Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 11. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanec, in sicer mag. Barbara Žgajner Tavš do 15. ure, gospa Janja Klasinc, mag. Melita Župevc in Jože Velikonja do 15. ure. Še enkrat vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 9., 10., 11., 12., 13. IN 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVE OBRAVNAVE PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH V DRŽAVNI ZBOR, PREDLOGA ZAKONA O POSLANCIH, PREDLOGA ZAKONA O DRŽAVNEM SVETU, PREDLOGA ZAKONA O VOLITVAH PREDSEDNIKA REPUBLIKE, PREDLOGA ZAKONA O LOKALNIH VOLITVAH IN PREDLOGA ZAKONA O LOKALNI SAMOUPRAVI. Pri vseh teh zakonih gre za spremembe in dopolnitve. Predloge zakonov je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev, s prvopodpisanim Rihardom Branisljem. V zvezi s temi predlogi zakonov je skupina desetih poslank in poslancev, s prvopodpisanim Rihardom Branisljem, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Na Kolegiju predsednika Državnega zbora je bilo glede razprave o teh predlogih zakonov dogovorjeno, da se uvodne obrazložitve predstavitve stališč poslanskih skupin in razprave poslank in poslancev o vseh predlogih zakonov opravijo skupaj. Za dopolnilno obrazložitev predlogov zakonov dajem besedo predstavniku predlagateljev Rihardu Branislju. Gospod Braniselj, imate besedo, izvolite.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovana sekretarka! Jaz bom poskušal zgoščeno in pravzaprav jedrnato povedati vse bistvene stvari, ki so potrebne, da bomo lahko odločali, ali so vsi ti predlagani zakoni primerni za nadaljnjo obravnavo ali ne. Jaz bi si želel, da te zakone podpremo, bom pa govoril v enem sklopu o petih zakonih, ki se nanašajo na funkcionarje, in potem posebej tudi o Zakonu o lokalni samoupravi, ki se nanaša na odpoklic župana. Namen sprememb teh zakonov je zaostriti pogoje za kandidiranje na volitvah v državni zbor in skupaj s predlaganimi spremembami tudi drugih zakonov te pogoje izenačiti tudi za nastop funkcij predsednika republike, poslancev, državnih svetnikov, predsednika vlade, ministrov, državnih sekretarjev ter županov in občinskih svetnikov. Za vse naštete funkcionarje predlogi sprememb posameznih zakonov za to določijo iste vstopne pogoje, in sicer polnoletnost, poslovno sposobnost in pa nove štiri pogoje, ki pa so: neobstoj pravnomočne obsodbe na nepogojno kazen zapora v trajanju več kot treh mesecev, neobstoj pravnomočne obsodbe na pogojno kazen zapora v trajanju več kot tri mesece zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnost, neobstoj pravnomočne obsodbe zaradi katerega izmed kaznivih dejanj zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva iz 26. poglavja Kazenskega zakonika in neobstoj pravnomočne obtožnice zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. Poleg omenjenega so predlagane tudi spremembe zakonov o volitvah predsednika republike, o volitvah v državni zbor, o poslancih, o državnem svetu, o lokalnih volitvah in o vladi. O vladi sicer ta trenutek še ni vložen, ker je bil vložen pravzaprav zakon, ki smo ga včeraj obravnavali, in bo prišel ta zakon o vladi kasneje. V vseh se predlaga zaostritev pogojev za vstop in obstanek v politiki. V sedaj veljavni ureditvi namreč pogojev za vstop v politiko – razen polnoletnosti praktično ni. V politiko lahko vstopajo in kandidirajo ali so imenovani na različne javne funkcije tudi ljudje, ki so obsojeni ali pa so v kazenskih postopkih. Razlog za prenehanje mandata pa je, in še to ne v vseh omenjenih zakonih, samo pravnomočna obsodba na najmanj šest mesecev nepogojne zaporne kazni. To imamo sedaj v Zakonu o poslancih. S predlaganimi spremembami bi se uvedli dodatni pogoji za vložitev kandidature, hkrati bi se uvedli enaki razlogi tudi za prenehanje funkcije. Kandidat oziroma funkcionar poleg polnoletnosti in poslovne sposobnosti tako ne bi smel biti pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora v trajanju več kot treh mesecev oziroma za uradno pregonljiva naklepna kazniva dejanja tudi na pogojno kazen zapora več kot tri mesece. Prav tako ne bi smel biti pravnomočno obsojen ne glede na višino kazni zaradi kaznivega dejanja zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva. Kazniva dejanja zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva, ki med drugim vključujejo kazniva dejanja, kot so dajanje in jemanje podkupnine, zloraba položaja, ponarejanje uradnih listin in oškodovanje javnih sredstev, so za funkcionarje v javnih službah tako izjemnega pomena, da pravnomočna obsodba ne glede na višino izrečene kazni vrže nedopusten madež na integriteto takega posameznika, zaradi česar mora biti nemudoma izključen iz kandidiranja na funkcionarski položaj. Funkcionarji, ki bi jim mandat prenehal zaradi navedenih meril, ne bi bili upravičeni do nadomestila za predčasno prenehanje funkcije, tisti, ki pa bi v kazenskem postopku dokazali, da je bila pravnomočna obtožnica neutemeljena, bi imeli pravico do odškodnine. Prepoved zaradi pravnomočne obtožnice preneha veljati po preteku treh let od njene pravnomočnosti, bodisi da se v kazenskem postopku nič ne zgodi bodisi pride do oprostilne sodbe oziroma se kazenski postopek ne nadaljuje. 43. člen Ustave določa splošno volilno pravico, ki je ena temeljnih človekovih političnih pravic, je pravica posamezne osebe, da voli, aktivna volilna pravica, in pa pravica osebe, da je izvoljena, to je pasivna volilna pravica. Z ustavnega vidika je poseg v aktivno in pasivno volilno pravico dopusten le v primeru, če na to napotuje ustava s splošnim pooblastilom zakonodajalcu, kot je to v primeru omejitve za poslanca v 82. členu Ustave oziroma če je poseg potreben zaradi varstva človekovih pravic drugih ali varstva javnega interesa, če se z njim varujejo pravice drugih, 15. člen, tretji odstavek Ustave. Predlagatelj je seznanjen z odločbo Ustavnega sodišča, UI 346/02 z dne 10.7.2003, kjer Ustavno sodišče ne glede na to, da je odločalo o primeru, ko je ustavno presojo nekdo zahteval zaradi tega, ker je bila problematična omejitev zaradi odvzete poslovne sposobnosti, pa govori tudi v tem delu o ustavni dopustnosti omejitve aktivne volilne in pasivne volilne pravice tudi na sploh. Mnenje predlagatelja je, da predlagani zakoni niso v nasprotju z ustavo. V skladu z načelom volilne pravice je, če je volilna pravica posamezne osebe odvisna od izpolnjevanja pogojev, kot so starost, državljanstvo, duševna, umska sposobnost oziroma razsodnost, nekaznovanost in stalno prebivališče. To je v 5. točki obrazložitve Ustavnega sodišča ravno tiste odločbe, ki sem jo prej citiral. Ustava določa, da so človekove pravice omejene s pravicami drugih – v 15. členu, govorimo o omejitvi pasivne volilne pravice posameznikov na račun pravice vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, da je Slovenija njihova država in da ima v Sloveniji oblast ljudstvo in ljudstvo v Republiki Sloveniji ima neodtujljivo pravico, da z državo upravljajo pošteni ljudje na pošten način. To nam državljani in državljanke sporočajo, mimogrede, tudi na zborovanjih, ki jih bomo ponovno poslušali z istimi zahtevami tudi 8. marca, čez nekaj dni. Poslušajmo jih in slišimo jih. Tudi svoboda do dela je ustavna pravica, opredeljena v 49. členu Ustave. Ustava ne navaja, da se jo lahko kadarkoli omeji, pa imamo v raznoraznih zakonih ali celo nižjih pravnih aktih nešteto omejitev te svobode. Omejitve imamo pri veliko poklicih tudi iz zelo podobnih in celo blažjih razlogov, kot so razlogi, ki jih želimo kot omejitev vpeljati za voljene funkcionarje, na primer odvetniki, odvetniški kandidati, notarji, policisti, sodniki, tožilci, javni uslužbenci, po Zakonu o gospodarskih družbah ustanovitelji družbe, družbeniki, izvajalci zasebnega varovanja, častniki, podčastniki Slovenske vojske, vojaške osebe, ostali zaposleni v Slovenski vojski, stečajni upravitelji. Iz primerjalne študije, ki jo je opravil Državni zbor, izhaja, da je cela vrsta poklicev, ki so pogojeni z neobstojem pravnomočne sodne obsodbe v kazenskem postopku. In tukaj ne gre za tiste ljudi, ki so voljeni na neke funkcije, gre za ljudi, ki opravljajo svoje poklice, gre za ljudi, ki so eksistenčno odvisni od svojih služb in ustava dopušča in dopušča tudi naš pravni red, da so ti pogoji za opravljanje poklicev omejeni. Zakon o delovnih razmerjih dopušča možnost prekinitve, izgube službe za nekoga, ki je obsojen v kazenskem postopku za 6 mesecev zapora. Ljudje izgubljajo službo zaradi kazenskih sodb, s tem izgubijo delo, s tem izgubijo svojo eksistenco in povsem nesmiselno, nepošteno in neracionalno je, da kaj takšnega ne bi mogli uvesti za voljene funkcionarje, ki neke funkcije opravljajo tudi nepoklicno. To so občinski svetniki, podžupani, državni svetniki in tako dalje, ki z izgubo svoje funkcije niti ne izgubijo svoje službe. In to je nekaj, kar je pravzaprav v tej družbi tudi nepošteno. Zakon o javnih uslužbencih, nepogojna kazen več kot 6 mesecev zapora prenehanje službe – ne mandata, službe. Zakon o gospodarskih družbah, cela vrsta primerov je, ko so neke omejitve. Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti, prisilnem prenehanju, pravnomočna obsodba – odvzem dovoljenja za opravljanje funkcije upravitelja, da ne naštevam naprej. Zakon o zasebnem varovanju – prenehanje licence, prenehanje službe, nepogojna kazen treh mesecev zapora za varnostnika. Zakon o policiji, pogoj za sklenitev delovnega razmerja je nekaznovanost. In seveda prenehanje zaposlitve treh mesecev zapora. Zakon o obrambi, odvzem čina, prenehanje službe, tri mesece zapora. Zakon o službi v Slovenski vojski, nečastni odpust iz Slovenske vojske zaradi kaznivih dejanj, ki se jim reče tudi kriminal, če smo lahko bolj direktni. Zakon o odvetništvu, odvzem licence, izbris iz registra odvetnikov, odvzem pravice opravljati odvetniški poklic. Zakon o notariatu, razrešitev notarja, tak notar ni vreden opravljati notarskega poklica. Zakon o državnem tožilstvu, 6 mesecev zapora, brez funkcije brez službe. Zakon o sodniški službi, ista zadeva. Zakon o ustavnem sodišču, zaradi kakršnekoli obsodbe v kaznivem dejanje prenehanje funkcije. Zakon o lokalni samoupravi, županu, podžupanu, kazen daljša od 6 mesecev. Zakon o poslancih, 6 mesecev zapora, nepogojno – prenehanje mandata. In to so ti primeri, ki kažejo na to, da je nujno, da takšne pogoje oziroma strožje pogoje uvedemo tudi za vse funkcionarje, voljene funkcionarje v tej državi. Če se vrnem nazaj. Začasno omejitev pasivne volilne pravice vežemo na kazenske postopke. V kazenskem postopku se znajde oseba vedno in izključno zaradi tega, ker je kršila pravice drugega ali drugih. Kršila je norme v tej državi in kršitev Kazenskega zakonika pomeni storitev kaznivega dejanja. Kazniva dejanja so nekaj najbolj zavržnega v tej državi. Niso to prekrški, niso to neki gospodarski prestopki, kot smo jih včasih poznali, niso to disciplinske sankcije. To so kazniva dejanja, kriminal, temu lahko tudi rečemo. In te kršitve so bile storjene naklepno, ker jih je nekdo hotel in je dopustil, da so posledice tudi nastale. Sprašujem, ali je takšna oseba vredna zaupanja državljank in državljanov ali če hočete volivk ali volivcev. Pasivno volilno pravico omejujemo zaradi izvršitve ali suma izvršitev kaznivega dejanja. To pa so izmed vseh kaznivih ravnanj ravno tiste najhujše pravne kršitve. Kazniva dejanja so posegi v temeljne družbene vrednote. So dejanja oziroma ravnanja, ki so sprevržena ali zavržna. Ali si oseba, ki izvrši kaznivo dejanje, res zasluži zaupanje volivcev? Ali si oseba zasluži zaupanje v času, ko nad njo visi sum, da je storila kaznivo dejanje? Izhajamo iz analiz, kakšna je verjetnost, da se nekomu zgodi, da bo obsojen za kaznivo dejanje oziroma da bo deležen pravnomočne obtožnice pred sodiščem. V zadnjih petih letih je bilo podanih okoli 170 tisoč kazenskih ovadb na tožilstvo. Od tega je bilo zgolj 13 % zrelih za to, da je tožilstvo predlagalo preiskavo. Vse ostale stvari so bile rešene na drug način. Od tistih, kjer je bila vložena preiskava, je zgolj pri 66 prišlo do obtožnega akta. Ponovno precejšno znižanje. To pomeni, da pravzaprav od vseh kaznivih dejanj pridemo do številke, da je le 14,5 % tistih primerov, ki bi zapadli pod prenehanje funkcije v teh novelah zakonov, ki jih predlagamo. Zgolj 14 %. To se pravi, velika velika cenzura je oziroma cela vrsta inštrumentov je, preden pridemo mi do pravnomočne obtožnice ali pa do obsodbe za kaznivo dejanje. In cela vrsta varnostnih mehanizmov je tukaj, ki prepreči, da so nedolžni bodisi s kazenskim postopkom maltretirani in da se ne more zgoditi, da bo nedolžen obsojen. Omejitev pasivne volilne pravice zaradi storitve kaznivega dejanja ali utemeljenega suma storitve kaznivega dejanja je dopustna in celo nujna, ker je potrebna zaradi varstva pravic drugih, vseh državljank in državljanov, ki izvoljenim podelijo mandat za upravljanje s to državo oziroma z občino, in pa zaradi varstva javnega interesa. Javni interes pa je zaupanje v vlado, v javno upravo, v parlament, v predsednika države, v vse izvoljene funkcionarje, je zaupanje v sodno vejo oblasti, je zaupanje v vse inštitucije pravne države. In to je javni interes. V javnem interesu je povrnitev zaupanja v pravno državo, saj tega zaupanja na strani državljank in državljanov danes ni v dovolj veliki večini in v tem obsegu, kot si to država in te inštitucije zaslužijo. To nam sporočajo na zborovanjih, to govorijo javnomnenjske raziskave in ankete in temu se reče test sorazmernosti. Gre za omejitev in ne za odvzem volilne pravice. Gre za začasno omejitev, njeno trajanje pa je odvisno od teže kaznivega dejanja, ki ga je oseba izvršila. Omejitev velja, dokler traja razlog zanjo. Za storilca kaznivega dejanja traja do izbrisa obsodbe. Izbris obsodbe pa je pri pogojnih kaznih eno leto od izteka pogojne kazni oziroma tam do nekih treh let, če ne pride do izredne amnestije, pomilostitve, akta državnega organa. Torej tudi te dobe v tem primeru niso tako dolge. Prenehanje ali izguba posameznih pravic se lahko veže le na pravnomočno obsodbo ali pravnomočno obtožnico. Seveda zavestno s tem predlogom nismo šli v tej smeri, da višamo te standarde do te mere, da bi zajeli tudi obtožni predlog, čeprav je v civilni družbi cela vrsta teženj tudi v to smer. Zdelo se nam je, da obtožni predlog, neposredna obtožnica brez sodne preverbe ne more biti razlog za to, da se v tem primeru kaj zgodi. Pri pravnomočni obtožnici vendarle imamo presojo sodišča, ki pove, ali je obtožba utemeljena ali ne, pri navadnem obtožnem predlogu seveda tega ni in je to akt, ki ga tožilec sam pošlje na sodišče, ne da bi kdorkoli, katerakoli druga institucija to preverila, ali je ta akt pravzaprav utemeljen ali ni. Zato se tukaj z obtožnim predlogom ne ukvarjamo. Sicer obstaja trenutno neka pomanjkljivost v teh naših zakonskih rešitvah, ki so pred vami, in to bomo potem v nadaljevanju z lahkoto opravili. Nismo namreč vkalkulirali v te zakonske rešitev sodnega varstva zoper odločitev upravnih organov, ki odločajo o začasni omejitvi pasivne volilne pravice. Vsekakor bo to upravni spor, ampak glede tega se nam zdi smiselno, da to tudi jasno zapišemo. Seveda pa je, kar se tiče odškodninske odgovornosti, odškodninske odgovornosti za ravnanje tistih državnih uslužbencev, ki odločajo v kazenskih postopkih, in pa z odškodninsko odgovornost države, če mu je v tem primeru nekomu neopravičeno onemogočila kandidiranje ali opravljanje funkcije, pa so seveda to odškodnine po splošnih odškodninskih predpisih. In končno, komu bomo stopili v bran, če predlaganih sprememb ne bomo podprli? Pošten državljan, politik, funkcionar se nima zaradi tega nič bati, da mu bo volilna pravica na kakršenkoli način omejena. Omejena bo lahko le kriminalcu, in še to le v primeru, če bo kot tak želel kandidirati na zaupanje vredne funkcije. In ne pristajamo na vnaprejšnjo diskvalifikacijo sodišč, policistov, tožilcev, odvetnikov, ne pristajamo na teorijo zarote, pristajamo na to, da se pravna država spoštuje in zgolj v primeru, da naletimo na konkretne primere, potem jih brezobzirno preganjamo. A priori izražati bojazen, da bodo sodišča, tožilstva, kdorkoli v tej verigi deloval nepristransko, deloval sprevrženo, mislim, da ni pošteno do teh institucij. In pa, do pravnomočne obsodbe ali obtožnice je pravzaprav svetlobna leta daleč vseh tistih institucij, ki se s tem ukvarjajo, in posebej do izrečenih kazni. Kot sem že povedal, cela vrsta mehanizmov je, ki morajo preprečiti v tej državi, da nedolžni ne bodo obsojeni. Mislim, da tak zakon o kazenskem postopku imamo in tukaj se nam ni bati. Jaz bi predstavil še na hitro Zakon o lokalni samoupravi. Spreminja se 48.a člen. Odpoklic, "recall referendum ali representivity recall", je primerjalno pravno postopek, s katerim volivci odstranijo izvoljenega funkcionarja z ljudskim glasovanjem pred iztekom mandata. To je neka definicija. Občani lahko župana odpokličejo z referendumom, ki se lahko izvede najprej po preteku enega mandata po zadnjih lokalnih volitvah za župana. Prej kot v enem letu ne. Referendum o odpoklicu župana se razpiše na zahtevo najmanj 30 % volivcev v občini do 5 tisoč prebivalcev, 25 % v občini do 20 tisoč, 20 % v občini do 50 tisoč, 15 % v občini do 100 tisoč in pa seveda 10 % v občini nad 100 tisoč prebivalcev - ne volivcev, prebivalcev. Pobudo volivcev za vložitev zahteve za razpis referenduma o odpoklicu župana lahko pri občinskem svetu vloži vsak volivec, mora pa biti podprta z overjenimi podpisi, najmanj 2 % volivcev v občini, ki so glasovali v prvem krogu na zadnjih rednih volitvah za župana, vendar ne manj kot 15 volivcev in ne več kot 2 tisoč 500 volivcev. Seznam mora ob vsakem osebnem podpisu vsebovati tudi ime, priimek, datum rojstva in naslov stalnega prebivališča podpisnika. Postopek s pobudo izvede v skladu z določbami tega zakona o naknadnem referendumu v občinskem splošnem aktu na zahtevo volivcev komisija občinskega sveta za mandatno vprašanje, volitve in imenovanja – KMVI. KMVI s sklepom določi obrazec za podporo zahtevi za razpis referenduma o odpoklicu župana in datum, s katerim začne teči 35- dnevni rok za zbiranje podpisov, podpora zahtevi pred državnim organom, pristojnim za vodenje evidence volilne pravice. Če KMVI v osmih dneh po prejemu pobude ne pozove pobudnika k dopolnitvi pobude oziroma ne sprejme sklepa iz prejšnjega odstavka tega člena, izvede postopek s pobudo načelnik krajevno pristojne upravne enote. Zahteva je vložena dan po preteku zadnjega dne roka iz četrtega odstavka tega člena, če jo je s podpisi podprlo zadostno število volivcev. Referendum o odpoklicu župana razpiše občinska volilna komisija v skladu z določbami tega zakona, ki urejajo razpis referenduma in glasovanje na referendumu o občinskem splošnem aktu v 15 dneh po vložitvi zahteve, opravi pa se najpozneje v 40 dneh od dneva razpisa. Odločitev volivcev za odpoklic župana je veljavna, če je za njo glasovala večina volivcev, ki so glasovali. To je isti kvorum, ista večina, ki je bila potrebna, da je bil župan tudi izvoljen. Če je župan odpoklican, mu z dnem prejema poročila občinske volilne komisije predčasno preneha mandat in ne more kandidirati na nadomestnih volitvah za župana. Z dnem predčasnega prenehanja mandata župana preneha funkcija podžupanu oziroma podžupanom, Občinski svet imenuje člana občinskega sveta, ki bo do nastopa mandata novoizvoljenega župana začasno opravljal funkcijo župana. Če občinski svet imenovanja ne opravi, začasno opravlja funkcijo župana najstarejši član občinskega sveta. Jaz bi s tem končal. V razpravi pričakujem kakšno vprašanje. Stvari se lahko še pojasnijo. Stvari oziroma ti zakonski predlogi so v nadaljevanju lahko tudi izboljšani, pripravljeni smo na vložitev amandmajev, če bo to treba, vendar pa bi prosil, da bi ta komplet podprli, da dobi neko priložnost in bi potem na odboru stvar še uredili, kjer bo to treba. Jaz bi za enkrat toliko, več pa bi potem še v razpravi. Hvala lepa, ker ste me poslušali.
Hvala tudi vam za uvodno predstavitev. Hkrati v nadaljevanju za uvodno obrazložitev mnenj dajem besedo predstavnici Vlade gospe Mojci Kucler Dolinar, državni sekretarki na Ministrstvu za pravosodje in javno upravo. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovani prvopodpisani pod predloge zakonov, spoštovane poslanke in poslanci, dober dan! Predlagatelji kot je bilo uvodoma pojasnjeno predlagajo zakonsko zaostritev pogojev za nastop funkcije poslancev in da se skupaj s predlaganimi spremembami tudi drugih zakonov ti pogoji izenačijo za nastop funkcij predsednika republike, predsednika vlade, ministrov, državnih sekretarjev, državnih svetnikov, županov in občinskih svetnikov. Za vse naštete funkcionarje predlogi sprememb posameznih zakonov zato določajo nove vstopne pogoje, ki so bili ob uvodni predstavitvi zelo natančno našteti in opisani, zato jih v tem uvodu sama ne bi ponavljala. Četudi razumemo cilje, ki jih želijo predlagatelji zasledovati s predlogi sprememb in dopolnitev zakonov, pa Vlada meni, da obstajajo pravni argumenti, zaradi katerih predlaganih sprememb Vlada ne more podpreti. Predlog zakona s konkretnimi rešitvami posega v volilno pravico, poleg tega razveljavlja ustavno načelo domneve nedolžnosti, s tem tudi krši načelo sorazmernosti. Po mnenju Vlade je predlagana ureditev neustavna. Zakoni tudi posegajo v pridobljene pravice, v načelo zaupanja v pravo, saj v prehodnih in končnih določbah ali v posameznih členih poslancem in drugim omenjenim funkcionarjem, ki na dan uveljavitve zakona ne izpolnjujejo navedenih pogojev, preneha mandat. Naj nekoliko natančneje razčlenim. S predlogi, ki jih kot razlog za prenehanje mandata funkcionarja določajo s pravnomočno obtožnico, je po mnenju Vlade predlagatelj posegel v 27. člen Ustave Republike Slovenije in s tem razvrednotil ustavno določeno domnevo nedolžnosti. Prepoved kandidiranja in prenehanje funkcije zaradi pravnomočne obtožnice je tudi v nasprotju s kazensko zakonodajo, saj se skladno s Kazenskim zakonikom prenehanje in izguba posameznih pravic lahko veže samo na pravnomočno obsodbo. Nadalje opozarjamo na neprimerno ureditev za osebe, ki so v kazenskem postopku, vendar pa jim krivda še ni dokazana s pravnomočno sodbo. Na podlagi predloga ne le, da bi še nedolžni osebi prenehal mandat, pač pa bi ji bila odvzeta tudi pravica do socialne varnosti, če iz objektivnih razlogov ne more nadaljevati prejšnjega dela ali dobiti druge ustrezne zaposlitve ali pa še ne izpolnjuje pogojev za upokojitev po splošnih predpisih. Razen tega bi pri Zakonu o poslancih rada opozorila na dve notranji nekonsistentnosti, ki bi nastali ob sprejemu predloga zakona. Predlog se namreč nanaša na poslanca, ki mu je mandat prenehal, ker je pravnomočno obtožen, ničesar pa ne govori o poslancu, ki mu je mandat prenehal zaradi pravnomočne sodbe, kar pa bi bilo treba, glede na dejstvo, da drugi odstavek 38.c člena ne zajema vseh primerov prenehanja mandata, kot bi bili urejeni s predlagano oziroma novo sprejeto ureditvijo. Določba z ničemer ne posega v obstoječo določbo 38.c člena, ki določa, da v primeru, če se prestajanje kazni izreče pred potekom roka, ki je določen za nadomestilo, ima poslanec pravico do nadomestila za preostalo obdobje. Glede Zakona o lokalnih volitvah. Predvsem opozarjamo na verjetno pomoto, na nomotehnično napako predlagatelja, ki je za podlago sprememb in dopolnitev vzel besedilo 5. člena Zakona o lokalnih volitvah, pri tem pa ni upošteval, da je bila določba spremenjena z novelo Zakona o lokalnih volitvah v letu 2012. Predlog sprememb in dopolnitev, ki so bistveni del zakonske novele Zakona o lokalnih volitvah, se torej nanaša na besedilo, ki ne velja več. Novela v letu 2012 je bila pripravljena in sprejeta predvsem zaradi ugotovitve Evropske komisije, da v Republiki Sloveniji določbe nekaterih členov direktive, sprejete v letu 1994, in direktive, sprejete maja 1996, in direktive iz leta 2006 niso bile pravilno prenesene v slovenski pravni red. Glede dodatnega pogoja poslovne sposobnosti bi tudi sama rada poudarila, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije glede takšne ureditve že izdalo odločbo leta 2003, na podlagi katere je bila takšna zakonska določba razveljavljena in zato ni sprejemljivo po oceni Vlade, da se ponovno vzpostavlja neustavna ureditev v predmetne zakone. Zaradi navedenih razlogov in zaradi vseh tistih razlogov, ki jih je Vlada navedla v pisnem stališču in so vam poslanci, poslanke znani, ne moremo podpreti predlaganih sprememb zakonov in predlogom zakonov nasprotujemo. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci! Cilj in želja šestih zakonov Državljanske liste sta dvigniti standard politične kulture in utrditi integriteto nosilcev političnih funkcij. Predlagane dopolnitve in spremembe zakonov lahko razumemo kot odgovor na opazno padanje zaupanja v politiko in pravno varnost zlasti v zadnjem letu. in to na državni in tudi lokalni ravni. Predlogi zakonov se nanašajo na določitev vstopnih pogojev za nosilce političnih funkcij ob vstopu v politiko in obstanek na politični funkciji ter na možnost volivk in volivcev na lokalni ravnik, da odpokličejo župana. In kdo ne bo mogel kandidirati za javno funkcijo? Oseba, proti kateri je vložena pravnomočna obtožnica za naklepno kaznivo dejanje, oseba, ki je pravnomočno obsojena na katerokoli kaznivo dejanje zoper javno dolžnost, ne glede na višino kazni, ki jo je sodišče izreklo, oseba, ki je pravnomočno obsojena na več kot trimesečno nepogojno ali pogojno zaporno kazen. Na lokalni ravni je bilo v zadnjih mesecih največ razprave o možnosti odpoklica župana. V noveli Zakona o lokalni samoupravi je predviden postopek za odpoklic župana z referendumom, je pa predviden tudi odpoklic, ki bi ga začel volivec, ki bi pa moral predložiti občinskemu svetu to pobudo skupaj s podpisi 2 % volilnih upravičencev v občini, ki so se udeležili zadnjih županskih volitev v prvem krogu, ne bi pa smelo biti to število podpisov nižje od 15 in ne višje od 2 tisoč 500. Tega tudi ne bi mogel storiti posameznik prej kot v letu po županskih volitvah. Zakonska besedila teh predlogov je treba po našem prepričanju podrobno pretehtati in se nujno posvetovati s pravno stroko, da se ne bi po sprejetju zakonskega paketa zaradi prehitrih resda všečnih in morda tudi nedomišljenih rešitev breme spet nosile javne finance in s tem davkoplačevalci. Med predlaganimi novelami zakonov sta tudi dve, in sicer novela Zakona o volitvah v Državni zbor in novela Zakona o Državnem svetu, ki se sprejemata z dvotretjinsko večino vseh poslancev. Vprašanje je, kaj storiti, če ti dve noveli ne bosta dobili potrebnega števila glasov. Glede na obširno vladno mnenje k predlaganemu zakonskemu paketu lahko sklepamo, da potrebne podpore ne bo, in bomo na koncu urejali samo tiste stvari, ki zadevajo lokalno raven ne pa tudi državne. Zanimive so tudi pripombe župana občine Trzin oziroma vprašanja, ki jih je zastavil v zvezi z novelo Zakona o lokalnih volitvah. In če sem se že dotaknila lokalne skupnosti. bi vas opozorila, da se pripravlja kodeks ravnanja izvoljenih predstavnikov na lokalni ravni. Dobro bi bilo pregledati tudi to besedilo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zavedamo, da je vsako ravnanje politikov pod drobnogledom javnosti in da se od nas zahteva, da ravnamo moralno in etično zgledno ter da spoštujemo načela integritete. Strinjamo se s predlagateljem, da za javne uslužbence ne smejo veljati strožji vstopni pogoji za zasedbo delovnega mesta kot za kandidate za politične funkcije. Tudi predlagatelj v obrazložitvah zakonov opozarja na določbe zakona o javnih uslužbencih, po katerih mora posameznik ob prijavi na razpis za zasedbo delovnega mesta izkazati vsaj tri stvari: da ni pravnomočno obsojen zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti, drugič, da ni bil obsojen na nepogojno kazen zapora v trajanju več kot šest mesecev, ter tretjič, da zoper njega ni bila vložena pravnomočna obtožnica zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. Po Zakonu o javnih uslužbencih uslužbencu preneha delovno razmerje, in sicer če je s pravnomočno sodbo obsojen za naklepno kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti, z nepogojno kaznijo več kot šest mesecev. Kaj pa funkcionarji? Kandidira lahko vsak, ki je dopolnil 18 let, če zakon ne predvideva še kakšnih drugih pogojev. In nikomur ni treba nič dokazovati. S tem sicer ni nič narobe, lahko pa to naredi politična stranka, ki pripravlja kandidatne liste ali predlaga kandidate za imenovanje na pomembne politične funkcije, pa tudi druge visoke položaje. Socialni demokrati menimo, da lahko politične stranke same veliko pripomoremo k temu, da tudi brez zakonskih določb v prihodnosti preprečimo, da na naše liste ne pridejo posamezniki in posameznice, ki bi ravnali v nasprotju z načeli integritete in v nasprotju z etičnimi normami in veljavnim pravom. Če bo strankarsko sito dovolj gosto, bomo preprečili kandidiranje etično in moralno spornim osebam. Socialni demokrati imamo po novem v statutu stranke določbo, po kateri članice oziroma član stranke,ki ga pristojni organ stranke evidentira oziroma predlaga za izvoljeno ali imenovano funkcijo v Evropski uniji, državnem organu ali organu lokalne skupnosti, mora samoiniciativno ali na zahtevo pristojnega organa stranke dati na razpolago vse potrebne podatke in informacije, na podlagi katerih je mogoče oceniti, ali je kandidat v preteklosti s svojim ravnanjem kršil načela etičnega ravnanja ali načela integritete, zaradi česar ne bi bil primeren za opravljanje funkcije. Če tega ni pripravljen storiti, ugotovi morebitno politično odgovornost takega funkcionarja pristojni organ stranke. Socialni demokrati menimo, da se samo s sprejetjem tega zakonskega paketa politična kultura ne bo dvignila. Politično kulturo bomo dvignili tako, da bomo sami ravnali etično in moralno ter da bomo spoštovali pravni red. Hvala.
Hvala tudi vam. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Gospa Kristina Valenčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Državljanske liste.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Sloveniji imamo več kot 3 tisoč 700 javnih funkcionarjev. V mislih imam vse od predsednika republike, Vlade, ministrov, državnih sekretarjev, poslancev, državnih svetnikov, županov, občinskih svetnikov. In večina teh dela odgovorno. Državljani zaupajo v njihovo verodostojnost, strokovnost, pokončnost in etičnost. Žal pa je v zadnjih letih izpostavljenih vedno več primerov politikov oziroma javnih funkcionarjev, ki so se znašli v različnih fazah kazenskih postopkov in kljub pritiskom javnosti še vedno vztrajajo na svojih funkcijah. S takšnim ravnanjem spodkopavajo temeljno zaupanje državljank in državljanov v institucije te države, njihove zaposlene in ustvarjajo občutek o umazanosti in o pokvarjenosti vseh politikov. Svoje nestrinjanje jasno kažejo tudi na javnih shodih in prepričana sem, da smo sporočilo slovenske javnosti razumeli prav vsi, ki danes sedimo tu v tej dvorani. Politiki in funkcionarji za uspešno opravljanje svojih funkcij nujno potrebujemo zaupanje naših državljanov. Tega pa nam ne more dati ne funkcija, ne politična moč ali pripadnost neki stranki, temveč le poštenost in pravičnost v nas samih. V sodobnih demokratičnih družbah je samoumevno in povsem normalno, da politiki spoštujemo minimalna etična in profesionalna pravila, čeprav ne napisana. Povsem spodobno in samoumevno je, da oseba, ki zlorabi svoj položaj, sodeluje pri dajanju ali jemanju podkupnine, ponareja uradne listine, oškoduje javna sredstva, ni primerna za opravljanje javne funkcije. In to bi moral spoznati vsak posameznik sam in se iz javnih funkcij umakniti, brez pritiska javnosti oziroma medijev, kar se je v nekaj primerih tudi že zgodilo. Žal je pri nas nivo politične kulture na izredno nizkem nivoju, zato smo v Državljanski listi ocenili, da so potrebne tudi zakonske spremembe, in to v smeri zaostritve pogojev za kandidiranje oziroma imenovanje na javne funkcije kot tudi pogojev za prenehanje mandata in to enako za vse javne funkcionarje. Glede na jasna in javno izražena opozorila naših državljanov o nezaupanju v politiko, sem prepričana, da so prav v vseh poslanskih skupinah potekale razprave in razmišljanja o potrebnih spremembah oziroma ukrepih. V Državljanski listi smo tako pripravili paket sprememb sedmih zakonov, ki sledijo istemu cilju, dvigu politične kulture. V vseh se predlaga zaostritev pogojev za vstop in obstanek v politiki. V sedaj veljavni ureditvi namreč pogojev za vstop v politiko, razen polnoletnosti, praktično ni. Torej lahko v politiko vstopajo in kandidirajo ali so imenovani na razne javne funkcije ljudje, ki so bili obsojeni ali pa so v kazenskih postopkih. Razlog za prenehanje mandata pa je, in to še ne v vseh omenjenih zakonih, samo pravnomočna obsodba na najmanj šest mesecev nepogojne zaporne kazni. Trenutna zakonodaja določa bistveno strožje pogoje za zasedbo delovnega mesta za javnega uslužbenca, na primer referenta na upravni enoti, kot za javne funkcionarje. S predlaganimi spremembami bi se uvedli dodatni pogoji za vložitev kandidature, hkrati pa bi se uvedli tudi enaki razlogi za prenehanje funkcije. Kandidat oziroma funkcionar poleg polnoletnosti in poslovne sposobnosti tako ne bi smel biti pravnomočno obsojen na nepogojno kazen zapora v trajanju več kot tri mesece oziroma za uradno pregonljiva naklepna kazniva dejanja tudi na pogojno kazen zapora več kot tri mesece. Prav tako ne bi smel biti pravnomočno obsojen ne glede na višino kazni zaradi kaznivega dejanja zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva. Predlagan je tudi pogoj, da zoper posameznika ni vložena pravnomočna obtožnica zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. Funkcionarji, ki bi jim mandat prenehal zaradi navedenih meril, ne bi bili upravičeni tudi do nadomestila za predčasno prenehanje funkcije. Tisti, ki bi pa v kazenskem postopku dokazali, da je bila pravnomočna obtožnica neutemeljena, bi imeli pravico do odškodnine. Prepoved zaradi pravnomočno obtožnice preneha po preteku treh let od pravnomočnosti. Predlagamo tudi nov institut, ki bi bil na voljo državljanom, in sicer odpoklic župana. Postopek za odpoklic župana se bo, če bodo predlagane rešitve sprejete, lahko začel s pobudo volivca za odpoklic, ki bi jo ta predložil občinskemu svetu, skupaj s podpisi 2 % volilnih opravičencev v občini. Tega sicer ne bi mogel storiti prej kot leto dni po županskih volitvah. Pobudnik bi moral v 35-dnevnem roku zbrati podpise ustreznega števila občanov, odvisno od velikosti občine, za razpis referenduma. Odločitev volivcev bi bila veljavna, če bi zanjo glasovala večina udeleženih volivcev. Tako odpoklicani župan ne more kandidirati na nadomestnih volitvah za župana, sočasno s prenehanjem njegovega mandata pa preneha tudi funkcija podžupanom. V Državljanski listi si želimo, da bi med zakonodajnim postopkom s predlogi strokovne javnosti in tudi poslanskih skupin te novele nadgradili in tako skupaj oblikovali spremembe, ki bodo vsem javnim funkcionarjem – tudi nam poslancem dober temelj za našo verodostojnost, pokončno in etično podobo. Zato vas danes prosim za podporo omenjenim predlogom. Podporo poslank in poslancev Državljanske liste seveda imajo.
Hvala za predstavitev. Gospa Jasmina Opec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Danes imamo pred seboj paket zakonov, ki so jih predlagatelji poimenovali zakonodaja "Mister Musculo", ki naj bi po njihovem prepričanju očistila politiko, povrnila zaupanje javnosti v pravosodni sistem in zaupanje javnosti v politiko. Dnevne novice v Sloveniji leta 2013 so postale prepredene z zgodbami o plagiatorstvih, korupciji, kazenskih postopkih in domnevno moralnospornimi dejanji posameznikov iz političnega in družbenega življenja. Zdi se, kakor da noben dan več ne prinaša dobrih novic, ki bi govorile o odprtju novih podjetij, novih delovnih mestih, novih znanstvenih odkritjih. Stanje duha, ki se je vzpostavilo, je mučno, neproduktivno in žalostno. Medsebojno zaupanje, spoštovanje in sodelovanje kakor da več ne obstajajo v besednjaku slovenskega knjižnega jezika. Ustvarila se je klima, da je vsak v tej družbi koruptiven, da noben ne more ničesar več preseči, doseči na pošten način, da je vse samo neka igra stricev iz ozadja. To državo smo pripeljali do te mere, da ljudje nočejo več razvijati svojega potenciala, svojih talentov, saj bi njihov uspeh takoj spodbudil dvome o njihovem poštenju. V Slovenski ljudski stranki se pridružujemo težnjam in dobrim namenom predlagateljev teh zakonov, ki skušajo odpraviti to negativno ozračje slovenske družbe. Po njihovem prepričanju smo bili v zadnjem času priča številnim primerom posameznikov na pomembnih političnih funkcijah, ki so pri državljankah in državljani vzbudili prepričanje, da ljudje na pomembnih funkcijah ne rabijo spoštovati nobenih pravil, kaj šele etičnih standardov. Tako želijo predlagatelji preko zaostrenih pogojev za nastop funkcije predsednika republike, predsednika vlade, ministrov, državnih sekretarjev, poslancev, državnih svetnikov, županov in občinskih svetnikov v prenesenem pomenu počistiti s slabimi zgledi. V Slovenski ljudski stranki smo vedno zagovarjali stališče, da vsi tisti, ki na kakršenkoli način predstavljajo ljudstvo, ki o pravicah in dolžnostih tega ljudstva odločajo in ga vodijo, morajo biti s svojim poklicnim in zasebnim življenjem visok moralni vzgled. Odpirajo pa se nam vprašanja, na kakšen način doseči, da bo temu dejansko tako. Kakršenkoli zakon že sprejmemo, je to lahko le najbolj osnovna podlaga. Etična in moralna načela posameznikov bo treba implementirati v družbo in takšna družba bo morala sama po sebi izločiti etično sporne posameznike brez uporabe zakonskih določil. Prav tako se popolnoma strinjamo s predlagatelji, da je treba povrniti zaupanje javnosti v pravno državo in pravosodni sistem. Delovanje pravosodnega sistema je dejansko boleča rana naše države. Nerazumno dolgi sodni postopki, zastaranje za državljane pomembnih zadev, večletno čakanje na svojo pravico. Takšno stanje zahteva ukrepanje takoj in sedaj. Vendar se nam zdi, da bi pri tej nalogi, nalogi zaupanja v pravno državo, lahko ubrali nekoliko drugačno pot, kot jo danes s predlaganimi zakoni predlagajo predlagatelji. Sprejeti reformo pravosodja, ki jo čakamo že skoraj 20 let in je edina, ki lahko s svojimi zakonskimi in dejanskimi premiki povrne zaupanje ljudi v delovanje pravne države. Z zadovoljstvom in navdušenjem smo pričakovali spremembe na tem področju, ki jih je pripravil bivši minister za pravosodje Senko Pličanič in so vlivale upanje, da bomo končno zagrizli v kislo jabolko in začeli spreminjati stvari na bolje. Upamo, da se bo z njegovim delom tudi nadaljevalo. Pa vendar. Danes smo tukaj, da poskušamo skozi razpravo tudi na podlagi predlaganih zakonov poiskati prave in pravilne rešitve na te najbolj občutljive izzive današnjega časa. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo vse predlagane zakone, ki sicer nosijo v sebi isto težnjo, proučili z vsebinskega, moralnega in seveda, kot je zakonodajalčeva naloga in dolžnost, s pravnega vidika. Namen zakonodaje povrniti zaupanje ljudi v politiko podpiramo, vendar pa se nam ob tej zakonodaji porajajo številne pravne dileme in nejasnosti, vse preveč dvomov, skladno z ustavo in njenimi pravicami, ki so najvišji standard ne samo naše države, ampak sodobne demokracije nasploh. Zaradi občutljivosti in pomembnosti varovanja ustavnih pravic bomo v primeru nadaljevanja postopka še posebej skrbno prisluhnili mnenju Zakonodajno-pravne službe, ustavnih in drugih pravnih strokovnjakov, s pomočjo katerih bodo naši dvomi dobili ustrezne odgovore. Dileme se nam odpirajo tudi pri neenakosti aktivne in pasivne volilne pravice, pri pravnih posledicah na podlagi pravnomočne obtožnice, kjer posegamo v domnevo nedolžnosti. Odprto nam ostaja tudi vprašanje, kdo in na kakšni podlagi bo politiku, ko mu je prenehala funkcija zaradi pravnomočne obtožnice in zoper katerega se sojenje še sploh ni začelo, plačeval finančne odškodnine, če se bo v postopku sojenja iz takšnih ali drugačnih razlogov izkazalo, da mu krivda ni dokazana. Vrzel v predlaganih rešitvah se kaže tudi v institutu odpoklica župana, kjer ni navedenih razlogov, na podlagi katerih se postopek odpoklica sploh lahko začne. Ta pomanjkljivost skupaj z drugimi določbami lahko v praksi postane ravno obratno sredstvo, kot se v predlogu zakona zasleduje. Namesto da bi, tako predlagatelji, očistila lokalno politiko, lahko postane zelo močno sredstvo političnega izigravanja, izsiljevanja in podtikanja. V Slovenski ljudski stranki si nikoli nismo zatikali oči pred težavami naše družbe in ne ušesa pred kriki in klici državljank in državljanov. Tako tudi danes slišimo vzklike po bolj pravični in pošteni družbi, po spremembah, ki so nujne, če želimo graditi državo prihodnosti. Pozdravljamo dobre namene predlagateljev, povrnitve zaupanja ljudi v pravosodni sistem in politiko in ne želimo, da se ti nameni zaključijo že na samem začetku postopka. Opozarjamo pa, da se bodo morali predlogi konkretno dodelati in dopolniti, tako da ne bo nobenih dilem o neustavnosti in neskladnosti predlagane zakonodaje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana državna sekretarka! Poslanska skupina Državljanske liste je samostojno vložila paket zakonov, ki se nanašajo na zakonsko zaostritev pogojev za kandidiranje in samo opravljanje funkcij predsednika republike Slovenije, poslancev, državnih svetnikov, županov in občinskih svetnikov. Sprva je bil vložen vsebinsko identičen zakon, ki se je nanašal tudi na funkcijo predsednika vlade in na ministre, vendar je bila sprejeta odločitev o umiku tega zakona, sicer zgolj iz postopkovnega vidika, a vendarle bi se po našem mnenju lahko vsebina glede omejevanja funkcionarjev vključila tudi v včeraj obravnavo novelo Zakona o vladi., Ti novi pogoji, ki jih vsebujejo ti zakoni, se nanašajo na neobstoj pravnomočne obsodbe na nepogojno kazen zapora v trajanju več kot tri mesece oziroma zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti, na pogojno kazen zapora v istem trajanju, neobstoj pravnomočne obsodbe zaradi katerega izmed kaznivih dejanj zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva, na neobstoj pravnomočne obtožnice zaradi naklepnega kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti. V Poslanski skupini DeSUS predlagane rešitve podpiramo in bi, če bi bili k temu povabljeni, predlagane zakone tudi sopodpisali. Držijo zatrjevanja, da je zaupanje javnosti v kvalitetno, odgovorno in strokovno opravljanje funkcij na zelo nizki ravni. To so govorili tudi protestniki na vseh protestih. Prav je bilo, da smo njihove zahteve poslušali, prav je bilo, da smo o njih razmišljali in spremembe zakonov, ki jih danes obravnavamo, razumemo kot odgovor na zahteve, ki smo jih slišali. Z vidika pogojev, ki jih morajo izpolnjevati osebe, ki kandidirajo na mesto javnega uslužbenca, so pogoji za kandidiranje na funkcionarska mesta nesorazmerno blažji. Praktično lahko za funkcionarja kandidira tudi obsojenec, medtem ko delavnemu mestu nekega uradnika ne bo prišel niti blizu. Tako v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da bi morali biti pogoji za kandidiranje na ta odgovorna funkcionarska mesta strožji, pa niso, in v tem smislu zakone podpiramo. Pa tudi sicer se od najvišjih državnih funkcionarjev pričakuje poštenost, odgovornost, etičnost in moralnost najvišjega nivoja. Vsi ti naj bi bili vzgled državljankam in državljanom, za katere v končni fazi tudi delajo in zaradi katerih so na teh funkcijah. Danes ugotavljamo, da je vse prej kot to. Vse preveč je nepoštenja, neodgovornega dela, neetičnega in nemoralnega delovanja. Vsak funkcionar, za katerega je na primer v predkazenski fazi postopka ugotovljen sum kaznivega dejanja in je na podlagi tega tudi vložena obtožnica, da pa ta postane še pravnomočna, bi moral že po svoji vesti odstopiti. V tujini odstopajo funkcionarji za mnogo lažje stvari. Pri nas pa se nekateri kljub očitanim dejanjem, izrečenih s strani organov pregona, obnašajo, kot da se očitki ne nanašajo nanje. Obstaja tudi občutek, kot da ne znajo presoditi, kateri so tisti postopki, ki jih storijo, ki so neprimerni za tako funkcijo in bi morali zato potegniti konsekvence. V politiki je preveč izpostavljenih primerov, ko so funkcionarji v vlogi preiskovancev, obtožencev, v posameznih primerih tudi obsojencev. In skoraj vedno gre po njihovih zatrjevanjih za politični konstrukt, ki se vodi zoper njih zgolj zato, da bi bili odstavljeni. Ta izraz političnega konstrukta se je pri nekaterih že tako ustalil, da slednjega uporabljajo tudi v primerih, ko sodišča s pravnomočnimi akti obrazloženo ugotovijo njihovo krivdo oziroma odgovornost. Izgovarjanje na slednje je preprosto neresno. Po drugi strani pa se vedno v večji meri ustvarja vtis pristranskosti pravosodja oziroma različnega obravnavanja državljanov pred pravosodnimi organi. Za sprejetje tega paketa zakonov je potrebna kvalificirana večina. Novela Zakona o volitvah v državni zbor, kot novela Zakona o državnem svetu za sprejetje potrebujeta 60 glasov in več, medtem ko za ostale zakone velja navadna večina. Zna se zgoditi, da vsi ne bodo sprejeti. In kaj potem? Za nekatere funkcionarje bi veljale strožje omejitve, za drugi pa ne. Zato se sprašujemo, ali bi morebiti kazalo, da se poslužimo postopka, ki ga je ubral Državni svet v zvezi s pravicami sejnin, in oblikujemo nov zakon, katerega sprejetje ni pogojeno z večino, višjo od navadne. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je treba vzeti v obzir tudi slednje. Kljub temu, kot že rečeno, bomo poslanke in poslanca Poslanske skupine DeSUS prispevali svoje glasove za nadaljevanje postopka celotnega paketa predlaganih zakonov. Z oziroma na to, da je strokovna javnost, mislim tu na eminentne pravnike, podala pripombe na samo vsebino, pa ob morebitnem izglasovanju o primernosti teh zakonov za nadaljnjo obravnavo pričakujemo obširnejšo in konstruktivno razpravo.Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji, ki bo predstavil stališče poslanske skupine, je gospod Jožef Horvat, in sicer predstavil bo stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka gospa Mojca Kucler Dolinar! Za uvod naj najprej povem, da v Novi Sloveniji obžalujemo, da reforma sodstva, ki nam jo je konec prejšnjega leta predstavil minister Senko Pličanič, je pravzaprav propadla. Mi bomo seveda nekoliko pomirjeni, če bo on imel to priložnost, da bo s to reformo v okviru nove vlade, ki nastaja, nadaljeval. Ta reforma je nujno potrebna, čeprav, kot je sam pri predstavitvi koncepta te reforme povedal, na strani tistih, ki jih ta reforma najbolj tangira, ni neke pripravljenosti in da so dejansko praktično bili vsi na nogah. Gospe in gospodje, sprašujem se, kaj se nam je pravzaprav v teh 20 letih samostojne države Slovenije zgodilo, da smo tako hudo poteptali tradicionalne slovenske vrednote ali, če hočete, obče človeške vrednote, da dejansko poštenje in pravičnost nekako izgubljata domovinsko pravico v Sloveniji. Da se nam zgodi to, da po definiciji najvišja moralna vrednota v državi daje tistemu, ki je dokazano kradel, še eno priložnost. Najbrž moramo začeti z vzgojo otrok v družinah, vrtcih, osnovni šoli, da bomo vzgojili generacijo poštenih, etičnih državljanov, da se ne bomo ukvarjali s problemi, kot se danes pojavljajo na naslovnicah slovenskih časopisov in tudi v ostalih medijih. Pa konkretno k predlogom zakonov. Ustava Republike Slovenije v 43. členu ureja volilno pravico. V prvem odstavku tega člena navaja, da ima aktivno in pasivno volilno pravico vsak polnoleten državljan brez omejitev. Predlagane spremembe in dopolnitve tako imenovanih funkcionarskih zakonov posegajo v pasivno volilno pravico za volitve poslancev, državnih svetnikov, predsednika republike, županov in občinskih svetnikov. To pravico omejujejo na način, da ima pravico biti voljen za te funkcije tisti kandidat, ki poleg ustavno zagotovljene pravice izpolnjuje še pogoj o nekaznovanosti na nepogojno zaporno kazen tri mesece zapora ali več oziroma pogojno kazen zapora najmanj tri mesece, če gre za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Poleg tega ne more biti voljen na te funkcije tisti, ki je bil pravnomočno obsojen za kazniva dejanja zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva ter tudi če je nekdo pravnomočno obtožen. Mi razumemo željo in namen predlagateljev, ki želijo očistiti politični prostor in onemogočiti dostopanje do najvišjih javnih funkcij osebam s kriminalno preteklostjo, vendar pa je to treba storiti na način, ki bo skladen s slovensko ustavo in z ustavno zagotovljenimi pravicami. Sprašujemo se, ali so predlagane omejitve pasivne volilne pravice sploh skladne z našo ustavno ureditvijo. Ustava namreč o dopustnosti zakonskih omejitev volilne pravice, aktivne in pasivne, ne govori in jih vsaj po našem mnenju ne dovoljuje. Po drugi strani pa imamo pomisleke tudi glede izvedbe takšnih omejitev v kandidacijskih postopkih. Če bi moral vsak posamezni kandidat za potrditev kandidature prilagati potrdilo pristojnega ministrstva o nekaznovanosti in ustrezna potrdila sodišča o tem, da zoper kandidata ni vložena pravnomočna obtožnica, se bojimo, da bo zaradi relativno kratkih rokov pri volitvah prihajalo do nepotrditve kandidatur zgolj iz formalnih razlogov. Tako sodišče kot tudi ministrstvo imata namreč za izdajo potrdila v zakonu sicer določen instrukcijski rok, vendar pa niso redki primeri, da izdaja takšnega potrdila lahko traja tudi daljši čas. V času volitev bi zaradi velikega števila zaprosil izdaja takšnih potrdil trajal mesec ali več. Na ta način bi bili lahko zaradi čisto formalnih razlogov iz volilne tekme izločeni določeni kandidati. Takšna rešitev, kot je bila predlagana s strani predlagateljev, bi terjala bistveno bolj dodelan sistem preverjanja pogoja nekaznovanosti, kot je zapisana v predlogih sprememb. Tudi sicer imamo v Novi Sloveniji tehtne vsebinske zadržke do predloga, da se pasivna volilna pravica omejuje zoper pravnomočno obtožene kandidate. Za obtožbo zadošča le utemeljen sum, da je nekdo storil kaznivo dejanje. Tako nizek standard bi omogočal tudi zlorabo za zgolj politične namene in za izločanje političnih tekmecev. Seveda pa nastopi tudi vprašanje ustavnosti in nezakonitosti omejitve, saj prenehanje ali izguba določenih pravic po naši zakonodaji lahko nastopi šele s pravnomočnostjo sodbe. Pomanjkljive in nedodelane so predlagane zakonske rešitve, da funkcionarju preneha mandat, če mu je izrečena nepogojna kazen zapora, daljša od treh mesecev, ali pogojna zaporna kazen treh mesecev, če gre za uradno pregonljiva kazniva dejanja ali če je bil funkcionar pravnomočno obsojen za kaznivo dejanje zoper uradno dolžnost, javna pooblastila in javna sredstva. Funkcionarju naj bi v tem primeru prenehal mandat ipso lege, in sicer z dnem, ko organ prejme obvestilo sodišča o pravnomočnosti obsodbe. Predpostavljamo, da so predlagatelji imeli v mislih, da bo o pravnomočni obsodbi funkcionarja organ obvestilo Ministrstvo za pravosodje in javno upravo oziroma po novem Ministrstvo za pravosodje, ki je po veljavni zakonodaji edino pristojno za vodenje kazenske evidence. Hkrati bi izpostavili problem vodenja evidenc funkcionarjev, poslancev, državnih svetnikov, županov, podžupanov, občinskih svetnikov. Vzpostaviti bi bilo treba novo zbirko podatkov, kamor bi se vpisovale vse funkcije, imena funkcionarjev ter datum nastopa funkcije. Potem pa bi bilo treba zagotoviti povezovanje te zbirke podatkov s kazensko evidenco. Seveda je treba zagotoviti ažurnost obveščanja organov, v katerih funkcionar opravlja funkcijo, saj bi sicer ob opustitvi te dolžnosti lahko prišlo do situacije, ko nekdo kljub pravnomočni obsodbi še vedno opravlja funkcijo oziroma jo opravlja še določen čas po pravnomočni obsodbi vse do prejema potrdila. Poleg tega mora imeti vsaka pravna posledica pravnomočne obsodbe nek omejen čas trajanja. Predlogi teh funkcionarskih zakonov take omejitve ne uvajajo. To torej pomeni, da na primer nekdo, ki je povzročil neko nenaklepno kaznivo dejanje, na primer prometno nezgodo, in bo obsojen na pogojno kazen tri mesece zapora, nikoli več v življenju ne bo mogel biti udeležen pri nobeni javni funkciji. Poudarjamo tudi, da že sedaj veljavna zakonodaja ureja prenehanje mandata funkcionarju, ki je obsojen na nepogojno zaporno kazen v trajanju šest mesecev ali več. V Novi Sloveniji že v prvem branju predlogov petih funkcionarskih zakonov ne bomo podprli: to so Zakon o volitvah v državni zbor, Zakon o poslancih, Zakon o državnem svetu, Zakon o volitvah predsednika republike in Zakon o lokalnih volitvah iz razlogov, ki sem jih prej predstavil. Poudariti pa moram tudi, da je pri omejevanju do dostopanja in opravljanja javnih funkcij, ki jih urejajo ti zakoni, treba izhajati tudi iz primerjalno pravnih ureditev v drugih državah Evropske unije. Nobena od držav tako ostrih restrikcij na tem področju nima, pa gre pri večini od njih za zrele demokratične države. Gotovo imajo za to tehten argument. Eden od njih je tudi ta, da mora biti teža odgovornosti za predlaganje poštenih in zaupanja vrednih kandidatov na samih političnih strankah. Posebej pa se želim opredeliti do predloga sprememb zakona o lokalni samoupravi, ki ureja med drugim tudi področje odpoklica župana z referendumom. Podpiramo idejo o tem, da je treba vzpostaviti vzvode za razrešitev tistih županov, ki s svojim delom dokazujejo, da opravljanja take funkcije niso vredni. Vendar pa je treba sprejeti take zakonodajne rešitve, ki bodo hkrati onemogočale rabo ali, bolje rečeno, zlorabo tega instituta za neutemeljeno politično obračunavanje in destabilizacijo. V Novi Sloveniji menimo, da je treba že za vložitev pobude za razpis zakonodajnega referenduma predpisati dovolj visok prag. Na ta način bomo preprečili neutemeljeno vlaganje referendumskih pobud. Zavedati se moramo, da bo v času referendumskega postopka delo župana v lokalni skupnosti zastalo. Župan se bo v tem času ukvarjal namesto s tekočimi nalogami z odgovarjanjem na očitke o njegovem preteklem delu. Pomisleke imamo tudi glede izdatkov za izvedbo referenduma, ki sicer obremenjujejo proračun lokalne skupnosti. Menimo, da je treba v sistem vgraditi tudi ustrezne varovalke v tej smeri. Morebitna večkratna izvedba referenduma bi pomembno vplivala na proračunske izdatke lokalne skupnosti. Ena izmed možnih rešitev bi bila tudi, da nosi stroške neuspešnega referenduma predlagatelj sam. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo v prvem branju zakon o lokalni samoupravi podprli. V nadaljevanju parlamentarne obravnave zakona pa se bomo zavzemali za sprejetje zakonodajnih rešitev, kot sem jih predstavil v stališču. Hvala za vašo pozornost.
Hvala tudi vam. Gospa Maša Kociper bo predstavila stališča Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. .
Hvala lepa. Spoštovani! Seveda tudi v Pozitivni Sloveniji podpiramo intenco predlagane zakonodaje po dvigu politične kulture pa tudi po povrnitvi zaupanja tako v politiko kot tudi v vse politične in druge funkcionarje, ki opravljajo pomembne funkcije v naši državi. Trenutno je ugled veh teh oseb v naši državi res na najnižji možni ravni, in to predvsem zaradi nekaj ekscesnih primerov, pa tudi zaradi prepočasnega delovanja pravosodnih organov. Veliko krivdo kot vedno pa nosijo tudi nekateri politiki sami. Politika, ki ne priznava sodišča, po eni strani neposredno spodjeda nujno avtoriteto pravosodja, po drugi strani pa želi posredno ustvariti občutek, da je pravosodje pristransko, nestrokovno in vodeno s strani drugega dela politike, kar se pogosto interpretira, kot da obstajata dve pravni državi: ena za navadne državljane in druga za privilegirane. Zaupanje ljudi v pravo in pravno državo je tudi zaradi tovrstnega neodgovornega ravnanja politikov načeto. Stopnja zaupanja v javnosti in pravosodni sistem pa je ključna za njegovo učinkovito funkcioniranje. Enako seveda velja tudi za zaupanje javnosti v politiko. Vse skupaj vodi do škodljivih občutkov, da smo vsi politiki enaki in da je edina alternativa zavrnitev politike v celoti. Ravnanje politikov v kazenskem postopku, ki vztrajajo na svojih funkcijah ali kljub kazenskim postopkom in pravnomočnim obsodbam nadaljujejo vztrajanje na funkciji, je zato škodljivo in ustvarja občutek, ki sem ga prej že omenila. Veljavna zakonodaja resnično ne obvezuje funkcionarjev, ki so v kazenskem postopku, da bi odstopili oziroma jim ne omogoča, da bi jim funkcija prenehala po zakonu. Ne le stanje, temveč nazadovanje politične kulture, razkrajanje temeljnega zaupanja in sprejemanje ključnih veziv družbene pogodbe vse skupaj vpliva na delež ljudi, ki so nezadovoljni z razmerami in zahtevajo odločne a premišljene in načelne ukrepe. In v tem smislu gredo tudi prizadevanja Pozitivne Slovenije. Že od nastopa tega mandata si v Pozitivni Sloveniji tudi sami prizadevamo poiskati rešitve, ki bi odgovorile na nekatera odprta vprašanja, ki se postavljajo v naši družbi. Eno od njih je na primer: Ali je mogoče tudi v našem sistemu uporabiti institut odpoklica poslanca? Žal podroben vpogled v primerjalne ureditve kaže, da institut odpoklica poslanca nikakor ni primeren za tip ureditve, tip volilnega sistema, kot ga imamo v naši državi – za proporcionalni sistem, in se v takem sistemu ne uporablja tudi nikjer po svetu. Takšna ureditev, na primer, bi omogočala številne zlorabe in celo večala moč političnih strank, ki bi lahko še trdneje vezale poslance in jih disciplinirale, sicer pa proti njim izvajale določene tako imenovane disciplinske ukrepe. Tudi na področju, ki jo naslavlja danes pred nami predstavljena zakonodaja, smo si v Pozitivni Sloveniji prizadevali in iskali rešitve, in to še prej, preden je prišla do nas osnovna pobuda, ki jo je dala izvenparlamentarna stranka Zares. V nastajanju bodoče koalicije smo upali in pričakovali, da bi lahko novo zakonodajo vložili skupaj, a žal je pač prišlo do tega, da je pobudo prevzela Državljanska lista, kar seveda v principu ni narobe in je mogoče kasneje v postopku še marsikaj spremeniti. V naši poslanski skupini si konsistentno prizadevamo in zastopamo stališče, da je že sam zakonodajalec dolžan opraviti predhodno presojo ustavnosti predloga zakona tudi z vidika testa sorazmernosti, zakonitosti ter varstva človekovih pravic in svoboščin. To je osnovna naloga zakonodajalca. Šele v kasnejši fazi, če zakonodajalec ne uspe, je naloga Ustavnega sodišča, da morebitne protiustavnosti odkrije in tudi, če je potrebno, odpravi. Zato si v Pozitivni Sloveniji ne želimo, da bi sprejemali zakonodajo, ki bi bila kakorkoli ustavnopravno sporna in sporna tudi z vidika človekovih pravic. V tem smislu naslavljam na naše koalicijske partnerje tudi razmislek o tem, da bi se o tej zakonodaji opravila javna predstavitev mnenj, v kateri bi se o odprtih vprašanjih posvetovali z največjimi pravnimi strokovnjaki. Dileme, ki se pojavljajo pri tej zakonodaji, samih rešitev ne bom ponavljala, ker so bile že tolikokrat povedane, so jasne. Kar zadeva ustavnih pravic, se nanašajo zlasti na pravico do splošne volilne pravice in na ustavno pravico domneve nedolžnosti. Kar zadeva splošno volilno pravico, ki jo določa 43. člen Ustave, je ta pravica zelo jasno definirana v ustavi, podkrepljena pa je tudi z določbami Ustavnega sodišča, ki je v preteklosti jasno povedalo, da v to pravico ni mogoče posegati kar tako in da ustava ne daje nobenih dodatnih določb, ki bi lahko predpisovale postavljanje dodatnih pogojev glede splošne volilne pravice, razen tistih, ki so določeni v ustavi. Poleg tega je po mnenju Ustavnega sodišča poseg v aktivno volilno pravico, pa tudi v pasivno dopusten le, če je potreben, zaradi varstva pravic drugih ali varstva javnega interesa, če se z njim varujejo pravice drugih in če je temu naklonjen test sorazmernosti. Predpisan mora biti tudi postopek za odvzem volilne pravice, v katerem mora biti zagotovljeno ustavnosodno varstvo. To je glede prvega načela, načela splošne in enake volilne pravice, ki se uporablja tako za aktivno kot za pasivno volilno pravico. Kar zadeva domnevo nedolžnosti, tudi tukaj naša ustava jasno določa, da je vsakdo nedolžen, dokler proti njemu njegove krivde ne ugotovi zakonito in nepristransko sodišče. Pri omejevanju te ustavne pravice je prav tako treba biti zelo previden in najti rešitve, ki bi bile v soglasju s to določbo, pa tudi z ureditvijo po evropski konvenciji o človekovih pravicah, ki meni, da vsaka pravica, ki je vezana na manj kot na pravnomočno kazensko obsodbo, pomeni kršitev določb navedenega člena Evropske konvencije o človekovih pravicah, to je pa je 3. člen Protokola številka 1 k Evropski konvenciji. V tem smislu torej želimo, da se opravi obsežna strokovna razprava in da se poiščejo možne rešitve, ki odgovarjajo na te probleme. V tem smislu bi želeli tudi, da se odgovori na vprašanja, ki smo jih predlagali v Pozitivni Sloveniji v našem paketu zakonodaje: ali pri omejitvi takih pravic, tako pomembnih osebnostnih pravic posameznih državljanov obstajajo tudi neke zaveze za pravosodne organe. Se pravi, ali so pravosodni organi v teh primerih zavezani postopati še posebej hitro in da se jim, kar bi po našem mnenju bilo primerno, določijo tudi neki roki, v katerem bi bila odločitev sprejeta. Resnično je nesprejemljivo, da pri tako globokem posegu v pravice, kot je zlasti poseg v pravico kandidiranja na neko politično funkcijo, pravosodni organi ne bi bili omejeni v tej svoji dolžnosti in bi se kar tako sprijaznili z dosedaj uveljavljeno prakso, da se 3, 4, 5 let odloča o neki pravici. Kaj je v tem času z neko osebo, ki ji je kršena tako pomembna ustavna pravica? Na to so seveda vezana naslednja vprašanja. Prvič, kakšen je rok, ki velja za omejitev kandidiranja recimo za neko osebo. Ali to potem velja kar za celo življenje in ali je to skladno s testom sorazmernosti? Kakšna je rehabilitacija osebe, če se naknadno po nekaj let trajajočem postopku pokaže, da je oseba bila spoznana za nedolžno? Kakšne so lahko odškodninske posledice za državo? Gre lahko za zelo velike zneske. Ne pozabimo, po naši zakonodaji in po vsesplošno sprejetih standardih so recimo ljudje, kriminalci, če jim tako rečemo, ki so bili v priporu ali v zaporu daljše obdobje, če so spoznani za nedolžne, recimo zaradi pomanjkanja dokazov, upravičeni za odškodnino za ves čas prestajanja zapora, za vsak posamezen dan. Ali je tudi nekdo, ki je kraten v svoji pravici in ne more izvrševati svojih pravic, lahko kasneje deležen neke odškodnine? To so vsa vprašanja, ki bi jih bilo treba načeti. Kot rečeno na začetku, pa pozdravljamo tudi glede na splošno stanje v družbi ta razmislek, da se ta debata opravi, da se enkrat o tem pogovorimo in da vidimo, če rešitve obstajajo. Pri tem nam bo v pomoč tudi primerjalna zakonodaja, kjer pa naj povem, to izhaja že iz predlagateljevega uvoda, da imajo v primerjalnih državah rešitve, vezane na odstop s funkcije, običajno narejene tako, da je odstop začasen, se pravi za čas trajanja postopka, pravica ni odvzeta, ampak je suspendirana. To velja recimo za Latvijo, Portugalsko, Španijo. V Kanadi je na primer članu senata, ki je obtožen kaznivega dejanja, mandat zamrznjen. Gre za rešitve, ki so začasne, nekoga začasno odstranijo s funkcije, dokler mu potem nedolžnost ali krivda ni dokazana in v tem primeru so seveda lahko tudi odškodninske posledice manj hude. Tudi v Pozitivni Sloveniji bomo naredili vse potrebne korake in se potrudili, da najdemo rešitve in da odgovorimo na zahteve tistih in tudi nas, ki mislijo, da je to potrebno, da izenačimo funkcionarje tudi z državnimi uslužbenci, pri čemer pa moram povedati, da je legitimiteta funkcionarjev precej drugačna od državnih uslužbencev, funkcionar je le izvoljen, državni uslužbenec pa v delovnem razmerju, ker so pač pogoji po zakonu seveda lažje določljivi. Še ena misel za konec. Strinjam se s tistimi, eden od takih je priznani strokovnjak dr. Kerševan, ki pravi, da vsa problematična razmerja v službi ni mogoče reševati skozi pravo in zakonodajo, je pa to mogoče en poskus v pravo smer, da nekaj vendarle spremenimo na bolje. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims. .
Hvala za besedo. Vsem tudi v imenu Slovenske demokratske stranke prav lep pozdrav. Sedaj je bilo postavljeno tisto pravo vprašanje, ali obstaja pot, način za to, da bi izboljšali raven politične kulture, povečali stopnjo odgovornosti izvoljenih funkcionarjev do tistih, ki so jih izvolili in pripomogli k več splošne kulture, politične kulture in k hitrejšemu razvoju države Slovenije. Odgovor je preprost. Je. In imenuje se dvokrožni večinski volilni sistem. Žal danes ne govorimo o tem, danes govorimo o predlogih zakonov, ki so pred nami, s tem da ti zakoni imajo eno skupno šibko točko. Če bi predlagatelji resno menili s cilji, ki so jih sami postavili, bi se morali danes pogovarjati o spremembah slovenske ustave, kajti tovrstne omejitve, tovrstne rešitve je mogoče pravno nesporno urediti smo na nivoju ustave. Predlagani pa so zakoni, ki so tako očitno protiustavni, da recimo za predsednika države predlagajo razrešitev oziroma prekinitev funkcije, če se mu samo vloži obtožnica, trenutno pa imamo ustavo, ki govori o ustavni obtožbi predsednika države, ko samo in samo izključno za kršitve ustave same ali hude kršitve zakona lahko Državni zbor, in to s kvalificirano večino, sproži obtožbo pred Ustavnim sodiščem in tudi Ustavno sodišče odloča z dvotretjinsko večino in šele v tem primeru pride do razrešitve. Najbrž je vsakemu, tudi pravnemu laiku jasno, da gre za popolnoma nezdružljive stvari, da so ti zakoni v več kot očitnem nasprotju s slovensko ustavo in da očitno tisti, ki jih je predlagal, ni imel resnega namena, da se te stvari uredijo. Žal, kajti treba bi jih bilo urediti, ampak način, za katerega ste se odločili, je žal napačen, je pravno sporen in dejansko ne vodi k cilju, ki ga sami deklarirate. Ti zakoni niso nič drugega kot dim za prikrivanje nastajajočega nemira koalicije. Tudi to, kar ste sami rekli, da bi sedaj sprožili še ne vem kakšne nadaljnje razprave, mislim, da je samo odraz tega. Kar se tiče ustavnopravnih strokovnjakov pa tudi drugih, ki so spregovorili o tej temi, so vsi zelo jasno povedali točno to, kar vam govorim sam in kar je povedala zelo jasno tudi slovenska vlada. Rešitve, ki ste jih predlagali v teh zakonih, so očitno v nasprotju z ustavo. Tudi če bi take zakone sprejeli, bi velika večina njih, vsaj velika večina teh spornih določb bi zagotovo takoj doživela precej neslaven konec na Ustavnem sodišču. To pa zagotovo ne more biti cilj. Cilj mora biti, da se to dejansko uredi. Ena od poslank, ki je predstavljala stališče poslanske skupine, konkretno SD, je dejala, da je cilj dvigniti raven politične kulture. To se absolutno strinjamo, ampak politična kultura zahteva tudi to, da predlagamo tisti pravni akt, ki je izvedljiv, ki je skladen z ustavo, ali pa predlagamo spremembo ustave. Tudi to je politična kultura, da stroko toliko obvladamo, da vemo, kako se lotiti problema, da pridemo do dejanskega cilja. Potem je bilo že zdajle rečeno, največ lahko storimo stranke same in naj odide vsakdo, ki je ravnal v nasprotju z etiko. Tudi to se, moram reči, več kot strinjam. In verjemite, da se strinjamo tudi vsi v Poslanski skupini SDS. Torej naj odstopi tisti predsednik stranke, ki je celo tukaj med predlagatelji, ki je vlekel nadomestilo in hkrati mastno služil, kajti tudi to je v nasprotju z etiko. Če želite z dejanji podpreti to, kar sami predlagate. Če pa ne, potem pa pač povejte, za kaj v resnici gre. Tisto, kar je pravno problematično v tem, je vse, kar se nanaša na vprašanje pasivne volilne pravice. Pasivne volilne pravice ustava ne omejuje. Ustavno sodišče pa je načela, kdaj je to dopustno, se pravi, ko gre za sorazmernost ukrepa in ko se dejansko sledi nek javen interes, ki ga drugače ni mogoče uresničiti, dopustno urejati z zakonom. Se pravi, že tukaj bi veljalo poseči v ustavo, če želimo te stvari v resnici urediti. Tisto, kar je najbolj sporno in kar seveda se vsi predlagatelji tudi sami zadevajo in je bilo dodano iz očitno čiste demagogije, je, da se negira s temi predlaganimi zakoni celo načelo predpostavke nedolžnosti. To je od začetkov rimskega prava do današnjega dne temelj vsake pravne ureditve, ki jo priznavamo kot pravnost z vidika modernega demokratičnega prava. Da je predpostavka nedolžnosti za vsakogar, dokler ta ni pravnomočno s sodbo sodišča obsojen. V tem primeru pa imate predloge tudi pri predsedniku države pa tudi pri vseh ostalih: če se vloži pravnomočna obtožnica, adijo. Ja, počakajte no, kje pa je tukaj spoštovanje nekih temeljnih pravnih načel? Tako enostavno teh stvari ni mogoče urejati, lahko pa se seveda na ta način uporabi veliko demagogije, ampak s tako demagogijo nikamor ne bomo prišli. Tudi to je vprašanje politične kulture, da se pogovarjamo o stvareh, ki so resne, in o načinih, kako to doseči. Zaradi tega opozarjam, da če kaj, bi bilo treba spregovoriti o drugih načinih, ki so možni in bi dajali ljudem dejansko priložnost, da sami odločijo in sami uredijo stvari, tako kot čutijo in vedo, da je potrebno. In dokler imamo proporcionalni volilni sistem, oprostite, ne bomo prišli nikamor. Lahko to poliramo, lahko sprejemamo neke omejitve, lahko jih potem Ustavno sodišče razveljavi, lahko sedanji sistem dopolnjujemo pa obračamo na glavo, ampak še vedno bo ostal temeljni problem. Šele takrat, ko so dejansko izvoljeni funkcionarji v celoti neposredno odgovorni volivcem in so primarno zavezani volivcem in šele sekundarno političnim strankam, ima politična kultura sploh možnost, da v celoti zaživi, posebej v razmerah, ki so sicer značilne za državo Slovenijo. Predlagali ste razrešitev županov z referendumom za odpoklic. To je metoda, ki jo poznajo tudi Združene države Amerike pa še nekatere druge države. Sam osebno moram reči, da sem zelo za to, da se neka taka metoda uveljavi. Ampak oprostite, ne samo za župane. Če želimo biti verodostojni, je to treba najprej uveljaviti pri poslancih samih in za vse ostale neposredno voljene funkcionarje šele po tem. Seveda je pa res, ker ste tudi sami ugotovili, da je to praktično v proporcionalnem volilnem sistemu neizvedljivo. In zaradi tega vračam stvar na začetek, danes je prva obravnava teh zakonov, ko lahko pogledamo vse, tudi načine, cilje, poti, ki vodijo do deklariranega cilja. In seveda se izkaže, da je potem možnost samo ena. Če želimo biti dosledni – in trdim, da moramo biti, če hočemo dejansko uveljavljati te cilje, potem je edina možnost, da se začnemo resno pogovarjati o rešitvi, za katero, sem trdno prepričan, je v tem trenutku velikanska večina vseh državljank in državljanov. To pa je dvokrožni večinski volilni sistem. Za predsednika države ga že itak imamo, uvedimo ga še za poslanke in poslance, pa še za vse druge neposredno voljene funkcionarje. Pa se bo zelo hitro izkazalo, kdo je kdo in zelo hitro bodo odšli tisti, za katere bodo ljudje ocenili, da ne izpolnjujejo kriterijev, bodisi etičnih bodisi vseh drugih. Pa ni treba zaradi tega nobenih ne vem kakšnih radikalnih zakonskih omejitev. Dosegli bi pa še veliko več. Veliko več od tistega, kar je danes deklarirani cilj. Dosegli bi znova nekaj, brez česar demokracija na dolgi rok ne more delovati. To je večje zaupanje v institucije sistema. Z nobeno zakonsko omejitvijo, kdo sme kandidirati, kdo ne sme, pa ne vem kaj, ker se bo to tako ali drugače razreševalo preko različnih institucij, ne bomo dosegli tistega preprostega zaupanja, kot ga ljudje imajo. In v tem trenutku, ne boste verjeli, ga imajo predvsem v izvoljene župane. Ravno zato, ker jih volijo direktno, neposredno. Ker vedo, da gre glas, ki ga dajo, dejansko temu človeku, ne pa stranki in se potem deli po ne vem kakšnih ključih, ki jih lahko obrnemo tako ali drugače, pa nikoli ne pridemo do tistega cilja, ki ga sledimo. Kaj se potem dogaja, je krasen prikaz, če imaš proporcionalni sistem, sedanje stanje. Vsa zgodba – od zadnjih volitev ali pa še nekaj volitev nazaj, če bi šli gledat. Na nek način je tudi to argument, da je treba nekaj spremeniti. Ljudje morajo imeti več zaupanja v demokratične institucije, ker drugače na dolgi rok država ne more uspešno delovati. To ni moja ugotovitev, to piše v vsakem učbeniku politologije. To je izkušnja mnogih držav marsikje na svetu, da so se potem, ko tega niso spoštovale, niso hotele pravi čas opaziti, soočale s hudimi krizami, dolgotrajnimi krizami, ki so pustile brazgotine v tkivu družbe. In nobenega razloga ni, da bi Slovenija stopala po taki poti. Ni prava pot zdaj spreminjati in ne vem kakšne omejitve sprejemati z zakonom. Prava pot bi morala biti ta, da iščemo sistem, ki bi povečal zaupanje ljudi v institucije države in hkrati omogočil večjo gospodarsko uspešnost. Da sedanji temu ne zadošča, imamo krasna dva primera iz zadnjih nekaj dni, če želite. Ravno včeraj je bilo objavljeno, da se je nastajajoča "garmin" koalicija preračunala in prerazdelila, resorje. Zdaj se bo pa začela pogovarjati o programu. Program je za ljudi. To se pravi, tukaj se krasno vidi, da je proporcionalni volilni sistem izključno v interesu političnih elit, da se porazdelijo stolčki, potem pa se začnejo pogovarjati, kaj bodo sploh delali. Normalno v vsaki državi bi bilo, da imaš najprej jasno postavljen program, potem pa se na osnovi tega odločiš, kateri so najboljši ljudje, da bodo ta program izvedli. Tukaj pa je vse obrnjeno na glavo zaradi napačnega sistema. O tem bi se morali pogovarjati. In zato pada potem zaupanje ljudi v ta sistem. In zato je tudi izraz "garmin" koalicija, ki ga uporabljam, več kot očitno upravičen. Mimogrede, še zgodba sploh z izvolitvijo sedanje mandatarke oziroma to nezaupnico. Na zadnjih volitvah so ljudje vrgli iz parlamenta Zares, če lahko spomnim. To je bil eden od največjih [[...]]
Gospod Grims, oprostite, ker posegam v razpravo, ampak predlagam, da se v predstavitvi stališča poslanske skupine vendarle osredotočite na paket zakonodaje, ki jo danes obravnavamo, razprava o vladi in o vseh postopkih, ki so vezani na to, je bila že deloma opravljena. Bo pa seveda tudi še sledila, ker je tako in tako predvideno zaslišanje ministrov in imenovanje vlade. Tako da vas prosim, da ostanete pri vsebini zakonov, ki jih danes obravnavamo. Hvala.
Seveda, gospod predsednik, smo pri prvi obravnavi predlogov zakonov in v poslovniku piše, da je ta namenjen temu, da se osvetli, ali se sledi ciljem ali je mogoče te cilje pač doseči tudi kako drugače. In točno to je bistvo moje razprave. Verjamem pa, da vam ni všeč, to pa razumem, ampak to je pač demokracija. Hotel sem še povedati to. Na zadnjih volitvah je letel ven Zares. Ljudje so pač glasovali za Pozitivno Slovenijo, ker so videli tam nekoga, ki je bil na čelu kot, recimo, z njihovega vidika sposobnega mandatarja. Sedaj bodo dobili točno gospo Bratuškovo, ki je bila pri Zaresu. To je nekaj, kar sigurno ne pomaga k povečevanju zaupanja v institucije sistema [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Tudi o tem bi se bilo treba zamisliti. To vse vpliva na eno vzdušje v družbi. Tudi recimo vaše vpitje sedaj [[...]]
Še ena intervencija, ampak tokrat se vam še enkrat opravičujem, gospod Grims. Gospod Jakič, nimate besede in prosim, da ne motite govornika. Edini, ki lahko poseže v to razpravo, sem jaz. Gospod Jakič, lepo prosim, če se umirite. Izvolite, gospod Grims.
Zaradi tega je v tem sklopu zakonov mogoče videti dvoje. Po eni strani nekatere rešitve, ki bi bile zagotovo ustrezne, če bi bile predlagane na ustavnopravni ravni. Po drugi strani so nekatere rešitve, ki bi jih verjetno lahko tudi uzakonili brez spremembe ustave, vendar bi bilo treba zapisati nekoliko drugače, da ne bi eventualno prišlo do vprašanja o skladnosti z ustavo. In postavlja se tisto temeljno vprašanje, koliko smo pripravljeni poslanke in poslanci ali pa politične stranke v celoti same poseči v svoje interese in pogledati to, kaj je dejanski interes ljudi. Dejanski interes ljudi, pa sem trdno prepričan, je, da se vzpostavi nek splošen nivo politične kulture, da imajo ljudje prvo in zadnjo besedo in da to tudi čutijo na volitvah in tudi na referendumih ter da se vzpostavi okolje, ki bo gospodarsko učinkovito, ki bo stabilno za razvoj podjetništva. Gospe in gospodje, pa smo spet pri dvokrožnem večinskem volilnem sistemu. Ko se bomo pogovarjali o njem, takrat pa bom verjel v iskrenost vseh predlagateljev. Kot rečeno, o posameznih rešitvah smo se pripravljeni pogovarjati, o celotnem paketu v taki obliki, kot je sedaj, pa lahko ugotovimo žal le to, da ni skladen s slovensko ustavo.
Hvala. S tem smo končali s predstavijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogih zakonov. Najprej dajem besedo gospodu Samu Bevku, pripravi pa se gospa Marjana Kotnik Poropat. Vidim pa dvignjeno roko gospoda Branislja. Želite kot predlagatelj? Da. Gospod Rihard Braniselj, imate besedo.
Hvala lepa. Kot predlagatelj bi glede na slišan krog stališč poslanskih skupin podal nekaj izraženih pomislekov, dilem, nekaj odgovorov. Domneva nedolžnosti v tem trenutku s to rešitvijo ni v ničemer ogrožena. Tisti, ki kandidira, seveda še vedno velja za nedolžnega, čeprav je zoper njega vložena pravnomočna obtožnica. In mi ne rečemo, da je že obsojen, da je kriminalec, da je karkoli, rečemo samo to, da ga ta kazenski postopek, ki je potrjen s pravnomočno obtožnico, dela neprimernega za nadaljnje opravljanje funkcije. Samo to. S tem da seveda velja še vedno za nedolžnega. Druga stvar. En kup enih nomotehničnih težav je bilo očitano temu zakonskemu paketu. Ja, strinjamo se, verjetno ta zakon ni idealen, vse te rešitve niso idealne, kar se tiče nomotehnike. Vendarle Državljanska lista razpolaga zgolj s skromnimi kapacitetami, kar se tiče ustavnega in drugačnega pravnega znanja. Vendar pa to niso razlogi za to, da se to ne bi moglo odpraviti kasneje v postopku, ko bomo dobili tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe in še verjetno kakšnega pravnika. Če je pot pravilna, se bo zmoglo tudi to, da se bodo ti zakoni popravili tako nomotehnično kot vsebinsko, če se bomo tam dogovorili in če bomo našli boljše rešitve. Kar se tiče protiustavnosti. Jaz imam občutek, da če nekaj želimo, da ne bo sprejeto ali da ne bo šlo skozi, potem zlahka rečemo, da je nekaj protiustavno. Jaz mislim, da sem že v stališču predlagatelja povedal, da smo vložili kar nekaj napora, da vas prepričamo v nasprotno, da so rešitve ustavne, tudi povedali smo, zakaj so ustavne, kaj ta zakon upošteva, in mislim, da ni korektno, da tako zlahka opravimo s temi zakonskimi predlogi z navadno floskulo, da je zadeva protiustavna. Če pa se bo ugotovilo, da je zadeva dejansko ustavnosporna v nadaljevanju postopka, pa ne bomo imeli nikakršnega razloga, na tem ne bomo vztrajali, vendar pa mislimo, da je pot pravilna in da se vse te dileme lahko odpravijo takrat, ko bo za to še čas. Vse te novele zakona so, ste videli, napisane zelo enostavno. Pravzaprav sledimo temu, da glede na to, da so napisane enostavno, so tudi učinkovite. Kolega Horvat je izpostavil, da bomo pravzaprav zasuli Ministrstvo za pravosodje in pa sodišča z vsemi temi prošnjami za izdajo nekih potrdil. Za vse kandidate se to da dobiti v enem dnevu. S takimi resursi te službe razpolagajo in z ničemer jih ne bomo preobremenili. To ne pomeni dodatno administrativno oviro, če bo treba ta potrdila dobiti. Mislim, da sem pri kolegu Grimsu, ko je izpostavil stališče Poslanske skupine SDS, pravzaprav ugotovil oziroma zasledil, da se mu zdi pot pravilna, da osnovni problem se mu zdi protiustavnost, vendar te stvari lahko še stestiramo v nadaljevanju postopka, mislim pa, da je tudi omenil, da je pot pravilna. Jaz se pravzaprav zahvaljujem za tako stališča in v nadaljevanju bom odgovoril še na kakšno vprašanje in dilemo.
Hvala. K repliki se je prijavil mag. Branko Grims.
Hvala. Jaz moram kar v treh delih povedati. Prvo. Nisem rekel, da je pot pravilna. Rekel sem, da so cilji taki, da jih podpiramo. Pot pa je ravno napačna. Ko ste dajali, da ni problem vprašanje obtožnice. Predsedniku republike preneha mandat, če je pravnomočno obtožen itd. To piše v vašem predlogu zakona in tudi pri ostalih je enako. To se pravi je točno to, in to je očitno protiustavno, glede na več členov slovenske ustave, ki sem jih citiral, in o tem je dejansko že prav škoda izgubljati besed. Ko pa govorimo o ciljih, trdno sem prepričan, še enkrat povem, da bi moral biti cilj sistem, ki bi omogočal, da bi bil glas ljudstva prvi in zadnji, da bi dobili gospodarsko stabilno okolje in da bi prenehala politika biti eno samo neprenehno tudi znotraj mandata v neskončnost se porajajoče trgovanje z vsem, od načel do etike, morale do glasov, do ne vem česa. Edina pot, ki jo v SDS ponujamo že 15 let, ki to dejansko odpravlja, je dvokrožni večinski volilni sistem. Ko imaš pred volitvami volilno koalicijo, imaš ekipo s programom, ki se postavi pred ljudi, ljudje izberejo in naslednji dan se ve, kdo je za tisti mandat postavljen in kateri program izvede. Podjetniki imajo stabilno okolje, ljudje pa pridobijo zaupanje v sistem. Brez tega na dolgi rok Slovenije ne bo uspešna. To je to.
Hvala. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev oziroma smo na začetku liste. Gospod Samo Bevk ima besedo. Pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Kot je povedal nekdanji predsednik Državnega zbora dr. Pavel Gantar, je ideja za paket zakonov Državljanske liste nastala v intelektualnih delavnicah stranke Zares. Na novinarski konferenci pa je predsednik Državljanske liste in prav tako nekdanji predsednik Državnega zbora dr. Gregor Virant ta paket naslovil z reklamnim junakom Mister Musculo. Ko sem besedi Mister Musculo vtipkal v spletni brskalnik, se mi je najprej pojavil izpis, da gre za čistilo za odtoke. Torej gre v tem paketu za nekakšno čistilo za Državni zbor, za Državni svet in županske pisarne. Veste, ko je treba uporabiti čistilo, je običajno že prepozno. Mister Musculo žal ne pomaga, za ustreznost in čistost je treba poskrbeti bistveno prej. V javnosti in tudi danes je bilo slišati, da naj bi paket Mister Musculo pomagal k dvigu politične kulture in prispeval k politični higieni v Sloveniji. Moje osebno mnenje je, da noben zakon ne more bistveno prispevati k dvigu politične kulture oziroma k dvigu politične higiene v državi. Največ lahko k temu prispeva vsak sam in se najprej sam vpraša, ali ustreza splošno veljavnim kriterijem za opravljanje politične funkcije. Potem so na vrsti politične stranke, ki imajo največjo odgovornost, ko se odločajo, koga predlagati za kandidatke in kandidate na volitvah oziroma za funkcije v različnih organih tako na lokalni kot tudi na državni ravni. Tu je kar nekaj strank padlo na izpitu. Zato je zelo pomembno, da se bodo načel integritete, etike in morale držali vsi, ki se pripravljajo na prihajajoče državne ali lokalne volitve, tako obstoječe parlamentarne in izvenparlamentarne stranke, razne strankarske liste, ki so zelo popularne na lokalni ravni, ter še posebej nova gibanja in nova politične stranke, ki se šele oblikujejo, pa tudi tisti, ki bodo predlagali ali zasedali pomembna mesta v državnih bankah, podjetjih in nadzornih svetih, povsod tam, kjer ima država pomemben lastniški delež. Sam paket zakonov, ki je danes na dnevnem redu, ne bo prispeval k dvigu politične kulture v Sloveniji. Sami moramo najprej spoštovati ustavni in pravni red ter ravnati etično in moralno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ena sprememba od prejšnje napovedi. Na vrsti je dr. Gregor Virant. Pripravi se gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ključne besede tega zakonodajnega paketa, o katerem se danes pogovarjamo, so politična higiena in zaupanje. Zaupanje je ena pomembna vrlina. Že pred več kot 2500 leti je Konfucij, ko so ga vprašali, kaj je najbolj pomembno za to, da neka družba lahko normalno živi in sobiva, odgovoril, da so to tri stvari: vojska, hrana za ljudi in zaupanje. Ko so ga vprašali, kaj od tega je pa tisto, kar se najtežje pogreša in brez česa družba ne more funkcionirati, je rekel, da je to zaupanje, predvsem zaupanje v oblast. Pred kratkim sem bral knjigo z naslovom Sreča, kjer so prikazovali izsledke raziskav, ki so jih delali v tistih državah, kjer je po mednarodnih meritvah standard, tako imenovani standard človekove sreče najvišji, se pravi, kjer so ljudje v povprečju najsrečnejši. Med te države se vedno znova uvrstijo skandinavske države. In ko so šli raziskovat, kaj je tisto, kar je najbolj pomemben dejavnik za to, da so ljudje v skandinavskih državah bolj srečni v povprečju kot kje drugje, so ugotovili, da to ni denar, da to ni visok materialni standard, ampak da je to preprosto dejstvo, da ljudje drug drugemu zaupajo, da zaupajo, da ne bodo kradli, da oblast ne bo kradla, da zaupajo drug drugemu, zaupajo sosedu, policistu, ministru, zaupajo politikom. Torej gre za zaupanje. Ta paket zakonov, o katerem danes govorimo, pravzaprav prinaša nek skupni imenovalec, o katerem bi se morali vsi strinjati verjetno, da ljudje na javnih funkcijah ne smejo biti kršitelji zakonov. Za to gre. V tem zakonu prinašamo standard, po katerem ni prostora v politiki za tistega, ki je prekršil kazenski zakon ali pa je globoko v kazenskem postopku. Ko rečem globoko v kazenskem postopku, mislim s tem na pravnomočno obtožnico. Pravnomočna obtožnica ni samo akt tožilca, ampak je to akt, ki je že preizkušen na dveh stopnjah na sodišču. Se pravi, imamo obtožnico tožilca in odločitev na dveh sodnih instancah, da ta obtožnica stoji. Gre za to po naši oceni, in mislim, da to oceno deli večina v tej dvorani, v državnem zboru, da za take ljudi mesta v politiki ni. Sporočila, ki jih poslušamo, slišimo s slovenskih trgov in ulic v zadnjih mesecih, so zelo jasna, da ljudje hočejo več spodobnosti v politiki, neko prečiščenje v politiki. Seveda si vsakdo po svoje predstavlja, koga je treba vreči iz politike. Eni bi nagnali Janšo, drugi bi nagnali Jankovića, tretji oba, četrti bi nas nagnali vse. Od kar imamo demokracijo, so za prečiščenje politike najboljša pot volitve in v Sloveniji bomo imeli zelo verjetno letošnjo ali prihodnjo pomlad te volitve. Priložnost za to, da ljudje podelijo pooblastilo za upravljanje države tistim, ki jim ne zaupajo, torej bo na predčasnih volitvah. Seveda je pa iluzorno mislite, da bomo po katerih koli volitvah dobili oblast, nad katero bodo ljudje navdušeni. Še nobeden predsednik, še nobena vlada ni v celoti opravičila pričakovanj in tudi nikoli ne bo. Neka doza skepse in nezadovoljstva do oblasti vedno obstaja in je tudi prav, da je tako, je zdrava. Ugled politike v Sloveniji je na kritično nizki točki – v veliki meri upravičeno, saj je zelo veliko odklonskih pojavov, afer, nespodobne komunikacije z javnostjo, s posameznimi družbenimi skupinami. Imamo predsednika doslej navečje koalicijske stranke in za enkrat še zamrznjenega in skoraj odstopljenega predsednika trenutno največje opozicijske stranke, za katere je Komisija za preprečevanje korupcije ugotovila težke kršitve protikorupcijske zakonodaje, torej pristojni organ je to ugotovil. Prehajamo do takih absurdov, da se moramo v parlamentu, z vsem dolžnim spoštovanjem do vseh ostalih, ukvarjati s poslankami in poslanci, ki morajo ponarediti srednješolsko spričevalo za oceno dobro tri. Tako nizko smo padli, tako nizko je padla politična kultura v tej državi, da imamo opravka v politiki z ljudmi, pri katerih je vsak naslednji dokument, ki ga napišejo, takoj razkrinkan kot ponaredek. Seveda stranke marsikaj od tega počistimo same, tudi v SDS ste to v dveh primerih elegantno storili. In je tudi prav, da ste tako storili. Tisto, o čemer pa se danes pogovarjamo, pa je sistemska zakonska rešitev. Predlagani paket zakona ne govori o etičnih ali moralnih standardih, torej ne gre za neko moraliziranje, gre za čiste, pravno dodelane pogoje, standarde za vstop v politiko in za obstoj v politiki. Osnovna ideja je zelo preprosta. Na politični sceni ne sme biti prostora za ljudi, ki se znajdejo globoko v kazenskih postopkih ali so celo pravnomočno obsojeni za kazniva dejanja. Taki ljudje v politiko ne smejo vstopiti, če pa v njej so in se jim to zgodi, morajo iz nje izstopiti. Stvar diskusije je, ali je to začasno, ali je to neka zamrznitev funkcije, ali je to preprosto prenehanje mandata, o tem se lahko v drugem branju še pogovorimo, ampak bistveno je, da nekdo, ki se tako globoko znajde v kazenskem postopku. naj se brani in dokazuje svojo nedolžnost kot civilist, da tako rečem, ne s pozicije oblasti, ne s pozicije oblastnika. To je minimalni higienski standard, na katerega bi morali po mojem mnenju vsi pristati, čeprav imamo različna mnenja, se o marsičem ne strinjamo, imamo različne politične poglede. To ni greh. Nič ni narobe, če imamo različne politične poglede. Ne vem, kako lahko stališče nekoga kdo ocenjuje za zavržno ali nemoralno ali neetično ali kakorkoli. Gre za neke minimalne standarde, okoli katerih pa, mislim, lahko dosežemo skupni imenovalec. Mi ne želimo diskvalificirati ljudi, ki se znajdejo v kazenskih postopkih ali pa so obsojeni, za njihovo privatno življenje ali za njihovo poklicno življenje nasploh. Vsak se lahko ukvarja s svojim poklicem. V posameznih poklicih je jasno definirano, kdaj nekdo izgubi licenco, kdaj ne more več opravljati poklica, kdaj mu odpovejo delovno razmerje. Mislimo pa, da bi morali biti politiki, torej ljudje, ki so na javnih funkcijah, ljudje, ki uživajo javno zaupanje, ljudje, ki niso v kazenskih postopkih in ki niso bili pravnomočno obsojeni. Jaz mislim, da je to tako elementarna zadeva, da ne vem, kako je sploh lahko kdo proti temu standardu. Gre za nek osnovni standard, ki bi ga morali podpreti vsi. V Državljanski listi ga odločno podpiramo, zavedajoč se, da bo veljal tudi za naše kandidate in naše izvoljene funkcionarje. Zahvaljujemo se tudi za podporo vsem tistim, ki ste jo najavili – ali že dokončno ali pa pogojno in seveda najavljamo, da smo v drugi obravnavi odprti za amandmaje, za vse rešitve, ki bi te zakone izboljšali, ki bi eventualno odpravili kakšen morebiten dvom o protiustavnosti. Strokovna pomoč, ki jo imamo v poslanski skupini, je dobra, je zelo kvalitetna, ampak je to nekaj čisto drugega, kot so kapacitete, ki jih ima na voljo Vlada, kadar predlaga svoje zakone. Del tega paketa je tudi možnost odpoklica župana. Jaz mislim, da ni človeka v Sloveniji, ki se ne bi strinjal, da je župan eden najbolj zaščitenih funkcionarjev. Župan je zaščiten kot "kočevski medved". Praktično nemogoče je doseči prenehanje njegove funkcije. In tisto, kar hočemo mi z zakonom doseči, je samo to, da tako kot so županu zaupanje poverili ljudje, torej mandat poverili ljudje, da mu lahko ljudje to zaupanje tudi umaknejo na pravno dodelan način. Tako da se zbere določeno število overjenih podpisov, da se na tej podlagi gre na glasovanje in da, če ljudje z večino izglasujejo odpoklic župana, potem županu funkcija preneha. Čista rešitev. Če ljudje z županom niso več zadovoljni, če vidijo, da se je znašel v nekih korupcijskih zgodbah, če ni več vreden njihovega zaupanja, bodo šli na volišča, najprej zbrali podpise, bodo šli na volišča in ga bodo odpoklicali. Tako zelo preprosto. In res je. Sijajno bi bilo, če bi imeli tako možnost tudi za odpoklic poslanca in v Državljanski listi smo o tem pripravljeni iskati skupaj z drugimi rešitve, ker bi bilo enako korektno in enako nujno, da tudi to zagotovimo. Seveda ta zakonodaja ni neka čarobna paličica, ki bo sedaj čez noč očistila vso politiko, rešila vse probleme v politiki, dvignila nivo zaupanja ljudi, da bodo, ko bomo to sprejeli, pa naslednji dan ljudje rekli, da je v slovenski politiki vse v redu. Seveda ne! Je pa korak v to smer. In v teh časih je vsak korak, ki ga naredimo v to smer, da bi okrepili zaupanje ljudi, zelo pomemben. Seveda je zelo pomembno tudi vprašanje volilnega sistema. Tukaj se s kolegom Grimsom strinjam, da je volilni sistem še kako pomemben, ko gre za vprašanje zaupanja ljudi izvoljenim poslancem. In zelo se strinjamo v Državljanski listi, da je treba volilni sistem spremeniti tako, da bo usklajen s slovensko ustavo. Ne smemo pozabiti, da volilni sistem, po katerem smo volili na zadnjih volitvah, ni skladen z osnovnim tekstom ustave. Še. Mi imamo v ustavi zapisano, da v Sloveniji volimo Državni zbor po proporcionalnem volilnem sistemu. O. K. To je zagotovljeno. Vendar imamo v ustavi tudi zapisano, da imajo volivci odločilen vpliv na to, kateri kandidat bo izvoljen. In tega nismo realizirali. Imamo Ustavni zakon, ki v prehodni določbi uveljavlja začasno rešitev. Tukaj se je izkazalo to, kar se dostikrat v življenju, da so začasne rešitve najbolj trajne. Imamo začasno rešitev že od leta 2000, pa nismo sposobni narediti tega koraka, da bi uskladili volilni sistem z ustavo in hkrati dali ljudem tisto, kar absolutno pričakujejo: da bodo lahko odločali tudi o tem, kateri kandidat bo izvoljen. Ne samo katera stranka, bo dobila glasove v parlamentu. In zato seveda ni treba uvesti večinskega volilnega sistema, da se razumemo, to je čisto druga zgodba in druga debata. Večinski volilni sistem prinese za seboj totalno polarizacijo. To je tisto, kar najmanj rabimo v tej državi, najmanj želimo, dokončno razdelitev politike, bom rekel pogojno, na partizane in domobrance, kar je pa res najmanj, kar si želimo. Zlasti mlajše generacije si tega ne želijo. Nočemo odločati med črnimi in rdečimi, med levimi in desnimi. Želimo si malo več manevrskega prostora za izbiro. Seveda pa si želimo tudi, da lahko izbiramo človeka, ne samo stranko. Pot do tega je zelo preprosta. Mislim, da je zakon že vložen, Pozitivna Slovenija je predlog zakona vložila. Gre za uveljavitev preferenčnega glasu in mi ti absolutno podpiramo [[..]]Če boste tudi drugi podprli, bomo dobili točno to, kar tudi Grims zagovarja, se pravi odločilen vpliv ljudi na to, kateri kandidat bo izvoljen. Ustavnopravni pomisleki. Vedno sem občutljiv na kakršnekoli pravne pomisleke. Jaz mislim, da moramo v drugi obravnavi pogledati, kaj se v teh zakonih da izboljšati. Prepričan sem, da so posegi v pasivno volilno pravico utemeljeni z javnim interesom in do so sorazmerni – da je teža posega sorazmerna s tistim posegom v pravico, ki ga ti zakoni prinašajo. V čem je ta javni interes? Ja, pa saj je čisto enostavno. Poglejte, v naši ustavi piše, da je Slovenija demokratična država, demokratična republika. In ta pojem demokratičnosti subsumira tudi to, da moramo narediti vse, kar je v naših močeh, da zagotovimo, da bo v politiki čim več ljudi, ki jim bo ljudstvo zaupalo. Se pravi, če določimo, da v politiki ne smejo biti ljudje, ki so bili obsojeni, ali ki jim nad glavo visi pravnomočna obtožnica, je to del te zgodbe. To je v prid demokratičnosti, to je v prid dvigu zaupanja ljudi v politiko. To ni zadosten korak, da se razumemo. S tem ne bomo rešili še vseh problemov, še enkrat rečem. Ampak, naredili bomo en korak v smer, v katero želimo iti. Predlagam, da vsi skupaj razmišljamo o tem, kako rešiti ta problem, kako te zakone spraviti do konca, jih mogoče še malo polikati in malo izboljšati, ne pa da že v izhodišču razmišljamo o tem, zakaj ne bi, kako ne bi nečesa naredili oziroma kakšni so razlogi proti tem rešitvam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravi se gospod Franc Pukšič.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Sedaj bi bom izposodila besede mojega predgovornika, gospoda Viranta, ki je rekel: "Politična higiena in zaupanje sta ključna za to razpravo danes v tem Državnem zboru." Tudi sama se s tem zelo strinjam. V svoji razpravi se bom omejila na ta mandat, v katerem je bilo ugotovljenih več primerov političnih funkcionarjev, ki so v različnih fazah kazenskih postopkov, ki pa kljub pritisku javnosti niso ravnali v skladu s pričakovanji javnosti, niso se odrekli svojih položajev, niso odstopili s funkcije, ki jo zasedajo. V mnogih primerih smo samo slišali njihova stališča, da gre za politično motivacijo organov pregona. Stališče teh posameznikov postavlja pod vprašaj zaupanje državljanov v pravno državo, saj daje takšno stališče vtis, da je pravosodje pristransko, daje vtis, da velja za državljane različna interpretacija zakonodaje oziroma tudi uporaba, da to, kar velja za kaznivo in temelj za pregon za navadne državljane, ne velja za privilegirano elito. To pa je zelo zaskrbljujoče. Menim, da je za to, da spremenimo politično kulturo v državi, najprej treba ugotoviti, da so predlagani zakoni poskus, da to udejanjimo v praksi. Menim, da je treba te zakone nomotehnično dodelati, seveda preveriti tudi ustavne določbe, ki se tičejo omejevanja ustavnih pravic državljanov, pri tem pa bi želela posebej citirati 3. člen naše ustave, ki v drugem odstavku določa, da ima v Sloveniji oblast ljudstvo. In spoštovani, poslanke in poslanci, ljudstvo nam je na ulicah povedalo, kaj si misli o nas, ljudstvo je na ulicah zahtevalo spremembe. In to, spoštovani, ponavljam, je njihova legitimna pravica. Če se vrnem k samim zakonom, pa bi opozorila na to, da pri nadaljnji razpravi upoštevamo tudi pravno stroko, mnenje eminentnih pravnikov v Sloveniji in da to vključimo v naše razprave in pri končnem besedilu zakonov tudi upoštevamo. Cilj obravnave in sprejemanja teh zakonov je izboljšanje politične kulture in uveljavljanje pravne države v Sloveniji, zato menim, da je treba zakonodajni postopek vseh predloženih zakonov nadaljevati in upam, da bomo danes izglasovali, da so zakoni primerni za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Francu Pukšiču, pripravi naj se mag. Matej Tonin.
Prav lep pozdrav, kolegice in kolegi, podpredsednik! Najprej v treh točkah. Politična higiena in zaupanje, morala in etika in tretjič moj predlog, kaj narediti, da iz tega stanja pridemo ven. Politična higiena in zaupanje. To je govoril moj bivši predsednik Državnega zbora. Ali je bilo politično in higiensko, da je vzel denar tudi iz Makedonije, ko je dobival denar kot nadomestilo ministra. Ali je to povrnil zaradi tega, ker je čutil toliko politične higiene v nekem trenutku, ali zato, ker je postal predsednik ene od političnih strank, ki je kandidirala za Državni zbor. Ker so ga dobili z roko v marmeladi, je to naredil. Zadnji je, ki bo govoril tistim državljankam in državljanom, ki delajo, ki imajo popolno zaupanje v katerem koli podjetju, nekdo, ki takšen ni. To je eno. Drugo. Predlogi, ki jih torej postavljate v te zakone, so seveda lahko všečni za javnost – ampak nekoristni. Naredili bi bistveno več škode. Če bi sedaj sodstvo naredilo svojo nalogo, potem seveda marsičesa tega ne bi bilo. Ali se sploh zaveda moj bivši predsednik Državnega zbora, da je bil na prvi stopnji obsojen? Če bi ta zakon veljal, in očitno po krivem, ker je bila na drugi stopnji ta sodba razveljavljena, ne bi mogel niti kandidirati za Državni zbor. Torej to očitno, na konkretnem primeru, ni prava pot. Zakoni, ki ste jih pripravili, so nastajali v okviru ljudi, ki se spoznajo na pravo, ki so doktorji prava in tako dalje. Vsaj tako se deklarirajo. Ampak zakoni so tako slabi in sami priznavate, da so celo v nasprotju z ustavo. To je približno tako, kot če bi tisti, ki se spoznamo v nekaj drugega, povedali, da Pitagorov izrek ni c² = a² + b² ali kvadrat nad hipotenuzo pravokotnega trikotnika je površinsko enak vsoti kvadratov v obeh katetah, ali v trigonometrični obliki, kosinus kvadrat alfa, plus sinus kvadrat alfa je enako 1, ali Ohmov zakon in tako dalje. Če bi jaz govoril tukaj neumnosti, ker je to pač moje področje, bi se seveda vsi smejali. Zato se takšnim predlogom zakonov žal smeje tudi slovenska javnost. Ampak žalostno, da s takšnimi sploh pridete. Ali drugače, res je, kot je bilo rečeno, zakone ste pripravljali v okviru Mister Muscula. Torej ni resno. Kolegice in kolegi, v tej državi niso vsi župani, bili smo tudi nekateri drugi, in poslanci kriminalci. Če je kdo vodil razvoj te države, ga je vodil in ga vodijo še vedno občine. V glavnem. Če bi imeli regije, bi danes bili bistveno na boljši stopnji. Moj predlog, kaj narediti – skupaj, ne Državljanska lista z zakoni Mister Muscula, ampak skupaj, poslanke in poslanci tega državnega zbora sprejmimo dva ključna dokumenta. Eden je, da se sprejme zakon, da se zapleni premoženje vsem tistim, ne glede na čas in barvo, da se razumemo, vsem tistim, ki ne morejo dokazati izvora premoženja in niso plačali dajatev – v tej državi ali v Evropski uniji, zraven pa še zakon, da sodišča zaprejo vse tiste, ki so torej to naredili, ki ne morejo dokazati izvora premoženja, in vse tiste, ki so jim to omogočili. Razne bankirje in tako dalje, ki so prišli do kreditov brez pravega pokritja, ki so storili kriminalno dejanje. To je prva zadeva. In druga zadeva. Po sprejetem tem zakonu pa gremo na volitve. Gremo letos junija na predčasne volitve. To je lahko skupno. Jaz sem prepričan, da v tem državnem zboru verjetno ni poslanca, ki bi bil proti temu. Gremo na volitve. In ko se volitve zgodijo, se to tudi operacionalizira. Resno operacionalizira. In tretjič, torej moralno etično. Gospe in gospodje, mogoče je ta moralna etika v nekaterih primerih tudi na nerazumnih visokih nivojih. Primer, ko sem se pogovarjal s kolegi poslanci, mi je eden iz moje poslanske skupine povedal, sam nisem tega vedel, da je nek minister za promet na Japonskem bil popoldan imenovan, ponoči se je zgodila ena hujša prometna nesreča in je zjutraj odstopil. Naslednji primer, minister za promet na Madžarskem je sedel v avto, šofer je povozil človeka, on je sedel zraven, jasno, in je odstopil. Sam sem že govoril o primerih, ko je pobegnil zapornik na poti na sodišče, pa so odstopili trije ministri. Ali dva tri mesece nazaj v Turčiji, odstopita dva ministra, ker se je zgodila neka prometna nesreča. To so moralno-etične lastnosti. In tega, žal, drage kolegice in kolegi, nimamo. Kako!? Če pa nekdo predlaga zakonodajo, nekdo, ki nima niti politične higiene in nobenega zaupanja, da bi lahko to naredil. Meni on to predlaga, ko nisem nikoli delal kaj takšnega, da bi imel dvojna plačila. In bi vrnil šele takrat, ko bi želel zasesti nek velik prestol. Zasedel je najvišjega v državi – je predsednik državnega zbora. Koliko politične higiene, moj dragi bivši predsednik Državnega zbora z generalno sekretarko pa je imel, ko se je ugotovilo, in takrat je kolega Jakič skoraj ponorel, in imel je prav, mimogrede, ko se je ugotovilo, da so izginili neki podpisi. Kje je danes ta rešitev? Še sedaj mi nihče ni povedal. Torej, kje je? Kolegice in kolegi, pod preprogo. Ne mi govoriti, da se ene par listov ne da ugotoviti! Kako bomo pa potem ugotovili karkoli drugega? Ne se delati nedolžnega, če pa smo – ne bom povedal kaj. Kdo lahko to vse naredi? Pošteni ljudje ne! S takimi zakoni ne morete prihajati. Umaknite vse skupaj, ker je skrpucalo Mister Muscula, z doktorji prava na čelu, in pripravite vsaj ta dva predloga, kot sem rekel, skupaj jih pripravimo, dajmo državnemu zboru, pojdimo na volitve in bomo končno enkrat pokazali državljankam in državljanom to, kar si zaslužijo. Kaj so krivi, kaj je krivih tistih 130, 140 tisoč brezposelnih? Zaradi te zakonodaje ne bo nič boljše, samo cirkus bomo zganjali in nabirali politične točke. Biti danes proti tej zakonodaji, bo prišla Državljanska lista na novinarsko konference: Ali veste, mi smo hoteli vse dobro,poglejte, kakšni so, niso hoteli, niso želeli." "Ja, kdo ni želel?" "Tisti, ki so že dolgo poslanci, ki so bili župani [[...]]" Tako se, dragi moji, ne dela. Streznimo se, nimamo več tako rekoč nobenega zaupanja v tej državi, nivo zaupanja je padel pod minimum. Ljudje zahtevajo nove volitve. Ampak, ali veste, da ne samo novih obrazov, ker novi obrazi ne pomagajo, ljudje zahtevajo poštene obraze. In samo to in nič več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je mag. Matej Tonin.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Drage kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Strinjam se s tistimi, ki pravijo, da bi bilo mogoče namesto teh zakonov veliko bolj produktivno se pogovarjati o zakonih, ki bi odvzeli nezakonito pridobljeno premoženje. Saj veste, nek zakon imamo, ampak je neučinkovit, zaradi tega je prav, da razmišljamo v smeri, kako narediti ta zakon bolj učinkovit. Da grem na stvari, ki so danes na dnevnem redu. Jaz bi vendarle opozoril, da že po sedaj veljavni zakonodaji poslancu preneha mandat, če je obsojen na več kot 6 mesecev. Celo v zgodovini imamo en tak primer. Srečku Prijatelju je prenehal mandat, ker je bil obsojen na več kot šestmesečno zaporno kazen. Jaz kljub vsemu mislim, da mora biti osnova pravnomočna obsodba. Vse, kar je pred tem, saj veste, v kakšno stvar se lahko izrodi in v kakšna medsebojna obračunavanja lahko to pripelje. Dotaknil se bom zakona, ki govori o odpoklicu župana. Po predlogu, ki ga je dala Državljanska lista, bi župana lahko odpoklicali, če bi pobudo za to dala 2% volivcem, potem bi pa bilo predpisano neko število podpisov, ki je potrebno, potem bi imeli referendum in če bi na referendumu ljudje večinsko rekli, da si tega župana ne želijo več, bi imeli ponovne volitve. 2 % – to v nekaterih občinah pomeni že 16 volivcev, ker so postavili mejo, da ne manj kot 15, ampak v nekaterih občinah to pomeni 16 volivcev. 16 volivcev v neki občini je lahko zelo hitro dobiti, da je nezadovoljnih z nekim županom. In zdaj teh 16 volivcev predlaga zbiranje podpisov. Število podpisov je različno glede na velikost občine. In s tem jaz nimam na primer problemov, ko pišejo, da v občini, kjer je 5 tisoč prebivalcev, je treba zbrati 30 % volivcev, v občini, ki ima več kot 20 tisoč prebivalcev je treba zbrati 25 % volivcev in tako naprej. Večja, kot je občinam manj odstotkov je treba zbrati. Problematičen je vstopni prag. Jaz in tudi v Novi Sloveniji ocenjujemo, da 2 % je definitivno prenizek prag za začetek postopka za odpoklic župana. Pojdite pogledat širom po Sloveniji in boste videli, da imate občine, kjer so občinski sveti in župan na smrt med seboj skregani. Tudi župan si lahko zelo hitro dobi potencialne nasprotnike in brez kakršnihkoli večjih težav se bo zbralo 16 volivcev in sprožilo ta postopek, še posebej v manjših občinah, ko se ljudje poznajo dobro med sabo, bo ta zadeva zelo problematična. In ker je danes splošna obravnava in ker govorimo o ciljih in načelih, bi si jaz želel, da bi predlagatelji do druge obravnave ta prag povišali, da bi ga povišali vsaj na 10 %. S tem bi dosegli predvsem to, da bi zaostrili vstopne pogoje in da kdorkoli misli odpoklicati župana mora pokazati neko resnost. 10 % je že neka resnost. Če tega ne bomo zastavili vsaj približno na tej ravni, potem se bo vsak župan lahko vsak dan ukvarjal z zbiranjem podpisov za njegov odpoklic. Ko pride do referenduma ,je za nas problematično tudi to, da ni postavljen nek kvorum za veljavnost tega referenduma. Bom dal zdaj konkreten primer. Nek župan je bil izvoljen na volitvah, kjer je bila volilna udeležba 60 %. Po tem zakonu je lahko župan razrešen na referendumu kjer je volilna udeležba zgolj 10 %. Lahko se celo zgodi primer, da bo število podpisov, ki so zahtevali referendum, večje kot pa samoudeležba na referendumu. To so možni scenariji, do katerih lahko pride. Zato je pomembno, da pri tej stvari postavimo tudi nek kvorum in ga vežemo, da mora biti udeležba na referendumu za razrešitev župana približno ista, kot je udeležba na volitvah, ki je tega župana izvolila, da je tukaj neka sorazmernost. To je drugi popravek, ki si ga v Novi Sloveniji želimo, da bi ga predlagatelji popravili. Torej vstopni prag povišali in druga stvar, določili nek kvorum, ki je potreben, da je referendum za razrešitev župana veljaven. Če rečem zgolj načelno glede naše lokalne samouprave in stabilnosti. Tisti, ki ste nekoliko starejši, veste, da smo imeli do leta 1995 poseben sistem, kjer je predsednik izvršnega sveta imel isto funkcijo, kot jo ima danes župan, skupščina je bila isto, kot je danes občinski svet. Če o današnjih imenih govorim, bi rekel, da pred letom 1995 je župana izvolila večina v občinskem svetu. Nekateri so to ugotavljali, da je problematična ureditev, čeprav je ista kot je ureditev na državni ravn. Kot večina v tem parlamentu izvoli predsednika vlade, je tudi večina izvolila župana na lokalni ravni. Ampak koalicije na lokalni ravni so se zelo hitro spreminjale, ljudje so bili nezadovoljni in župani oziroma takratni predsedniki izvršnega sveta so padali, so se postavljali in sistemu ni bila zagotovljena stabilnost. Zaradi tega je šlo v reformo lokalne samouprave in od leta 1995 naprej, na volitvah 1994 se je to prvič zgodilo, so bili župani neposredno izvoljeni na volitvah. Ampak tudi po teh volitvah v funkciji župana ni bila združena vodstvena funkcija izvršne in zakonodajne veje oblasti, ker ste imeli župana in ste imeli še vedno predsednika občinskega sveta. Tudi tega se boste spomnili. Pa so nekateri ponovno ugotovili, da je to problem, ker predsednik občinskega sveta ni želel sodelovati z županom, je sejo občinskega sveta vodil drugače, kot si je želel župan, in se je tudi ta stvar popravila. Danes je narejena tako, da je župan hkrati predsednik občinskega sveta, torej vodi seje občinskega sveta, in glavni predpostavljeni nosilec izvršne veje oblasti v občini. V funkcijo župana smo skoncentrirali ogromno oblasti in tudi ogromno pristojnosti. In danes se kažejo določene pomanjkljivosti in anomalije tega sistema. Strinjam se s tistimi, ki trdijo, da je treba nekaj narediti, če ga župan krona, da se lahko tudi razreši. Po zdaj veljavni zakonodaji je razrešitev praktično nemogoča. Ampak zaradi nekaj ekscesnih primerov nas ne sme ta vnema siliti k temu, da bi sprejemali odločitve, ki pa bodo ta sistem še drastično poslabšali. Če smo prej cela 90. leta gradili sistem, ki bo stabilen, ki bo zagotavljal neko stabilnost na nivoju lokalne samouprave, zaradi zadnjih primerov ne smemo s hitrimi odločitvami doseči to, da bomo ta sistem naredili popolnoma nestabilen, nepredvidljiv in še kaj bi lahko naštel. Če zaključim. Zdi se mi prav, da najdemo neko pametno in trezno možnost za odpoklic župana, ampak naj nas pa ta želja ne vodi k temu, da bomo odprli prostor za stalno in neposredno obračunavanje na lokalni ravni, da bo vsaka majhna skupina, 2 % volilnih upravičencev, v občini lahko stalno obračunavala z županom in da bo lahko tudi zelo majhna večina razrešila tega župana. Dajmo tukaj postaviti neka načela sorazmernosti in upam in si želim, da bomo do druge obravnave te rešitve našli. Jaz bom ta zakon, ki govori o odpoklicu župana, zdaj v prvi obravnavi podprl, mu dal možnost in priložnost, da gre naprej in da najdemo boljše rešitve. Za razliko od tistih, ki včasih že vse zakone v prvi obravnavi zavračate. Jaz mu bom dovolil, da se ta diskusija nadaljuje v drugi obravnavi.
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz, pripravi se gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes je bilo slišati do zdaj sorazmerno raznoliko razpravo, kar je po svoje razumljivo, saj je tudi materija, ki je pred nami, zelo raznolika in večplastna. In z marsičem bi se strinjal, kar je bilo že povedano do zdaj. Tudi s temi vsebinskimi opazkami, ki jih je na koncu navedel gospod Matej Tonin, kar se tiče rešitev na področju lokalne samouprave. Vendar bi jaz začel s tem, da kljub različnim mnenjem, ki so bila danes izpostavljena, verjamem, da je namera predlagatelja zakonov dobra in tudi poštena. Sprašujem pa se, če je izbran primeren trenutek, če pogledam datume vlaganja predlogov zakonov; in to iz več razlogov. Sprašujem predvsem zaradi res aktualnosti političnega trenutka. Namreč, odločati o tako pomembnih vsebinah v situaciji, ko nastaja neka nova koalicija, je za moje pojme zelo velik zalogaj in težko se je v celoti skoncentrirati na sicer izredno pomembno vsebino, ki je v predlaganih zakonih zajeta. Zato sem tudi razbral iz uvodnih stališč poslanskih skupin, da tudi pri drugih povzroča to, bom rekel, določeno zmedo ali pa vsaj postavlja vprašanje pravilnosti trenutka pod vprašaj. Kakor koli, ne gre pa oporekati temu, kar je bilo rečeno v zvezi s samo namero. Namreč, stanje v naši družbi je tako, da nedvomno terja odločitve, tudi take, ki so pogojevane s predlaganimi zakoni. Spet drugo vprašanje pa je, če primerjamo šest predlogov zakona, ali je do dovoljšne mere postavljena tista transparentnost, o kateri ste danes že nekateri govorili. Namreč, brez tega da bi se spuščal v konkretnosti, sem tudi sam opazil kar nekaj mogočih kontradiktornosti in takih vprašanj, ki odpirajo posledično veliko drugih vsebin. Menim, da bi kazalo tudi razmisliti o tem, da bi določene skupne vsebine ali elemente, ki so predlagani v določbah zakonov, morda tudi združili v neko skupno materijo in bi morda lažje prišli do nekih pravičnejših in pravno utemeljenih zaključkov. Poudaril bi tudi to: v tem trenutku bi zelo težko rekel, da nedvoumno podpiram vse predloge. Hkrati pa je predvsem zaradi danes navedenega, da se vsaj za korak premakne zaupanje v politiko, v nosilce javnih funkcij, tudi težko zavreči predlagane zakone, da jih ne bi naprej peljali ali pa vsaj poskušali nadgraditi in v nekoliko bolj celovitem kontekstu obravnavati. Res smo postavljeni, vsaj jaz sem postavljen, pred veliko dilemo, kako v tem trenutku postopati. Verjetno bom pri različnih zakonih odločal drugače; proti sicer ne bom, ampak kar se podpore ali kvoruma tiče, se pa še odločam tudi na osnovi razprav pa tudi nekaterih drugih argumentov. Morda bi omenil še dve stvari. Ko prebiram vsebine šestih zakonov, se nedvomno v meni odpira tudi aktualnost trenutka. Ena zadeva je, o kateri je že gospod Tonin na koncu tudi omenjal, ali se ne da na osnovi odločitev, na primer pri odpoklicu župana, tudi to zlorabljati, če ne pridemo do bolj vsebinsko in pravno-formalno dorečenih rešitev, kot je v tem trenutku predlagano v zakonu oziroma v predlogu zakona. Je pa tudi veliko drugih dilem, na primer na splošno, kako preprečiti diskreditacijo in zlorabo pri takih vprašanjih, kot smo jim tudi priča danes. Veliko vas je danes poudarjalo, da sicer v tej naši družbi, kakor tudi med nami je veliko konkretnih, subjektivnih težav, tudi problemov in s tega vidika je upravičeno nestrinjanje javnosti, vendar pa zadeve le ne moremo posploševati. Danes se, žal, marsikdaj zadeve posplošujejo in so ali pa smo vrženi vsi v isti koš. V teh zakonih, ki so predlagani, da se ne oddaljim preveč o same vsebine ali materije, ne vidim mehanizmov, s katerimi bi preprečili tovrstne zlorabe. Menim pa, če se naredi ta prvi korak, torej da se omeji in se točno doreče možnost vstopa v javne funkcije, da se tudi začne omejevati in nadgrajevati sistem izključevanja morebitnih zlorab na tem področju, ker sicer smo naredili zgolj korak enostransko. Čeprav imam časa veliko, ampak nočem biti predolg, zato bi še enkrat poudaril, da nedvoumno lahko ocenimo to namero Državljanske liste za pozitivno. Žal mi je, da v tem trenutku ne vidim tiste volje, verjetno tudi zaradi že omenjenega "političnega trenutka", ki bi nedvoumno dal podporo, predvsem ker govorimo tudi o zakonih z dvotretjinsko podporo in vemo, da je danes verjetno zelo težko pričakovati, da bi glede na razprave zadeve šle naprej. Kljub temu jaz to namero cenim in upam, da se bo v naslednjih mesecih izoblikovalo tudi vzdušje in politična struktura, ko se bomo lahko o danih vsebinah še bolj dorečeno, tudi bolj konkretno, kar pa se samih zakonov tiče, tudi bolj transparentno pogovarjali. Odločal pa se bom, kot sem že povedal, različno, ker je tudi materija zelo heterogena, ki je pred nami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Matjažu Zanoškarju. Pripravi se gospa Sonja Ramšak.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Ne zamerite mi, ko razmišljamo v teh 12 urah razprave o omenjeni tematiki o spremembi vseh šestih členov. Zdi se mi, da je z obžalovanjem treba sprejeti dejstvo, da politične stranke in tudi posamezni nosilci javnih funkcij, funkcionarji, nismo zmožni samokritike in samodiscipline do take mere, da bi v tej državi združevali neki normalni nivo in standard moralnih, etičnih, političnih, kulturnih in vseh drugih vrlin in vrednot. Verjetno je naša država ena od redkih držav, ki želi tudi to samodisciplino uzakoniti, dati na papir, dati v zakon, ko imamo že toliko zakonov, da se nam bo preprosto zmešalo od njih, pa še to, da bomo to dali na papir, da bomo točno vedeli, kje so naši kurzi, naše smeri, naše poti, kako naj se obnašamo. To je verjetno fenomen v svetu, verjetno fenomen med razvitimi državami. Povsod tam, kjer so razvite države, kjer imajo visoko postavljene norme in standarde, tam imajo tudi moralno samozavest, tisti, ki opravljajo javne funkcije, do take mere, da odstopijo sami, ne na podlagi zakonov, ne na podlagi določil, pravnih določil, pač pa na podlagi svojega lastnega prepričanja. Verjetno tudi s spremembo vseh teh šestih zakonov ne bomo doživeli renesanse v neki politični, moralni, etični drži nas, posameznikov in političnih strank. Verjetno je to naloga, ki bi bila potrebna za razpravo v posameznih političnih strankah. Posamezne politične stranke imajo vpliv na začetno, vstopno točko, takrat, ko določijo kandidate za volitve. To je tista vstopna točka, kjer bi se lahko vse stvari razčistile do potankosti in se potem ne bi prenašalo naprej – ne v Državni zbor, pa ne bi bili tu priča kupu anomalij in stvarem, ki so enostavno zmanjšale in znižale ugled političnega dela in ne nazadnje tudi ugled Državnega zbora. Ampak, če ne gre drugače, potem je treba ljudi disciplinirati tudi na tak način, da jim pokažemo in potegnemo črto in naredimo zakone, po katerih se morajo ravnati. Popolnoma se strinjam, da Slovenija na tako majhnem zaupanju v pravno državo, v pravni sistem, v tako majhno zaupanje v nas, politike in funkcionarje nikoli ni dosegala večjega kot zdaj. Popolnoma se tudi strinjam s predlagateljem, da je treba nekaj narediti. Še več, dajem priznanje za to tenkočutnost, ki jo je predlagatelj spremljal od tistih zborovanj, protestov na ulici do sem. Ne rečem, da ste edina stranka, ki ste bili tankočutni v teh dogajanjih, da ste slišali glas ljudstva in ste slišali njihove zahteve in njihove želje. Tudi druge stranke so verjetno to slišale, pač vi ste bili tisti, ki ste takoj vložili predloge za spremembo zakonodaje. Seveda, če ne gre drugače, potem bomo to renesanso, če jo bomo dosegali pač na tak, malo bolj represiven način, malo bolj na prisiljen način, da se bomo po tem ravnali in da bomo nekako prišli in povrnili to celotno zaupanje ljudi v naš pravni sistem, pravno državo in obnašanje in delo nas funkcionarjev. O tehničnih stvareh predlaganih sprememb šestih zakonov je govorila že pri predstavitvi kolegica Kociper, tako da o njih ne bi veliko razpravljal. Vem pa to, da je veliko dobrih stvari, od same vstopne točke do standarda ob poteku neke funkcije, in ne nazadnje do tiste točke, ko se zavzemate in smo se zavzemali za odstop župana oziroma odpoklic županov. O tem je govoril nekoliko več kolega Tonin. Popolnoma se strinjam tudi s tem, da je županu dana velika odgovornost izvršne in zakonodajnega dela oblasti in da ima župan veliko pooblastil, vendar je pa tako, da če je župan izvoljen z neko kvalificirano večino, potem bi bilo prav, da bi ti kriteriji za odpoklic ali pa za zahtevo o referendumu in njegovem odpoklicu bili tudi vsaj približno sorazmerno podobni tem, s katerim je bil postavljen oziroma izvoljen. Torej, konec koncev, vse to, kar sem povedal, pa tudi če rečem, da ne vem, kdaj smo porabili 12 ur za razpravo o gospodarstvu, o gospodarski rasti, o delovnih mestih in tako naprej, ampak najbrž je tudi potrebno, da je tudi danes treba spregovoriti o teh stvareh, videti možnosti za spremembe vseh teh zakonov, ker če se drugače ne moremo samodisciplinirati, nas mora neka zakonodaja in postavitev nekih normativov, ki jih bomo vtkali in vgradili v te zakone. Ne morem se strinjati in pričakujem – tako kot je tudi državna sekretarka opozorila na neke stvari, dubioze in diskrepance med predlagano zakonodajo in obstoječo zakonodajo, in ne nazadnje tudi kazensko zakonodajo, ne nazadnje tudi z ustavo, da se to mora popraviti. V primeru, da se to ne bi popravilo, potem smo naredili neko večjo in drugo vrzel, ki bo spet zijala tam, ko gre za kršitev človekovih pravic, svoboščin in ostalega. Prepričan sem, da z nekim dialogom naprej in konstruktivnim oblikovanjem bomo tudi teh 6 zakonov spravili v red, v takšno obliko, takšno formo, da bodo zadostovali obstoječi zakonodaji in da bodo dali tudi nek rezultat, česar pa si tudi vsi želimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Sonja Ramšak, pripravi se mag. Dejan Židan.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Hvala za besedo. Predstavnikov Vlade seveda trenutno v dvorani ni, velja pa pozdrav tudi njim. Verjamem, da nas spremljajo preko ekranov. Če lahko začnem z razpravo, bi najprej opozorila, da bi bilo zelo dobro, ko govorimo o politični kulturi in higieni, najprej to, kar sem že večkrat v tej dvorani izpostavila, začeli predvsem pri kulturi dialoga. Že v samem uvodu so nekateri uvodničarji bili deležni kar nekaj verbalne agresije. Mislim, da je to tudi tisto, kar vpliva na dvig politične kulture in zaupanja volivk in volivcev v nas, poslanke in poslance. Če pa se dotaknem same tematike današnjega dne, naše javne razprave, vseh teh paketov zakonov, pa bi rekla tako. Osebno ne dajem podpore, tudi ne za nadaljevanje obravnave, kajti mislim, da smo se lotili na napačni strani. V lanskem in letošnjem letu se nam je zgodila ulica. Ljudje nas pozivajo, da jim prisluhnemo, da jih ne samo poslušamo, ampak da jih tudi slišimo. Reči moram, da sem jim prisluhnila v tistem delu takrat, ko so mirno zborovali in izražali svoje proteste tudi o tem, da si želijo več neposredne demokracije. Ko se danes pogovarjamo o volitvah, o funkcionarjih in kakšne pogoje bi moral kdo izpolnjevati, mislim, da bi se morali lotili najprej samega sistema volitev. Osebno se, tako kot je tudi že naš predstavnik gospod Grims povedal, nagibam k večinskemu sistemu, dejansko pa imamo v naši ustavi proporcionalni sistem, in treba bilo bi uveljaviti, da bi lahko imeli ljudje večjo možnost direktno voliti posameznega poslanca ali poslanko v Državni zbor. Če pogledam rezultate predčasnih volitev v Državni zbor leta 2011, ugotavljam, da ravno tisti, ki so dobili najmanj glasov oziroma zaupanje volivk in volivcev, pa niso za to sami krivi, dejansko danes moralizirajo in izpostavljajo tiste stvari, ki jih bi bilo treba reševati kje drugje. O čem govorim? Govorim o tem, da imamo volilni sistem, kjer lahko nekdo kandidira v okviru volilnih enot in volilnih okrajev. Ampak, ali res imajo ljudje tisto možnost, da izvolijo tistega, ki mu najbolj zaupajo? Mislim, da ne in da je tukaj tudi tisti izvorni greh. Nekdo, ki je dobil morda skoraj 6 tisoč glasov, pride komaj v Državni zbor, nekdo, ki pa ni dosegel niti tisoč glasov, pa je takoj izvoljen v Državni zbor. Tudi to je problem volitev in volilnega sistema in tudi Ustave Republike Slovenije. Za poslansko skupino, ki je vložila te pakete predlaganih zakonov, verjamem, da je imela v osnovi res dober namen in tudi to pozdravljam. Menim pa, da bi bilo treba, ne v tej dvorani, opraviti javno razpravo, v to razpravo bi bilo treba vključiti tudi tako laično kot strokovno javnost in na podlagi tega priti skupaj s konsenzom do tiste potrebne večine, ne mogoče 20, 30, ampak absolutne večine, ko bi dejansko vsi podpirali nek sistem – tudi odpoklica ali volitev posameznih funkcionarjev ali samega kandidiranja na volilnih listah. Morda je tukaj problem še širši. Problem vidim tudi v tem, da recimo, ko je nekdo postavljen za mandatarja in naj bi sestavil vlado, ni pri tem samostojen, ker si ne more postaviti ekipe, ki si jo sam želi, za katero ve, da bi lahko z njo delal in da bi lahko dosegel tudi določene premike tako na gospodarskem, finančnem, socialnem ali še katerem drugem področju. Če pa se direktno obrnem na te zakone, pa lahko rečem, da jih ne morem podpirati, ker osebno menim, pa sicer nisem ustavna pravnica, da je v kar nekaj členih Ustava Republike Slovenije s predlaganimi rešitvami kršena, predvsem v tistem delu, ko kršimo načelo domnevne nedolžnosti in načelo sorazmernosti. Tiste spremembe bi tudi podprla, če bi uredili način izvolitve in odpoklica funkcionarjev v enem zakonu. To pa je malo težji zalogaj kot pa samo parcialne rešitve in v državi smo pod maso posameznih zakonov in predpisov v bistvu potem tam, ko dejansko tudi tiste institucije, ki bi morale nadzirati sam sistem, več ne morejo opravljati svoje funkcije zaradi poplave vseh teh predpisov. Danes imamo na klopi zopet šest oziroma nekaj več predpisov, kjer spreminjamo določeno ureditev. Ko pa govorimo o dvigu politične kulture in higiene, se pa moram dotakniti tudi samega predsednika Državljanske liste, za katerega smo v letu in še nekaj dni ali mesecev vsak dan deležni kritik in moraliziranja. Ampak, kdo daje temu poslancu oziroma poslanki to pravico, da moralizira? Tako bom rekla: vsak naj najprej pomete pred svojim pragom. Morda gospod Virant skriva v ozadju tudi kaj, kar danes v Državnem zboru še ni bilo izpostavljeno – tudi sama ne bom. Kdor pa si želi, pa tukaj predvsem apeliram tudi na raziskovalno novinarstvo, da marsikatera zadeva, ki bi tudi po teh načelih odpovedovala oziroma odpoklicala takšnega poslanca, pa se odvija morda tudi izpred nekaj let na samih obravnavah na občinskem oziroma Mestnem svetu Občina Domžale, pa verjamem, da gospod Virant ve, na kaj pri tem mislim. Tudi to, kar je že bilo izpostavljeno, da nekdo prejema nadomestilo za čas po končani funkciji, pa poleg tega opravlja še neko dodatno delo in zato mastno zasluži, pri tem pa ne vrne celotnega zneska, ki ga je prejel kot funkcionar kot nadomestilo, je za mene tudi stvar politične kulture in higiene. Stvar politične kulture in higiene je tudi to, da očitno v Državnem zboru ni volje, da se posluša ljudi. Namreč, če je prišlo do tega, da se je rušila sedanja koalicija na podlagi nekega mnenja organa, za katerega lahko – seveda se strinjam, da mora biti Komisija za preprečevanje korupcije, se pa z mnenjem, kjer tisti, ki je v mnenju izpostavljen kot negativna osebnost, nima možnost pritožbe, s čimer je zopet kršeno ustavno načelo, da ima vsak pravico do pritožbe, in da je potem še lahko politično in osebnostno diskvalificiran, pa za mene to ni neka politična kultura, higiena. Predvsem mislim, da gre tukaj za rušenje pravne in pravične države. O teh stvareh bi se morali pogovarjati preden se lotimo urejanja posameznih problemov parcialno, ne pa pogledati najprej tisto, kar je največji problem, to pa je, da danes pravična in pravna država ne deluje. Tudi ko govorimo o odpoklicu ali kaznovanju oziroma pogojih, ki jih lahko nekdo izpolnjuje, se sprašujem, ali se mogoče ne vračamo v tiste čase, ko bo lahko samo nekdo pri frizerju, v gostilni ali kje drugje izrekel neko vrednostno sodbo o nekom in bo podana kazenska ovadba in mu bo kršena aktivna in pasivna volilna pravica ali pa bo celo odpoklican. Tako kot deluje naš sodni sistem, ko se nekateri procesi vlečejo 10, 15 ali celo še več let in je kršeno načelo, da je treba zagotoviti pravično in v razumnem roku sojenje, se tudi s predlaganimi rešitvami ne morem strinjati. Prav tako se ne moremo strinjati s predlaganimi rešitvami, zato ker nikjer nisem zasledila določbe, da bi moralo sodišče – mislim, da je o tem govorila poslanka Kociper – v primeru, ko gre za tako osebo, ali za poslanca, ali kandidata za posamezne funkcije, ali druge funkcionarje, sodišče prioritetno obravnavati te zadeve. Če se boste spomnili programa 10 plus 100, ki ga je Slovenska demokratska stranka zagovarjala na predčasnih volitvah 2011 in ki ga velikokrat nekateri v negativnem smislu navajate, bi rekla tako: postopki na prvi stopnji ne bi smeli trajati več kot tri mesece, ne samo za nas, funkcionarje, ampak za vse državljanke in državljane; na drugi stopnji zopet ne več kot tri mesece in če to skupaj seštejemo, je to šest mesecev. Šest mesecev je mogoče tisti razumni rok, ko bi se morali postopki na sodiščih ali v predkazenskih postopkih že zaključiti. Danes pa imamo veliko montiranih političnih procesov, kjer nekoga obtoži nekdo, zato ker je na nedoločen dan, na nedoločen način komunikacije baje sprejel neko podkupnino. To je za mene nedopustno! Na tak način so lahko obravnavani vsi občinski svetniki, državni svetniki, poslanci, poslanke, pa tudi državljani in državljanke. Za mene je tudi tukaj odpovedala pravična in pravna država. Zato se pridružujem mnenju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Verjamem, da je treba dvigniti nivo politične kulture, da lahko v teh klopeh sedijo tisti, ki niso bili obsojeni kaznivih dejanj. Tukaj se držimo ustave in tega okvira, ki je za mene tudi največji moralni postulat oziroma tisti, v katere zaupam, to je ustava. Seveda je pa treba tiste zakone, ki so protiustavni, tudi spremeniti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan, pripravi naj se gospod Branko Kurnjek.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanke in poslanci, lep pozdrav! Nerad igram advokata, sedaj pa ga bom. Spoštovana, kako je to mogoče, kako je to znak politične kulture, da ko je nekdo z vami, je angel z zlatimi krili, ko pa ni več z vami, postane živi hudič s štirimi rogovi in z repom? Kje je tu politična kultura? Ali se je človek spremenil ali se je kaj drugega spremenilo? Zato imamo v tej državi problem. Ta problem je, da imamo prenizko stopnjo politične kulture. Če smo dobronamerni, celo lahko rečemo, da imamo še premalo zgodovinskih izkušenj in bo čez nekaj desetletij bolje. Ne poznamo čisto dobro, kaj je etika delovanja v politiki. Želeli bi si, da bi etiko delovanja v politiki, razumevanje, kaj je politična kultura, politični funkcionarji in politične stranke osvojili čez noč. Če bi se to zgodilo, potem verjetno ne bi imeli težav, da obravnavamo zakone, ki so do neke mere netipični za neke stare, razvite, dobro delujoče demokracije. Vendar dejstvo je, da mi težave imamo. Kaj potem storiti? Osebno moram reči, da razumem paket zakonov, ki jih je vložila stranka Gregorja Viranta oziroma Državljanska lista. Nisem pravnik, nisem ustavni pravnik, tako da ne znam oceniti, ali je vse usklajeno z drugo zakonodajo in ali je usklajeno z ustavnim redom te države. Ampak verjetno bomo to ugotavljali in delali izboljšave tudi v bodoče. Mi je pa osebno nesprejemljivo, verjemite, res mi je nesprejemljivo, da so kriteriji za državne uradnike v tej državi bistveno strožji kot za ključne politike. To tako enostavno ne more biti. To je, po mojem osebnem mnenju, napaka v sistemu in mislim, da je pravi čas, da to uredimo. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospa Sonja Ramšak.
Hvala za besedo. Gospod Židan, globoko spoštujem vas kot poslanskega kolega in tudi kot bivšega ministra. Ko ste povzeli, da sem označila nekoga za hudiča – ne, ni res. Bi pa rekla tako: če ti ne ustreza neka koalicija, potem bodi vsaj načelen, ker razlogi, ki so vodili gospoda Viranta in Državljansko listo za izstop iz te koalicije, so v bistvo bili tukaj kot moraliziranje, na drugi strani pa se sestavlja koalicija, kjer imamo tudi eno osebo – ne bom govorila o imenih, ker ni moj namen diskreditacija. Rekla bi tako, če smo prišli tako daleč, potem tudi predčasne volitve niso problem za nas.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Branku Kurnjeku, pripravi naj se gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Včeraj smo bili tukaj priča enemu zelo čustvenemu nagovoru, zakaj tukaj sedimo. Zraven sta bili uporabljeni besedi, da ne sedimo tukaj, zato da bi poslušali, ampak, da bi predvsem slišali, kaj nam želijo povedati ljudje. Nekaj metrov od tod, izven hrama demokracije, se tudi do 20 tisočglava množica zbira in hrepeni po tem, da jih vsaj slišimo! In ko bi jih slišali, da nam želijo nekaj povedati, da bi jih tudi potem kasneje poslušali, kaj nam želijo povedati. In kaj nam želijo povedati? Želijo nam povedati, da tako kot je v tej državi, pač ne gre več, da so izgubili zaupanje v državo, v pravno državo, zaupanje v funkcionarje, v tiste ljudi, ki jih zastopajo; in zastopamo jih tudi mi. Če jih bomo slišali, bomo skušali razumeti, da ker po naravnem zakonu, recimo, funkcionarji ne želijo, nočejo, ne morejo oditi s svojih funkcij, je treba napisati zapisani zakon. Predlogi sprememb zakona, ki smo jih dali v Državljanski listi, gredo v to smer. Če bi v tem spoštovanem zboru danes želeli slišati našega predstavnika gospoda Branislja, ki je zelo jasno povedal, da so mogoči popravki teh predlogov, če je kakor koli v nasprotju z ustavo ali z drugimi zakoni – seveda smo na to pripravljeni. Vendar, če boste vi slišali, kar je povedal gospod Braniselj, in skušali slišati, kar želijo povedati ljudje, boste skupaj z nami, upam da, podprli naše predloge za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj, pripravi naj se dr. Ljubica Jelušič.
Hvala za besedo. Predlogov zakonov, ki jih obravnavamo pod to točko, ne bom podprla. Razlogov za to je več. Nekaj jih bom v nadaljevanju naštela. Nekdanji predsednik Državnega zbora in današnji predsednik Državljanske liste je govoril o zaupanju in zato prinesel tudi paket zakonov. Žal mu ne morem zaupati zaradi veliko stvari, ki jih je naredil v preteklosti, in po mojem mnenju tudi mnoge državljanke in državljani. Danes je že bilo omenjeno, da je v času po koncu ministrskega mandata prejemal nadomestilo, zraven pa pogodbeno zelo dobro služil. Vemo, da vsi tisti državljani, ki so danes brezposelni, dobivajo nadomestilo na zavodu za zaposlovanje pod zelo strogimi pogoji. Če bi kar koli delali, bi bili ob to nadomestilo, kar se pa v tem primeru ni zgodilo, ne glede na to, ali je to zakonsko mogoče, če tukaj moraliziramo in govorimo o tem, o etiki in o morali in o ne vem čemu vse, je to najprej treba urediti pri sebi. Druga stvar, zaradi katerega mu ne morem zaupati, je to, da je prejel poročilo Komisije za preprečevanje korupcije en dan prej, pa se sam do tega ni opredelil oziroma označil to kot nepravilno s strani Komisije za preprečevanje korupcije, ker je bil tudi eden od zavezancev, ki so ga pregledovali. Huje od tega je zame to, da v poročilu ni nič o tem honorarju in nadomestilih in pogodbenem delu gospoda Viranta. Niti ni protikorupcijska komisija opazila potovanj v Makedonijo, kako jih je plačal itn., kar so ugotavljali pri nekaterih drugih zavezancih. Gospod Virant bi komisijo lahko na to opozoril, če je tako načelen, pravičen itn. In če bi komisija to opazila in seštela nadomestilo, plus pogodbeno delo in odštela stroške potovanj, bi morda tudi prišla do kakšne razlike, ki jo je našla pri nekaterih drugih zavezancih. O pravnomočno obsojenih vemo, da velja že sedaj – spomnimo se Srečka Prijatelja –, če pa to razširimo na pravnomočno obtožnico, bi zame bil pravi korak to, da če se na sodišču ali kjer koli obravnava katerega od funkcionarjev, da se zadeva obravnava prednostno in da imajo nek rok, da v mesecu ali največ dveh morajo o stvari odločiti. Sicer smo priča nekim zgodbam, ki trajajo štiri leta in več. Gospod Virant je rekel, da so globoke in ne vem kaj. Če je tako zelo globoko, bi bili že zdavnaj obsojeni, ne pa, da tedensko spremljamo razpraveki se vlečejo kot jara kača, epiloga pa nikjer. Kaj šele, če se ne bi dogajalo vsak ponedeljek, ampak enkrat na dva meseca, kot se sicer dogajajo naroki pri drugih zadevah, bi najbrž pa 50 let čakali, da do kakšnega zaključka pridemo. Glede zaupanja imam težave tudi v zvezi z Državnim svetom. Nekdanji predsednik Državnega zbora in predsednik Državljanske liste gospod Virant je bil največji zagovornik ukinitve Državnega sveta. Danes imamo zakon, kjer se predlaga spremembo Zakona o Državnem svetu. Od kdaj se je zgodila ta ne vem kaj, skratka ideja, da Državni svet je zdaj čisto v redu, če ga imamo, medtem ko je prej ves čas zagovarjal, da se ga ukine. Predvidevala bi, da bi predlagal tak predlog, ne pa spremembe zakona. Včeraj smo imeli na dnevnem redu Zakon o Državnem svetu, ker vemo, da si je Državni svet brez podlage izplačal 655 tisoč 747 evrov sejnin, kar je ugotovilo Računsko sodišče, da so si svetniki sejnine izplačevali brez podlage celo desetletje, po Zakonu o Državnem svetu in o povračilih stroškov jim pripada povračilo za izgubljeni zaslužek zaradi dodatnega dela. To pomeni, če bi bili svetniki javni uslužbenci, kot so, denimo, zaposleni na RTV in še kje drugje, bi morali vrniti nezakonito dobljeni denar – podobne zneske so si izplačevali. In kako je gospod Virant o tem zakonu včeraj glasoval glede taga, da bodo imeli državni svetniki sejnine? Člani Državljanske liste so glasovali proti, gospod Virant pa se je pri glasovanju vzdržal. Zato mu težko zaupam, ker ne vem, kaj misli o Državnem svetu, ali misli ali ne misli sploh kaj; da ga še rabimo ali da ga ne rabimo [[...]]Skratka, tukaj se začne zaupanje in spet načelnost, da ne bom rekla še kaj drugega. O zaupanju lahko govorimo najbrž tudi v teh dneh, ko se pogovarjamo o tem, ali je mandatarka kandidatka za predsednico vlade gospa Bratušek prepisala magistrsko nalogo. FDV ne želi sprožiti postopka oziroma ga bo, ko se jim bo to zdelo. Nekateri so že ugotovili, pa tudi sami, če ste si kakšno stvar prebrali od objavljenih na spletu, lahko najbrž sami ugotovite, da gre za plagiat, da ni navajala virov, da tudi če je pri vladnih gradivih sodelovala, bi to morala kljub temu napisati. Tukaj spet o zaupanju, o načelnosti gospoda Viranta, ki je od gospoda Ambrožiča zahteval nekaj, tukaj ne zahteva nič. Ampak, očitno to on da v zadevo, ki ji reče zaupanje. Očitno tako zelo zaupa. V obrazložitvi praktično vseh zakonov ste napisali, da imajo ljudje težave oziroma ocenjujejo, da imamo dve pravni državi: eno za funkcionarje, eno za vse ostale, ker se pač neki postopki ne zgodijo, se ne zaključijo. Ni samo vtis tak, ampak se stvari dejansko tako dogajajo, zato bi morali, kot sem omenila, v zakonu zapisati, če že to delamo in če že imamo iskren namen, da očistimo politiko problematičnih politikov, bom rekla, da se zapiše, da se morajo prednostno obravnavati takšne zadeve in v enem mesecu izreči kar koli že: ali oprostitev ali obdolžitev oziroma izdati sodbo na to temo. Poleg tega praktično v vseh zakonih v prehodnih in končnih določbah določate članom Državnega sveta, ki na dan uveljavitve zakona ne izpolnjujejo pogojev iz tega zakona, mandat preneha z dnem njegove uveljavitve – to je Zakona o Državnem svetu. Enako je o volitvah v Državni zbor in podobno. Opozarjajo – tisti, ki jih pač stvar zadeva –, tudi svetniki, župani, da bi to veljajo tudi za nazaj, ker s tistim dnem, ko se zakon uveljavi, bi morali vsi ti odstopiti. Najmanj, kar bi pričakovali glede na to, da ste se očitno zelo lotili pregleda, torej primerjave z drugimi državami in podobno, verjetno tudi ocenili situacijo, kakšna je v državi, bi morali – verjetno tam, kjer zapišete, kakšne posledice bo imelo sprejetje zakona, kjer govorimo o finančnih posledicah, potem pa govorimo tudi "druge posledice, ki jih bo imel sprejem zakona". Mislim, da bi tukaj morali zapisati, da glede na nove pogoje, ki jih uveljavljate, da bi to pomenilo, da mora odstopiti 250 svetnikov v lokalnih skupnostih, 18 županov, 30 poslancev, ki so v nekih postopkih, ker se mi zdi, da bi imeli vsi ti zakoni kar hude posledice. Pod točko 5, druge posledice, ki jih bo imel sprejem zakona, zapišete, da sprejetje zakona ne bo imel drugih posledic. To seveda ni res! Imel bo posledice! Vsi po vrsti bodo imeli posledice in zato bi bilo to korektno tudi napisati. Na podlagi tega bi se verjetno tudi lažje odločali, ker to pomeni tudi toliko ponovitev volitev v lokalnih skupnostih in tako naprej. Zato, kot rečeno, ostaja preveč stvari odprtih in zato tega paketa zakonov ne bom podprla. Mislim, da se je treba stvari lotiti malo bolj resno.
Hvala lepa. Kot predlagatelj, gospod Braniselj? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Ponovno se oglašam kot predlagatelj, ker mislim, da se je nabralo kar nekaj dilem. Prvopodpisani predlagatelj je Rihard Braniselj in ne Gregor Virant. Kar se tiče očitka, da naj bi ta komplet novel nastal v nekih intelektualnih delavnicah Zaresa. To si mogoče oni lahko tako tolmačijo. Kdor koli bo pa šel gledat intelektualni izdelek Zaresa in izdelek Državljanske liste, bo pa videl velike razlike; velike razlike v vsebini in tudi v sami nomotehniki, s tem, da je teh zakonov tudi več. Tako je neke vzporednice iskati neutemeljeno. In še nekaj, verjetno je pa res, da smo eni in drugi slišali, kaj je ta trenutek treba v tej državi narediti, da se povrne neko zaupanje; in sicer zaupanje, da dvignemo raven politične kulture. O tem govorimo danes vsi in smo enotni, z eno razliko: mi pravimo, da je to treba narediti, vi, ki pa ne priznavate teh zadev, pa pravite nekako tako: lahko naredimo to, vendar ne zdaj; ne tako, ker je protiustavno; ne tako, ker se bo dogajalo nekaj, kar se nam dogaja; ne zato, ker je kolega Virant dobival neko nadomestilo, tudi to je razlog, da ne bi, in pa tudi o tem smo slišali, zakaj ne bi tega podprli: zato ker predlagateljem ne zaupate. Ta razlog mi je pa nekako še najmanj. Kaj pa je treba predlagatelju zaupati? Kakšno ozadje pa tukaj lahko je? Jaz ga ne vidim. Kakšno ozadje je lahko pri vsem tem? Členov je zelo malo – trije, štirje, pet. zajemamo celoten spekter. Kar se tiče Državnega sveta – ja, seveda smo za ukinitev in naredili smo vse, da bi se ukinil. Žal se ni ukinil, ampak pravila igre morajo biti za vse enaka, Državni svet trenutno imamo in tudi za njih je treba te iste standarde implementirati. Kar se tiče pravnomočne obtožnice. Ja, lahko je predmet diskusije in lahko ta kriterij, če je to cena za to, da gre ta zadeva naprej, lahko tudi umaknem in ostanemo samo na pravnomočnih sodbah. Lahko. Mi smo pripravljeni ta kompromis sprejeti, če je to cena, da gre zadeva naprej. Še nekaj. Če bo ta zadeva padla na tistih zakonih, ki rabijo dvotretjinsko večino, potem vam že zdaj povem, mi bomo celoten komplet zakonov umaknili. Če nismo sposobni implementirati to raven politične kulture oziroma te kriterije v tej hiši, potem nimamo nikakršnih moralnih pravic, da jih urejamo zunaj te hiše. In mislim, da [[...]] Aha, kolegica Jerajeva je očitala, da tam med posledicami, ki bi jih ti zakoni povzročili, ni navedeno, koliko funkcionarjev bo odstopilo oziroma jim bo prenehal mandat, če se ta paket novel implementira. Ljudje božji, gre za osebne podatke! Ali bomo šli zdaj iskati v poslanski skupini podatke o tem, kdo ima kakšno pravnomočno sodno odločbo v občinskih svetih, na vladi, pri predsedniku države? Mislim, da je to nekorektno, da se o tem sploh pogovarjamo. Tega ne moremo narediti in to je protizakonito, ker gre za osebne podatke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Ljubica Jelušič ima besedo, pripravi se gospod Jakob Presečnik.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Kolegice in kolegi! Obravnavamo paket zakonov, za katere predlagatelj pravi, da z njimi želijo pravno dodelati standarde za vstop v politiko in izstop. Več razpravljavcev tudi pravi, da so ti zakoni namenjeni dvigu ravni politične kulture. V prid tej potrebi po pravno dodelanih standardih glede vstopa in izstopa iz politike bi opozorila še na en zakon, ki zadeva vse nosilce javnih funkcij, in sicer Zakon o tajnih podatkih. Ta namreč govori o tem, kako preverjati oziroma kako ugotoviti, kdo ima pravico do dostopa oziroma vpogleda v tajne podatke različnih vrst, začenši s stopnjo "interno". In 3. člen tega zakona, ki je nastal leta 2001, pravi, kdo vse je izvzet iz varnostnega preverjanja. Našteti so predsednik republike, predsednik vlade, poslanci, državni svetniki, župani in občinski svetniki, potem ministri, predstojniki vladnih služb, varuh človekovih pravic, guverner, član Računskega sodišča, sodniki, državni tožilci, generalni državni pravobranilci, informacijski pooblaščenci in še marsikdo. Če bi ta 3. člen Zakon o tajnih podatkih spremenili, in sicer tako da ne bi nikogar izvzeli iz varnostnega preverjanja, bi rešili velik del problemov, s katerimi se danes ukvarjamo. Kajti varnostno preverjanje poteka tako, da se ugotovi, kdo je bil predkaznovan oziroma pravnomočno obsojen. Leta 2001 je prišlo do izvzetja cele vrste ljudi iz varnostnega preverjanja, po vsej verjetnosti zaradi predpostavke, da v politiko vstopajo ljudje, ki tovrstnih obtožb nimajo na grbi. Se prvi, da se je predpostavljalo nek že takrat visok nivo politične higiene, če uporabim še jaz ta izraz, ki ste ga nekateri danes uporabili. Žal se je izkazalo po tem letu, ko je bil ZTP sprejet, da te politične higiene pri zelo velikem številu ljudi, ki danes vstopajo v politiko, vendarle še ni videti. Opozorila bi predlagatelje tudi na to – seveda če ne bo res to, kar ste rekli kolega predlagatelj, kolega Braniselj, da bi lahko odstopili od alineje, ki govori o pravnomočno obtoženih, da obstajajo pravnomočne obtožnice in pravnomočni obtožni predlogi. Eno in drugo se glede pravne moči precej razlikuje, zato bi bilo dobro biti precizen, ko se piše to alinejo, še prav posebej zato, ker ta reč, to razlikovanje zadeva tudi nekoga, ki je trenutno v politiki. Če govorimo o dvigu ravni politične kulture s pomočjo teh zakonov, bi rada opozorila, da gre v bistvu za eden zelo majhen del politične kulture, kajti pravne norme so samo ena od sestavin politične kulture, spremeniti oziroma izboljšati, dvigniti je treba način obnašanja, naše motive za delovanje v politiki, našo etiko, stil obnašanja in še marsikaj. Nekateri ste tudi omenjali, da javnost oziroma ljudje na ulici od nas zahtevajo drugačno obnašanje. Moram reči, da se ti predlogi teh zakonov samo deloma dotikajo njihovih zahtev, namreč tako imenovana ulica oziroma protestniki zahtevajo, da se iz politike umaknejo tudi tisti, ki so obremenjeni z ugotovitvami Komisije za preprečevanje korupcije. Te ugotovitve v pravnomočno obtožene in obsojene ne sodijo. Ljudje tudi zahtevajo, da se iz politike umaknejo ljudje, ki ne spoštujejo profesionalnih standardov, na primer navajanja, citiranja, pisanja raznih diplomskih, magistrskih, doktorskih del itd. Tega ravno tako s temi zakoni ne bomo mogli zaobseči, torej bodo ljudje, protestniki še zelo nezadovoljni, čeravno bodo in bomo morebiti kdaj sprejeli teh šest zakonov. Tisto, kar jaz pogrešam pri teh šestih zakonih, pa so nekateri v bistvu že poskušali razmišljati tudi v to smer danes v razpravi – mislim, da je bil kolega Horvat, ko je govoril o vzpostaviti evidenc in podobnih stvari, in tudi vi, kolega Braniselj, ste na to opozarjali –; torej, kako bomo lahko zelo hitro ugotovili, kdo je sporen in kdo ni sporen. Namreč, predpostavljam, da če bi hoteli ta člen narediti operativen v vseh šestih zakonih, bi morali tudi zelo jasno napisati, kdo je tisti, ki bo zahteval preverjanje obsojenosti oziroma obloženosti, kdo na občinski ravni in kdo na državni ravni. Ali so to politične stranke, so to liste, gibanja? Kdo je pravzaprav pravna oseba, ki ima pravico zahtevati od sodišč ali drugih organov, da mu dostavijo tovrstne podatke? Ali je to tako, kot imamo predvideno pri Socialnih demokratih, da mora vsak posameznik prinesti v stranko tozadevne osebne podatke, ki so sicer varovani kot osebni podatki? Čisto za konec bi pa rekla, da danes govorimo o šestih zakonih in sestavni del te naše etike razprave o šestih zakonih bi moralo biti tudi to, da govorimo o zakonih in ne o ljudeh, ki so jih predlagali. Zdi se mi neprimerno oziroma zelo nenavadno, da diskvalificiramo ljudi, ki so pripravili zakone, kdor koli že to so. Ne nazadnje, če bodo zakoni sprejeti, bo ta purga potrebna za vse in vsi, ki so sporni po teh zakonih, bi bili lahko izločeni iz politike. Zato ni treba, da z njimi obračunavamo sedaj, s posamezniki. Če nimamo argumentov za razpravo o zakonih, potem tudi ljudi, ki so jih napisali ali pripravili, pustimo na miru. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik. Pripravi se mag. Ivan Vogrin, za njim se namesto gospoda Čehovina pripravi gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Dejstvo je, da problemi obstajajo in da je zagotovo treba nekaj storiti, še posebej pa to od nas zagotovo ljudje pričakujejo; pričakujejo, da se bomo predvsem začeli drugače obnašati tako v tistem obdobju, ko kandidiramo za posamezne funkcije, kot pri opravljanju posameznih funkcij. Strinjam se z dr. Gönczem, ko je prej dejal, da je sicer popolnoma nepravi trenutek za obravnavo teh točk zaradi politične situacije, ki je v tem trenutku, ko gre za nastajanje neke nove koalicije, ko ne vemo niti, katera koalicija oziroma kdo trenutno spada v kakšno koalicijo. Tudi zaradi tega imamo danes ogromno, z nekaj svetlimi izjemami, kot je bila moja predhodnica, predvsem medsebojnih obračunavanj, namesto da bi konstruktivno razpravljali o perečem problemu. Pred leti smo tudi sprejeli, pa zopet ne spada točno v te zakone, en zakon o nezdružljivosti poslanske in županske funkcije. Pokazalo se je, da je popolnoma enak problem: v praksi se je pokazal problem pri združljivosti poslanske in svetniške funkcije. Ampak tega tudi v tem delu ne obravnavamo in zagotovo je treba tudi to zadevo v prihodnje razrešiti. Od predlagateljev bi seveda tudi pričakoval, da boste omenili, tako je bilo v javnosti prikazano, kdo so dejansko avtorji teh predlogov. Kolega Bevk je prej o tem razpravljal, tako da če so te predloge pripravili v stranki Zares, potem bi bilo od predlagateljev korektno, da to v svojem poročilu tudi omeni. Jaz tega nisem slišal. Če pa ste to omenjali kjer koli, se pa opravičujem. Ne razumem tudi predstavnice Vlade oziroma Vlado, spoštovano državno sekretarko, ampak to ni njen problem, problem Vlade, zakaj že kar vnaprej gladko zavrača podporo predlaganim zakonom. Mislim, da za nadaljnjo razpravo vseh teh predlogov, da se da iztržiti tudi korektne rešitve, vsaj na nekaterih področjih. Moje jasno mnenje je, da če bomo predvsem z zgledi in ne nazadnje tudi z napisanimi pravili, tudi etičnimi kodeksi – še enkrat pa poudarjam, da predvsem pa z lastnimi zgledi – dosegli, da bo zaupanje v funkcionarje na vseh nivojih med ljudmi večje, bo tudi več možnosti, da bodo – predvsem to se mi zdi pomembno – skrbno pripravljeni ukrepi za zagotavljanje uspešnejše in pravičnejše družbe sprejeti z razumevanjem. Samo tako bo uspeh zagotovljen. Gre preprosto za zaupanje ljudi v institucije države in najprej je treba zaupati v posamezne nosilce institucij države, šele potem je mogoče tudi zaupanje v institucije. Verjamem, da so marsikatere rešitve v teh predlogih zakonov s pravnega stališča vprašljive, ampak v primeru, da jih sprejmemo v prvi obravnavi, da jih potrdimo v prvi obravnavi, bo mogoče vse te dileme v naslednjih fazah obravnave tudi razčistiti. Ena od težav je bila omenjena in se z njo strinjam, da bo nastal takoj problem, če bodo sprejeti nekateri zakoni, za katere je potreben manjši kvorum, ker obstaja velika nevarnost, da pa tisti, za katere je potrebna 2/3 večina ob sprejemanju, ne bodo sprejeti. Pri tem bo takoj nastal velik problem. Ob koncu naj rečem še enkrat to, da sem prepričan, da bomo zagotovo največ dosegli, če bomo predvsem, postopkom kandidiranja posvetili maksimalno pozornost – v primeru volitev v Državni zbor morajo seveda tem postopkom največjo pozornost posvetiti posamezne politične stranke – in seveda, če se bomo po izvolitvi ravnali po napisanih ali nenapisanih etičnih pravilih in moralnih, človeških vrednotah. Zagotovo to od nas ljudje tudi pričakujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ivan Vogrin. Vidim, da ga ni tukaj. Torej ima besedo gospod Jožef Kavtičnik, za njim se naj namesto gospoda Matevža Frangeža pripravi gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Veliko je bilo danes slišanih dobrih idej od bolj in tudi manj izkušenih politikov, od ljudi, od kolegov in kolegic, ki so slišali danes predstavitev, nekateri so razumeli, nekaj pa je tudi takšnih, ki niso razumeli. Zato sem prepričan, da se v tej dvorani zelo dobro slišimo, samo velikokrat posamezniki tega nočejo razumeti. V Državnem zboru vidim ljudi, ki želijo nekaj, kar slišijo, potem tudi udejanjati in vidim tudi takšne ljudi, ki v vsaki stvari vidijo ovire, zakaj nečesa ne bi naredili. In to ni dobro. Predlogi šestih zakonov, ki so danes pred nami, samo sledijo logičnim posledicam zbiranja in klicev množic, ki so opozorili, da se ne strinjajo z načinom dela politike v naši državi. Zato je nujno, da se v tej smeri stori korak naprej; in to je dobro. To je dobro, da smo sledili oziroma da so predlagatelji sledili temu. Dobro je tudi to, da želijo narediti na zakonit način nekaj, kar bi dvignilo zaupanje ljudi v tej državi in dvignilo neko političnokulturno raven. Vendar sem sam prepričan, da s samimi zakoni politične kulture ne moremo dvigovati. Mi lahko z zakoni omejimo število kaznivih dejanj, politične kulture ali kulture sploh pa ne moremo dvigovati. Če se ozrem malo nazaj in pobrskam po zgodovinskem spominu, lahko ugotovim ali ugotovimo, da mi vodimo našo državo 21 let, pred tem pa smo bili deležni diktatov drugih, zato ne moremo govoriti o nekem dolgotrajnem demokratičnem sistemu, ki je pri nas in v nas prisoten. Vsi smo šli skozi obdobje, da so nam tako v šolah kot v sistemu in tako naprej dajali nek avtoritativen način vodenja. To je prisotno tudi v naših družinah in zato bomo le z vzgojo, z izobraževanjem lahko sledili, da se bomo uprli temu ali zoperstavili temu načinu in da bodo ljudje začeli sprejemati odgovornost brez strahu. To je pomembno. Veste, če ima človek vedno nek strah, kaj se bo zgodilo, potem se otepa in brani odgovornosti. To je slabo za samopodobo, to je slabo za samospoštovanje in tudi za samozavest. Brez tega bomo zelo težko pri ljudeh dočakali, da bodo odgovorno šli na volitve in volili tiste ljudi – in od njih tudi zahtevali, da izpolnjujejo tisto, kar so obljubili –, torej volili tiste ljudi, ki jim bodo potem lahko zaupali. To je ta problem. Te zakone bom podprl, vsaj ta predlog, da v prvi obravnavi, kar je dobro, na kar smo stalno opozarjali, da je to pravi način dela v našem državnem zboru, da gremo skozi neko splošno razpravo, da lahko vsak da svoje pripombe, da se te pripombe in ta mnenja lahko – in potem tudi – implementirajo v zakon in se potem v drugi obravnavi vidi, kakšen je zakon: ali je tak, ki pije vodo, ki je všeč večini in zadovoljuje temo, za kar je zakon nastal. Drugi korak je decentralizacija in debirokratizacija našega sistema, kajti mi smo s temi zakoni in vsemi temi ukrepi, prepovedmi in tako naprej, zavrli ustvarjalnost pri ljudeh in spet smo pripeljali posameznike v situacijo, ko se prepustijo in rečejo, da naj drugi odločajo namesto nas. Ne! Ljudje imajo vso pravico in odgovornost, da odločajo o svoji usodi, zato izvolijo in morajo voliti takšne ljudi, ki jih zaupajo, ki so dokazano pošteni, delovni in ki so v življenju že nekaj naredili. Tretji korak je ta, kot sem že dejal, da moramo mnogo več vložiti v izobraževanje, v vzgojo ljudi in jim dati možnost in priložnost, da dvignejo svojo samozavest, svojo samopodobo in kot takšni bodo potem tudi lahko odločali. Kot sem že dejal, ta zakon bom podprl, podpiram tudi tista opozorila, ki opozarjajo na možnost protiustavnosti in na vse to, na kar je tudi že Vlada opozorila; ni mi pa všeč, da je Vlada že v tej obravnavi dejala, da zakonov ne podpira. Opozoril bi tudi rad, da morajo pri kazenskih postopkih, ki lahko imajo posledico prenehanje mandata funkcionarja, organi to možnost, da posebej hitro odločajo in da pridejo tudi do ustreznega hitrega zaključka. Zakaj? Zaradi tega, ker bi v nasprotnem primeru lahko posamezni politični nasprotniki vložili kazenske ovadbe z namenom, da eliminirajo svojega protikandidata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl. Se opravičujem, gospod Mirko Brulc. Oprostite.
Hvala. Potem pa vi.
Pripravi se gospa Eva Irgl.
Spoštovani! Poslanci smo dnevno bombardirani, da smo nesposobni, koruptivni, brez kakršnih koli znanj, da nam je samo za stolčke, da imamo vrsto privilegij. Sprašujem, kakšen privilegij imam, razen kartice za parkiranje. Če smo vsi nesposobni, da nimamo nobenih znanj – samo koliko bivših županov sedi v tem parlamentu, ki so vodili takšne in drugačne občine uspešno in tako dalje. To nam očitajo protestniki, to nam očitajo na javnih tribunah, to nam naštevamo kolumnisti, to nam razlagajo bivši politiki kvazi Zaresa in tako dalje, ki so po volitvah nesli porcijo in tako dalje. Z vsem tem se ne morem strinjati. Meni je žal, da danes prevečkrat slišimo ime Gregorja Viranta, da gremo na neke osebne žalitve in obračunavanja, ker potem se lahko vržemo na Janšo, na Jankovića in tako dalje in smo vrgli 12 ur v zrak. Paket zakonodaje je zelo všečen, to je zagotovo. Vsi tisti, ki bomo kar koli podvomili o vsebinah, o pripravi in tako dalje, bodo takoj ulica in vsi tisti, ki sem jih prej naštel, začeli, češ da pa nekoga ščitijo, nekaj imajo za sabo, nimajo čiste vesti in tako dalje – in se začne krog vrteti. Zato mislim, da način ni pravi. Najprej bi se morali usesti ne na seji Državnega zbora, ampak na neki okrogli mizi, tudi povabiti te mojstre, ki so na ulicah, in kolumniste in tako dalje, pa da si tu med sabo razložimo, kje so problemi; ne na račun te seje Državnega zbora, ko 12 ur razpravljamo o nečem – žal dvomim v rezultat –, obenem nam pa gre gospodarstvo v franže, ne znamo pobrati davkov, ne znamo preprečiti sive ekonomije, da bi polnili proračun, da bi dobili sredstva v proračunu za nova delovna mesta in tako dalje. Se pravi, najprej bi morali imeti javno razpravo, potem bi iz tega počasi stroka, ki je tukaj ne čutim, sestavila neke predloge zakona in potem bi razpravljali o tem tukaj v parlamentu. Veste, zelo lahko je reči: odpoklic župana. Zelo odgovorno vam povem, če se lotim dobrega župana odžagati, pa bomo iz stranke, zberem še ostale stranke, ki so nasprotne obstoječemu županu – zberemo podpise! Kajti nekomu se je zameril, ker mu ni asfaltiral pločnika, onemu, ker pobira previsok prispevek za nezazidano stavbno zemljišče in tako dalje. Zberemo in ga nesemo, ni problema! Tudi dobrega župana! Veste, kaj je naš problem? Ker imamo župane, ki jih volivci ocenjujejo, da so slabi, potem pa ustanovijo novo občino, ker niso zadovoljni z županom, pa imamo 210 občin – to je biznis za državo! Se pravi, vedno se lotimo tega procesa nekje zadaj. Poznam župana, ne bom ga imenoval, majhne občine – na vsakem pogrebu svojega občana ima govor. On je rekel, da ne rabi predvolilne kampanje. Normalno! Gre v družino, ki je v stiski, o mrtvem vse dobro, sorodniki – imaš takoj toliko glasov, da si brez problema izvoljen! Pa ga ne briga ne razvoj občine in tako dalje, ker je v majhni občini in ta paket fura. Zelo zelo odgovorno vam govorim. Tu je ogromno razlik med nami in mislim, da tudi v Državnem zboru. Resnica je v nas: tisti, ki kandidiramo, tisti, ki smo izvoljeni, ti smo politiki. Dvig standarda – mi ga lahko dvignemo, ne nekdo za nas ali pa zakonodaja za nas. Mi! Če je v neki stranki v prejšnjem mandatu nekdo sedel in so vsi mediji, pravosodje in vsi govorili, da je naredil napako in zopet kandidira v isti stranki in je zopet izvoljen in v tem mandatu šele vzame torbo po dolgih časih in gre domov – kdo je kriv? Stranka je kriva! Stranka je kriva, ker je vedela, ga je ščitila in ga je ohranjala pri življenju! Nisem za to, da se ga linča, ampak na fino mu je treba v nekem krogu reči: "Tovariš, gospod, vzemi torbo, daj nam mir, bodi pošten, delaj. Pojdi delat privat , karkoli, pa pusti stranko pri miru." To moramo mi narediti, zato imamo Socialni demokrati v statutu jasno zapisano, kdo lahko kandidira. Pa še vedno se nam lahko zgodi kakšna nesreča, ampak doslej na srečo še ne. Veste, zgodi se. Nikomur ne zamerim, da bi ga zato zasovražil ali kar koli: si naredil napako, kot rečejo, mea culpa, daj mir in umakni se. Te moči nimajo ljudje. To je slabo. Prej je v uvodu je bilo govorjeno o kriminalcih in tako dalje. To so težke besede, upam, da ni nobenega kriminalca tukaj med nami. Bog ne daj, da bi bil! Rad bi še omenil tudi pomen stroke. Izjemno pomembno je, kaj zapišemo v zakonodajo, ker vsak člen se lahko potem tako ali drugače obrne in se ga zlorabi. Vi veste, v kolikih primerih nekdo razžali politika, ga očrni, ga opljuva – grdo rečeno. Ne opereš se več! Ker ljudje rečejo, če pa je tako, kjer je dim, je ogenj in zopet nesemo porcijo. Zato je treba paziti, kaj zapišemo v zakonodajo, zato mora biti maksimalno tukaj tudi stroka prisotna. Predlagal bi tudi, da bi nekje rekli danes, da tudi tisti, ki povzročajo to vretje na ulicah, da bo tudi za tiste veljala ta etična in vse te druge norme. Kot med nami nismo vsi pokvarjeni, vsi neumni, vsi zanič – upam, da ni nihče tak –, tudi med njimi niso vsi zlati, vsi pošteni, vsi najboljši, izjemnih inteligenčnih kvocientov in tako dalje. Porazdelimo to malo! Tudi med njimi se bo lahko kdo vrinil v neko novonastajajočo stranko, ki ima neko maslo zadaj. Kaj pa potem? Se pravi, življenje ni črno-belo, to moramo vedeti. Zato je priprava take zakonodaje izjemnega pomena. Po drugi strani bi pa človek rekel, saj ne rabimo. Ali kje piše? V kakšen dokumentu, v ustavi? Tam pa je lahko lump, pa nesposoben? Saj ne piše nikjer! Povsod piše, kaj naj bi bilo, da bi funkcioniralo normalno in če spoštujem ustavo in zakone, potem ne rabim v tem parlamentu nobenih dodatnih zakonov. Meni treba reči, da ko grem v trgovino, da ne smem krasti. Ni mi treba tega napisati! Jaz vem, da ne smem. In da ne smem – kolega Krivec sedi vizavi mene, bila sva sožupana, meni ni treba napisati, da ga ne smem žaliti. Tega mi ni treba napisati! Mogoče je komu treba. Bodimo pametni! Žal mi je, da bomo danes porabili 12 ur za to razpravo na seji Državnega zbora, namesto da bi se pogovarjali, kako pobrati davke, kako naj tisti, ki so na neke tople otoke nesli milijone, ta denar vrnejo v državo, kako preprečiti sivo ekonomijo, da napolnimo proračun, da dobimo nova delovna mesta. To ljudje pričakujejo! Veste, bog ne daj, da nas gleda kdo, ki je danes nezaposlen, sedi doma pri televiziji, ker nima denarja, da bi šel v bife na kavo, in si misli, da bomo cel dan to vrteli, on pa nima službe. Mi pa si ne prizadevamo, res si ne prizadevamo dobiti nova delovna mesta, odpirati investicije. Mar bi razpravljali o velikih investicijah, ne vem, proga, Luka in tako dalje. Kje so problemi? Zakaj ni gradbenih dovoljenj? Da se o tem pogovarjamo, bi hotel. Ne pa, da meljemo slamo in jo bomo mleli še devet ur. Škoda časa! Če bi startali drugače, kot sem rekel, v prostem času. Včeraj smo obravnavali obrtni zakon. Odbor za gospodarstvo je organiziral javno tribuno, pa ni bilo poslancev. Prepričan sem, če bi imeli neko javno tribuno, bi tu sedelo pet, šest poslancev, ostali pa – nimamo časa. Takrat bi morali biti tu in se s tistimi, ki se ne strinjajo z našimi pogledi, ki nas dobesedno žalijo in tako dalje, soočili v tem prostoru in rekli,da naj sedaj pa povedo: vsi ste slabi. Povej za Mirka Brulca, Srečka Meha, Ljubico Jelušič, v čem so slabi? Da ne omenjam vaših imen, ker smo tukaj vsi enaki. Naj povedo za vsakega posebej, ne pa: vsi ste barabe. Jaz tega ne sprejemam! Se opravičujem, ker sem šel malo s tira. Za konec bi rekel še nekaj. Nehajmo obračunavati med seboj, vsaj v teh primerih. Mi sprejemamo predloge nekih zakonov, ki očitno so potrebni in jih bo treba temeljito pripraviti. Ampak, kot sem rekel, sedaj niso pomembna imena. To spada v drugo razpravo ali v predvolilno kampanjo, pa se tam recite, da je ta lump, da je naredil to in to. Sedaj pa, dragi volivci, če ga izvolite, potem ne kričati na ulicah, da so vsi enaki! Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravi naj se gospod Ivan Simčič.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dr. Virant se je odločil, da bo z vložitvijo paketa sedmih zakonov dvignil raven politične kulture. Pa je dejansko to mogoče storiti z zakonodajo? Najbrž ne. Nedvomno pa gre za javnosti izjemno všečen paket, ki pa je, prvič, mestoma protiustaven, kar so povedali tudi že moji predgovorniki, in seveda bi od doktorja prava pričakovali, da bi to tudi doumel. Vložen pa je s strani stranke, ki je prav na področju politične higiene, čeprav sama nimam ravno rada te besedne zveze, kamor sodi tudi vprašanje načelnosti, doslednosti in vprašanje zaupanja, o katerem je govoril prej dr. Virant, bila že večkrat pod vprašajem. Ko se odločiš za vstop v politiko, se pravi na funkcijo, kjer uravnaš na nek način življenja ljudi, ko sprejemaš zakonodajo, ko se odločaš o kvaliteti življenja posameznikov, potem moraš že v začetku imeti čiste namene, moraš biti načelen in moraš biti pošten. Vendar, kdo je tisti, ki lahko o tem sodi, presoja in razsoja? Ali kdo je tisti, ki lahko o tem daje vrednostne sodbe? Kultura, etika ali pa etičnost in politična higiena – uporabljam pojem, ki ga rad uporablja dr. Gregor Virant – se ne začnejo z zakonodajo, ampak pri vsakem posamezniku posebej. Kdo je tisti, ki si lahko jemlje pravico, da razsoja in sodi o tem, da je nekdo amoralen, da je neetičen ali še kaj drugega? Morda dr. Gregor Virant? Je on tista moralna avtoriteta, ki lahko o tem presoja? Ne sodi, da ne boš sojen, pravi sveto pismo. In: Varujte se lažnivih prerokov, ki prihajajo k vam v ovčjih preoblekah. Verjetno ni treba analizirati tega stavka, sem prepričana, da ga vsi dobro razumemo. Gospod Virant, ki je danes vložil v Državni zbor paket 7 zakonov, je poleg prejemanja nadomestila, ko ni bil več minister, služil honorarno oziroma na projektih v Makedoniji. Ta dr. Virant je takrat, mislim, da prejel približno dodatnih 100 tisoč evrov. Je bilo takrat to etično ali je bilo etično sporno? Verjetno si bo znal sam odgovoriti na to vprašanje. Če se odločiš, da boš presojal in sodil druge, potem moraš biti sam moralno-etično neoporečen ter prvi zgled in vzor, sploh, če eno leto zasedaš drugo najvišjo funkcijo v tej državi, to je predsednika Državnega zbora. Govorimo o načelnih, etičnih, zaupanja vrednih in poštenih dejanjih v politiki in o politikih samih. Običajno v svojih razpravah ne razpravljam "ad personam", se pravi, osebno, na osebo, vendar pa v primeru dr. Viranta pač moram tako ravnati, saj se je on sam postavil na čelo moralnega razsodnika o vsem in vsakomur, tudi o vsakem izmed nas v Državnem zboru, obenem pa sam večkrat ravnal vsaj nenačelno. Tudi v zadnjem primeru, ko ni pozval k odstopu, recimo, gospe Bratušek, ki jo bremenijo sumi, da je prepisala magistrsko nalogo oziroma da je v nekaterih delih magistrska naloga plagiat. O tem ne bom sodila, presojala in razsojala, ker to ni moja dolžnost, lahko pa opozorim na to. Institucije so tiste, ki bodo raziskale, ali je v resnici kaj na tem ali ne. Ampak želim samo pokazati na dvoličnost nekaterih posameznikov, ki krojijo politično življenje, ko v enem primeru ravnajo na način, da ko se sproži sum o plagiatorstvu, recimo, vašega poslanca, gospoda Ambrožiča, potem predsednik Državljanske liste nemudoma odide na tiskovno konferenco in zahteva njegov odstop, v tem primeru pa ne. Samo o tem govorim, ne razsojam pa o tem, ali je magistrska naloga gospe Bratušek resnično plagiat. Zato tudi trdim, da visoko etičnih in načelnih ljudi ne moreš narediti z zakoni. Ne moreš! Tudi kolega Brulc – tu se strinjam z njim, s celotno njegovo razpravo, morda bomo kdaj v koaliciji [[...]] [[smeh]] Moram reči, da imate prav: zakonodaja ni tista, ki bo rešila te probleme. Ni zakonodaja tista, ampak mi vsi, vsak sam lahko stori to, da je dosleden pri svojih ravnanjih. Se pravi, mi sami smo poklicani, da napravimo to raven etične kulture višji. Ne preko zakonodaje. Zakonodaja ne bo rešila ničesar. Ničesar! In to je moja razprava. In moraliziranje o zadevah tudi ne bo spremenilo ničesar. Hvala.
Hvala. Gospod Ivan Simčič. Za njim Katarina Hočevar.
Hvala lepa. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani kolegi, spoštovane državljanke in državljani! Pred seboj imamo pet zakonov, ki jih nekateri imenujemo politični higienski minimum oziroma kar preprosto Mister Musculo. Sam osebno sicer ne bi tako poimenoval zakonodaje. Naslovil bi nekoliko drugače, saj konec koncev aplicira na to, da se mi vsi skupaj v tem trenutku nahajamo, lepo rečeno, v totalno nemogočih kuhinjskih prostorih, vsekakor pa nekje blizu odtokov in splakovalnikov. Skratka, gre za predlog šestih zakonov, katerih intenca je zaostritev pogojev; prvič, tako za samo kandidiranje za funkcionarska mesta, torej še pred morebitnim nastopom funkcije kot za samo opravljanje funkcije, s ciljem krepitve integritete v javnem sektorju; in drugič, določitve primerljivih pogojev med javnimi uslužbenci in funkcionarji. Res je, da je Slovenija država, ki zagotavlja visoke standarde varovanja človekovih pravic in svoboščin, ne nazadnje se to odraža tudi pri pogojih za zaposlitev javnih uslužbencev. Praktično nemogoče je dobiti službo v katerem koli deli javnega sektorja brez potrdila o nekaznovanosti oziroma o nesproženem kazenskem postopku zoper osebo. Za del javnih uslužbencev veljajo celo višji standardi, res pa je tudi, da lahko na funkcionarska mesta kandidira obsojenec, ki prestaja zaporno kazen. Ali je to pravično, moralno in etično? Odločno odgovarjam: ni! V tem smislu so predlagani pogoji za vstop in obstanek na funkcionarskih mestih popolnoma na mestu. Tudi z vidika krepitve integritete, ne samo v javnem, temveč posledično tudi v zasebnem sektorju, so predlogi več kot sprejemljivi. Zaskrbljujoče in žalostno je, kakšno stopnjo zaupanja javnosti uživa politika, ki naj bi še posebej v teh časih presegla vsakršne delitve in dela na stran kakršnih koli podtikanj in metanja polen pod noge ter se popolnoma posvetila zgolj in samo ne samo blažitvi posledic, temveč izničenju posledic krize, ki se nas še vedno drži kot klop. Končno nas k temu poziva tudi sama ulica. Vendar, če se vrnem na uzakonitev etičnih norm in medsebojnega sodelovanja, ljudje danes nimajo več zaupanja v pravno državo oziroma je le-ta na izjemno nizki ravni. Na sliki, ki jo imajo pred seboj v tem trenutku družbene krize, še intenzivneje prednjačijo skorumpiranost, lažnost, nemoralnost, neetičnost na vseh ravneh delovanja države. Vprašam vas: Kaj pa v zvezi s tem, da ljudje ne bi imeli takšne predstave, naredimo mi sami? Nič! S svojim neargumentiranim in neutemeljenimi kritikami to še podžigamo. Naj kratko na opišem samo svoj primer. Skoraj leto dni je minilo, odkar se je v medijih pričela in začela tako imenovana afera poneverjeno spričevalo gospoda Ivana Simčiča, poslanca. Ni šlo zgolj za muho enodnevnico, temveč za večmesečno preganjanje, ne da bi bilo ljudem prepuščeno, da na podlagi dejstev in dokazov sami presodijo, kaj sploh je na tem. Ljudem je bilo mnenje oziroma ocena o meni tako rekoč vsiljena. V enem mesecu je bilo objavljeno preko 400 članov, na prst ene same roke pa bi prešteli tiste, ki so vsaj malo kritično, objektivno in nepristransko obravnavali zadevo. Dejstvo je, da je leta 2003 kadrovska služba Ministrstva za obrambo name naslovila pisno zahtevo po preveritvi okoliščin mojega srednješolskega spričevala. Istega leta me je OVS povabil na razgovor, kjer sem jim v celoti pojasnil okoliščine v zvezi s spričevalom. OVS je nato na podlagi zbranih podatkov, obvestil in pregledov dokumentacije zapisal sledeče. Citiram: "..., da ni znakov kaznivega dejanja ter da je spričevalo Simčič Ivana o izobrazbi pete stopnje veljavno in pridobljeno na zakonit način." To dejstvo so mediji namerno ali nenamerno pozabili povedati. Leta 2007 sem bil ponovno povabljen na razgovor v zvezi s spričevalom. OVS je sicer svoje ugotovitve podal že leta prej, zato je presojanje in odločitev o tem prepustil državnemu tožilstvu. MORS je seznanil, se pravi, o poročilu o domnevnem obstoju suma kaznivega dejanja poneverjanja listin in lažnega predstavljanja. Odgovor tožilstva je že znan. Sam sem sicer pridobil ta dokument šele pred mesecem dni, medtem ko so mediji s tem operirali pred letom dni. In tožilstvo je ovadbo zavrglo. Zoper mene ni bila vložena pravnomočna obtožnica, niti nisem bil obsojen za kakršno koli kaznivo dejanje, prav tako Ministrstvo za obrambo zoper mene ni sprožilo nobenega postopka v roku, ki mu ga je določilo državno tožilstvo. S tem naj bi bila zgodba zaključena. Naj bi bila – vsaj upoštevaje temeljno načelo kazenskega prava, da vsakdo velja za nedolžnega, dokler ni spoznan za krivega. In kdo odloča o krivdi? Še vedno mislim, da so zgolj in samo sodišča poklicana k temu, ne pa mediji in samooklicani razsodniki. Zgodba bi tako morala biti zaključena tudi za vse tiste, ki so začeli in vodili celotno medijsko moraliziranje in diskreditacijo. Seveda je svoboda mišljenja in javnega izražanja ena izmed najpomembnejših človekovih pravic in svoboščin. Tega nikakor ne gre zanikati in tej pravici ne oporekam nikomur. Vendar, ali gre lahko ta ustavna pravica preko vseh ostalih ustavnih človekovih pravic? Ne. Ne gre, in če naj nadaljujem, kot prava pravna država ne sme iti. Ravno tega se mnogi ne zavedajo, še posebej, ko gre za javno komentiranje političnih veljakov. Tudi sam sem bil deležen izrazito pristranskih, neobjektivnih in popolnoma nekritičnih, na trenutke tudi skrajno žaljivih diskreditacij, tudi s strani svojih poslanskih kolegov, eminentnih pravnikov in drugih, ki so medije uporabljali zgolj kot sredstvo za razširjanje dezinformacij in s tem prikrivali lastne grehe. Te osebe sprašujem: Ali je to pravično, moralno, etično, pravno? Menim, da ne. Seveda lahko vsakdo obrača besede, iz celotnega konteksta izlušči samo tisto, kar mu pride prav, kar bo slišano in kar bo berljivo. Tudi dejstvo, da je tožilstvo ovadbo zoper mene zavrglo, je lahko predmet špekulacij, ki se je ne samo enkrat, ampak večkrat obrnilo meni v škodo. Drži pa tudi, da se tožilstvo zadeve ni niti vsebinsko lotilo. Moj takratni delodajalec, Ministrstvo za obrambo, je imel namreč možnost nadaljevati kazenski postopek, vendar ga ni. Tudi s tem se da špekulirati tako v mojo škodo kot mojo korist, kakor to delajo samooklicani razsodniki in moralneži. Dejstvo pa je, da je ministrstvo na podlagi vseh zbranih obvestil, dokazil, informacij in dokumentov sklenilo, da postopka ne bo nadaljevalo. Očitno je ugotovilo, da ne obstajajo razlogi za nadaljevanje postopkov. Ravno to medijsko aferaštvo je bilo povod, da sem tudi sam začel brskati po dokumentih, s katerimi so razpolagali mnogi oziroma s katerimi sam nisem bil seznanjen. Tako sem pridobil več dokumentov, ki se nanašajo na afero, o kateri se mi niti sanjalo ni. Od letošnjega februarja pa imam v rokah tudi potrdilo o nekaznovanosti in potrdilo, da nisem zabeležen v kazenski evidenci. Upam, močno upam, da so vsaj ta potrdila, ki so mi jih pred kratkim izdali slovenski državni organi, verodostojni. Da se vrnem k zakonodaji, ki je pred nami. Sam bom glasoval za podporo vsem zakonom. Pavšalisti, ki so že prej ocenjevali mene in druge kar vse povprek, ne da bi se vsaj malo pozanimali, o čem in na podlagi kakšnih dokazov sklepajo, in tako očrnili tudi moje ime, so morda nad mojim stališčem, da novosti brez kakršnih koli zadržkov podpiram, začuden. Ja, podpiram! Zakaj? Ker se tudi sam pridružujem vsem pozivom za dosedanje čim večjih standardov moralnega delovanja v družbi, politiki, ker sem prepričan, da je tovrstna higiena, o kateri razpravljamo, nujna. Tudi če bi ta higienski minimum veljal že v času moje kandidature za poslanca, s tem ne bi imel nikakršnih problemov. Nisem bil in tudi danes nisem niti pravnomočno obtožen, kaj šele pravnomočno obsojen za katero koli kaznivo dejanje v tej državi in izven nje. Vsakdo, ki kandidira na funkcije, mora najprej razčistiti sam pri sebi in jaz osebno sem pristopil h kandidaturi brez kančka slabe vesti in tudi zdaj brez slabe vesti opravljam funkcijo, ki so mi jo zaupale volivke in volivci mojega volilnega okraja iz Ilirske Bistrice. Torej, absolutno podpiram sprejem zakonov, ki se nanašajo na doseganje višjih standardov za kandidiranje posameznikov na javne funkcije. Vendar bi rad hkrati opozoril na to, da bi se morali javni funkcionarji odreči tudi metodam diskreditacij, javnega linča, podtikanj, špekulacij, etiketiranja in kazanja s prstom na druge, tudi potem ko zasedejo odgovorne položaje. Omenjeni moralni razsodniki naj najprej pometejo pred svojim pragom. Primer mojega srednješolskega spričevala je v tem pogledu zelo poučen. Jaz, čeprav dokazano nedolžen, sem bil označen kot primer nemoralnega in neetičnega početja. Tisti, ki so brez resnih argumentov in dokazov površno in tendenciozno moralizirali, pa verjetno kot vzor etičnega ravnanja. Ločiti je namreč treba med resnim zavzemanjem za doseganje višjih ciljev in standardov in zlorabo teh kategorij za pritlehne politikantske namene. Če sem bil pred enim letom za koga moteč, bi mi moral to povedati v obraz, ne pa zlorabljati morale in etike v ta namen. Zakon podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar, potem naj se pripravi Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Državljanski listi se zavedamo, da za paket teh zakonov potrebujemo širše politično soglasje. Prav s tem namenom smo predlagali to prvo obravnavo, da se v tej dvorani izpostavijo dileme, dajejo boljši predlogi in rešitve in da skupaj pridemo do ustreznega soglasja. Koalicija vseh bi morala biti skrb za dvig politične kulture. Danes je bilo večkrat omenjeno, da ni primeren čas. Vedno mora biti za te zadeve primeren čas. Poglejte, resnično razumite naš predlog kot dobronameren, kot korak k temu, seveda ne bo čez noč rešil vsega, ampak kot en pripomoček, kot korak, da bom vsaj na sistemski ravni mogoče nekoč prišli do dovolj visoke stopnje politične kulture tudi v naši državi, ker smo ne nazadnje vendarle mlada demokracija. V operativnem smislu naš predlog ni nič drugega kot to, da predlagamo dodatne pogoje za vložitev kandidature; na drugi strani pa, da uvajamo enake razloge za prenehanje funkcije. To je praktično vse. Strinjam se s tistimi, ki govorite, da bo to mogoče mrtva črka na papirju, ampak ne gre nam prav dobro, nam, javnim funkcionarjem, da bi ta nivo politične kulture izboljšali. Očitno, dokler ne pridemo do te visoke stopnje, si moramo za pripomoček izbrati tudi papir in tudi uzakoniti nekatere vatle za kandidaturo. Tukaj gre tudi za simbolno sporočilo, za enakopravnost. Referent, ki se želi zaposliti v državni upravi in voditi najenostavnejše upravne postopke, mora, preden se z njim sklene pogodba o zaposlitvi, dostaviti delodajalcu dve potrdili. In sicer, da ni zabeležen v kadrovski evidenci, to mu izda Sektor za izvrševanje kazenskih sankcij, in da zoper njega ni v teku kazenski postopek. To si pridobi na pristojnem okrajnem sodišču. Njegovemu vodji, ministru pa tega ni treba priložiti. Tu gre tudi za enakovreden dostop do tistih – več deset tisoč javnih uslužbencev in uradnikov ima določene vatle za to, da se z njimi lahko sklene pogodba o zaposlitvi, 3 tisoč 700 javnih funkcionarjev pa v bistvu tega nimamo. Poglejte, če se sleherna pogodba o zaposlitvi v Republiki Sloveniji lahko odpove, če se jo lahko razdre, potem mislim, da je prav oziroma da moramo vsaj dati možnost, da lahko volivci odpovedo pogodbo o zaposlitvi tudi županu oziroma da ga lahko odpokličejo, pa čeprav je izvoljen z absolutno večino. In to možnost pač dajemo s tem referendumom o odpoklicu. Ne trdim, da so vse rešitve, ki smo jih mi zapisali v ta paket, najboljše. Ampak ravno zato sprejemamo to v rednem postopku in smo, tako kot smo bili v vaši koaliciji, tako kot bomo v kakšni drugi koaliciji ali pa opoziciji, v Državljanski listi vedno pripravljeni na kompromise, tako smo tudi tokrat. In to je v bistvu vse, kar smo želeli ponuditi s tem paketom. Hvala lepa.
Gospod Danijel Krivec, za njim Mihael Prevc in Zvonko Lah.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Moram reči, da sem pozorno poslušal razprave, ki so bile na nek način usmerjene vse v to, da se najde neka rešitev glede te problematike, ki jo zadevajo ti zakoni, in tu ne dvomim v dobronamernost, vsaj večine tistih, ki so podpisani pod to pobudo. Ne morem pa reči, da so vsi na tem seznamu lahko v tej smeri z moje strani tudi, bi rekel, pravilno ocenjeni. Zelo zanimive so bile nekatere razprave, s katerimi se strinjam, najprej kolega Bevka, kasneje kolegice Jelušič, pa tudi kolega Brulca, s katerim se dostikrat tudi ne strinjava, vendar današnja razprava je šla v pravi smeri. Pa še nekatere druge, tudi mojih kolegov in kolegic, kjer je bilo jasno izpostavljeno, da zaupanja glede načelnosti, etičnosti z zakonom ne bomo dosegli, in mislim, da je to tisto pravo sporočilo, ki ga lahko vidimo. Tudi s tem, da trenutek ni pravi, bi se verjetno večina strinjala glede tega paketa, ki ga imamo pred seboj. Sklicevati se na to, da to ulica zahteva, bi bilo to na nek način malo sprenevedavo, poslanci in tudi drugi funkcionarji so izvoljeni za to, da neke stvari peljejo. Dostikrat se pojavi neko javno mnenje, ki ni naklonjeno, vendar če bi se ravnali po tem, v tem primeru ne rabimo niti županov, niti svetnikov, niti Državnega zbora, ker bo o vsem odločala neke skupine, ki se organizirane in povedo svoje mnenje. Verjetno ste dobili tudi vi določene dokumente, ki prihajajo po e-mailih glede te zakonodaje, "Civilne iniciative samouprave občanov Slovenije", kjer bom citiral, kako si nekateri neke stvari predstavljajo in vidijo. Že tu je velika težava. Pravijo," župani so namreč tisti, ki v občinah vzpostavljajo način delovanja, ki je bolj ali manj podrejen njihovi samovolji in interesom." Očitno nihče od teh ni nikoli prebral Zakona o lokalni samoupravi, kjer se ve, kdo je določevalec v neki lokalni skupnosti, in to je občinski svet. Pravijo tudi, da se župani ob prevzemu funkcij navdajo nasvetov svojih prijateljev županov iz sosednjih občin in naprej, citiram, "in župan najprej poskrbi, da ima v občinskem svetu zagotovljeno enoumno večinsko podporo." Če to piše neka iniciativa, očitno ne ve, kako zakonodaja v tej državi stoji. Župan si ne more zagotoviti enoumja v občinskem svetu in enako ne v Državnem zboru predsednik vlade ali parlamenta, ker so to določili volivci. Se pravi, tu mešajo velika izhodišča in govorijo neumnosti, ampak to se objavlja in na tem se gradi neki pritisk na svetnike, na župane, pritisk na poslance, da sprejemamo zakonodajo, ki bo to rešila. Nič ne bo rešila! V tem je problem! Zgodba, ki jo imamo sedaj na mizi, je zgodba prejšnjega sklica parlamenta in skupine Zares, ki je to zakonodajo imela pripravljeno. Takrat smo jo tudi že na nek način videli, dobili seznanitev, da se to bo vložilo. Prvi korak pa je bil izgnati župane iz parlamenta, ker so to največji škodljivci v parlamentu. Tako je bilo splošno javno mnenje, tako je bilo mnenje določenih poslanskih skupin. Ob tem, da so podatki jasno kazali, da je županov poslancev iz vsakega mandata v mandata vedno manj. V prejšnjem sklicu mislim, da jih je bilo 11, v prejšnjih mandatih pa je bila to precej močna skupina. Za javnost se je operiralo, da so župani tisti, ki se znotraj parlamenta združujejo in so neka tiha opozicija čemur koli – oni lahko vse izglasujejo. To so govorili nekateri, ki se na zadeve absolutno ne spoznajo in so s tem deplasirali in omadeževali tudi župane kot take. Mislim, da je to napačni pristop. Govorilo se je, da lahko župani vplivajo na kakršno koli odločitev v parlamentu, na drugi strani pa je ta nezdružljivost, ki so jo tako veselo zagovarjali, za njih neproblematična v primeru zdravnikov, profesorjev in raznih drugih vplivnih skupin, ki ravno tako lahko v nekem koraku na zakonodajo vplivajo in so lahko ravno tako pod vprašajem, ampak o koruptivnosti se je govorilo samo za župane. Osebno moram povedati, da nobenega takega primera ne poznam in tudi oni ga niso navajali. Ob tem da so navajali, da župan ima neko absolutno moč in je zakonodajalec v dveh primerih – to so govorili pravniki. Župan na lokalnem nivoju ne sprejema odlokov, sprejema jih občinski svet. V tem primeru so problematični občinski svetniki in poslanci, ker dvakrat sprejemajo zakonodajo, na državni in lokalni ravni, ampak to za eminentne pravnike ni bilo nobeno stališče. Hočem povedati, da ko sprejemamo to zakonodajo, ki je tudi sedaj vložena, je pa treba neka dejstva malo bolj previdno pogledati in prebrati ter dokazati. V samem zakonu je govora v predhodnih odločbah tudi o tem, da bo veljal retroaktivno. Upam, da se zavedajo – ti, ki to predlagajo –, kaj pomeni tudi za vse občinske svetnike, župane in vse ostale, ki jih bo mogoče ta zakonodaja tretirala. Govori tudi o tem, da nimajo pravice do nadomestila. To je skregano tudi z ustavnimi členi, ki jih imamo v naši ustavi. Ko prebiramo to zakonodajo, ki je bila, kot sem rekel, predstavljena že s strani Zaresa v prejšnjem mandatu in je to samo nadaljevale, sem kar malo razočaran. Navaja se, običajno se vedno operira s tem, da to imajo vse sosednje države, ki so znotraj Evropske unije in vedno se zgledujemo po nekom. V tem primeru, če ste pozorno pogledali, se navaja Estonija, navaja Latvija, Portugalska in Španija – kot primere. V nobenem od teh primerov, ki jih navajajo, ni že zadosten razlog, da je nekdo pravnomočno v postopku, ampak vedno tudi v teh primerih govorijo o tem, da je dokončnost vedno pravnomočna obsodba, ne pa sum ali pa nek drug postopek. Tako to zakonodajo zelo težko podprem, tako kot je predstavljena, tudi iz razloga, ker vem, na kakšen način je bila pripravljena in kako se je tudi na nek način procesira in na nek način se poskuša skozi ta pritisk in govora o tem, da to ulica zahteva in da to neka javnost zahteva, ustvariti vtis, da smo vsi poslanci, župani, pa vsi funkcionarji na nek način že a priori koruptivni in zato moramo sprejeti neko zakonodajo, ki nas bo omejevala. Ves čas se poudarja ta primerjava, da funkcionarji ne smejo oziroma niso dolžni izpolnjevati nobenih kriterijev, uradniki pa. Nihče pa se ne sprašuje o tem, da uradniki gredo v neko službo za nedoločen čas in so na nek način tudi na dolgi rok nekako zaščiteni in so tudi skozi druge normative varni. Funkcionarji – naslednji dan so lahko volitve, naslednji mesec so lahko volitve. In jasno, da vsak, ki gre v politiko, ali v župansko funkcijo, ali v funkcijo poslanca, se zaveda, da je na prepihu in da mora biti kredibilen, ker v naslednjem koraku ne bo mogel nastopiti, če pride do predčasnih volitev ali česar koli. In a priori dajati vse te funkcionarje v isti koš! Moja izkušnja iz zadnjega tedna je tudi takšna, da se na osnovi neke dezinformacije lahko naredi velika zgodba, vrže neko slabo luč na nekoga, brez da se sploh upoštevajo kakršna koli dejstva, kar je bilo lepo razvidno tudi iz ostalih razprav. Treba se je vprašati, kaj o etičnosti in morali in zaupanju tudi v druge institucije, v medije, pa še koga. Če gremo čisto na banalno zadevo, ki je tudi lahko za nekoga vprašanje, pa se noben o tem ne vpraša. Za našega predsednika je verjetno protikorupcijska komisija dobivala poročila, in to tudi v poročilu navede, vsa ta leta: 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011. Vsa ta leta je bil on dolžan poročati in je tudi komisija priznala, da je poročal, sicer z majhnim zaostankom. Potem se pa nekdo vpraša, kako da šele zdaj odkrijejo, da je pa nekaj narobe leta 2004, 2005, 2006, 2007 in to v poročilu leta 2012, 2013 navajajo. Ali se potem kdo vpraša tudi o zaupanju v te institucije? Mislim, da se je to treba vprašati. Če je za nekoga to katastrofa, je to njegov problem. O etičnosti in zaupanju in moralnosti in načelnosti pa se lahko vprašamo tudi, tako kot je že bilo prej rečeno pri nekaterih glasovanjih, ravno tistih, ki vlagajo določeno zakonodajo zdaj v proceduro. Najbolj sporno pa je, in to je tudi kolega Simčič prej lepo obrazložil v svojem daljšem govoru, kaj je z etičnostjo predvsem medijev in javnih glasil, ki v določenih primerih tudi kreirajo politiko, ne pa, da jo kreirajo poslanci in župani, pa še kdo drug. Zakonov ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Prevca ni. Gospod Lah, za njim Jani Möderndorfer in potem Jožef Jerovšek in Janez Ribič.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Tudi jaz ne podpiram te zakonodaje. Mislim pa, da je že od predlagatelja bilo neumestno ali nespametno, da za tiste zakone, ki rabijo podporo 60 poslancev, zdaj govori, da če ne bodo šli ti skozi, da bodo vse umaknili. Da se prej ne pozanimajo pri drugih strankah, ali vsaj malo podpirajo to zakonodajo, če rabijo 60 glasov v parlamentu, in kar vlagajo in pričakujejo, da bomo v 12-urnem tratenju časa v Državnem zboru prišli do takšnih dopolnitev, da bomo prišli do dvotretjinskega soglasja in to zakonodajo potem dali v naslednje branje! Dotaknil bi se načela nedolžnosti in načela sorazmernosti. Tukaj predlagatelj predlaga, da bi že s pravnomočno obtožnico prenehala funkcija tako župana kot poslanca v Državnem zboru in v nadaljevanju, če bi bil pravnomočno v postopku oproščen, ima pravico do odškodnine po splošnih pravilih obligacijskega prava. Tudi iz primerjav, ki so bile navedene za nekatere druge države – poslanec ali župan se začasno umakne s funkcije za tisti čas, ko se opravi sojenje, in na koncu, če je oproščen, se funkcija nadaljuje. Pri nas tega ni. Pri nas verjetno ne izbiramo sredstev, kako odstraniti nekoga in s pravnomočno obtožnico se rešiš župana, poslanca za vse večne čase! Potem lahko on na sodišču zahteva neko odškodnino za to, da mu je praktično uničena kariera, da je lahko uničeno tudi življenje v tem času – to nikogar ne briga. Se pravi, da s tem zakonom hočemo doseči samo nek osnovni prag za medijske linče, ki smo jim priča toliko tudi med našimi kolegi. Bojim se, da če bomo tako nadaljevali, da bo ta zadnja vrsta hitro polna in verjetno bo ta zakon namenjen temu, da ne bo nikogar več v zadnji vrsti, ampak bodo tisti, ki pač ne sodijo v parlament zaradi takšnih in drugačnih neetičnih načel in tako naprej. Potem načelo sorazmernosti. Če pogledamo župane, malo sem preveril, kaj bi pomenilo sprejetje takšnega zakona v primeru, ko župan oziroma nek uradnik na občini ne izpelje pravočasno javnega naročila, in je za to kriv župan. Nekaterim županom, ki so bili že obsojeni na tri mesece pogojne kazni, bi jim zdaj prenehal mandat samo zaradi tega, ker nek uradnik ni izpeljal javnega naročila, ki jih ima srednje velika občina verjetno tudi nekaj 10 ali celo 100 na leto, ker je župan odgovoren. Če bi bila kaznovana oba, tako župan kot uradnik, s tremi meseci zaporne kazni, bi uradnik ostal, župan pa bi odšel. Ne vem, če je to pravi način. Samo nekaj primerov bi povedal. Recimo, za evropske projekte, kohezijske projekte smo imeli pripravo projektov po rumeni in rdeči knjigi. Tisti, ki ste bili župani ali ste, to poznate. Kar naenkrat je ministrstvo zahtevalo gradbeno dovoljenje, ki ga je treba imeti po rdeči knjigi, po rumeni knjigi pa je to upravičen strošek. Se pravi, vsem, ki so postopek peljali po rumeni knjigi, so vsi projekti izpadli in naenkrat je občina morala še določene naročila izvesti v kratkem času, če je hotela še ujeti vse roke za izvedbo tega projekta. Treba je bilo spremeniti občinski proračun, javna naročila izpeljati. Vemo, da je treba izpeljati javno naročilo že za vsa naročila nad 20 tisoč evrov, za investicije pa nad 40 tisoč evri. In župan za projekt, za katerega se je porabllo že milijon ali več evrov in ki bo sedaj propadel, mora nekaj storiti. V tem primeru se odreče svoje funkcije, zato da bo rešil projekt, ker teoretično drugače ni mogoče. Lahko, ampak za to ni on kriv! Če govorimo pa o gospodarnosti, bi se verjetno raje odločil, da občina dobi par milijonov, kot pa da mu ostane funkcija. Če pa govorimo o sorazmernosti, ali je tak prekršek sorazmeren s kaznijo, ki po tem zakonu doleti tega župana – mislim, da ni. Se pa strinjam s tem, da če so ljudje izvolili nekega župana in da so se zmotili, da damo možnosti odpoklica tega župana, vendar je prag 2 %, to smo slišali že od gospoda Tonina, očitno prenizek. Ampak ta prag 2 %, ko se začnejo postopki, je osnova za medijski linč, ki sledi. To, če ne bodo zbrani podpisi 30 % vseh volivcev, kar v večini primerov verjetno ne bodo, to ni pomembno, ker on bo kaznovan že s tem, ko se je nekdo spomnil, da odstavi župana, naprej pa delajo mediji, tako kot imamo priliko videti. Potem se sprašujemo, glede na to, da je v prejšnjem mandatu predsednik Državnega zbora gospod Gantar izjavil konec mandata, da je največji uspeh njegovega mandata ta, da smo spravili župane iz parlamenta. To ste lahko videli na začetku tega mandata po televiziji in njegovo izjavo, čeprav je to redek primer. Zakaj? Če bi bilo več županov v tem parlamentu, ki so tisti, ki so že več mandatov, bi verjetno marsikaj že postorili. Župan, ki je bil izvoljen dvakrat ali trikrat – verjemite mi, da sodi v parlament! Trikrat se je moral preizkusiti in nekaj narediti, da je prišel v parlament. Mi smo jih enostavno izbrisali, da jih ni več. Tukaj je kolega sedel takrat, verjetno se nekateri spomnite, z rdečo majico z napisom: "Če sem jaz župan poslanec največji problem v tej državi, potem ta država res nima velikih problemov." Tu se strinjam z vso razpravo gospoda Brulca, ki je tudi bil bivši župan, da ni sedaj trenutek, da se ukvarjamo cel dan s temi problemi, ko jih imamo toliko bolj pomembnih glede koriščenja evropskih sredstev, glede zagotavljanja novih delovnih mest in ne vem kaj še vse bi lahko našteli. V lanskem letu naj bi od vseh investicij bilo 67 % investiciji, ki so jih vodile občine. To je statistika. Verjetno tudi za letos imamo bistveno drugače, ker investicije so padle in do sedaj še nisem slišal ocene, da so občine slabo gospodarile z denarjem, ki jim je bil namenjen. To priznavajo vsi strokovnjaki in vse stranke. Zakaj se potem spravljamo na občinske svetnike, na župane s takimi zakoni? Črpanje evropskih sredstev, kohezijskih projektov – poglejte, kakšen odstotek teh investicij je na plečih občin! Pa se vsi bojimo, da ta sredstva ne bodo počrpana. Po drugi strani jih pa z vso zakonodajo, tako Zakonom o javnih naročilih kot s takimi zakoni, omejujemo do onemoglosti. Zakaj? Ali se bojimo uspešno izpeljanih projektov? Ali se bojimo popularnosti teh županov, ki po moje niso politiki, ampak so prej menedžerji? Kolegica, ki je zdaj ni v dvorani, mi je pred nekaj dnevi rekla, da ni preveč dobro zajahati val populizma in da je to vodilo določenih strank ali politikov. Mislim, da je ta zakonodaja čisti dokaz za jahanje na valu populizma tistih, ki se zbirajo na ulicah zaradi tega, da bomo popularni še naprej, pa če kaj dosežemo ali ne. Mislim, da je nespametno in bolje, da bi to prej umaknili, kot pa da cel dan porabimo za tako zakonodajo, ki vsem nam še dodatno škodi, tudi nam, ki sedimo tu, in ne bomo pridobili na ugledu parlamenta s takimi predlogi in tako zakonodajo. Hvala.
Hvala lepa, gospod Lah. No, zdaj imamo za nadaljnjo razpravo prijavljene: Janeza Ribiča, ki ga ni, Jožefa Jerovška, ki ga ni, Jožefa Horvata, Jasmino Opec, Franca Juršo, ki jih ni, in prva, ki je med nami, je mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Zdi se mi, da je bila pametna odločitev Kolegija predsednika oziroma takrat podpredsednika Državnega zbora, da je obravnavo 6 predlogov novel zakonov združil v eno točko, dal skupen uvod in tudi omogočil, da razprava teče o vseh predlaganih zakonih. Zakaj – splošna obravnava je namenjena ravno temu, da se opredelimo do namenov in ciljev in so to izrazito politične odločitve v zvezi s predlogi zakonodaje. Zato bi se zaustavila ob tistih stvareh, ki so bile zdaj nekajkrat rečene in kar so tudi predlagatelji posebej poudarjali. Omenjali so pričakovanje ali zahtevo, da se dvigne politična kultura. Če si kdo predstavlja politično kulturo samo kot kakovost in kultiviranost politične razprave, je zame bistvena sestavina politične kulture tudi to, da razumemo, kako je takrat, ko razpravljamo o vlogi poslank in poslancev, o njihovih stališčih, sestavina te politične kulture tudi priznavanje pluralnosti stališč, različnosti pogledov in spoštljivega obravnavanja do različnih pogledov na iste stvari. Zato je popolnoma razumljivo, da so moji pogledi na ustreznost trenutka, v katerem razpravljamo o tako občutljivi temi, kot so vstopni pogoji za nastop politične funkcije ali pogoji za odpoklic s politične funkcije, drugačni, kot so pogledi koga drugega. Sama namreč menim, da je treba na Državni zbor kot na najvišjo zakonodajno vejo oblasti gledati, da ima poleg razdeljevanja evropskih sredstev, gospodarskih tem, finančnih tem opraviti tudi s temami, ki zadevajo javni sektor v najširšem pomenu besede in tudi družbo kot celoto, kamor pa politična kultura in razprava o pomembnih družbenih temah tudi sodi. Če temu dodam še, da smo v času, v katerem je veliko govora o predčasnih volitvah, je razprava o tem, kaj pravzaprav ljudje pričakujejo od tega, kakšen naj bi bil politik oziroma nosilec javne funkcije, v primernem času zaradi tega, ker je veliko pozivov k predčasnim volitvam. Take teme smo že odpirali v takem času. Zdi se mi prav, da tisti, ki zdaj v demonstracijah, javno v medijih ali po spletu zahtevajo ali predlagajo različne vstopne pogoje, večjo vlogo civilne družbe, do tega, da bi poslance in poslanke žrebali, da bi vedeli, kaj pomeni biti nosilec politične funkcije, da hočejo ljudje brati kot odprto dlan. Bom brez navajanja imen povedala, da boste videli, o čem razmišljam: o nadomestnih volitvah in več kandidatih. Kdo je imel najmanj težav z razkrivanjem materialnega položaja? Tisti, ki je že v politiki. In največ težav je imel s tem tisti, ki politične izkušnje še nima. To je tisto! Ali bo kdo hotel pokazati svoje premoženje tako, kot to veleva zakon? Tista druga stvar, ki bi jo rada omenila v zvezi s tem, je, da se zakonodaja precej spreminja in da se zahteve po dostopnosti podatkov javnosti vedno širijo, vedno več je tega. Tudi Zakon o preprečevanju korupcije se je spreminjal in je treba vedeti, kaj je bilo funkcionarjem treba prijavljati nekoč in kaj jim je treba prijavljati zdaj. Tako da stvari se spreminjajo, tudi načini preverjanja premoženja so različni. Tu bi še na tretji vidik politične kulture rada opozorila, ta je danes prihajal v zelo očitni obliki do izraza: zakoni, ki jih obravnavamo, naj bi bilo univerzalni. Tako kot so se jih lotevali nekateri v razpravi, pa niso kazali te podobe zaradi tega, ker če je kaj za koalicijskega poslanca nujno, je to tudi za opozicijskega in obratno. Tu ne gre za delitev na koalicijo in opozicijo. Zakonske norme so za vse ljudi enake. Pri tem se mi zdi pomembno opozoriti, da je tako kot pri sovražnem govoru marsikdaj položaj ali sobesedilo tisto, ki odloča o tem, kako na določen problem zremo. Za nekoga je, če se na njegovega somišljenika nanaša, tudi politično drugače oblikovano stališče že kar sovražni govor, za drugega v obrnjeni situaciji. Poglejte, nekateri so zapisali, da smo nekateri po miselnosti v prejšnjem stoletju. Jaz sem v prejšnjem stoletju kar rada. Prejšnje stoletje je ženskam prineslo aktivno in pasivno volilno pravico. Vse je odvisno od tega, s katere točke presojamo zadeve. Kot predstavnica zakonodajne veje oblasti pa nikakor ne moremo pristati na to, da bi prevzela stališče tistih, ki menijo, da so zakoni postavljeni zato, da se jih krši. Zato se mi zdi, da je spoštovanje zakonodaje, spoštovanje ustave za nosilca politične funkcije absolutna zahteva, ki ne more biti v nobenem trenutku postavljena pod dvom ali postavljena v kontekst, češ, zdaj pa ni ustrezen čas, da bi o tej odgovornosti razpravljali. Tudi nobene minule zasluge o tem ne morejo odločati. Bila sem – tisti, ki me od prej poznajo – vneta zagovornica ločitve ali nezdružljivosti županske in poslanske funkcije. Ne bom v podrobnosti zahajala zakaj, ampak kar nekaj zakonov smo sprejeli ali nekaj določil v zakonih, ki so bili rezultat lokalnega lobiranja in se nam še utegne kaj zgoditi. Ne glede na to, da bi morali kot poslanke in poslanci videti celoto, potem podležemo nekemu lokalnemu interesu, ki se lahko kasneje izkaže za slab interes, ki ima lahko tudi negativne učinke. Tisto, kar sodi tudi v polje politične kulture – je pa zvezano ne več z vstopanjem v politiko, ampak z možnostjo odpoklica –, je pa problem sprejemanja objektivne in subjektivne odgovornosti. Tam, kjer se mi zdi, da smo – pa za to niso potrebne stoletne izkušnje parlamentarne ali ne vem kakšne, to je stvar posameznikove drže – tam, kjer smo najslabši, je sposobnost sprejemanja objektivne odgovornosti. Za subjektivno se ve, da mora biti direktno dokazana. Tisto, kar pa je treba sprejeti nase, če si nosilec javne funkcije, je pa tudi objektivna odgovornost. Primerov, ko so posamezniki sposobni sprejeti nase objektivno odgovornost in z vsemi pravnimi sredstvi uveljavljati dokazovanje svojega položaja z odbiro ustreznih pravnih poti in se potem vračati k tistemu vprašanju na izvor, takih primerov pri nas ni veliko. Tisto, kar je zame velik problem pri politični kulturi, je, da je politična kultura zvezana vedno tudi s sistemom vrednot. So vrednote, ki so univerzalne, in so vrednote, ki se spreminjajo. Ko so vključene tiste vrednote, ki so različne od vrednot posameznikov, je to marsikdaj za posameznike zelo nezdružljivo s pojmom politična kultura. Tisto, s čimer bi rada še končala, je pa to. Govora je bilo o tem, kako je za nosilce političnih funkcij potrebno, zato da uveljavljajo volilno pravico, izpolnjevati pravzaprav en sam pogoj, to je polnoletnost. No, zakoni določajo lahko potem tudi še kaj drugega. Mislim, da se nekateri zelo radi ukvarjajo s tem vprašanje na, po moje, nedopusten način. Spomnim se posameznikov, uglednih posameznikov, ki so trdili, da bi smel biti poslanec samo nekdo, ki je po svoji strokovni izobrazbi pravnik. Če bi to veljalo, potem nam Državni zbor res ne bi bil potreben. Državni zbor je pač sestavljen po drugačnih principih in meni se zdi, da mora biti to zakonodajno telo prerez družbe. Zato tudi toliko zagovarjam paritetno demokracijo in zato smo v preteklosti že sprejeli kakšne določbe, ki omogočajo večjo zastopanost žensk, zato so tudi vedno pozivi, da smo starostno razpršeni, in tudi prav je, da smo po svoji strokovni usmerjenosti različni. Tisto, kar pa je pomembno za nosilca politične funkcije, je, da posameznik na neki politični funkciji ne rešuje svojega eksistenčnega problema, ker to omejuje svobodo in kakovost njegovega odločanja. Ko se moram odločati o teh šestih zakonih, imam še vedno največjo zadrego s tem, da sta dva zakona taka, ki terjata dvotretjinsko večino in potem ta paket ne bo uravnotežen. Zvezano s tem je tudi, ali bomo delali – ne razumite me napak, ni cinično – red samo na lokalni ravni in zaradi te opustitve dvotretjinskih zakonov izpustili urejanje zadev na državni ravni. Moj temeljni pomislek pa je, ali so stvari zastavljene tako, da ne bomo zaradi premajhne domišljenosti določb v tem zakonu kasneje plačevali ceno, ki bo bremenila javne finance. Drugače je pa urediti stvari zagotovo treba, pa ne glede na to, ali je koalicija že sestavljena ali koalicija še ni sestavljena. 90 nas v parlamentu še vedno sedi. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims. Potem Vlada in predlagatelj, gospod Braniselj.
Hvala za besedo, še enkrat. Moram povedati, da sem besed predgovornice bil zelo vesel, ker v tistem delu, ko govori o univerzalnosti vrednot, ki bi jih morali prepoznavati vsi in o njih tudi soglašati, se z njo v celoti strinjam. Vsaka politika bi morala temeljiti na vrednotah in politika, ki ne temelji na univerzalnih vrednotah, ni moderna politika, sodi v drug prostor in čas. Vendar, če želimo, da nas ljudje prepoznajo kot politike, ki zastopamo univerzalne vrednote, bi morali biti za začetek dosledni sami pri sebi. V teh zakonih, ki so danes pred nami, je na primer predviden odpoklic župana s posebnim referendumom za odpoklic, to je zagotovo rešitev, ki je vredna premisleka, ampak vredno podpore pa bi bilo, če bi najprej taka merila uveljavili sami pri sebi in sprejeli pravne akte tako, da bi omogočili tudi odpoklic poslanca. Strinjam se s tistimi, ki ste rekli, da je to v proporcionalnem volilnem sistemu težko narediti, ker vedno se tukaj lahko skriješ za politično stranko. Zaradi tega bi bilo dobro, če govorimo o univerzalnih vrednotah, da se poenotimo vsaj v tistih, o katerih obstaja načelno soglasje v praktično vseh demokratičnih držav. To pa je, da za razvoj države, ki mora biti temeljni cilj, potrebujemo demokratično pluralno okolje, potrebujemo stabilno gospodarsko okolje in potrebujemo spoštovanje demokratičnih vrednot, tako da je glas ljudstva, ki je edini dejanski nosilec oblasti v demokraciji, tisti, ki ima prvo in zadnjo besedo. V Sloveniji naš sedanji sistem, žal to se prav v teh dneh zelo jasno kaže, ne izpolnjuje nobenega od teh kriterijev. Ko govorite o univerzalnosti vrednost, potem je ena od njih tudi to, da bi morala veljati enaka merila za vse; če se predlaga odpoklic županu, bi vsaj v tistem paketu morali predlagati odpoklic poslanca. Če bi se strinjali o teh univerzalnih vrednotah, da potrebujemo v mandatu stabilen gospodarski prostor za podjetništvo, da ljudje vedo, v kakšnem okolju se gibljejo, da ljudje presojajo o osebah, ko gredo na volitve, in ne gledajo samo političnih strank ali njihovih predsednikov, potem je seveda treba poseči po drugem orodju, kot je danes pred nami; treba bo poseči v ustavo in se odločiti za dvokrožni večinski volilni sistem. Ta edini omogoča vse to, o čemer smo danes govorili. Dokler pa imamo proporcionalni volilni sistem, pa lahko vse te omejitve, ki so tukaj, tudi kdo zapiše v zakon, pa učinek ne bo tak, kot si morda kdo želi; ker še vedno bodo vse tiste stranpoti prisotne, stalna pogajanja, preobrati, nestabilni gospodarski prostor in, če želite, tudi nestabilen demokratični prostor, v katerem veljajo danes takšni principi, jutri pa takšni, odvisno od položaja, v katerem se kdo nahaja. Sam lahko rečem, da sem vesel, da pripadam stranki, ki je bila dosledna, in tudi sam sem v tem dosleden, neodvisno od tega, ali komu dobro kaže, neodvisno od tega, ali smo v takšni ali drugačni poziciji, vedno sem zagovarjal dvokrožni večinski volilni sistem – ker to je bilo za Slovenijo nujno! To, kar imamo mi zdaj, oprostite, ne vodi nikamor. To se najboljše videlo v teh dneh, ko se je najprej v nastajajoči garmin koaliciji preračunalo, razdelilo stolčke, resorje, zdaj se pa šele pogovarjajo o programu. Mi bi rabili prostor, v katerem imaš najprej program, potem za tem stojijo ustrezni ljudje in o tem odločijo volivci in njihova beseda je dokončna in veljati mora cel mandat. Če pa se kaj zgodi – kajti že Churchill je rekel: "Zaupanje je dobro, kontrola pa je še boljša," – bi pa morali za vsemi, brez izjeme, tudi za poslanci, za njimi še najprej, stati možnost odpoklica, se pravi referenduma, na katerem bi odločali, ali nekdo lahko še naprej opravlja funkcijo ali ne. Pa bi bila situacija v Sloveniji, trdno sem prepričan, ko gre za spoštovanje demokratičnih vrednot, ko gre za spoštovanje etike, ko gre za doslednost v svojih besedah in dejanjih, bistveno drugačna, kot je danes. Potem se ne bi zgodilo, da imamo tistega, ki največ govori o etiki v tem parlamentu, pa je vlekel nadomestilo in hkrati mastno služil zelo dolgo časovno obdobje. Ker o tem bi se ljudje lahko odločili neposredno, tudi o vsem drugem, o katerem ste ali morda še boste spregovorili danes in v naslednjih dneh. Ampak, odločiti bi morala volja volivcev in njihova beseda bi morala biti zadnja: brez omejitev, brez vnaprejšnjih ne vem kakšnih rezov in predpisov, bi to povsem zadoščalo. Če pa ostane sedanji sistem, v katerem smo vedno znova priče takšnemu in drugačnemu trgovanju, večno novim koalicijam, ki so znotraj blokirane, ker nekdo drugega izsiljuje, ker itak nastanejo "ad hoc", potem pa to ne vodi v nek dolgoročen razvoj. Ne v dolgoročen razvoj politične kulture, ne v dolgoročen razvoj gospodarskega sistema, ne v dolgoročen razvoj uspešnega podjetništva, ki bi se uveljavljalo na svetovnem trgu. To je slovenski problem in zaradi tega ves čas hodimo kot maček okoli vrele kaše, ne govorimo pa o bistvu, ki ste ga sicer nekateri priznali, ampak že v naslednjem stavku negirali sami sebe, to pa je, da bi morali enkrat odkrito spregovoriti o celotnem sistemu in predvsem o volilnem sistemu. Kajti vedno je tako, da se morajo ljudje do nečesa opredeliti pozitivno, se v tem prepoznati, prepoznati svoj interes, svoje vrednote, potem bo to njihovo, bodo to iskreno sprejeli, bodo s tem živeli in potem bo demokracija živela kot takšna. Ljudje morajo imeti temeljno zaupanje v sistem in institucije sistema, sicer na dolgi rok nobena demokracija ne more biti uspešna, celo vprašanje je, kako se izrodi; in se lahko izrodi. Če se ne bomo sposobni pogovarjati, se bo o tem verjetno čez čas pogovarjal nekdo drug, ampak takrat bodo gospodarske in družbene razmere še slabše, kot so danes. Zaradi tega apriornega zavračanja spregovoriti o bistvu problema – pač ne morem razumeti! Zaradi tega tudi osebno ne ocenjujem kot pozitivno te predloge, ki so pred nami, ne morem jih oceniti niti v imenu SDS kot pozitivne. Takšni, kot so, so v očitnem nasprotju s slovensko ustavo. O tem, upam, da se zdaj že vendarle vsi strinjamo. In takšni kot so, v tem trenutku ne služijo ničemer drugemu kot dimu za prikrivanje nastajajoče garmin koalicije, ki si najprej razdeli stolčke, potem pa se začne pogovarjati o programu. To je, oprostite, nekaj, kar ni v interesu ne ciljev, ki ste jih sami danes opredelili, o višanju politične kulture – ki, mimogrede, zahteva, da se o stvareh spregovori odkrito in brez sprenevedanja –, niti ni v razvojnem interesu države Slovenije. Je pa zagotovo v interesu tistih, ki želite čim dlje na ta način vztrajati na oblasti. Vendar prej ali slej, kot rečeno, se bo o teh stvareh treba zelo jasno pomeniti. Takrat najbrž ne bo treba sprejemati takih zakonov; če pa bi se odločili za katero od teh omejitev, pa je jasno, da je treba tako omejitev zapisati v ustavo, predvsem pa ne zavajati javnosti z res popolnoma demagoškimi predlogi, kot je tisti, ko v ustavi za predsednika države zelo jasno piše, pod kakšnimi izjemno zahtevnimi pogoji se lahko proti njemu sproži ustavna tožba pred Ustavnim sodiščem, tukaj je pa predlagano, da v trenutku, ko bi bila proti njemu vložena pravnomočna obtožnica, bi mu pa prenehala funkcija. Če je kdo prepričan, da je to skladno z ustavnim načelom, naj dvigne roko, ampak kolikor vidim, zdaj ni nobene dvignjene roke v tej dvorani. To je pravzaprav tisto, kar na nek način razgalja te zakone. Taki zakoni, kot so, niso skladni niti s tistim temeljnim načelom, ki ste ga sami opredelili, da želite pripomoček k višanju ravni politične kulture. Ta na konec koncev zahteva tudi toliko strokovnosti in zavesti, da ne vlagaš nečesa, za kar je vnaprej jasno, da je popolnoma neuresničljivo in celo protipravno. Za konec lahko samo še enkrat ponovim. Tisto, kar Slovenija potrebuje, je, da bi se uskladili, dosegli soglasje – in trdim, da nekoč smo ga že – o tem, kaj Slovenija potrebuje; da so temeljne vrednote vse demokratične vrednote, ki jih priznava tudi združena Evropa; da potrebujemo učinkovito stabilno gospodarsko okolje in ko se bomo strinjali o teh vrednotah, da bomo v okviru teh vrednot iskali tiste rešitve, ki bodo za Slovenijo najboljše. V SDS vam za to še enkrat predlagamo dvokrožni večinski volilni sistem in ob tem možnost, da bi ljudje dejansko odločali o tem, kdo jih zastopa v parlamentu, in da bi bila ta vez med njimi, med ljudmi torej, med volivci in izvoljenimi poslanci, neposredna in ves čas še kako močna. In še nekaj bi to povzročilo: spremenilo bi odnos katere koli izvršilne oblasti do parlamenta. V večinskem volilnem sistemu je popolnoma normalno, da ministri pridejo za vsakega poslanca posebej vprašati, kako bo glasoval in še kako upoštevajo njihovo mnenje. Kar poglejte, kako deluje ameriški kongres ali pa kakšen drug primerljiv parlament demokratične države s takšno dolgoletno tradicijo. Pri nas, kot veste, je velikokrat vse drugače. Zaradi tega, dokler si teh temeljnih stvari ne postavimo tako, da bodo dejansko funkcionirale, da bodo dejansko omogočene uresničitve tistih vrednot, ki jih želimo, do takrat pač bomo izgubljali čas s tovrstnimi predlogi, ki so, žal, očitno protiustavni. V SDS predlagamo, da gremo k bistvu, da spregovorimo o vrednotah, o razvoju in poiščemo čim prej ustrezne rešitve.
Hvala lepa. Gospod Braniselj, v imenu predlagateljev želite besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Rečeno je bilo, da ni primeren trenutek, da se lotevamo takšne zakonodaje, kot je ta trenutek pred nami. Ravno ta trenutek je pravi trenutek, da se tega lotevamo. Nimamo nekih koalicij, nimamo nekih zavez in nimamo neke vlade, ki bi jo morali poslušati, kako naj Državni zbor glasuje. Sami bomo odločali o tem, kakšne zakone bomo tukaj sprejemali; o nas sprejemamo zakone in verjetno še o ostalih funkcionarjih v politiki. Če kdaj, potem je zdaj trenutek, da se te zadeve lotimo. Res je, tudi sam sem mnenja, da ima nekaj pomanjkljivosti ves ta sveženj, ki je pred nami. Z zanimanjem sem spremljal vse tiste, ki ste konstruktivno in dobronamerno opozorili na te pomanjkljivosti. Če bo šla ta zadeva naprej, bomo seveda to odpravili, z iskreno željo, da pridemo do dobrih rešitev, ki bodo dejansko pomenile v tem delu dvig političnih standardov, ki jih ta trenutek pogrešamo. Vse prevečkrat govorimo o protiustavnosti na pamet, žal je temu tako. Moram reči, zgolj s floskulo protiustavnosti ne moremo odpraviti, ne moremo vsebinsko o zadevi razpravljati. Že uvodoma sem se tega dotaknil in sem temu namenil kar precej časa, da sem pojasnil, zakaj takšne predlagane rešitve niso protiustavne. Seveda pa bomo to lahko videli šele v nadaljevanju postopka, ko bo o tem dala mnenje tudi Zakonodajno-pravna služba in mogoče še kakšna druga institucija. Vendar, poseg v aktivno in pasivno volilno pravico je po ustavi mogoč. Mogoč je, če na to napotuje ustava sama, in to imamo v 82. členu, ki govori o poslancih. Tam ustava sama govori o tem, da se lahko glede kandidiranja poslancev in mandata poslancev v zakonu posebej določijo kriteriji, to imamo zdaj na 6 mesecev zaporne kazni, takrat preneha funkcija. V čem je protiustavnost, če ta prag določimo na 3 mesece zaporne kazni? Če ne drugega, je ta zadeva izrecno ustavna. In drugi pogoj, kjer ustava dopušča poseg v te človekove pravice, pa je, če je poseg potreben zaradi varstva človekovih pravic, drugih, ali varstva javnega interesa, če se z njim varuje pravice drugih – 15. člen, tretji odstavek te iste ustave. Kaj pa je večji javni interes kot zaupanje v politiko, v pravno državo in v institucije te pravne države? Kaj pomeni podpora tem novelam, ki so ta trenutek pred nami? Podpora pomeni, da smo za dvig standardov v politiki, to je ta gesta – smo za dvig standardov v politiki, o katerih tako ali tako vsi govorimo in smo vsi za. To je pot, da do tega pridemo. To je tudi znak, da povemo, da zaupamo pravni državi. Zaupamo pravni državi, zaupamo institucijam, če bodo privedle do sodb na način, kot je to potrebno, in ki jih bomo potem tudi vsi spoštovali. In ja – kolega Brulc je prej rekel, da je mogoče malo huda beseda, če obsojene ljudi oziroma storilce kaznivih dejanj, tiste, ki so bili spoznani s pravnomočno sodno odločbo za kaznivo dejanje, imenujem kriminalce. Kako pa se sicer še te ljudi imenuje v tej državi? Zakaj se pa sprenevedamo? Seveda so to kriminalci in za kriminalce ni prostora v tej dvorani in mislim, da nikjer drugje, kjer se izvaja kakršna koli oblast: naj bo to na lokalnem nivoju ali državnem nivoju. Tudi to povejmo ljudem, da se teh sprememb ne bojimo. Pomislek – dvotretjinska večina je potrebna za dva od teh zakonov, za tista dva, ki sta mogoče tudi najbolj pomembna, Zakon o poslancih in Zakon o Državnem svetu. Državni svet ta trenutek imamo in moramo poskrbeti tudi za to, da se bo tudi tam uveljavil. V primeru, da ta dva zakona ne bosta dobila zahtevane dvotretjinske večine, ta trenutek najavljam, da ostalega svežnja ne bomo naprej forsirali, ker je nemoralno in neodgovorno, da zavrnemo spremembe v Državnem zboru, po isti logiki pa bomo delali spremembe na nižjih ravneh oblasti. Še enkrat se zahvaljujem za današnjo razpravo, ki sem jo z zanimanjem spremljal, pobral ogromno dobrih predlogov. Vesel sem tudi tega, da ni bila ta razprava predolga in seveda – priporočamo se za podporo, ko bo prišlo do glasovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali celotno listo razpravljavcev, imamo pa na voljo še nekaj časa za razpravo. Zato vas sprašujem, ali bi želel še kdo razpravljati. Vidim, da je več želja po razpravi, zato vas prosim, da se k razpravi prijavite. Prijavljene imamo tri razpravljavce. Gospod Srečko Meh, izvolite.
Gospe in gospodje, tema je zagotovo prava. Tudi trenutek je pravi, da razpravljamo o nosilcih javnih funkcij, ker nam to na nek način govorijo ljudje, pa mi to razumeli ali ne, pa to sprejeli ali ne. Nekateri ste rekli, da je to govorila ulica. Gospe in gospodje, to so govorili ljudje, naše volivke in volivci! Povedali so, da je z nosilci javnih funkcij nekaj narobe in da je treba nekaj narediti in zato je prav, da o tem danes tukaj govorimo. Gre seveda za politično kulturo nas, vsakega posameznika, parlamenta kot celote in ljudi, naroda, če hočete. Ko hodite, gospe in gospodje, čez prehod za pešce tukaj pred Državnim zborom, ali se takrat zavedate, da ste poslanci? Ne, hodite! Veliko vas gledam, ko hodite kar tako čez cesto. Pa je to odziv nas, poslank in poslancev, da spoštujemo zakone, da smo tisti, ki dajemo zgled; dober in sveta vzgled. Pri vsakem našem dejanju, pri govoru tukaj, pri obnašanju, pri čemer koli, kar pač delamo, ko se slabšalno ali omalovažujoče obračamo na nekoga, dajemo tisto, kar ne bi smeli dajati, in zato je prav, da o tem govorimo. Mislim, da je načelnost pravzaprav prava. Govorili smo danes o objektivni in subjektivni odgovornosti. Dolga leta sem bil župan v občini in ko sem poslušal zgodbo Ivana Vogrina, ko je obsojen oziroma ko je bil v postopku zaradi nekaj, kar je naredil kot župan leta 2007, potem se zavedam, da se to lahko zgodi tudi meni, za katero koli leto mojega dela v občini. Ampak moja objektivna odgovornost je in takšen standard je bil nekako vpeljan v občini, v kateri sem delal, da bi v takem primeru, kjer bi bil pravnomočno obtožen, pravzaprav moral odstopiti. Tu gre za načelno držo, pa vem, da je to bila objektivna odgovornost, ampak se tudi zavedam, da sem kot župan nosil objektivno odgovornost. Ljudje pa so mi povedali na volitvah, dali so mi zaupanje, ampak to je drža, ki bi jo moral narediti in to sem bil pripravljen tisti trenutek, ko sem kandidiral in bi seveda tudi izvoljen v Državni zbor. To ni dim; ta predlog ni dim, ni zamegljevanje ničesar. Ta predlog jemljem kot tistega, da začnemo govoriti o resničnem problemu. Morda niti ne bo treba sprejeti te zakonodaje ali podobne zakonodaje, o tem pa zagotovo moramo govoriti. Danes je bilo mnogo dobrih predlogov in vse bi kazalo spoštovati, obravnavati tudi zato, da bi bila zakonodaja tista, ki bi jo ljudje spoštovali. Seveda pa se strinjam, da je zakonodaja zato, da jo spoštujemo. Zato bi nekako rekel, da bi bilo prav, da podpremo. Naj še na nekaj spomnim. Franca Kanglerja bom imenoval, zato ker sva vrsto projektov vodila skupaj, tudi Evropsko kulturno prestolnico. Odstopil je, gospe in gospodje, naredil je po moje prav. Zato, ker so ljudje, njegove občanke in občani, zahtevali in ker ni našel drugega odgovora na to, kako umiriti tisto situacijo. Zato je prav, da mi odgovorno tukaj govorimo o situaciji, v kateri na nek način nosilci javnih funkcij moramo razumeti trenutek in v pravem trenutku narediti tisto, kar ljudje od nas pričakujejo. Lahko je to tudi odpoklic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branko .
Spoštovani! Vsaj o eni stvari se danes strinjamo, kar sam vidim pozitivno. To, da je treba krepiti zaupanje ljudi v institucije sistema. Tisto, o čemer se ne strinjamo, je pot, ki to omogoča. Namreč, lahko bi te prepovedi, ki so tukaj v predlagani obliki zakonov, kar je napačna pot, zapisali v ustavo. Sam osebno in, trdno sem prepričan, tudi SDS kot celota, bi se bila o tem zagotovo pripravljena pogovarjati. Vendar vas opozarjamo, da to zanesljivo ne bo dovolj. Če želimo zares okrepiti zaupanje ljudi v institucije sistema, da bo demokracija polno zaživela in bomo tudi gospodarsko uspešnejši, potem potrebujemo sistem, v katerem bodo ljudje prepoznali vrednote, ki jim sledijo politiki, kot svoje vrednote, da bodo trdno prepričani, da veljajo enaka merila za vse, da gre za univerzalnost teh vrednot in pravnih rešitev ter dejanj. Potrebujemo sistem, ki bo gospodarsko uspešen in bo omogočal podjetnikom stabilen prostor, v katerem bodo oni svobodno odločali o svojem ravnanju in s tem uspešno tekmovali znotraj meja države Slovenije, Evropske unije in na svetovnem trgu. To je tisto, kar bo potem dejansko okrepilo zaupanje v sitem. Še nekaj je potrebno. Ljudje kot volivke in volivci morajo iskreno verjeti, da njihov glas odloča in da imajo oni in samo oni vsaj enkrat na volitvah ali pa na referendumu resnično prvo in zadnjo besedo. To pomeni, da ne smejo biti več priče prizorom, ko vedno znova prihaja do trgovanja znotraj politike, do kupovanja raznoraznih glasov, do sprememb in obračanja celotnega političnega stanja na glavo, ko je danes eden tu, jutri je tam, vse je plod trgovanja ali pa če že enkrat neka koalicija nastane, je potem znotraj blokirana, ker jo eden od njenih členov izsiljuje ali po možnosti vsi. To pa pomeni, da potrebujejo ljudje, da bi v to iskreno verjeli, jasno sliko na volitvah, pred volitvami in po njih, kar pomeni, da potrebujejo sliko, ko bodo vnaprej vedeli, kdo je s kom pripravljen sodelovati, kakšen program je skupen program teh, o katerem odločajo, in kateri ljudje stojijo za tem programom, da bodo znali realno oceniti, ali je to pravi program, v katerem oni prepoznavajo svoje vrednote, in ali vidijo v teh ljudeh ljudi, ki so kompetentni, da te njihove vrednote skozi ta program tudi udejanjijo. Takrat bodo ljudje zaupali v sistem. Odgovor, ki ga ponujamo SDS in ki je edini, ki ga sam poznam, ki izpolnjuje prav vse naštete kriterije, je dvokrožni večinski volilni sistem. Predlagam, da se začnemo resno pogovarjati o teh rešitvah. Slovenija to življenjsko potrebuje. Če bomo še naprej priče stalnim preturbacijam, stalnim trgovanjem, stalnim notranjem blokadam, stalnim spremembam, ki naredijo prostor nestabilen, dražijo denar, ustvarjajo pogoje, ki so podjetnikom neprijazni, in s tem trajno krnijo naš razvoj, ki je pa osnova za blaginjo za vse, tudi za socialno državo, potem bo Slovenija drsela samo še navzdol in samo vprašanje naše politične zrelosti, ali smo iskreni do sebe in do svojih volivcev in to smo to pripravljeni prisegati. Če spremenimo volilni sistem ali nam gre samo za stolčke in vztrajamo pri obstoječim ali pri modifikacijah proporcionalnega, ki je v interesu političnih elit, ali pa smo pripravljeni realno tvegati in stopiti pred ljudmi z imeni in priimki na dvokrožnem večinskem volilnem sistemu. Jaz to storim z veseljem kadar koli. Bomo videli, koliko pripravnosti je za tisto, kar je v slovenskem interesu, tudi pri vseh ostalih.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Saj če ne bi vzniknila ideja o nujnosti uveljavitve večinskega volilnega sistema, se zdaj k besedi ne bi priglasila. Me pa zelo moti, da je ponudba večinskega volilnega sistema stalna mantra SDS, ki naj bi bila tudi čudežna paličica za rešitev vseh problemov, s katerimi se Slovenija srečuje. Če smo bili kritični do tega, kakšna je strokovna raven predlaganih zakonov, marsikaj je bilo na račun tega slišati, potem bi bilo dobro pričakovati od največje zdajšnje vladne stranke tudi to, da bi slišala mnenja strokovnjakov, ki opozarjajo, da za države z majhnim številom prebivalstva večinski volilni sistem ni najboljša rešitev. Mene nič ne moti, če imajo možnost na volitvah tudi majhne stranke, bi pa opozorila še na nekaj. Ko se sklicujemo na to, kakšno stabilnost, kakšno spoštovanje vrednot bi večinski volilni sistem prinesel. Poglejmo okrog po Evropi in se vprašajmo: Ali so države z večinskim volilnim sistemom imune na korupcijo? Ali so imune na to, da njihovi parlamentarci niso bili predmet različnih preiskav? Ali pri tistih parlamentarcih niso bile ugotovljene zlorabe? Gre preprosto za to, da ko jaz govorim o vrednotah, govorim z drugačnega zornega kota, kot govori o vrednotah spoštovani gospod Grims. Tu je tista razlika med nami, ki bo vedno obstajala, in tu je temeljni problem: večinski volilni sistem je, to smo že povedali, ko je predsednik, ki zdaj opravlja samo tekoče posle, ponujal rešitev za izhod iz krize in je med naborom ukrepov bil tudi večinski volilni sistem. Socialni demokrati smo povedali, da za nas večinski volilni sistem ni sprejemljiv. V zvezi s tem ne vidimo potrebe po spremembi ustave na tej točki. In ponavljam: ni rešitev vseh dilem! Če pa je to pot do tega, da se utrjuje neka politična stranka na oblasti, potem pa zlasti nasprotujem. Rekla bi pa samo še to za konec. Ko govorimo o utrjevanju zaupanja v institucije pravne države, potem mislim, da bi tisti, ki ga kar dobršen del slovenskega prebivalstva šteje za voditelja, ki mu zaupa, bi ta voditelj lahko napravil največ, če bi sam spoštoval institucije pravne države. Pa jih žal ne. In to kaže vedno znova. Hvala.
Hvala lepa. Razpravljavcev ni več. Imamo samo en krog v nadaljevanju, zato zaključujemo razpravo. O predlogih sklepov, da so predlogi zakonov primerni za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, 7. 3., v okviru glasovanj. S tem prekinjam 9., 10., 11., 12., 13. in 14. točko dnevnega reda in s tem tudi 11. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Imam pa še obvestilo oziroma predsednik odbora ima obvestilo za člane Odbora za zunanje zadeve. Imajo nujno sejo, in sicer ob 15. uri in 15 minut v sejni sobi v kleti na Šubičevi ulici. Hvala lepa.