mjeru između, da tako kažem potrebe da se građani neposredno odlučuju i onemogućavanja raznim političkim egzibicionistima da koriste institut referenduma kad on zaista nije potreban nego da bi opstruirali vlast, mislim da je jedna trećina zastupnika u predstavničkom tijelu jedinica lokalne samouprave premala, preblaga, preliberalna za otvaranje pitanja referenduma. Naravno podupiremo, ne samo što podupiremo nego i tražimo da to pitanje koje je Vlada najavila koje će biti riješeno u Zakonu o lokalnoj samoupravi, odnosno u izboru i opozivu, odnosno razrješenju neposredno izabranih čelnika lokalne i područne samouprave, dakle načelnika, gradonačelnika i župana, dođe na raspravu u drugom čitanju zajedno sa ovim zakonom i da jedan od zaključaka bude i Hrvatskog sabora da se istodobno donesu oba zakona. Jer bi u slučaju da ne bude tako pravna praznina mogla omogućiti pokretanje mnogih postupaka za razrješenje čelnika lokalne samouprave, a tada bi se primjenjivao Zakon o referendumu, a ne Zakon o izboru i opozivu čelnika lokalne samouprave koji je sada najavljen. Drugo, u ime kluba također želim istaknuti, u članku 8. je predviđeno da zahtjev za referendum može podnijeti izvršna vlast u jedinicama lokalne samouprave, a takva mogućnost nije predviđena Vladi RH pa čak ni za savjetodavni referendum što zaista na neki način zbunjuje. Istina je da je mogućnost lokalnog raspisivanja češća i da mora biti liberalniji uvjeti kad se radi o raspisivanju referenduma u jedinicama lokalne samouprave nego na državnoj razini, ali u svakom slučaju savjetodavni referendum bi trebalo omogućiti da može pokrenuti i Vlada Republike Hrvatske. Pitanje je i tema koje moraju biti po našem mišljenju vrlo definirane, ne može se po svim pitanjima pokrenuti pitanje referenduma ni na državnoj ni na lokalnoj razini, dakle moralo bi se jače definirati koje su to teme. Kada je riječ o tehničkim detaljima oko raspisivanja referenduma mislimo da je neprihvatljivo da građani koji podupiru ili traže raspisivanje referenduma prilikom davanja svojeg potpisa moraju imati OIB. To je članak 12. predloženog Zakona. Naše stajalište da OIB je samo identifikacijski broj, a ne identifikacijska isprava, prema važećim propisima u Republici Hrvatskoj identifikacijska isprava je osobna iskaznica ili putovnica. Na tim ispravama postoje brojevi i oni bi trebali biti dovoljni za valjanost potpisa potpore za raspisivanje referenduma. Istina, je apsurdna da se kod davanja potpore za raspisivanje referenduma traži OIB, istodobno kada se već raspiše referendum građanin ne mora dati osobi identifikacijski broj da bi mogao glasovati. Glasovanje je odlučivanje i tu je slabiji uvjet da bi građanin mogao pristupiti a potpora potpisa je kompliciranija i teža nema nikakvog razloga za takvo rješenje u zakonu. Vrlo važno pitanje je zatim da se u članku predviđa da se jedan put u referendumu izjašnjavaju svi birači, svi glasači Republike Hrvatske, a u drugom članku se govori da se izjašnjavaju birači, glasači u Republici Hrvatskoj. TA nepreciznost ne smije ostati u Zakonu jer bi mogla dovesti do rasprava o tome kada o kojoj stvari se odlučuje u Republici Hrvatskoj, a kada o nekoj stvari iz referendumskog pitanja odlučuju svi birači Republike Hrvatske. Dakle, glavno stajalište Kluba socijaldemokratske partije da referendum i zakon treba pustiti u javnu raspravu, do tada izraditi nacrt ili prijedlog zakona o izboru ili opozivu čelnika lokalne, područne i regionalne samouprave, dovesti do toga da se od ta dva zakona u drugom čitanju ovaj zakon i Zakon o izboru čelnika lokalne samouprave zajednički nađe na klupama u Saboru, a do tada da zainteresirane institucije, građani, civilno društvo mogu imati priliku razmotriti Prijedlog zakona o referendumu, dati svoje sugestije i primjedbe kako bismo u drugom čitanju imali bolja stajališta građana, a o njima govori ovaj Zakon, o njihovom pravu da preuzmu odlučivanje od parlamenta pa i predstavničkog tijela lokalne samouprave, kako bismo našli mjeru između odlučivanja na referendumu i odlučivanja u predstavničkom tijelu, na način da pitanja koja su definirana bez sumnje mogu građani uzeti u svoje ruke. Dakle, podupiremo donošenje Zakona po principu zajedno sa Prijedlogom zakona o izboru i opozivu čelnika lokalne i područne samouprave. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Josip SAlapić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o referendumu, Klub Hrvatske demokratske zajednice na početku podržava također da ovaj zakonski prijedlog ide u redovitu proceduru kako bi se razjasnile nejasnoće koje su nastale oko ovoga Prijedloga zakona, prije svega različita tumačenja Zakona su izazvale dosta burne reakcije, dosta nerazumijevanja oko Prijedloga ovog zakona i dosta krivih tumačenja koje mogu izazvati nedoumice s onim zakonima kojima smo do sada imali, prije svega nerazumijevanje zakona kada se radi o opozivu župana, gradonačelnika i načelnika koji su izabrani neposredno na izborima pa se dovodi u pitanje nedoumica oko toga da li ovaj Prijedlog zakona odnosno članak 8. ovog Prijedloga da 1/3 vijećnika u gradskim skupštinama, gradskim i općinskim vijećima može pokrenuti pitanje opoziva gradonačelnika, župana ili načelnika i samim time se dovodi u pitanje i onaj zakon o neposrednom izboru ali i temeljna ljudska prava i prava koja su načelnici, gradonačelnici dobili na konto izbora i na temelju podrške birača u izbornim jedinicama. Prije svega namjera ovoga Zakona nije takova zato treba zakon u nekim člancima dodatno razraditi i treba razjasniti sve nejasnoće jer smatramo da je u ovom prijedlogu Zakona prije svega namjera bila da se Zakon uskladi sa Ustavnim promjenama koje smo donijeli ovdje u Hrvatskom saboru 16. lipnja 2010. godine. Bilo je potrebno donijeti sukladno Ustavnom zakonu za provedbu Ustava one zakone koji se ne mogu neposredno primijeniti a to se odnosi prije svega na Zakon o referendumu. Ovaj zakon je jedno osnovno demokratsko načelo koje daje biračima, građanima, da se svojom voljom samostalno izjašnjavaju, kako o lokalnim poslovima i pitanjima tako i o pitanjima na državnom referendumu. Zato ovaj Zakon treba tumačiti u kontekstu usklađivanja sa promjenama Ustava i usklađivanja sa zajedničkim pravom, odnosno pravom Europske unije jer ovaj Prijedlog zakona o referendumu prije svega omogućava izjašnjavanje birača u Republici Hrvatskoj oko referenduma za ulazak Republike Hrvatske u Europsku uniju. Tako na početku treba reći da namjera predlagatelja nije bila onako kako se javno tumačila i da na Prijedlog zakona ne treba biti straha da će ovaj Zakon izazvati političke nemire i potrese jer to prije svega nije apsolutno namjera zakonodavca. U ovom Prijedlogu zakona koji je pred nama promijenjen je naziv Zakona, dakle Zakon o referendumu i drugim oblicima osobnog sudjelovanja u obavljanja državne vlasti, lokalne, područne i regionalne samouprave se mijenja u Zakon o referendumu, dakle kraći i jasniji naziv Zakona. Kako sam rekao na početku ovaj Zakon se usklađuje sa promjenama Ustava Republike Hrvatske, dakle u postupku odlučivanja o referendumu birači koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj ostvaruju svoje biračko pravo u diplomatsko-konzularnim predstavništvima Republike Hrvatske u inozemstvu i u državi u kojoj prebivaju. Birači koji imaju prebivalište u RH ali se u vrijeme održavanja referenduma zateknu u jednoj od država izvan granica RH ostvare također svoje pravo diplomatsko konzularnim predstavništvima RH u drugim državama. Ono što je važno za ovaj prijedlog zakona a to je bilo dosta rasprave i kod promjene Ustava na referendumu po ovom prijedlogu zakona se odlučuje većinom birača koji su pristupili referendumu neovisno o tome koliko je birača pristupilo jer se po prijašnjem zakonskom rješenju trebalo postići da je pristupila većina od ukupnog broja upisanih birača u RH. Dakle, ovdje se odlučuje većinom birača koji su pristupili na referendumu što je još jedan demokratski iskorak jedno ustavno načelo koje jamči građanima demokratska prava po pravima Zakona o referendumu. Propisano je također sukladno našim obvezama oko ulaska RH u EU da svi državljani EU imaju pravo se izjašnjavati na lokalnom referendumu u RH dakle sa istim pravom reciprociteta kao i za građane RH kada RH postane članicom EU. Po ovom prijedlogu zakona predlaže se da što se tiče državnog referenduma treba skupiti 10% potpisa birača upitanih u biračke popise u RH da bi se moglo pokrenuti pitanje državnog referenduma a 20% birača u jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave kada je u pitanju lokalni referendum sa time da sam na početku tumačio ono značenje 1/3 vijećnika u predstavničkim tijelima koji mogu osim župana, gradonačelnika i načelnika pokrenuti pitanje, pitanje referenduma, ali kao što smo rekli po Zakonu o lokalne i područne (regionalne) samoupravi taj prijedlog treba podržati većina predstavnika u predstavničkom tijelu. Detaljnije se ovim prijedlogom zakona razrađuje postupak izjašnjavanja o potrebi državnog i lokalnog referenduma, rokovi koji su propisani produženi sa ne duže od 15 na ne duže od 30 dana kada je u pitanju državni referendum odnosno propisani rok od 15 dana ne duže od 15 dana kada je u pitanju lokalni referendum. Propisuje se ovim prijedlogom zakona i rok kada je potrebno predati prikupljene potpise. Do sada smo imali slučaj da je to moglo biti i 30 dana, 2 mjeseca da se moglo čekati. Imali smo prije nekoliko mjeseci takav slučaj. Ovim prijedlogom zakona propisuje se rok od tri dana. Detaljnije se razrađuju pravila kada je u pitanu državni referendum oko Hrvatskog sabora, oko pitanja provjere potpisa birača, uloge državnih tijela koja su dužna provjeriti jeli u skladu sa Zakonom o referendumu prikupljeno dovoljno potpisa birača, detaljnije se razrađuje pitanje uloge Ustavnog suda kada je riječ da li je referendumsko pitanje i zahtjev u skladu sa Ustava Republike Hrvatske, detaljnije se razrađuje uloga Državnog izbornog povjerenstva, uloga županijskih, gradskih i općinskih izbornih povjerenstava gdje se ovim prijedlogom zakona propisuje da ta biračka tijela odnosno birački odbori imaju predsjednika, zamjenika predsjednika i 4 člana čime je smanjen broj članova županijskih i gradskih izbornih povjerenstava, to su svojevrsne i uštede ali i olakšana procedura. Detaljnije su se razradili i propisani rokovi za raspisivanje referenduma. Što se tiče državnog referenduma to je 120 dana, a za lokalni referendum 30 dana od dana obavijesti ukoliko se tražila provjera nadležnih državnih tijela da li su ispunjeni svi uvjeti za raspisivanje referenduma u RH. S obzirom na osobitu važnost ovog zakonskog rješenja Zakon o referendumu je organski zakon i za njegovo je potrebno donošenje većine glasova zastupnika u Hrvatskom saboru. u daljnjim razmatranjima oko redovite procedure ovog zakonskog prijedloga uskladite će se sve one nedoumice, nejasnoće koje su nastale na ovom zakonskom prijedlogu. Smatramo s obzirom da se radi o zakonu gdje smo imali ustavni rok za njegovo donošenje da se zakon u što kraćem roku ponovno vrati u Hrvatski sabor i da se skinu nejasnoće, nedoumice oko ovog zakona jer je on prije svega potreba i obveza RH da uskladi ovaj zakon da bismo mogli pristupiti referendumu za pristup naše zemlje EU. Svjedoci smo da ćemo za evo nekih mjesec dana ako bude sve uredu, a čini se da smo došli kraju biti gotovi pregovori sa EU i smatramo da ovaj zakon što hitnije treba donijeti da bi građani RH ostvarili svoje temeljno pravo, a to je da se izjašnjavaju oko ulaska naše zemlje u EU, a i o svim onim zakonskim pitanjima i pitanjima lokalnih poslova kada se tiče lokalne i područne (regionalne) samouprave ali i o državnim pitanjima na referendumu. Zato smatram da bismo se trebali zajednički bez obzira na političke predznake dogovoriti da ovaj zakon što kvalitetnije i što bolje razradimo i da omogućimo našim građanima novi demokratski zakon i jedan zaista pravi politički i svaki drugi način da se građani mogu neposredno izjašnjavati o svemu onom što se tiče njihovog svakodnevnog života, ali i o kontroli njihovih glasova koji su nam dali na izborima bez obzira o kojoj se političkoj opciji radi, jer je referendum jedno temeljno demokratsko pravo koje svima omogućuje da i korigiraju i odlučuju zajedno sa nositeljima vlasti o onim pitanjima koji su važni za zajednički gospodarski i društveni život. Klub HDZ-a podržava daljnju proceduru ovoga zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Klub IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici. Hrvatska je promijenila nedavno Ustav i za uspjeh na referendumu više jasno nije potrebno natpolovična većina svih građana. e sada imamo neki bastard od referenduma i bilo je samo pitanje sve da bi referendum u Europi mogao proći i bilo je samo pitanje dana kada će se takvo jedno rješenje pretočiti u Zakon o referendumu i kada će ta ista načela otprilike biti primijenjena i kada je riječ o lokalnoj samoupravi. Između ostalog eto ovdje se otvara u ovom zakonu i pitanje recimo broja potrebnih glasova za smjenu načelnika, gradonačelnika, župana. Malo prije ako sam ja dobro razumi gospodina ministra predlaže jedan kopernikanski zaokret. Kaže da gradonačelnici, načelnici neće se mijenjati temeljem ovog Zakona o referendumu nego temeljem Zakona u izborima načelnika, gradonačelnika odnosno drugih tijela lokalne samouprave. Međutim jasno je da bi se taj Zakon o lokalnoj samoupravi u svakom slučaju trebao uskladiti sa ovim nazovimo to tako općim Zakonom o referendumu, a ne na 2, 3 ili ne znam koliko zakonskih rješenja imati posve drugačije prijedloge. Do sada smo u ovoj zemlji imali usuđujem se kazati jednu apsurdnu situaciju, da kada već spominjem ove gradonačelnike, gradonačelnike, župne iste gotovo nitko nije mogao smijeniti jer se tražilo da ih se razriješi apsolutnom većinom od 50% plus jednog glasa svih birača. A sada prema ovom prijedlogu imamo situaciju da ih gotovo svatko može razriješiti. Jasno je da je takva norma štetna i da takvo jedno rješenje mogu predložiti samo oni koji nikada nisu nosile liste i koji nikad de facto nisu sudjelovali sa svojim imenom ni u jednim izborima. Ključne odredbe ovog zakonika su članak 8. stavak 2. gdje se kaže da referendum se raspisuje na prijedlog 1/3 članova predstavničkog tijela na prijedlog župana, gradonačelnika Grada Zagreba, gradonačelnika odnosno općinskog načelnika ili na prijedlog od 20% od ukupnog broja u jedinici i članak 21. koji kaže na referendumu birači odlučuju neposredno tajnim glasanjem i jasno logično. Na referendumu se odlučuje većinom birača koji su pristupili referendumu. Zamislite sada recimo ovakvu situaciju, da 1/3 predstavničkog tijela pokrene zahtjev za razrješenje nekog načelnika, gradonačelnika, župana. Pa mi ćemo u roku od odmah, usuđujem se kazati, destabilizirati cijelu lokalnu samoupravu na prostoru Republike Hrvatske. Jedni će to raditi nama u Istri, drugi će to raditi vama u Slavoniji i Dalmaciji i jednostavno država koja je ionako destabilizirana, da ne kažem rasturena, sada će eto rasturiti i ono što još koliko toliko u nekim sredinama funkcionira, a pritom mislim na lokalnu samouprave. Jednako tako mislim nema se što referendum raspisivati na prijedlog župana, gradonačelnika ili načelnika. To pravo bi trebalo uvijek prepustiti predstavničkom tijelu, ali onda bi apsolutno za pokretanje referenduma tu većinu s 1/3 trebalo podići na barem 2/3 članova tog predstavničkog tijela. Referendum, ja se bojim, biti će rijetko korišten institut i ubuduće i zato bih upravo u tom iniciranju trebalo postići jednu reprezentativnu volju onih koji su dobili kakav takav legitimitet građana u pojedinoj lokalnoj sredini. Još jedanput ću reći da oni koji nikad nisu nosili liste oni se mogu igrati i sa lokalnom samoupravom i sa državom i sa Saborom, ali neki drugi ljudi itekako imaju odgovornost kada je riječ o tim tijelima. Još jedanput ću citirati znači odredbu članak 21. stavak 2. da na referendumu se odlučuje većinom birača koji su pristupili referendumu. Znači dovoljno je da na taj referendum teoretski izađe 1, 2, 3, 5 građana i recimo sa 2, 3 ili 5 glasova nešto može proći, nešto može biti dovedeno u pitanje, a s druge strane morate imati na umu npr. ako već govorimo o referendumu za nečije razrješenje, da je taj netko izabran u dva kruga sa 50% glasova onih koji su izašli na izbore, a sad bi se teoretski mogao razriješiti sa 1, 2 ili 3 glasa. Na referendum teško da će izići onoliko građana koliko izlazi na lokalne izbore. To je gotovo nemoguće. Izaći ih manje. Zato ako na referendum izađe 50% +1 građanin ja mislim da bi samo takav referendum bio logičan. Znači 50% od upisanih birača mora izaći da bi nešto moglo u datoj sredini nakon toga zaživjeti jer odredba članka 21. stavka 3. govori da je odluka, što je logično, donesena na referendumu obvezatna. Sve drugo mislim da bi bilo izuzetno nepošteno, osim kada je riječ o razrješenju načelnika, gradonačelnika, župana itd. Zašto to govorim? Ja mislim da bi ovdje kada je riječ o njima trebalo ovu većinu od 50% +1 zamijeniti sa onolikim brojem glasova koliko su ih ti ljudi stekli ne u prvom, ili dobili, nego u drugom krugu. Zapravo ne dobili oni nego koliko je ljudi izašlo na te izbore. U svim drugim situacijama neka bude 50% +1 jer se referendum treba pokrenuti u izuzetno bitnim pitanjima. Znači, ako je u drugom krugu u Istri za izbor nekog načelnika, gradonačelnika izašlo 45% od ukupnog broja upisanih birača e onda to neka bude referentna brojka kako bi se nekoga moglo i smjenjivati. Ne može se sa manje izišlih na birališta nekoga smijeniti. Drugo ili kako da to pokušam objasniti, npr. u jednom gradu imate 20000 birača, u drugom krugu je na izbore izašlo 8721 birač, e onda za smjenu neka bude, znači da bi se mogao raspisati referendum potrebno da iziđe 8721 birač. Znači to bi trebala biti ta neka referentna većina i otuda jasno treba poći. Za sva druga pitanja da bi referendum prošao predlažem 50% +1 od upisanog broja birača. Problem u ovom zakonu je i ovaj podatak da bi se raspisao referendum, znači 20% od ukupnog broja birača može sakupiti te potpise i pokrenuti takvu inicijativu. Ja osobno smatram da je to apsolutno u redu recimo za nešto veće gradove, možda i županije, ali što ćemo sa onim malim sredinama u kojima živi u tim općinama, kao recimo u Lanišću 400 ljudi ili u nekim drugima 700, 800, 1000 ljudi itd. Pa tih 20% možete relativno lako skupiti i imat ćemo jednu permanentnu destrukciju lokalne samouprave. Ne smije, to želim kazati, ovaj zakon imati za cilj razoriti lokalnu samoupravu već omogućiti da zaživi neposredno odlučivanje građana pa koštalo to koliko koštalo i zato predlažem drugačije većine kada građani skupljaju potpis. Npr. u sredinama do 1000 ljudi neka to bude većina od 30%, za jedinice do 10000, od 1000 do 10000 birača neka to bude većina od 20%, za jedinice do 100000 neka to bude većina od 15%, za one sredine koje broje preko 100000 birača neka to bude većina od 10%, a za Grad Zagreb odnosno za državu ako želimo taj institut približiti građanima e onda neka za pokretanje referenduma te potpise skupi 5% upisanih birača. Znači, pokušajmo razmisliti o nekoj progresiji kao i kod plaća, da u načelu olakšamo referendum, da ga približimo svim građanima pogotovo kada je riječ o tim većim jedinicama, a kod onih koje broje 500, 700, 800 recimo birača mislim da bi trebalo podići taj prag jer bi to stvarno moglo se pretvoriti u jednu ozbiljnu zlouporabu. Članak 12. ovog prijedloga zakona govori da birači upisuju se u prvi slobodni red uvezanog popisa iz stavka 1. ovog članka. Znači, upisuju svoje ime, prezime, adresu, prijavljuju prebivalište prema važećoj osobnoj iskaznici. O.k. Osobni identifikacijski broj OIB, te se osobno potpisuju. Samo da se ne bi ti uvezeni listovi pretvorili nešto što će onemogućiti sprovedbu bilo kojega referenduma. Mi smo vidjeli pokušaj jedne manipulacije od strane Vlade pri ovom zadnjem sindikalnom referendumu kada se je da budem ciničan od prikupljenih 700 i nešto tisuća tih potpisa gotovo poništilo 700000 potpisa. Na kraju, dobro hajde i sami sindikati su od svega toga odustali što ne čudi. Odustali su od svega, pa i prosvjeda, prvomajskih ne znam tih parada, od referenduma, ali ne od pakta sa Vladom. Dapače, što su prilike u zemlji i oni su vlasti lojalniji, a 850000 ljudi živi na rubu socijalne izdržljivosti. I baš danas gledam radnike "Brodosplita". Nemaju posla. Žalim ih. Treba im omogućiti da prežive, ali bi ih trebalo i upitati pa koga ste uvijek do sada birali. No, pustimo sada to. Vlada znamo kada je riječ o Ustavu i ovome prijedlogu zakona ostaje pri ovih 10% kada je riječ o nacionalnom referendumu. To na neki način odgovara ekvivalentu od cirka 450000 potpisa birača. Dobro, vidjeli smo nije to nedostižno. Ali ako se zalažem da se lokalni referendumi, na primjer u najvećem gradu Zagrebu može raspisati sa recimo 5%. Možda bi o 5% trebalo razmišljati i kada je riječ o državnom referendumu. Ono o čemu je i gospodin Leko govorio, ja isto tako mislim da kod lokalnih referenduma uvijek će biti temeljno pitanje što spada u rad odlučivanja lokalne samouprave. Tu ministarstvo uvijek može svaku inicijativu jasno pokazati. Ali u svakom slučaju po meni referendum treba olakšati, učiniti ga legitimnim načinom izražavanje volje građana jednog prostora. Jasno je da to sve košta. Konačno šta ne košta? No, kada je riječ o gradu Zagrebu ili tim velikim lokalnim samoupravama ili upravama svejedno, županijama itd. Mislim da stvarno treba razmisliti da postotak prikupljenih potpisa bude nešto manji. Jer teško je zamisliti da bi od ne znam 220000 stanovnika, znači 20% u Istri, 45000 recimo netko mogao prikupiti potpisa da bi inicirao bilo koji referendum. Znači, još jedanput zalažem se za nešto manje tu u tim slučajevima brojke. Barem recimo 10%. I to bi bilo otprilike to. Znači, pokušajmo učiniti da referendum stvarno ovaj zaživi, ali isto tako da se u onim najmanjim sredinama taj referendum ne zlouporabi.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospodin zastupnik Josip Salapić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja ću vrlo kratko ispraviti jedan netočan navod. Bilo je tu viška netočnih navoda. Ali gospodine Kajin, mi nismo na početku rasprave oko referenduma nego na kraju. Mi smo donijeli promjene Ustava Republike Hrvatske. Gospodin Kajin je govorio kao da je na snazi bivši članak 86. stavak 4. prema kojemu se tražila drugačija većina za referendum. Novim promjenama Ustava traži se većina glasova birača koji su pristupili referendumu. Dakle, suvišno je govoriti o nečemu što smo valjda prespavali. Pa donijeli smo ustavne promjene. Donijeli ste drugačije rješenje oko većine kada se glasuje na referendumu, a sva ova ostala pitanja koja trebamo riješiti to su pitanja koja rješavamo sad na kraju. Mi nismo na početku, nego na kraju.
Gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Zato sam rekao da je ... [[Govornik se ne razumije.]] većine.
[[Upadica: Mikrofon uključi.]] Pokušavam. Dakle, jedan od navoda koji sam želio ispraviti je kolega ispravio. Dakle, ne može se ovim zakonom uvoditi veća većina, zapravo valjanost izlaska na referendum no to je to ustavnim promjenama zapisano. I oni koji su glasali za te promjene sada traže povratak na prijašnje rješenje. Malo čudno, ali drugi netočan navod. Sindikati su odustali od referenduma. Nisu sindikati odustali od referenduma. I provedbu toga referenduma onemogućio je Sabor u trenutku kad se obratio Ustavnom sudu koji je donio zaključak da nisu ispunjene pretpostavke za raspisivanje tog referenduma. I svi vi koji ste podržali odluku Sabora da se obrati Ustavnom sudu ste omogućili da do tog referenduma nikad ne dođe. Nemojte sad kriviti neke druge za propast toga referenduma.
Klub zastupnika HNS-a, HSU-a gospodin zastupnik Goran Beus Richemberg. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovana predstavnice predlagatelja, kolegice i kolege. Prije svega želim reći u ime kluba HNS-a i HSU-a da je dobro da je predlagatelj odustao od hitne procedure na prijedlog saborskoga Odbora za Ustav. Naime, činjenica je da se pri izradi ovoga prijedloga zakona nije poštivao kodeks savjetovanja sa zainteresiranom javnošću i činjenica je da je u relativno kratkome vremenu koliko je prijedlog ovoga zakona bio dostupan javnosti pa do danas prijedlog sa svojim rješenjima izazvao čitav niz reakcija i primjedbi i udruge općina i gradova, a jednako tako i najistaknutijih vladinih organizacija u Republici Hrvatskoj. U tome smislu iznimno je bitno da se do drugoga čitanja ostavi prostor za javni dijalog i također za prikupljanje svih relevantnih primjedbi kako bi tekst koji će doći i drugo čitanje u sebi sadržavao takve odredbe koje će ostavljati što je moguće manje dvojbi, ali koji će biti dovoljno konzistentan da ne izaziva javne polemike, odnosno prijepore, kojima bi se ugrozio sam karakter referenduma kao demokratske institucije. Možda valja baš od toga krenuti, dakle što jest referendum, i zašto je on važan. U svim demokratskim društvima referendum je jedna od najvažnijih institucija demokratskoga sustava, on je oblik neposredne demokracije, odnosno oblik neposrednoga izjašnjavanja građana, konkretno birača o pojedinim pitanjima, pa bila ona i od najvišega interesa za državu kao što je to njeno udruživanje ili razdruživanje na naddržavnim ili supradržavnim razinama, ili se radilo o tek nekoj od promjena standarda po kojima funkcionira dio društva. Jednako tako referendum je i podložan, kao institucija demokratskog neposrednog izražavanja određenim manipulacijama, odnosno prije svega pritiscima populističkih politika, koje pokušavaju referendumom zapravo nametnuti određena rješenja većini, ili što je u nekim društvima također vrlo izgledno rješenja za koja se zalaže većina, ali koja su definitivno ispod svake razine stečenih prava, stečenih standarda, osobito u području ljudskih prava. U tome smislu svaka demokratska država ima određena ograničenja, odnosno definira o kojim se to pitanjima referendum ne može provesti. Tako je i u Hrvatskoj sva sreća, i mi smo također definirali koja su to pitanja koja se ne mogu staviti na referendum, jer bi značila zapravo otklizavanje društva u nedemokratsku prošlost. Referendum sam po sebi ne garantira demokratičnost jednoga društva. Mi smo bili svjedoci desetljećima prakse relativno čestih referenduma u kojima su se, na kojima su se građani određivali i odlučivali prije svega o angažmanu njihovih para, njihovih novaca, to su čuveni referendumi kojima su se definirala pitanja lokalnih samodoprinosa. Dakle i Hrvatska ima u tom smislu bogatu referendumsku prošlost, ali to ne znači da je u toj vremenskoj dionici Hrvatska bila demokratska. Ono što je svakako zanimljivo je da Hrvatska zadnjih 20 godina, otkad sebe smatra demokratskom državom, na temelju višestranačkog parlamentarnog demokratskog sustava, kojega prakticira, zapravo uopće nema institut referenduma kao često korišteni institut. Imali smo jedan jedini, to je referendum o državnoj neovisnosti, imali smo jedan neuspjeli pokušaj za održavanje referenduma, to je čuveni referendum o Zakonu o radu, i imamo tek jedan za kojega znademo da je posve izgledan, možda čak i do konca ove godine, a to je referendum o pristupanju Europskoj uniji. Zašto je to tako? Pa mislim da razlog leži prije svega u odnosu društvene političke elite i zakonodavca u posljednjih 20 godina prema idejama na kojima počiva lokalna, a o mjesnoj samoupravi da i ne govorim. Dakle svjedoci smo da u posljednjih 20 godina, nekad vrlo razvijena mjesna samouprava, koja je također bila jedan od važnih ventila prakticiranja neposrednih oblika demokracije, odnosno neposrednih oblika predstavničke demokracije, potpuno ugušena, dezavuirana, ili ponižena. To se reflektiralo na svoj način i na funkcioniranje lokalne samouprave, pa danas svjedočimo doista o čitavome nizu problema koji ne proistječu samo iz toga da je država visoko centralizirana, odnosno da se 90% sredstava u ovoj državi prikupljenih porezima, prirezima raspolaže u Vladi, odnosno u centru, a samo desetak posto na razini lokalne, regionalne samouprave, od čega pola toga otpada samo na grad Zagreb. Dakle nije samo to svjedočanstvo, već je svjedočanstvo i koje poluge postoje u rukama lokalne, regionalne samouprave u odlučivanju o važnim pitanjima za standard i budućnost građana, od zdravstvene, socijalne zaštite, školstva pa nadalje. Imamo potpuno neriješena određena područja i tu bi valjalo jednim konzistentnim pristupom i visokom razinom odgovornosti političke elite pristupiti pomnom analiziranju stanja i reformi kompletne lokalne i područne samouprave. I stoga bi proistekao vjerojatno i drugačiji stav zakonodavca prema građaninu kao temelju, kao osnovici demokratskog odlučivanja, pa bi onda razina nepovjerenja prema građaninu kao takvome bila puno, puno niža u odnosu na postojeće stanje gdje ne treba to kriti, mnogi od lokalne do državne razine na građanina gledaju kao na remetilački faktor, koji bi zapravo odlučivao u ime političkih elita, a tomu nije prispodobilo pa mu ne treba to ni dozvoliti. Duh ovoga prijedloga zakona baš prije svega zbog toga jednog temeljnog davno ukorijenjenog nepovjerenja prema građanima, ali s druge strane i zbog toga što nije poštivan već spomenuti kodeks savjetovanja sa zainteresiranom javnošću zapravo govori da je predlagatelj ovoga zakona vrlo nepovjerljiv prema instituciji referenduma. Možda on ima konkretnih razloga za to, ali je činjenica da to nepovjerenje proističe, ili se vidi iz čitavoga niza predloženih rješenja. Recimo jedan od najeklatantnijih je ovo neriješeno pitanje rokova koji se postavljaju, odnosno situacija koja ne jedan način definira i tretira tzv. državne referendume i referendume na lokalnoj razini, gdje na sve moguće načine zapravo otežano da se lokalni referendum inicira i održi, i o tome svjedoče recimo i članci 16. do 19. ovoga prijedloga zakona, kojim su regulirana pitanja rokova. Pa tako vidite da recimo kad je posrijedi odlučivanje na razini Hrvatskoga sabora, koji se praktički stalno sastaje, odnosno permanentno zasjeda, gdje su zapravo pauze u zasjedanju relativno kratke, tu se daje jedan vrlo komodni rok od 120 dana, a kod jedinica lokalne i područne samouprave gdje se u pravilu predstavnička tijela sastaju jednom u 2 ili 3 mjeseca, tu su rokovi spušteni na 30 dana. Nadalje, predlagatelj kaže da se ovim zakonom ne rješava pitanje pokretanja i održavanja referenduma u slučaju opoziva čelnika lokalne, odnosno regionalne samouprave, odnosno načelnika, gradonačelnika i župana, i da će se to pitanje riješiti izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj samoupravi. Da li je to dobro? Koliko je dobro za konzistentan pravni sustav da se jedno te isto pitanje, a referendum jest jedna tema, konzistentna kao takva, razrješava u više zakonskih propisa. To nije dobro. Referendum kao instituciju i kao skup procedura treba i mora se regulirati jednim propisom da bude kao takav potpuno jasan, nedvojben, transparentan i svima razumljiv. Sama činjenica, odnosno institut opoziva može biti do detalja razrađen Zakonom o lokalnoj samoupravi, naravno da to nije uopće sporno, ali referendum je tek jedan od oblika u kojima se cijeli postupak opoziva može provesti. Dakle, on nije imanentno jedini, tek je jedan od njih. U tome smislu vidimo razloga da se do drugoga čitanja razriješi to pitanje i da se ovdje definira točno pod kojim uvjetima i na koji način se provodi referendum u slučaju pokretanja postupka opoziva čelnika lokalne i područne samouprave. Ovo postojeće rješenje kojega mi uzimamo dobrohotno prema predlagatelju kao lapsus, a to je da jedna trećina članova predstavničkog tijela zapravo donosi odluku o pokretanju referenduma takvoga i sličnih karaktera je nešto što je potpuno besmisleno. Ali, moramo biti vrlo, vrlo pozorni i vrlo, vrlo pažljivi kad razgovaramo o tome i kad budemo donosili konačne pravorijeke u ovakvim situacijama i definirali konačne prijedloge. Jer ovo je vrlo jedno osjetljivo područje. Činjenica je dakle da Hrvatska živi jedan novi model izbora čelnika lokalne i regionalne samouprave koji još nije do kraja pustio korijenje u smislu da su sve institucije sjele tamo kako smo mi to kao zakonodavac i bili planirali. Činjenica je da je ostalo mnogo nerazjašnjenih pitanja, činjenica je da se u finalu rasprave o samome zakonskom tekstu o neposrednom izboru nije slušala ni struka ni logika i da je ostalo čitav niz praznih prostora koji danas zadaju glavobolje ili predstavničkim tijelima ili čelnicima lokalne samouprave. Jer kao što stoji s jedne strane činjenica da su načelnici, gradonačelnici i župani doista neposredno izabrani neposrednom voljom birača i imaju izvorni legitimitet ne može se to osporavati niti članovima predstavničkih tijela jer nije ni njih netko drugi postavio nego su ih birali građani. U tome smislu treba biti pažljiv, ali i treba razriješiti ona pitanja koja danas postoje kao veliki problemi, a to je što se događa ako gradonačelnik, načelnik ili župan ne predlože na vrijeme prijedlog proračuna. Po sadašnjim propisima zato ispašta predstavničko tijelo koje ako ne donese do 31. ožujka konačni tekst proračuna, odnosno odredbe o provođenju proračuna zapravo stječu se zakonski uvjeti za raspuštanje predstavničkog tijela, a gradonačelnik, načelnik ili župan mogu 5 puta predlagati i povlačiti svoj prijedlog. Dakle, to je prostor za političku manipulaciju. Ali, također moramo biti svjesni da je još uvijek velika opasnost koja se nadvija nad predstavnička tijela koja se zove politička korupcija. Mi znademo vrlo dobro i da postoji čitav niz slučajeva, ne samo tamo gdje se radi o tzv. kohabitaciji jedne većine u predstavničkom tijelu, a drugog političkog predznaka kod čelnika lokalne i regionalne samouprave već i u drugim slučajevima gdje je predstavničko tijelo idealna meta političke korupcije, kupovanja mandata i naklonosti. Mi toga moramo biti svjesni i taj rizik se mora smanjivati što je moguće više. Nismo za to, dakle da jedna trećina može odlučivati o sudbini gradonačelnika, načelnika ili župana, ali smo za to da se vrlo pomno riješi to pitanje da li modelom dvije trećine, da li modelom suglasnosti građana koji također može biti određen na 20%. Dakle, ako predstavničko tijelo želi da se smjeni čelnik lokalne samouprave neka i on ide pitati najprije 20% podrške svojih vlastitih birača. I to može biti jedna od klauzula koja će zapravo zaštiti i jedne i druge i podići razinu demokratskog odlučivanja. Ali, svakako nismo da se ovo pitanje rješava preko koljena. I svakako nismo za to da se samo jednom jedinom odredbom u Zakonu o referendumu smatra da su riješeni problemi funkcioniranja lokalne samouprave jer to nije tako. I mi moramo biti svjesni da je ta kutija prepuna problema i kad je jednom otvorimo da ćemo se morati suočiti sa mnogim otvorenim pitanjima koja konačno netko treba riješiti na tragu dobre prakse i odgovornosti zakonodavnog tijela. Bit će prigode naravno da se još razgovara o ovome prijedlogu zakona jer je predlagatelj pristao na drugo čitanje i na redovni postupak. Pozivamo predlagatelja da uključi zainteresiranu javnost da u mjesecu koji je pred nama ili mjesecima koji su pred nama do donošenja konačnoga zakona, odnosno predlaganja konačnoga prijedloga da angažira zainteresiranu javnost i udrugama gradova i isto tako udruzi županija. Jednako tako i nevladinim organizacijama, ali da omogući također i ljudima iz političkih stranaka da na različitim razinama i na različite načine daju svoje komentare i prijedloge kako se određene ovih ovdje naznačenih otvorenih pitanja treba riješiti. U tome smislu klub HNS-HSU-a podržat će ovaj zakon u prvome čitanju, ali ukoliko se ne promijene ove važne stvari čisto sumnjam da ćemo moći stati iza nekog rješenja koje bi sličilo ovome koje danas imamo na stolu. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi ministre, kolegice i kolege zastupnici. I mi u klubu HSS-a smatramo da je dobro što je prihvaćeno da ovaj zakon ide u drugo čitanje. Mislimo da se u prvom čitanju raspravi evo i niz uočenih detalja koje smatramo da je dobro ih doraditi i popraviti i zakon poboljšati. Hrvatski građani imaju pravo izraziti svoj stav na referendumu kako na državnom tako i na lokalnom. To im je pravo zajamčeno i Ustavom te se ovim zakonskim prijedlogom o kojem danas raspravljamo utvrđuje postupak njegovog raspisivanja i same provedbe. Izlazak na referendum osnovni je oblik neposredne demokracije i stoga se moraju stvoriti pretpostavke da građani na taj način mogu izraziti svoje mišljenje o pojedinim pitanjima te je zbog toga potrebno to područje regulirati, a u skladu sa prošlogodišnjim ustavnim promjenama kao i odlukama Ustavnog suda. U izradi ovog zakonskog prijedloga preuzet je dio odredbi iz postojećeg zakona, pojedine su usklađene sa Ustavom RH, ali i s odredbama drugih važećih zakona, a u tekst su ugrađene i neke nove. U tom smislu pozitivnim držimo da je posljedica promjene Ustava da se pravo odlučivanja na referendumu proširuje na Hrvatske državljane koji su navršili 18 godina i koji imaju opće biračko pravo bez obzira da li imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj ili ne. Dok će Hrvatski državljani bez prebivališta u Hrvatskoj pravo odlučivanja na državnom referendumu ostvariti na biračkim mjestima u diplomatsko-konzularnim predstavništvima u državi u kojoj prebivaju. Do sada je na državnom referendumu odlučivala većina birača koji su glasovali ali iz uvjet da je referendumu pristupila većina od ukupnog broja birača upisanih u popis birača Republike Hrvatske ukoliko Ustav za pojedina pitanja nije drugačije određivao. Slično je bilo određeno i za lokalni referendum. Na njemu je odlučivala većina birača koji su glasovali isto tako uz uvjet da je pristupila većina od ukupnog broja birača upisanih u popis birača jedinica lokalne, područne odnosno regionalne samouprave u kojoj referendum raspisan. Promjenom Ustava utvrđen je jedinstven kriterij da se na referendumu odlučuju većinom birača koji su mu pristupili te je to pretočeno i u ovaj Zakonski prijedlog. Prijedlog zakona usklađen je i s odlukom Ustavnog suda Republike Hrvatske te se propisuje da se može ocjenjivati samo suglasnost referendumskog pitanja sustavom ali ne i sa Zakonom. Stoga se predlaže u slučaju kada 10% od ukupnog birača zatraži raspisivanje referenduma na zahtjev Hrvatskoga sabora Ustavni sud utvrđuje je li sadržaj referendumskog pitanja u skladu s ustavom te jesu li ispunjene pretpostavke za njegovo raspisivanje. Detaljnije razrađeni postupak izjašnjavanja birača o potrebi raspisivanja državnog i lokalnog referenduma te smatramo da je dobro da se produži rok za prikupljanje potpisa birača za raspisivanje državnog referenduma s 15 na 30 dana. Ujedno se propisuje postupanje Hrvatskog sabora po zaprimanju zahtjeva za raspisivanje državnog referenduma odnosno predstavničkog tijela jedinice lokalne, područne, regionalne samouprave, te za raspisivanje lokalnog referenduma te utvrđeni rok za njegovo raspisivanje. Lokalni referendum u županiji, gradu Zagrebu, gradu i općini kako se ovim predlaže raspisuje se na prijedlog 20% birača od ukupnog broja birača u županiji, gradu Zagrebu, gradu, općini a uređuje se pitanje savjetodavnog referenduma koji može također biti državni, lokalni, te se predlaže da Hrvatski sabor može raspisati savjetodavni referendum o drugim pitanjima iz svog djelokruga osim o prijedlogu za promjenu ustava i prijedlogu Zakona dok predstavničko tijelo jedinice lokalne, područne samouprave može raspisati savjetodavni referendum o pitanjima iz svog djelokruga. Također zbog budućeg članstva u Europskoj uniji potrebno je stvoriti pretpostavke da državljani druge države članice Europske unije mogu neposredno sudjelovati u obavljanju lokalnih poslova putem lokalnog referenduma pod jednakim uvjetima kao i Hrvatski državljani a na način propisan odredbama Zakona kojim se uređuje ostvarivanja prava državljana drugih država članica europske unije u izborima za predstavnička tijela jedinice lokalne i područne samouprave što se ovim Zakonom predlaže. Pored svega navedenoga što smatramo dobrim rješenjima mi u Klubu HSS-a isto tako želimo upozoriti na to kako je potrebno učiniti sve kako bi se onemogućile eventualne zlouporabe ovih datih prava. U tom smislu smatramo da je dobro da ovaj zakonski prijedlog ide u drugo čitanje kako bi se tekst dodatno poboljšao odnosno neke njegove odredbe preciznije definirale kroz širu raspravu. Tu prije svega mislimo za članak 8. i članak 21. za koje držimo da ih treba preispitati odnosno utvrditi koje posljedice njihova provedba može prouzročiti i imati. Naime, u članku 8. stavak 2. predlaže se da se referendum raspisuje na prijedlog jedne trećine članova predstavničkog tijela, no kako se niti jedna odluka predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave i područne samouprave ne donosi glasovima 1/3 članova pitanje je da li je rješenje da se referendum raspisuje na prijedlog 1/3 članova predstavničkog tijela uistinu najbolje rješenje. Nadalje, člankom 21. ovako kako je predloženo otvara se prostor da odluku o smjeni župana, gradonačelnika grada Zagreba, gradonačelnika ili općinskih načelnika donese manji broj glasača od broja koji su ga izabrali. Čija bi prethodno iskazana volja birača bila dovedena u pitanje. Znamo da je pred nama referendum za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji i da će se donošenjem ovog Zakona stvoriti potreban pravni okvir za njegovo provođenje. No, mi u Klubu Hrvatske seljačke stranke smatramo da je dobro što se uzima još malo vremena i predloženi tekst u onim dijelovima koje sam spomenuo doradi i poboljša odnosno preciznije odredi. Hvala vam lijepo.
Hvala. U 10,38 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a gospodin zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, uvaženi ministre. Meni bi danas bilo neugodno stajati danas ovdje pred Hrvatskim saborom, pred zastupnicima Hrvatskoga sabora i biti član Vlade. Jer ovaj Prijedlog zakona koji je Hrvatska vlada poslala u Hrvatski sabor pokazuje da se Hrvatska vlada koju je izabrao Hrvatski sabor boji Hrvatskog naroda i Hrvatskih građana, što ne čudi jer ovakva vrsta, sve ovo vezano za referendum, jer ovakva vrsta politike koje dovela zemlju putokazom Idemo dalje, na dno ponora do ogromnih kreditnih zaduženja, gotovo 90 milijardi eura, do 350 tisuća nezaposlenih, do kraha gospodarstva, do 100 tisuća radnika koji rade a ne primaju plaću oko milijun umirovljenika od kojih 800 i još nešto tisuća jedva preživljavaju 5 dana u mjesecu s obzirom na visinu mirovine. Koja zatvara rodilišta sukladno određenim stručnim povjerenstvima, koja spaja ergele, obećava, ne ispunjava obećanja, koja se boji pameti Hrvatskog naroda ili misli da 50% plus 1 birač neće izići na referendum. Ovo je ujedno i strah, ovaj Prijedlog zakona od mogućeg neuspjeha, odaziva građana na jedan referendum koji bi trebao biti do kraja godine, jer ovaj referendum koji je vezan uz Zakon o radu sasvim sigurno neće nikada biti održan, ovaj koji je vezan za ulazak HRvatske u EU kao jedan jedini ili jedini mogući predizborni adut stranke ili koalicije u ovom trenutku na vlasti. Druga stvar koja je vezana za ovaj referendum, a govorim dakle da bi me danas bilo stid stajati ovdje nakon jednoglasne odluke Vlade RH i nakon neprovedene javne rasprave, stajati ovdje pred saborskim zastupnicima i govoriti o tome da smo ipak zahvaljujući vjerojatno i određenim trzanjima unutar HDZ-a preko Odbora za Ustav i POslovnik došli do toga da smo shvatili da ovako manjkav zakon treba ići u drugo čitanje, a ja evo smatram ne da treba ići u drugo čitanje nego ga hitno treba povući iz procedure sastaviti na evo ove rasprave klubova i poslije zastupnika, sastaviti novi prijedlog zakona i otvoriti jednu široku javnu raspravu kako bi se uskladio i Ustav i Zakon o referendumu. Pitanje neposredno izabranih čelnika lokalne samouprave mora definitivno biti vezano u Zakonu o referendumu ali isto tako i zakonske odredbe vezane uz Zakon o jedinicama lokalne samouprave. Pitanje opoziva mora biti vezano za broj birača ne za broj vijećnika u gradskim, općinskim vijećima ili županijskim skupštinama ili u Skupštini Grada Zagreba. Mi smo do sada bili dosta jako liberalni a na nekim novim zakonima na nekim novim prijedlozima pokazujemo da ćemo sami sebe početi zatvarati itd. i Zakon o jedinicama lo,kalne samouprave. Pitanje opoziva mora biti vezano za onaj 50% plus jedan birač. Ako neki čelnik lokalne samouprave bio on iz HDZ-a, SDP-a ili sada iz HDSSB-a ne radi svoj postao, budite uvjereni da građani nisu ovce iako ih neki tretiraju kao ovce za šišanje, neće ostati sjediti kod kuće pred televizijom nego će izići na taj referendum i odrediti sudbinu takvih lokalnih čelnika koji rade loše. To ne može biti broj glasova koji su dobili u prvom ili u drugom krugu, nego to mora biti većina biračkog tijela koja mora izići na referendum, a od te većine kakav rezultat bude to će biti sudbina lokalnih čelnika. Jedna stvar koja se veže za referendum i pretpostavljam novi Zakon o opozivu neposredno izabranih čelnika lokalne samouprave mora biti vezan i za predstavnička tijela. Mislim da ovdje ne trebamo izmišljati toplu vodu ili expresso kavu nego jednostavno treba preuzeti ako želimo ići u EU treba preuzeti te tekovine demokracije iz EU gdje je definitivno jasno, da ukoliko 1/3 ili 2/3 vijećnika koji zatraže referendum, a referendum ne uspije odnosno čelnik lokalne samouprave ne bude smijenjen, tada se definitivno i automatski to predstavničko tijelo nadležne lokalne samouprave raspušta, idu novi izbori. To sam ja predlagao i na Odboru za lokalnu samoupravu nažalost to tadašnji predlagač nije predvidio. Drugo pitanje i nelogičnosti koje su vezane ovdje jel su ovo samo možete ispravljati netočne navode, ja bih volio da postoje replike pa da mogu odgovoriti, drugo pitanje i niz pitanja koje su vezana za ovako manjkav zakon, vezane su uz samo provođenje referenduma. S obzirom da je referendum govorim sada o referendumu za opoziv čelnika lokalne samouprave predstavlja mini lokalne izbore, za koje će ukoliko ovakav zakon ili ovakve odredbe u strahu od tzv. lokalnih šerifa, ostanu na snazi tada će mnoge jedinice lokalne samouprave otići u jedan strašni deficit zato što će svakih 6 mjeseci ili godinu dana imati izbore. To se kod nas kaže, kako se nekome nešto digne pa to napravi. To je pitanje same kampanje, troškova kampanje, to je pitanje biračkih odbora, kako su sastavljeni, da li su stranački sastavljeni, da li su nestranački, to je pitanje i samih rokova. Jer ovim zakonom to se ne može ispraviti ako se ne može nešto napraviti. To je pitanje samih rokova jel nema u ovom prijedlogu zakona nema roka gdje Ministarstvo uprave mora u određenom roku odgovoriti na određene zahtjeve. I tu je već jedno leglo političke podobnosti gdje će se razvlačiti pitanje nepodobnosti odnosno opoziva za čelnika koji je iz vladajuće stranke, a po hitnom postupku kao što je to i do sada slučaj bio rješavati pitanje tamo gdje čelnik lokalne samouprave nije iz vladajuće stranke. Na samom kraju, neki su u ovom Saboru, a to je i odgovor koji je veza za ustavne promjene, neki su u ovom Saboru glasali za ustavne promjene, neki su htjeli bogami i morali dići ruku za pravnu osobnost, teritorijalni integritet i poseban način financiranja. Ja se nadam da oni koji će dizati ispravke netočnih navoda da će se vrlo brzo i prepoznati, neki su bili protiv u ovom Visokom domu hrvatske demokracije protiv stvaranja tzv. SAO Krajine. To su bile onaj Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina. Ali su neki u ovom Saboru bili i protiv odredba promjena Ustava koji su vezani za referendum. Neki su bili za provedbu referenduma o Zakonu o radu, a neki su sve napravili da do tog referenduma ne dođe. Ovdje je bio cirkus sa onim potpisima gotovo milijun stanovnika Hrvatske, milijun radnika koji su ovdje kolicima dovozili svoje potpise i nadali se da će doći do tog referenduma. A ja kažem da se ne treba bojati referenduma, a najmanje hrvatskih građana. oni su to najbolje pokazali 1990. godine kada su izišli na referendum i rekli svoje jasno i glasno za samostalnu Hrvatsku. A ja predlažem da se ovaj zakon jednostavno ministarstvo napravi ovo i da napravi novi prijedlog zakona koji će ozbiljno uputiti ovdje u Hrvatski sabor. Gospodine potpredsjedniče hvala lijepo.
Hvala. Tri ispravka. Prva gospođa zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam, gospodine potpredsjedniče. Pa ne znam tko daje pravo kolegi Vinkoviću, ali sam si ga i uzima, da govori niz neistina. Između ostaloga ja ću ispraviti samo jednu, a to je da se ova Vlada i vlasti Hrvatska boji pametnih ljudi. Ne, uopće se ne boji, čak se ne boji ni vas ni vaših istomišljenika ni ovakvog nastupa jer oni ljudi koji zdrave pameti razmišljaju ne mogu na ovaj način uopće govoriti i ponašati se. Hvala.
Gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Teško je ispraviti zastupnika Vinkovića i šteta je što nema replike. Netočno je da se Vlada boji građana. Upravo suprotno, hrvatska Vlada je kao predlagatelj pristala u suradnji sa saborskim odborom da ovaj zakon ide u drugo čitanje kako bi se temeljito raspravila ova tema. Meni se čini, gospodine Vinković, da se vi bojite jer vi ste pravi fenomen u politici, izabrani na SDP-ovoj listi kao SDP-ova preći na krajnju, suprotnu stranu kao HDSSB, to je fenomen u politici i protestiram zbog ovakvog načina izražavanja u Hrvatskom saboru, gospodine predsjedniče, jer je ovo nedopustiv način. Bez obzira što se radilo o aluzijama nedopustivo je da se jedan hrvatski zastupnik ovako izražava u Hrvatskom saboru.
I gospođa zastupnica Ana Lovrin, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Dakle, netočno je da prijedlogom ovog zakona Vlada pokazuje da se boji građana, dakle kolega Vinkoviću to može reći samo netko tko zaista nije pročitao ovaj zakon, a koji niti nema pojma što je zadnjim ustavnim promjenama utvrđeno jer upravo i ustavnim promjenama, a i prijedlogom ovoga zakona ublažili su se referendumski uvjeti, omogućio se širi pristup građanima instituciji referenduma kao institutu neposredne demokracije, a osim toga referendum u Hrvatskoj nije bio 1990. nego 1991. godine. Hvala.
Povreda Poslovnika,gospodin zastupnik Zoran Vinković.
To je članak koji se odnosi na vrijeđanje zastupnika. Moj je Poslovnik u Zenici pa ne znam točno koji je. Ja nisam mislio na onu stvar na koju ste vi mislili. A što se tiče straha, o tome tko se boji, ja se najmanje bojim, a posebno najmanje takvih iz HDZ-a.
I još jedan sličan vjerojatno. Povreda Poslovnika, zastupnik Boro Grubišić.
Povreda Poslovnika. Gospođa Dubravka Šuica je dakle po članku 209. povrijedila i lamentirala o tome koliko su i kako su SDP i HDSSB nekakve različite stranke, a ja bih rekao da su SDP i HDZ najsličnije stranke. Hvala lijepo.
To je povreda Poslovnika? … [[Upadica se ne razumije.]] Možda, ali u Zimbabveu ili tamo negdje daleko [[Upadica Grubišić: U banana državi.]] Možda u banana županiji. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar, pojedinačna rasprava. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. … [[Upadica se ne razumije.]] Dajte kolege smirite se malo, imate vremena kasnije nastaviti. Dakle, kada sam pročitao ovaj prijedlog zakona prvo što sam se zapitao odakle je došlo ovo čudo od zakona. Radi se o organskom zakonu koji bi građanima ove zemlje trebao omogućiti korištenje ustavnog prava iz članka 87. Ustava i to na dva načina. Neposredna demokracija, kada građani bez utjecaja predstavničkih tijela na bilo kojoj razini donašaju odluku umjesto njih i do njega uvijek može doći na dva načina: ili referendum raspisuje vlast ili referendum zatraže građani. Kako se do sada sve vlasti, mislim pri tome na sve Vlade, na sve predsjednike Republike i sve sazive Parlamenta, odnosila prema pravu građana na referendum. Ni u jednim ustavnim promjenama nije raspisan referendum na prijedlog predsjednika Republike, Vlade niti Sabor sam nije raspisao referendum. Drugi uvjet za raspisivanje referenduma je prijedlog zakona. Nijedan predsjednik Republike odnosno Vlada, nijedan saziv Sabora ni u jednom prijedlogu zakona u Hrvatskoj nije raspisao referendum. I treća mogućnost je neka druga pitanja iz djelokruga Sabora iliti predstavničkih tijela lokalne, regionalne samouprave. Jedan jedini referendum koji je raspisan '90. i proveden '91. i po odazivu i po rezultatu glasanja dokaz je da građani znaju rasuditi i ispravno odlučiti. Ja nisam uspio izbrojiti broj ustavnih promjena od '90.-te nadalje ali bilo ih je najmanje 5, 6. Broj zakona vjerojatno više od 15000. Zašto, kako to da baš nijedanput nijedna vlast, nijedna parlamentarna većina nije smatrala za potrebnim da građanima omogući izjašnjavanje o ustavnim promjenama ma kakve one bile, a bile su veoma značajne, veoma velike. I u panici pred mogućim rezultatom referenduma za ulazak u Europsku uniju ustavnim promjenama to smo tobože olabavili. Ako vlasti ne žele referendum, ako se vlasti boje građana jer ne raspisuju referendum onda Ustav veli da ga imaju pravo zatražiti građani. E pod kojim uvjetima iz prijedloga ovog zakona. Lokalni referendum i odmah da se složim s onima, a to je i ministar čini mi se najavio, ako sam ga dobro razumio, institut opoziva čelnika lokalne i regionalne samouprave mora biti reguliran posebnim zakonom i to je posebni institut. Meni je drago da je i Vlada i ministar došao na moje stavove iz '95., '96. i '97. godine kada sam tada u Zakonu o lokalnoj i regionalnoj samoupravi putem amandmana pokušao ugurat institut opoziva da se ne primjenjuje Zakon o referendumu nego kao poseban institut. Da li ćete napisati novi zakon ili dopuniti Zakon o lokalnoj i regionalnoj samoupravi s tim posebnim institutom sasvim je svejedno. Ali to čim prije treba i rasprava o ovom zakonu tada može biti razdvojena, a ako ne onda mora biti spojena. Dakle, lokalni referendum da bi ga građani izazvali treba 20% potpisa birača jer to piše u Zakonu o lokalnoj samoupravi. Imaju samo 15 dana vremena da prikupe potpise. I sad pazite, organizatori prikupljanja potpisa imaju samo tri dana vremena da provjere ispravnost potpisa i u roku tri dana moraju potpise predati predstavničkom tijelu ili Sabora. Na kojim mjestima imaju pravo prikupljati? Ne zna se. O tome odlučuju predstavnička tijela lokalne samouprave, pa će primjerice u Zagrebu sigurno mjesto prikupljanja potpisa biti Ured gradonačelnika od 9 do 11 sati. I za to će tražiti naknadu od organizatora kao što je to bilo prošli puta gdje su neke općine i gradovi od organizatora prikupljanja potpisa za referendum tražile naplatu korištenje javne površine. Gospodine ministre, traže da se plati od 500 do 800 kuna. U ovom zakonu morate reći što su to prikladna mjesta i da jedinice lokalne samouprave to ne mogu naplaćivati jer su naplaćivale i tražili da se plaća. I napisati da to ne može biti u kabinetu gradonačelnika ili župana. Ovaj pojam koji se sad u zakonu koristi je žvakaća guma očito namjerno ostavljena. E sada kada organizator prikupi potpise predstavničko tijelo ima 15 dana vremena na razmišljanje da li će zatražiti provjeru. Petnaesti dan kaže da će zatražiti provjeru i to od tijela državne uprave. Kako se zove to tijelo državne uprave u ovoj državi? Jel' znamo ili ne znamo? Ako znamo upišimo ga u zakon, a ako ne onda recite mi ne znamo koje je to tijelo državne uprave. I onda predstavničko tijelo samo određuje rok tom tijelu državne uprave u koji mora izvršiti provjeru. Recimo šest mjeseci. Ako budu maksimalno pristojni dat će im 30 dana. E kada dobije potvrdu da su svi potpisi pravovaljani onda ima rok od 30 dana da donese odluku da raspiše referendum, a on se mora održati u roku od dana predaje potpisa do dana održavanja lokalnog referenduma šest mjeseci. Referendum koji se ne održi u primjerenom roku od 90 dana nema smisla i sve rokove koje ste naštelali u ovom zakonu je sprječavanje održavanja referenduma na zahtjev građana. Ovo su bezobrazno rastezljivi rokovi, nejasni termini, nejasni izrazi da bi se moglo arbitrirati u toku samog postupka. Sve što je iznad 90 dana je pokušaj Vlade ili ako takav zakon bude usvojen da se zabrani referendum na zahtjev građana na lokalnom nivou. Kada je državni referendum u pitanju 10% je ustavna kategorija, 30 dana produženje roka pozdravljam gdje će građani moći potpisivati zahtjev za raspisivanje referenduma. Gdje odrede predstavnička tijela lokalne samouprave. Jedno mjesto u Zagrebu i recimo jedno mjesto za cijelu Rijeku i Primorsko-goransku županiju. Ne možete u zakonu stavljati tako nedefinirane izraze i mjesto, uz naplatu naravno i to će naplaćivati kao neki gradonačelnici koji ovdje u dvorani sjede, koji su tražili da se to plati kada su dobili zahtjev za izdavanje dozvole, za korištenje javne površine na kojoj je bio postavljeni štand na koji su građani tražili referendum. I onda organizator prikupi 500000 potpisa i ima tri dana da provjeri ispravnost potpisa, tri dana. Ali Sabor ima 30 dana vremena da razmišlja hoće li tražiti autentičnost potpisa i provjeru, pa kad odluči da hoće sam određuje rok policiji ili ne znam kome. Ako bude minimalno pristojno odredit će 60 dana. Pa onda ima 30 dana Sabor nakon što dobije rezultate razmišljati hoće li se obratiti Ustavnom sudu. Onda Ustavni sud ima 30 dana vremena da veli što on o tome misli. I nakon što Sabor od Ustavnog suda dobije mišljenje ima rok od 120 dana da raspiše referendum od dana završetka akcije do dana održavanja referenduma minimalno 8 do 12 mjeseci po slovu ovog zakona. Imali smo isto referendum nakon 12 mjeseci uz podsjećanje na još grozomorniju situaciju, da u temi i u pitanju pa čak i prijedlog zakona u kojem je prikupljeno dovoljni broj potpisa, ali se igra ova fiškalska igra sa rokovima Sabor može usvojiti taj zakon koji je sporan za građane. Jer niste prihvatili niti u Ustavu, niti u ovom zakonu odredbu koju sam tada predlagao i ponavljam da u pitanju je zakon i u zakonu u kojem traje akcija prikupljanje potpisa i proceduralne radnje koje trebaju završiti predstavničko tijelo i Sabor ne može odlučivati. Jer inače nema smisla pravo građana da traži referendum o prijedlogu zakona, a da ga Sabor može u međuvremenu usvojiti ili u pitanju od značaja za grad ili županiju da predstavničko tijelo u toku akcije može odluku donijeti. I završavam ponovnim upozorenjem. Hrvatska je jedina država i bit će jedina članica Europske unije u kojoj je Ustavni sud sa svojim pravorijekom na kraju postupka kada sve obavite ove radnje, a u Hrvatskoj po ovom zakonu nikad nitko neće moći zatražiti referendum, onda je na kraju Ustavni sud koji veli da recimo ne postoje pretpostavke za održavanje referenduma. U civiliziranim državama organizator prvo ide na Ustavni sud sa referendumskim pitanjem. On daje odgovor i kada Ustavni sud na početku potvrdi referendumsko pitanje nitko ga više ne može zaustaviti. Toliko o demokraciji recimo u Europskoj uniji.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Uvaženi gospodine zastupniče Lesar, u mnogome ste u pravu. Ja bih volio znati koji su to gradonačelnici koji ne daju javne površine za rad političkih stranaka ili prikupljanje potpisa za referendum i žele to naplatiti. To bi bilo dobro ovdje i znati. Ovaj zakon doista, rekli ste da se rasteže kao žvakaća guma. Ali ja bih rekao da je ovo ižvakana i prežvakana žvakaća guma. I uz sve ove manjkavosti koje ovaj zakon pokazuje ja ću još ukazati na jednu, a to je upravo sastav tih odbora koji će provoditi referendum, pitanje referendumskog pitanja, tko je taj koji odlučuje da li je pitanje dobro napisano i broj birača koji je neophodan da bi taj referendum uspio. I to neizostavno mora biti 50 plus jedan posto. Što se tiče referenduma za samostalnost Republike Hrvatske odluka je donošena koliko se ja sjećam 1990. a referendum može pomoći potpredsjednik Sabora. Referendum proveden 1991. Moja isprika određenim zastupnicama. Ja nisam mislio na onu stvar, nego na tlak, a uvaženom kolegi rezervi zastupniku samo poručujem da ono što priča nek priča u mikrofon, a priča sam o sebi. I na kraju mandat Zorana Vinkovića, po zakonu je mandat Zorana Vinkovića, i Vinković se ne boji nikakvog referenduma, i nikakvih preslagivanja u vijeću i vijećnika, nego odgovara građanima. Zahvaljujem.
17. svibnja 1991. godine održan je referendum za samostalnu Hrvatsku, 25. lipnja '91. godine Hrvatski sabor donio je ustavnu odluku o suverenosti i samostalnosti Hrvatske i deklaraciju kojom je proglasio Hrvatsku suverenom i samostalnom državom, a 8. listopada '91. godine donio je ustavnu odluku o raskidu državno-pravnih sveza. … [[Upadica se ne razumije.]] Odluka o raspisivanju referenduma donijeta je u travnju '91. godine. … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro. Odgovor, gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Vinković, i po postojećim propisima. Da ja malo pričekam. Dakle kolega Vinković, zahtjev, prikupljanje potpisa za raspisivanje referenduma provode organizacijski odbori po sadašnjem zakonu i po novom, i tako je predviđeno ne političke stranke, a odgovor na vaše pitanje dovoljno je pogledati postojeće odluke predstavničkog tijela općina, gradova i županija, odnosno gradova i općina koje reguliraju pravo korištenje javnih površina za takve građanske inicijative. Ne znam kako je u vašem gradu to regulirano, i da li u vašoj odluci, gradsko vijeće donijelo odluku da je besplatno korištenje. Ono što je apsurdnost da takve odluke nisu donašale predstavnička tijela, nego vjerujte ili upravni odjeli ili čak komunalni redari, jer su dobili takve ovlasti od gradonačelnika i načelnika općine.
Gospodin zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici ministarstva. Dakle ovaj zakon je jedan zakon koji Hrvatski sabor je već trebao donijeti, budući da smo se Zakonom o provedbi Ustava obvezali da ćemo u određenim rokovima donijeti neke zakone, između ostalog i zakon koji će osigurati da se mogu u Hrvatskoj građani izravno pitati, očitovati između dva izborna ciklusa o nekim važnim pitanjima. Ovdje dakle prije svega treba reći da referendum je način neposrednog izjašnjavanja građana o važnim pitanjima, pa prema tome i Zakon o referendumu treba biti tako koncipiran da on prije svega omogući građanima da budu pitani, da im omogući na način da to vlast odluči da ih pita ili da građani sami odluče da budu pitani. Dakle prije svega želim skrenuti ovdje pozornost na to da im bude omogućeno. I drugo da se odredi što su to važna pitanja, dakle da se doista ne dovedemo u poziciju da na svim razinama, od jedinica lokalne samouprave, do nacionalne razine, državne razine ne raspisujemo referendume bez obzira da li će to učiniti vlast ili inicijativa građana o nečemu što ne predstavlja bitno ili važno pitanje za razinu kojoj je raspisan referendum. Očito da ovaj zakon ne odgovara na adekvatan način ni na jedan od ta dva zadatka. Prije svega mi imamo situaciju da je zakon upućen u proceduru po hitnom postupku, pa se sada na inicijativu jednog od odbora Hrvatskog sabora taj hitni postupak skida. Dalje, imamo situaciju da na jednom od odbora, a to je bio Odbor za lokalnu, područnu (regionalnu) samoupravu smo imali tumačenje predstavnika ministarstva da se ovaj zakon primjerice odnosi na referendum kojime se opozivaju neposredno izabrani čelnici, a sada imamo situaciju da ministar kaže da je to regulirano Zakonom o lokalnoj samoupravi, a informacija sa Odbora za Ustav je došla da će se to regulirati nekakvim posebnim zakonom. Dakle doista se postavlja pitanje o čemu mi to danas eto ovdje u tom zakonu raspravljamo, odnosno o čemu vodimo raspravu. Da li vodimo raspravu o prijedlogu zakona koji je uputila u saborsku proceduru hrvatska Vlada, ili vodimo raspravu o nečemu što zastupnici i klubovi i odbori misle možda da bi trebalo biti napisano u tom zakonu? Dakle definitivno rasprava o izvornom tekstu zakona se danas u ovom Saboru ne vodi, zato jer postoji najmanje tri interpretacije oko toga što u tom zakonu piše, i to iz istog ministarstva ili odbora, odnosno što ne piše, odnosno na što se odnosi ili na što se ustvari u tom zakonu ne odnosi. Dakle kolege su dosta govorile o tome, o državnom referendumu, po mom sudu dakle, a takvo je mišljenje bilo i kad smo donosili Ustav, mislim da trebalo je omogućiti veću inicijativu građana i olakšati građanima da dođe do nacionalnog referenduma. Demokratičnost jedne države ili jednog društva doista će se očitovati onda kada vlast u Hrvatskoj bude spremna po prvi puta raspisati referendum na inicijativu građana, i mislim da je svima nama koji sjedimo sada u Hrvatskom saboru ili koji ćemo sjediti u sljedećem ili koji će sjediti u sljedećem sazivu u vlasti ili u oporbi, u interesu da napokon u Hrvatskoj dođemo do toga da referendum bude raspisan na inicijativu građana i da doista pokažemo i građanima ne da imamo ovu sada situaciju u kojoj se nalazimo, a to je da ne vjeruj više nikome, da imamo dezintegrirano društvo i državu, da građani nemaju povjerenja niti u vlast, niti u oporbu, niti u političare, niti u neke druge institucije, nego da im kažemo da njihov glas vrijedi ne samo jednom u četiri godine kad izlaze na izbore i zaokružuju listić sa kandidatima, ili kažu da nemaju za koga glasati nego da njihov glas vrijedi između tog perioda na način da mogu inicirati raspisivanje referenduma i biti pitani i da onda isto tako mogu biti pitani na samom referendumu. Ja mislim da bi svi trebali si takav cilj pred sebe postaviti i reći ok, ajmo napisati zakon i ajmo omogućiti napokon građanima da njihova inicijativa zaživi i da postane punovažna i provediva u RH. Sve dok se to ne dogodi bilo kakav Zakon o referendumu bit će mrtvo slovo na papiru. I doista će ovisiti samo o volji vladajuće većine da li će provoditi ili ne referendum i koliko će on koštati. Nažalost, mi smo imali situaciju kada je Vlada govorila da referendum koji iniciraju građani košta 3 puta više nego što će koštati referendum koji će biti raspisan odlukom Vlade o ulasku Hrvatske u EU. Dakle, i to su neke činjenice o kojima svakako treba razmišljati kada budemo građanima govorili da su oni ti koji su temelj demokracije i na kojima počiva demokratičnost jedne države ili jednog društva. E sada, posebno konfuziju imamo što se tiče raspisivanja referenduma na lokalnoj razini. Mi ovdje imamo situaciju da je u Zakon o referendumu prepisana odredba iz Zakona o lokalnoj samoupravi. A u Zakonu o lokalnoj samoupravi imamo na 2 mjesta definiran način provođenja referenduma. Jedan je način provođenja referenduma o važnim pitanjima, a drugi referendum o opozivu neposredno izabranog čelnika. E sada, u tom članku koji govori o opozivu neposredno izabranog čelnika ima stavka članka 40B zakona koji kaže da se na referendum o opozivu neposredno izabranog čelnika primjenjuju odredbe Zakona o referendumu i drugim oblicima neposrednog izjašnjavanja. Ako je točno ono što ministar govori da je u Zakonu o lokalnoj samoupravi rečeno kako se opoziva neposredno izabrani čelnik, a u tom zakonu piše da se on opoziva prema Zakonu o referendumu onda ja postavljam pitanje da li netko danas može ovdje izaći za govornicu od predstavnika Vlade i reći kako se danas u Hrvatskoj opozivaju neposredno izabrani čelnici. I drugo, kako će se neposredno izabrani čelnici jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave opozivati nakon što Zakon o referendumu bude donesen. Mi jednako tako u Zakonu o lokalnoj samoupravi imamo izrijekom napisano da se referendum raspisuje na prijedlog jedne trećine vijećnika, na prijedlog polovice mjesnih odbora i na prijedlog 20% upisanih birača na području jedinice lokalne samouprave. Tu odredbu imamo prepisanu ponovno u Zakonu o referendumu. Pa čemu prepisivati iz Zakona o lokalnoj samoupravi odredbu u Zakon o referendumu? Ja bih želio podsjetiti da smo promijenili Ustav o načinu biranja čelnika u jedinicama lokalne samouprave jer smo omogućili da i oni koji nisu s prebivalištem na području jedinice lokalne samouprave mogu glasati na izborima za jedinice lokalne samouprave pa ćemo sada imati i situaciju da više ljudi može ili veća prava kod izbora, a manja prava kod referenduma na tim istim referendumima za jedinice lokalne samouprave. Dakle, temeljem usklađivanja zakonodavstva RH to pravo, što se tiče jedinica, izbora u jedinicama lokalne samouprave je na drugačiji način promijenjeno jel'. I ono je prošireno da mogu dakle svi žitelji, svi građani EU ukoliko se u tom trenutku nalaze na području jedinice lokalne samouprave. Ovdje se postavlja i nekoliko tehničkih pitanja. Dakle, referendum raspisuje predstavničko tijelo. Mi imamo Zakon o fiskalnoj odgovornosti. Predstavničko tijelo raspiše referendum, a nisu predviđena sredstva u lokalnom proračunu za provođenje referenduma. Ako se to dogodi gradonačelnik, odnosno načelnik odmah pada pod udar Zakona o fiskalnoj odgovornosti zato jer naprosto je potrošio novac koji nemamo predviđen u proračunu. Gradonačelnik može predložiti rebalans proračuna mada mu je jako kratko vrijeme jer se lokalni referendum mora provesti u roku od 30 dana, predstavničko tijelo može ne prihvatiti takav prijedlog proračuna. Ili s druge strane gradonačelnik ne mora predložiti rebalans proračuna pa ga nećemo onda niti imati u proračunu i nećemo, odnosno morat će se provesti referendum, ali naprosto netko će morati za to fiskalno odgovarati. Dakle, postoji cijeli niz vrlo velikih, otvorenih pitanja oko ovog referenduma. Nažalost, nalazimo se u cajtnotu i bojim se da neće biti rješenje onakvo kakvo građani očekuju.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivo Grbić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavniče predlagatelja, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o prijedlogu Zakona o referendumu koji je Vlada Republike Hrvatske uputila u proceduru donošenja. Naime, promjenama Ustava RH iz 2010. godine izmijenjene su odredbe Ustava koje se odnose na pitanja prava sudjelovanja u postupku odlučivanja na državnom referendumu te načina donošenja odluke na državnom referendumu. Referendumu za … [[Govornik se ne razumije.]] i udruživanje regulirana su prava koja u RH ostvaruju građani EU nakon pristupanja EU. Stoga prijedlog Zakona o referendumu primarno se predlaže radi usklađivanja spomenom Ustava, a njime se uređuje postupak raspisivanja i provedba referenduma. Važna je novina sam naziv zakona, ne samo radi praktične primjene već i zato što je Ustav propisao da se o referendumu donosi zakon dok je neposredno sudjelovanje građana u upravljanju lokalnim poslovima uređeno posebnim propisima. Ovim prijedlogom pravo sudjelovanja u postupku odlučivanja na državnom referendumu imaju svi hrvatski državljani s navršenih 18 godina koji imaju opće i jednako biračko pravo bez obzira na njihovo prebivalište u RH što je zasigurno dobro rješenje i velika novina. Ovim prijedlogom otklanja se dosadašnja pravna neujednačenost, posebice u pogledu pitanja koja se odnose na način donošenja odluke na referendumu, odnosno potrebnog broja glasova birača izašlih na referendum kako bi odluka bila valjana. Promjenom Ustava Republike Hrvatske utvrđen je jedinstven kriterij da se na referendumu odlučuje većinom birača koji su pristupili referendumu. Također se predlaže da Hrvatski sabor i predstavničko tijelo jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave mogu raspisati savjetodavni referendum o drugim pitanjima iz svog djelokruga. Osim navedenog ovim prijedlogom detaljno se razrađuje raspisivanje referenduma, zahtjev birača za raspisivanje referenduma, postupanje Hrvatskog sabora po zaprimanju zahtjeva za raspisivanje državnog referenduma, postupanje predsjedničkog tijela po zaprimanju zahtjeva za raspisivanje lokalnog referenduma, odluka o raspisivanju referenduma, odlučivanje na referenduma, tijela i ovlasti tijela za provedbu referenduma, provedba referenduma, troškovi za provedbu referenduma, zaštita ustavnosti i zakonitosti referenduma. Smatram da je predlagatelj dobro postupio kada je odlučio da se izmjenama i dopunama Zakona o izborima općinskih načelnika, gradonačelnika, župana i gradonačelnika grada Zagreba riješi pitanje raspisivanja i provedba referenduma o njihovom razrješenju a ne ovim prijedlogom zakona. Te prihvatio da Prijedlog zakona o referendumu ide u redovnu proceduru. Mišljenja sam da ovaj Prijedlog donosi poboljšice u zakonskom određenju referenduma na način da se detaljno razrađuje raspisivanje i provedba referenduma, da otklanja dvojbe i nepreciznost postojećeg Zakona te da su predložene odredbe usklađene s promjenama Ustava i odlukama Ustavnog suda Republike Hrvatske zbog toga ću podržati Prijedlog zakona o referendumu kao i sve one kvalitetne primjedbe i prijedloge iznesene u raspravi a koje će biti ugrađene u Konačni prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, ministre, kolegice i kolege. Pred nama je Zakon o referendumu kojim se predlaže urediti pitanje koje se odnose na raspisivanje provedbu državnog, kao i lokalnog referenduma koji su oblici neposrednog odlučivanja građana, prije svega birača koji imaju biračko pravo, odlučuje se o pitanjima određenim Ustavom Republike Hrvatske te pitanjima iz samoupravnog djelokruga regionalne samouprave odnosno područne samouprave, određenim zakonom i statutom. Naime, promjenama Ustava Republike Hrvatske iz lipnja prošle godine učinjene su značajne izmijene i dopune odredbi koje se odnose na raspisivanje, pravo sudjelovanja, postupak odlučivanja i način donošenja odluka na državnom odnosno lokalnom referendumu. A iza toga je uslijedilo donošenje Ustavnog zakona za provedbu Ustava iz listopada 2010. godine gdje je propisana neposredna primjena određenih odredbi ustava kao i onih odredbi koje se ne mogu neposredno primijeniti odnosno za koje je potrebno donijeti Ustavni zakon ili zakon pa je tako konkretno u članku 7. određena i obveza donošenja zakona koji se odnosi i na referendum. Budući da je neposredno sudjelovanje građana u odlučivanje u lokalnim poslovima dakle misli se na zborove građana i druge oblike neposrednog odlučivanja to je uređeno posebnim propisima i ne predviđa se ovim zakonom o referendumu to propisivati. Zato je predloženo promijeniti uz sam predmet zakona i sam naziv zakona i do sada je zakon nosio naziv Zakon o referendumu i drugim oblicima osobnog sudjelovanja u obavljanju državne vlasti i lokalne i područne odnosno regionalne samouprave i bio je uz troje izmijene na snazi od 1996. godine. Što se tiče nekih rješenja instituta predloženih ovim zakonom o kojima smo tijekom rasprave danas na plenarnoj sjednici, na sjednicama saborskih odbora čuli različita mišljenja ali isto tako dobre i konkretne prijedloge, mislim tu prvenstveno na prijedloge i stavove odbora za statut, poslovnik i politički sustav, mislim da ih svakako treba uzeti u obzir i o njima voditi računa. I zato je dobro i pozdravljam odluku da se ide u donošenje ovog Zakona u dva čitanja jer će time se ostvariti, omogućiti dovoljno vremena za još dodatna poboljšanja ovog Zakonskog teksta. Vezano uz neka rješenja iz ovog Zakona želim konkretno se osvrnuti na predložene odredbe članka 8. koje se uz članak 7. odnose na raspisivanje lokalnog referenduma. Naime, smatram da bi trebalo još razmisliti o rješenju da se lokalni referendum raspisuje uz naravno ostale ovlaštene predlagatelje na prijedlog samo 1/3 članove predstavničkog tijela mislim da bi tu trebalo predvidjeti kvalificiranu većinu konkretno, mislim da bi trebalo predvidjeti većinu svih članova predstavničkog tijela. Pogotovo u slučaju kada je potrebna kvalificirana većina možda čak i dvotrećinska tada bi se ovaj Zakon primjenjivao na opoziv nositelja izvršnih ovlasti u jedinicama lokalne i područne samouprave, dakle, načelnika, gradonačelnika i župana odnosno gradonačelnika grada Zagreba i zato apsolutno pozdravljam i podržavam prijedlog predlagatelja da se ovaj Zakon ne odnosi na opoziv odnosno razrješenje nositelja izvršnih ovlasti u jedinicama lokalne i područne samouprave i da se to pitanje riješi izmjenama odgovarajućih zakona. Dakle, naravno, slijedom toga nužno je kao što je već spomenuto i bilo govora o tome do drugog čitanja istovremeno kada će ići u drugo čitanje ovaj zakon o referendumu pripremiti izmjene prvenstveno Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi odnosno Zakona o izborima općinskih načelnika, gradonačelnika, župana i gradonačelnika Zagreba kako ne bi u međuvremenu bilo moguće zloupotrijebiti institute ovog Zakona koji se odnose na pokretanje postupka opoziva nositelja izvršnih ovlasti u jedinicama lokalne i područne samouprave. Iz tih razloga ću svakako podržati ovaj Zakon u prvom čitanju.
Replika gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Dakle, ja bih želio ponoviti dio onoga što sam rekao u raspravi, da možda bude jasnije. Zakon o referendumu je prepisao odredbe dio odredbi Zakona o lokalnoj samoupravi što se tiče referenduma na lokalnoj razini. I dio Zakona o lokalnoj samoupravi što se tiče odredbi oko opoziva neposredno izabranih čelnika, a u Zakonu o lokalnoj samoupravi vrlo nedvosmisleno piše da se odluka o raspisivanja lokalnog referenduma donosi većinom svih članova predstavničkog tijela. Dakle, potpuno je apsurdno da Zakon o referendumu prepisuje nešto što je riješeno nekim drugim zakonom ali onda isto tako ne treba govoriti i stvarati iluziju da se Zakonom o referendumu rješava ili uređuje pitanje raspisivanja referenduma na lokalnoj razini. To je riješeno Zakonom o lokalnoj samoupravi. I drugo, mislim da bi trebali promijeniti terminologiju i ne govoriti da će se raspisivati referendum o opozivu neposredno izabranog čelnika nego možda o izjašnjavanje, kako bismo mogli na drugačiji način urediti potrebnu većinu koja je potrebna da bi se takva odluka donijela. Ukoliko ostaje referendum onda bi se svakako trebalo prema Ustavu odlučivati većinom onih koji su izašli, a to može biti puno manje od broja koji su neposrednog čelnika izabrali.
Gospodin zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre. Za razliku od mnogih drugih koji su sudjelovali u ovoj današnjoj raspravi HSP ovaj prijedlog Zakona o referendumu neće podržati i to kao iskaz prosvjeda zbog duboke povezanosti ovog prijedloga Zakona o referendumu sa Ustavom RH usvojenim u lipnju prošle godine u kojem su definirana dva temeljna elementa vezana uz ovaj zakon.Jedno je na državnoj razini potrebno je prikupiti u slučaju da inicijativu pokreću građani 10% od ukupnog broja upisanih birača što zapravo čini cijeli postupak gotovo nemogućim. Ja ne znam zbog čega toliki strah od provođenja i ideje za provođenjem referenduma. Naime, činjenica je od hrvatske samostalnosti naovamo nije raspisan nijedan referendum temeljen zahtjeva građana, a radi se samo o tome da očito treba biti oprezniji pri davanju političkih izjava, ne zalijetat se i u tom slučaju neće biti političkih poraza za one koji zapravo smatraju da bi raspisivanjem referenduma pretrpjeli određenu političku štetu. Zašto takav strah od referenduma? Čemu uvijek neki strah od prosvjeda? Pa to je u demokratskom sustavu najnormalniji oblik izražavanja mišljenja. Vjerojatno korijene toga treba tražiti i u bivšem sustavu koji je stalno imao neke patološke ugrađene strahove i od prosvjeda ali i od neposredne demokracije. Razvijene zemlje Europe prije svega Švicarska ima izuzetno dobro razrađenu upravo ovu neposrednu demokraciju odlučivanjem putem referenduma o svim iole važnim pitanjima. I ono što bi mi u Hrvatskoj trebali razmisliti kako zapravo osnažiti tu neposrednu demokraciju, kako pojeftiniti i pojednostaviti postupak provođenja referenduma o različitim pitanjima, a upravo Švicarska je zemlja koja je po svim parametrima u samom vrhu uspješnosti i kada je u pitanju gospodarstvo, kada je u pitanju standard, i kada je u pitanju konkurentnost gospodarstva itd. Dakle, očito se radi o jednoj zemlji koja treba služiti kao uzor ali koja se isto tako nalazi pod velikim političkim pritiscima kako bi se pridružila EU pa se Švicarci tome odupiru smatrajući za njih jednim izuzetno važnim pitanjem da je u EU razina demokracije niža nego u Švicarskoj što oni smatraju neprihvatljivim. Naravno sa našeg hrvatskog stanovišta to nije argumenta koji se u odnosu prema EU može i treba koristiti, ali je očito da kod nas još uvijek postoji nevjerojatan strah od neposredne demokracije i odlučivanje putem toga. Drugo pitanje vezano uz Ustav je odluka kojom se zapravo reduciraju uvjeti za donošenje odluke putem referenduma o udruživanju i razdruživanju s drugim državama i narodima što je dakle upravo od straha da neće proći na referendumu u onakvim uvjetima kako je to bilo definirano da bi se donijela odluka o udruživanju u druge državno pravne saveze, mora na taj referendum izaći više od 50% svih upisanih birača odnosno više od 50% svih upisanih birača mora glasati za. Ja duboko vjerujem da Hrvatska ulazi u fazu u kojoj će prije svega zbog stanja u okruženju upravo ta zaštitna odredba postojati HRvatskoj sve važnija. I u znak prosvjeda zbog činjenice da se tada prije gotovo godinu dana kada su se donosile promjene Ustava o tome nije vodilo računa, a praktično se ta odluka prenosi i na problematiku ovog Zakona o referendumu ovaj prijedlog zakona neću podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Arsen BAuk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege zastupnici. Zakon o referendumu jedan je od važnih zakona koji na neki način grade jedno društvo, koji uređuju međusobne najprije političke odnose u društvu, a na neki način i veliki je izraz političke kulture u društvu i usmjerava i građane o njihovoj svijesti da mogu ili ne mogu ili u kojoj mjeri mogu na nešto utjecati. U svom izlaganju dotaknut ću se dvije stvari. Jedna se tiče općih stvari o referendumu, a druga ono što je možda aktualnije je odnos prema lokalnoj samoupravi vijeće, gradonačelnik itd. Dakle, prvo pitanje je kada se uređuje referendum o kojim se pitanjima može raspisati referendum ili da stvari postavimo na pravi način o kojim se stvarima ne može raspisati referendum? Koje su to teme koje ne mogu biti predmet odlučivanja na referendumu? Dakle, radi se o najširoj skupini ljudskih prava, prava manjina itd. Mislim da je to u Hrvatskoj dobro definirano i da ne bi trebalo tu raditi velike promjene. Drugo je pitanje koji su uvjeti raspisivanja referenduma odnosno koji je da tako kažem ovlašteni predlagatelj raspisivanja referenduma? Kada govorimo o državnim institucijama to je već navedeno i ostaje ono pitanje, dakle kada građani zahtijevaju raspisivanje referenduma o nekoj temi. Ja mislim da bi tu trebalo uvesti jedan međukorak, a to je da definiramo kada građanska inicijativa postaje službena inicijativa i kada se o prikupljanju potpisa treba početi brinuti država, a ne oni koji su inicijativu pokrenuli. Naime, držim da bi se u jednoj fazi nakon što se zadovolji određeni broj potpisa koji je manji nego ovih 10%, potpise trebalo prikupljati na mjestima koja su dakle ili državne institucije ili jedinice lokalne samouprave i da bi dakle logističku potporu skupljanju potpisa trebala davati državna tijela. Zašto? Mi smo, kada su sindikati raspisivali referendum, kada su sindikati raspisali referendum oni su donijeli potpise, onda smo potrošili određeni broj milijuna kuna samo na provjeravanje tih potpisa. Onda je bila rasprava da li su ljudi potpisali tamo di im je prebivalište ili nisu, jesu potpisi lažni ili nisu, šta trebaju građani dostaviti ili ne. Mislim da se u uređenoj državi to može na drugačiji način riješiti. Kada ovlaštena skupina predlagatelja dostavi nadležnoj državnoj instituciji, to je Ministarstvo uprave recimo, određeni broj potpisa da Ministarstvo uprave treba dalje organizirati prikupljanje potpisa u određenom roku i na određenim mjestima. Onda država ima podatke o tome koliko je građana potpisali zahtjev, koliki je rok, može o tome obavještavati javnost i može reći na kojim mjestima građani mogu potpisati zahtjev za raspisivanje referenduma. Ako organizacijski odbor želi to kontrolirati može, ako ne želi imamo državu u koju vjerujemo, neka se to tako napravi. I da li će oni u tom vremenu skupit potreban broj potpisa stvar je njihove motivacije da građane motiviraju da odu to potpisati. Drugo je, i tako nećemo morat potrošiti novce na provjeru potpisa nego će ljudi koji rade u državnoj upravi za plaću za koju rade raditi taj posao, dakle kad dođe građanin potpisat zahtjev reći ćemo dobar dan, to možete tako i nema nikakvih problema da li su potpisi krivotvoreni ili nisu, da se može ili ne mora kontrolirati. Upitno je da li je sa takvim organiziranjem 10% veliki broj i da li je 30 dana malo, ali mislim da bi na taj način u uređenoj državi trebalo to funkcionirati. Drugo je pitanje kad su ispunjeni uvjeti da je odluka na referendumu donesena. Prvo mislim da ukoliko se referendum raspisuje na zahtjev građana ili na zahtjev institucija da institucije, u pravilu predstavnička tijela ili su u sukobu s mišljenjem većine građana pa građani na taj način žele da se donese odluka koju oni žele ili imaju dileme oko neke odluke ili nemaju hrabrosti je donijeti pa traže ili alibi ili recimo da se ipak to radi nekako dobronamjerno, traže dakle potvrdu kod građana. Mislim da ukoliko se raspisuje referendum za promjenu Ustava da bi broj onih koji su glasali za da se promijeni Ustav, na referendumu govorim, u tom slučaju trebao biti jednak u postotku potrebnom broju zastupnika za promjenu Ustava. I drugo, držim da ako se već propisuje potreban cenzus da bi odluka bila donesena da ga ne bi trebalo ograničavati na broj izašlih na referendum nego na broj glasača od ukupnog broja glasača koji su glasali za prijedlog na referendumu. Jer ukoliko se ograniči to na izlazne na referendum onda oni koji su protiv odluke ne trebaju radit nikakvu kampanju nego da ljudi ne izađu na referendum. Dakle, ne može neizlazak na referendum biti glas protiv. Ali ukoliko se želi spriječiti, da karikiram, da se nešto donese sa 10 glasova onda se treba propisati koji je najmanji postotak od ukupnog broja birača koji treba glasat za. Dakle propišu se dvije većine, jedna da mora biti više za nego protiv i druga, da broj glasova za mora biti 1/4 od ukupnog broja, 1/5 otprilike. Rekao sam 1/4 zato što je to pola od pola, dakle ako pola izađe na referendum pa pola od toga glasuje za to je otprilike 1/4. Mislim da bi na tragu toga mogli naći rješenje koje će biti legitimno, a koje opet neće omogućiti da se sa 10 glasova donese nekakva odluka. Iako naravno, kad se raspiše referendum ako se ostavi dovoljno veliki rok da se vrši nekakva kampanja za ili protiv da bi jedna i druga strana trebala animirati svoje glasače i da oni kojih je više da odnesu pobjedu na tom referendumu. To je normalna demokratska utakmica. Ali kako smo mi u pravilu skloni karikirati i tražiti rupe da se nešto ne provede onda će se netko jako dobro sjetit da se ovakvim, da s prijedlogom da je određeni broj potreban da referendum uspije, određeni broj ljudi koji su izašli, onda će on samo reći nemojte izlazit na referendum. Toliko daleko o ovom općem referendumu. Pitanje je dakle mislim da treba kategorizirati postotak građana koji mogu podnijet inicijativu u malim sredinama, u malim općinama ili određenim mjesnim odborima općina i gradova i na nacionalnoj razini, dakle taj postotak koji je 10 na nacionalnoj razini ne bi smio biti veći od 20 na lokalnim razinama. Opet ovisno od veličine jedinice lokalne samouprave može se napravit nekakva gradacija između 10 i 20. U drugom dijelu svoje rasprave želim se osvrnuti na odnose u lokalnoj samoupravi gdje je pitanje referenduma o opozivu gradonačelnika postalo prvorazredno političko pitanje u Hrvatskoj, uz druga politička pitanja. Najprije, nikad nije dobro donositi zakone na već postojeću situaciju. Puno je poštenije reći da ova situacija će otići do kraja mandata ovako, a onda će se zakoni primjenjivati na nešto što se izabere na sljedećim lokalnim izborima. Ali obzirom na to da situacija nije baš uređena kako treba mislim da je treba urediti. Na koji način? Prvo, postavlja se pitanje zašto se gradonačelnici i načelnici moraju opozivati na referendumu. I vijeće i gradonačelnici izabrani su od građana. Ne postoji referendum za opoziv vijeća, samo gradonačelnika, zašto. Mislim da u slučaju kad sve normalno funkcionira između vijeća i gradonačelnika nitko i ne priča o izborima, a ukoliko ne funkcionira da treba propisati mehanizam da ako se ide na izbore da nema opoziva nego da se ide na izbore i za vijeće i za gradonačelnika i onda će to biti jedna ravnoteža gdje neće moći biti ucjene osim one ili ćemo radit ili idemo na izbore i to bi trebao biti mehanizam koji je korektan. I drugo, tko može, tko bi u tom slučaju trebao moći raspisati izbore i za jedno i za drugo. Postoji jedno restriktivno rješenje, a to je 2/3 članova predstavničkog tijela, ali onda ne referendum, onda se ide na izbore i za vijeće i za gradonačelnika, bilo bi poštenije. Ili sam gradonačelnik uz potporu 1/3 članova predstavničkog tijela opet i za vijeće i za gradonačelnika. Onda bi politički akteri pazili kad znaju da jedni ovise o drugima i obratno, trudili bi se ili funkcionirat ili svoje prijepore ne bi rješavali na leđa građanima nego bi ih rješavali tako da daju građanima mandat koji su od njih dobili. Mislim da bi to bilo pošteno rješenje. I postoji druga mogućnost, dakle jedna ne restriktivna nego blaža, a to je da izbore mogu raspisat ili većina u vijeću ili sam gradonačelnik bez potpore vijeća pa neka se onda u demokratskoj utakmici natječu, a ne da građane opterećuju svojim međusobnim problemima cijeli mandat. Zahvaljujem.
Hvala. Dvije replike. Prva je gospodin zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Svakako kolega Bauk vi ste upozorili na jedno važno pitanje, a to je što se događa kada građani iniciraju raspisivanje referenduma. Mi smo na nacionalnoj razini vrlo žestoko raspravljali o tome što se dogodilo i što se još uvijek događa sa potpisima više od 700000 građana Hrvatske koji su zatražili raspisivanje referenduma o izjašnjavanju jednog važnog zakona, a to je Zakon o radu. Međutim, mi imamo situaciju u općini Legrad gdje je više od 20% građana potpisalo inicijativu za raspisivanje referenduma za opoziv načelnika općine, predalo. Dakle, prikupilo je, potpisi su potpuno valjani, verificirani i predao je to predstavničkom tijelu. A predstavničko tijelo je odbilo donijeti odluku o raspisivanju referenduma za opoziv načelnika općine Legrad. I nakon toga nema reakcije više nikoga. Dakle, niti je Ministarstvo uprave reagiralo na to i dalo tumačenje da li se mora raspisivati referendum, a po mom mišljenju, dakle činjenica je da kada 20% građana zatraži raspisivanje referenduma onda se to mora učiniti. Dakle, nema više mogućnosti da predstavničko tijelo ne donese takvu odluku. Niti je Ministarstvo uprave, odnosno Vlada Republike Hrvatske raspustila Vijeće koje očito grubo krši Zakon o lokalnoj, područnoj (regionalnoj) samoupravi i raspisalo izbore i za vijeće i za načelnika općine Legrad budući da, očito je da dolazi do ozbiljne opstrukcije. Dakle, to je nešto o čemu se svakako treba vrlo jasno definirati u ovom zakonu, odnosno u Zakonu o lokalnoj samoupravi jer očito je da Zakon o referendumu neće baš puno toga riješiti što se tiče lokalnih referenduma.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Evo trebamo podsjetiti na razloge zbog čega se došlo do zakonskih rješenja o neposrednom izboru gradonačelnika, načelnika i župana. Naime, u prošlom mandatu, dakle od 2005. do 2009. a i prije broj promjena na čelu gradova i općina zbog prelaska vijećnika s jedne strane na drugu najčešće na stranu vladajuće, tada vladajuće stranke sa očitom sumnjom ili indicijom na političku korupciju doveo je u stvari u pitanje povjerenje građana prema legitimno izabranim tijelima. I zbog toga je vladajuća većina bila prisiljena da promijeni takve odredbe da se ide na neposredan izbor. Da je to dobro pokazao je i veći odaziv građana na lokalne izbore 2009. nego 2005. iako u pravilu i zbog biračkih popisa, ali i zbog manjeg broja ljudi koji izlaze na izbore taj trend uvijek bio silazan. Zbog toga šta se radilo ad hoc stvoren je jedan ja ga neću nazvati sustav, nego anti sustav u kojem se trenutno ne zna tko pije, ali zna se da plaćaju građani, a plaća dakle i ovih 20% građana koji je podnijelo zahtjev za referendum o opozivu gradonačelnika. Ukoliko se radi o referendumu držim da bi ga trebalo provesti, pa gradonačelnik neka ostane ako ima podršku građana. A u onome što sam ja govorio prije ako ste pratili držim dakle da bi mogućnost rješavanja političkih sporova između Vijeća i gradonačelnika trebalo tražiti u izborima za oboje, a ne da jedni druge međusobno ucjenjuju. Zahvaljujem.
Gospodin zastupnik Zoran Vinković. Replika.
Uvaženi kolega Bauk, rekli ste jednu neću kazati kao što što su to neki zastupnici i govorili. Mislim da je to ipak lapsus govoreći o tome da su i članovi vijeća, skupštine izabrani neposredno. Naime, u Hrvatskoj od 2009. godine neposredno se biraju samo čelnici lokalne samouprave. Članovi Vijeća su bili na listama i te liste su birali građani. Ali članove vijeća, vijećnice i vijećnike nisu birali građani, nego su na glasačkom listiću birali imena stranaka i imena nositelja liste. I slažem se s vama da je na djelu jedan zakon koji ponovno omogućava posebno određenim trenucima kada određene političke opcije žele mimo volje građana naturiti svoje mišljenje kroz rad vijeća na djelu ponovno jedan od oblika političke korupcije. I smatram da upravo postojeći Zakon o referendumu koji je sada na snazi je daleko bolji od ovog prijedloga zakona koji je sada pred saborskim zastupnicima i koji će ići u drugo čitanje. A ja prije svega smatram da treba ići u jednu cjelokupnu javnu raspravu. Vezano za broj vijećnika koji je mogao zatražiti smjenu tako izabranih čelnika lokalne samouprave je bio jedna trećina i on može ići uz ovaj zakon. Prijedlog koji će biti upućen ministarstvu da to bude najmanje natpolovična većina vijećnika. Ne mogu se složiti s vama, da ukoliko se desi to da vijeće ne želi kohabitaciju neposredno izabranim čelnicima lokalne samouprave, da i jedni i drugi idu na izbore, nego jednostavno se mora pronaći model kada vijeće koje ne želi suradnju i želi raditi opstrukciju tako izabranim čelnicima lokalne samouprave mora definitivno po sustavu referenduma ići na izbore.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kad sam govorio o legitimitetu gradonačelnika i vijeća nisam govorio o članovima vijeća, nego vijeću kao tijelu u cjelini. Ono je doista izabrano neposredno. Ne član, ne svaki vijećnik posebno ali vijeće ukupno izabrano od istih ljudi koji su izabrali gradonačelnika. Ma je, oni koji su izašli na izbore za gradonačelnika dobili su listiće za vijeće. Isti ljudi su glasali. Pa u tom kontekstu sam govorio o njihovom legitimitetu, a naravno da svaki član vijeća ima kao pojedinac manji legitimitet nego gradonačelnik. Ali vijeće u cjelini je birano od istih ljudi i isti dan, osim ako nije bilo drugih grupa 15 dana kasnije. Ali se može smatrati da su to opet isti građani. Što se tiče ostalih odnosa ja sam se ogradio na početku svoje diskusije da je teško raspravljati o nečemu što već postoji. Dakle, vi govorite iz pozicije gradonačelnika. Neki član HDZ-a također može govoriti iz pozicije gradonačelnika i ne slagat se sa svojim stranačkim kolegom koji govori iz pozicije nekoga koji ima većinu u vijeću, ali nema gradonačelnika. Tako da u tom kontekstu sam se ja ogradio da sve što govorim bi trebalo biti primjenjivano nakon izbora kad se još ne zna. Jer imamo jedan primjer koji nije uređen političkom odlukom, jasnom političkom odlukom. To je kontrola nad poduzećima. Da li to kontrolira vijeće ili gradonačelnik. I onda je to umjesto političkog tijela Hrvatskog sabora riješio Ustavni sud. I onda smo godinu ili godinu i nešto čekali da sudska institucija kaže nešto šta je politika trebala riješiti u startu samo zato šta se čekalo da se vidi hoće li biti veći utjecaj onih u vladajućoj koaliciji koji imaju većinu u vijeću ili oni koji imaju manjinu u vijeću jednog gradonačelnika. Prema tome, to je politička odluka koja se treba znati prije nego što se ide na izbore i prije rezultata izbora i onda ne bi ovako diskutirali. Zahvaljujem.
Gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Pa u prvom redu za podržati je prihvaćeni prijedlog da se o ovom vrlo važnom, vrlo bitnom prijedlogu zakona raspravi u dva čitanja, u redovnoj saborskoj proceduri, pa u krajnjoj liniji iz razloga da pojedine zakonske odredbe se preciznije urede, jasnije odrede, kako bi u konačnici i sam Zakon o referendumu bio i još kvalitetniji. Inače sam ili pristupanje izmjeni Zakona o referendumu jedna je logična i nužna izmjena u svijetlu novodonesenih ustavnih promjena, dakle novih odredaba Ustava Republike Hrvatske, ali i ustavnog Zakona za provedbu ustavnih odredbi. Upravo u tom smislu izvršeno je ovim prijedlogom zakona usklađenje sa odredbama Ustava Republike Hrvatske, i recimo analizom zakonskih rješenja u odnosu na ustavne odredbe mogli bismo izdvojiti u prvom redu onih 5 najbitnijih, dakle po mom mišljenju to su, idući tih 5 stvari ili 5 elemenata. Pod jedan na referendumu se sada odlučuje većinom birača koji su pristupili referendumu, ovim zakonom se uređuje precizno postupak odlučivanja na državnom referendumu birača koji nemaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, isto tako uređen je način pristupanja referendumu prebivališta koji, birača koji imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, a u vrijeme održavanja državnog referenduma se zateknu izvan njezinih granica, zatim propisano je pravo odlučivanja državljana druge države članice Europske unije na lokalnom referendumu, propisani su uvjeti za raspisivanje savjetodavnog referenduma i to kako na državnom, tako i referenduma na lokalnoj razini, dakle kojega raspisuje predstavničko tijelo, uvijek naravno o pitanjima iz svog djelokruga. Što se tiče samog opoziva, opoziva dakle čelnika jedinica lokalne samouprave, o tome smo do sada i u raspravama imali dosta toga za čuti. Moje je mišljenje da opoziv, kao mogućnost razrješenja neposrednog izbora čelnika jedinica lokalne samouprave apsolutno i nije nužno da to bude propisano, uređeno, razriješeno Zakonom o referendumu. Mislim uopće da možda griješimo kad god raspravljamo o institutu referenduma, kao posebnom institutu u odnosu na sve drugo što je na direktan ili indirektan način vezano sa izbornim procesom, pa radilo se to i o razrješenju, odnosno prestanku mandata. Referendum po svojoj suštini, po svojoj biti je sasvim nešto drugo nego odabir onoga koji će nas predstavljati, u ovom slučaju na lokalnoj razini, jer se onda ljudi određuju i za program, i za političku stranku, i za osobu, ali koja će u određenom mandatnom razdoblju provoditi taj program za koga su se ljudi svojim glasom, glasom dakle opredijelili. Mislim da bismo puno nesporazuma, puno dvojbi, puno nedoumica, puno neriješenih situacija koje se mogu pojaviti u primjeni upravo tih odredaba Zakona o referendumu razriješili kada bismo apsolutno iz odredaba Zakona o referendumu dakle izdvojili tu mogućnost, dakle da se opoziv čelnika jedinica lokalne samouprave koji su neposredno izabrani uredi ili posebnim zakonom, ili da se u postojećem Zakonu o izboru članova predstavničkih tijela i čelnika jedinica lokalne samouprave to pitanje, vrlo važno pitanje razriješi do u detalje, kako ne bismo imali nikakvih dvojbi, nesuglasja oko mogućnosti primjene tog instituta, jer institut opoziva je apsolutno institut koji se zakonom treba urediti. I drugo pitanje koje bi moglo, a neke kolegice i kolege su ga već i spominjale, to je pitanje kada govorimo o lokalnom referendumu. Dakle ovaj zakon tretira i lokalni referendum, i naravno da je logična odredba zakona koja je u krajnjoj liniji ista ili slična kao što je i u postojećem zakonu, dakle Zakonu o referendumu i drugim oblicima osobnog sudjelovanja u obavljanju državne vlasti i lokalne, područne (regionalne) samouprave, a koji zakon će prestati važiti kada donesemo novi Zakon o referendumu, jest taj u kojim situacijama ne u procesno-pravnom smislu, ne na koji način se može taj referendum raspisati, i kada se steknu, ispune dakle pretpostavke, zakonske pretpostavke da je on valjan, dakle da se valjano može raspisati, nego po kojim pitanjima. Mislim da ta odredba treba biti preciznija, i dobar je prijedlog da to uvijek može biti, samo može biti iz nadležnosti jedinica lokalne samouprave, dakle svim onim pitanjima koje predstavnička tijela na lokalnoj razini mogu raspravljati gdje dakle imamo i zakonske odredbe koje upućuju na to da je to njihova nadležnost. Međutim u prijedlogu ovog zakona je u izričajnom smislu navedeno i zakon, upućuje se na zakon, pa da tu ne bi bilo dvojbe, dakle predlažem da se vidi, preispita mogućnost jasnijeg preciziranja, dakle u tom smislu nadležnosti predstavničkih tijela o kojim pitanjima se onda može valjano i na zakonit način u smislu raspisivanja referenduma odlučivati i na toj lokalnoj razini. Što se tiče nesuglasja o kome su govorili, ili nesklada između ovog predloženog zakona i drugih zakona i prepisanih rješenja i kao to navođenje kao jedna primjedba ovom prijedlogu zakona, ja bih upozorio na činjenicu da naravno kada se pristupilo projektu izmjene ili predlaganju ovoga zakona, pa nužno je uskladiti bilo onda rješenja iz drugih zakona koja reguliraju istu ili sličnu materiju, jednostavno da tu ne bismo došli do nekakvog raskoraka, odnosno da ne bismo imali za istu stvar dva različita rješenja u dva različita zakona, tako da tu ja ne vidim nekog velikog problema, to nomotehničkom i svakom drugom smislu, dakle upravo tako treba i urediti. Zaključno, ovaj zakon treba poduprijeti, mi smo, mi moramo donijeti novi Zakon o referendumu temeljem novih ustavnih odredbi, temeljem Zakona o provedbi Ustava Republike Hrvatske. Ovaj zakon je na tragu europskih standarda, ne na tragu, nego uistinu je utemeljen na praksi, na, onih država koje su u tom demokratskom smislu dosegle jednu višu razinu, dakle ne može se okarakterizirati ovaj prijedlog zakona koji unazađuje institut referenduma kao oblika neposredne demokracije. Naprotiv, neke odredbe zakona treba pojasniti, razraditi, pogotovo ove koje se odnose na opozive na lokalnoj razini neposredno izabranih čelnica jedinica lokalne samouprave, možda i još neke druge koje nisam spomenuo, ali ovaj zakonski projekt apsolutno treba poduprijeti, on je kvalitetan, u tom smislu on će sasvim sigurno pitanja referenduma razriješiti na kvalitetniji način nego što je to u krajnjoj liniji bilo do sada, i mislim da će se u drugom čitanju ili do drugog čitanja sve ove primjedbe, prijedlozi koje iznosimo ovdje u raspravi evo u prvom čitanju i uvažiti i na taj način da ćemo sasvim sigurno vrlo brzo dobiti Zakon o referendumu koji će cjelokupnu referendumsku problematiku urediti na jedan demokratski, moderan način. I u tom smislu potpora i ministarstvu i stručnim službama koji predlažu ovakve prijedloge zakona. I ja sam, ne da se nadam nego sam uvjeren da ćemo se u ovom vremenskom periodu do izrade konačnog prijedloga zakona sve ove sporne stvari o kojima smo govorili i raspravljali urediti na najbolji mogući način. I u tom smislu još jedanput potpora ovom prijedlogu. Hvala.
Hvala. Pet replika. Prvo gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Uvaženi kolega upravo ovaj zakon odudara od europske demokracije obzirom da ovim zakonom je dodatno u odnosu na onaj stari zakon, a to je priznalo i samo Ministarstvo uprave pa i naš saborski Odbor za Ustav i Poslovnik jer da je tako bajno i sjajno kao što ste vi pričali onda on ne bi trebao ići u drugo čitanje nego bi jednostavno svi mi saborski zastupnici digli ove svoje pločice, ruke ili ključiće stavili i izglasali taj zakon. Činjenica je, i ovdje ja ne govorim u funkciji gradonačelnika nego u funkciji saborskog zastupnika, ali koji možda malo bolje razumije tu problematiku od onih koji nisu ni sjedili u gradskom vijeću i koji da su neposredno išli na izbore ne bi nikad ovdje ni sjedili nego su se bili jednostavno sakrivali iza stranačkih lista. Ali, to je jedno drugo pitanje o kojem možemo i dodatno elaborirati. Uglavnom pitanje opoziva čelnika lokalne samouprave mora biti riješeno paralelno s pitanjem i Zakonom o referendumu. I nama karikirano se može desiti, a to je definirano člankom 21. ovog zakona ne samo pitanje opoziva čelnika lokalne samouprave nego pitanja ulaska Hrvatske u EU može se desiti da na referendumu birači odlučuju neposredno tajnim glasovanjem što je normalno, ali nije normalno da se na referendumu odlučuje većinom birača koji su pristupili referendumu. I za taj referendum koji je vezan i za opoziv čelnika lokalne samouprave, ali i za ulazak Hrvatske u EU potrebna je natpolovična većina stanovnika ove države, birača ove države, Hrvata i hrvatskih građana. Ne 10 ljudi ili 5 ljudi koji će izići na referendum zahvaljujući … kampanji sa broševima i kazna Hrvatska ne treba ići u EU. To je osnovni problem. Opoziv i pitanje ulaska Hrvatske u EU mora biti vezano paralelno sa ovim Zakonom o referendumu. I ovaj zakon, ja sam demonstrativno napravio što on znači, i što može dovesti i u lokalnoj samoupravi, ali Boga mi može dovesti i u pitanje cjelokupnu budućnost Hrvatske.
Hvala. Odgovor na
I ne treba braniti tako loš zakon i tako loš prijedlog zakona bez obzira na stranačku stegu.
Odgovor na repliku.
Po meni ga ne treba ni napadati na način kako vi to činite, a replicirali ste mi na način da ste kad se govori o opozivu zapravo ponovili ono što sam ja kazao. A niste me pažljivo slušali, da ste me pažljivo slušali znali biste da sam ja kazao da upravo iz ovog zakona sve ono što je vezano za opoziv neposredno izabranih čelnika jedinica tijela samouprave treba pokušati izdvojiti iz ovog zakona ili propisati to nekim drugim zakonom ili ga staviti u Zakon o izborima čelnika predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave. To je jedno. A drugo, polemizirate ne samo sa mnom nego i sa odredbama Ustava RH, uvaženi kolega. Vi kao saborski zastupnik vi biste prvi trebali poštivati odredbe Ustava RH pa vas ja podsjećam na to da smo mi promijenili Ustav RH i da su ove odredbe u većini usklađene sa odredbama Ustava RH sviđalo se to vama ili ne. A da li je nešto na nivou europskih standarda ili ne u smislu primjene određenih instituta koji se odnose na referendum, kolega tu ste sasvim sigurno u krivu. Jer ovaj prijedlog zakona, ponavljam podržavam da je on u prvom čitanju, da se sve neki sporni momenti koji se mogu pojaviti u smislu primjene određenih zakonskih odredbi mogu još doraditi, ali da je na tom tragu apsolutno je. I još jedanput ću izreći potporu ovakvom prijedlogu zakona koji se usklađuje sa odredbama Ustava RH i materiju referenduma razrađuje na kvalitetan način.
Povreda Poslovnika.
Gospodine potpredsjedniče vrijeđanje zastupnika kojeg su izabrali hrvatski građani i kolega kaže jednom zastupniku u Hrvatskom saboru da ne poštuje hrvatski Ustav. To je jedna velika uvreda. Ja poštujem hrvatski Ustav i Hrvatsku državu. Nisam glasao za ustavne promjene, a ustavne promjene kao i Ustavni zakon o nacionalnim manjinama su donesene političkom trgovinom da bi se sačuvale fotelje. To je jedna velika razlika.
Hvala lijepa. To nije povreda Poslovnika, molim vas kolega Vinković nemojte izlaziti izvan svih mogućih okvira. Ako vam se prigovori da se ne držite Ustava, Ustav je riješio kojom se većinom donosi odluka na referendumu. Pa ne mogu se onda … [[Upadica se ne razumije.]] Ne može se onda predlagati neka druga rješenja koja su kontra i suprotno Ustavu. I ne može se onda kad se tome vama prigovori onda tražiti da je to uvreda zastupnika. Uvreda zastupnika je nešto drugo, a nije uvreda zastupnika kada se zastupnika opominje da se drži Ustava. … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodin zastupnik Željko Turk, replika.
Hvala gospodine predsjedavajući. Pa uvaženi kolega ja bih možda ovdje dodao još nešto što je bitno, a to je kad je riječ upravo o onome što se zove opoziv gradonačelnika, često u sredinama u kojima je gradonačelnik iz jedne političke opcije, a Gradsko vijeće je druga politička opcija treba se izbjeći zamke da se u kontekstu dnevno političke borbe odlukama Gradskoga vijeća i natpolovičnom većinom ide na referendum, odnosno na opoziv gradonačelnika, a koji možda u svemu tome i nema realnu osnovu nego je upravo rezultat borbe dva tijela i usuđujem se reći dvije političke opcije kao jedan od oblika političke borbe. I drugo, kada govorimo o referendumu i njegovom raspisivanju isto ukazujem na mogućnost da se kroz želju za referendumskim točkama i njihovim izjašnjavanjem također ne dovede referendum i ne iskoristi kao tijelo za dnevno političke borbe u jedinicama lokalne samouprave pa se na taj način i potežu pitanja koja zapravo sa izvornim značenjem referenduma zapravo nemaju ništa nego je to način kako tijelima inicirati neke druge okolnosti, razvoj događaja, pa to konkretno znači da se kroz referendumsko pitanje o jednoj temi koja je relativno nebitna ali ... konotacije opoziva gradonačelnika krije ta mogućnost, dakle, moja poanta je da taj referendum ne iskoristimo u nekom krivom smjeru.
Odgovor na repliku.
Dakle, apsolutno se slažem u onom dijelu uvaženi kolega kada ste inzistirali da se opoziv neposredno izabranih načelnika i gradonačelnika u potpunosti odvoji od referendumskih pitanja u smislu instituta referenduma i što to vijest referendum u ustavnopravnoj praksi i ustavnopravnoj teoriji a i u praksi. Ja sam u svom izlaganju kazao apsolutno da je moje mišljenje da bilo koji institut izbora, dakle direktno ili indirektno ne treba dovoditi u svezu s ovim zakonom i mislim da ako smo na tom tragu da se otvara potreba da se o opozivu ili donese novi zakon ili da se donese zakon o izborima članova predstavničkih tijela načelnika i gradonačelnika. Zbog čega je to tako, ja ću ponoviti još jednom. Izbori i sami opoziv se odnose na konkretnu osobu, čovjeka, ali i na političku stranku, na određeni program i na određeno mandatno razdoblje, dakle vremenski period u kojem se taj program treba realizirati i kada god pokušamo te dvije stvari spojiti dolazimo u problem. To je jedno. I drugo, i podržao bih i slažem se kada budemo pravno definirali taj institut da izbjegnemo sve one zamke, da se taj instrument onda može koristiti u dnevno politička nekakva razračunavanja. Sve ono što koristi ili može koristiti u tom smislu za nekakva prepucavanja politička između izvršne vlasti i predstavničkih tijela na lokalnoj razini treba dobro analizirati i zapravo zakonskim rješenjima onemogućiti da se to dogodi. To je argument više da se ova problematika izdvoji iz ovog Zakona bilo direktno ili indirektno riješi na jedan drugi način, mislim da je na tragu toga i odluka i rasprava na Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav i da su prihvaćeni prijedlozi koji će te reforme ovog Zakona pokušati definirati na ovaj način, na kvalitetniji način. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Dakle mi doista imamo jednu malu konfuziju ovdje jer bi bilo dobro da se napokon kaže o čemu ovaj Zakon jeste. Bilo je na Odboru za lokalnu, regionalnu samoupravu rečeno da se ovaj Zakon odnosi na opoziv, na referendumu za izjašnjavanje za razrješenje načelnika, gradonačelnika općine. Sada čujemo da to nije te da će se to riješiti nekakvim novim zakonom. Članak 40.b zakona o lokalnoj, područnoj, regionalnoj samoupravi kaže da se na referendum o razrješenju općinskog načelnika, gradonačelnika i župana primjenjuju odredbe Zakona o referendumu. Prema tome, kako sada možemo govoriti da se ovaj Zakon ne odnosi na referendum o razrješenju ako Zakon o lokalnoj samoupravi kaže da će se ta pitanja riješiti Zakonom o referendumu. Jedino što ja predlažem, predlažem da se ovdje dogovorimo i da donesemo zaključak da se Vlada obaveže da će do drugog čitanja Zakona o referendumu u Saborsku proceduru uputiti ne neki drugi zakon nego Izmjene i dopune Zakona o lokalnoj, područnoj i regionalnoj samoupravi kojim će se regulirati razrješenje referendum o razrješenju. Jedino tada možemo govoriti o ovome o čemu ste vi govorili. Inače je sve ostalo puhanje u vjetar.
Odgovor na repliku.
Poštovani kolega, ovo o čemu sam ja govorio možemo govoriti uvijek a to što ste vi raspravljali na vašem odboru ja nisam tamo pristao pa vam ne mogu u tom smislu replicirati, replicirat ću vam u drugom smislu. Kolega vi jako dobro znate kao saborski zastupnik što znači saborska procedura i što znači prihvaćanje prijedloga da određeni zakonski prijedlog ide u dva čitanja. Dakle, ovo nije konačni prijedlog zakona u tom smislu i mi ovdje možemo raspravljati čak načelno, teoretski, možemo raspravljati o konkretnim zakonskim odredbama. Ja sam iskoristio tu svoju priliku da govorim o konkretnoj zakonskoj odredbi. Mišljenja sam da ta problematika može kvalitetnije biti riješena na jedan drugi način da se sada ja ne ponavljam. Kako će ona u konačnici biti riješena, kakav će biti konačni prijedlog zakona, ja sam uvjeren da će biti na tragu najboljih mogućih rješenja, a sigurno je bolje rješenje i najbolje moguće to da se opoziv neposredno izabranih čelnika jedinica lokalne samouprave bilo direktno ili indirektno ne primjenjuju se na taj institut odredbe Zakona o referendumu nego da se drugi način posebnim propisom on uredi. I svaki puta kada dođemo u situaciju da Zakon o referendumu kao jedan uistinu bitan sveobuhvatan zakon koji obuhvaća sve vidove referenduma moramo, a nema razloga za to, primjenjujemo i uključujemo se na taj način normativno nekakve izborne cikluse na lokalnoj razini smo u problemu. Ja sam uvjeren da ćemo mi taj problem razriješiti.
Gospođa zastupnica Dubravka Šuica, replika.
Evo, gospodine Tomljanović, u zaključcima Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav imamo treću točku koja kaže preporuča se Vladi Republike Hrvatske da do konačnog prijedloga zakona predloži zakon koji će regulirati referendum za opoziv načelnika, gradonačelnika itd. NO, nisam se zbog toga javila. Ovdje u razgovoru s kolegom smo malo pogledali članak 8. pa bih molila i ministra kasnije da se uključi da malo razjasni. U Gradu Zagrebu i gradu i općini referendum se raspisuje na prijedlog polovine mjesnih odbora odnosno gradskih četvrti. Kada govori o gradskim vijećima kaže na prijedlog trećine članova, na prijedlog polovine članova a ovdje kaže na prijedlog polovine mjesnih odbora. Što je to mjesni odbor, gradska četvrt, je li to vijeće mjesnih odbora. Drugo, što to znači polovina, u jednoj općini imate četiri mjesna odbora. Polovina dva, posvade se oko nekog puta svaki dan će biti referendum. Znači da bi trebalo ovaj treći stavak članka 8. malo razraditi i objasniti na što se tu misli pa bih molila da i vi kao predsjednik Odbora za zakonodavstvo kažete što mislite o ovome, odnosi li se ovo na vijeće mjesnog odbora, vijeće gradskog kotora gradske četvrti i je li polovica dobar broj?
Odgovor na repliku.
... [[Govornik nije uključen.]] treba pojasniti, urediti preciznije. Ne treba biti pravnik pa čak ni predsjednik odbora da se zna što je polovica od 4, tu ćemo se složiti u tom smislu pojasniti tu odredbu, a ono što sam htio kazati, ne da me smeta. Pazite Zakon o referendumu obuhvaća samo jednim dijelom ovu problematiku o kojoj mi cijelo vrijeme raspravljamo. Mi možemo svest Zakon o referendumu u smislu rasprave na raspravu opozivu gradonačelnika i načelnika, međutim to je samo u ovom prijedlogu samo u jednom prijedlogu gdje je jedan segment tog zakona. Dakle, kada ste mi replicirali za ovu konkretnu odredbu zakona apsolutno je treba precizirati ali nije suština Zakona o referendumu samo ovaj vid kako smo ga mi tu nazvali opoziva ili opoziva, reguliranje opoziva čelnika jedince lokalne samouprave. On je puno širi, puno sveobuhvatniji, obuhvaća sve oblike referenduma. A kolegice moje je razmišljanje tu je jasno, moje mišljenje da ne treba povezivati institute referenduma sa institutima opoziva. I svaki puta kada dođe reizborni proces imenovanje ili razrješenje je nešto specifično i sasvim drugo od referendumske problematike i po svojoj suštini. I kada god ćemo doći u poziciju da to reguliramo na ovakav način kada nam se norme isprepliću da ćemo biti u problemu. Taj problem treba razriješiti na najjednostavniji mogući način da se ti instituti urede nekim drugim propisom. Hvala.
Gospodin zastupnik Nenad Stazić, replika. Izvolite.
Kažete kolega Tomljanoviću da je ovaj zakon na tragu europskih vrijednosti. Kojih europskih vrijednosti? Koju od europskih vrijednosti taj zakon afirmira osim što pomaže da se referendum o pristupanju EU provede lakše i da smo tu sigurniji da ćemo pristupiti. Građani i dalje ostaju jednako udaljeni od svog teoretskog prava da referendumom rješavaju neka pitanja. Ali nije to ni čudno. Pazite, pa mi ovdje imamo problema da se ustanovi kolika je polovica od 4. vlada ima problema s time, ovaj zakon je samo na tragu aljkavosti Vlade. Vlada ne zna da postoji Zakon o lokalnoj samoupravi po kojem da s ovoga nije skinut hitni postupak to bi se u petak izglasalo i objavilo u Narodnim novinama. Nakon 8 dana prvi gradonačelnik može biti smijenjen ako se ne izmjeni Zakon o lokalnoj samoupravi. Vladin ured za zakonodavstvo ima 22 primjedbe na Statut HRT-a, ali nema pojma da se ovo pitanje mora paralelno rješavati u Zakonu o referendumu i u Zakonu o lokalnoj samoupravi. I da je obadva zakona trebalo ako se to pitanje želi sustavno riješiti ako ne želi nered, zbrku, da su oba zakonska prijedloga morala istodobno doći na klupe i da se vidi u kojem pravcu ide vladino razmišljanje oko smjene čelnika lokalne samouprave. Ovako će se morati primijeniti po Zakonu o lokalnoj samoupravi morat će se primijeniti Zakon o referendumu, jer to tamo piše, pa to je važeći zakon za boga miloga, pa dok ga ne izmijenimo bit će važeći. Ali eto kao što kažem ni na kakvom tragu europskih vrijednosti nego na tragu aljkavosti Vlade.
Odgovor na repliku.
Uvaženi kolega, vi zakone naravno okarakterizirate onako kako vama paše, kako vama odgovara. Uvijek vam odgovara da Sabor kritika iznosite i na Ured za zakonodavstvo i na predlagatelje i na Vladu, to je vaše pravo kao onog čovjeka koji već dugi niz godina sjedi u oporbi. Ali niste upravu uvaženi kolega kada govorite da ovaj zakon nema elemente svih onih zakona o referendumu koje ustavnopravna struka pa i teorija i praksa prepoznala kao nešto što je dobro, što je pozitivno, što je u smislu demokratizacije društva u smislu mogućnosti neposrednog izjašnjavanja građana određenim pitanjima prepoznato, prihvatljivo i pretočeno u ove norme. Ovo je prvo čitanje zakona, to je pod 1. složili smo se nekoliko puta da pojedine norme odnosno članke treba izbrusiti, treba pojasniti, treba precizirati i to je nesporno. Isto tako kao što je nesporeno ne može se primjenjivati određena odredba zakona koji nije stupio na snagu. Ne može se ovaj zakon primjenjivati dok ne stupi na snagu dok se ne donese po proceduri koja je vama jako dobro znana. Ako se ne primjenjuje ovaj primjenjuje se onaj koji je važio i do ovog prijedloga Zakona o referendumu. Dakle, u tom smislu pomalo i manipulirate. Dakle, ništa se tu ne bi dogodilo do onog momenta dok određena konkretna zakonska odredba ne bi stupila na snagu, primijenile bi se zakonske odredbe koje jesu na snazi i do ovog prijedloga zakona i rasprave u Parlamentu to uopće nije bilo sporno. Ono što je bilo "sporno" jest na koji način ćemo par pitanja iz ovog Zakona o referendumu urediti. Prihvaćen je prijedlog da se ide u dva čitanja i nema nikakvog razloga da se ta pitanja razriješe i u krajnjoj liniji da se Zakon o referendumu bude usklađen što je nužnost što je ustavno pravna nužnost usklađen sa drugim propisima da nije u koliziji sa drugim propisima koji indirektno ili direktno reguliraju materiju koja se dotiče i Zakona o referendumu.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Referendum, riječ referendum zaista je riječ pod kojom podrazumijevamo najviši oblik demokracije u bilo kojoj državi i u bilo kojem društvu. Dakle, to je jednostavno glas naroda. Ovdje u ovom zakonskom prijedlogu on je sveobuhvatan, odnosi se i na referendum na nivou države ali i na referendumska rješenja posebice na opoziv ili razrješenje lokalnih dužnosnika. E sada prema ustavnoj odredbi lipanjskog Ustava koji je donešen u lipnju prošle godine, znamo točno koja je definicija referendumske većine i odlučivanja. Nije tu napisano ništa o opozivu ili razrješenju lokalnih dužnosnika. To regulira Zakon o lokalnoj i regionalnoj samoupravi. Ali taj zakon i izbori neposredni koji su bili provedeni su provedeni 2009. godine. Dakle, u tom zakonskom rješenju je jedna odredba a u Ustava Republike Hrvatske koji je donešen u lipnju lani je druga odredba i jasno da sada dolazimo do određene konfuzije ili kaosa. Predlaže se u članku 8. kako se to može opozvati lokalni ili regionalni dužnosnik izabran na neposrednim izborima 2009. godine. Pa se predlaže da je to na prijedlog trećine vijećnika u predstavničkom tijelu, bilo općinskom, gradskom vijeću ili županijskoj skupštini, odnosno Skupštini Grada Zagreba. Mi znamo da su mandati u predstavničkom tijelu izabrani s liste stranaka, a ne dakle neposredno imenom i prezimenom. Točno je i to da je mandat osobni, dakle definirano je da je mandat osobni. To otvara novu mogućnost konfuzije, kaosa i nečeg drugoga, političke trgovine, kada je potrebno da samo trećina vijećnika donese odluku da se ide na referendum u svezi povjerenja odnosno opoziva lokalnog čelnika izabranog na neposrednim izborima. I zaista mislim da bi se pojavio veliki broj slučajeva upravo ovakvih. Nepovjerenje koje je država iskazala prema svojim građanima kada je velikom većinom ovdje u Saboru sa rukama saborskih zastupnika, prije svega vladajuće koalicije, rekla da za referendum nije potrebna, pogotovu kada se stupa u državnopravni savez ili bilo da se radi o Europskoj uniji ili neki drugi, dakle kada se treba odlučiti samo natpolovičnom većinom izišlih na referendum jasno je dano do znanja da postoji nepovjerenje građana. U onoj prvoj ustavnoj odredbi, dakle prije ovoga zakona, za referendum je pisalo da mora izići natpolovična većina građana. Na taj isti način, po tim istim propisima je 1990., 1991. proveden jedini referendum u Republici Hrvatskoj na kojem su se građani Republike Hrvatske izjasnili za neovisnost. Zanimljivo da mi nakon 20 godina iskazujemo tim istim građanima nepovjerenje time da nema više te kvote koja je potrebna, a to je 50% +1 građana izišlih na referendum o stupanju Hrvatske u nekakve druge državnopravne saveze. Neću govoriti namjerno Europsku uniju prema kojoj smo evo recimo pred vratima. S druge strane, ovdje govornici danas jasno iskazuju neću reći nepovjerenje prema predstavnicima, članovima predstavničkih tijela u lokalnim i regionalnim predstavničkim tijelima, nepovjerenje pa pomalo i strah, a u svezi upravo ove kvote koja je ovdje zakonski predložena, a to je trećina vijećnika, polovica vijeća mjesnih odbora ili 20% birača u toj lokalnoj ili regionalnoj samoupravi. Dakle, postoji jedno opće nepovjerenje i strah bilo od strane države, Vlade, a onda i lokalnih čelnika bilo kojih boja stranačkih, dakle bez obzira da li to bili HDZ-ovi načelnici, gradonačelnici ili župani ili neki drugi kao gospodin Mršić itd. Dakle, jasno je da ovdje moramo naći mjeru kako bi zaista uskladili ovaj lipanjski ustav i odredbe o referendumu prema lipanjskom ustavu 2010., dakle ta odredba je bila drugačija u onom prijašnjem ustavu, sa zakonom o izboru lokalnih i regionalnih dužnosnika. Dakle, tu je gospodine ministre da kažem ovako kvaka i mi smo ovdje danas zato dobre volje, dobre namjere i dobre vjere da se to može napraviti. Mora biti jasno, barem ja koji razmišljam iako nisam pravnik, ali onako da kažem suvislo razmišljajući o ovoj materiji, da ne može predstavničko tijelo bez natpolovične većine recimo gradsko vijeće, općinsko vijeće ili županijska skupština, Skupština Grada Zagreba, bez natpolovične, ne trećine vijećnika, natpolovične većine, ne može odlučivati o opozivu dalje. Referendum je pokušan i provesti se u Hrvatskoj više puta. Najnoviji primjer je primjer kojim se pokušalo intervenirati ovakvim načinom u Zakonu o radu. Ustavni sud je odredio da ta materija ne ide na referendum, da nije prikladna itd., da ne objašnjavam sada odluku Ustavnoga suda i referenduma nema, iako je prikupljeno preko 700 tisuća potpisa ili skoro 15% biračkog tijela Republike Hrvatske. Dalje, bio je pokušaj referenduma o arbitražnom sporazumu, malo smo ga zaboravili. Upravo o sporazumu kojim je Republika Hrvatska još uvijek nije izašlo na vidjelo, isplivalo, ta santa leda u savudrijskoj vali kojim će more preći na slovensku stranu. Pokušaj je bio referenduma, odnosno potpis, ali evo nije se uspjelo. Ali ne zaboravite, kad-tad to će isplivati na vidjelo. Naime, zbog toga mislim da je potrebno uvođenje mogućnosti da Ustavni sud provjeri je li sadržaj referendumskog pitanja u skladu sa Ustavom prije nego nekakav organizacijski odbor udruge građana koja pokreće referendum krene u prikupljanje potpisa. Pa što prikupljati potpise ako će Ustavni sud odbiti danas sutra kao Zakon o radu takvu odluku i odbit će 700 tisuća potpisa. Dakle, valjalo bi pribaviti mišljenje Ustavnog suda o referendumskom pitanju prije nego se krene u skupljanje potpisa. Ako ima zdrave logike i pameti. S obzirom da mi tamo svijetli žuto, a govorim u ime kluba, ja ću nastaviti još za… … [[Upadica se ne razumije.]] Ja sam se prijavio. … [[Upadica se ne razumije.]] Nastavimo dalje. Ima još do crvenoga dosta. Naime, nije regulirano pitanje dakle kada stupa na snagu gospodine ministre. Ukoliko referendum dobije pozitivno, dakle prođe kod građana Hrvatske, kada stupa na snagu to što je referendumom odlučeno i koliko traje to, tko ga može promijeniti? Da li novi referendum ili netko drugi. Dakle, koliko dugo je snazi referendumska odluka, kada stupa na snagu referendumska koja je prošla na referendumu. Sve to treba izregulirati. Zbog toga zaista svih ovih navedenih problema je vrlo, vrlo potrebno. Drugo, ako ne čak i treće čitanje. Hvala lijepa.
Replika. Gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Obzirom da je uvaženi kolega bio umnogome o tom sto posto u pravu želim reći samo, a nije spomenuo kad je spominjao lipanjski Ustav iz 2010. godine, kada je donešen dvotrećinskom većinom zastupnika, kada želimo sad pred izbore staviti i hrvatske branitelje u Ustav nije onda problem donijeti i lipanjski Ustav 2011. i donijeti nove odredbe u Ustavu o referendumu. Jer moramo priznati, posebno vi iz HDZ-a iz vladajuće koalicije i oni koji su glasali za ove ustavne promjene da smo pogriješili, odnosno da ste pogriješili, da svi mi zajedno moramo sada praktično patiti zbog te pogreške i onaj načelnik u Legradu on uopće ne treba niti tražiti raspisivanje referenduma jer se nalazimo u jednom pravnom vakuumu. Nemamo Zakon o referendumu ovaj, nego imamo postojeći koji nije u skladu sa hrvatskim Ustavom. A mora svima ovdje biti jasno, pa i hrvatskim građanima kao jedinicama lokalne samouprave odgovorni pred zakonom nisu vijećnici i nije predsjednik Vijeća nego gradonačelnik koji je neposredno izabran i koji zakonski ima pravo upravljati imovinom grada, trgovačkim društvima i svemu onome što je vezano za grad i proračun. To je jedina stvar koju se treba voditi. Evo poštovani gospodine ministre, ja vas tražim, tražim od vas ali evo tražim i od ovog Sabora da potakne inicijativu za novi ustav kako bi se izbjegao ovaj članak 21. gdje doista tri čovjeka, dva čovjeka, pa čak i jedan ako je u suglasju sam sa sobom, pa proglasi listić nevažećim može donijeti i odluku o ulasku Hrvatske u asocijaciju sa afričkim zemljama, sa Europskom unijom, a ne dao Bog više sa onima koji su tražili SAO krajinu a vi dizali ruku.
Gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa suradnicom, kolegice i kolege. Ja ću naravno podržati prijedlog ovog zakona iz razloga jer se radi o zakonu koji se mora donijeti slijedom Ustavnog zakona za provedbu Ustava kojim se omogućuje primjena ustavnih odredaba, onih koje je nemoguće neposredno primijeniti. Dobro je i evo okolnosti dobro da je predlagatelj prihvatio prijedlog Odbora za Ustav i Poslovnik da ovaj zakon ide u dva čitanja, upravo zato da bismo mogli donijeti kvalitetan zakon kojim ćemo u cijelosti i u praksi moći provesti ono što je bila intencija i predlagatelja i donositelja Ustava u pogledu instituta referenduma kao jednoga od oblika neposredne demokracije. Također se slažem s time da bi ovaj Zakon trebao regulirati pitanje referenduma i državnoga i lokalnoga, a da se pitanje opoziva čelnika lokalnih i regionalnih jedinica, dakle riješe na način kako to odluči Ministarstvo uprave da će predložiti da li u Zakonu o lokalnoj i područnoj samoupravi koja sada regulira dio pitanja lokalnoga referenduma. Da li možda u Zakonu o izboru čelnika lokalnih i regionalnih jedinica kao mogući Zakon o izboru i opozivu, ali svakako nekim drugim zakonom koji neće biti Zakon o referendumu jer je to jedna specifična, potpuno specifična i odvojena materija. Dakle, čuli smo danas u raspravama kroz cijelo jutro što su glavne novine i ustavnih promjena u odnosu na referendum, a i ovoga zakona kojim se proširuje krug birača na referendumu. Dakle, na sve birače sa općim i jednakim biračkim pravom bez obzira na njihovo prebivalište, pa se sada omogućuje hrvatskim građanima i onima koji nemaju, dakle državljanima Republike Hrvatske koji nemaju prebivalište na području Republike Hrvatske ali i onima koji se zateknu u vrijeme provođenja referenduma izvan granica Republike Hrvatske omogućuje im se sudjelovanje na referendumu. I također novina da referendum je valjan ako njemu i ne pristupi manje od 50% od ukupnoga broja birača. Dakle, kad smo i još jedna značajna novina, a to je da lokalnom referendumu mogu pristupati i državljani zemalja članica Europske unije kada se odlučuje o lokalnim poslovima. Evo prigoda je obzirom da se radi o prvom čitanju da upozorimo na neke odredbe ovoga prijedloga koje bi valjalo u Konačnom prijedlogu stipulirati bolje, spretnije ili jasnije. U članku 7. predviđeno je da predstavničko tijelo može raspisati tzv. hajde da pojednostavnim obvezujući referendum, dakle o, radi odlučivanja o prijedlogu promjene Ustava, prijedlogu općeg akta ili drugog pitanja iz djelokruga predstavničkog tijela kao i o drugim pitanjima određenim zakonom i statutom jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave a sljedećim stavkom je stipulirano da predstavničko tijelo može raspisati savjetodavni referendum samo o pitanjima iz svoga djelokruga. Ovdje smatram da nema mjesta odredbi da se ta pitanja šire, jer na kraju krajeva ako bi statut recimo neke lokalne jedinice propisao da će oni na referendumu odlučivati o nekim pitanjima koji su izvan djelokruga toga predstavničkoga tijela, a referendum je obvezujući. Pitanje je koga bi onda to ta referendumska odluka obvezivala, pa bi svakako trebalo ispustiti riječi ove daljnje dakle i o drugim pitanjima koje su određene zakonom i statutom. Također ova odredba da se referendum, predstavničko tijelo raspisuje referendum na prijedlog jedne trećine članova predstavničkog tijela, prijedlog župana, gradonačelnika, načelnika itd. Zaista se može dogoditi da u nekoj manjoj općinici gdje imate predstavničko tijelo koje broji ne znam recimo 17 članova da se svako malo, 6 vijećnika oporbe dogovori i da da prijedlog za raspisivanje referenduma, i da u toj jedinici, imate svaki čas o svakom pitanju zapravo koje iz djelokruga predstavničkog tijela da imate referendum. Stoga evo ja sugeriram da se ovaj prijedlog uzme kao inicijativa, dakle da ovi, da su trećina vijećnika, gradonačelnik, župan i polovica mjesnih odbora, polovina od broja mjesnih odbora, da mogu podnijeti inicijativu, ali da predstavničko tijelo natpolovičnom većinom donosi odluku o raspisivanju. Nadalje u članku 14. mislim da nije, stoji odredba da će organizacijski odbor ili organizator koji prikuplja, sakuplja potpise birača koji donose, kojima se onda obvezuje na raspisivanje referenduma, da on kontrolira valjanost potpisa, mislim da to nije dobro, oni su ti koji to prikupljaju, i mislim da ne samo da bi sami sebe kontrolirali, već da oni nisu ni kapacitirani, niti im je to moguće učiniti u roku od 3 dana, koji rok im je ostavljen za predaju potpisa. Prema tome tu kontrolu treba ostaviti tijelu koje je obvezano njihovim potpisima na raspisivanje referenduma, pa u tom smislu upozoravam i na članak 16. ovog prijedloga zakona, dakle koji govori da kada zaprimi zahtjev za raspisivanje državnog referenduma Hrvatski sabor može zatražiti u roku 30 dana itd. provjeru. Meni nije jasna intencija predlagatelja, pa onda ne znam, ali svakako treba pojasniti, dakle potpisi se predaju predsjedniku Hrvatskoga sabora. Da li predsjednik Hrvatskoga sabora može zatražiti provjeru, ili ako piše ovako kako piše da je to Hrvatski sabor, onda o tome mora donositi odluku Hrvatski sabor, da li želi ili da li će poslati na provjeru, a ako Hrvatski sabor zatraži provjeru onda kaže odredit će rok u kojem podaci moraju biti provjereni. Ja smatram da bi taj rok trebalo odrediti zakonom. Dakle i još mislim da bi bilo bolje da je provjera obvezna, jer Sabor kada raspisuje referendum mora biti siguran da je obvezan valjanim potpisima, prema tome trebalo bi stipulirati da će predsjednik Hrvatskog sabora kada zaprimi zatražiti provjeru i da se provjera mora provesti u roku koji ovaj zakon odredi, da li je to 30 ili 60 dana to će ministarstvo već prema mogućnostima predložiti. Jer iz ovoga proizlazi, kada bi zbrojili rokove koji su dani ovim prijedlogom zakona, onda proizlazi da bi zapravo za državni referendum otprilike taj rok bio pa negdje 9 mjeseci, 120 dana, ne znam čemu 120 dana da bi se odlučilo o raspisivanju referenduma, to je 4 mjeseca, a možda bi taj rok bio podesniji da se stavi za raspisivanje i pripremu referenduma. I još nešto, vrijeme mi ističe, a izuzetno je važno, obzirom na novu odredbu, da je referendum valjan i da se odluka na referendumu donosi većinom birača koji su izašli na referendum, onda izuzetno važno da građani budu valjano informirani o tome da je referendum raspisivan. Mi u ovom prijedlogu zakona imamo odredbu da se rezultati referenduma provedenoga moraju objaviti u sredstvima u "Narodnim novinama", u dnevnom tisku, i na Hrvatskoj radioteleviziji, zaista Hrvatska radiotelevizija je najmoćniji medij, medij koji se najviše gleda, koji najviše informira građane, svakako bi bilo, jer građani ako se ne traži izlazak na referendum 50% plus jedan od ukupnog broja građana, onda je važno da svi znaju da se referendum provodi, da bi odlučili hoće li doći na izjašnjavanje ili ne. I stoga mislim da u članku 24. treba kao obvezu propisati, odnosno pojačati da se odluka o raspisivanju državnog referenduma objavljuje u "Narodnim novinama", dnevnom tisku, i ne drugim sredstvima priopćavanja, nego izričito kao i rezultati referenduma na Hrvatskoj radioteleviziji, da bi svi građani o tome bili upoznati, a jednako i odgovarajuće da se to primijeni i na odluku o raspisivanju lokalnoga referenduma, jer zaista bi se moglo dogoditi, poglavito u malim lokalnim jedinicama, ako ovako ostane, da jedna trećina vijećnika raspiše referendum, da se to jedva da se zna, da izađe jedan vrlo mali broj ljudi na referendum i donesu obvezujuću odluku. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Da bi se složio s ovim što je kolegica rekla sada u zadnjim trenucima svog govora, želim reći da je demokracija volja većine, i da se opoziv lokalnih čelnika, dakle načelnika, gradonačelnika, župana može riješiti posebnim zakonom, ali sam opoziv mora biti isključivo, odnosno način tog opoziva mora biti referendum. On ne može biti odlukom u vijeću, u skupštini, jer vijeće i skupština nisu neposredno izabrani, a lokalni čelnik je neposredno izabran. I mislim da tu u ovom dijelu zakona se mora napraviti iskorak. Sadašnja situacija govori da niti jedan referendum u Hrvatskoj ne može uspjeti, jer se Zakon o opozivu smjene načelnika radi po starom Zakonu o referendumu, a imamo novi Ustav. I svatko iole pametan tko ima malo i političkog mozga u glavi zatražit će ocjenu ustavnosti. No vraćam se ponovno na ključnu stvar, to je članak 21. i o njemu ovisi, Zakona o referendumu, o njemu ovisi i ovo traženje, donesemo novi Ustav ili ustavne promjene u kojem će se većina birača koji su pristupili referendumu biti zamijenjena s natpolovičnom većinom birača, 50% plus jedan. Jer ja ne vjerujem puno u slobodu medija, ne vjerujem, a vjerujem puno u lobije koji upravljaju tim medijima, i može nam se desiti da jedna uska manjina građana Hrvatske odlučuje o sudbini Hrvatske, a sjetite se onoga za šta ste se zalagali, a i svi mi zajedno. Odlučimo sami o sudbini svoje Hrvatske. Zbog toga promjene Ustava, i vjerujmo hrvatskim građanima, oni su izgubili vjeru u hrvatsku politiku i političare, ali nisu svi političari isti.
Hvala.
Dajmo im šansu da naprave kao što su napravili i '90. i '91.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Pa kolega Vinkoviću, ne mogu ja sad polemizirati oko ustavnih promjena, kada donosimo zakon, mi ćemo zaista sami odlučiti o sudbini Hrvatske i o svim važnim pitanjima za Hrvatsku na način, i zato sam rekla da je upravo ovo izuzetno važno riješiti zakonom, da se mora osigurati da svi građani budu informirani da se referendum provodi, da izađu na referendum i da se na njemu izjasne. Ne možete sjediti kod kuće i reći da je netko umjesto vas odlučio. Izvolite izaći na referendum, imate prigodu, i odlučite. Što se tiče opoziva, nisam ni jednom riječju govorila o tome da bi to trebalo učiniti predstavničko tijelo, rekla sam samo da institut opoziva kao još jedan od oblika neposredne demokracije treba biti riješen drugim zakonom, a ne ovim Zakonom o referendumu i naravno da pri tome treba obratiti i pozornost na ravnotežu odnosa neposredno izabranog gradonačelnika i neposredno, ma što vi kazali, neposredno izabranih članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i regionalne samouprave.
Gospodin zastupnik Gordan Maras, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo na početku da kažem da sam ja zadovoljan što zakon ide u drugo čitanje i dobro je da na neki način zakone oko kojih treba postići visoku razinu suglasnosti budu još dodatno raspravljeni i pogotovo kada se radi o ovako važnim stvarima oko kojih smo imali dosta kontroverzi proteklih, ja bih rekao godinu dana, i šteta je što ovaj zakon se donosi u sjeni jednog događaja gdje se nije respektirala volja preko 700 tisuća hrvatskih građana koji su htjeli da se na referendumu izjasne o jednoj jako važnoj temi, radi se o radničkim pravima, odnosno mijenjanju Zakona o radu. I tražio se način od strane HDZ-a i koalicijskih partnera kako da se to izbjegne, kako da ljudi koji su iskazali volju i želju da izađu na birališta i na neki način kažu svoju volju o tako važnoj temi da to ne naprave. I nažalost, ovaj zakon se donosi u sjeni tog događaja pa čak i neke aktivnosti koje su bile tijekom tih mjeseci, mi se sjećamo svih onih napora, ja bih rekao vladajuće stranke HDZ-a i određenih aktivnosti koje su išle prema tome da se onemogući raspisivanje referenduma, uvlačenja Ustavnog suda, postavljanja pitanja da li je to trebalo ovako ili onako. I sad vidimo da u biti u Zakonu o referendumu se te neke stvari koje tada nisu bile napisane niti su vrijedile pokušavaju uvesti i na neki način pokriti jedno takvo, po meni, neprincipijelno ponašanje. Ali, dobro. Nadamo se da više nikad neće biti moguće izigrati 700 tisuća hrvatskih građana i ne uvažavati njihovu volju da se izjasne o bilo kojem pitanju, pogotovo onim na koje oni imaju pravo. I sa te strane neke stvari koje su u referendumu bitne, a koje ja mislim da bi se do drugog čitanja trebale korigirati su apsolutno da se vidi cenzus ako je potrebno na državnoj razini 10% birača ne vidim zbog čega je na lokalnoj razini u nekom gradu, općini potrebno 20%. Da vrijedi jedna adekvatna znači ja bih rekao poveznica vezano za državu, odnosno za grad ili općinu i da na neki način taj cenzus isto na razini općine bude 10%, da se građani o lokalnoj temi mogu na taj način izjasniti. Druga stvar je kada Sabor donosi odluku o referendumu da se po određenim pitanjima koja su vezana uz Ustav ili izmjenu Ustava ili određene druge stvari za koje je potrebna inače dvotrećinska većina, da se za raspisivanje takvog referenduma također treba postići konsenzus u Saboru i imati dvije trećine glasova kako bi se on raspisao. Jer bi na taj način trebali vući određenu analogiju. Ono na što posebno treba obratiti pažnju i zbog čega se mnogo nedoumica u javnosti javljalo proteklih mjeseci je da li ovaj referendum automatski znači da će se primijeniti adekvatno i na raspisivanje referenduma o izboru neposredno izabranih gradonačelnika, odnosno župana i načelnika općina. I moramo biti svjesni, ja se tu slažem sa kolegom Mršićem koji je rekao da do drugog čitanja apsolutno treba poslati zakon, izmijenjeni Zakon o izborima za lokalnu samoupravu na način da se uskladi sa ovim zakonom i da se na neki način definira koji su to, koja to pravila vrijede kada se radi o opozivu neposredno izabranih gradonačelnika, načelnika ili župana. I naravno, postavi mogućnost da se raspiše referendum i o raspisivanju opoziva, odnosno stavljanju mandata na raspolaganje i u određenim skupštinama, odnosno vijećima. Nešto što je maloprije u raspravi govorio kolega Bauk. Znači, moramo imati neku analogiju koja će na neki način respektirati da su isti birači birali i gradonačelnike i župane i načelnike, ali i vijeća, odnosno skupštine gradova koji su sada, ja bih rekao, u funkciji. Ono što je taj zakon nažalost loše napravio je da mi u ovoj situaciji imamo lokalne ja bih rekao šerife, a ponegdje i ljude koji zloupotrebljavaju situaciju da su gotovo praktički nesmjenjivi. I onda ignoriraju, ja bih rekao u potpunosti, predstavnička tijela koja predstavljaju iste te građane koji su njih birali. I imamo konfuzne situacije, imamo nered u pojedinim, ja bih rekao lokalnim samoupravama, gdje je potrebno razjasniti stvari i postaviti odgovornosti i mogućnost kontrole i na neki način vraćanja povjerenja građanima ukoliko je nemoguće da se određene stvari riješe. Mi sada u Gradu Zagrebu nažalost zbog ponašanja gradonačelnika imamo nered. Imamo totalnu ignoranciju predstavničkog tijela i kada predstavničko tijelo donese jednu odluku apsolutno svi su za, gradonačelnik u maniri, ja ne znam kako bih to nazvao, ali to je prije bilo u nekim apsolutističkim monarhijama moguće, ignorira građane, ignorira tu skupštinu koja je izabrana od građana i odmahuje rukom i kaže baš me briga što ste vi u skupštini donijeli. I imamo situaciju koja nije dobra jer se apsolutno neki čelnik lokalne samouprave,ovdje se radi o gradonačelniku Grada Zagreba, ponaša zbog toga što je praktički cenzus za raspisivanje referenduma i opoziv tog gradonačelnika nemoguće provesti. Znači, 50 plus 1% za izlazak je nemoguće provesti. I onda naravno ukoliko je netko neodgovoran, ukoliko se netko ponaša na ovaj način na koji sam maloprije opisao nemoguće je na neki način ukazati volju građana koji definitivno su,koju su iskazali i u biranju određenih predstavničkih tijela, u ovom slučaju skupštine. Ovdje ću iskoristiti priliku pošto je ministar prisutan da ga pozovem da u što skorijem roku donese zaključak odnosno odluku i razriješi situaciju oko cijene vrtića u Zagrebu kako bi se konačno građani Grada Zagreba kojih nije malo izvukli iz ovoga nereda u koji ih je gradonačelnik BAndić uvalio. Mi imamo otprilike 40 tisuća obitelji koji čekaju na neki način odluku ministra Mlakara kako bi znali na čemu su, da li vrijedi odluka koju je legitimno u skladu sa Zakonom donijela skupština grada Zagreba i odredila ono što joj je Zakon propisao a to je cijenu vrtića koja je bila kao i do sada i odbacila mogućnost poskupljenje cijena vrtića koje zagovara gradonačelnik Bandić ili će biti i vrijediti odluka gradonačelnika Bandića koja govori o poskupljenju vrtića i na osnovu koje je gradonačelnik Bandić neosnovano natjerao roditelje da određenu papirologiju vade iz porezne uprave i nose u svoje vrtiće. I to je ono što treba izbjeći, nered koji vlada u ovakvim nekim odnosima a koje potencira u Zagrebu gradonačelnik grada Zagreba i mislim da bi Ministarstvo trebalo prekinuti i trebalo bi u što skorijem roku zbog ovih 40 tisuća obitelji, radi se o velikom broju ljudi donijeti odluku i ne bi trebalo čekati ministre 15 dana ukoliko imate elemente na temelju kojih možete donijeti odluku donesti je u što skorijem roku a mislim da je nesumnjivo da u Zakonu piše tko određuje koja je cijena vrtića i da na neki način tu nedoumicu, sumnju, odluku treba donijeti i sumnju otkloniti. Pitam se i nadam se na određene sumnje koje postoje da gradonačelnik BAndić djeluje u suradnji sa vladajućom strankom i tako stvara namjerno nered u gradu Zagrebu nećete sa svojom odlukom kada je budete donosili potvrditi. Hvala vam lijepo.
Hvala, ovo je završne su bile sve u vezi referenduma. Oko vrtića? Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedavajući. Ja bih rekla kolega Maras da ste vi negdje spavali, pa zato bih ovo sve mogla vama ispraviti jer prvo niste u temi, a drugo ovako. Ne bih rekla, nego sam sigurna da je taj isti gradonačelnik upravo vaš prijedlog za grad Zagreb, jer boljeg prijedloga niste imali, to ste i sami rekli. Koristili ste se obilato kartom grada Zagreba, a što se tiče skupštine grada Zagreba je ona koja je upravo potvrdila ovo o vrtićima što vi govorite, uopće nije tema ove rasprave.
Sada imamo povredu Poslovnika oko vrtića. Oko rasprave o vrtićima ili referendumu?
Gospodine potpredsjedniče kolegica nije ispravila netočan navod niti jedan, rekla je da je bilo više ali nije, ispravila niti jedan pojedinačan navod i trebali ste je opomenuti, to je moja povreda Poslovnika. Članak 209., 210. Hvala lijepo.
Jako uvjerljivo. Sa velikim žaljenjem ne mogu to prihvatiti. Replika gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Gospodine potpredsjedniče, bila sam u dvojbi je li to povreda Poslovnika ili institut ispravka netočnog navoda, ipak sam se na kraju odlučila na repliku. Vi ste gospodine zastupniče zloporabili ovu raspravu, o referendumu ste samo na početku nešto govorili a drugi dio rasprave ste cijeli posvetili kritiziranju rada Ministarstva, komentiranju rada ministra Mlakara, Ministarstva uprave, vašem obračunom sa vašim gradonačelnikom BAndićem, cijeni vrtića. Apsolutno niste govorili o referendumu. I potpuno ste izokrenuli ovu raspravu i ovu temu kako biste elaborirali nama ovdje i javnosti problem koji imate vi u skupštini sa vašim gradonačelnikom BAndićem, to je apsolutno ne primjereno i žao mi je što potpredsjednik nije vas upozorio na povredu Poslovnika nego tek nakon završene rasprave.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo kolegice Šuica, nadam se da ne mislite da je neprimjereno kada zastupnik iz grada Zagreba govori o problemu koji muči 100 tisuća građana ovoga grada, a odnosi se na rad Ministarstva uprave i čekanje svakog dana da ministar donese odluku o tome tko je u pravu. DA li će potvrditi odluku gradonačelnika Bandića da poskupljuju vrtići ili će potvrditi odluku skupštine da ne poskupljuju vrtići. Nadam se da vam to nije omalovažavanje ovog Sabora jer se radi o 100 tisuća ljudi. A vezano je na temu referenduma zbog toga što takvo ponašanje je isključivo posljedica toga da ne možete ništa, ne možete dovesti u pitanje takvog izabranog čelnika zbog toga što je referendum neprovediv. I tražimo do sljedećeg čitanja u Hrvatskom saboru Zakona o referendumu da se pošalje u proceduru i Zakon o izborima lokalnih čelnika. DA se na taj način omogući građanima, kada se ovakav nered provodi od čelnika lokalne samouprave u ovom slučaju grada Zagreba u bilo kojoj jedinice lokalne samouprave da se mandat može vratiti građanima, a da je on provediv. Ja sam samo zamolio gospodina Mlakara da odluku donese što prije jer 100 tisuća ljudi čeka. To je ono što sam ja zamolio nemojte se ljutiti, mislim da i interes građana Zagreba kojih je 100 tisuća u ovom slučaju ipak malo veći od toga da li će se jedna rečenica u raspravi potrošiti na ovaj ili onaj način. Hvala lijepo.
Povreda Poslovnika, gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Opet ste povrijedili Poslovnik gospodine zastupniče, jer ste imali priliku u bilateralnom razgovoru s gospodinom ministrom to riješiti i pitati kada će vam riješiti taj problem građana grada Zagreba, a vi ste opet ovu raspravu zlouporabili ne govoriti o referendumu niti o onome o čemu sam ja govorila nego ste govorili o gradu Zagrebu, vrtićima itd. Vi ste zloporabili institut javlja odgovora na repliku.
Izvolite dapače.
Povrijeđen je članak 209. i 210. u replici možete replicirati na ono što vam je sugovornik rekao. Ja sam replicirao sve ono što je gospođa Šuica govorila, od toga zbog čega sam nešto izgovorio, zbog čega mi je interes 100 tisuća zagrepčana i zagrepčanki ispred toga da li ću potrošiti jednu rečenicu na ovaj ili onaj način. A recite mi gospođo Šuica koja je točka za lokalni referendum od one o predškolskom odgoju? Da li je to onda moguće provesti u raspravi o referendumu? Pa normalno da je moguće i ne možete me spriječiti da govorim o problemima svojim sugrađana jer ću to uvijek govoriti. A ovdje sam postavio javno pitanje, jer očekujem odgovor gospodina Mlakara, jer to od njega očekuje stotinu tisuća ovih ljudi o kojima sam vam govorio. Hvala lijepo.
Krasno. Ima jasno tema koje su isto jako značajne sada u ovom trenutku kao što su recimo Zakon o visokom školstvu, ali sada je tema Zakon o referendumu pa se onda ne može raspravljati o ovom problemu koji je vezan za vrtiće. ... [[Upadica se ne razumije.]] Mislim da je bilo uredu. Ne bih dao u ruku baš ali ni u vodu. Klub zastupnika HDSSB-a 5 minutna rasprava, završna riječ, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kao što je već izrečeno s ove govornice klub HDSSB-a ne može prihvatiti ovakav zakonski prijedlog u prvom čitanju iz svih onih razloga koje smo rekli, ali i iz nomotehnički neuređenog i netočnog zakonskog prijedloga ili je to pak nepoštivanje i ignorancija SAbora i odluka Sabora RH. Naime, u ocjeni stanja da ne navodim dalje, a u stavku 2. piše da je ovaj zakonski prijedlog temeljen člancima Ustava 86., 132. i 141. RH, to je ovaj 16. lipanjski Ustav najnoviji dakle. Međutim, radi se o članku 87., o članku 142. i o članku 133. za po jedan više nego što ste vi napisali ovdje. i nije to prvi zakonski prijedlog gdje se ova greška ponavlja već je to jedan niz. Ali kada se radi o Zakonu o referendumu onda je to vrlo bitno i vrlo važno. Dakle, radi se da kažem o nomotehničkoj grešci, omašci kako god hoćete ili pak o nepoštivanju odluke SAbora RH koji je članak 53. dodao članak 53.a a on je u novom Ustavu postao članak 54. Pa stalno griješite za po jedan. Provjerite pa ćete vidjeti. Nadalje, za Zakon o referendumu jasno, više nego jasno da je potrebna široka javna rasprava u RH. Vidite koliko puno od dječjih vrtića, imam i ja tri unuka koji idu u Zagrebu, pa do općinskih načelnika, gradonačelnika, župana itd. općinskih vijeća, članova općinskih vijeća, čak i vijeća mjesnih odbora i oni su uključeni u ove zakonske referendumske prijedloge. Kada govorimo mi o promjeni Ustava, pa lipanj bio lani, evo sada je lipanj pred nama i o onoj brojci 50 plus 50% glasača plus jedan, meni nikada neće biti jasno da su saborski zastupnici tu odredbu lanjskim glasovanjem skinuli. Mi nismo glasovali za to. Može se ona promijeniti ponovno. Kada je bio donošen Zakon o aboliciji, nije bio referendum o tome, Vlada nije raspisivala. Donijela je jednostrano Zakon o aboliciji iako u članku Ustava 47. jasno piše da je vojna obveza i obrana RH dužnost svih građana RH. Vi ste donijeli Zakon o aboliciji protivno članku Ustava 47. bez referenduma. Prema tome, nemojte misliti da se Ustav ne može mijenjati. Može, pa i sami ste pokazali primjerom da će sada ovaj Ustavni zakon o braniteljima itd. donositi bar se tako najavljuje po tisku i po medijima elektronskim. Prema tome, zbog čega imati ponovno naglašavam nepovjerenje građana prilikom izglasavanja referendumom o EU? Zbog čega je ta da kažem limit nije uopće određen? Dakle, može izići 5 građana na referendum. Tri glasaju za, dva protiv i odluka je donešena. Ili pak se nečega bojimo? Bojimo se obrazloženja i nema ih i dalje. Tražimo i želimo objašnjenje što je to potpisano odnosno što je pregovaračka platforma RH u pregovorima u svim poglavljima sa EU. Pa valjda bi nam bilo jasnije, onda bismo mogli metnuti kakav god hoćemo cenzus ako je to dobro ispregovarano, ako je to dobro za sve hrvatske građane, ako zna svaki od hrvatskih građana bio on radnik, poljoprivrednik, bio student ili umirovljenik zna što ga to čeka i da ocijeni referendumom jeli za ili protiv. Ovako vidite već postoji sumnja a priori, možda i bespotrebno ali čemu je sijati u građanstvu. Kada govorim o toj nesretnoj aboliciji i tom članku 47. koji nije poštovan prilikom izglasavanja Zakona o aboliciji. Neki dan sam bio u Bogdanovcima gdje se ljudi žale, da za 138 ubijenih ljudi u Bogdanovcima prije pada Vukovara, nitko nije odgovarao, svi su abolirani, gospodine ministre, a neka čuje to gospodin ministra pravosuđa. Prema tome, ako se sjećate tog lanjskog lipanjskog Ustava kada sam za govornicom ovdje rekao uz definiciju da je Domovinski rat bio obrambeni, da se gospodinu Šimonoviću gdje sada vi sjedite, rekao da se uvede i riječ ili pridjev i osloboditeljski. I to je i uvršteno [[Upadica: Hvala lijepa.]] Hvala i vama. Jer je bio agresor kod nas u Hrvatskoj.
Završni osvrt ministar DAvorin Mlakar. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Moram reći ovako inspiriran raspravom, nažalost nije uspjelo ono što smo u samom uvodu govoreći o Zakonu o referendumu naznačio kao nešto što je bitna stvar, a to je da se taj zakon ne odnosi na opoziv načelnika, općinskih gradonačelnika ili župana. Mislim da smo veći dio vremena proveli upravo o toj temi, a nije predmet ovog zakona. Rekli smo isto tako u uvodu da će to pitanje biti riješeno jedinim da tako kažem prirodnim putem, prirodnim zakonom, znači Zakonom o izborima čelnika izvršne vlasti na lokalnoj i regionalnoj razini jer ako se tim zakonom uređuje njihov izbor onda je logično da se tim zakonom uredi i njihov opoziv, a ne Zakonom o lokalnoj samoupravi kako su neki predlagali čak i zaključak. Dakle nema potrebe, Vlada je svjesna da to pitanje treba urediti drugačije, da ga treba izmaknuti od usporedbe s održavanjem referenduma pa onda i svim zakonskim pretpostavkama za održavanje referenduma i da uvede jedan novi institut izbornog opoziva ili opoziva čelnika izvršne vlasti na lokalnoj razini da bi se to pitanje uredilo. Vi ste u raspravama postavljali i logiku uređenja nekih odnosa i neposredan izbor čelnika izvršne vlasti i danas je upitno koliko je to rješenje pomoglo ili odmoglo nekakvom radu na lokalnoj razini s obzirom na razlike, osobito političke, u radu izvršne vlasti i predstavničkih tijela na lokalnoj razini. Ali baš zbog toga mislimo da je ovo rješenje sada već na ovim postojećim temeljima opoziva dobro rješenje i da možemo urediti na kvalitetan način kako će se eventualno razriješiti bilo koji od tih čelnika na lokalnoj razini. Drugo je pitanje što se polemiziralo i često isticalo, neki su polemizirali sa postojećim rješenjima u zakonu. Vi ste iznijeli čitav niz prijedloga kako nešto urediti, smatrate lošim, a kada je bila prilika recimo 2011. godine i kada se donosio Zakon o referendumu koji je ustvari zakomplicirao prethodni postupak održavanja referenduma takva rješenja niste ponudili i niste unijeli. I baš zbog toga mislimo da smo ovim rješenjima kako su sada predložena i od početka govorimo da se ne protivimo tome da se rasprave u dva čitanja, postigli svrhu zakona i da smo na neki način bolje postavili odnose na lokalnoj i regionalnoj razini. To su nekakvi principi kojih smo se držali u predlaganju ovog zakona, suprotno onom što se govorilo da smo kalkulirali rokovima, da Sabor zasjeda permanentno. To mislim da se uopće ne bi trebalo čuti od naših zastupnika i upravo zbog toga što Sabor zasjeda dva puta godišnje, između toga ima stanku od 15. srpnja do 15. rujna propisali smo da rok donošenja odluke referendumske može biti tih 120 dana jer može dovesti upravo u pitanje odluku Sabora, neki prijedlog za raspisivanje referenduma tik pred raspuštanje, ljetnu stanku rada Parlamenta. Zbog toga je rok od 120 dana i mislim da nije on ušao u zakon zato da bismo manipulirali konačnim donošenjem odluke o referendumu. Ono što se tiče veličine koju su često puta spominjali, 1/3 općinskih gradskih vijeća, to je 1/3 vijećnika za prijedlog za donošenje odluke, a istim zakonom je propisano da se odluka donosi natpolovičnom većinom svih članova Vijeća što znači 1/3 inicijative, a uvijek je donošenje odluka za sada kako je regulirano zakonom natpolovična većina svih članova vijeća koje odlučuju o konkretnom pitanju ovdje kada se radi o lokalnim ili regionalnim referendumima. I mišljenja smo, Vlada je mišljenja da je predložila kvalitetan tekst, naravno da mislimo da ga se uvijek može i dodatno pojasniti, urediti ili učiniti boljim i Vlada se ne crveni zbog toga, a hvala Bogu gospodin Vinković nije član Vlade pa onda nema ni razloga da bi se crvenio. Hvala vam lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na glasovanje o raspravljenim i zaključenim točkama dnevnog reda. Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o referendumu, bio je hitni postupak, P.Z. br. 784, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav predlaže Hrvatskom saboru da se ovaj zakonski prijedlog donese u redovitom postupku. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je ovaj prijedlog odbora. U skladu s prijedlogom odbora i stajališta Vlade dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o referendumu. 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena na sjednici Hrvatskoga sabora i njegovih radnih tijela uputit će se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga zakona. 3. Preporuča se Vladi Republike Hrvatske da prigodom podnošenja Konačnog prijedloga zakona o referendumu istodobno Hrvatskom saboru podnese izmjene i dopune odgovarajućih zakona koji bi uredili raspisivanje i provedbu referenduma o razrješenju nositelja izvršne vlasti u jedinicama lokalne i područne (regionalne) samouprave." Molim uključimo se i glasujmo o ovom prijedlogu zaključka. Rezultat? Ovi zaključci prihvaćeni su većinom glasova 93 za, 2 suzdržana i 2 protiv onako kako ga je predložio Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav.
Prelazimo na sljedeću točku - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 792 Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, pravosuđe i europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Ministar pravosuđa Dražen Bošnjaković će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite, ministre.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospođe i gospodo. Pred vama je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, iznimno važan zakon i zakon je kojim reguliramo postupak pred našim sudovima kada netko postavlja zahtjev za zaštitu svojih prava ili interesa, bilo da se radi o radnom sporu, bilo da se radi o imovinsko-pravnom sporu, bilo da se radi o zaštiti prava vlasništva, obiteljskim predmetima. Dakle, u svim ovim razlozima kad vidimo jako puno ljudi pojavljuje se pred sudom upravo zato da zaštiti svoja prava i interese. Ono što je cilj, cilj je da pravosuđe u brzim postupcima rješava o takvim pravima i interesima jer ukoliko postupak dugo traje, ukoliko presuda dođe nakon dugo vremena tada zapravo dolazimo u situaciju da nam država ne funkcionira, da ljudi ne dobivaju na vrijeme odluke vezano za svoje zahtjeve i ona pravda što se kaže koja dođe sporo, koja dođe prekasno zapravo je sama po sebi nepravda. Ja moram reći što se tiče civilnih predmeta, Zakon o parničnom postupku regulira postupanje u rješavanju civilnih, građanskih predmeta, da mi doista kao Republika Hrvatska imali smo tamo 2004. godine jedan veliki broj neriješenih predmeta, to je oko milijun i 600. Mi smo sada zapravo u svim ovim godinama bitno smanjili taj broj, sada smo na 700 i nešto tisuća neriješenih predmeta, ali opet unutar tog broja treba napraviti vrlo jasne razlike i treba reći da samo 80 tisuća predmeta je onih koji su stariji od 3 godine, onih klasičnih građanskih predmeta i to su predmeti na koje smo mi stavili fokus i na koje mi zapravo putem akcijskog plana djelujemo i želimo da se ti predmeti što je moguće prije razriješe. Vlada je detektirala točno sudove na kojima takav broj predmeta je najveći i na tim sudovima vidjeli smo da smo kadrovski dosta deficitarni. Unatoč recesiji, unatoč svim mjerama štednje na te sudove smo zaposlili jedan određeni broj i sudaca i upisničara i zapisničara i već se sada rezultati vide. Ako je na dan 31.12.2010. godine u Republici Hrvatskoj bilo oko 84000 neriješenih civilnih predmeta starijih od 3 godine samo u prva tri mjeseca ove godine taj broj smo smanjili za 14000 i još to nisu puni efekti zapošljavanja koje smo na tim velikim sudovima proveli i očekujemo takav trend i dalje i u sljedećih nekoliko godina vjerujemo da ćemo te predmete riješiti. Međutim, naravno dolaze i novi predmeti i sa novim predmetima se treba također ih treba rješavati. Ne smije se dozvoliti da oni uđu u nekakvo dugotrajno vođenje postupaka. I upravo zato je pred vama danas ovdje su izmjene Zakona o parničnom postupku. Zakon o parničnom postupku on je značajnije mijenjan i 2003. godine i 2008. godine i već tada smo uveli određene mehanizme i određene alate kako bi ti parnični postupci išli brže i kako bi se predmeti brže rješavali. Sada evo 2008., 2011. imamo jedno referentno razdoblje gdje možemo ocijeniti kakve su mjere, kakvi su rezultati postignuti uvođenjem svih tih mjera. I ovim zapravo izmjenama zakona predlažemo daljnja poboljšanja postupka. Zakon o parničnom postupku on je nudio s jedne strane i cijeli niz dobrih mehanizama da suci provode brzo postupke. Ali opet s druge strane nudio je i cijeli niz mehanizama da se postupci zapravo malo i rastegnu i odugovlače i da se podnose razno razni zahtjevi koji zapravo su imali ponekad, jer u postupku postoje uvijek dvije strane. Jedna ima jedan interes, druga ima drugi interes. Jedna ima zahtjev da postupak ide brže, a druga zapravo ima želju da se to malo, da to malo baš se i rastegne. I s te strane ovim izmjenama zakona vrlo snažne instrumente predlažemo kojima bismo ubrzali parnični postupak i kojima zapravo bismo sveli, znači mogućnosti onih nekakvih zlouporaba procesnih prava na najmanju moguću mjeru. Ja ću evo vrlo kratko reći najvažnije izmjene. To je jedna od osnovnih da se uvodi mogućnost tonskog snimanja glavne rasprave. Naime, znate svi kada imamo usmenu raspravu u određenom predmetu tada imamo zapisničara i primjerice svjedok obrazlaže, iznosi činjenice i nakon toga sudac diktira zapisničaru i zapisničar tada unosi sav taj tekst on unosi u sami predmet u zapisnik. Uvođenjem ovog mehanizma, znači da možemo tonski snimati ubrzali bismo raspravu, skratili bismo vrijeme i sudac bi tada odlučivao u onim važnim, velikim predmetima da se sve ono što je rečeno da se zapravo i u određenom roku od 8 dana kako je tu predviđeno da se to i stavi tako da kažem u pismenoj formi. Ako bi bilo nekakvih prigovora u roku od 8 dana stranka bi mogla reći ne, ja nisam rekao ovo nego sam rekao nešto drugo. Tako da to je evo jedna od novina koju uvodimo. Time primjenjujemo i jednu direktivu Europske komisije koja je značajna. To je Direktiva od 16. veljače 2011. godine. Ali ono što je potrebno, ono što je značajno mi ćemo ovdje morati osigurati materijalna sredstva kako bismo uveli mogućnost tonskog snimanja na sve sudove. I jasno u ovisnosti o iznosu sredstava koji budemo imali tako ćemo na pojedinim sudovima taj instrument moći i koristiti. Daljnja važna novina uvođenje instituta tužbe za zaštitu kolektivnih interesa i prava i njome se određenim udrugama i tijelima, ustanovama ili drugim organizacijama koje su osnovane u skladu sa zakonom, koje se u sklopu svoje registrirane ili propisane određene djelatnosti bave zaštitom zakonom utvrđenih kolektivnih interesa i prava građana pruža posebna pravna zaštita prema standardima Europske unije. I time, znači u naše zakonodavstvo unosimo Direktivu 2011. od 16. veljače 2011. godine, a to je Direktiva o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama i to onim dijelom koji se odnosi na procesne odredbe pa će poduzetništvo naročito i malo i srednje imati pravnu zaštitu pred sudovima sukladno kriterijima i standardima ove direktive. Međutim, kako smo već rekli time se otvara mogućnost iste pravne zaštite i ovim udrugama o kojima smo već govorili. Također, ovo je iznimno važna odredba ovih izmjena Zakona o parničnom postupku gdje uvodimo zabranu višekratnog ukidanja presude povodom žalbe. Već smo u zadnjim izmjenama 2008. godine bitno suzili prostor i suzili smo mogućnosti da drugostupanjski sudovi mogu povodom žalbe predmete ukidati i vraćati na početak. To je jedan vrlo snažan instrument, jer jako često povodom žalbi županijski sudovi, drugostupanjski sudovi ukidali su prvostupanjske presude i vraćali predmet na ponovno suđenje. I tada suđenje počinje od početka. Donosi se ponovno prvostupanjska presuda i onda na tu prvostupanjsku novu ima opet mogućnost žalbe. I tako se to znalo u ovim složenijim predmetima dešavati i po tri, četiri puta vraćati na ponovni postupak. I jasno da je to proizvelo upravo ovakvo jedno dugotrajno sudovanje. Mi smo zadnjim izmjenama iz 2008. godine vrlo jasno rekli kada se ukida i vraća na ponovni postupak tada je ovaj drugostupanjski sud dužan dati vrlo preciznu uputu što onaj sud u ponovljenom postupku treba ponovno provesti, koji dokaz provesti, koje činjenice još analizirati. I sada kada smo radili analize vidimo da tu imamo određena poboljšanja, ali u svakom slučaju prostora za napredak. I ovakvom jednom izmjenom sada kažemo u ovim posebnim postupcima, a to su postupci vezani za radna prava, vezano za obiteljska prava i vezano za trgovačka prava, e tu smo rekli moguće je ukinuti samo jednom po žalbi i samo jednom vratiti na ponovno suđenje. Ako bi bila druga žalba tada drugostupanjski sud mora meritorno odlučiti. Time smatramo da pokrivamo tri važna područja. Ne moram govoriti koliko je pitanje radnog prava osjetljivo, gdje ljudi zapravo je u pitanju vrlo često i egzistencija onoga tko traži poništaj primjerice odluke o nekakvom otkazu ili neisplati plaće. Zatim, ne moram govoriti koliko je to značajno u obiteljskim stvarima kada netko traži alimentaciju, kada traži neko dijete uzdržavanje. Dakle, ovime snažno ubrzavamo. A posebno u trgovačkim stvarima gdje vidimo zapravo da u dugotrajnim postupcima su mnoga sredstva i ne mala sredstva zaleđena u tim žalbenim postupcima jer zapravo odluke nisu pravosnažne, nego odluke zapravo vraćaju na ponovni postupak povodom žalbe. E sada ovdje kažemo moguće je dakle vratiti na ponovni postupak, ali opet gledajući one odredbe koje imamo. Samo ako ima opravdanja, ako treba provesti neki važan dokaz ili nekakvu važnu procesnu radnju da. Ako dođe, dakle do druge žalbe tako da drugostupanjski sud u ovim posebnim predmetima to više ne bi mogao. Posebno smo regulirali reviziju, revizija kao izvanredni pravni lijek, mi smo ja bih rekao zadnjim izmjenama reviziju također uredili na jedan poseban način i sada nakon dvije godine primjene zakona vidimo da je potrebno određene intervencije napraviti i revizija se vrlo često zapravo i zlorabi, budimo iskreni kada to pogledamo, revizija se vrlo često i zlorabi, podnosi se i onda kada nema zapravo objektivnih razloga, nego čisto da se malo razvuče postupak, da se dobije nekakav zahtjev za odgodu ovrhe ili takve situacije, i sada smo ovdje podigli onaj imovinski cenzus, znači 200 tisuća kuna u onim predmetima koji prelaze 200 tisuća kuna može revizija i tu smo ja bih rekao na nekakvoj praksi koja je i u okruženju. Mi time ne zatvaramo zapravo mogućnost da se dođe na viši sud, jer imamo podredno ove druge odredbe gdje omogućavamo reviziju ukoliko znači postoje pitanja o kojima Vrhovni sud još nije zauzeo stajalište, nema prakse, ili drugo ukoliko postoji mišljenje, postoji stav, postoji praksa, a u drugostupanjskoj odluci odluka je drugačija od te prakse. Ili treće, ako i postoji praksa, ali postoje odluke međunarodnih zapravo ovih pravosudnih institucija koje su drugačije, ovdje otvaramo mogućnost da i tada ide revizija. Dakle mislim da smo reviziju sada uredili na jedan bitno bolji način, gdje će ona biti korištena kao izvanredan pravni lijek, i to onda kada zaista to ima smisla, a da izbjegnemo opet mogućnost da se taj institut zlorabi. Pored ostalih izmjena ima cijeli niz izmjena manjeg obijma, ali nisu one manje značajno. Recimo precizno je ustanovljena nadležnost između općinskih i trgovačkih sudova, pa će se na taj način izbjeći nepotrebno cirkuliranje spisa između tih dvaju sudova, i spriječiti odugovlačenje postupka, zatim propisana je mogućnost sklapanja sudske nagodbe do pravomoćnog okončanja spora, dakle i tijekom postupka pred drugostupanjskim sudom. Tu bismo željeli postići značajnije iskorake u sklapanju nagodbe, mirnom rješavanju sporova, jer na taj način zapravo puno je bolje regulirati sporne odnose između stranaka u nekakvom mirnom postupku, jer ne zatvaramo vrata nekakvoj poslovnoj suradnji, jer kada su, kad se predmet rješava na sudu to vrlo često zna proizvesti loše odnose između stranaka i dođe u pitanje nekakva buduća suradnja i budući odnosi između stranaka. Imamo mi i dobar pravni okvir, imamo novi Zakon o mirenju, imamo institucije mirenja je moguće provoditi i na sudovima i izvan sudova, dakle u Centru za mirenje u Hrvatskoj obrtničkoj komori, gospodarskoj komori, obavili smo zapravo treninge i educirali cijeli niz miritelja, i u budućnosti vjerujem da ćemo tu imati puno bolje rezultate nego što ih imamo sada. Usklađene su određene terminološke i nomotehničke pojmovi, napravili smo tu određene poboljšice, a regulirali smo i određene stvari vezano za troškove i uskladili ovaj zakon sa Zakonom o besplatnoj pravnoj pomoći, također smo uskladili ovaj zakon vezano i za Obiteljski zakon i Zakon o sudovima, što nije nemoguće, nomotehnički to je itekako moguće, nije prvi slučaj da jednim zakonom zapravo uređujemo ili stavljamo van snage odredbe nekih drugih zakona, koji su procesno i karakterno vezane upravo uz ovu materiju. Evo bit će nam dragocjeni svi prijedlozi, vaša mišljenja, doista iznimno važan zakon, ovim zakonom kažem cilj je učiniti procesno pravo što je moguće brže, što je moguće efikasnije, i želimo postupke dakle u kojima će se ovi važni zahtjevi pred našim sudovima, vezani dakle i za imovinska prava, i za radna, i za obiteljska, i za vlasnička prava rješavati u bitno, bitno bržim postupcima. Hvala lijepa.
Hvala. Prekidam sjednicu, nastavak u 15 sati.
Kolegice i kolege zastupnici, gospodine ministre, državna tajnice još jedanput danas dobar vam dan. I nastavljamo s raspravom o izmjeni i dopuni Zakona o parničnom postupku. Čuli smo uvodno obrazloženje. Da li izvjestitelji odbora žele uzeti riječ? Ne. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. U ime kluba SDP-a uvaženi kolega zastupnik Josip Leko. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici. Ja mislim da je ZPP, Zakon o parničnom postupku jedan od najvažnijih zakona. Dakle, to je zakon izravno u službi tržišta, dakle izravno u službi građana i pravnih subjekata. Mislim da je vrlo vrijedno i važno spomenuti da sve ono što ide ka efikasnijem završavanju postupaka pred sudovima dobro poduprijeti i da što prije stupi na snagu. Istina za volju ovaj prijedlog ima jedan nedostatak, i odmah ću ga reći, nisu osigurana sredstva za provedbu zakona. Moramo to naglasiti i to se mora naći u zapisniku. Dakle, vrlo važna stvar je da nisu osigurana sredstva. Ali, unatoč toga klub SDP-a podupire ovaj prijedlog zakona i zašto ne reći smatra da je vrlo dobro uveo novine u parnični postupak u RH. Unatoč toga što je Zakonu o parničnom postupku ovo jedanaesta dopuna i izmjena, uglavnom se radi o dopunama. Dakle, već je vrijeme da se razmišlja o cjelovitom projektu parničnog postupka, Zakona o parničnom postupku. Dakle, deset je promjena već dosada bilo, izmjena i dopuna, ovo je jedanaesta. I ova jedanaesta zaista uvodi nekoliko važnih stvari. Već je ministar u uvodu spomenuo da se uvodi tehnološki napredak, tehnički i tehnološki napredak u vođenju parnice. To je tonsko snimanje rasprave. Apsolutno dobra novina koja će osigurati protočnije odvijanje rasprava i da tako kažem ostavlja mogućnost da se dojam ne stvara preko transkripta, preko pisma, preko zapisnika nego iz video zapisnika. Što je vrlo dobro. A za građane RH mogao bih reći da je na neki način revolucionarna novina u Zakonu o parničnom postupku to je uvođenje instituta tužbe za zaštitu kolektivnih interesa i prava. Dakle, u sukobu kapitala tržišne utakmice gdje profit postaje smisao rada hvala Bogu da je došao institut tužbe za zaštitu kolektivnih prava i interesa pa bih mogao sada već predvidjeti kako će recimo završiti spor između onečišćivača zraka u nekom našem gradu, recimo u rafinerijama, i građana u zaštitu od zraka i pravo na čisti zrak i okoliš. Ili kako će završiti, da ne pogađam, recimo one tvrtke koje imaju emisiju štetnih plinova ili kako će završiti parnice oko onečišćenja voda i tla. U svakom slučaju to je dobro, to je zajednički interes društva i tu mjeru, odnosno tu novinu izrazito podupiremo. Treće što je prijedlog zakona predvidio to je ukidanje mogućnosti višekratnog ukidanja presuda u cilju efikasnijeg rješavanja sadašnjeg stanja sa predmetima u hrvatskom pravosuđu, ali i inače discipliniranja stranaka u parničnom postupku, sudionika u parničnom postupku, vrlo je važno da se uvede takva jedna mjera, da se odmah iziđe sa argumentima, činjenicama sa kojima stranke raspolažu, disponiraju. Naravno u takvoj situaciji je logično da se povećao broj da tako kažem povreda bitnih povreda parničnog postupka na koje pazi sud po službenoj dužnosti. Naravno još treba istaći reviziju kao izvanredni pravni lijek a vrlo vrijedno je spomenuti da stranke raspolažu sa revizijom što je dobro i da je smanjen broj slučajeva kada se može izjaviti revizija. Dakle, sve u svemu bez obzira što je 11. izmjena zakona o parničnom postupku, ona je dobrodošla, bez obzira što nisu osigurana financijska sredstva u proračunu pa se neće moći realizirati zakon onako kako je trebalo, bez rezerve možemo iskazati potporu ovom Zakonu i glasat ćemo za njegovo donošenje. Evo da ne dužim i da ne kompliciram, sve ostalo što bi bilo potrebno reći vjerojatno ću u amandmanima ... Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegi Leki. U ime Kluba HNS HSU-a uvaženi kolega zastupnik Goran BEus Richembergh. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona za kojega možemo reći slobodno a gdje smo do sada bili. Naime, kaže kolega Leko ovo su 11. izmjene Zakona o parničnom postupku, gotovo da je nevjerojatno da je do sada bilo moguće mijenja 10 puta ovaj Zakon da se nisu uočile, da se nisu izvršile upravo ove izmjene koje su sada na redu koje su na stolu. Naime, rijetko koja izmjena Zakona o parničnom postupku će dugoročno gledano utjecati na povećanje propulzivnosti Hrvatskih sudova kao što su to promjene koje su predložene ovim izmjenama i dopunama, jer samo to da se na neki način zabrani višekratno ukidanje presuda u posebnim postupcima na relaciji prvi i drugi stupanj, samo to da se promijene korjenito odredbe o reviziji kao o izvanrednom pravnom lijeku može bitno doprinijeti da se duljina sudovanja u Republici Hrvatskoj svede na najmanju moguću ali uvijek razumnu mjeru. Jer ovo sad što imamo, da se višekratno može odlukom višega suda vratiti presuda nižemu sudu i da on može bez ikakvih problema ponavljati u nedogled svoje prvotne osporene presude je potpuno suludo. Reče kolega Leko ovo je Zakon koji je iznimno važan za gospodarstvo, ja bih rekao ne samo to. Dugotrajno i objesno parničenje prije svega ubija povjerenje građana u efikasnost pravnog sustava. Jer ako je pravda tako spora, a za neke za života i nedostižna koliko u nas traju sudovanja, onda je to sve samo ne placet za povjerenje građana da će njihov problem biti riješen pravično i u razumnom roku. I ne samo to. Već dugotrajna sudovanja, u ovom konkretnom slučaju, pogotovo u slučaju obiteljskih djela, dakle kaznenih djela i djela koja se na sudu rješavaju iz obiteljskog prava produljavaju agoniju raspada obitelji. To je izravno traumatično za članove obitelji, pogotovo za djecu, jer ona su ta koja pate i čije se zapravo katkad funkcioniranje školovanje vezuje i uz odluke sudova. Ono što valja ovdje istaknuti je da predložene izmejne i dopune mogu a mi se nadamo i da hoće bitno skratiti ukupnu dužinu sudovanja na čitavom nizu slučajeva koji su danas koje danas zapravo prepoznajemo kao trakavice bez obzira o tome radilo se o posve jednostavnim, tek u jednoj obitelji raširenim problemima ili se radilo o sudskim postupcima koji se vode zbog gospodarskih interesa i odštetnih zahtjeva teških milijune i milijune kuna, gdje je zapravo u pitanju i stotine radnih mjesta ali jednako tako i zdravlje stotina ili tisuća ljudi itd. Ono što želimo ukazati posebno je mogućnost da se modernizira sam parnični postupak uvođenjem tonskoga zapisa. Ono što međutim, nije do kraja konzekventno riješeno ovim izmjenama odnosno dopunama uvođenjem novih članak od 126a. do 126c. jest da li je prijepis tonskoga snimka dio sudskoga spisa ili nije. Naime, ovdje se eksplicite kaže da tonski zapis jest, odnosno tonski snimak ročišta dio je spisa sudskog predmeta, pa je on kao takav odmah dostupan strankama, ali se dalje u eksplikaciji u članku 126c. to ne može vidjeti analogno i kod prijepisa tonskoga snimka jer se ovdje kaže da stranke mogu tražiti prijepis tonskoga snimka u roku od 8 dana od dana kada je tonski snimak sačinjen. Pretpostavljamo da je predlagatelj imao na umu situaciju koja se dalje eksplicira u sljedećoj rečenici a to je ako se prijepis tonskog snimka i tonski snimak u bitnome razlikuju stranka ima pravo podnijeti prigovor u roku od 8 dana od dana dostave prijepisa, prigovor treba biti obrazložen. Dakle, posve bi bilo normalno da postoje rokovi u kojima stranke mogu izraziti, iskazati svoju rezervu prema prepisanom tonskom zapisu zbog ovog ili onog razloga, a možda je prepisivač ili prepisivačica krivo čula ili je neki to strani naziv krivo percipiran pa i krivo zapisan. Dakle, u tom smislu postavljanja rokova ima smisla jer ne možete nekoliko godina naknadno tražiti da se ispravi prijepis tonskog zapisa, ali ako ovako postavljenje odredbe ovoga članka 126.c konsekventno provedemo, onda to znači da stranka u postupku nakon isteka 8 dana ne može više tražiti prijepis tonskog smisla, što je besmislica. Jer ako je određeno člankom 126.c u 1. stavku da će se tonski snimak prenijeti i u pisani oblik u roku od 8 dana od dana snimanja onda je on negdje deponiran, onda više to ne predstavlja nekakva poseban napor dakle kopiju takvog prijepisa dati i strankama u postupku, neovisno o tome da li oni to traže u roku od 8 dana ili u roku od 80 dana. Dakle, pretpostavljamo da je predlagatelj htio ograničiti rokove u slučaju zahtjeva za ispravke u tonskom zapisu odnosno u prijepisu tonskog zapisa, ali ne vidimo zašto se strankama u postupku prijepis ne bi mogao dati i nakon 8 dana. Ono što želimo ovdje posebno ukazati je jedna presedan kojemu mi nismo svjedočili barem ne u ovom mandatu Hrvatskog sabora. Iako je ministar na početku u obrazloženju ovoga prijedloga naveo da je i do sada bila praksa da se u prijelaznim i završnim odredbama pojedinih zakona izvan snage stavljaju odredbe više zakona, a ne samo zakona koji se mijenja ili dopunjuje ovdje imamo posve neuobičajenu situaciju da se mijenjaju odredbe u drugim zakonima. Pa bi onda po toj logici ovo zapravo trebali biti prijedlozi zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, Zakona o sudovima, Obiteljskog zakona, to bi trebao biti puni naziv. A to bi trebao biti puni naziv. A to do sada nije bio slučaj i mi tu praksu nemamo da jednim zakonom mijenjamo tri druga. Možda se možemo i dogovoriti da to ubuduće radimo jer bi to tehnički pojednostavilo stvari, ali nemojmo zatvarati oči pred činjenicom da će to uvesti potpuni rašomon i da se više neće dati pratiti što piše u kojem izmijenjenom i dopunjenom propisu. Pogledajmo samo što se događa recimo kao posljedica Zakona o općem upravnom postupku. Pa koliko smo mi zakona proteklih tjedana promijenili zbog toga što je promijenjen Zakon o općem upravnom postupku i koliko ćemo ih tek promijeniti jer to dolazi kao na traci, to je posljedično naprosto bio zadatak Vlade da nakon tih izmjena uskladi sve ostale zakone u kojima se na ovaj ili onaj način definira pitanje upravnog postupka odnosno postupka prema građanima. Po toj logici trebalo je donijeti jedan zakon u kojem bi se anulirale sve odredbe u onim drugim zakonima koje nisu sukladne onim izmjenama i dopunama, ali to nismo napravili jer to nije normalno jer to nije praksa niti drugih parlamenta. Zato mislim da bi valjalo u prijelaznim i završnim odredbama članak 51. i članak 52. jednostavno ispustiti. Jer oni kažu da se u Zakonu o sudovima dodaje stavak taj i taj u Obiteljskom zakonu u članku tom i tom iza članka tog i tog dodaje se novi članak. To je krajnje neobično. Mi nismo za tu praksu i ne možemo pristati na nju jer je to uvođenje jednog načina rada koji bi bitno dezavuirao do sada ustanovljenu tehnologiju rada Hrvatskoga sabora. Zato gospodine ministre vi ovoga časa imate mogućnost osim nas koji to možemo napraviti amandmanom da to jednim izrijekom spriječite i ništa vas ne košta osim malo dodatnoga napora da već sljedeći tjedan Vladi samo predložite da se ova dva članka nađu u posebna dva zakona i da idu normalnim postupkom kako je to upriličeno i uvijek do sada kada god su se izmjene u jednom zakonu mogle reflektirati na više zakonskih tekstova. Molim vas to napravite jer ćete time bitno doprinijeti da ovaj prijedlog izmjena i dopuna Zakona o parničnom postupku dobije konsensualnu potporu u Hrvatskome saboru. mislim da tu prigodu ne smijete propustiti. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak navoda kolega Hrelja.
Ispravljam netočan navod kolege Beusa, vjerujem da se radi o lapsusu jer ste rekli da analogno ovom članku 51. odnosno članku 52. ovog zakona da se usklađivanjem sa Zakonom o upravnom postupku moglo učiniti da se jednim zakonom anuliraju odredbe svih zakona. Ne. ovdje se radi ne o anuliranju drugih zakona, ovdje se radi o dogradnji članaka drugih zakona da budemo precizni. Hvala lijepa.
Hvala. Na redu je klub zastupnika HDZ-a i uvažena kolegica Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDZ-a podržat će Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku premda je evo kako smo čuli 11. a meni se čini da nije 11. izmjena ali je ipak dovoljno izmjena da bismo mogli očekivati novi Zakon o parničnom postupku zbog toga što ga je u ovom obliku zaista postaje teško primjenjivati pa i dalje mijenjati i dopunjavati obzirom na izvornike. Dakle, mislim da se radi o 8. izmjeni ovog zakona. No, od svih tih izmjena ja bih rekla da je dvije onako temeljite i važne izjave ovaj zakon pretrpio 2003. i 2008. godine. Te izmjene su uvijek išle u smjeru sa ciljem da se parnični postupak ubrza i učini efikasnim. Naime, ovo je jedan od najvažnijih pravosudnih zakona dakle procesni zakon u domeni građanskog prava. Umijeće je postići ravnotežu i to se uvijek nastoji dakle da se s jedne strane osigura temeljno ljudsko pravo, a to je pravo na pravično suđenje, da se građanima osigura pristup sudu, a s druge strane da se nađu prave mjere i prava ograničenja da bi se onemogućila zloporaba prava odnosno da bi se onemogućilo tzv. obijesno parničenje. Nije lako naći tu ravnotežu. To pokazuju i sve ove izmjene i napori, evo i ključne izmjene 2008. godine, naime svim ovim izmjenama nastojimo učiniti taj postupak učinkovitim, nastojimo postaviti institute procesne, ali također nastojimo i omogućiti sucu da u vođenju postupka zaista ima instrumente da može biti pravi gospodar vođenja toga postupka. Naravno kroz ove sve godine, od '91. godine do danas i gospodarski život se promijenio i sredstva komunikacije i način života i gospodarski odnosi, dakle sve to dovodi do jednih novih odnosa i među građanima u građanskom pravu, ali i do novih gospodarskih odnosa pa tako i odnosa subjekata trgovačkoga prava koje onda iziskuju ove izmjene. Danas nakon što smo evo godinama primjećivali dakle da postoji problem i da je to jedan od razloga dugotrajnosti postupaka, onih za koje kažemo često da traju preko 5, 6, 10 godina, jest velikih broj ukidnih odluka drugostupanjskih sudova. Dakle, iz nekih razloga nakon donošenja prvostupanjske presude ide žalba na drugostupanjski sud. Tamo se iz procesnih razloga ili razloga nedovoljno utvrđenog činjeničnog stanja presuda ukine, vrati se na ponovno odlučivanje, ponovno bude donijeta prvostupanjska presuda, ponovo ima pravo žalbe i tako nekoliko puta. Kroz duži niz godina se razmišlja o tome da se ovim procesnim zakonom ukine mogućnost višekratnog ukidanja. Naravno, to onda iziskuje i određene logističke poteze, dakle osiguravanja i uvjeta za rad drugostupanjskih sudova i broja sudaca da bi drugostupanjski sud u svim slučajevima mogao kada to zahtijevaju okolnosti određenog predmeta i slučaja, da bi mogao provoditi raspravu. Ovim današnjim prijedlogom koji je pred nama to se uvodi kao novina u procesnom zakonu, dakle zabrana ukidanja odnosno mogućnost samo jedanput ukidanja, ali za sada samo za određene postupke dakle radne, trgovačke i obiteljske. Naravno, predlagatelj zakona i svjesni nemogućnosti da to uvedemo za sve postupke se ograničio na one koje smatramo i mi se s time slažemo, koje smatramo najvažnijim dakle u radnim sporovima iz razloga što se zaista radi o egzistencijalnim pitanjima. U trgovačkim sporovima imali smo, vrlo često smo mogli čuti slučajeve gdje po 5, 6, 8 godina pojedinom gospodarskom subjektu stoje blokirana sredstva, milijunska sredstva jer se čeka rješavanje spora što je u ekonomiji zapravo nedozvoljivo i u tom slučaju je ta pravda zapravo nepravda. I naravno u obiteljskim odnosima koji su posebno osjetljivi. Stoga pozdravljam ovu odredbu, ali moram reći da i dosadašnjim akcijama odnosno stalnim nadzorima Ministarstva pravosuđa gdje je unatrag nekoliko godina po prvi puta je uvedeno statističko praćenje rješavanja u drugostupanjskom odlučivanju pa se tako sustavno provodio nadzor nad razlozima ukidanja prvostupanjskih presuda, dakle da li su razlozi olakog pristupanja ili zaista postoje opravdani razlozi da se prvostupanjske presude ukidaju. Dakle, izmjenama iz 2008. je već uvedena odredba po kojoj su drugostupanjski sudovi bili dužni dati jasan naputak i nalog prvostupanjskom sudu u kom smjeru i što točno treba učiniti u ponovljenom postupku da se taj postupak ne rasplinjuje i ne traje opet nekoliko godina, dakle da točno, ciljano ukida presude i vraća na ponovni postupak. I evo, kada imamo ovdje statistički izvještaj koji prati broj ukinutih presuda i vidi se da taj nadzor zapravo daje rezultata i da od 2008. kada je taj postotak bio 22% u 2010. je smanjen na 18,5%, dakle dosljednom provedbom i izmijenjenih odredaba ali i stalnim nadzorom i edukacijom sudaca u radionicama pravosudne akademije. Drugi bitni novum ovoga o čemu smo čuli, ovoga zakona je zaista uvođenje instituta tužbe za zaštitu kolektivnih interesa i prava, izuzetno važna novina koja omogućuje dakle tijelima i udrugama koje su registrirane, koje su osnovane u skladu sa zakonom, to je uvjet, a i registrirane su ili su propisom određene da se bave djelatnošću, zaštitom zakonom utvrđenih kolektivnih interesa. Dakle, tu prije svega mislimo na sindikate, na udruge za zaštitu potrošača, na razne strukovne komore gdje ne bi onda dolazili u situaciju kao što je do sada bilo da po istom činjeničnom i pravnom osnovu potpuno jednakom sud bude zatrpan sa otprilike 3000 tužbi odjednom jer nije bilo drugoga načina nego da svaka osoba pojedinačno i poimenično podnosi tužbu. Dakle i to je jedna od mjera koja će zasigurno doprinijet efikasnosti postupka. Nadalje, proširen je broj apsolutno bitnih povreda postupka čime se osigurava daljnje zakonito postupanje, osiguravanje zakonitoga postupanja pa tako u bitne procesne povrede je uvršteno i slučaj ako je sud odlučivao u povodu nepravovremeno podnesene tužbe ili ako nije prije podnošenja tužbe proveden zakonom predviđen postupak mirnog ili drugačijeg ostvarivanja prava. Bitno je da o tome sud također mora paziti u drugom stupnju po službenoj dužnosti, bez obzira na prijedlog stranaka. Novina o kojoj smo već čuli to je tonsko snimanje. Ono svakako pridonosi bržem i efikasnijem vođenju postupka. Naravno da možda na prvi pogled zbunjuje rečenica u obrazloženju da nisu potrebna sredstva za provedbu ovog Zakona, premda smo sigurni da će biti potrebna sredstva i da će biti potrebno tehničko osiguranje provedbe ovoga snimanja, ali vjerojatno je Ministarstvo pravosuđa imajući ovo na umu veće predvidjelo sredstva u proračunu zato neće biti potrebna dodatna sredstva. Daljnja bitna novina su odredbe o reviziji u ovome Zakonu naime, u praksi smo vidjeli da se revizija svela zapravo na treći stupanj odlučivanja iako to nije njezina bit. Dakle, nakon pravomoćnosti presude revizija je izvanredni pravni lijek koji može biti podnijeta pod točno utvrđenim uvjetima iz ovoga Zakona. Cenzus imovinski je podignut prijedlogom ovog Zakona na 200 tisuća kuna, naravno revizija ostaje dopuštena uvijek u sporu o postojanju ugovora o radu, odnosno prestanku radnog odnosa ili radi utvrđivanja postojanja radnoga odnosa, opet iz razloga jer se radi o posebno osjetljivom egzistencijalnom pitanju. Na ovaj način se na prvi pogled može činiti da je revizija onemogućena jednom velikom broju osoba, međutim, ostaje stavak 2. u prijedlogu članka 382. u prijedlogu ovog Zakona koji kaže da je revizija dopuštena i u slučajevima u kojima se ne može podnijeti prema zbog imovinskog cenzusa prema odredbi stavka 1. ovog članka ali stranke mogu podnijeti reviziju protiv drugostupanjske presude ako odluka u sporu ovisi o rješenju nekog materijalnog ili postupovno pravnog pitanja važnog za osiguranje jedinstvene primjene prava i ravnopravnosti svih u njegovoj primjeni pa sada zakon to nabraja primjerice što znači da nije točno taksativno određeno i da se otvara mogućnost drugih sličnih razloga. Dakle, na ovaj način pristup Vrhovnom sudu radi ujednačavanja sudske prakse ukoliko se dogodi, a što se u praksi događa da se pred pojedinim županijskim sudom su različite rješidbe ali ovime još nismo riješili situaciju a o tome bi trebalo voditi računa možda u nekoj budućoj izmjeni Zakona dakle, nismo riješili situaciju koja se u praksi znala dogoditi. Dakle, kada netko zbog imovinskog cenzusa nije imao mogućnost ulaganja revizije a u istom činjeničnom i pravnom osnovu negdje kome je bio veća vrijednost spora je bila dopuštena revizija i kada je sud vrhovni utvrdio drugačije pravno stajalište da su zapravo presuđeni slučajevi ostajali zauvijek presuđeni onako kako po stajalištu Vrhovnog suda ne bi trebalo biti, stoga bi i tu možda trebalo razmisliti o proširenju razloga za obnovu postupka ali naravno to treba sustavno uskladiti sa odredbama ovoga procesnog zakona. Dakle, zbog svih ovih razloga, zbog toga što mislimo da će ovim izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku ćemo osigurati daljnji napredak u učinkovitosti i brzini rješavanja sporova, Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovog Zakona kao jednu od mjera na koja ide prema tome cilju, a evo veseli nas što svaki puta u svakom novom izvješću Ministarstva pravosuđa o smanjenju broja zaostalih predmeta, smanjenju broja predmeta koji su stariji od 5 godina, odnosno od 10 i uopće o neriješenim predmetima vidimo znakovit i značajan napredak tako sada imamo još otprilike 130 tisuća neriješenih parnica jer svi oni predmeti koji se u statistici vode otprilike 700 tisuća zapravo nisu složeni parnični predmeti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Iscrpili smo prijave po klubovima i prelazimo na pojedinačne rasprave. Uvaženi kolega Ivo GRbić prvi se javio za riječ. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku koji je Vlada Republike Hrvatske uputila u proceduru donošenja po hitnom postupku. Hitnost postupka opravdana je činjenicom da se predloženim zakonom Hrvatsko zakonodavstvo dodatno usklađuje s propisima Europske unije. Zakon o parničnom postupku uređuje pravila postupka na temelju kojih sud raspravlja i odlučuje o sporovima o osnovnim pravima čovjeka i građanina, osobnim i obiteljskim odnosima radnim trgovačkim, imovinskim i drugim građansko pravnim sporovima. Od njegovog donošenja 1991. godine zakon je doživio brojne izmjene, a najznačajnije su bile izmjene iz 2003. i 2008. godine kako bi se znatno ubrzali parnični postupci. Ove izmjene i dopune teže postizanju učinkovitog parničnog postupka stoga se predlaže mogućnost tonskog snimanja glavne rasprave kojim bi se olakšao i učinio vjerodostojnim dokazni postupak a vodio bi se postepeno sukladno mogućnostima. Važna je novina, uvođenje instituta tužbe za zaštitu kolektivnih interesa i prava kako bi se udrugama, tijelima, ustanovama, organizacijama pružila posebna pravna zaštita prema standardima unije. U sklopu registriranih djelatnosti u zaštiti zakonom utvrđenih kolektivnih interesa i prava građana. Također je važna novina uvođenje zabrane višekratnog ukidanja presuda u posebnim postupcima na način da se prvostupanjska presuda može ukinuti samo jedanput, ovaj prijedlog svoje će mjesto naći osobito u radnim sporovima. Tužbe se ovim prijedlogom može povući i nakon zaključenja glavne rasprave do pravomoćnosti odluke. Nadalje, povećan je broj apsolutno ... povreda u žalbenom postupku za koje sud pazi po službenoj dužnosti. Povećani su vrijednosni kriteriji za dopuštenost revizije. Jasno se ustanovljava nadležnost između općinskih i trgovačkih sudova, daje se mogućnost sklapanja sudske nagodbe do pravomoćnog okončanja spora. Stranke se upućuju na mirenje, ne samo na sudove, nego i na centre za mirenje izvan sudova. Temeljem iznijetoga mišljenja sam da sa ovim izmjenama i dopunama predlažu velike poboljšice kako bi se u vođenju parničnog postupaka postigla veća učinkovitost i ubrzali parnični postupci u cjelini. Stoga ću podržati donošenje zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku s konačnim prijedlogom zakona. Hvala.
Hvala lijepo. Kolega zastupnik Damir Sesvečan sljedeći se prijavio za raspravu. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državna tajnice, kolegice i kolege. Dakle, prije svega kada je riječ o parničnom postupku želim naglasiti da je parnični postupak zapravo redovni put pravne zaštite ugroženih ili povrijeđenih subjektivnih građanskih prava. Kako je nadležnost sudova u građansko-pravnim stvarima zajamčena Ustavom članak 1. Zakona o parničnom postupku utvrđuje da sudovi po pravilima parničnog postupka raspravljaju i odlučuju u sporovima o osobnim i obiteljskim odnosima građana, te u radnim imovinskim i drugim građansko-pravnim sporovima osim ako zakonom nije za neke od tih sporova određeno da o njima sud rješava po pravilima kojeg drugog postupka. To zapravo znači da je parnična metoda postupanja primarna i u pravilu presumirana u odnosu na ostale procesne metode koje primjenjuju sudovi u građansko-pravnim sporovima. Što se tiče predloženih izmjena i dopuna Zakona o parničnom postupku koji su pred nama prije svega njima se želi kao što je i rečeno dodatno ubrzati parnični postupak i učiniti ga još učinkovitijim. Zakon se predlaže donijeti po hitnom postupku iz razloga dodatnog usklađivanja sa propisima Europske unije između ostalog sa dijelom Direktive 211/07 EU Europskog parlamenta i Vijeća od 16. veljače 2011. godine. Isto tako, ove izmjene i dopune zakona nastavljaju se na posljednje novele iz 2003. i 2008. godine koje su također unijele niz novina i niz poboljšanja sa ciljem ubrzavanja parničnog postupka. Između ostalog, izvršeno je i niz zahvata u prvostupanjski, drugostupanjski postupak kao i postupak pred Vrhovnim sudom Republike Hrvatske. Konkretno dakle ovim zakonom između ostalog se predlaže izrijekom propisati mogućnosti delegacije drugostupanjskih sudova. Uvodi se mogućnost kao što je i već rečeno tonskog snimanja ročišta. Predlaže se uvođenje novog instituta tužbe za zaštitu kolektivnih interesa i prava. Također, uvela bi se zabrana višekratnog ukidanja presuda u posebnim postupcima. Predlaže se povećanje broja apsolutno bitnih povreda u žalbenom postupku za još dvije. Dakle, o kojima sud treba voditi računa po službenoj dužnosti. U velikoj mjeri mijenjaju se odredbe o reviziji kao izvanrednom pravnom lijeku. Predlaže se također i niz drugih terminoloških i nomotehničkih poboljšanja. Prema tome, budući da se ovim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku uvode značajne promjene, dodatna poboljšanja i novine koje će uvjeren sam doprinijeti kvaliteti i brzini parničnog postupka što naravno nedvojbeno utječe i na povjerenje građana u pravnu državu i vladavinu prava. Podržat ću donošenje ovog zakona.
Hvala lijepo. Kolega Emil Tomljanović, također se javio za raspravu. Izvolite kolega.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene državne tajnice, kolegice i kolege. Evo ja ću isto tako na početku kazati, istaknuti da ovaj zakon apsolutno treba poduprijeti, jer on uistinu uvodi nova zakonska rješenja, zakonska rješenja dakle Zakona o parničnom postupku koja su kvalitetna i koja bi trebala omogućiti. Dakle, skraćivanje vremena potrebnog za vođenje parnice, odlučivanje u konkretnim parničnim predmetima. Ali ne samo to. U svojoj suštini ima čitav niz instituta koji su ne samo novi, nego i kvalitetni i na novi način pristupaju toj problematici i na kvalitetan način razrješavaju uočene probleme. Dopustite mi da se ne ponavljamo, da istaknem samo četiri koja se meni čine neobično bitnim, neobično značajnim. Prva je, već su je moje kolege i spomenule. Dakle, ukidanje mogućnosti višekratnog ukidanja kroz ... [[Govornik se ne razumije.]] O čemu se tu zapravo radi, već smo imali prilike čuti. Dakle, neće više biti mogućnosti da se dva, tri, četiri, pa i više puta vraćaju po žalbi predmeti na prvostupanjsko odlučivanje. Otvara se mogućnost zapravo da nakon žalbe koja je jedanputa prihvaćena u drugom, ponovljenom postupku. Dakle, drugostupanjski sud odluči o meritumu stvari. Dakle, presudi što će umnogome dakle skratiti sam parnični postupak, odnosno vrijeme potrebno za donošenje pravomoćne odluke. Mislim da je to vrlo bitna novina i mislim da će uistinu skratiti vrijeme koje je potrebno da se određena parnica okonča. Druga vrlo bitna stvar koju su kolege isto tako istaknule to je potpuna novina u smislu odredaba Zakona o parničnom postupku i mislim da zaslužuje našu osobitu pozornost, a to je tužba za zaštitu kolektivnih ugovora i prava. Jedna specifična tužba koja će zapravo omogućiti udrugama, registriranim udrugama, svima onima koji će imati takvu legitimaciju da podnose te tužbe, da zapravo te kolektivne sporove kojih nije bilo malo, u kojima je obuhvaćeno ponekad na desetke pa i više ljudi koji žele ostvariti svoja prava iz istog činjeničnog i pravnog supstrata. Dakle, to je jedna novina koja će omogućiti na brži, sveobuhvatniji, kvalitetniji način provođenje parničnog postupka i donošenja u konačnici odluke u parničnom postupku. Treća stvar je revizija kao izvanredni pravni lijek koja se definira na jedan novi način ne samo u smislu povećanja novčanog iznosa koji je tada potreban. Dakle, 200000 kuna u parnicama i 500000 kuna u trgovačkim sporovima. Dakle, vrijednost predmeta spora koja mora biti da bi se mogla izjaviti revizija. Mislim da je suština u nečem sasvim drugom i mislim da je to jedan kvalitetan pomak, a to je da se iz istog činjeničnog i pravnog supstrata ne mogu donijeti različiti ... [[Govornik se ne razumije.]] na nivou županijskih, odnosno drugostupanjskih sudova. To je bit jer se u takvim situacijama uvijek bez obzira na strogo zakonom određene preduvjete kada se revizija kao izvanredni pravni lijek može izjaviti. U tim situacijama se može izjaviti. I na što nas to upućuje? To nas upućuje mimo, dakle dosadašnje prakse i mimo dosadašnjih ustavnih i zakonskih odredaba da sudovi sude na temelju Ustava i zakona, ovdje se dakle radi o uvođenju u parnični postupak institute, odnosno presedane, ili presedanski pomalo sustav na izvrstan način po mom mišljenju i da, a to je znači da upravo ovim izvanrednim pravnim lijekom omogućujemo intervenciju Vrhovnog suda po izvanrednom pravnom lijeku reviziji kada se dakle obrazloži ili kada to u stvarnosti jest, da imamo isti činjenični i pravni supstrat u jednoj situaciji, dvije različite odluke, što je uistinu nedopustivo, i upravo se ovim zakonskim rješenjima, izmjenama odredaba o reviziji te ne omogućava, što je apsolutno prihvatljivo kao takvo rješenje. I na kraju, za podržati je one odredbe u samom zakonu koje uvijek upućuju zapravo ističu nagodbu kao jedno kvalitetno rješenje svakog spora, svakog parničnog spora, dakle postoje instrumenti koji, jednostavno stranke koje su u parnici, koje ostvaruju, žele ostvariti svoja prava temeljem zakona, u izvjesnom smislu stimulira da pred sudom, a i pred drugim tijelima zaključe nagodbu na koji način bi isto tako okončali spor, okončali prijepor oko čega se zapravo vodi parnica. Zaključno, ovaj zakon treba apsolutno poduprijeti, on je kvalitetan zakon, on će uistinu sa svojim instrumentima omogućiti skraćenje vođenja, skraćenje vremena za vođenje parničnih postupaka, mišljenja sam da je još jedan, jedno zakonsko rješenje koje će vrlo brzo dovesti do toga da ćemo imati sve manje i manje, manji broj neriješenih predmeta, a što nam je u konačnici svima za cilj. I dopustite mi na samom kraju da će na najmanju moguću mjeru svesti mogućnost dugotrajnog vođenja postupka, jer uistinu jedna od karakteristika pravda, često se … [[Govornik se ne razumije.]] pogotovo iz ovih klupa s tim pojmovima protiv pravde, nema veće nepravde od zakašnjele pravde, i svi se trebamo potruditi da ti rokovi, vrijeme da se dođe do pravde, u ovom slučaju pred sudom budu što manji, jer ako su oni dugački ili predugački ne radi se naravno ni o kakvoj pravdi, već o nepravdi. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolegi Tomljanoviću. Za raspravu se dalje prijavio uvaženi kolega zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite kolega Hrelja.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Nisam baš previše vičan u hvaljenju prijedloga zakona, ali ovaj put ću izgleda ipak morati napraviti izuzetak, iako ne u potpunosti, a bilo bi mi zadovoljstvo da mogu to i u potpunosti učiniti. Naime, ovdje ne može čovjek ostati ravnodušan prema ovom prijedlogu izmjena i dopuna zakona, iz više razloga. I uopće ne smeta zato što je uvršten u dnevni red po hitnom postupku, jer se nešto suštinski želi promijeniti, jer je ovdje u predlaganju izmjena i dopuna siguran sam jako konzultirana struka, jer su svoje mišljenje dali ljudi od struke, dakle ljudi koji žive praktički ove parnične postupke, i to je vrlo pohvalno za ministarstvo da što je moguće više dobre prakse pretoči u zakone. Nadam se i želim s vama podijeliti svoj optimizam, da ćemo jednu inačicu uvriježenu u hrvatskom narodu da je pravda spora, ali ipak dostižna, promijeniti u jednu drugu inačicu da je pravda dostižna, brza i učinkovita. Volio bih doživjeti to vrijeme u svojoj domovini. Prema tome taj optimizam moram jednostavno podijeliti sa vama, i želim da doista, da ovaj zakon na neki način zajedri u nemirnom moru pravosuđa punim jedrima, jer doista ima dobre temelje. Bitno je da je zakonodavac ocijenio da je skraćivanje vremena suđenja važnije od njihove ukupne produktivnosti, i tome se ne može dati ni jedna razumna zamjerka. Dakle da je skraćivanje vremena suđenja najbitniji element parničnog postupka. Naravno da me raduje da će u kombinaciji više mjera koje donosi ovaj zakon se omogućiti bolje i kvalitetnije radno sudovanje, da li će u finalu to biti specijalizirani odjeli sudova koji će provoditi radno sudovanje, ili posebni radni sudovi, što sumnjam jer bi to bilo financijski još jedno novo opterećenje, i mislim da baš nismo u vremenu kad bi si mogli to priuštiti, ali sa kombinacijom ovog drugog elementa, a to je udružena tužba koja bitno bolje pojašnjava dosadašnje kolektivne radne sporove na kojeg se sudac mogao, a nije morao odlučiti, mislim u kombinaciji ova dva nova instituta da se može učiniti radno sudovanje vrlo jednostavnim i učinkovitim, a nadasve i sa činjenicom da će radni sporovi se i u slučaju stečajeva, ako su započeti radi potraživanja radnika u radnom sporu, i dalje se nastavljati na općinskim sudovima. Naravno ovaj institut udružene tužbe je vrlo interesantan i za neke druge okolnosti definiranja kvalitete života građana, kao što kaže gospodin Leko da li se radi o emisiji štetnosti u atmosferu, da li se radi o zagađivanju rijeka, da li se radi o uzurpaciji državnog zemljišta, da li se radi o prenamjeni, sigurno ova udružena tužba će biti jedan kvalitetan institut koji će na neki način osiguravati zadovoljenje raznih interesnih prava građana, bilo da idu kao određen skup građana, bilo da ih zastupa određena udruga. Nadalje bitno je reći da je jako dobro u ovom zakonu da su se razgraničili sporovi manje vrijednosti, dakle do 5, odnosno do 10 tisuća kuna, i da na njih žalba praktički neće odlagati ovrhu, a da se isto postavio, dakle nova visina koju treba preskočiti da bi se, odnosno vrijednost spora, da bi se aktivirala revizija presude. Dakako za pohvaliti je i ovo pitanje svojevrsnog ping-ponga između županijskih sudova i općinskih sudova gdje se to može sada dogoditi samo jedanput jer ako u ponovljenom kad Županijski sud vrati Općinskom sudu ako u ponovljenom slučaju Županijski sud opet smatra da je nepravilna presuda onda će suđenje morati dovršiti Županijski sud. Dakle, to su sve dobre stvari. Ono što mene frustrira, a to sam rekao i moj kolega Beus je u uvodnoj riječi ispred kluba, pardon ispred kluba HNS-HSU-a rekao, a to su članci 51. i 52. jer formulacijom ovih članaka ne stavljamo van snage članke drugih zakona kao što je to bilo uobičajeno recimo u Zakonu o preuzimanju ostalih zakona iz bivše države, kao što je uobičajeno u posebnom zakonu kojem se stavljaju van snage odredbe u Mirovinskom zakonu o neusklađivanju mirovina, nažalost se stavljaju van snage, ali to smo riješili posebnim zakonom. Ovdje se radi o nečem drugom. Ovdje se radi da se ovim zakonom definiraju izmjene. Konkretno, u članku 51. kaže: "U Zakonu o sudovima u članku 10. dodaje se stavak 6. koji glasi." Dakle, ovim zakonom se u Zakonu o sudovima mijenja članak 10. stavak 6. Ili u članku 52. u Obiteljskom zakonu se iza članka 266., dakle člankom 52. ovog zakona se u Obiteljskom zakonu iza članka 266. dodaje članak 266a koji glasi. Dakle, to je neuobičajeno, to još nismo sreli u ovom Parlamentu. I dakle, mi ćemo ispred kluba HNS-HSU-a dati amandman da se ovo briše i da se uredi u Obiteljskom zakonu dakle sve ovo što je ovdje rečeno da se riješi u Obiteljskom zakonu i u Zakonu u sudovima. Jer kad smo usklađivanja sa Zakonom o upravnom postupku morali raditi 60 i više zakona onda isto pravilo, isto načelo treba i ovdje važiti. Jednostavno ovo još nismo sreli u proceduri u Hrvatskom saboru zato je to frustrirajuće, no bez obzira vrijednosti ovog zakona ne mogu zasjeniti ova dva članka. Naša je preporuka i naš je amandman, dakle pitanje je legitimiteta ovog zakona da mijenja članke drugih zakona, ali vrijednost ovog zakona je puno veća od moguće ove greške. Zato ću sa zadovoljstvom ovaj zakon podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Ne treba svaka novina biti i frustrirajuća, ona je i poticajna jer o njoj se sad raspravlja. Imamo jednu prijavu replike, kolega Tomljanović izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženom kolegi Hrelji bih replicirao, mislim da mu trebam replicirati u ovom dijelu kada je spominjao odredbe zakona ovoga kojim se mijenjaju ili nadopunjuju odredbe nekog drugog zakona. Naime, kao predsjednik Odbora za zakonodavstvo moram vam kazati da je na Odboru za zakonodavstvo uočeno to naravno i da se raspravljalo o tome. I ono što treba podvući da nomotehnički to nije najsretnije rješenje, međutim takvih primjera je bilo, nije nikakav presedan, pogotovo ne da se povlače nekakve paralele u odnosu na primjenu i usklađivanje sa Zakonom o općem upravnom postupku. Dakle, apsolutno je i stav Odbora za zakonodavstvo, što je u raspravi izneseno, da treba izbjegavati takve situacije, ali s obzirom na suštinu konkretnih promjena koje se moraju dogoditi u ova dva propisa da je to moguće rješenje, da je bilo takvih situacija, da nije najsretnije rješenje da bi ono 100%-no nomotehnički precizno i ispravno bilo izmjena ovih zakona koje vi spominjete. Ali, evo upravo radi rasprave koja je obavljena na Odboru za zakonodavstvo ja vam repliciram u tom smislu pogotovo u onom odnosu kada spominjete usklađenja sa Zakonom o upravnom postupku. Dakle zaključno, uočeno je to kao jedno odstupanje od normalnog nomotehničkog standarda, međutim takvih je situacija bilo i procijenjeno je na Odboru za zakonodavstvo da se prihvati ovakvo rješenje ne kao uobičajeno rješenje jer konkretne odredbe predloženog zakona u odnosu i na ta zakonska rješenja, zapravo je to prihvatljivo u tom smislu rješenje, a sve drugo bi iziskivalo i dodatno vrijeme i izmjenu čitavog niza drugih propisa. A u suštini se onda ne bi postigla svrha primjene onih instituta koji su izmijenjeni ovim prijedlogom zakona.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Hrelja.
Pa uvaženi kolega Tomljanović ja se mogu korigirati moguće da je u saborskoj proceduri bilo takvih zakona. evo, kolegica Marija Lugarić mi kaže da je takvih bilo u predškolskom odgoju i obrazovanju. Međutim, gledajte ja jednostavno ne dijelim i ne smatram da su svi zastupnici, ali i svi građani koji koriste ove zakone toliko kreativni i toliko pravno potkovani da mogu pročitati i protumačiti se ovakve, ovakvu rekao bih pravnu ekvilibristiku ili pravnu kreativnost. Dakle, mi se zalažemo u klubu HNS-HSU-a za jednostavnost u propisima, da ono što pripada u jednom propisu da u tom propisu rješavamo i da ne miješamo dva zakona u uzročno-posljedičnim vezama. Prema tome, ne mislim da nešto dobivamo na vremenu jer ova dva zakona za ova dva članka koja pišu u ovom zakonu mogu sljedeći tjedan biti promijenjena po hitnom postupku kad već imamo konsenzus oko ovog Zakona o parničnom postupku. Što znači da se zalažemo za politiku čistih računa i da svima bude jasno što piše u zakonu. Hvala lijepo.
Hvala. Dalje za raspravu javio se kolega Josip Salapić. Izvolite kolega Salapić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođe državne tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku, kako je gospodin rekao nije teško pohvaliti zakonski prijedlog ako je on dobar, a u onim stvarima gdje ga možemo poboljšati postoji vrijeme koje je pred nama gdje ćemo se svakako potruditi da zakonska rješenja budu prije svega praktična sudovima jer sudovi su ti koji ovaj zakon trebaju primjenjivati. Osnovni problem nastaje u primjeni zakona. Ono što mi donosimo Hrvatskom saboru ponekad često moramo i promijeniti jer ono zaista nije u praksi provedivo. Zato je i naša funkcija kao zakonodavca da takve zakone i dajemo kao, mi smo uslužni servis, oni koji zakone moraju primjenjivati. Ovo je jedan od zakona koji je zatvaranje Poglavlja 23. – Pravosuđe i temeljna prava. Ja mislim da će pravi problemi nastati vjerojatno kada uđemo u Europsku uniju i kada zaista taj čitav set i niz zakona koje smo donijeli zbog naših obveza u zaključenju pregovora za Europsku uniju, tek kada dođe do primjene. Ovdje se uvodi novi institut vidimo tonsko snimanje rasprave koje je jedan vjerodostojan dokaz, novi institut u parničnom postupku ali pitanje da li su naši sudovi tehničkim uvjetima spremni da takvo tonsko snimanje rasprava provode. U nekim sudovima na žalost nisu ni ovi osnovni uvjeti po postojećim zakonima ispunjeni vrlo teško održavati rasprave u uvjetima koji nisu uvjetni da se zaista jedno pravično i normalno suđenje odvija u postupku jednakosti pred svima. To je naš temeljni izazov i naš izazov koji ćemo kao država članica Europske unije imati kao temeljni zadatak kada postanemo punopravna članica ja pohvaljujem i napore Ministarstva pravosuđa i Vlade Republike Hrvatske, mi smo zaista u ove dvije godine učinili veliko čudo i čitav niz zakona prilagodili Europskim standardima, nešto što je za Republiku Hrvatsku kao što su rekli dužnosnici Europske komisije, veliki napredak jedan od uvjeta za zaključenje naših pregovora s europskom unijom. Teško je reći bilo što novo poslije kolega koji su raspravljali o ovome Zakonskom prijedlogu, ovo je zaista za pohvaliti i Zakon koji spada u esencijalne zakone i sama svrha zakona je brz, učinkovit, transparentan postupak u kojem će se dobiti pravovremena, meritorna sudska odluka. Ovaj zakon zadire u neka temeljna egzistencijalna ljudska prava, od obiteljskih, radnih sporova, od onih prava za koje građani korisnici zaštite prava pred sudovima ne smiju dugo čekati. Ove izmjene Zakona koje su pred nama idu u tome smjeru već učinkovitost, veća ... procedure, ubrzanje parničnoga postupka u cjelini sigurno je nešto što će dati svoj doprinos Hrvatskom pravosuđu. Od ovih instituta koji su ovdje navedeni u ovome prijedlogu izmjena i dopuna zakona, ja bih isto istaknuo ovo da se uvodi zabrana višekratnog ukidanja presuda u parničnim postupcima, to je nešto što će definitivno ubrzati postupke i umanjiti štetu kako građanima tako i poslovnim subjektima gdje je nedopustivo da neki postupak traje godinama gdje se zaista izgubi smisao postupka a gdje su ... troškovi veliki da to ugrožava i samo pitanje pravičnog postupka a samo pitanje je li takvim jednim postupkom postignuta zaštita prava pred Hrvatskim sudovima. Ovo je jedan u nizu zakona koje smo donijeli u posljednje vrijeme, zaista ste se potrudili i u Ministarstvu pravosuđa i u Vladi, i ovdje u Hrvatskom saboru da kroz odbore, zakonodavstvo i pravosuđe učinimo maksimalne napore da poboljšamo zakonska rješenja, zato ih i donosimo po hitnom postupku mi smo jednu temeljitu raspravu proveli i ovo što je gospodin Hrelja replicirao sa gospodinom Tomljanovićem to je nešto o čemu smo razgovarali na Odboru za zakonodavstvo, u ovom trenutku je zaista nužno tako postupiti, intervenirati na ovaj način sa ovim zakonom a vjerujem da će vrijeme koje je pred nama, izazove koji nas čekaju za Hrvatsko pravosuđe, sve ovo što je učinjeno pokazati se da je to jedan ispravan put Republike Hrvatske i zaista jedna zaslužena ocjena za Ministarstvo pravosuđa koja je +5 a vi ste i sami se potrudili da postanete kamen temeljac ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju. Ja ovaj Zakon podržavam i smatram da će ovi zakoni koji su prije nas danas bili, su zakoni koji su jednostavno kao što se kaže, jedan veliki iskorak i ponos Hrvatskog pravosuđa. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Iscrpili smo prijave za pojedinačnu raspravu. Predlagatelj, nema potrebu za daljnje pojašnjenje. Ja zaključujem drugu točku dnevnog reda, glasovat ćemo kao što je uobičajeno kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku. Bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 792. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, Klub zastupnika HNS-a, HSU-a. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima. Gospođa Tatijana Vučetić državna tajnica izvolite. Molim vas Odbora za zakonodavstvo, amandman na članak 5., 18., 19., 21, 37., 47., 48., 49.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Na članak 13.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Zatim treći na članak 46.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Četvrti na članak 47.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Peti na članak 52.?
Peti se ne prihvaća, odnosno i to uz obrazloženje da se radi o članku 266. Obiteljskog zakona koji se poziva upravo na odredbe Zakona o parničnom postupku, a ne ovog zakona kojeg smo mijenjali, pa ga u tom smislu nismo.
Gospodine Tomljanović?
Gospodine predsjedniče povlačim ovaj amandman.
Ovaj peti amandman na članak 52. je povučen. Dalje imamo Klub zastupnika HNS-a, HSU-a amandman 1. na članak 51.
Ne prihvaća se.
Molim u ime kluba gospodin Hrelja. Izvolite.
Pa gledajte, mi imamo ovdje ipak presedan u pravnoj praksi da se jednim zakonom mijenja sadržaj, odnosno dopunjuje sadržaj drugog zakona, članka drugog zakona. Prema tome, jedino iz tog razloga, a pohvalili smo taj Zakon o parničnom postupku. Tražili smo da ova dva članka da se jednostavno brišu i da se ta materija uredi drugim zakonima. Prema tome, ja tu iz principijelnih razloga tražim glasanje o ovom amandmanu. I isto to obrazloženje važi i za sljedeći amandman.
Hvala. Tko je za ovaj prijedlog amandmana koji Vlada ne prihvaća? Molim da digne ruku. Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Amandman 2. također je obrazloženje bilo tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o parničnom postupku. Molim uključimo se i glasujmo o zakonu skupa sa prihvaćenim amandmanima. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 92 glasa za, 1 suzdržan i 1 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na 3. a predlažem da spojimo i 3. i 4. točku dnevnog reda, isti su predlagači, odbori su raspravili, dali svoje zaključke i amandmane, ako se slažete? Nema protiv. - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 793 - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 801. Amandmane su podnijeli Odbori za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe i Odbor za Europske integracije. Žele li predstavnica predlagatelja? Tatjana Vučetić, uvažena državna tajnica.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Još dva u nizu zakona sa kojima zapravo ispunjavamo mjerila za zatvaranje poglavlja 23. pravosuđe i temeljna prava, objedinit ćemo kako ste se složili ta dva Zakona cijenjeni saborski zastupnici. Ovim Prijedlogom zakona dograđuju se odredbe Zakona o državnom sudbenom vijeću u cilju ostvarivanja i jačanja neovisnosti sudbene vlasti i usklađuju se sa stečevinom europske unije. Izmjenama i dopunama članka 42. Zakona o državnom sudbenom vijeću proširuje se djelokrug Državnog sudbenog vijeća tako da Vijeće odlučuje o imunitetu sudaca a također se i propisuje dužnost člana Vijeća da se izuzme od dužnosti člana vijeća u postupku imenovanja sudaca, imenovanja i razrješenja predsjednika sudova, premještaja sudaca, odlučivanja o razrješenju sudaca, stegovnom postupku, provođenja postupka upisa kandidata u državnu školu za pravosudne dužnosnike i postupka polaganja završnog ispita, vođenja i kontrole imovinskih kartica sudaca te u postupku odlučivanja o imunitetu sudaca ako mu je kandidat ili sudac ili jedan od kandidata ili sudaca bračni ili izvanbračni drug, srodnik u uspravnoj liniji ili drugi srodnik. Ovim Prijedlogom zakona također se propisuje da kada sudac podnosi prijavu na oglas o slobodnom mjestu suca Vijeće će na temelju ukupnog broja bodova utvrđenog ocjenom obnašanja sudačke dužnosti uzeti u obzir i postignute bodove na razgovoru. Na razgovoru sa Vijećem može se ostvariti najviše 20 bodova i ovime se proširuje obveza Vijeća da sa kandidatima obavi i usmeni razgovor. Ovim Izmjenama i dopunama zakona predlaže se proširenje stegovnih djela za koja se može stegovno kazniti sudac i to za stegovno djelo ponašanja suprotno temeljnim načelima kodeksa sudačke etike. Također se proširuje katalog stegovnih kazni koje se mogu izreći sucima za počinjenje stegovnih djela. Kao novina uvodi se da ako je sucu izrečena stegovna kazna razrješenja od dužnosti, Vijeće može odlučiti da se izvršenje te stegovne kazne odgodi za vrijeme koje ne može biti kraće od 6 mjeseci ali niti dulje od 2 godine a također propisuje da se može primijeniti i uvjetna osuda u slučaju razrješenja od sudačke dužnosti ako se ocijeni da se bez izvršenja te stegovne kazne može očekivati ostvarenje svrhe kažnjavanja. Također se propisuje mogućnost da vijeće opozove uvjetnu osudu. Ovim prijedlogom predlaže se da Vijeće za pojedine stegovne postupke može imenovati izvršno povjerenstvo iz redova sudaca redovnih ili specijaliziranih sudova koji će utvrditi činjenice i obrazložiti ih tijekom postupka pred vijećem. Istražno povjerenstvo je neovisno tijelo koje utvrđuje činjenice, a koje se dostavljaju vijeću radi provođenja stegovnog postupka. Člankom 80. stavkom 2. Zakona o Državnom sudbenom vijeću propisuje se izuzetak od pravila da predsjednik suda ne može imenovan na više od dva puta i to za sudove u kojima sudačku dužnost obnaša najviše pet sudaca. Stavkom 4. ovog članka propisuje se da ograničenje iz stavka 2. ovog zakona primjenjuje se na imenovanje predsjednika sudova obavljena nakon stupanja na snagu ovog zakona. Ovim prijedlogom zakona dograđuju se odredbe Zakona o Državnom sudbenom vijeću na način da se time jača neovisnost sudbene vlasti, a posebno se proširuje odgovornost sudaca za obnašanje sudačke dužnosti. Time se pruža jamstvo građanima u ostvarivanju načela vladavine prava. Budući da su identične norme u Zakonu o Državnom odvjetništvu što se tiče Državnog odvjetništva objedinili smo i jedan i drugi zakon. Ovim Zakonom o Državnom odvjetništvu propisane su stegovne kazne i to ukor novčana kazna do jedne trećine plaće ostvarene u prethodnom mjesecu kroz najdulje 6 mjeseci, zastoj u promaknuću do tri godine i razrješenje od dužnosti. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu broj stegovnih kazni se proširuje na način da se propisuju dodatne stegovne kazne i to novčana kazna do jedne trećine plaća ostvarene u prethodnom mjesecu kroz najdulje tri mjeseca i 2. zabrana imenovanja na dužnost državnog odvjetnika odnosno zamjenika do jedne godine. Također se odredbe Zakona o državnom odvjetništvu kojima se propisuje pokretanje stegovnog postupka dograđuju na način da ako je za donošenje odluke o pokretanju stegovnog postupak potrebno obaviti izvide iste će provesti zamjenici državnog odvjetnika koje odredi Državno odvjetničko vijeće. Prema ovom prijedlogu zakona Državno odvjetničko vijeće početkom kalendarske godine sastavlja listu koja se sastoji od zamjenika županijskog državnog odvjetnika i zamjenika glavnog državnog odvjetnika RH radi obavljanja izvida. Ovom izmjenom i dopunom Zakona o državnom odvjetništvu provođenje izvida radi donošenja odluke o pokretanju stegovnog postupka Državno odvjetničko vijeće povjerava zamjenicima državnih odvjetnika kao neovisnim osobama koje nisu članovi Državnog odvjetničkog vijeća. I na kraju dobili smo amandmane Odbora za zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe i sve amandmane pristigle prihvaćamo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Uvažena kolegica Ana Lovrin u ime Odbora za pravosuđe. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođe državne tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege zastupnici. Odbor za pravosuđe raspravio je o ova dva zakonska prijedloga u svojstvu matičnog radnog tijela. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja u raspravi su članovi odbora podržali predložene izmjene i dopune Zakona o Državnom odvjetništvu. Mišljenja su da bi odredbu predloženu u izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću o izuzeću članova vijeća u odlučivanju kada je jedan od kandidata ili kandidata bračni ili izvanbračni drug, srodnik u ... liniji ili drugi srodnik valjalo na odgovarajući način predložiti i u izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Nakon provedene raspravi Odbor za pravosuđe jednoglasno je sa 7 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu sa sljedećim amandmanima. Iza članka 1. dodaje se članak 1.a koji glasi: "u članku 152. iza stavka 1. dodaju se novi stavci 2., 3. i 4. koji glase: "član vijeća izuzet je od obavljanja dužnosti člana vijeća u postupku imenovanja i razrješenja zamjenika državnih odvjetnika, imenovanja i razrješenja županijskih i općinskih državnih odvjetnika, premještaja zamjenika državnih odvjetnika, vođenju postupka i odlučivanju o stegovnoj odgovornosti zamjenika državnih odvjetnika i državnih odvjetnika odlučivanja o prigovoru na ocjenu, provođenje postupka upisa kandidata u Državnu školu za pravosudne dužnosnike i postupka polaganja završnog ispita odlučivanje o prigovoru na završnu ocjenu kandidata u Državnoj školi za pravosudne dužnosnike, nadzora nad ispravnosti prijavljenih podataka o imovinskim karticama državnih odvjetnika i zamjenika državnih odvjetnika ako mu je kandidat ili državni odvjetnik ili zamjenik državnog odvjetnika odnosno jedan od kandidata ili od državnog odvjetnika ili zamjenika državnih odvjetnika, bračni ili izvanbračni drug ili srodni po tazbini do drugog stupanja bez obzira na to jeli bračni ili izvanbračni odnos prestao ili nije, srodnik u uspravnoj liniji do bilo kojeg stupnja, a u pobočnoj liniji do 4. stupnja u odnosu skrbnika, štićenika, posvojitelja, posvojenika, hranitelja, hranjenika, smještene osobe ili udomitelja". Stavak 3. član vijeća čim sazna da postoji koji od razloga za izuzeće iz stavka 1. ovog članka, dužan je odmah prekinuti obavljanje svih radnji u postupku i o tome obavijestiti vijeće. Ako član vijeća izvan slučajeva stavka 2. ovog članka zna za okolnost koji izazivaju sumnju u njegovu nepristranost u postupcima iz stavka 1. ovog članka dužan je o tome odmah obavijestiti vijeće koje će donijeti odgovarajuću odluku. Dakle, amandmanom se propisuje izuzeće člana vijeća u svim postupcima iz stavka 2. ako mu je kandidat ili državni odvjetnik u rodbinskom odnosu kako je to predloženo novim člankom kako se predlaže. Amandman 2. na članak 3. prijedloga. U članku 166. u dodanom stavku 5. iza riječi vijeća stavlja se točka a ostali dio rečenice se briše, čime je dovoljno reći da taj određeni istražitelj odnosno određeni zamjenik državnog odvjetnika koji je određen za obavljanje istražnih radnji odgovara vijeću. Ovo su primjedbe Odbora za pravosuđe u odnosu na Zakon o Državnom odvjetništvu, a u odnos na prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću koje je odbor također raspravio u svojstvu matičnog radnog tijela u raspravi su članovi podržali predložene izmjene i dopune Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Izmjenom članka 42. zakona kojim se od obavljanja dužnosti člana vijeća izuzima član vijeća u postupcima u kojima su jedan od kandidata ili sudaca bračni ili izvanbračni drug ili srodnik u uspravnoj ili pobočnoj liniji ili u tazbinskom .../Govornik se ne razumije. Predlaže se u članku 2. propisati obvezu pristupanja provjeri znanja pred vijećem i kandidatima i za suce vrhovnoga suda. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću s amandmanom na članak 2. koji glasi: U članku 54. stavak 1., 2. i 3. mijenjaju se i glase: kandidati koji su podnijeli prijave na oglas, a nisu suci, pristupaju provjeri znanja pred Vijećem. Provjera znanja sastoji se od izrade jedne ili više pisanih radnji u skladu sa odredbama pravilnika koji donosi Državno sudbeno vijeće. Kandidat pisane radnje izrađuje pod osobnim zaporkama. Kandidati mogu iz jedne ili više pisanih radnji ostvariti najviše 120 bodova. Amandmanom se ispušta formulacija iz prijedloga zakona osim kandidata za suce Vrhovnog suda Republike Hrvatske jer postupak imenovanja sudaca Vrhovnog suda nije uređen na drugačiji način nego za ostale suce. postojećom formulacijom bilo bi onemogućeno bodovanje i stvaranje rang liste prvenstva između kandidata koji su se javili na oglas za slobodna sudačka mjesta za Vrhovni sud, a nisu već suci. S obzirom na izmjene u članku 3. prijedloga vezano uz razgovor sa sucima, a ne samo sa kandidatima koji nisu suci, na kojem suci mogu ostvariti najviše 20 bodova, a obnašanje sudačke dužnosti može biti ocijenjeno maksimalno sa 150 bodova, nužno je povećati i bodove na pisanim radnjama kandidata koji nisu suci tako da bi i jedna i druga kategorija kandidata mogla ostvariti ukupno najviše 170 bodova. Hvala lijepa.
Hvala. Drugi odbori? Ne. Prelazimo na raspravu. U ime kluba HDZ-a uvažena kolegica Ana Lovrin.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Ispričavam se, ovo je zbog spajanja ove dvije točke pa je došlo do maloga nesporazuma. Dakle, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću, s konačnim prijedlogom zakona, a također i Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu, s konačnim prijedlogom zakona. Naime, ovi zakoni ja bih rekla da se bruse ili cizeliraju već u nekoliko izmjena pa i donošenja sasvim novih zakona, ali uvijek sve u cilju osiguranja jasnih kriterija i transparentnih mjerila za ulazak u krug pravosudnih dužnosnika, ali jednako tako i za napredovanje u karijerama pravosudnih dužnosnika kako sudaca tako i državnih odvjetnika i zamjenika državnih odvjetnika. Dakle, još jedno od mjerila u poglavlju 23. koje treba ispuniti, a do kojih se prijedloga izmjena došlo i u tehničkim konzultacijama sa Europskom komisijom u dosljednoj provedbi preuzetih pregovaračkih stajališta. Dakle, ono što je bitno u ova oba prijedloga zakona i što je zajedničko jedno sprečavanje odredbe, uvode se odredbe kojima se nastoji spriječiti mogući sukob interes. Kako je predlagatelj ove odredbe predložio u Zakonu o Državnom sudbenom vijeću, dakle odredbe o izuzeću pojedinih članova vijeća ukoliko se radi o odlučivanju u kojima bi bile u pitanju osobe iz kruga srodstva, tazbinskog ili krvnog, kao što sam već pročitala, dakle i Odbor za pravosuđe i Klub zastupnika HDZ-a to prihvaća. Predložilo se da se identične odredbe ugrade i u Zakon o Državom odvjetništvu u onom dijelu u kojem se tim zakonom regulira postupak izbora za zamjenika državnih odvjetnika, odnosno za općinske, županijske i državne odvjetnike. Dakle, to bi bila jedna novina. U Zakonu o Državnom sudbenom vijeću također se proširuje nadležnost, odnosno uvodi se još jedan posao Državno sudbenog vijeća koji je očito ispušten, a to je da Državno sudbeno vijeće odlučuje o imunitetu sudaca, odnosno o skidanju imuniteta sudaca. Daljnja odredba jest ona na koju smo amandmanski reagirali kroz Odbor za pravosuđe, a to je da se provjera znanja kod prijave na oglas za suca mora provesti za sve kandidate pa i za kandidate za suce Vrhovnog suda. Kao što znate, poslije 2013. godine neće moći biti nitko sudac općinskog suda niti županijskog suda ukoliko nije prošao Državnu školu za suce. To će jedino moći biti, tako je odredio zakon, to će jedino moći biti sudac Vrhovnog suda kojemu je uvjet naravno osim Pravnog fakulteta, pravosudnog ispita i da bude ugledni pravnik, ali budući da mora biti neki kriterij, neki način da Državno sudbeno vijeće odluči ukoliko bi imao dva ili tri kandidata sa istim formalnim ispunjavanjem formalno-pravnih uvjeta, dakle mora imati neki način da ih rangira i u tom slučaju mora biti proveden test i provjera znanja i za te kandidate. Također se uvodi ovim zakonom obveza da se provede razgovor sa svakim kandidatom koji se prijavi na oglas za slobodno mjesto suca pa tako sada u postojećem sustavu do prvih polaznika izlaska, do prvih kandidata koji će završit sudačku školu, dakle uvodi se obveza da ti rangiraju uz ocjenu u obnašanju sudačke dužnosti, da se obvezno provodi razgovor sa kandidatima i utvrđuje se da se najviše na tom razgovoru, da najviši broj bodova koji se može ostvariti jest 20 bodova, a također se utvrđuje i pro futuro da će se kod prijama kandidata u obzir uzimati osim rezultata na završnom ispitu i rezultati iz razgovora sa kandidatima. Ono što je u ova dva zakona identično što se uvodi to je proširenje, u Zakonu o DSV-u proširenje kataloga stegovnih djela, pa se tako uvodi još jedno stegovno djelo ponašanje suprotno temeljnim načelnima kodeksa sudačke etike, proširuje se katalog kazni. Dakle, radi se jedna skala novčanih kazni vjerojatno za teže i lakše povrede i uvodi se novina, a to je odgoda izvršenja stegovne mjere razrješenja od dužnosti. Dakle, uvodi se mogućnost da se odgodi izvršenje te kazne od 6 mjeseci do 2 godine. Dakle, uvodi se vrijeme kušnje. Ukoliko se procijeni da bi se i na taj način postigla svrha ovog stegovnoga kažnjavanja. I još nešto što je identično u ova dva zakona, a to je uvođenje u jednom zakonu istražnih povjerenstava. Dakle, da istražne radnje po stegovnoj prijavi ne provodi samo vijeće već da određuje Istražno povjerenstvo iz redova sudaca, redovnih i specijaliziranih sudova koji će obaviti potrebne istražne radnje. Ja upozoravam da u članku 10. kojim se mijenja članak 67. se određuje u stavku 4. da odmah nakon primitka zahtjeva Vijeće može odrediti Istražno povjerenstvo. Ne znam da li je bila intencija da Vijeće može odrediti ili da određuje Istražno povjerenstvo s namjerom da upravo netko kao što smo čuli iz izlaganja predlagatelja netko tko je neovisan o Vijeću bilo Državno sudbeno, bilo Državno odvjetničkom. Dakle, netko od zamjenika državnih odvjetnika i izvan toga vijeća, odnosno sudaca izvan vijeća provodi te radnje. Jer sa stipulacijom može znači da oni to mogu odrediti i ne moraju. Međutim, ako bi stipulacija bila da će odrediti onda bi značilo da se to i mora. No, evo upozoravam na to. I još dvije važne odredbe ovih izmjena i dopuna, a to je popravljanje jedne situacije do koje je u praksi došlo pa je ispalo da je ona zapravo nerješiva, a to je da je zakonom utvrđeno da ograničenje broja mandata za predsjednike sudova. Dakle, određeno da nitko više od dva puta uzastopce ne može biti biran za predsjednika suda. Međutim, to je dovodilo do teškoća u manjim sudovima. Dakle, gdje je pet ili manje sudaca i gdje zapravo nije bilo kandidata za predsjednika, odnosno nije se nitko javio osim predsjednika koji je već bio dva mandata. Prema tome, trebalo je otvoriti mogućnost zbog ja bih rekla kadrovske i suficijencije u tim sudovima da ova zabrana i ovo ograničenje onda ne vrijedi u sudovima s najviše, do najviše pet sudaca. I razriješena je dilema oko toga da li se odredbe o ograničavanju mandata za predsjednike sudova odnose pro futuro. Dakle, za imenovanja u buduće ili i na one predsjednike koji su prije stupanja na snagu ovoga zakona već imali dva mandata, pa je i ta dvojba razriješena ovom jasnom odredbom da se ograničenje odnosi samo na imenovanja obavljena nakon stupanja na snagu Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Evo i u odnosu na Zakon o Državnom odvjetništvu. Dakle, također se povećava katalog stegovnih mjera. Uvodi se stegovna mjera nemogućnosti imenovanja na dužnost državnog odvjetnika u trajanju od jedne godine. Dakle, to je praktički zabrana napredovanja u trajanju od jedne godine. I novčana kazna do jedne trećine plaće ostvarene u prethodnom mjesecu najduže do tri mjeseca. Dakle, u tom smislu se proširuje katalog kazni i uvodi se obveza imenovanja za istražne radnje u slučaju stegovnog postupka pred vijećem. Obveza imenovanja zamjenika županijskog odvjetnika ili zamjenika glavnog državnog odvjetnika sa utvrđene liste radi provođenja istražnih radnji. I odredba da onda zamjenik ili zamjenici koji su određeni za provođenje izvida su dužni izvršiti nalog vijeća, su dužni izvršiti nalog i da odgovaraju za taj svoj rad. Evo, zbog svega ovoga, zbog toga što je ovo jedno daljnje poboljšanje tekstova ovih zakona. Naravno u smislu što jasnijih utvrđivanja kriterija za izbor i napredovanje pravosudnih dužnosti klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj prijedlog zakona.
Hvala lijepo. Na redu je klub HNS-a, HSU-a i uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici predlagatelja. Pred nama su dva prijedloga koja razmatramo u objedinjenoj raspravi. I u ime kluba HNS-a i HSU-a ne mogu ne početi svoje izlaganje s tim da nam je još uvijek gorak okus u ustima zbog vrlo ružna dva slučaja koja smo imali, a imaju veze sa ovim vrlo nedavno i preko kojih se prešlo tako olako. Prvi slučaj je nedavni nestašluk Državnog sudbenog vijeća u zalasku, odlasku i izlasku kada je i imenovanjem šezdesetak novih sudaca na različitim razinama sudova zapravo se gorko nasmijao i narugao svim naporima i Vlade i Ministarstva pravosuđa proteklih mjeseci u adaptaciji našeg zakonodavnog okvira prema praksi i pravnoj stečevini Europske unije kada je riječ o tome kako treba funkcionirati Državno sudbeno vijeće kao neovisno tijelo, koje su to funkcije neovisnoga pravosuđa koje se ostvaruju zahvaljujući djelovanju Državnog sudbenog vijeća i tako redom. I drugi slučaj, drugi slučaj je onaj preko kojega smo tako olako prešli u ovome Hrvatskom saboru, a to je imenovanje sudaca porotnika u Vrhovnome sudu, gdje je tako eklatantno ustanovljeno da su se pojedini predsjednici sudova izravno narugali i Ministarstvu pravosuđa, i Odboru za pravosuđe Hrvatskoga sabora, a i nama ovdje, koji smo onda većinom glasova prešli preko toga, i zapravo postali sudionici kršenja Zakona o sudovima. Nije to dobro. Nije to dobro tim više što iza proteklih mjeseci stoji ogroman rad Ministarstva pravosuđa, naših pregovarača, ekspertnih skupina Europske Komisije, pa rekao bih i nas ovdje u Hrvatskome saboru koji smo s više ili manje žara zahtijevali da se kako u rad Državnog sudbenog vijeća, tako i u kriterije za izbor na sudačku dužnost, a onda i za promociju u sudačkoj profesiji, dakle da se uvedu novi, transparentni, jasni depolitizirani standardi i procedure. Nema tome dugo da smo razgovarali i o Zakonu o Državnom sudbenom vijeću i o Zakonu o Državnom odvjetništvu, evo opet imamo pred sobom prijedlog da se ta dva zakona dorade i to nije loše. Dobro je jer je to očito plod naše suradnje s ekspertima Europske Komisije, koji su nam ukazali na pojedine elemente sadašnjega zakona koje valja pojasniti, i dobro je da to radimo, osobito kad govorimo o Zakonu o Državnom sudbenom vijeću, definiranju, odnosno jasnijem preciziranju ovlasti DSV-a, ali jednako tako i pojašnjenju procedure oko ocjenjivanja samih kandidata za sudačku dužnost, gdje se pobliže utvrđuje i ova činjenica da će ubuduće razgovor s kandidatima, dakle onaj intervju moći donijeti samo jednu petinu od ukupnoga broja bodova kad se budu bodovali kandidati. Ranije je bio drugačiji slučaj, vi gledajte, ovo je situacija u kojoj je tzv. intervju zapravo služio kao prostor manipulacije, odnosno određivanja političkih preferenci i definiranja koji kandidati mogu, a koji ne mogu biti suci, prije svega na temelju izvan profesionalnih i političkih ili parapolitičkih razloga. Sada je tome sužen prostor, jer razgovor, odnosno intervju može donijeti samo 20 bodova, i jasno je da se i člankom 3. i člankom 4. gdje se eksplicite to navodi u Zakonu o Državnom sudbenom vijeću, to sada utvrđuje kao standard ispod kojega se ubuduće ići neće. Bilo bi iluzorno očekivati da će sve ove izmjene, pa i ove koje su danas na dnevnome redu već sutra bitno utjecati na reformu hrvatskoga pravosuđa, ali također vrlo je korektno reći da bez ovakvih promjena koje danas donosimo te reforme nikad ne bi bilo. Dakle realno je reći da će tek za nekoliko godina pravi efekti ovih izmjena i dopuna Zakona o Državnom sudbenom vijeću, Zakona o sudovima itd. dati svoju puninu, odnosno sa će se primijetiti u samom funkcioniranju sustava, jer to su procesi koji ne mogu preko noći dati rezultate, to su procesi koji iziskuju predanost u čitavome sustavu, to su promjene koje su važne, ali dugoročne. Jednako tako treba reći da ćemo podržati i izmjene i dopune Zakona o Državnom odvjetništvu, jer ovo što je predloženo, a tiče se proširenja broja stegovnih kazni, zatim pitanje pojašnjenja situacije trajnog premještaja, te jednako tako izvršenja izvida u slučaju pokretanja stegovnoga postupka, to su izmjene i dopune koje bitno pojašnjavaju procedure koje držimo važnima i koje će pomoći da i Državno odvjetništvo, odnosno funkcionalna struktura Državnoga odvjetništva ubuduće nailazi na manje prepreka, a kad i naiđe na njih da ih lakše i efikasnije rješava. U tome smislu najavljujem da će Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika podržati i prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu i Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Hvala lijepo.
Hvala kolegi zastupniku. Za ispravak navoda prijavila se uvažena kolegica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa netočno je što je rekao kolega zastupnik da je prije ovih izmjena intervju služio kao mogućnost donošenja netransparentnih, neobjektivnih odluka i preferiranja određenih kandidata bez obzira na rezultate i kvalitetu. Dakle to jednostavno nije točno. Naime izmjenama ovoga zakona se uvodi obveza intervjua, i određuje se koliko bodova taj intervju može nositi. U prethodnom zakonu nije bilo uopće odredbe da se mora provoditi intervju, nego se mogao, a u slučaju državne škole je bila odredba da se rangira isključivo po rezultatima završnog ispita državne škole, i ovim izmjenama se uvodi obvezatan intervju, jer je to dobro, ali se određuje da ona ne može prevagnuti sa bodovima u odnosu na provedene ispite i testove znanja.
Hvala. Prelazimo, više nema prijavljenih klubova, prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi se prijavio uvaženi kolega Ivo Grbić. Izvolite kolega Grbić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o Prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću, s konačnim prijedlogom zakona, i o Prijedlogu Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o Državnom odvjetnikom vijeću s konačnim prijedlogom zakona, koje je Vlada Republike Hrvatske uputila u proceduru donošenja po hitnom postupku. Hitnost postupka opravdana je s obzirom na činjenicu da se predloženim zakonima hrvatsko zakonodavstvo usklađuje s propisima EU, a sve u cilju zatvaranja Poglavlja 23. – Pravosuđe i temeljna prava. Predloženim izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću proširuje se djelokrug rada Državnog sudbenog vijeća na način da vijeće odlučuje i o imunitetu sudaca. Izmjena članka 42. Zakona osim toga propisuje i izuzeće člana vijeće u postupcima imenovanja sudaca, imenovanja i razrješenja predsjednika sudova, premještaju sudaca, odlučivanje o razrješenju i stegovnim postupcima, upisima kandidata u Državnu školu, kontroli imovinskih kartica, a kome je netko od kandidata ili sudaca bračni ili izvanbračni drug, srodnik u uspravnoj liniji ili drugi srodnik. Predlaže se obveza vijeću da za kandidate koji podnesu prijavu na oglas o slobodnom mjestu suca pored broja bodova utvrđenih ocjenom obnašanja sudačke dužnosti utvrde bodove na razgovoru, a nakon toga sastave listu prvenstva. Ovim prijedlogom propisuje se novo stegovno djelo, ponašanje suprotno temeljnim načelima kodeksa sudačke etike, proširuje se i broj stegovnih kazni za počinjena stegovna djela sudaca na način da se stegovna mjera razrješenja o dužnosti može odgoditi na vrijeme od 6 mjeseci do 2 godine. Novina je da se predlaže imenovanje Istražnog povjerenstva iz redova sudaca, redovnih ili specijaliziranih sudova za pojedine stegovne postupke čija bi zadaća bila utvrditi činjenice i obrazložiti ih pred vijećem u konkretnom stegovnom postupku. Nadalje, predlaže se izuzetak od pravila da predsjednik suda ne može biti imenovan više od 2 puta i to za sudove u kojima sudačku dužnost obnaša najviše 5 sudaca. Prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu proširuju se stegovne kazne na način da se pored propisanih ukor, novčana kazna do jedne trećine plaće ostvarene u prethodnom mjesecu kroz najdulje 6 mjeseci, zastoj u promaknuću do 3 godine i razrješenje od dužnosti predlažu nove stegovne kazne i to novčana kazna do jedne trećine plaće ostvarene u prethodnom mjesecu kroz najdulje 3 mjeseca i zabrana imenovanja na dužnost državnog odvjetnika, odnosno zamjenika do 1 godine. Predlaže se da kod zahtjeva za trajni premještaj zamjenika državnih odvjetnika Državno-odvjetničko vijeće pored ocjene obnašanja državnoodvjetničke dužnosti zatraži i suglasnost državnog odvjetnika u Državnom odvjetništvu u koje traži premještaj. U slučaju da je za donošenje odluke o pokretanju stegovnog postupka potrebno provesti izvide vijeće će s liste zamjenika Županijskog državnog odvjetnika i zamjenika Glavnog državnog odvjetnika RH odrediti jednog ili više zamjenika za provođenje izvida. Mišljenja sam da je ovaj prijedlog dobar, da će provođenje izvida na predloženi način pridonijeti prikupljanju ključnih činjenica za donošenje odluke o pokretanju stegovnog postupka. Također, smatram da je dobro što se provođenje izvida povjerava zamjenicima državnog odvjetnika kao neovisnim osobama. Predložene izmjene i dopune pored usklađivanja s pravnom stečevinom EU dodatno jačaju ulogu vijeća, posebice u stegovnim postupcima. Stoga ću podržati donošenje prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću kao i prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Hvala.
Hvala lijepo. Idući se za raspravu prijavio uvaženi kolega Damir Sesvečan. Izvolite kolega Sesvečan.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Dakle, s obzirom da je i objedinjena rasprava o prijedlozima Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću i Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu prvo ću se osvrnuti na Zakon o Državnom sudbenom vijeću i naglasiti da su to zapravo njegove prve izmjene i dopune nakon što je taj zakon donijet u listopadu prošle godine. Najznačajnije novine novog Zakona o Državnom sudbenom vijeću bile su rezultat promjena Ustava RH donijetih u lipnju prošle 2010. godine kojima je pozicija Državnog sudbenog vijeća ojačana institucionalno i organizacijski u smislu njegovog uređivanja kao samostalnog i neovisnog tijela koje osigurava samostalnost i neovisnost sudbene vlasti u RH. Uređeno je da postupkom imenovanja pravosudnih dužnosnika u potpunosti upravlja Državno sudbeno vijeće kroz ovlast odlučivanja o imenovanja, napredovanju, premještaju, razrješenju i stegovnoj odgovornosti sudaca uključujući i imenovanja na upravljačka mjesta. Dakle, na mjesta predsjednika sudova. Isto tako novi Zakon o DSV-u ugrađene su odredbe kojima se usklađuje naše zakonodavstvo u tom području s pravnom stečevinom EU, a prijedlogom zakona koji je pred nama dodatno se dograđuju odredbe kojima se ispunjavaju i mjerila za zatvaranje Poglavlja 23. – Pravosuđe i temeljna prava pristupnih pregovora za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. Kao što je rečeno ovim zakonom se dodatno proširuje djelokrug Državnog sudbenog vijeća na pitanja izuzimanja od obavljanja dužnosti člana vijeća u pojedinim postupcima. Primjerice u postupku odlučivanja o imenovanju i razrješenju ili premještaju sudaca u stegovnom postupku, o postupku odlučivanja o imunitetu sudaca, o postupku imenovanja i razrješenja predsjednika sudova itd. I to kada je dakle kandidat sudac ili suca brat, bračni ili izvanbračni drug, odnosno srodnik u uspravnoj liniji ili drugi srodnik. Propisuje se također novo stegovno djelo, ponašanje suprotno temeljnim načelima kodeksa sudačke etike te se proširuje isto tako katalog stegovnih kazni koje se mogu izreći sucima za počinjena stegovna djela. Uvodi se u vijeće mogućnost imenovanja istražnih povjerenstava za određene stegovne postupke iz redova sudaca redovnih ili specijaliziranih sudova koji nisu članovi vijeća, a koji bi dakle utvrđivali određene činjenice i obrazlagali ih tijekom postupka pred vijećem. Što se tiče Zakona o Državnom odvjetništvu novi zakon donesen je 2009. godine. Isto tako iz potrebe njegovog usklađivanja s odredbama drugih zakona koji se odnose na rad Državnog odvjetništva, a prvenstveno u odnosu na primjenu novog Zakona o kaznenom postupku kao i usklađivanja sa pravnom stečevinom EU. Kao što je i spomenuto Zakon o državnom odvjetništvu do danas je mijenjan tri puta, a konačni prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu koji je u hitnom postupku danas pred nama još se dodatno ispunjavaju mjerila za zatvaranje poglavlja 23 – Pravosuđe i temeljna prava. Konkretno predlaže se dopuniti odredbe koje se odnose na stegovni postupak tako da se uz postojeće stegovne kazne dodaju još dvije i to novčana kazna do jedne trećine plaće ostvarenje u prethodnom mjesecu kroz najdulje tri mjeseca i nemogućnost imenovanja na dužnost državnog odvjetnika u trajanju do jedne godine. Također se predviđaju određene izmjene vezane uz provođenje izvida u slučaju počinjenja stegovnog dijela zamjenika državnog odvjetništva. Reći ću također da podržavam i amandmane Odbora za pravosuđe prvenstveno onaj amandman kojim se regulira pitanje izuzimanja iz članova Državnog odvjetničkog vijeća u postupcima imenovanja, razrješenja ili stegovne odgovornosti kao i drugim postupcima ako je kandidat ili zamjenik državnog odvjetnika u rodbinskoj vezi sa članom vijeća, dakle time će se ovo pitanje regulirati na način kako je to regulirano i za članove Državnog sudbenog vijeća. I na kraju ću naglasiti da ću podržati donošenje izmjene i dopune oba ova zakona koja su pred nama jer se njima svakako doprinosi i oni su dodatni iskorak u jačanju sudbene vlasti u RH. Hvala.
Hvala lijepo. Na redu za raspravu je uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite kolega Stazić.
Hvala lijepa. Evo mi danas raspravljamo o tri zakonska prijedloga. Prvo smo raspravljali o Zakonu o referendumu pa onda o parničnom postupku evo sada i o Zakonu o Državnom odvjetništvu. O Zakonu o referendumu on je predložen, jel raspravljamo o prvom čitanju i ustanovili smo tu u raspravi da postoji jedan drugi zakon o izborima čelnika jedinica lokalne samouprave u kojem se kaže da će se oni pozvati po Zakonu o referendumu. I mi smo danas raspravljali Zakon o referendumu a da Vlada nije dostavila ovaj drugi zakon koji moraju ići zajedno. Onda smo raspravljali o Zakonu o parničnom postupku, a u prijelaznim i završnim odredbama toga zakona mijenja se Zakon o sudovima. I kako će sada oni koji primjenjuju Zakon o sudovima znati da je njihov zakon po kojem oni moraju postupati izmijenjen kada taj zakon nije ni mijenjan nego nekakav drugi. Oni bi morali čitati sve zakone koji se mijenjaju da ne bi možda našli da se u Zakona o zaštiti tuna u Jadranu možda promijenio Zakon o sudovima jer i to je moguće da dođe. Kako je aljkav rad. Ali sada kod ovog zakona o državnom odvjetništvu imamo pak još jedan presedan. Ja ne znam da li je do sada bio u Saboru. sada se aljkavost Vlade seli u SAbor. Pa tako Odbor za pravosuđe dajem amandman na članak koji se u zakonu ne mijenja, daje amandman na 152. članak, a taj se članak ne mijenja. Mi imamo naš Poslovnik koji jasno kaže u svom 163. članku: "Ako se konačnim prijedlogom zakona mijenja i dopunjuje zakon amandmani se mogu podnositi samo na članke obuhvaćene predloženim izmjenama i dopunama". I sada pazite da to dođe kod zasutpnika koji je novi pa ne zna baš dobro POslovnik, pa čovjek bi ga upozorio. Ali kada to dolazi iz Odbora za pravosuđe pa onda je to neshvatljivo. Tim amandmanom, evo i kolega SEsvečan veli da će ga podržati bez obzira što nije poslovnički, podržat će nešto neposlovničko, neshvatljiva izjava. Tim amandmanom koji je poduži regulira se jedno važno pitanje, pitanje izuzeća i možda ga treba regulirati ali ga se mora regulirati izmjenama zakona. Ja se pitam jeli vi uopće komunicirate između sebe? Klub zastupnika, Vlada, jer ako je Odbor za pravosuđe ustanovio da je prijedlog zakona manjkav, pa onda se Vladu na to upozori, pa oni lijepo povuku zakon, poprave ga, pošalju ga ponovno, pa znamo proceduru, pa nije sporno da li ovo treba riješiti, ali se moraj zakoni po proceduri. Ovakav aljkav rad Sabora po meni ukazuje samo na jedno, došlo je vrijeme da se SAbor raspusti. Zadnji je čas jer ovako se raditi ne može ljudi Božji. Pa to se Vlada svaki dan sramoti. Tri prijedloga zakona, tri sramote. Pa šta da smo ih 10 raspravljali jer bi u svih 10 našli ovakve cirkuse. Unatoč tome što kolega Sesvečan kaže da će za ovaj amandman glasati, ja pozivam tajnika da ovaj amandman ni ne uvrsti u proceduru za izglasavanja jer je podnijet suprotno Poslovniku. Jer što će se dogoditi, parlamentarna većina bez obzira što to nije poslovnički će ga izglasati u petak ili će Vlada reći Vlada prihvaća bez obzira što nije poslovnički u jednu riječ, radite što hoćete, ne tiču vas se ni zakoni ni POslovnik. Ali ljudi Božji tako se raditi ne da, pa ovaj Hrvatski sabor nekakav dignitet mora imati, pa taj dignitet moramo čuvati uzajamno. Pa kolega Sesvečan koji je pravnik umjesto da upozori kolegicu i da kaže pa nemojte to raditi, on još ovdje javno kaže da će glasati za nešto što je protu poslovnički i tako ćete svi. I vrlo važno. Prema tome, nema smisla razgovarati o meritumu. Demokracija se između ostaloga ne ona se bazira na proceduri, jer ako procedura ne valja onda nema ni demokracije. Onda ovo nije SAbor, onda mi glumimo Sabor. Prema tome, ja vas lijepo molim da se uozbiljite, i Vladu da se uozbilji i da ne šalje takve aljkave prijedloge zakona, a i kolega iz vladajuće većine dajte malo obratite pažnju na to. Nemojte se sramotiti i nemojte sramotiti ovu instituciju i nemojte raditi protuzakonito i protu poslovnički i još se s time hvalite. Prema tome, ja vas tajniče molim da ovaj amandman s obzirom da je posve kristalno jasno da je on mimo Poslovnika podnešen da ga ni ne date u petak na izglasavanje. Iz ovih razloga ja vas upozoravam, sada su to svi čuli, ovo je javno upozorenje. Hvala lijepa.
Hvala, kolega Staziću. Iscrpili smo sve prijave po ova dva zakona za pojedinačnu raspravu. Želi li zaključno državna tajnica? Nema potrebe. Ako nema potrebe, onda zaključujem i 3. i 4. točku dnevnog reda.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Bio je hitni postupak, P.Z.E. br. 793. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe. Molim da se predstavnik predlagatelja očituje o ovim amandmanima. Gospođa državna tajnica. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Amandman prvi na članak ...
Prvi amandman na članak 1. Odbora za zakonodavstvo?
Prihvaća se ali na način da glasi: "U članku 1. stavku 3. u uvodnoj rečenici riječi: "i dodaje se novi" zamjenjuju se riječima: "dodaju se", a u dodatnom stavku 3. riječi: "iz stavka prvog" zamjenjuju se riječima "stavka drugog".
Suglasni smo sa ovakvim prijedlogom.
Prihvaćen je u izmijenjenom obliku kako je državna tajnica pročitala. Na članak 6.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Treći na članak 12.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. I imamo Odbora za pravosuđe?
Na članak drugi prihvaća se.
Amandman na članak 2.?
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Molim dakle uključimo se i glasujmo o prijedlogu zakona zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 91 glas za, 2 suzdržana i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Imamo pripremljeno i mogućnost da ponovo raspravimo dvije točke zajedno, 5. i 7. točku. To je Konačni prijedlog zakona o dopuni Kaznenog zakona i Konačni prijedlog zakona o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije. Normalno, ako se u skladu s Poslovnikom vi s time složite da spojimo 5. i 7. točku. Može? Hvala lijepo. Protiv? Nije nitko. Prelazimo na točku 5. i 7., a to su - Konačni prijedlog zakona o dopuni Kaznenog zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 809 i - Konačni prijedlog zakona o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 808 Za jedan i drugi zakon materijale ste primili. Raspravu su proveli odbori. Zapisnike sa sjednice odbora smo primili također za današnju sjednicu. Imamo i podnesene amandmane od strane odbora. Želi li u ime predlagatelja? Da. Državna tajnica Tatijana Vučetić, ja vas prosim da obrazložite ovu … [[Govornik se ne razumije zbog preglasne najave.]] Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Cijenjene zastupnice i zastupnici. Članak 31. stavak 4. Ustava Republike Hrvatske propisuje nezastarijevanje kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije počinjenih u vrijeme Domovinskog rata i mirne reintegracije, ratnog stanja i neposredne ugroženosti i neovisnosti i teritorijalne cjelovitosti države propisane zakonom ili ona koja ne zastarijevaju prema međunarodnom pravu. Ustavnim zakonom za provedbu Ustava propisano je da će se zakoni kojima se omogućuje primjena odredbe Ustava koji se ne mogu neposredno primjenjivati, uskladiti u roku od 6 mjeseci od dana proglašenja ustavnog zakona. Ustavni zakon je proglašen 22. listopada 2010. godine. Instruktivni rok za usklađivanje zakona kojim se omogućuje primjena odredbe Ustava koje se mogu neposredno primjenjivati je 22. travanj 2011. godine. S ciljem provedbe odredbi Ustava te kako bi se onemogućilo nastupanje zastare za kaznena djela ratnog profiterstva i procesa pretvorbenog i privatizacijskog kriminala pristupilo se izradi dopuna Kaznenog zakona u članku 18. na način da se nemogućnost primjene kaznenog zakonodavstva Republike Hrvatske osim na kaznena djela navedena u toj odredbi ne odnosi i na kaznena djela koja ne zastarijevaju prema Ustavu. Time je u Kazneni zakon dosljedno implementirana odredba Ustava, članak 31. stavak 4. i omogućena daljnja razrada ove odredbe u posebnom zakonu. Ovdje je poveznica zašto su ova dva prijedloga zakona objedinjeni. Slijedom navedenog pristupilo se izradi Zakona o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije. Ovaj zakon je izrađen zbog činjenice da kaznena djela ratnog profiterstva te pretvorbenog i privatizacijskog kriminala nisu sadržana samo u Kaznenom zakonu već i u drugim zakonima. Ovim zakonom se propisuje katalog kaznenih djela za koja se kazneni progon može poduzeti i nakon isteka rokova za zastaru kaznenog progona. Katalog kaznenih djela obuhvaća kaznena djela iz Osnovnog krivičnog zakona Republike Hrvatske, Krivičnog zakona Republike Hrvatske i Kaznenog zakona, obzirom se prema počinitelju primjenjuje zakon koji je bio na snazi u vrijeme počinjenja kaznenog djela, kaznena djela sadržana u drugim zakonima: Carinski zakon, Zakon o izdavanju i prometu vrijednosnim papirima, Zakon o tržištu vrijednosnih papira te iz Zakona o kaznenim djelima protiv tržišta kapitala. Zakon sadrži definiciju ratnog profiterstva kao kaznenih djela iz kataloga propisanog ovim zakonom, ali i drugih kaznenih djela iz Osnovnog krivičnog zakona Republike Hrvatske, Krivičnog zakona Republike Hrvatske i Kaznenog zakona kojima je ostvarena nesrazmjerna imovinska korist i to sljedećim modalitetima: podizanjem cijena roba koja je u nestašici, prodajom državne imovine znatno ispod njezine vrijednosti ili na drugi način iskorištavanjem ratnog stanja i neposredne ugroženosti neovisnosti i teritorijalne cjelovitosti države ukoliko su počinjena u vrijeme Domovinskog rata i mirne reintegracije, ratnog stanja i neposredne ugroženosti neovisnosti i teritorijalne cjelovitosti države. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji u ime odbora? Ne. Ako ne, onda krećemo na raspravu po klubovima. I u ime kluba IDS-a prvi je na redu za raspravu kolega zastupnik Damir Kajin. Izvolite, kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, uvažena gospodo zastupnici. Bojim se da će se ovaj Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije ili kako nosi naslov o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije na kraju pretvoriti u jednu veliku reviziju zapravo ničega. Da je namjera u ovoj zemlji postojala osobno držim da bi se pretvorba revidirala, da budem pošten, i 2001. i 2004. i 2007. i da se ne bi čekao kraj mandata 2001. Kao što se nije revidirala 2001., '03., '05., '07.ili ne znam koju godinu sam spomenuo, sumnjam da će 2011. ili 2012., '13. godine. To gotovo, usuđujem se kazati, nije niti moguće, što god neki danas od strane predlagača tvrdili. Ja bih osobno volio da uskrisi Josip Broz Tito i da ponovo sprovede eksproprijaciju eksproprijatora, ali šta ćete. 2011. gospodo nije '43., a bome 2011. nije ni 33. godina nove ere. '45.godine to je bilo moguće, a danas će to gospodo biti nesprovedivo. I da se ne nabacujemo frazama da je to bacanje prašine u oči itd., ali zar nije naša premijerka pred nekoliko dana ili tjedana otvorila pogone gospodina Rajića u koje je navodno čovjek uložio 300 milijuna kuna. Ali kako je taj novac uložio, tako što je iz zemlje prije toga prodavši Laktalisu Dukat iznesao 300 milijuna eura. Vratio je 40 ili 50 milijuna eura što je hvalevrijedno, ali mu je u Švicarskoj ostalo još 250 milijuna eura, ne računajući vjerojatno ono što je iznesao dok je vodio tu tvrtku u Hrvatskoj. I sad ja ne želim ovdje polemizirati sa Dukatom, Raićem itd. Ali znate šta želim kazati, da jednostavno nema nikoga u ovoj zemlji koji misli i da je ta privatizacija bila čista kao vjerojatno nitko ne misli da je i jedna u Hrvatskoj bila čista. E sada idemo redom. Kako se radila pretvorba u Republici Hrvatskoj? Radila se u pravilu na sljedeći način. Društvena poduzeća, OUR-i, SOUR-i, šta ja znam šta su onda bili pretvarala su se u dionička društva. Znači d.d. Tako dobivene dionice su se zalagale pri poslovnim bankama, a banke su davale zajmove koji su bivali isplaćivani iz imovine poduzeća a ne plaća direktora i drugih koji su ih stjecali. Znači nitko, gotovo nitko u Hrvatskoj od hrvatskih tajkuna nije dao niti jedne kune vlastitog novca za dionice, tj. za udjele u društvu. Oni koji jesu kapa njima dolje. Znači, poduzeća su kupljena novcima samih poduzeća. I to je jasno kriminal i to je jasno lopovluk. Ali šta ćeš. To je bilo moguće u ono vrijeme. To zakon nije branio ali bi jednu ovakvu situaciju jasno trebalo predvidjeti ovim zakonom. Ja na primjer znam dvoje djece koji su u ono vrijeme devedeseta, devedeset i prva, druga ne znam imali, ako su imali 18 godina i koji su stekli 7% udjela u jednoj od najvećih hrvatskih tvrtki jer im je otac osigurao menadžerima koji su vodili to poduzeće pet milijuna ondašnjih maraka. Znači, taj obrazac preuzimanja sam nekako objasnio. E tu imamo onaj drugi korak ono što zovemo jasno politika. U ono vrijeme HDZ, devedeseta, devedeset i prve, devedeset i druge. Znači prije samog tog Zakona o pretvorbi i privatizaciji iz tih godina proveo je najprije čistku u tom društvenom vlasništvu među ljudima koji su vodili pojedina poduzeća ili su ih jednostavno natjerali da se svi učlane u HDZ. U Rijeci i Istri možda su neki izbjegli tu sudbinu, ali gro ih je sudjelovalo i zapravo moralo iz Saveza komunista elegantno ući u HDZ. Nije im to teško palo jer su do devedesete najprije dobili tvrtke jer su ih vodili kao predstavnici nekih komiteta, Saveza komunista, a nakon toga nešto slično eto su nastavili i dalje. Tko su dijelili kredite? Kredite su dijelili direktori poslovnih banaka koji su isto tako da bi bili zadržani na svojim mjestima morali ući u taj Savez komunista. Ne Savez komunista u HDZ. Krediti su bili, a ista stvar je, hajde. Krediti su bili ista je to sve stvar. Krediti su bili strogo dirigirani. Onda dolazimo do treće stvari. To je ovaj Fond za privatizaciju, odnosno Vlade. Oni su bili ti super revizori. Tko može igrati svu tu stranačku igru, a tko ne? Jasno, za mene je uvijek to bila igra protiv ne znam zemlje, domovine itd. Ali oni koji su u tome sudjelovali u toj igri izgubiti jednostavno nisu mogli. I tamo gdje bi radnici dobivali mrvice, velike mrvice jasno uzeli su si ti menadžeri kako su se nakon toga nazvali. I dobro bi bilo da u tom kontekstu netko preispita i sve povlaštene dionice pojedinih tvrtki. Imamo onih dvije kategorije povlaštenih dionica koji se isplaćuju te dividende prije redovnih dionica. Politika je isto tako stvarala monopole. Preko politike su se gasila konkurencija. Slalo bi se inspekcije u ove druge tvrtke. Dizale bi im se kamate, rušile bi im se uprave. Ne bi im se odobravalo kredite. Preko Poreske uprave ne znam uništavane bi pojedine tvrtke, a drugima bi se ne znam dopuštalo da rade s Republikom Srpskom, da rade sa ne znam onima u Srbiji koji su bili tik do Miloševića i da ne nabrajam dalje. Međutim, sad je to povijest. Latini otprilike kažu da ono što je od početka nevaljalo ne može tokom vremena jednostavno se osnažiti konvalidirati, pa onda se i ja bojim da se revizija na ovim prostorima više neće dogoditi. Ima tu nekoliko razloga zašto izražavam taj strah. Prvo, to su poslovne banke. Tko će u to taknuti? One su sanirane recimo sa 13 milijardi kuna. Preuzete su sa šest ili sedam milijardi kuna. Ako bi netko u to taknuo ne zaboravimo da je aktiva poslovnih banaka oko 400 milijardi kuna, da nam je doduše i vanjski dug veći od bruto društvenog proizvoda, da se ove godine zemlja mora zadužiti za 30 milijardi kuna da bi mogla financirati svoj deficit. Da li bi kad bi netko u to taknuo itko mogao računati na jednu kunu kredita poslovnih banaka? Ne. Jednostavno mi bi bankrotirali. Tito je to znači rekoh mogao napraviti. To su bila onakva vremena. Ali šta ćeš. Ovo je 2011. a ni Tita više nema i sumnjam da će se jednostavno sprovesti revizija pretvorbe. Da li bi Europa dopustila da netko takne u taj međunarodni. Bilo bi bolje da se i ti njega sjećaš! Da li bi Europa dopustila da se takne u taj njihov kapital banke? Ja u to naprosto sumnjam. Neće. Europa je otvorila korupciju na prostoru Hrvatske, ali pretvorbu sumnjam da bi dopustila da se takne. Ti bankari s druge strane rade i sa nekim ljudima, ne znam koji su na čelu nekih velikih tvrtki. Da li bi novi ljudi, a rekoh banke se ne može dirati mogli 2011. računati na zajmove kao što se računalo, kao što su stare uprave računale. Rekoh jednostavno to nije četrdeset i pete i teško da bi to mogli naprosto izvesti. Četvrto pitanje zašto je gotovo to nesprovedivo? Pa tu su sada mediji. Tko će, mnogi od tih medija su recimo u stranom vlasništvu. Svaka čast nakon 2000. uglavnom su se počeli otvarati ti portali koji su neovisni. Ali tko bi mogao recimo u to taknuti, a da oni samo tako jednostavno dopuste da se netko poigrava njihovim vlasničkim supstratom. Jednom riječju bojim se, a da ne govorim o privatnim investicijskim fondovima koji su također u rukama uglavnom stranaca. Znači, bojim se da će se to i dogoditi. Znači ta revizija pretvorbe i privatizacije. Bojim se da će se sve ponovo pretvoriti u jednu veliku obmanu, a ako me netko pita da li jesam za reviziju apsolutno, rekoh da žalim što neki ljudi jednostavno ne mogu uskrisiti i što se neće sprovesti ta eksproprijacija eksproprijatora iako da budem pošten i nacionalizacijom onih malih trgovina, obrta, radnji, posjeda kod seljaka '46., '47., '48. stvarala je enormne štete zemlji u cjelini. Ja sam godinama čak nastupao protiv recimo one kasnije Josipovićeve dikte ili plati ili vrati. Tvrdio sam da treba apsolutno sve to vratiti, ali danas mislim da Josipović bio možda i u pravu, i kad šta ja znam nema … [[Govornik se ne razumije.]] trebalo bi učiniti ono što je znači uradio Putin, reći hrvatskim tajkunima platite, ako nećete platiti stvarnu vrijednost tih poduzeća onda ih vratite, e ako nećete vratiti onda imamo drugih mehanizama kako se s vama nositi, a ne da premijerka recimo otvara, iako ja ne smatram da ne bi trebala otvoriti jedan pogon generičkih lijekova u Hrvatskoj, a ne da recimo sad znači otvara ljudima koji su sudjelovali u toj pretvorbi njihove pogone, ali kad se ništa ne dešava šta ćeš, moraš se i time jasno u ovoj zemlji baviti. Ne bih volio da se ovaj zakon pretvori u bacanje prašine u oči, volio bih jasno da one koji su sudjelovali u toj pretvorbi, privatizaciji bez ijedne vlastite kune se na neki način razvlasti, ali sumnjam da će se to u ovoj zemlji i dogoditi. Danas sam pročitao ovaj jedan intervju, ili ne znam izjavu gospodina Tedeskog, jednog od najuspješnijih poduzetnika u Republici Hrvatskoj, koji je doslovce citiram rekao smatra da je uz kazneni progon svih koji su prekršili Zakon o pretvorbi, još važnije vidjeti zašto je netko uspio uništiti postojeću vrijednost, a netko stvoriti novu vrijednost, itd. E tu treba isto tako znati da su nekima naprosto iza leđa čuvali da se tako izraze leđa čuvali oni koji su bili na vlasti. Još jedna ne norma, nego u obrazloženju, znači ocjena izvor i potrebnih sredstava za provedbu zakone, ovdje se kaže da za zakon, znači za sprovedbu zakona nije potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu Republike Hrvatske. Ja u to zapravo sumnjam, ne da je to krivo, nego da bi se moralo osigurati milijarde kuna, kako bi se paralelno financijski pomagalo onim poduzećima koji ne bi mogli računati na zajmove postojećih poslovnih banaka koje su sve listom u stranom vlasništvu. Stoga još jedanput kažem normalno da ću glasati za jedan ovakav zakon, normalno da očekujem da se dogodi ta revizija, ali doista nemam namjere nikome bacati prašine u oči i tvrditi da će se ona od danas do sutra dogoditi. Dapače volio bih, ali da budem iskren naprosto u sve to sumnjam, ali ajde barem imamo neku osnovu i što će se dogoditi, vjerojatno će se revidirati oni neuspješni, ali neće i oni koji su uspjeli uz političku potporu postati stupovi karijetive financijskog svijeta u Republici Hrvatskoj. Znači ne vjerujem u zakon, ali šta ćeš glasat ćemo za istoga, nadajući da će se možda barem jedan milijunti dio jedne sve nacionalne nepravde uspjeti ispraviti.
Hvala lijepo kolega Kajin. Evo slušajući njega i nemojte, danas je on nama i neke stvari otkrio. Mi, poslije '48. smo čitali da su pokojnoga nazivali revizionistu, i onda je održano stotine sjednica gdje se to branilo, a zapravo vidimo da on danas govori da nam, da je danas tu da bi to bila revizija i da on to zna raditi, ali šala na stranu. Kolega Marić se javio za ispravak navoda.
Kolega Kajin, obično uveličavate kad je riječ o milijardama, sad umanjujete, pa me interesira zašto uvijek umanjujete kad je riječ o bankama. Sanacija banaka u Hrvatskoj nije bila 6, 7 milijardi kako vi kažete, 13 milijardi a to ću vam pokazati jednog dana strukturu sanacije banaka, koja je iznosila, Republiku Hrvatsku koštala 87,4 milijarde kuna. Nije prodana za 6, 7 milijardi kao što kažete prodale banke, oprihodovano je od prodaje 5,3 milijarde i to ću vam isto strukturu prihoda po svim bankama pokazati kad god želite. Drugo, kazali ste da nitko u Hrvatskoj nema koji misli da je pretvorba bilo koje tvrtke bila čista. To nije točno. Ima ih na žalost i previše koji misle da je bila čista, da je bila briljantnija nego akcija "Oluja", i to svi oni koji su u tome sudjelovali, koji su otpuštali radnike, aktivnosti poduzeća gasili, prodavali nekretnine, sebe obogatili, i novac iznijeli prema vani. I uvijek takvih ima na žalost i previše, a samo previše kome su se davali menadžerski krediti, kako su banke prodavane. A vratit ću se na još jednu, najveća banka koja ima aktivu 90 milijarda kuna, od njene privatizacije i pretvorbe hrvatski proračun nije dobio niti lipe. Hvala lijepa.
Hvala lijepo kolega Marić. Za ispravu se dalje javio i uvaženi kolega zastupnik Milinković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Kajin je rekao da se u ovoj zemlji ništa ne događa na gospodarskom planu. To je netočno. Investicijski ciklus je u tijeku, program gospodarskog oporavka pokazuje određene rezultate, pa i oni najskeptičniji kažu da će biti rast BDP-a, dakle u svakom slučaju to su optimistični pokazatelji. Ali ja kad vas slušam mene na neki način mi se javi ona poslovica da kaže, da je ljudski zatvoriti oči, ali da je hrabrost otvoriti ih. Meni se čini da vi nekako ili stalno hodate zatvorenih očiju ili ste u snu, pa sanjate eto i uskrsnuće druga Tita. Ja vam preporučam da i dalje nastavite sanjati, da će on uskrsnuti, a dok se vi probudite, za to vrijeme ćemo mi ponovo mandat osvojiti. Hvala lijepo.
Hvala kolega Milinković. Vrlo kreativno, da. Kolega Hrelja, vi ste na redu, u ime Kluba zastupnika HNS-a, HSU-a.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima. Pred nama imamo dva zakona, Zakon o izmjenama i dopunama Kaznenog zakona, njega ćemo vrlo lako riješiti jer se radi o jednoj jedinoj riječi u zakonu, dakle ugrađuje se riječ Ustav i međunarodni propisi u nastavku. Prema tome, tu se nema što puno govoriti nego da je to opravdano i da je to u duhu promjena Ustava RH i taj zakon sa tog aspekta treba promijeniti. Sa konačnim prijedlogom Zakona o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije baš i nije takav slučaj. Ovo mi liči na zakon od kojeg se puno očekuje, ali njegovi dometi su po svim procjenama doista mali. Naravno da treba pohvaliti Odbor za zakonodavstvo da je uvažio mišljenje dijela pravne struke da treba ukinuti relativnu i apsolutnu zastaru. Dakle, ne samo relativnu kao što je bilo po prvom prijedlogu. I dakle, to je amandman koji će biti sigurno prihvaćen i to je dobro, međutim struka je još neke stvari rekla koje nisu uvažene. A ja ću sada za početak moje rasprave citirati gospođu Zlatu Đurđević predstojnicu Katedre za kazneno-procesno pravo Pravnog fakulteta u Zagrebu koja kaže da između ostalog da "S ustavnog aspekta najveći problem predstavlja grubo kršenje načela zakonitosti koje garantira da kazneno djelo mora biti propisano zakonom u vrijeme njegova počinjenja". Prijedlogom se mijenjaju kaznena djela propisana u vrijeme počinjenja što krši načelo zakonitosti. To su članci 6., odnosno dijelom i članak 7. prijedloga propisuje već navedena dodatna obilježja koja nisu bila propisana u vrijeme počinjenja. Primjerice, za sva kaznena djela se zahtjeva također ostvarenje nesrazmjerne imovinske koristi, a ne zna se u odnosu na što. Iako taj termin nesrazmjerne imovinske koristi uopće ne poznaje Krivični zakon RH, a niti znatna imovinska korist nije dio svih kaznenih djela iz kataloga koji su dati u članku 3., članku 4. i članku 5. Osim toga sva kaznena djela iz kataloga u prijedlogu ne mogu se počiniti propisanim modalitetima počinitelja što ukazuje na površnost i nekoherentnost prijedloga. Također, paradoksalno je da se nakon što je ustavotvorac razmrsio čvor između zastare kaznenog progona i načela zakonitosti propisujući da kazneni progon nije dio načela zakonitosti te priznajući da je zastara kaznenog progona kazneno-procesni institut predlagač nespretnim zakonskim prijedlogom krši jamstvo načela zakonitosti u njegovoj biti. Za razliku od Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije ovaj zakonski prijedlog ne određuje što su to kaznena djela pretvorbe i privatizacije. U njemu se navodi katalog kaznenih djela, ali se taj katalog ne povezuje s primjenom privatizacijskih zakona niti sa Zakonom o reviziji pretvorbe i privatizacije koji vrlo detaljno propisuje u kojem području i u odnosu na koje propise će se provesti revizija. Također je vremenski period nezastarijevanja vrlo širok i neodređen. Umjesto zadiranja u zakonske opise kaznenih djela prijedlog je trebao preciznije odrediti stvarnu i vremensku nadležnost ovog zakona. Idemo na članak 1., idemo malo problematizirati članak 1. Imamo zakon koji nadam se ne govori o nečemu što će biti učinjeno pro futuro. Nadam se da nećemo imati Domovinski rat, nadam se da nećemo nikad više imati mirnu reintegraciju, nadam se da nikad više nećemo imati neposrednu ugroženost neovisnosti teritorijalne cjelovitosti države. Što znači da se ovaj zakon odnosi na proteklo vrijeme. I bilo bi pristojno u članku 1. to vrijeme precizno definirati, od – do. Znači, od dana kad period počinje do kad period završava. To će biti vrlo teško jer taj period konkretno ako se radi o ratnom profiterstvu možemo reći da završava sa određenim aktivnostima Domovinskog rata, ali ako se radi o procesu pretvorbe i privatizacije taj se period nastavlja. Barem se taj period nastavlja u duhu Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije. Jer Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije obuhvaća i u članku, da budem precizan, samo trenutak, evo ga, dakle u članku 7. govori o tome da se revizija pretvorbe i privatizacije u skladu s ovim zakonom mora se provesti u pravnim osobama kojima je provedena kuponska privatizacija i to preuzimanjem od osobe iz članka 21. Zakona o privatizaciji gdje je izvršena zamjena dionica i davanje dionica na upravljanje izvršeno opisivanje potraživanja na temelju dužničkih, vjerovničkih odnosa. To su sve događaji koji su se događali poslije Domovinskog rata. Dakle, jedan dio se toga i '99. događao, '98., 2000. i još kasnije. Prema tome, nužno bi u članku 1. trebalo reći na koji se vremenski period ovaj zakon odnosi. Drugo, imamo jedno vrlo diskutabilno pitanje, pitanje ratnog stanja. Svi znamo da je u Hrvatskoj bio rat, da smo bili izloženi agresiji, da smo imali obrambeni rat, da smo imali Domovinski rat, ali ja vas pitam jednu stvar, kolegice i kolege zastupnici, da li je u Hrvatskoj ikada proglašeno ratno stanje? Dajte mi recite kada je proglašeno u Hrvatskoj ratno stanje? U Hrvatskoj nikada nije proglašeno ratno stanje jer da je proglašeno ratno stanje ne bi bilo moguće u tijeku rata provoditi pretvorbu i privatizaciju. Ne bi se moglo preuzimati turističke tvrtke na temelju zaduživanja jer bi tada turističke tvrtke mogle potraživati ratnu štetu jer su bile izložene ratnoj šteti. Ali, pošto nije bilo ratnog stanja turističke tvrtke su se zaduživale da bi dobile plaću, dugovi su rasli i izvršena je zamjena dugova vlasničke udjele u tim tvrtkama. Prema tome, ovdje se otvaraju vrlo ozbiljni, vrlo ozbiljni problemi. Nadalje, u ovom katalogu sadržanom u članku 3., članku 4. i članku 6., pardon članku 5., postoje stvari koje su nedokazive. Dakle svaka čast što se skinula apsolutna zastara. Ali ja vas molim kako će onaj koji bude provodio ovaj zakon dokazati utaju poreza iz drugih davanja, ako je obveza pravnog subjekta da to čuva 5, 6 ili 7 godina? Gdje će naći dokumentaciju i dokazati utaju poreza? Gdje će naći dokumentaciju o poslovanju tvrtke? Dakle, želim ukazati na neprovedivost ovih odredbi i želim ukazati da ova kaznena djela koja su u katalogu pobrojana ne odgovaraju onome što je uopće cilj i što je vezano uz reviziju pretvorbe i privatizacije jer ovaj bi se zakon trebao logički nastaviti na reviziju pretvorbe i privatizacije tamo gdje su učinjena kažnjiva djela. Ja vas isto pitam što ćemo napraviti sa slučajem gdje spada u ovih 10 ili u ovih 15 točaka članka 3. i 18 točaka članka 5. ili članak 4. vraćanje dionica u portfelj Hrvatskog fonda za privatizaciju u kasnu jesen 1999. godine, kada se nanjušilo da će se vlast promijeniti, kamo to spada? Jel tu sve legalno? Jel to pokriveno sa zakonima? A vi znate da su pojedinci koji nisu uspjeli koji su zadužili svoju kuću pod hipoteku i uzeli dionice poduzeća nisu uspjeli ono što su mislili učiniti da će iz poslovanja poduzeća plaćati te svoje dionice i onda kada su vidjeli da se politički sustav mijenja 1999. naglo su u jesen vratili u Hrvatski fond za privatizaciju sve svoje dionice i netko im je u tom fondu oslobodio hipoteke na osobno vlasništvo, dakle na kuću ili imovinu. Gdje ovo spada? Nadalje, možemo problematizirati članak 6. ja bih volio da se on provede, ali će on pasti sa ustavnog načela zakonitosti. Ja bih volio da se sve one prodaje na burzi za koje se tvrdi da su zakonite, a koje su bile u jednom danu, u jednom satu, u 45 min. 36% dionica jedne tvrtke što danas HANFA blokira, dajte mi recite tada ti zakoni nisu postojali, niti je postojala HANFA niti su postojali zakoni jer Zakon o tržištu vrijednosnih papira je stupio na snagu 2002. izmjena 2006. Zakon o kaznenim djelima protiv tržišta kapitala 2008. i mi ih želimo procesuirati po zakonima koji nisu bili na snazi u vrijeme počinjenja eventualnog kaznenog djela. Tko god bude optužen po tome ovo će na Ustavnom sudu pasti sa pozicije ustavnog načela zakonitosti. Dakle, da raščistimo jednu stvar, klub HNS-a i HSU-a će podržati ovaj prijedlog zakona jer je inicijativa dobra, ali ovo nisu dobra rješenja. Mislim ne možemo se igrati i stvoriti jedan balon očekivanja naših građana i od toga na kraju neće biti ništa. Onda je bolje takav zakon ne donositi. Stoga u finalu mislim da je korektno da u ime HNS-a i HSU-a predložimo i predlažemo, a ja mislim da će se tu pridružiti i SDP i IDS jer razgovaramo, da predložimo da ovaj zaključak da ovo ide u treće čitanje, da mi još jednom razmislimo da li je ovo što radimo, radimo radi EPP-a ili stvarno nešto mislimo učiniti po ovome. Mislim činjenica je da naši građani očekuju da se nešto riješi, pitanje je da li smo stvorili pretjerana očekivanja da li smo neodgovorni i stvorili pretjerana očekivanja kod građana da će ovaj zakon riješiti sve probleme u privatizaciji. Ma ljudi moji, kada imate opožarenu šumu nema više ničega što možete spasiti, a ovdje u privatizaciji je opožarena je velika većina naših pravnih subjekata i to proizvodnih subjekata i možete čak i kazniti počinitelje ali vratiti ovo na staro neće moći nitko. Pa se pitam koliko je svrsishodno stvarati nove zablude oko privatizacije. Ja znam da se na ovo ne dobivaju politički poeni kada se tako razgovara, ali nažalost istina i ova sadašnjost su sada surove i ništa nam ono što je bilo vratiti neće moći. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. I zadnja prijava u ime klubova uvaženi zastupnik Josip Salapić i HDZ.
Hvala lijepo. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, državne tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Na početku svoje rasprave u ime kluba HDZ-a mi podržavamo oba ova zakonska prijedloga, Prijedlog zakona o dopuni Kaznenog zakona, te dopuni Zakona o nezastarijevanju kaznenog djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije s Konačnim prijedlogom Zakona. Ne bih se složio sa uvaženim kolegom Hreljom da ovdje nešto radimo radi EPP-a, oba zakona nisu politički EPP nego to naš zajednički politički dogovor Hrvatskog sabora, svih klubova kada smo donosili ustavne promjene. Mislim da je ovaj prijedlog zakona došao i sa strane SDP-a da se ovaj prijedlog zakona uvrsti u Ustav da kaznena djela ratnog profiterstva i kaznena djela iz procesa pretvorbe i privatizacije i ovaj prijedlog zakona uđe u ustavne promjene kada smo razgovarali o prijedlogu ustavnih promjena. Sigurno je da će biti poteškoća u provedbi ovog zakona s obzirom na vremenski rok koji je protekao do današnjeg dana. No da je bilo i prilike da se o tome razgovara i prije u nekim drugim političkim okolnostima, isto tako možemo reći da je bilo. Smatramo da nije kasno za ovaj zakon i smatramo dobrim rješenjem da ova oba zakona izmijenimo i da se provede Ustav RH, a to je da je rok do 22. travnja 2011. godine da se novo ustavno rješenje, a to je članak 31. Ustava koji je dopunjen novim stavkom 4. kojim se propisuje da ne zastarijevaju kaznena djela ratnog profiterstva kao ni kaznena djela iz procesa pretvorbe i privatizacije počinjena u vrijeme Domovinskog rata i mirne reintegracije ratnog stanja neposredne ugroženosti neovisnosti teritorijalne cjelovitosti Republike Hrvatske, kaznena djela koja su propisana zakonom i ona koja ne zastarijevaju prema međunarodnom pravu. Nadalje se propisuje da će se oduzeti imovinska korist ostvarena tim djelima i sva imovinska korist koja je povezana sa tim djelima. Bilo je nužno intervenirati i u Kazneni zakon Republike Hrvatske u dopuni članka 18. stavka 2. Kaznenog zakona na način da se nemogućnost primjene kaznenog zakonodavstva Republike Hrvatske za kaznena djela u toj odredbi koja se tiču zastare dakle mijenja i da se ta zakonska odredba mijenja gdje se dodaje ovaj dio Ustav i međunarodno pravo. S obzirom na predložena zakonska rješenja bilo je potrebno utvrditi katalog kaznenih djela jer u vrijeme kada se, na šta se odnose ove zakonske promjene bila su na snazi tri zakona, a to je Osnovni krivični zakon Republike Hrvatske, Krivični zakon Republike Hrvatske i Kazneni zakon. Stoga je bilo potrebito u ovom zakonskom prijedlogu uvrstiti katalog kaznenih djela iz sva ova tri zakona s obzirom da su ti zakoni bili pozitivno pravo Republike Hrvatske u vrijeme na koje se odnose ove promjene zakona. Za hitni postupak ovog zakona postoje osobito važni državni razlozi, a to je propisani rok za zakonsku, provedba Ustava, zakonska provedba Ustava, promjena Republike Hrvatske, članak 7. Ustavnoga zakona, dakle rok od 6 mjeseci za one zakone koji se ne mogu neposredno primijeniti u ustavnim promjenama koje smo donijeli u lipnju prošle godine. Što se tiče dakle svih onih nedoumica koje će izazvati ovaj zakon, praksa će pokazati sve one probleme koji se mogu naći u provedbi ovoga zakona i sigurno je da će se možda morati još koji puta intervenirati na ona kaznena djela o kojima je i gospodin Hrelja govorio, ali sigurno je da namjera zakonodavca i nas klubova i zastupnika u Hrvatskom saboru je sigurno da se pravda u ovim kaznenim djelima i u svim kaznenim djelima koja su počinjena kao ratno profiterstvo i kaznena djela u procesu pretvorbe i privatizacije kazne i da svi oni koji su počinili kaznena djela i nanijeli štetu Republici Hrvatskoj tu imovinsku korist vrate u državnu blagajnu, a da za sve one koji su počinitelji, izravni počinitelji tih kaznenih djela da se nađu u institucijama gdje im je mjesto ukoliko se to jednim neovisnim i transparentnim pravosudnim postupkom dokaže. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje prijedloga oba zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak navoda, kolega Hrelja.
Uvaženi kolega Salapić, ja ispravljam jedan netočni navod. Ma gledajte, ja nisam uopće nikad sumnjao da se ovo radi u dobroj namjeri, ja sam to i rekao da nije mi problem dignuti ruku ali mi je problem shvatiti da li je ovo što vi govorite moguće. Da li je moguće uhvatiti počinioce i vratiti u državnu blagajnu ono što je otišlo iz državne blagajne. Ja smatram da ovaj zakon u nedovoljnoj mjeri to omogućava i da ćemo iznevjeriti očekivanja građana. Zato i sugestija da ako je moguće nogometnim rječnikom stanemo na loptu, da vidimo da li još možemo nešto poboljšat u eventualno trećem čitanju jer ne možemo skinut već hitni postupak sada po Poslovniku. Hvala lijepa.
Hvala. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačno. Najprije koleda Dragutin Lesar. Nema ga pa gubi pravo za raspravu. Kolega Damir Sesvečan, tu je. Izvolite, kolega Sesvečan.
Poštovani potpredsjedniče, državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Prije svega što se tiče Zakona o dopuni Kaznenog zakona reći ću kako je donošenje odnosno njegovo donošenje rezultat promjene Ustava Republike Hrvatske iz lipnja prošle godine kojima su dopunjene odredbe članka 31. novim stavkom 4. kojim se propisuje da nema zastare za kaznena djela ratnog profiterstva, kao ni kaznena djela iz procesa pretvorbe i privatizacije počinjena u vrijeme Domovinskog rata, mirne reintegracije ratnog stanja neposredne ugroženosti neovisnosti teritorijalne cjelovitosti države propisana zakonom i ona koja ne zastarijevaju prema međunarodnom pravu te se određuje da će se oduzeti imovinska korist ostvarena tim djelima. Dalje je Ustavnim zakonom za provedbu Ustava iz listopada prošle godine propisana neposredna primjena određenih odredbi Ustava, ali i onih odredbi koje se ne mogu neposredno primijeniti što uključuje između ostalog i odredbe Kaznenog zakona. Pa se tako dopunama Kaznenog zakona predlaže dopuniti članak 18. stavak 2. Kaznenog zakona na način da se uz pobrojena kaznena djela koja su izuzeta od nemogućnosti primjene kaznenog zakonodavstva Republike Hrvatske kao što su kaznena djela genocida, agresivnog rata, zločina protiv čovječnosti, ratnih zločina te kaznenih djela koja ne zastarijevaju prema međunarodnom pravu. Zastara se ne odnosi se i na kaznena djela koja ne zastarijevaju prema odredbama Ustava. Dakle, time se zapravo omogućava donošenje posebnog zakona kojim se dalje razrađuje ova odredba, dakle upravo donošenje Zakona o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije koji je dakle uz Kazneni zakon danas pred nama na raspravi. Dakle taj zakon, Zakon o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije nastavlja se na dopune članka 18. stavka 2. Kaznenog zakona u kojima se uz taksativno nabrojena kaznena djela koja po odredbama tog zakona ne zastarijevaju, uz kaznena djela koja ne zastarijevaju prema međunarodnom pravu dodaje odredba o nezastarijevanju kaznenih djela prema Ustavu. S obzirom na načelo vremenskog važenja kaznenog zakonodavstva koje znači da se prema počinitelju primjenjuje zakon koji je bio na snazi u vrijeme počinjenja kaznenog djela, bilo je potrebno precizno pobrojati kaznena djela koja obuhvaća ovaj zakon, a koja su bila propisana odgovarajućim zakonima u vrijeme kada je kazneno djelo počinjeno. Pa se tako navodi katalog niza kaznenih djela iz konkretno Osnovnog krivičnog zakona, Krivičnog zakona Republike Hrvatske, Kaznenog zakona, ali i Carinskog zakona, Zakona o izdavanju i prometu vrijednosnim papirima, Zakona o tržištu vrijednosnih papira i Zakona o kaznenim djelima protiv tržišta kapitala, uz uvjet da su počinjena u vrijeme Domovinskog rata i mirne reintegracije ratnog stanja neposredne ugroženosti neovisnosti teritorijalne cjelovitosti države kako to se u zakonu i navodi. Takva kaznena djela koja neće zastarijevati su između ostalog i kazneno djelo nesavjesnog gospodarskog poslovanja, prouzročenje stečaja, zlouporaba ovlaštenja u gospodarskom poslovanju, zaključenje štetnog ugovora, nedopuštena trgovina, utaja poreza, prevara, krivotvorenje isprave, zlouporaba položaja i ovlaštenja, nesavjestan rad u službi, pronevjera, primanje mita, davanje mita itd., dakle još niz kaznenih djela. Isto tako važno je naglasiti da se ovim zakonom, dakle Zakonom o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije po prvi puta definiraju zapravo kaznena djela ratnog profiterstva. S obzirom, dakle na kraju ću reći da s obzirom da će donošenjem ovog zakona se omogućiti nezastarijevanje, a time i procesuiranje ili nastavak procesuiranja predmetnih kaznenih djela, dakle podržat ću donošenje ova oba zakona.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu replike. Kolega Hrelja, izvolite.
Uvaženi kolega, mene zanima jedna stvar. Kažete da je kazneno djelo iz Kaznenog zakona zloupotreba stečaja, a kako objasniti i kamo spada nešto što je uništilo državnu imovinu, radnici ostali prikraćeni za svoja prava za mirovinske doprinose i država ostala prikraćena za taj dio zato što se stečaj nije pokrenuo. Dakle, nisu li sada tu na sceni dvostruki kriteriji? Dakle, zlouporaba stečaja je sada kažnjiva, a ovo što je netko odugovlačio sa stečajem, što je napravio veliku štetu državi, pojedincima, dakle građanima, radnicima itd., mirovinskim fondovima, zdravstvenim fondovima to ostaje nekažnjivo. Zbog toga mislim da bi trebalo ipak ovaj problem gledati u kontekstu i Zakona o reviziji pretvorbe i privatizacije jer se to najviše radilo kao posljedica pretvorbe i privatizacije.
Odgovor na repliku. Izvolite kolega.
U katalogu kaznenih djela između ostalog navod, dakle kazneno djelo prouzročenje stečaja. Izrijekom se ne navodi ovo o čemu ste vi govorili. Dakle, što ako se stečaj nije pokrenulo. Ali mislim da je važećim zakonodavstvom ne znam točno kako je bilo u to vrijeme to regulirano. Isto tako, dužnost članova uprave ili nadzornih tijela, dakle u određenim okolnostima pokrenutu stečajni postupak. Svjedoci smo naravno svi skupa toga da se ta zakonska odredba u velikoj mjeri eskivirala i da zapravo i kada su stvoreni uvjeti za pokretanje stečaja iz određenih razloga, uprava ili nadzorna tijela, dakle koja su dužna reagirati ne poduzimaju pokretanje i stečajnog postupka. No, teško je to u sklopu ovoga konkretnog prijedloga zakona odgovoriti.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Nenad Stazić na redu je za raspravu. Izvolite kolega.
Hvala lijepa. Ideja da se ratno profiterstvo i privatizacijski kriminal izvuku iz zastare je SDP-ova. Lansirao ju je prvi tada zastupnik SDP-a, danas predsjednik Republike Ivo Josipović. Ideju je prihvatio HDZ i izmijenjen je Ustav. Tu ideju bi sad trebalo operacionalizirati kroz zakon. 6 mjeseci je trajao rok od donošenja Ustavnog zakona da Vlada pripremi ova dva prijedloga. U Kaznenom zakonu trebalo je promijeniti dvije riječi, dodati Ustavu ili, Ustavu i. Šest mjeseci je trebalo za to, a ovdje za osam članaka isto tako šest mjeseci. O neredu koji vlada u ovoj zakonodavnoj praksi ja sam govorio i kod prethodne točke. Tu čak u obrazloženju ne znate ni godinu dobro napisati, datum. Jer pišete da je šest mjeseci nakon 22. listopada 2010. godine pada u travanj 2010. Čak ni to, ni godinu ispravnu. Jel' to netko pregledao prije nego što ste to u Sabor poslali? E, ali sada to je manje bitna primjedba, taj vaš šlamperaj koji danas cijeli dan gledamo ne samo vaš nego Vlade općenito, cijeli dan se borimo s tim vašim šlamperajem. Nego treba operacionalizirati jednu ideju kažnjavanja volje, političke volje da se kazni ratno profiterstvo, profiterstvo i privatizacijski kriminal. To je politička volja da se to učini. Jer je tog profiterstva bilo i jer je tog privatizacijskog kriminala bilo i pred tim ne treba zabijati glavu u pijesak. Pa inače ne bi instalateri centralnog grijanja mogli kupovati naftne kompanije da toga nije bilo, a danas su još i heroji. Kako se to operacionalizira? Ja mislim da je Vlada imala jednu jedinu ideju. Napisati jedan površan zakon, pustiti ga u hitnu proceduru čak i izvan roka od šest mjeseci samo zato da se on nikada ne bi mogao primijeniti i samo zato da nikad nitko u ovoj zemlji ne odgovara za privatizacijski kriminal i za ratno profiterstvo. Jer će prosječan advokat, najprosječniji srušiti svaku ... [[Govornik se ne razumije.]] ovaj zakon. Jer će pitati na sudu, a molim vas lijepo vi tu spominjete ratno stanje. Kakvo ratno stanje kad ratnog stanja nije bilo. Molim da se optuženika oslobodi. Ne možete mu dokazati da je nešto počinio u ratnom stanju kad ratno stanje u Hrvatskoj nije nikad proglašeno. Zašto niste uzeli Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije, pa zašto niste na temelju tog zakona koji je jedan ozbiljan zakon napisali ovaj prijedlog. I na koncu zašto to niste napravili u dva čitanja da možemo kod prvog čitanja iznijeti ove primjedbe. Kolega Hrelja veli da on ne dvoji u dobre namjere. Ja dvojim u dobre namjere predlagatelja. Ja mislim da namjere predlagatelja nisu dobre. Da su namjere predlagatelja namjere ove Vlade zamazati oči građanima, praviti se da ste voljni progoniti pretvorbeni kriminal i profiterstvo, a zapravo ste napisali zakon po kojem je to nemoguće, jer će svi koji dođu na sudove po ovom zakonu biti oslobođeni, jer se po ovakvom zakonu ne da nikoga osuditi, ni zašta. Vi biste pokazali dobru namjeru da ovo povučete iz procedure, da to eventualno proglasite prvim čitanjem, i da se potrudite, u drugom čitanju da uzmete Zakon o reviziji, pretvorbi i privatizaciji, da pozovete pravne stručnjake, i da napravite jedan ozbiljan prijedlog po kojem će uistinu biti moguće nekoga goniti. Što sad napraviti kod glasanja o ovom zakonu? Ne izglasati ga? Glasati protiv njega? Pa to znači izložiti se vašoj kritici, evo ih nisu za kažnjavanje profiterstva. Izglasati ga? Znači zapravo pristati na ovu prevaru, bezočnu prevaru građana, kojima je nešto obećano, a onda to što im je obećano da će se napraviti se radi tako da će provedba te odredbe biti nemoguća. Ja ne vidim drugog rješenja, da biste pokazali bilo kakvu ozbiljnost kako danas Vlada u saborskoj raspravi ni kod jednog zakonskog prijedloga nije uspjela pokazati, ali ni kod jednoga, pa da ovo ide u drugo čitanje. Samo tako i samo na taj način moći ćemo doći do toga da se ova privatizacijska reforma kazni. Ima i drugi način, a to je da pričekamo izbore i da nova vlast napiše ozbiljan zakon, a meni se čini da će to tako i biti. Prema tome, imate vremena do petka, do odlučivanja, saberite se, ali nemojte pokušati lagati i ovako varati i obmanjivati ljude jer vam to neće uspjeti. Ljudi nisu blesavi, i znaju čitati zakone. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo prijavljena dva ispravka. Kolegica Sumrak.
Hvala gospodine predsjedavajući. Pa kolega Stazić, ja ne znam tko vama daje uopće pravo da na ovakav način raspravljate i navodite, građani vam to pravo nisu dali i sigurni budite da će vam uskratiti dalje, jer gospođa Jadranka Kosor je predsjednica Vlade, jako puno je učinila, a posebice ima hrabrosti na polju korupcije puno učiniti, naravno za taj zakon vi niste glasali, kao za niz toga ste vi izašli van, pa sad se bojite. S druge strane nemojte navoditi takve vaše bahate, ali to ste već prepoznatljivi po tome, pa to se ne isplati više ni govoriti, vezano o šlamperaju, ne znam tako. Šlamperaj je kod vas. Pazite vi ste 2000. prije dolaska na … [[Govornica se ne razumije.]] kleli se da će svi završiti u zatvoru, ali nisu završili u zatvoru, nego su završili u različitim hotelima.
Kolegice Sumrak, upravo.
Ste svoj zakon prekrasno, divno ste učinili, narod to pamti.
Malo smo ispravljali, više polemizirali. Nije ni prvi put, ni zadnji put. Vidjet ćemo sad kod kolege Hrelje, on je digao tablicu, repliku. Da, izvolite kolega Hrelja.
Pa uvaženi kolega Staziću, da se ne bi krivo shvatilo, ja poštujem neke ljude i na jednoj i na drugoj strani, ja nisam sumnjao u dobre namjere kolege Salapića, da se mi razumijemo, što ne uključuje Vladu i ove zakone i ja čvrsto dijelim vaš čvrst i principijelan stav oko šlamperaja oko ovih zakona i iskrivljavanje početne ideje oko kažnjavanja, o nezastarijevanju ratnog profiterstva i dakle nestašluka u reviziji pretvorbe i privatizacije, odnosno upropaštavanje imovine. Ono što na neki način mi djeluje, iako klub Hrvatske narodne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika bude uopće glasovao onda će glasati, s obzirom na poštovanje na predlagača, dakle prema predsjedniku Republike, a drugo slažem se s vama da bi bilo jako dobro da se i ovdje kao i u zakonu, u prethodnom Zakonu o parničnom postupku kojeg sam hvalio, koji zaista zavrjeđuje pohvale da se konzultira struka, da li su ovo optimalna rješenja, ali mislim da bi trebalo da se konzultira i predsjednik Republike kao inicijator cijelog ovog procesa. Inače bih se usudio reći da sam iz vaših riječi shvatio da bi možda bilo bolje donijeti jedan zakon o ispitivanju porijekla imovine i na neki način da se na temelju toga daju određeni porezi, nego cijela ova farsa.
Odgovor na repliku, kolega Stazić.
Kolega Hrelja, najprije vam se zahvaljujem što ste mi replikom omogućili dijalog. To je smisao saborskih rasprava, da postoji dijalog, za razliku od onih koji nemaju intelektualne kuraže podići repliku, nego repliciraju pod ispravkom netočnog navoda, tako da im se ne može odgovoriti. To je stvar eto upravo intelektualne kuraže. Vidite, problem s ovim je taj što i državni odvjetnici kažu da će ovo biti nemoguće primijeniti, dakle oni koji će biti zaduženi za progon. O tome se radi. Da u ovome nije provedena nikakva javna rasprava, stručna rasprava, koja bi dakako mogla uključiti i predsjednika Republike kao istaknutog pravnika, začetnika te ideje. Ali važnije od toga, najbolje pravne stručnjake u zemlji, da dobijemo operativan zakon, primjenjiv zakon, da ne pišu u njemu ovako neodređene odredbe, da se tu, pazite u članku 5., inače govori se ovdje o osnovnom Krivičnom zakonu, pa se nabraja "Narodne novine", pa Kazneni zakon, pa Carinski zakon, kod Kaznenog zakona čak ni "Narodne novine" nisu naveli. Dotle ide taj šlamperaj. Dotle. Evo vam članak 5., pogledajte si. Prema tome, ovo je pitanje, političko pitanje par exellance. I tu se oko ovog političkog pitanja nema smisla lagati, nema se smisla lagati. O ovome će se morati i javno reći istina, vi niste omogućili da se ta istina kaže ovdje u Saboru u dva čitanja, nego ste to sve zbrzali, gurnuli to u proceduru, srijeda je 18 sati, u petak će to biti izglasano, bez prava javnosti da u ovome sudjeluje. Hvala.
Hvala. I za raspravu se prijavila uvažena kolegica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo vrlo kratko, sve je već o ovim zakonima, o ova dva zakona rečeno. Naravno to su, prijedlog ovih zakona omogućava provedbu ustavne odredbe o nezastarijevanju kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije. Naravno mnogi se ovdje vole hvaliti tko je inicijator ovih ustavnih promjena, kako su došle, zašto su došle, ali ne zaboravimo da ti koji se hvale da je i kada se razgovaralo o prijedlogu Ustava i uopće o uvođenju ovoga instituta nezastarijevanja ovih kaznenih djela bilo velike dvojbe u stručnoj javnosti. Dakle, konačno ustavna odredba je prihvaćena, Ustav je u tom dijelu izmijenjen prije svega zbog toga što treba poštivati što smo svjesni svi jednog dubokog osjećaja nepravde u pretvorbi i privatizaciji i dubokog osjećaja nepravde da su neki za vrijeme dok je jedan dio građana ove zemlje branio državu bio na prvoj crti, gradio državu, neovisnu državu, jedan dio je se bavio kojekakvim kako kaže kolega nepodopštinama pretvorbe i privatizacije i ratnog profiterstva. Sada se tu neki zastupnici izražavaju dvojbe jer nije bilo proglašenog ratnog stanja,kako će se to primijeniti itd.,a kako su onda mogli zdušno podržavati i dapače hvaliti se sa prijedlozima da se uvodi nezastarijevanje za kazneno djelo ratnog profiterstva. Pa kad bi to ratno profiterstvo bilo ako ne bi bilo u ratu? Dakle, na neki način to treba odrediti. Izmjena Kaznenog zakona u članku 18. je upravo ovakva kakva je, dakle dovoljna je zaista bila jedna riječ da bi se mogla otkloniti nemogućnost primjene kaznenog zakonodavstva RH i u onom dijelu kad je nezastarijevanje određeno prema Ustavu i međunarodnom pravu. Da bi se moglo primijeniti dakle bilo je potrebno nekim zakonom, a to je ovaj koji je ispred nas, utvrditi katalog kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela iz procesa pretvorbe i privatizacije koja su počinjena u određenom vremenskom periodu. A to znači za vrijeme Domovinskog rata, mirne reintegracije, ratnog stanja, neposredne ugroženosti, neovisnosti i teritorijalne cjelovitosti države. Možemo prigovarati, međutim najlakše je prigovarati i reći ja pitam kolege iz SDP-a koji se sada tako jako hvale, kolegu Stazića, sa tim da su oni ideja, da su oni pobornici, da se oni bore za to da ne ostanu nekažnjena ova kaznena djela, kad se poziva na genijalni Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije, pa ih pitam što su radili 4 godine, donijeli su Zakon o reviziji pretvorbe i privatizacije i da li je se išta po tome zakonu dogodilo? Nije se ništa dogodilo po tome zakonu, vrijeme njihove vladavine je prošlo,e sad idemo uvodit tu nezastaru jer smo propustili vrijeme da nešto poduzmemo. Stoga ja pitam, dakle Državna revizija je obavila cjelokupnu reviziju, zašto nijedan kazneni postupak nije pokrenut, zašto nitko nije kazneno odgovarao temeljem tog tada genijalnog zakona? Dakle da ne duljim, ja mislim da je ovo način kako se osigurava provedba jedne pravedne i pravične odredbe u Ustavu izmijenjenom prošle godine i prema tome praksa će pokazati ako negdje u primjeni bude nedostataka. U svakom slučaju ili sudskom praksom ili naknadnom dopunom ovoga zakona učinit ćemo to da u najvećoj mogućoj mjeri ovu ustavnu odredbu i provedemo. O dvojbama stručne javnosti, pravničke, bilo je itekako govora i kod donošenja izmjena Ustava i ja mislim da će se o ovome zakonu još mnoge stručne rasprave voditi. Jer i dalje ima dvojbi, ali obzirom na protek vremena gotovo da je nemoguće sačiniti jedan savršeni zakonski tekst.
Hvala lijepo. Imamo i dva javljanja. Kolega Hrelja, gdje je pločica? Ali, po mojem tumačenju je da ona iduća anulira onu prethodnu, a budući je prethodna bila ispravak, a iduća replika pa imate pravo na repliku, da.
Hvala lijepa uvaženi potpredsjedniče. Ma ja jako cijenim kolegicu Anu Lovrin i drago mi je, i dajem joj mogućnost da odgovori na repliku, ali mislim da neće trebati jer želim biti i kritičan i samokritičan jer ste i vi i ja upotrijebili krivi termin. Ja sam rekao nestašluk u pretvorbi,a vi ste rekli nepravda u pretvorbi. Ali, da je to ostalo na razini nestašluka i nepravde sve bi bilo ok i mi danas ne bi morali donositi ovakve zakone. Nažalost, nezakonitosti u pretvorbi nisu ni nepravde ni nestašluci. To su, i ono što je u žiži našeg interesa to su kaznena djela protiv države i građana, to je uništavanje imovine i to je ugrožavanje egzistencije građana kao posljedica nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji.
Hvala. Odgovor.
To je bilo ovako u govoru, ja sam upotrijebila vašu stilsku figuru. Ali naravno, upravo ovim zakonom to će i postati ono kazneno djelo za koje će se danas još uvijek moći procesuirati upravo zbog utvrđivanja ovog kataloga kaznenih djela ratnog profiterstva i kaznenih djela u pretvorbi i privatizaciji u tom određenom vremenskom periodu.
Hvala. Druga replika, kolegica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Lovrin ja bi iz vašeg izlaganja zapravo izvukla jednu dilemu. Naime, revizijom pretvorbe i privatizacije obuhvaćeno je preko 80% temeljnog kapitala, odnosno procijenjene vrijednosti društvenih poduzeća. U cijelosti je izvršena revizija kuponske privatizacije koja je zapravo pokazala kako su oštećeni oni koji su trebali biti obeštećeni kao ratni stradalnici kroz kuponsku privatizaciju. Također je utvrđeno i tko su odgovorne osobe u pojedinim fazama pretvorbe odnosno privatizacije. Završno izvješće bilo je 2004. godine, dakle ne možete koalicijskoj vladi koju je vodio Ivica RAčan reći da nešto nije učinila. Dakle, završno izvješće smo dobili 2004. godine. Što se desilo? 2002. godine imamo prvo izvješće DORH-a što je učinio po do tada podnesenim izvješćima Državne revizije. Možda ne znate što su nam tada napisali. Napisali su ovako da je dio otišao u zastaru, a da za dio ne mogu provesti postupke jer nema dovoljno sudskih vještaka koji bi vještačili u gospodarskim poslovnim procesima. Dakle, nije postojala volja onih koji su to morali provesti. Pokušalo se na različite načine riješiti taj problem kroz tzv. kazneni porez pa smo i mi i 2004. i 2005. pokušali predložiti takav zakona. Dakle, problem je bio što je kada je završena revizija pretvorbe i privatizacije najveći dio onoga što je revizija utvrdila po onim skraćenim rokovima zastare koje su donešene izmjenom Kaznenog zakona '96. godine zapravo cijeli taj proces koji se odnosio na pretvorbu i privatizaciju otišao u zastaru, pa je onda samo da kažem, određena dilema, dozvolite samo jednu rečenicu. Jeli možda to moguće riješiti i Kaznenim zakonom a ne posebnim zakonom?
Hvala. Više prijave za raspravu nema. Zaključno, uvažena državna tajnice. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo na kraju sam se javila da pokušam razjasniti neke dvojbe koje su i kolegi Hrelji a i drugima ostale nerazjašnjene možda će tada malo drugačije gledati na cijeli prijedlog zakona. Naime, postavilo se pitanje da li su kaznena djela koja su kataloški nabrojana u ovom zakonu i postojala u vrijeme pretvorbe i privatizacije odnosno ratnog stanja u RH? Pa jesu. Sva kaznena djela su bila predviđena, prema tome nema kršena načela zakonitosti. Bića kaznenog djela su ostala ista samo su se okolnosti tim kaznenim djelima promijenilo odnosno dodale su se neke nove okolnosti. Kada smo govorili o vremenskom periodu namjerno nismo odredili vremenski period radi toga što smo smatrali da bi time suzili mogućnost primjene, a ostalo je na sudskoj praksi da utvrdi i sama procjeni taj vremenski period. Time smo smatrali da dajemo širinu, a da ne sužavamo mogućnost procesuiranja. Što se tiče definicije ratnog stanja, definicija je doslovce prepisana iz Ustava. Prema tome, to je definicija koju poznaje Ustav i koja postoji u Ustavu. Što se tiče relativne i apsolutne zastare, ona je čini mi se riješena izmjenom članka 18. stavka 2. jer tu upravo govorimo o nemogućnosti odnosno da nema zastare. Dakle, kada govorimo o zastari govorimo o apsolutnoj i relativnoj. Nema apsolutne zastre kada nema relativne, jer apsolutna je dvostruka relativna. Da ne ulazimo sada u polemike malo stručnije prirode na koju je upozoravala i profesorica Đurđević, upravo zato smo rekli da ćemo to izmijeniti čisto radi jasnoće. Ali kada bi baš onako što se kaže tjerali mak na konac ne bi trebali ako nema relativne nema ni apsolutne. Ono što me malo ražalostilo to je nevjerojatna lakoća kvalificiranja da smo nestručno, šlampavo napravili zakon. To malo stvarno rastužuje pogotovo znajući da je u radnoj skupini koja je radila na izradi ovog zakona sudjelovala profesorica Turković, profesor Novosel, zamjenik glavnog državnog odvjetnika. Ako to nisu respektabilne figure kaznenog prava u ovoj državi, ne znam, mislim da jesu dovoljno. Na kraju zahvalila bih se svima na raspravi. Amandmane smo zaprimili, prijedloge o trećem čitanju smo isto tako zaprimili. Sve ćemo razmotriti i o njima odlučiti. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo. I još jedan ispravak kolega Hrelja.
Pa uvažena državna tajnice ja mislim da ratno stanje koje se spominje u Ustavu sigurno nije u kontekstu ovoga što ovdje piše. Naravno da u Ustavu postoji situacija ratnog stanja i to u Ustavu svake države imaju i ja u to uopće ne sumnja, ali ne može se to ratno stanje koje u Ustavu piše vezati uz slučajeve uz djelokrug koji definira ovaj zakon. I drugo, da razjasnimo jednu situaciju. Načelo zakonitosti nisam napadao sa pozicije kataloga kaznenih djela dakle u tri članka 3., 4. i 5. nego sam napadao načelo zakonitosti u kontekstu članka 6., jer neki zakoni u doba tih kaznenih djela jednostavno nisu postojali i neke regulatorne institucije nisu jednostavno postojale. Hvala.
Hvala kolegi Hrelji. I ako državna tajnica nije priječila napadanje načela ali znamo koje su mogućnosti naših tablica. S ovim smo dvjema točkama došli do kraja što se tiče rasprave. Glasovanje će biti u petak vezano za prijedloge i amandmane koji su podnijeti. Dogovorili smo se da ćemo negdje po prilici do ovog vremena danas raditi pa ću ja i završiti s ovim točkama današnji rad. Sutra uobičajeno u 9,30 točka 6. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudskim pristojbama. Hvala lijepo.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o dopuni Kaznenog zakona, bio je hitni postupak, P.Z. br. 809, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima, gospođa Tatijana Vučetić. Odbor za zakonodavstvo, amandman na članak 1.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče. Amandman se prihvaća.
Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo o zakonu zajedno sa prihvaćenim amandmanom. Potrebno je također najmanje 77 glasova. Rezultat. Ovaj konačni prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova, 89 glasova za, 3 suzdržana i 1 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanom. Dobro jutro, gospođe i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa radom i točkom dnevnog reda koja je najavljena, a to je - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o sudskim pristojbama, prvo čitanje, P.Z. br. 800 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnica predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Gospođa Tatijana Vučetić, državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa. Izvolite.