Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 12. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Samo Bevk, mag. Milan M. Cvikl, Dimitrij Kovačič, Srečko Prijatelj, Alojz Sok, Marjetka Uhan do 12.00 ure, Janko Veber od 14.00 ure dalje in dr. Marko Pavliha od 12.00 ure dalje, v delu današnje seje. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O USTANOVITVI OBČIN TER O DOLOČITVI NJIHOVIH OBMOČIJ, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec, gospod Franc Jazbec. Besedo dajem predlagatelju zakona za dodatno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani! Državni zbor je jeseni 1994 sprejel zakon o ustanovitvi občin in določitvi njihovih območij, objavljen v Uradnem listu RS, št. 60/94, ki je med drugim predvidel tudi ustanovitev občine Štore brez ozemlja železarne Štore, ki je bila vse obdobje po drugi svetovni vojni sestavni del štorske lokalne skupnosti, najprej v letih 1952 do 1955 v takratni občini Štore, po letu 1955 pa do leta 1964 v krajevnem odboru Štore. V letu 1964, po ukinitvi krajevnih odborov, je bila ustanovljena krajevna skupnosti Štore, skupaj z vsemi zaselki Teharij. Leta 1978 pa se je krajevna skupnost Štore razdelila v dve novi krajevni skupnosti, in sicer Štore, z ozemljem železarne, in krajevno skupnost Teharje, brez ozemlja železarne Štore. Takšna razporeditev je bila vse do 1.1.1995, ko so nastale nove občine in je bila občina Štore ustanovljena brez ozemlja nove železarne, ki je v bistvu od 1.1.1995 prvič v zgodovini prišlo teritorialno pod krajevno skupnost Teharje. Vsa pisanja, protesti vodstva krajevne skupnosti Teharje, ki govorijo o zgodovini več kot 400 let v preteklost, so verjetno točna in jih kot predlagatelj novele zakona ne "osporavam". Dejstvo pa je, da se je Štoram zgodila zgodovinska krivica v preteklem, to je v 20. stoletju, in da danes živimo v 21. stoletju. Dogajanja zadnjih 60 let so name naredila odločilno prepričanje, da je edino logično, da je železarna Štore v Štorah. Vsakdo v Sloveniji ve, da je železarna v Štorah, le malo ljudem pa je poznano, da je železarna Štore v Celju. Do danes v tej državi verjetno nihče ni slišal za železarno Celje ne za železarno Teharje, vsi pa poznamo zgodovino Celja, celjskih grofov. Mnogo Slovencev se je po mojem prepričanju dalo poučiti tudi o bogati in pestri zgodovini Teharij, če ne prej, pa po zgodovini zadnjih 60 let, ki je zaradi takratnih oblasti žalostna in črna. V vsej pestri zgodovini tega kraja pa se ne da najti omembe železarne v tem kraju. O teharski ali celjski železarski tradiciji tudi nič ne pove celjski zbornik, ki je izšel 1980. leta kot posebna izdaja cenjenega zgodovinarja gospoda Janka Orožna, ki opisuje Celje in okolico Celja v letih 1941-1997. V tej knjigi je opisan tudi čas gradnje železarne v letih 1962-1975. Poudariti želim še nekaj. Da odpravo te krivice po trenutno veljavni zakonodaji Štore ne dobijo drugje kot na popravi zgodovinskega dejstva: železarna Štore s Štoram. Finančno pri tem načinu financiranja ni sprememb, spremeni se samo struktura finančnih sredstev. Spoštovani! Želim se dotakniti mnenja vlade in pa mnenja zakonodajno-pravne službe, ki med drugim poudarjata, da je način, kot sem ga v noveli zakona predložil, nezakonit in neustaven. Pri tem je potrebno poudariti, da je v Uradnem listu št. 60/94, kjer so se takrat ustanavljale občine, kar 30 občin, ki so organizirane tako, kot sem v tej noveli zakona predlagal popravek tudi za občino Štore in za občino Celje. Nedvomno pa je name naredila velik vpliv tudi ustavna odločba, ki jo je ustavno sodišče leta 1997 na pobudo občine Štore izdalo kot negativno odločbo, ker je občina Štore takrat "osporavala" odlok, ki je predvidel oziroma ki je dejansko po zakonu določil meje. Ustavno sodišče pa je takrat jasno navedlo, kako bi bilo možno ta problem rešiti. In po tej ustavni odločbi sem [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]
Gospod Jazbec, [[...]]
[[...]]pripravil tudi to novelo zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Pavla Ruparja, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi, spoštovani mediji! Najprej vsem dobro jutro! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 7. seji dne 6. decembra 2005 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij, ki ga je v državni zbor v obravnavo in sprejem poslal predlagatelj poslanec Franc Jazbec. Odbor je bil pred sejo seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade Republike Slovenije, mnenje Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, dopisom predsednika sveta krajevne skupnosti Teharje in mnenje Mestne občine Celje ter Občine Štore, katerima je predsednik državnega zbora na podlagi 94. člena zakona o lokalni samoupravi in 145. člena poslovnika državnega zbora poslal predlog zakona v mnenje. Mestna občina Celje je menila, da je predlog zakona neutemeljen in ga zavrnila, občina Štore pa je predlog zakona podprla. V predlogu zakona poslanec Franc Jazbec predlaga spremembo območja občine Štore in posledično tudi spremembo območja Mestna občine Celje. Predlog se glasi, da se v 152. točki 2. člena zakona, ki določa območje in sedež občine Štore, doda besedilo "del naselja Teharje", v oklepaju "območje železarne Štore", ter da se v 1. točki 3. člena, ki določa območje sedež Mestne občine Celje besedo "Teharje" nadomesti z besedilom "del naselja Teharje". O predlogu zakona sta podali mnenje zakonodajno-pravna služba in Vlada Republike Slovenije. Prva je v svojem mnenju k predlogu zakonov opozorila, da pomeni sprememba, ki je predlagana v zakonu in se nanaša na del naselja Teharja, delitev enotnega naselja na dva dela. Pri tem je poudarila, da veljavna zakonodaja omogoča spremembo območij občine le na način, da se celotno naselje in ne le del naselja izloči iz obstoječe občine in priključi sosednji občini. Vlada Republike Slovenije pa je v svojem mnenju podobno kot zakonodajno-pravna služba poudarila, da v skladu 139. členom Ustave Republike Slovenije občina obsega naselja ali več naselij. Isti člen tudi določa, da se občina ustanovi z zakonom, poprej opravljanem referendumu na območju, ki je določen za odcepitev. Zakon določa tudi območje občine. Po tej določbi občino sestavljajo izključno naselja v celoti in ne njihovi deli. Ustavno odločbo povzema tudi zakon o lokalni samoupravi, ki v 12. členu določa, da območje občine obsega območje naselja ali več naselij. Vlada poudarja tudi, da je določitev območij naselja ter njihovo poimenovanje v skladu z zakonom o imenovanju in evidentiranju naselij, ulic in stavb v pristojnosti občinskega sveta občine, na področju katere se le-ta nahaja. Zakaj je odbor odločil, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, pa je v svojem uvodu že obrazložil sam predlagatelj, ki po predlaganih pravnih poteh, ki sem jih navedel, doslej, to je v nekaj letih, še ne mogel priti do ustrezne rešitve tega vprašanja oziroma do poprave krivice, ki se je, da tako rečem, zgodila ob ustanavljanju novih občin v njegovi občini, za katero pa je možno trditi, da v slovenskem prostoru tudi slučajno ni edina. V teh in podobnih primerih namreč po veljavni zakonodaji ni možno rešiti nobenega takšnega primera, ki mu je tako ob določanju meja občin kot pri določanju pravnih poti za njihovo spreminjanje botroval političen in ekonomski interes močnejšega. Odbor se je s sedmimi glasovi za in dvema proti odločil, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo, in priporoča državnemu zboru, da ga sprejme. Hvala lepa.
Hvala gospodu Ruparju. Besedo dajem predstavniku vlade za uvodno predstavitev mnenja. Dr. Ivan Žagar, minister brez listnice, zadolžen za lokalno samoupravo in regionalno politiko, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij poslanec gospod Franc Jazbec predlagala spremembo območja občine Štore in posledično tudi spremembo območja mestne občine Celje. Predlog se glasi, da se v 152. točki 2. člena zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij, ki določa območje in sedež občine Štore, doda besedilo "del naselja Teharje", "območje železarne Štore ter da se v 1. točki 3. člena, ki določa območja in sedež mestne občine Celje, besedo "Teharje" nadomesti z besedilom "del naselja Teharje, ki ne obsega območja železarne Štore". Tega naselja pa ni v registru prostorskih enot in torej ne more biti predlog sprememb. Vlada Republike Slovenije zato meni, da niso izpolnjeni pogoji za sprejetje tega zakona. Predlaga pa, da bi Občina Štore in Mestna občina Celje poskušali doseči dogovor o spremembi območja naselja Teharje. Če dogovora ni možno doseči, zakon o lokalni samoupravi daje možnost presoje na pristojnem sodišču. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj na svoji seji 7. decembra 2005 ni sprejel sklepa, da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tako smo se znašli v situaciji, ko na današnji seji odločamo o predlogu zakona, ki ureja materijo v nasprotju s temeljnimi načeli ustanavljanja občin oziroma določanja njihovih območij. Kot je znano, gre za problem določitve območja občin Štore in Celje, in sicer dela naselja Teharje. Trenutno se celotno naselje Teharje, ki obsega tudi območje železarne Štore, nahaja v občini Celje. Po mnenju predlagatelja zakona je določitev območij občin Celje in Štore potekala v nasprotju z veljavnimi predpisi in načeli, saj se o delu naselja Teharje, ki obsega območje železarne Štore, prebivalci niso mogli izjasniti, ker jih pač na območju železarne Štore ni. Poslanci Slovenske ljudske stranke se seveda zavedamo razlogov, ki jih ima občina Štore za to, da bi bilo pod njeno ozemlje priključeno območje železarne Štore. Vendar pa obžalujemo odločitev odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, da se nadaljuje obravnava predlaganega zakona na seji državnega zbora. Po našem trdnem prepričanju bi moral odbor ugotoviti, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Teharje so namreč enotno naselje in tudi zakonodajna služba je nedvoumno opozorila, da pomeni sprejetje te spremembe zakona delitev enotnega naselja, čeprav zakonodaja omogoča le izločitev celega naselja iz ene občine oziroma priključitev celega naselja k drugi občini. Vlada Republike Slovenije je v svojem mnenju predlagala, da naj se skušata župana obeh občin, torej Celja in Štor, dogovoriti in najti sporazumno rešitev v skladu s 75. členom zakona o evidentiranju nepremičnin, državne meje in prostorskih enot. In to je tudi mnenje poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Ob tem seveda ne smemo pozabiti in posebej poudariti, da je mnenje k predlaganemu zakonu podala tudi krajevna skupnost Teharje, ki predlogu zakona odločno nasprotuje. Pri tem navajajo tudi, da sporno področje stoji na območju katastrske občine Teharje in da so vse transportne poti in ostala infrastruktura navezana na Teharsko cesto, ki je sestavni del krajevne skupnosti Teharje. Poleg teh navajajo še celo vrsto drugih argumentov, tudi zgodovinskih in gospodarskih dejstev, ki očitno nasprotujejo trditvam predlagatelja tega zakona. Pri obravnavanju predlaganega zakona moramo jasno opozoriti, da sprejtje predlaganega zakona pomeni, v kolikor bo sprejet, nevaren precedens zakonodajalca oziroma tega državnega zbora. Upam, da se vsi zavedamo, da bi sprejetje tega zakona pomenilo, da dajemo legitimnost tudi vsem nadaljnjim zakonom, s katerimi bodo posamezne občine skušale reševati težave glede delov naselji oziroma nezadovoljstvo s potekom občinskih mejah. Verjetno je kar nekaj območij, glede katerih imajo sosednje občine različne poglede in bilo bi naravnost smešno, če bi se namesto dosedanje prakse sporazumnega dogovarjanja oziroma reševanja po ustrezni sodni poti uvedla praksa spreminjanja zakona o ustanovitvi občin ter določitvi njihovih območij. Poslanci Slovenske ljudske stranke predlaganega zakona torej ne bomo podprli. Ker pa sem prepričan, da želimo vsi poslanci ohraniti verodostojnost državnega zbora, pričakujem, da tudi drugi poslanci ne boste podprli danega predloga. Hvala lepa.
Hvala gospodu Prevcu. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. V poslanski skupini DeSUS imamo, kar zadeva lokalne samouprave, relativno konzervativno držo, kar pomeni, da nismo naklonjeni velikim pretresom pri spreminjanju lokalne samouprave, kakršno imamo sedaj, in tudi temu predlogu, ki ga sedaj obravnavamo, nismo naklonjeni. Bolj smo naklonjeni temu, k čemur je naklonjena v tem primeru tudi vlada in bomo tovrstno odločitev tudi podprli. Sodimo, da ni prav, tudi če se sklicujemo na pravičnost in o pravičnosti imajo pač različni župani, zlasti, kadar gre za njihove lokalne skupnosti, čisto različne kriterije in različne sodbe, sodimo torej, da kljub temu ni prav, da bi tako na vrat na nos in zoper vso zakonodajo spreminjali posamične občine, jih pripojili ali oddeljevali posamične dele določenih občin, zlasti zavoljo tega, ker mi ocenjujemo, da ne gre toliko za pravičnost, ampak gre bolj za to, da se pridobi pomembno nepremičninsko premoženje in od tod izvirajoče seveda ugodne finančne posledice za eno in negativne za drugo občino, o katerih je sedaj govora. Mi torej ne bomo dali podpore sklepu, ki ga je sprejel matični odbor. Zato ne, ker to ni v skladu z ustavo, zato ne, ker to ni v skladu z zakonodajo, zato ne, ker to tudi ni v skladu z mnenjem vlade. In po moji sodbi, jaz sem na tem odboru sodeloval, je bilo to v skladu samo začasno znotraj ene stranke iz čisto strankarske solidarnosti. Vsi ostali, ki so razsojali po zdravem razumu ali po racionalnosti, pa tej odločitvi niso bili naklonjeni. Mi torej ne bomo podprli sklepa, ki govori o tem, da je zakon primeren. Torej, mi nasprotujemo temu sklepu, sodimo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Franc Jazbec bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo predlog zakona podprla. Podprla ga bo tudi zaradi tega, ker je ustavno sodišče že v letu 1997 dalo predlog, kako je nastali zaplet, nastalo nesoglasje možno rešiti. Ustavna odločba pod zaporedno številko US-18561 je objavljena v Uradnem listu RS, št. 68/97. To odločbo je ustavno sodišče sprejelo s petimi glasovi za in dvema vzdržanima glasovoma oziroma s podanim ločenim mnenjem dveh ustavnih sodnikov, za katera lahko rečem, da bi jima nekdo lahko očital, da sta bila pristranska, enemu ali drugemu v korist. Ločeno mnenje sta namreč podala gospod Matevž Krivic in dr. Tone Jerovšek. Poglejte, vsa razprava, ki govori v prid tega, da vložitev zakona ni v skladu z zakonom, da ni v skladu z ustavo, namreč ne vzdrži. Leta 1994, ko so se ustanavljale občine, je državni zbor sprejel kar 30 občin, kjer je uveljavljen del naselja. To se pravi, je kategorija del naselja ustavna in zakonita kategorija. Pa poglejmo nekatere občine. Zagorje ob Savi ima kar štiri taka naselja, tudi mestna občina Maribor ima dve taki naselji, tako naselje ima Slovenj Gradec, Vrhnika, občina Vransko si naselje Zajesovnik deli tudi z eno drugo občino. Občina Vitanje, Velike Lašče, Trebnje, Trbovlje imajo tri naselja, ki si jih delijo z drugimi občinami, to so Čeče, Prapreče, Vrhe. Šmarje pri Jelšah in Šentjur si delita naselje Grobelno, občina Šentilj, Starše, Sodražica, Slovenske Konjice, Selnica ob Dravi, Ravne na Koroškem, Podlehnik, Mislinja, Markovci, Lovrenc na Pohorju, Logatec, Litija, Lendava, Kungota, Kamnik, Hrastnik, Horjul, Dravograd in Polhov Gradec. To se pravi, vse tisto, kar nekdo hoče danes lansirati in lansira že zadnjih enajst let, da je neustavno, nezakonito, in glede na tisto, kar se da prebrati v ustavni odločbi, pač ne vzdrži. Jaz bi rekel takole. Že leta 1994 se je odločilo politično, kako so se občine formulirale oziroma zastavile. Tudi ta odločitev danes oziroma takrat, ko se bo o tem predlogu glasovalo, bo nekako politična odločitev. Vendar v primeru, za katerega sem novelo zakona vložil, gre v bistvu za popravo neke krivice, ki zgodovinsko je vseskozi pripadala nekako Štoram. Kot sem rekel, poslanci Slovenske demokratske stranke bodo predlagano novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jazbecu. Gospod Milan Petek bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Lep pozdrav, predsednik, vsi ostali! Vsebina predloga zakona je sprememba območja dveh občin, mestne občine Celje in občine Štore. Območje občin naj bi se spremenilo tako, da se med območje občine Štore doda del naselja Teharje, torej območje železarne Štrore. Pri mestni občini Celje pa se namesto naselja Teharje nadomesti z delom naselja Teharje, torej to, ki ne obsega območja železarne Štore. Opozarjamo, da pomeni sprememba, ki je predlagana v zakonu, delitev enotnega naselja na dva dela. Opozarjamo tudi, da stari zakon, ki ureja postopek za ustanovitev občin, ter za določitev njihovih območij, ki sicer ne velja več, takšne delitve ni predvideval. Tudi novela zakona o lokalni samoupravi, ki je na novo določila postopek za ustanovitev občin ne predvideva, da bi prišlo do spremembe njenega območja na takšen način. Zakon o lokalni samoupravi določa tudi, da območje občine, obsega območje naselja ali več naselij, ki so povezana s skupnimi potrebami in interesi prebivalcev, ter da del občine, ki se lahko izloči iz občine in priključi k sosednji občini obsega območje naselja ali več sosednjih naselij. Območje železarne pa predstavlja zgolj del naselja Teharje. Predmet spremembe zakona bi bil lahko samo Teharje kot celota. Zato menimo, da takšna delitev ne bi bila v skladu z zakonom. Poleg tega mora biti v primeru spremembe območja občine še pred zakonodajnim postopkom izveden celoten predhodni postopek, ki se nanaša tudi na referendum. Predlog za spremembo območja občine Štore in mestne občine Celje je vprašljiv tudi zato, ker na območju železarne Štore ni prebivalcev, zaradi česar ne bi bilo mogoče izvesti referenduma. V LDS se zavedamo, da gre za vprašljivo vprašanje, saj je priključitev dela naselja Teharje, ki obsega območje železarne štore, podpira občina Štore, nasprotujeta pa ji tako KS Teharje kot mestna občina Celje. Četudi bi lahko verjeli navedbam predlagatelja zakona, da je prišlo ob ustanovitvi občine Štore do napake, ker naj bi se meja naselja ne pokrivala z mejo krajevne skupnosti, tako kot vlada in zakonodajno-pravna služba državnega zbora menimo, da mora predlagatelj iskati druge pravne poti. Nesprejemljivo se nam zdi, da predlagatelj zakona, župan občine Štore, poskuša izrabiti svoj položaj poslanca državnega zbora, da bi na ta način, ki ni v skladu z obstoječo zakonodajo, sosednji občini odvzel del ozemlja in to tako proti volji občine ko tudi krajevne skupnosti, katere območje obsega želeno območje železarne Štore. Še bolj nesprejemljivo pa je, da je takšno početje lahko bi rekli poskus kraje dela zemljišča, podprla tudi vladajoča koalicija. Matično delovno telo je kljub izrecnemu nasprotovanju in negativnemu mnenju vlade ter zakonodajno-pravne službe državnega zbora podprlo predlog zakona. V poslanskem klubu LDS upamo, da so nekateri poslanci vladajoče koalicije sprevideli svojo napako in da bodo pozabili na strankarsko pripadnost ter kolegialnost in ravnali v skladu z načeli pravne države, da bodo spoštovali zakonitost. Če bo državni zbor takšen predlog zakona podprl, ne bo samo ravnal v nasprotju z načeli pravne države, ampak bo tudi ravnal v nasprotju z načeli evropske listine lokalne samouprave, saj bo odprl pot za spreminjanje meja občin mimo z zakonom določenih postopkov in mimo volje prebivalstva. Danes se spreminja samo meja dela naselja, ki je neposeljeno, jutri se lahko spremeni meja naselja vključno s prebivalci tega naselja. LDS pri teh nenačelnih aktivnostih ne bo sodeloval.
Hvala gospodu Petku. Gospa Breda Pečan bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Dober dan vsem prisotnim. Hvala, gospod predsednik, za besedo. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo se odločili, da bo vsakdo okrog tega zakona si ustvaril lastno mnenje in odločal, tako kot meni, da je najbolje. Sicer, pa vendarle menimo, da je odločanje o takšnih zadevah na osnovi zakona, ki ga vloži enkrat eden enkrat drug poslanec ali skupina poslancev, zelo tvegano početje zaradi tega, ker je odvisno od tega, katera trenutna večina v državnem zboru, pa ne govorimo samo o letošnjem letu ali sedanjem mandatu, ampak o kateremkoli mandatu, lahko prenaša oziroma premika na papirju meje posameznih občin kakor komu drago. To smo že včeraj doživel, ki smo poslušali oziroma spremljali dogajanje na seji občinskega sveta Mestne občine Koper, ko je ravno tako kar občinski svet odločil, da se meja nekega naselja s tem tudi krajevne skupnosti kar lepo premakne za kar nekaj kilometrov bolj proti zahodu. Menimo, da je o takšnih odločitvah treba temeljito razmisliti, da je pred leti, ko so, se pravi leta 1994, ko je potekel referendum za ustanovitev občine Štore pri ločitvi od občine Celje, Mestne občine Celje, da je takrat bilo referendumsko odločeno, katere so meje posamezne občine in enako velja za vseh preostalih 190 občin. Torej če danes odločimo, da se s sklepom državnega zbora oziroma z zakonom, ki ga sprejme državni zbor, spremeni meja med dvema občinama, ne da bi za to vprašali prebivalce, vsaj te krajevne skupnosti, ki živijo na območju, kjer je tudi del železarne Štore pa čeprav tam nihče ne živi, vendar tam marsikdo dela. In je zaradi tega nujno, da se vendarle vpraša prebivalce, kaj o tem mislijo. Povem, da to, kar sedaj govorim, ni mnenje poslanske skupine, ampak povem to, kar mislim jaz, pa še marsikdo drug tudi v tem državnem zboru, čeprav ni iz iste poslanske skupine kot jaz. Ker to vendar ni politično vprašanje, to je vprašanje, ko se državni zbor dvigne nad voljo ljudi, ko se dvigne nad mnenje prebivalcev v nekem okolju in reče, mi bomo odločili, kje so meje vaše občine in v kateri občini bo del vašega ozemlja, konkretno krajevne skupnosti Teharje; lahko bi šlo za katerokoli krajevno skupnost v katerikoli občini v Sloveniji, od vzhoda do zahoda in od seveda do juga. Menim, da je treba res temeljito razmisliti o tem vprašanju. Ne glede na to, da je odločanje o tem pravzaprav vprašljiva zadeva, ker je težko sprejeti odločitev, ker bi bilo treba vprašati ljudi, kaj o tem mislijo, ampak ne vseh prebivalcev Celja in ne vseh prebivalcev občine Štore, temveč tiste, ki živijo na območju krajevne skupnosti, za katere ozemlje gre. Zato menim, da bi bilo vendarle smotrno, da o tem vprašanju temeljito razmislimo. Hvala lepa.
Hvala gospe Pečanovi. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, ni možna razprava o členih, prav tako k predlogu zakona ni možno vlagati amandmajev. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 18. točki oziroma najkasneje ob 17.55 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O LOKALNIH VOLITVAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Marijanom Pojbičem. Besedo dajem predstavniku predlagateljev za dodatno obrazložitev predloga zakona. Predstavniki predlagateljev ne želijo besede, zato dajem besedo predsedniku odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki je predlog obravnaval kot matično delovno telo. Gospod Pavel Rupar, imate besedo.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 7. seji 6.12.2005 kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o spremembah zakona o lokalnih volitvah, ki ste ga v državni zbor v obravnavo in sprejetje poslala poslanca Marijan Pojbič in Drago Koren, s predlogom, da se predloženi zakon obravnava in sprejme po skrajšanem postopku. Odbor je bil pred obravnavo predloga zakona seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe, mnenjem vlade Republike Slovenije, mnenjem komisije državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in mnenjem Skupnosti občin Slovenije. Predsednik državnega zbora je poslal predlog zakona v mnenje županjam in županom mestnih občin in občin. Mnenje je državnemu zboru v danem roku poslal župan Žirovnice, ki se s predlogom zakona strinja. Zakonodajno-pravna služba je odbor med drugim opozorila, da se pri določitvi potrebne podpore najmanj 3% podpisa podpisov od število volivcev v volilni enoti za vložitev kandidature na volitvah porajali pomisleki ustavno-pravne narave predvsem v zvezi z odločbo ustavnega sodišča v obrazložitvi, v kateri je navedeno, da je treba načeloma spoštovati enakost volivcev, pravico pa upoštevati tudi pri zakonodajnem urejanju kandidiranja na volitvah. Pri tem pa načelo splošne volilne pravice ne prepoveduje zakonodajalcu, da bi postavil določene pogoje za kandidaturo, če s tem ne onemogoča nastopom na volitvah kandidatom ali listam kandidatov, ki bi imeli na volitvah vsaj minimalno realno možnost pridobiti mandat. Vlada Republike Slovenije je pa menila, da je potrebno povečati dosedanje število podpisov za vlaganje list, vendar je pri tem opozorila, da predlog zakona ne upošteva različnosti občin v smislu števila prebivalcev oziroma volivcev, saj pomenijo 3% podpisov volivcev v večjih občinah bistveno spremembo glede na dosedanjo ureditev, zato je predlagala, da predlagatelj v 2. členu, ki opredeljuje vlaganje list kandidatov za občinski svet po proporcialnem sistemu, postavi zgornjo mejo potrebnega števila podpisov oziroma postavi lestvico glede na število volivcev v volilni enoti. V razpravi so bila na odboru izražena različna mnenja tako mnenje, da zahteva 3% podporo za kandidiranje v občinski svet takšno omejitev volilne pravice, ki bi onemogočala nastop na volitvah za občinski svet kandidatom, ki bi imeli na volitvah sicer vsaj minimalno realno možnost pridobiti mandat v občinskem svetu. Na drugi strani je bilo izraženo mnenje, da veljavna ureditev, ki temelji na poenostavljanjem postopku za vložitev kandidature s strani volivcev, saj pogosto zadošča le nekaj podpise volivcev, povzroča vrsto težav pri delovanju občinskih sveto. Zaradi velikega števila izvoljenih občinskih svetnikov iz tako imenovanih nestrankarskih list prihaja do politične razdrobljenosti občinskega sveta in do onemogočenega sprejemanja odločitev. Člani odbora so bili v večini svojih razprav enotnega mnenja, da je potrebno povečati dosedanje število podpisov za vlaganje list, vendar pa predlagana rešitev v nekaterih, še zlasti večjih občinah določa nesorazmerno veliko število potrebnih podpisov. Zavzeli so se, da bi v nadaljevanju obravnave predloga zakona prišli do ustrezne rešitve glede postavitve zgornje meje, potrebnega števila podpisov oziroma da bi postavili ustrezno lestvico glede na število volivcev v volilni enoti. Z amandmaji, ki jih je sprejel odbor in s predlaganimi amandmaji k dopolnjenemu predloga zakona se tako želi priti do ustrezne rešitve glede postavljanje spodnje in zgornje meje potrebnega števila podpisov oziroma postavitve ustrezne lestvice glede na število volivcev v volilni enoti. Cilj predloga zakona tako ostaja določiti zgornjo oziroma spodnjo mejo števila potrebnih podpisov volivcev pri vlaganju kandidatur za občinski svet in za župana. Državnemu zboru, zato predlagam, da na podlagi določitve o predlaganih amandmajih sprejme tudi predlog zakona. Hvala.
Hvala gospodu Ruparju. Besedo dajem predstavniku vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Gospod Franci Rokavec, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Vlada Republike Slovenije sicer meni, da je potrebno povečati dosedanje število podpisov za vlaganje list, vendar pa predlagana rešitev nekaterih, še zlasti v največjih občinah določa nesorazmerno veliko število potrebnih podpisov. Zato seveda vlada predlaga predlagateljema in seveda državnemu zboru, da v 1. členu, ki opredeljuje vlaganje list kandidatov za občinski svet po proporcionalnem volilnem sistemu, postavi zgornjo mejo potrebnega števila podpisov oziroma postavi lestvico glede na število volivcev v volilni enoti. Svoje mnenje vlada utemeljuje tudi z odločitvijo ustavnega sodišča Republike Slovenije ob oceni ustavnosti in zakonitosti 43. člena zakona o volitvah v državni zbor, ki je takšne narave, da ga je potrebno upoštevati tudi pri volitvah v organe lokalne skupnosti. Ustavno sodišče je v odločbi številka 363/96 izrazilo stališče o možnosti zakonskega določanja pogojev za določitev potrebne podpore za kandidaturo na volitvah. Odločba temelji na načelu splošnosti in enakosti volilne pravice, ki jo je potrebno upoštevati tudi pri zakonskem urejanju kandidiranja na volitvah. Kršitev načela splošnosti bi lahko pomenila omejitev volilne pravice, če bi bila prekomerna, to je v primeru, če obstaja verjetnost, da za kandidaturo zahtevana podpora onemogoča nastop na volitvah kandidatom, ki bi imeli na volitvah vsaj minimalno realno možnost pridobiti mandat. Na primer, če bi bilo kot pogoj postavljeno previsoko število podpisov volivcev. Predlagana rešitev bi torej posledično lahko pomenila, da je število potrebnih podpisov za vložitev liste kandidatov višje od verjetnega števila glasov, potrebnih za izvolitev enega kandidata. Predlog za spremembo 106. člena spreminja potrebno število podpisov podpore volivcev za vlaganje kandidatur za župana. Dosedanja ureditev je pri številu podpisov razlikovala občine glede na število prebivalcev. Predlog spremembe tega člena sledi rešitvi, kot je nakazana v spremembi prvega odstavka 68. člena, torej je potrebno število podpisov tudi na tem segmentu 3% od števila volivcev v volilni enoti seveda v tem primeru v celotni občini. Tudi pri tem členu vlada Republike Slovenije meni, da je potrebno povečati dosedanje število podpisov, vendar je predlagano število podpisov, še zlasti v največjih občinah nesorazmerno veliko. Zato vlada predlaga predlagateljema zakona, da se v tem členu opredeli enak način za vlaganje kandidatur, kot je vlada opozorila pri spremembi 68. člena zakona, torej upoštevanje različnosti občin glede na število volivcev. Dopolnjeni predlog zakona, ki je bil dopolnjen na matičnem odboru, in predlog amandmajev na dopolnjeni predlog zakona, ki so pred nami, kažejo, da gre seveda želena rešitev v ustrezno smer, zato vlada podpira amandma poslanskih skupin SDS, Nove Slovenije, SLS in DeSUS, kjer razrešuje vprašanje glede navedene odločbe ustavnega sodišča in tudi predlog kot takšen podpira. Hvala lepa.
Hvala gospodu Rokavcu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Tudi v okviru poslanske skupine poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke sam predlog cilja oziroma zasledovali cilj predloga zakona spoštujemo oziroma ga pozdravljamo. Rad pa bi za uvod rekel, da se nam zdi delno nerazumljivo, da se je predlagatelj odpovedal uvodni obrazložitvi, posebej če gledamo vsebino zakona, kajti dejstvo je, da posledica morebitnega sprejetja, torej uzakonitve tega zakona v okviru zakona o lokalnih volitvah in enega izmed tistih zakonov, ki so bistvenega pomena za slovenske občine, je odpoved s strani gospoda Pojbiča in gospoda Korena kot predlagateljev, vsaj po naši oceni, nesprejemljiva. Dejstvo je, da bi predlog zakona, v kolikor bo sprejet, otežil nastop na volitvah, torej na lokalnih volitvah listam, ki se potegujejo za vstop, in dejstvo je, da bi predlog zakona, v kolikor bo sprejet, onemogočil nastop različnim eksotičnim listam, ki se potegujejo za vstop v različne občinske svete. Drugo. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo, torej podpiramo tisto, da bi se na volitvah srečevali z različnimi eksotičnimi listami. Smo pa skeptični okoli tistih list, ki se zbirajo z namenom dolgoročnega združevanja in vplivanja na življenje v lokalnih skupnostih. Rad bi poudaril, da smo v okviru Slovenske nacionalne stranke v okviru matičnega delovnega telesa predlagali amandma, s katerim, po naši oceni, poskušamo oziroma s katerim smo po naši oceni skušali popraviti eno od večjih nedoslednosti in nepravilnosti v predlogu zakona, to je sklicevanje na število volilnih upravičencev. Po naši oceni od dne nastopa volilnih opravil do prvega roka za izvedbo županskih volitev, kako tudi rok premikajoč se s prvega roka na drugi rok za nastop na županskih volitvah, se število volilnih upravičencev povečuje. Niso pa nikjer zavedeni, s tem se jih izpušča in po naši oceni bi s tem lahko prišlo do neustavnosti zakona oziroma do kršenja in kratenja aktivne in pasivne volilne pravice. Po naši oceni bi bilo veliko smiselneje v predlog zakona opredeliti procentualen zahtevek do števila prebivalcev. Register o tem se vodi ažurno v okviru pristojnega ministrstva in je tudi dostop do konkretne številke, kot pogoja za nastop oziroma vložitev kandidatur mnogo korektnejši. S tega mesta zato lahko tudi napovem, da bomo v okviru poslanske skupine tekom te procedure in te razprave še vložili amandma, s katerim bomo poskušali prepričati poslanke in poslance, da sprejmejo rešitev, ki bi bila korektna predvsem do kandidatov, ki nastopajo tako v okviru funkcije predloga za župana, kakor tudi v okviru funkcije za nastop za občinski svet. Istočasno pa bi rad za konec še povedal, da poudarjamo tendenco predlagatelja, da je predlog uvrstil v obravnavo po skrajšanem postopku in s tem posegel v, po moji oceni, korektno prakso, ki ni bila sicer vedno izvajanja, to je to, da se volilna zakonodaja v volilnem letu ne spreminja. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala ponovno. Zakon o lokalnih volitvah je večkrat predmet razmišljanj in razprav, zlasti kar zadeva neodvisnih list in kar zadeva odstotke oziroma absolutne številk, s katerimi se želi bodisi omogočiti, bodisi preprečevati nastope neodvisnih list in kandidatov. Vendar ne bi smeli spregledati pri tem, ko govorimo o tem, kaj je bil glavni namen, zapisan v gradivu, ki je bil predlog za naše razmišljanje. Glavni namen je bil zaostritev, tako eksplicitno piše v gradivu, in sicer zaostritev načina vlaganja kandidatur za tiste, ki nastopajo nestrankarsko, torej neodvisno. S tem se mi zagotovo v poslanski skupini DeSUS ne strinjamo v celoti. Deloma se lahko in kjer se lahko, bomo to tudi pojasnili. Cilj teh zaostritev je, prvič, da bi, tako iz razlogov izhaja, bilo manj težav, bojda, v občinskih svetih, da bi bila večja monolitnost v občinskih svetih, da bi torej bilo tam manj političnih subjektov - morebiti na koncu samo še eden, v nekaterih lokalnih skupnostih je tako - in da bi bilo možno, bi rekel, bolj enosmerno dirigiranje v zvezi z odločanjem. Torej, razlogi, ki so kakšnim ciljem in k namenu peljali, so tudi zapisani v vladnem gradivu. Piše, da gre za to, da je neodvisnost moteča, moti s svojim nastopanjem v občinskih svetih. Vlada se zavzema oziroma predlagatelj gradiva proti razdrobljenosti ali pa proti temu, da bi lahko v občinskem svetu nastopalo več različnih interesov. Razlog je tudi v tem, da je bojda prisotnost neodvisnih list in kandidatov povzročila nezmožnost sprejemanja odločitev. Ampak ponekod niso zmožni sprejemati odločitev, tudi če ni nobenega neodvisnega v občinskem svetu, so torej samo strankarske liste in kandidati. Pravi, da imajo težave pri delovanju. Težave imajo verjetno pri delovanju v vseh občinskih svetih, zato ker je pač treba različne argumente usklajevati in če je usklajevanje težava, potem pač do takšnih težav pride. Ampak prav je, da imamo tovrstne težave, da torej stremimo za tem, da bi se usklajevali in da bi optimalno skušali implementirati tiste interese, ki jih posamični svetniki ali svetnice predstavljajo. V principu pa gre za novo delitev političnega prostora, tako kot je šlo včeraj za novo delitev političnega prostora omogočanju ustanavljanja večjega števila novih občin, in v principu gre torej zato, da bi se na nek način ta neodvisna, od strank neodvisna, ali pa bolj ali manj odvisna politika iztisnila iz občinskih svetov. Ampak poglejmo, kaj govori primerjalni pogled po Evropi. Torej primerjalni pogled govori o tem, da se tam stvari drugače urejajo. V petnajstih državah, za katere imam podatke, so stvari urejene drugače, tako da je bistveno bolj naklonjeno stališče, da nastopajo neodvisne liste in kandidati. Pri nas imamo 150 občin, ki imajo neodvisne liste, imamo 60 neodvisnih županov, imamo 500 neodvisnih svetnikov, imamo celo tri občinske svete, ki so 100% sestavljeni iz samih neodvisnih. Koga vse to moti? Da torej so ljudje, ki so voljni sami razmišljati in se ne zgolj podrejati strankarskim direktivam, da torej so ljudje, ki so pripravljeni tudi kašne druge, ne zgolj strankarske interese zastopati. Seveda so tudi z neodvisnimi listami lahko težave. Tako kot so slabosti pri strankah, tako so slabosti tudi pri neodvisnih listah. Ena slabost je še posebej značilna in nenavadna. Tukaj, v tem državnem zboru sedijo tudi poslanci, ki imajo svoje neodvisne liste v občinskih svetih in svoje neodvisne kandidate. Absurd nad absurdom. Tisti, ki tega ne veste, jaz imam pri sebi seznam, lahko pridete, vam pokazal, da ne bi tukaj pred vsemi govorili o imenih. In kar zadeva podpisa amandmaja: pri nas je tako, da mi ne podpiramo te odločitve, ne podpiramo koalicijskega amandmaja, zakaj ne, bo pa kasneje v razpravi povedano.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Marijan Pojbič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani, ker je stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke identično stališču predlagatelja, nisem podal stališča v imenu predlagatelja iz enega preprostega razloga, da se ne bi ponavljal in seveda se zato temu celemu zboru opravičujem. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo spremembo zakona o lokalnih volitvah podprla, kakor tudi vložen amandma vseh štirih koalicijskih strank SDS, Nova Slovenija, Slovenska ljudska stranka in DeSUS, ki spreminjajo višino potrebnih podpisov volivcev v predlogu zakona v primeru, ko skupina volivcev vlaga kandidature in liste kandidatov za člane občinskega sveta, in sicer s 3% na 2% in zgornjo mejo potrebnih podpisov 2 tisoč 500. Pri vlaganju kandidatur za župana ostaja odstotek potrebnih podpisov enak kot pri proporcionalnih volitvah v občinski svet. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da je sedaj veljavna ureditev, ko kandidate oziroma liste kandidatov za občinski svet določajo volivci s samo 15 podpisi več kot neustrezno. Namen zakona je določiti najnižje število potrebnih podpisov volivcev pri vlaganju kandidatur za občinski svet in za župana, pri tem pa upoštevati različnost občin glede na število volivcev. Predlog zakona ureja število potrebnih podpisov volivcev v primerih, ko skupina volivcev vlaga kandidature in liste kandidatov za člane občinskega sveta tako po večinskem kot proporcionalnem sistemu. Predlog zakona ne spreminja določb glede števila podpisov volivcev za kandidate za člane občinskega sveta, predstavnika italijanske in madžarske narodnostne skupnosti ter romske skupnosti, 49. člen zakona o lokalnih volitvah, tako da to področje ostaja nespremenjeno. Enako ostaja nespremenjena določba tretjega odstavka 109. člena, ki določa način kandidiranja v svete vaških, krajevnih in četrtnih skupnosti. Kot je bilo že povedano, bomo v naši poslanski skupini predlog spremembe zakona o lokalnih volitvah podprli.
Hvala gospodu Pojbiču. Gospod Alojz Posedel bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem, ki ste v dvorani! Stališče poslanske skupine LDS je naslednje: Državni zbor je že pri obravnavi predloga zakona o spremembah zakona o lokalnih volitvah, ki ga je sprejel 15. julija 2005, obravnaval predlog za zvišanje praga oziroma števila volivcev, ki lahko vlagajo kandidature za volitve članov občinskega sveta. Tega se je takrat lotil na zelo nespreten način, in sicer celo tako, da bi lahko povzročil pravno praznino. Takrat smo temu nasprotovali in tudi vložili k 4. členu amandma, ki je bil sprejet in s katerim smo preprečili takšne spremembe, ki bi povzročile pravno praznino. Danes se državni zbor zopet sooča s predlogom, ki spreminja prag za vlaganje kandidatur za volitve članov občinskega sveta. Poslanski klub LDS meni, da je utemeljitev predlagateljev zakona za oblikovanje predlaganih rešitev neustrezna, priznava pa, da sedanja ureditev, ki za vlaganje list volivcem postavlja kot pogoj podporo le 15 volivcev, ni primerna. Veljavna ureditev namreč ne upošteva razlik v velikosti občin in volilnih enot. Zakon določa, da kandidate za člane občinskega sveta oziroma listo kandidatov v posamezni volilni enoti lahko določi s podpisovanjem skupina 15 volivcev, ki imajo stalno prebivališče. Spremembe so torej potrebne in bi jih v razumnih mejah v poslanski skupini LDS tudi podprli, saj bi z njimi dosegli, da se na volitve podajo tiste liste, ki resnično uživajo podporo volivcev. Liste volivcev oziroma neodvisne liste so po našem mnenju potrebne in prinašajo večjo demokratičnost v politično življenje občin. Strankarske elite ne morejo postati edine, ki bodo določale in vodile občine. Vsi ljudje pač niso in ne želijo biti strankarsko opredeljeni, kljub temu pa morajo imeti možnost, da sodelujejo na lokalnih volitvah, da so tudi izvoljeni v občinske sveta in da potem tudi vodijo in soodločanju pri vodenju občine. Neustrezno omejevanje neodvisnih list bi bil korak nazaj, saj gre pri uveljavljanju teh list za trend, ki izhaja iz samega bistva lokalne samouprave, to je torej, da ljudje oziroma občanke in občani sodelujejo pri upravljanju z lokalnimi zadevami. Ljudje v posameznih okoljih niso zadovoljni s politiko posameznih političnih strank in si želijo odločati drugače, zato jim je potrebno dati možnost, da kandidirajo in da so lahko izvoljeni tudi na nestrankarskih listah. Seveda pa so potrebne razumne omejitve. Prvotni zakonski predlog s 3% pragom ni primeren. Omejitev bi bila podana in je potrebna, vendar tudi korektiv praga na 2% in določitev najvišjega števila volivcev 2500, ki ga predlaga vladajoča koalicija, je po našem mnenju nesorazmeren glede na potrebne glasove za izvolitev v občinski svet. Tu izhajamo iz podatkov o lokalnih volitvah v letu 1998 in 2002. In če ponazorimo s številkami na primeru mestne občine Maribor, po predlogu bi morali za vložitev kandidature za člane občinskega sveta volivci zbrati preko 1900 podpisov, potrebno število glasov volivcev za izvolitev enega člana v občinski svet pa je na volitvah v Mariboru bilo nižje od navedenega števila. Se pravi, da bi za samo oblikovanje kandidatne liste potrebovali več podpisov, kot je bilo na zadnjih dveh volitvah potrebnih glasov za izvolitev v občinski svet. Zato v poslanski skupini LDS predlagamo razumen amandma in upam, da ga bodo tudi proučile ostale skupine, in ta razumni amandma upošteva tako stališče vlade, ki smo ga slišali s tem v zvezi, se pravi, določena je lestvica glede na število volivcev in linearno znižanje glede na velikost občine. Število potrebnih podpisov za podporo kandidature se giblje v razmaku od 1% do 1,6%, s tem da je zgornja meja določena pri število 1000 volivcev. Upam, da boste tudi ostali ta naš amandma potrdili. Hvala.
Hvala gospodu Posedelu. Gospod Bojan Kontič bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi! Tudi sam sem v uvodu želel opozoriti na to, da predlagatelj ni dodatno obrazložil predloga, pa smo slišali razlog, čeprav bi bil bolj normalen postopek ta, da bi kot predlagatelj obrazložil in povedal, da se poslanska skupina z njim, strinja ne pa obratno. Že sama razprava v matičnemu odboru o predlagani rešitvi, ki bi bistveno zaostrila možnost za vlaganje kandidatur na lokalnih volitvah, je dokaz, da predlog sprememb ni idealen. Tudi mnenje o tem, ali je potrebno zaostriti kriterije, so ostala deljena. Kar nekako na silo je bila sprejeta rešitev, ki je sedaj zapisana v predlogu z edinim tehtnim razlogom: sprejeti amandma je odprl možnost vlaganja amandmajev na dopolnjeni predlog zakona. Pritrditi je mogoče predlagateljem sprememb, da obstoječa rešitev ni dobra. 15 volivcev v volilni enoti, ne glede na velikost občine oziroma število volivcev, je prenizka. Verjetno je ta številka lahko sprejemljiva za najmanjše volilne enote, na to pristajajo tudi predlagatelji amandmajev. Vsekakor pa je v volilnih enotah, ki štejejo več kot 10.000 volivk in volivcev, zanemarljivo majhna in je povsem vseeno, če to v zakonu sploh ne bi bilo zapisano. Hkrati pa ni sprejemljivo, da bi pogoje zaostrili v tej smeri in do te mere, da bi onemogočili neodvisnim kandidatkam in kandidatom nastop na lokalnih volitvah. Čemu? Odgovor je kar na dlani, politične stranke oziroma njihovi predstavniki si ne želimo neodvisne konkurence, čeprav je ta včasih, neodvisnost imam v mislih, lahko tudi vprašljiva. Drugi odgovor je, da si župani ne želijo neodvisnih svetnic oziroma svetnikov v občinskih svetih, kajti lahko nastopijo težave pri sestavljanju takoimenovanih lokalnih koalicij. Pri tem pa spregledamo dejstvo, da je političnim strankam oblikovanje kandidatnih list in njihovo vlaganje prepuščeno internim pravilom strank, ki so lahko v posameznih okoljih zgolj združenje neke podobno mislečih članic in članov, ki jim je na ta način omogočeno kandidirati, vsi ostali neodvisni pa morajo zbirati podpise podpore. V največjih lokalnih skupnostih tudi več tisoč. Že enostaven izračun nam pokaže, da je predlog, ki je bil vložen v parlamentarno proceduro v posameznih volilnih enotah, zahteval večje število potrebnih podpisov za kandidaturo kot potem za samo izvolitev. Nelogično, nepravično in v nasprotju z odločbo ustavnega sodišča, ki v obrazložitvi navaja, da je treba načeli splošnosti [[...]]Gospod predsednik, vi še vodite sejo?
Ja, res je. Prosim, dajte mir in utišajte svoje glasove, tudi če kaj, potiho se pogovarjate. Ne motite govornika!
Hvala lepa. Nelogično, nepravično in v nasprotju z odločbo ustavnega sodišča, ki v obrazložitvi navaja, da je treba načeli splošnosti in enakosti volilne pravice upoštevati tudi pri zakonskem urejanju kandidiranja na volitvah. Vsak kandidat oziroma lista kandidatov mora imeti pravno enake možnosti nastopiti na volitvah. Pri tem načelu splošnosti volilne pravice ne prepoveduje zakonodajalcu, da bi postavil določene pogoje za kandidaturo, če s tem ne onemogoča nastop na volitvah kandidatom ali listam kandidatov, ki bi imeli na volitvah vsak minimalno realno možnost pridobiti mandat. Na primer, če bi bilo kot pogoj postavljeno previsoko število podpisov volivcev. Naj naveden zgolj en primer. Občina, ki tvori eno volilno enoto in šteje recimo 33.000 prebivalcev, ima 25.000 volivk in volivcev. Če bi ostala rešitev 3%, kot so predlagali v prvotnem tekstu predlagatelji, bi to pomenilo 750 potrebnih podpisov. V primeru 60% volilne udeležbe bi na volitve odšlo 15.000 volivcev, ki voli 33 svetnic oziroma svetnikov. Za izvolitev je potrebno približno 450 glasov, torej manj. Koalicijski amandma to razliko nekoliko zmanjšuje, a še vedno bo potrebno zbrati več podpisov za kandidaturo kot glasov za izvolitev. Najprimernejša rešitev bi bila torej nižji odstotek in omejitev potrebnega števila volivk in volivcev, tako navzdol kot navzgor. Dopolnjen predlog sprememb zakona še vedno ni najboljša rešitev.
Hvala gospodu Kontiču. Gospod Drago Koren bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim!
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep dober dan vsem v tej naši dvorani! V poslanski skupini Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke podpiramo predlog za spremembo zakona o lokalnih volitvah, in to s predlaganim amandmajem koalicije. Zakon je zelo kratek in tudi enostavno razumljiv. Že po sedaj veljavni zakonodaji je potrebno, da neodvisne liste in nestrankarske liste ob vložitvi kandidature skupaj s kandidaturo predložijo tudi podpise volivcev, ki tako kandidaturo podpirajo. Vendar je sedaj potrebno število podpisov izjemno majhno. V naši poslanski skupini smo že pri obravnavi predloga zakona o spremembah zakona o lokalnih volitvah, ki ga je državni zbor sprejel 15.7.2005, želeli, da bi bila sprejeta takšna sprememba, da bi se povečalo število zahtevanih podpisov. Takrat je matično delovno telo sprejelo določbo, ki določa, da kandidate za člane občinskega sveta v posamezni volilni enoti lahko določi, če zagotovi najmanj 4% podpisov volivcev, ki imajo stalno prebivališče v volilni enoti. Takrat takšna rešitev ni bila sprejeta. Tudi sam menim, da ni bila najboljša. V poslanski skupini smo bili soglasni, da je na tem področju treba najti neko primerno rešitev, saj smo prepričani, da je bilo na zadnjih lokalnih volitvah v Sloveniji oziroma v občinah nenormalno število neodvisnih list. Zato sem se skupaj s poslanskim kolegom Pojbičem odločil vložiti predlog zakona za spremembo zakona o lokalnih volitvah, in sicer v 54., 68. in 106. členu. Določbi 54. in 68. člena opredeljujeta število potrebnih podpisov volivcev pri določanju kandidatov oziroma list kandidatov za občinske svete. 106. člen pa število potrebnih podpisov volivcev za vložitev kandidature za župana. Na odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj se je izkazalo, da tudi vlada meni, da je treba povečati dosedanje število podpisov za vlaganje list, vendar pa predlagana rešitev v nekaterih, še zlasti največjih občinah določa nesorazmerno veliko število potrebnih podpisov. Komisija državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je prav tako menila in podprla cilje predlagateljev, vendar je tudi ona ocenila, da je ta meja previsoka. Komisija je zato predlagala limitiranje spodnje in zgornje meje potrebnega števila podpisov volivcev. Na odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je bila sprejeta sprememba 54. člena tako, da je potrebno število podpisov najmanj 2% od števila volivcev v volilni enoti, vendar ne manj kot 30 in ne več kot 2.000. Enako je bilo sprejeto za prvi odstavek 68. člena in za kandidiranje za župana. Po obravnavi predloga zakona na matičnem delovnem telesu je bilo vloženih še nekaj amandmajev. V poslanski skupini Nove Slovenije Krščanske ljudske stranke bomo podprli predlagana amandma koalicijskih strank, ki v zakonu o lokalnih volitvah spreminja 54. člena tako, da je potrebno število podpisov najmanj 2% od števila volivcev v volilni enoti na dan razpisa volitev, vendar ne več kot 2500. Isto se spreminja 68. člen in pa tudi za volitve za župana. Torej v poslanski skupini Nove Slovenije Krščanske ljudske stranke bomo zakon in amandma koalicije podprli. Hvala.
Hvala gospodu Korenu. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa še enkrat za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Trenutno veljavni zakon lokalnih volitvah določa, da kandidate za člane občinskega sveta v posamezni volilni enoti lahko določi tudi s podpisovanjem skupina najmanj 15 volivcev, ki imajo stalno prebivališče v volilni enoti tako pri proporcionalnem sistemu kot tudi večinskem volilnem sistemu. Za določitev kandidiranja za župana pa je glede na število prebivalcev zahtevano od 50 do 250 volivcev. Dejstvo je, da so določila veljavnega zakona o lokalnih volitvah relativno nezahtevna, saj 15 podpisov za nikogar ne predstavlja kakršnekoli omejitve. To dejstvo lahko vpliva na resnost kandidature. Prav tako pa je smiselno, da tisti, ki kandidira, izpolni neki limit, neki resen pogoj, ki mu omogoča kandidaturo. Pri določevanju teh pogojev pa je potrebno biti previden saj Ustava Republike Slovenije zagotavlja splošno in enako volilno pravico. V kolikor bi postavili preostre pogoje za možnost kandidiranja, bi lahko posegli v pasivno volilno pravico. Na odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je bila temu, katero število podpisov je še sprejemljivo oziroma primerno, namenjena zelo obširna razprava. Podana je bila cela paleta mnenj. Prvotni predlog tega zakona je predvideval oziroma določal, da je za vložitev kandidature s podpisi volivcev potrebnih 3% od števila volivcev v volilni enoti. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da bi takšna rešitev preveč grobo posegla v pasivno volilno pravico oziroma v načelo splošne volilne pravice. Ravno za to smo na matičnem odboru pripravili amandma, ki je ta odstotek zmanjševal s 3% na 2%. Odbor je predlog našega amandmaja sprejel in na ta način smo ta predlog približali tudi usmeritvam zakonodajno-pravne službe, vlade in komisije državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Pred nami je torej sedaj dopolnjen predlog zakona o spremembah zakona o lokalnih volitvah, ki je po mnenju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke ustrezen in ga bomo tudi podprli. Menimo namreč, da predlagan zakon zadošča vsem kriterijem in predstavlja najboljši možni kompromis med različnimi pogledi na določitev števila potrebnih podpisov. Predvsem je pomembno, da ta predlog sledi tudi priporočilom zakonodajno-pravne službe in upošteva odločbo ustavnega sodišča, v kateri je ustavno sodišče zapisalo, citiram: "Omejitev bi bila podana, če bi obstajala verjetnost, da za kandidaturo zahtevana podpora onemogoča nastop na volitvah kandidatom ali listam kandidatov, ki bi imeli na volitvah vsaj minimalno realno možnost pridobiti mandat." Hvala lepa.
Hvala gospodu Prevcu. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne, 15.12.2005. V razpravo dajem 1. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS ter amandma poslanske skupine LDS. Kdo želi besedo? Gospod Žnidaršič, izvolite!
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz sem v imenu poslanske skupine podpisal amandma koalicije k predlaganemu zakonu zaradi tega, ker smo v nekajkratnih pogajanjih znotraj koalicije vendarle zmanjšali v zakonu predlagane s 3% na 2% in omejili zgornjo mejo na 2000 kot nekakšno kompromisno varianto. Prepričan sem, da bo to tudi naša poslanska skupina v celoti podprla. Kasneje se je izkazalo, da sem pač sam poskušal razumeti kot sprejemljiv tak kompromis. V poslanski skupini še vedno ostaja prepričanje, da je omejitev prehuda. Jaz bom danes podprl ta amandma, ker sem podpisal to zadevo tudi v prepričanju, da ne bo zdržal ustavne presoje. Trdno sem namreč prepričan, da je 2000 tako huda omejitev, ki je v neskladju s pravico, splošno volilno pravico kandidiranja na lokalnih volitvah za neodvisne kandidate. Prepričan sem, da bodo možni kandidati to presojo zahtevali in da bo torej tak zakon, če bo sprejet, padel. Za ostale člane poslanske skupine pa seveda na morem zahtevati, da se ravnajo po meni, ki sem se usklajeval. Zato bodo glasovali pač po svojem lastnem prepričanju v tem danem primeru. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kangler!
Hvala za besedo. Tudi sam moram odkrito na tem mestu povedati, da bom glasoval po svoji vesti. Pa bom zdaj dal kar nekaj vprašanj in argumentov. Kar nekaj vprašanj imam za predlagatelja gospoda Pojbiča. Pa upam, da bi mi odgovoril na tem mestu. Če govorimo v zadnjih desetih letih o lokalni samoupravi, kaj pomeni sploh samouprava - spoštovani poslanski kolegi. To pomeni, da prepuščamo samoupravo skupini oziroma prebivalcem na območju občine. Mi pa neposredno s takšnim amandmajem, ki ga imamo v roki, silimo ljudi, da se morajo se vključevati v politične stranke. Pa ni tudi v tem problem, spoštovani kolegi. S takšnim amandmajem ste porušili sorazmerja pri kandidaturah na lokalnem in državnem nivoju. Poglejte, kolega Pojbič je hotel spraviti oziroma je spravil v osnovni zakon 4% volilnih upravičencev. 4% volilnih upravičencev za Mestno občino Maribor pomeni 3.500 volivcev. Kaj to pomeni? Mestna občina Maribor ima samo eno upravno enoto in eno pisarno. Kdo bo zagotovil koloni ljudi, ki bodo stali v vrsti, da bodo prišli z osebno izkaznico, pa overili podpis, pa dali podporo? Pa smo zmanjšali na 2%, pa govorimo o 1.800 ljudeh, ki morajo dati podporo. In se ena skupina organizira, pa reče 1 800 jih bomo prepeljali na upravno enoto. Glede na Maribor, na število prebivalcev se tri takšne skupine organizirajo, pa je to 5000 ljudi. Roki pričnejo teči in pet tisoč ljudi bo potrebno prepeljati na upravno enoto, postaviti vrsto, zato ker je ena pisarna. Tudi, če so tri ali pa pet pisarn, pa deset uslužbenk, fizično tega ne spravijo skozi. Kdo ali bo gospod Virant dal dodatna sredstva za zaposlene? Kdo bo kril te materialne stroške zaposlenih na upravnih enotah, ki bodo morali to delati? Drugo, kar je, kandidatura za predsednika države je pet tisoč ljudi. Eden navaden svetnik v Mestni občini Ljubljana bi pa po predlogu gospoda Pojbiča rabil isto število ljudi. Se pravi, če hočem biti predsednik države, pa zbirati volilne podpise po celi Sloveniji, rabim pet tisoč. Če pa hočem biti en svetnik od 45-ih v Mestni občini Ljubljana, pa tako ali tako rabim 5 tisoč. Kaj to pomeni? To pomeni, da očitno nekateri želite disciplinirati ljudi na lokalnem nivoju, da se morajo vključevati v stranke. Kaj pa, če ti ljudje niso zadovoljni s strankami, pa ne na levici, pa ne na desnici? Kaj pa, če se ti ljudje zaradi interesov v nekem lokalnem okolju želijo po svoje organizirati in si pripraviti kandidaturo in vložiti v skladu z vsemi demokratičnimi predpisi listo? Na ta način omejujemo pravico kandidiranja ljudem na lokalnem nivoju. Koliko podpisov pa rabimo, če želi en poslanec kot neodvisen kandidirati? Tudi 2000, tisoč petsto manj. Se pravi, če hočem kandidirati kot neodvisen kandidat - čeprav vemo, da teoretične možnosti so, da ne morem biti izvoljen zaradi praga in podobnih stvari, ampak gre za postopek. Se pravi za poslanca, če bom šel kandidirati kot neodvisen, pomeni, da rabim 10 krat ali pa 15 krat manj podpisov kot pa za občinskega svetnika. Druga poanta. Nekatere občine, tako majhne, mestne, druge imajo takoimenovane neodvisne liste, na katerih so tudi posamezni člani strank. Ja, za boga dragi moji pa se vi zavedate, da bomo dobili jutri toliko več političnih strank v Sloveniji, ker je lažje registrirati politično stranko, zbrati podpise, narediti ustanovni zbor kot pa zbrati podpise, da kandidiraš za listo na lokalnem nivoju? Kaj, si želite to? Ja, koliko pa? Kolega Pojbič mi bo verjetno znal odgovoriti koliko pa rabimo danes ljudi ali pa skupine ljudi, da organiziramo stranko na lokalnem nivoju? V Mariboru imamo recimo eno tako stranko. Glas žensk je taka stranka, ki je registrirana pa mislim Lista za razvoj Maribora od Križmana je tudi taka politična stranka, ki je pač ustanovljena, ki deluje samo na območju lokalne skupnosti. In s tem amandmajem spoštovani kolegi silite, da se bodo ljudje odločili, da bodo v nasprotnem primeru, če bo določba veljala, ustanavljali politične stranke, ki po mojem osebnem mnenju ne bodo politične, ampak zato, ker jih sistem in zakon silita v to, ker če želijo na lokalnem nivoju kandidirati, morajo biti registrirani. Ker bodo za njih postopki lažji, če imajo svojo politično stranko, kot pa da zbirajo podpise. Pa še nekaj vam bom povedal. Strinjam se, da je 15 podpisov majhno število ljudi za podporo eni listi. 100 bi bilo po mojem osebnem mnenju primerna številka. Na podeželju, verjemite, dobiš prej 100 podpisov, ker tam se vsi poznajo med sabo in vedo, ta je vreden mojega podpisa, ta pa ni. V mestnih ali pa urbanih naseljih pa sosed soseda ne pozna. Kar spomnite se, tisti, ki živite v blokih, kdo pozna celo stolpnico, pa če se dobro poznate, ali boš šel trkat na vrata, če bi ti dal podporo za listo? Seveda je pa tu še ena poanta spoštovani kolegi županske volitve, na primer. Nekdo se zameri svoji politični stranki ali pa predsedniku, ki je sedaj obstoječi župan recimo - v Ljubljani ali pa v Mariboru, pa silijo župana, da mora iti kot neodvisen kandidat kandidirati. Po predlogu kolega Pojbiča bi moral v Ljubljani 5.000 zbrati podpisov. Se pravi, 5.000 ljudi bi moral pripeljati na upravno enoto z osebno izkaznico in dati podpis. Temu jaz pravim discipliniranje ljudi na lokalnem nivoju po čistem partijskem sistemu. To je čisti partijski sistem! Za božjo voljo spoštovani kolegi in kolegice na lokalnem nivoju pa prepustimo oblikovanje list politikov ljudem, ki tam živijo. Mi se pa ukvarjajmo s politiko na državnem nivoju. Res pa je in to priznam, da je treba postaviti normalna merila in kriterije, vendar ne na tak način, da gredo iz ene v drugo skrajnost, kot sem zdaj tudi povedal. Se pravi, kandidaturo za predsednika države enakomerno vrednotiti s kandidacijskim postopkom. Za nekega občinskega svetnika v največji mestni občini, mesto Ljubljana, ali imeti petkrat več desetkrat ali pa dvajsetkrat več zbranih podpisov za eno mesto v 45 članskem mestnem svetu v Mariboru kot pa za kandidaturo za člana tega parlamenta. S tem ste pokazali svoje karte, zrcalo, miselnost. Moje mnenje osebno pa je, da ljudem tako moramo prepustiti vodenje lokalne skupnosti po njihovi presoji, po njihovi volji. In ljudi, ki naj izberejo svoje predstavnike po svoji volji v svoje mestne in druge svete, mi pa jim omogočimo, da bodo ljudje lahko na takšen ali drugačen način se odločali. In po mojem osebnem mnenju, če bo ta stvar danes sprejeta in šlo v presojo ustavnosti, ne pije vode in ne vzdrži. Ravno zaradi tega, ker ne moremo vrednotiti in postaviti v enak položaj še enkrat poudarjam ne predsednika države pa njegovo kandidaturo, ne člane državnega zbora in še bi lahko našteval. S tem bom tudi zaključil. Povem vam pa jasno in glasno, tega amandmaja koalicije meni je žal čeprav je Slovenska ljudska stranka dolgo nasprotovala na takšni rešitvi, tako kot je tudi kolega iz DeSUS-a povedal, to je največ, kar se je dalo - po domače povedano uskladiti, da ne rečem iztržiti. Je pa neživljenjsko, nesistematično in če bomo v nadaljevanju sprejemali na tak način zakone, tudi na to, kot smo pri prejšnji točki govorili o občini Celje in Štorah, kjer dobro vemo kaj je to katastrska občina, ker dobro vemo, kaj piše. Tudi v Mariboru imamo Unior, na območju TAM-a pa nekdo bo rekel, tam je podjetje Unior, dajmo sedaj tam priključiti Zrečam in podobno, potem da je moj, bom jaz malo bolj razočaran, pa bi si želel, da na tem mestu delujem konstruktivno, vsebinsko, da bodo tisti, ki so nas postavili v ta državni zbor, ki so nam dali mandat, da v njihovem imenu opravljamo to funkcijo, tudi za njih primerno to naredimo tako, kot se spodobi, ne pa na tak način, da jih želimo po domače povedano partijsko disciplinirati in jim dati možnost, lahko kandidirate, če boste člani ene izmed partij, ki jih v tem danem trenutku po domače povedano - strankarsko življenje, ki je prisotno v Sloveniji. Ta amandma bo pa povzročil to, da bomo v naslednjih mesecih dobili najmanj 20 ali pa 30 političnih strank. Tudi na ministrstvu za notranje zadeve, kjer obstaja register če se ne motim političnih strank, bodo imeli kar veliko dela. In mi prosim lepo povejte, na kakšen način bo gospod Virant zagotovil na upravnih enotah, da bo 5000 ali pa 7000 ljudi prišlo dati podporo na takšen, način kot to zakon predvideva, v mestni občini, na primer Ljubljana, Celje, Maribor, Murska Sobota, tam kjer so večja središča in rabiš večjo podporo?
Hvala gospodu Kanglerju. Samo zaradi magnetograma opozarjam, da ste govoril z mikrofona gospoda Bajca. Gospod Rezman, izvolite!
Hvala lepa. V preteklih mesecih smo kar nekajkrat skušali trkati na razum in apelirali, da bi vendarle skušali racionalno premisliti, kaj bodo takšne odločitve, ki se predlagajo, pomenile za ljudi. Niti ne vem zdaj, ali je sploh še smiselno apelirati na razumsko presojo, kajti zdi se, da nekateri razmišljajo v okviru nekih paradigem, iz katerih ne moremo izstopiti in potem je to zaman. Ampak v istem trenutku reči, da je 15 podpisov pač nesprejemljiva številka in terjati 5 podpisov kot sprejemljivo, to pa za zdrav razum ni več razumljivo. Ampak to se je danes tukaj slišalo. In mi imamo zdaj absurdno situacijo. Tisti, ki so predlagali, so želeli zaostriti pogoje za vstopanje v politiko neodvisnim kandidatom. Naredili so pa to, da bodo nekateri lahko vstopili s petimi podpisi, torej družina bo sedla zvečer k večerji, se dogovorila, zjutraj gre na upravno enoto in bodo kandidati za občinske volitve. To zdaj pomeni, ker to je posledica neracionalne razdelitve občin pri nas, ker tako majhne občine imamo, takšno imamo število volilcev in 2% od 250 volilcev na primer je ena spodobna slovenska družina. In zdaj bomo imeli potem tako rekoč družinske občinske svete in družinske občine in ne vem, kaj še vse. Jaz seveda malo pretiravam, vendar zato, da bi pokazal na absurdnost, po drugi pa zahtevamo, ne 2 tisoč, 2000 podpisov z amandmajem v maksimalni možni meri. Zdaj mi povejte, kje je logika, če upoštevamo to, kar je ustavno sodišče reklo, da moramo vendarle razmisliti o tem, kaj je realni prag za izvoljivost. 5 podpisov v eni občini pač ni realni prag za izvoljivost. To je družinski prag. 2.500 pa tudi ni tisto, kar bi morali upoštevati, da bi rekli, da smo na realnem pragu. To je drug tak tovrsten absurd. Tretje, kar bi še k temu rad rekel, je to, da se ve, zakaj se to forsira. Forsira se zato, da se pač nekoga iztisne iz občinskih svetov, med drugim tudi zavoljo tega, ker tisti, ki smo neodvisni, ali župani ali svetnice ali svetniki ne dobimo finančnih sredstev za svoje delo z ozirom na glasove, ki smo jih dobili na volitvah in potem bo ta denar na razpolago nekomu drugemu, stranki. Zdaj se ga ne morejo polastiti.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Janc!
Hvala lepa, spoštovani predsednik, sekretar, kolegice in kolegi! Moram reči, da malce s preveliko lahkoto take stvari omejujemo tu v tej hiši demokracije, pa naj bo to take zgodbe, ki jih ima včeraj, pa danes, pa najbrž bodo še v ponedeljek. Mislim, da ta volilna pravica državljanov in občanov pač mora biti dostopna slehernemu pod določenimi pogoji, normalno. Te pogoje postavljamo tu, v tem parlamentu. Govorili smo o 4%. Po mojem globokem prepričanju je nedopustno, nedopustno, da onemogočimo tistim, ki ne paše ne ta ali ona politična opcija, da ne more kandidirati za taka in drugačna odgovorna mesta v občinskih svetih, županih in tako naprej. In to je po pravilu v slovenskih občinah, predvsem večjih, teh primerov kar veliko. Po mojih izkušnjah taki kandidati zelo uspešno delajo v občinskih svetih, če je svet prav, da župan tudi to sprejema, ni problem ne v koaliciji, lokalnih, ne takšnih in drugačnih. In to bom rekel, da se pač ljudje še vedno zelo težko včlanijo v to ali ono stranko, ker dobijo nek žig gor in potem si nehal. Konec, žiga izbrisati več ne moreš. Enkrat kandidiraš na eni, katerikoli listi, pa naj bo to SLS ali SD ali pa katerakoli druga. In zato bi raje šli tako, ker so pač neopredeljeni. Dobijo tisto podporo, ki jo lahko dobijo, dokaj lažje, do sedaj lahko. Je pa res, da je to v interesu enega lokalnega okolja, ene občine, čim bolj pisana struktura svetnikov, ki ima take in drugačne poglede, taka in drugačna izkušnja, predvsem gospodarska in podobno. Po pravilu, gospodarstveniki se neradi vežejo na kakšno politično stranko. Ampak teh je običajno vedno premalo v teh naših občinskih svetih. Mislim, da bi jih kako potrebovali, da bi lahko še bolj tvorno, razvojno in plodno delali v interesu občine, interesu gospodarstva, razvoja itn. Jaz sem sicer vesel, da je iz tistih neumnih 4% prišlo na ta 2%, da je to vendarle nekoliko bolj užitno, bolj sprejemljivo in da je vendarle teh 2% od teh pogajanjih, ki so tekla kar nekaj časa v koaliciji, verjetno za mnoge slovenske občine - govorim tiste normalne, manjše - do nekaj celo sprejemljivo. Verjetno pa je to, kar je prej kolega Kangler govoril, za mestne občine, kot je Ljubljana, Maribor, Celje in še katera, pa verjetno verjemite mi, iz izkušenj govorim skoraj da nemogoče, da bi bil ljubljanski župan neodvisen kandidat. Zbrati 2.500 podpisov na upravni enoti verjemite ni to ni preprosto delo. Dobiti v gostilni podpis, to gre. Na upravni enoti je malo težja zadeva. Je nekaj preprek. Je treba tja priti itn. In s tem si preprosto hočemo tukaj zavezati kandidate, da nobeden večji slovenski župan ne more biti neodvisen. Če hočemo to imeti, potem je to to. Če pa hoče imeti tudi kakšnega župana neodvisnega v večjih slovenskih občinah, potem pa to ni to. Tukaj si moramo danes naliti čistega vina. Mislim da saj morda bo kdo rekel, to je prav da vsak slovenski župan večje občine paše v tako in drugačno politično opcijo. Morda je tudi tako prav. Ne vem. To je stvar presoje in danes mi o tem razpravljamo, danes mi o tem odločamo, o amandmaju, ki ga sicer Slovenska ljudska stranka načeloma podpira s cmokom v grlu. Vendarle se mi zdi, da je to en kompromis mogoče tistega, ki smo ga nekako izpogajali, čeprav verjame, da ob vseh teh lokalnih skupnostih tudi ta 2% ne bo spremenil, ne bo najboljši. Zato bi vendarle rekel, da ta ustavnost, ta ki jo mi včasih kar preziramo, pa rečemo, saj to drži, saj je parlament sprejet, vendar dostopnost vse te pravice je treba imeti vedno v vidu. Mislim, da je to tisti temelj naše hiše, v kateri smo, o kateri razpravljamo in to moramo imeti v vidu. Ne pa, da včasih prestopimo in zakonodajno-pravna službo pri prejšnji točki, tiste vse ali gledamo naprej, saj se bo to izglasovalo [[...]]Ni to v redu. To ni v redu in tak način razpravljanja in odločanja po mojem ne koristi niti občinam, še manj pa v prejšnjem primeru dveh sosedov, ki bi si morala biti kompatibilna, sodelovati, iskati rešitve, ne pa, da se med seboj kregata in da bomo preko parlamenta rešili zadeve. Ne, nove probleme bomo povzročili, nove težave bomo povzročili. Se vračam nazaj. Jaz mislim, da mogoče danes to komu celo paše, da bi tako bilo, kot je želeno bilo. Morda se čez tri leta zgodba obrne in ta zadeva ne bo pila vode, potem pa spet nove spremembe. Dajmo tu malo gledati zadeve naprej. Preprosto povedano, ali res želimo v Sloveniji imeti vse funkcionarje vključene v politične stranke, ki veljajo na tej sceni - prepričan sem, da ne. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer. Pripravi naj se gospod Džuban.
Hvala za besedo. Danes sem že bil na enem sestanku zjutraj, kjer se je govorilo o strahu. Zato tudi v tem primeru gre za neke vrste strah, strah pred ljudmi, da imajo tudi možnost, ko se postavljajo liste, ko tudi izbirajo, koga bi naj na volitvah tisti edini dan volili, tudi sodelujejo. In drugič, gre za neznanje. In ta kombinacija strahu in neznanja, nepoznavanja razmer v slovenskem političnem prostoru je pripeljala do tega nesprejemljivega in nekorektnega predloga, ki ga imamo danes zajetega v tem amandmaju. Naj opozorim na tri absurde, ki se kažejo skozi ta amandma. Začel bom s tem. Če bi ta kriterij veljal za politične stranke potem je redko število občin v Sloveniji, kjer bi lahko stranke postavile svoje kandidatne liste. Kaj hočem s tem povedati? V Ljubljani, kjer je pogoj 2.500 podpisov za kandidaturo za svetnika, nimate stranke, ki ima 2.500 članov. Ni politične stranke v Ljubljani. Ampak oni po svojih pravilih igre, tudi stranke s 5 člani v Ljubljani, določijo svetnika, ki lahko kandidira na volitvah. Ne govorim o 200 in več občinah v Sloveniji, kjer bo ne vem si bom izmislil neko malo občino, kjer stranke, ki pravijo, da imajo veliko članov, imajo 3 ali 5 članov. Ampak po notranjih pravilih stranke lahko izvolijo. Niti se ne sprašujem in večkrat dvomim v verodostojnost teh zapisnikov iz teh konvencij, kjer določajo končne člane. Tako da mislim, da gre popolnoma za nekorekten in nesprejemljiv odnos med političnimi strankami, pravila, po katerih oni lahko postavljajo svoje kandidate in med neodvisnimi listami. Preprosto gre za nek strah pred temi neodvisnimi listami, ki so seveda korektor te iste politične strankarske oligarhije v posameznih občinah. To je ena stvar. Druga stvar, na katero bi rad opozoril in je logično nadaljevanje razprave, ki smo jo imeli včeraj o občinah. Narediti čim manjše občine, narediti in pledirati za tem, da nastopi na volitvah čim manj list oziroma kandidatov. Kaj to pomeni? Krepitev partitokracije, krepitev politične oligarhije v posameznih okoljih. Narediti tri, pet, deset ljudi, ki bodo odločali o vsem! In to lahko delaš seveda v majhni občini, v majhnem okolju, kjer drugim ne daš možnosti. Skratka, še enkrat bi predlagal, da se preprosto temu amandmaju - tudi tisti, ki ste ga predlagali, odpoveste ali pa glasujete proti njemu, ker je absurden, ker je nesprejemljiv in nepravičen nasploh do volilnega sistema. Ne bi se čudil, če bi to tisti, ki ste strastno za proporcionalni sistem, ampak, vi, ki predlagate večinski volilni sistem in ga zagovarjate in zdaj izločate ljudi, da sodelujejo pri tem in krepite partitokracijo. Še enkrat, zamislite si in še enkrat pravim, gre za kombinacijo strahu in gre za neznanje, katerega je produkt je potem tak amandma, ki ga imamo danes pred seboj.
Hvala. Besedo ima gospod Džuban. Pripravi naj se gospa Pečanova.
Hvala lepa, gospod predsednik. To, kar včeraj in danes poslušam, skoraj ne morem verjeti, da se lahko dogaja. In sicer, ta prvi del, ki je pred nami, če izločim gospoda Kumra, bi se moral zgoditi ne v tej dvorani, pač pa nekje v neki sejni sobi, kjer bi se koalicija zmenila, kaj hoče. Tukaj imamo pred sabo podpis štirih poslanskih skupin, ki so podprle ta amandma in ga že skoraj sami podpisniki ne podpirajo, podpisniki zakona. Kdo potem še to podpira? Pomeni, da je to ena neumnost, ki ne zdrži. In razpravljamo izključno o tem amandmaju, ki ni dober, pregled amandmaja, mislim, da ste gospod predsednik dali v razpravo amandmaje k 1. členu, imamo neki drugi amandma, o katerem bi pa tudi kazalo nekaj reči. Amandma, ki te kriterije močno znižuje oziroma jih spravlja v en sprejemljiv okvir. Jaz se strinjam s tistim, ki pravijo, da kdorkoli, kakorkoli ne more kandidirati. Neki kriteriji morajo biti, ker poplavo nekih kandidatur vidimo v svetu, ko imajo ne vem koliko že samo političnih strank, da to ni nikomur podobno. Ampak, toliko zaostreni kriteriji je pa spet prehudo, je za razmisliti, če moramo že karkoli sprejeti danes, kar se morda celo lahko zgodi, da razmislite tisti, ki nasprotujete tudi iz koalicije prvemu amandmaju, da razmislite o drugem, ki je po mojem, če ni dober, je pa mnogo boljši od prvega. In da ne bom čisto ponovil ali bom razčlenil malo tisto, kar je gospod Kumer rekel. Zanimivo je to, da smo pred leti imeli referendum o večinskem volilnem sistemu, ki je šel v javnost na način, da so politične stranke leglo zla. Ta zgodba se je še zmeraj pojavila, se prodaja in rabili bi neke poštene neodvisne ljudi v državi, ki bi peljali to demokracijo po novi poti. In tam se je govorilo izključno o tem, da moramo voliti ljudi, ki niso povezani s politiko, zastrupljeni in da volimo točno ne vem Janeza Hribarja in ne predstavnika politične stranke. Seveda zraven je pisalo na isti tabli, ki je propagirala zbiranje podpisov, ali ste za odpoklic poslanca. In tudi nekateri kolegi, ki danes niso prisotni, ampak so v tem zboru, so rekli: "To nam je pomagalo, da smo tisto prvo speljali." Namreč so povezovali odpoklic poslanca z večinskim volilnim sistemom, ljudje so dali glas. Se je vnovčilo kot glas za večinski volilni sistem. Dobili smo rezultat, ki je bil, vemo kakšen. Seveda se je potem pozneje z njim manipuliralo tudi na mnoge načine. In zatekanje iz skrajnosti v skrajnost, ko enkrat tolmačimo, da so politične stranke leglo zla in da potrebujemo čimbolj neodvisne ljudi, imamo na mizi zadevo, ki pa obratno iz istih krogov prinaša. Pomeni, da kakor nam pač paše poskušamo ljudi usmerjati, glavno, da so naši. Po tej poti verjetno ne razmislite za eno racionalno rešitev, da podpremo drugo rešitev, če bomo kakršnokoli podprli in da imamo zmernejšo obliko zbiranja kandidatov za naslednje volitve. Hvala lepa.
Hvala! Besedo ima gospa Pečanova. Pripravi naj se gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik! Amandmaja, ki uvaja sicer nekoliko nižje število podpisnikov za kandidaturo list v volilnih enotah, ne podpiram predvsem zaradi tega, ker se mi zdi še vedno maksimalno število 2.500 deleč previsoko. Poleg tega je vprašanje tudi, ali recimo, v manjših volilnih območjih, na primer, bom rekla tam kjer je na primer volilna enota velika 10.000 volivcev, ali se 200 podpisov lahko izenači recimo s številom članov v stranki, ki so v isti volilni enoti kandidirali za občinski svet. Dajmo se vprašati: Katera stranka ima v posamezni volilni enoti, kjer se kandidirajo liste za volitve v občinski svet, večje število članov, kot je po tem amandmaju potrebno število podpisov za sestavo liste za volitve v občinski svet? Jaz mislim, da je ni take stranke. Mislim, da tudi ne pretiravam, ker s tem štejem tudi našo stranko SD zraven. Da ne bi kdo milil, da smo mi kakšna izjema, enako velja. Drugo, kar bi rada povedala, je tudi to, po lastnih izkušnjah in po izkušnjah kolegov, ki ravno tako kot župani sodelujejo ali pa imajo nasprotnike na takih listah, ki so bile izvoljene s svojimi svetniki v občinskih svet nekaterih občinah, da je večina svetnic in svetnikov izvoljena na takih listah, večina svetnic in svetnikov. Temu bi lahko teoretično rekli, da gre za večinsko nepolitičen, nestrankarski, no, nepolitičen ne moremo reči, ker vsako odločanje v občinskem svetu, vsaka diskusija je vendarle politična, vendar pa ni strankarska, kadar so take nevtralne liste v občinskem svetu. Mi imamo dve taki listi, pa zaradi tega moram reči, da ni nič slabše delo v občinskem svetu. Nasprotno, marsikatera popolnoma nestrankarska in nepolitična ideja dobi skozi usta in predvsem skozi misli, razmišljanje teh ljudi teh ljudi, popolnoma drugačno konotacijo kot pa sicer. Marsikdaj zakaj tudi strankarske nestrpnosti se dogaja med svetniki in svetnicami, ki so bili izvoljeni na listah strank. In tukaj menim, da je dejansko nekaj fobije pred - jaz sicer mislim - da niti ne toliko pred pravimi bom rekla civilnimi listami, državljanskimi listami, ampak bolj pred morda nekimi stranskimi vejami, "by pass-i" strank, ki zaradi tega, ker kot stranke ne morejo dobiti izvoljenih svetnikov, ustvarijo neke na videz nepolitične, nestrankarske liste in z njimi potem kandidirajo na volitvah v občinski svet. Barva teh predstavnikov je desna ali leva, istočasno pa seveda navzven po imenu ne sodijo ne sem, ne tja. In potem po volitvah, če je uspeh dovolj velik, nastanejo koalicije strank in nestrankarskih list. Vendar jaz mislim, da je to življenje, da se moramo navaditi na to, da pač vsak išče neke nove poti. Predvsem pa na nivoju lokalne samouprave, na nivoju občin ne moremo pričakovati, da bomo ljudje razmišljali strankarsko. V občini je problematika, zlasti v srednje velikih in majhnih občinah specifična, za vsako okolje drugačna. Prej, ko smo se pogovarjali okoli bom rekla, zemljo krasti, na nek način bi lahko temu rekli ne vem, če ste vi, ki ste mlajši od mene, se kdaj igrali zemljo krast, ampak mene to spominja malo na zemljo krast. In tukaj ne gre za politične interese, tukaj je čisto vseeno, katera stranka je na oblasti v eni ali v drugi občini. Gre za to, da gre za izrazito občinske interese, za interese, ki jih zastopa župan in ki jih zastopata župana in obadva občinska sveta in potem seveda poiščeta zaščito oziroma oporo v državnem zboru, takšno, ki je pač politično, strankarsko najbolj blizu. V resnici gre pa za 10, 20, 30 tisoč ljudi, za katerih interese se vsak posamezni župan in občinski sveti zavzemajo. In zato v občinskih svetih težko govorimo o pravi strankarski razdeljenosti. Zelo pestre koalicije imamo v Sloveniji. V nekaterih občinah desnica z levico ali drugih samo sredina ali v tretjih nestrankarske liste skupaj s strankarsko ali desnico ali levico. Ljudje se med seboj povezujejo. Dejansko so na nivoju občin izvoljeni ljudje, ki jih občani poznajo, ki vedo, kako razmišljajo o občini. Menim, da je nesmiselno in predvsem zelo krivično do tistih volivcev, ki bi želeli, da nekdo kandidira za občinskega svetnika ali da neka skupina kandidira za občinske svetnike in svetnice, pa da niso politično strankarsko opredeljeni. Jaz mislim, da je to dejansko krivično, ne samo do tistega kandidata, ki ne želi kandidirati na strankarski listi, ampak tudi do samih volilcev, ki želijo imeti take kandidate na razpolago. Zakaj take liste tako dobro uspevajo na volitvah? Ne zaradi tega, ker so imeli samo 15 podpisov namesto podlisto. Ne, ampak zaradi tega, ker imajo teh 15 podpisov za sabo 150, 300, tisoč ali 5 tisoč volilnih upravičencev, ki jih potem na volitvah podprejo. Torej zbirati 200 podpisov v eni občini, ki ima 10 tisoč volilcev ali v Ljubljani 5 tisoč 200 podpisov, 2% ali 2 tisoč 500 podpisov za volitve, za kandidaturo v občinski svet, se mi zdi, da je daleč pretirano. Mislim, da bi bilo pametno, če bi se morda vendarle posvetovali in razmislili, ali je tak način boljši od - recimo - tistega, ki je naslednji amandma, ki predlaga maksimalno število tisoč podpisov za tako velike volilne enote, kot je seveda ljubljanska ali mariborska ali koprska. Tudi v Kopru je nekaj podobnega. Tam je preko 34 tisoč volilcev, se pravi, da bi morali zbrati pri 34 tisoč volilcih, koliko je to dva procenta, ne znam izračunati, okej, ampak ni važno.
Hvala. Besedo ima gospod Štebe. Pripravi naj se gospod Peče.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, predstavnik ministrstva za programe in lokalno politiko! Najprej morda nekoliko uvodnega razmišljanja na podoben način kot kolegica Pečanova. Zakaj se tako bojimo strankarske politike ali strankarskega razmišljanja? Zakaj hočemo zopet nekako ali si želimo ali razmišljamo o nekdanji socialistični zvezi delovnega ljudstva, ko naj bi znotraj ene grupacije uredili vse zadeve? Za strankami, za resnimi strankami so neke vrednote, so vrednote, ki jih te stranke zagovarjajo. V mojem občinskem svetu, ko pride do razprave ali odločanja o nečem, kjer so v ozadju pomembne vrednote, se profilirajo stranke na leve in desne. Večinoma pride do strankarskega razmišljanja v smislu, kakšne vrednote nekdo zagovarja. In jaz mislim, da stranke kot take s svojimi člani, registriranimi člani in s svojimi programi, ki jih uveljavljajo skozi daljše obdobje, ko pride do rezultatov volitev in ko se začne vladati, so eni na strani odgovorne vlade, ene stranke pa odgovorno delujejo v opoziciji. V družbi imamo poleg strank, političnih strank zelo pomembno skupino nevladnih organizacij. V večini veljavnih demokracij imajo nevladne organizacije ob pozitivnem razmišljanju o strankah več ali manj pozitivnem razmišljanju tudi v - recimo - zahodnih državah stranke pogosto niso na dobrem glasu. Pri nas so pa zelo redko na dobrem glasu, sploh pa so medijsko tako prikazane. Pomen nevladnih organizacij je tam izjemno pomembne. Nevladne organizacije običajno ne vstopajo v postopek vladanja ali v postopek odločanja v ali pa parlamentih ali pa občinskih svetih. Pri nas je pa splošno mnenje in podprto z medijsko propagando, da so pač stranke leglo zla. To se kar nadaljuje iz nekako sprejetega razmišljanja večine starejših prebivalcev, ko so tako govorili tudi v partijskih časih, ampak pustimo sedaj to. Jaz mislim, da dilema pri določanju števila podpore za možnost kandidata svetnika ali pa liste za občinski svet ali pa župana, županje je, kako zagotoviti po eni strani nedemokratičnost kako nekako zagotoviti resnost kandidature in kako preprečiti špekulacije ali pa morda včasih celo anarhijo. Čeprav jaz mislim, da tega v Sloveniji ne moremo reči. So pa zagotovo tudi špekulacije, ko nekateri namerno organizirajo nestrankarske liste in seveda s prejšnjim dogovorom, katero politično stranko ali pa opcijo bodo te nestrankarske liste, ko uspejo na volitvah, podpirale. Nestrankarske liste so pa pri volivcih izjemno priljubljene, ker so same stranke pač na slabem glasu in imate potem listo za čisto vodo, za turistični razvoj, za podporo podjetništvu in ne vem kakšne liste še. Mi imamo listo za mlade, mladi zamenjajo [[...]]itd., ampak listam na koncu, nestrankarske liste niso niti pravne osebe in jim iz tega razloga ne pripadajo tista sredstva iz pridobljenih glasov, kot bi jim po vseh demokratičnih pravilih tudi morala pripadati. Če menimo, da so te nestrankarske liste tudi pomemben člen, imajo pomembno demokratično vlogo in bi jim morala ta sredstva pravzaprav pripadati. Po moji logiki bi ji morala. Zadeva sicer nima nobene zveze z volilnim sistemom, ampak sedaj pa poglejmo še na te procente. Celo LDS predlaga bistveno povečanje število glasov, ki so potrebna za štiri ali večkrat, to se pravi, da ta prag je bil nesmiseln. Tudi pri 250 volivcih v eni občini Osilnica ali - ne vem - tam, kjer imajo po 300 ali 500 prebivalcev, bo potrebno zbrati 5 podpisov, ampak tistih 250 volivcev se verjetno zelo dobro pozna med seboj in bodo morali na nek način zbrati teh 5 podpisov. Čeprav jaz osebno mislim, da ne bi bilo nič narobe, če bi bil spodnji prag 15 glasov in potem ta procent naprej. Jaz podpiram ta procent. Menim, da je celo bolj pravičen, kot je bila prejšnja razdelitev, ko ste pri 30.000 volivcih potrebovali samo trikrat več podpisov. Po sedanjih predlogih jih je treba zbrati šestkrat več, pri številu volivcev nad 100.000 je bilo pa treba zbrati samo petkrat več podpisov, samo petkrat več kot v eni občini s 5000 volivci. Zdaj jih je pa treba zbrati oziroma po predlogu 20 krat več. Tako, da mislim, da osnovni kriterij morda matematičen pa kako določiti procent, bi bil to, da se vnaprej točno ve, koliko glasov vi rabite za en mandat, za zagotovljen mandat. In nek procent tistih glasov bi bil merilo morda za resnost kandidature. V tem predlogu našem, jaz sem to preračunal recimo na naše razmere - je to, ko zberete število podpore za listo v višini 2%, približno ena tretjina potrebnih glasov, da boste sploh prišli v občinski svet. Zdaj, ali je to veliko ali malo ali onemogoča demokratičnost, resnost kandidature in tako naprej, je stvar ocenjevanja vsakega posebej. Tako, da mislim, da ta 2% za tiste, ki resno, kandidirajo ne bo tako omejujoč, ker bodo na ta način pravzaprav že v predhodnem postopku zbrali nekako tretjino glasov podpore, ki jih rabijo za to, da dobijo potrebno število glasov za vstop v občinski svet za en mandat. Tako, da jaz bom podprl predlog za 2% in ne bom podprl ostalih amandmajev. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Pečanova, replika? Izvolite!
Zelo na kratko. Gospod Štebe, jaz mislim, da ste vi zasvojeni z razmišljanjem o preteklosti, o socializmu, o delegatskem sistemu in tako naprej. Tako, da jaz mislim, da v današnjem času polnih 15 let po zamenjavi političnega sistema ne morete govoriti o nas, ki smo iz Socialnih demokratov ali iz Liberalne demokracije kot da še vedno razmišljamo o socialistični zvezi delovnega ljudstva ali o zvezi komunistov kot o najbolj idealni rešitvi za volilni sistem. Zato prosim, dajte se že enkrat strezniti in razmišljajte v 21. stoletju in razmišljajte o letu 2005, ne pa o letu 1975 ali 1985. Drugo, kar bi povedala, je pa to, da vem, da ste vi zelo dober matematik, ampak vendarle bi vas rada opozorila na to, da če je volivcev ker mi je lažje računati - 10.000 in če je 20 svetnikov v občini, potem to pomeni 500 glasov. Vendar na nobene volitve v nobeni občini, razen tam, kjer gre za večinski sistem, kjer je samo 7 svetnikov - tam tako ali tako ne vemo, koliko glasov kdo rabi za to, da je izvoljen -, ampak tam, kjer je proporcionalni sistem, nikoli ne dobite na volišča kaj dosti več kot 65% volivcev. Se pravi, da ni res, da potrebuje svetnik za to, da je izvoljen, oziroma lista, da je izvoljena, 500 glasov, ampak jih potrebuje 65% od tega, kar pomeni 325. In nadalje, to pomeni tudi to, da če je treba v občini, ki ima 10.000 registriranih volivcev, in neodvisna lista potrebuje za to 2% podpisov, pomeni, da rabi 200 glasov, 325 glasov pa rabi za izvolitev. In to je dejstvo, to ni zaradi tega, ker sem si jaz izmislila ali pa zaradi tega, ker je treba vedno računati na 10.000 volivcev. Na stanje glejmo, na abstinenco pri volitvah. Ta abstinenca je pogosto krivda nas, ki smo v političnih strankah - nas, govorim, ker smo vsi v političnih strankah, ki smo tu v tem državnem zboru, ker kot neodvisen kandidat v državni zbor praktično ne moreš priti. Pa ne samo zaradi tega, ker je treba dobiti toliko podpisov, ampak tudi zaradi tega, ker je sistem proti temu, da bi lahko neodvisni kandidati kandidirali v državni zbor. Zato menim, da bodimo korektni. Po tej logiki bi potem moralo biti v takem primeru, kot sem povedala, okrog 100 podpisov, kar bi približno odgovarjalo tudi številu članov v posamezni stranki v tako veliki volilni enoti. To je razmerje, in dajmo razmišljati na racionalen način. Zato je predlog, ki je v amandmaju LDS, boljši, kot je pa ta. Ko pa govorimo o neposrednih večinskih volitvah v občinske svete, pa menim, da je vsaj spodobno, da je 15 minimum, veste, vsaj spodobno. Ker dejstvo je, da je pri 300 volivcih res malo malo.
Hvala, gospa Pečanova. To je bila razprava, ni bila replika. Gospod Peče. Replike na repliko ni, gospod Štebe; boste kasneje lahko še govorili, vas bom vpisal v seznam prijavljenih. Gospod Peče, izvolite. Pripravi naj se gospod Rokavec.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Verjamem, da mi kolega Kangler ne bo zameril, če za izhodišče uporabim njegov stavek. Sicer bi pa rad pokazal tudi drugo dimenzijo hvale, ki jo on prikazuje, torej negativno. Poglejte, rečeno je bilo, po sprejemu zakona, seveda morebitnem sprejemu zakona, bo v 30 dneh 20 do 30 novih političnih strank. To verjetno drži. Ampak če bo 20 do 30 novih političnih strank, potem bodo volivke in volivci vsaj vedeli na transparenten način, komu dajo svoj glas. Ne bo se pojavljalo to, kar se danes pojavlja, najsi bo v mestnih občinah ali ostalih občinah, vedno pogosteje in vedno močneje, in verjamem, da se bo pojavljalo na lokalnih volitvah prihodnje leto v toliko večji meri - da bodo politične stranke začele izrabljati inštitut tako imenovanih neodvisnih list, postavljale bodo svoje ljudi na te liste in pozneje prek teh list sestavljale tako imenovane koalicije. To imamo danes v vseh mestnih občinah. To je nepošteno do volivk in volivcev. Toda o tej dimenziji je, mislim, do sedaj spregovorila samo ena izmed poslank. In če sem si za začetek sposodil misel kolega Kanglerja, dovolite, da za primerjavo prav tako uporabim njegovo ime. Vem, da ne bo zameril, ker je zgolj primerjava in verjetno niti slučajno blizu resnici. To je tako, kot da bi imeli v Mariboru listo za gospoda Franca Kanglerja. To je politična stranka in po tem takem tudi mora izpolnjevati pogoje, ki jih predpisuje predlagani amandma. Po moji oceni je smiselno, glede na transparenten način, pokazati koga lista zastopa, potem naj nastopajo tudi omejitve. Omejitve niso samo v eni smeri, v tisti smeri, češ, da omejujemo ljudem pravico do nastopanja na volitvah. Potem takem naj bo tudi na drugi strani tisti plus, ki se imenuje transparentnost. Naj ljudje vedo, kdo, če kdo, seveda, prej sem dal zgolj primerjavo, stoji za posameznimi listami. In verjamem, da vsi mi, ki smo dali nekaj lokalnih volitev skozi opazimo ta trend, ko politična stranka potem z različnimi listami oziroma prek različnih list nastopa na lokalnih volitvah. Imena so ponavadi zelo zveneča. Jaz sem v uvodnem delu razprave, predstavitvi stališča poslanske skupine celo dejal, da predlog zakona podpiramo v tisti smeri, ker onemogoča eksotične liste. In ravno z eksotičnimi listami je bilo mišljeno to, pa še enkrat si bom sposodil ime mojega prijatelja Franca Kanglerja, zgolj zaradi slučaja, da onemogočimo liste, kot so nestrankarska lista za podporo Franca Kanglerja. Zgolj za primer, vem, da mi bo kolega Kangler oprostil, tudi ni mišljeno, da bi res verjel, da se kaj takšnega lahko v tem primeru zgodi. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Rokavec, pripravi naj se gospod Gantar.
Hvala za besedo. Oglasil sem se zaradi same razprave, ki je bila danes in ki je šla v to smer, da je dopolnjen predlog zakona o lokalnih volitvah nekaj tako groznega. Primerjalna analiza, ki smo jo naredili v naši službi, lahko kaže, da sta oba amandmaja oziroma dopolnjen predlog in amandma LDS-a skoraj v vseh segmentih med seboj primerljiva po številu potrebni podpisov. Novo mesto 2%, od odstotka volivcev je potrebno 650 podpisov po predlogu LDS-a 800, Kranj 2%, 855, po predlogu LDS-a 800. Domžale 2% 476, po predlogu LDS-a 500. Bohinj 2% 86, po predlogu LDS-a 60. In tako naprej. Edini problem se kaže v dveh primerih, to je Mestna občina Maribor, kjer je pa to razmerje bistveno bolj očitno, ker je pri 2% potrebno 1.921 podpisov, po predlogu LDS-a 900, in pri Ljubljani, kjer je predlog 2.500 oziroma po predlogu LDS-a 1.000. Verjetno še bolj štrli Maribor kot Ljubljana, v tem predlogu, ker ima več kot še enkrat manj prebivalcev, kot jih ima Ljubljana, in pride v poštev samo zgornja omejitev 2.000 za Ljubljano, ne pa za Maribor v tem konkretnem primeru. Če gledamo primerjalno sliko, koliko ima Slovenija neodvisnih občinskih svetnikov, lahko ugotovimo, da je to najmočnejša politična grupacija, ne politična stranka, v občinskih svetih. Največ občinskih svetnikov je, ki so neodvisni, največje število, skoraj da največje število županov je, ki so neodvisni. In sedaj k drugi stvari. Ni isto neodvisna lista in politična stranka. Neodvisna lista je, da se Franček, Jožek itn., dobijo in se zmenijo, mi bomo dobili teh 15 podpisov in gremo s tem trenutnim programom. Jutri lahko v občinskem svetu sploh ni več te ekipe, je samo še posameznik, čez štiri leta isto, prav tako boste lahko rekli, da je isto s politično stranko, vendar politična stranka nastopa z jasnim programom. Ne samo na nekaterih primerih na lokalni ravni, večinoma pa primerjalno na državni ravni. In sedaj sam pojem neodvisnosti. Jaz temu pojmu neodvisnosti v svetovnonazorskem primeru zelo težko verjamem. Svetovnonazorsko smo več ali manj vsi ljudje na določenem segmentu opredeljeni. Gre na nek način pri neodvisnih listah tudi za primere iskrenosti, v primeru razvoja lokalne samouprave v določenih primerih za skrivanje določenih interesov, tudi političnih strank, kjer so tudi politične stranke same forsirale ustanavljanje neodvisnih list tudi zaradi svojih interesov in tudi za čisto parcialne interese določenih posameznikov. Tudi. In še bi lahko našteval. Zato menim, da verjetno primerjalno z drugimi državami Evropske unije smo si lahko edini, da to kar imamo sedaj, glede sistema lokalnih volitev, nam verjetno ni prav najbolj v ponos. Najbolj trpijo predvsem tisti občinski sveti in mestni sveti, kjer je cela kopica teh neodvisnih list tudi izvoljenih v te občinske svete. Ne povsod. Zelo pomemben je človeški faktor, od župana itn., kako vzpostavi odnos s temi listami, vendar veliko težje je sklepati koalicije, če je deset ali več teh list oziroma teh partnerjev za dogovarjanje o eni koaliciji in o vsakem posameznem vprašanju. In tudi po vloženih amandmajih menim, da je nastopilo spoznanje, da je tukaj potrebno narediti korak naprej. Mogoče bi bilo smiselno še enkrat proučiti ali je možno najti še kakšno rešitev za ta dva ekstrema. Bolj bi rekel, da je ekstrem Maribor kot Ljubljana. Menim pa, da tisto opozarjanje glede na omejevanje možnosti kandidiranja, glede na možnost pridobitve mandata, je s temi rešitvami amandmajev, enim ali drugim, odpravljeno. Nevarnost bi bila, če bi ostali 3%. V tem primeru bi verjetno res bilo vprašanje, da je potrebno za določenega občinskega svetnika ali tudi za župana imeti več podpisov kot, ali na eni strani, za, kandidata za predsednika republike, na drugi strani pa tudi več podpisov, kot bi bilo potrebno za pridobitev mandata. Tako je ta nevarnost odpravljena, po drugi strani pa, saj imamo še tretje branje tega zakona. Tako mogoče en razmislek, kaj še narediti v teh dveh dilemah, mogoče ni odveč. Menim pa, da rešitev gre v pravo smer in da je potrebno zakon dopolniti v tem delu, kakor je seveda v tem trenutku tudi zapeljan. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Gantar, pripravi naj se gospod Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Tudi jaz podobno kot poslanec Kumer povezujem nekako včerajšnjo in današnjo razpravo o lokalni samoupravi in se ne morem izogniti nekemu občutku, da vsi ti predlogi, ki prihajajo tudi iz istih, vrst imajo v veliki meri neko, lahko bi rekli, antiurbano naravnanost, neko, lahko bi rekli, ne bom rekel, ampak, v narekovaju, neke vrste "zarote proti mestom", proti večjim enotam in poskus pravzaprav afirmacije tistega, kar je majhno, kar naj bi bilo prizadeto, zapostavljeno in tako naprej. Širša tema za razpravo, se strinjam. Sicer pa jaz v načelu podpiram oziroma se strinjam s tem, kar je v veliki meri povedal Franc Kangler. Treba je reči to, da se politika na lokalnih ravneh oblikuje in strukturira drugače, kot na nacionalni ravni, da se celo govori o lokalnih političnih sistemih, za razliko od nacionalnih političnih sistemov, da so tudi drugače organizirani. Tudi pri nas je ta sistem drugačen. Zato seveda tradicionalno politično oblikovanje, kot gre na nacionalni ravni, se na lokalni močno razlikuje. Kot je bilo rečemo, politične koalicije na nacionalni ravni so eno, na lokalnih ravneh so marsikje drugačne. Tu smo nekateri nasprotniki, medtem ko pri lokalnih ravneh je to lahko povsem obratno. Zato, to enačenje lokalnega in nacionalnega na tej ravni, ko govorimo o lokalnih volitvah, ne pride v poštev. Sam bi tudi nasprotoval temu, kar se večkrat pokaže, namreč nasprotovanje tem listam in govorjenje o tem, kako to uničuje strankarsko in politično demokracijo na lokalnih ravneh. Treba se je zavedati tega in se ne strinjam z gospodom Štebetom, ki pravi, da je odpor proti strankam refleks starega socialističnega samoupravnega podedovanega sistema. Ne. Smo že dolgo od tedaj in seveda refleks, torej kritika strankarske politike, je pač realnost in se moramo vprašati, zakaj danes kritizirajo naše današnje strankarske politike, gospod Štebe. Predvsem bi pa rekel to, nova gibanja, strankarska in nestrankarska politika, se je v mestih pojavila v 80-ih letih prejšnjega stoletja, s tako imenovanimi novimi urbanimi gibanji, ki so tematizirala probleme mest in lokalnih enot na drugačen način, kot so jih tematizirale tradicionalne in sedanje politične stranke. To je bil odgovor na krizo institucionalne mestne politike. In v tem smislu je to bila inovacija za mesta in pomemben razvojni dejavnik v mestih. Zato se mi moramo vprašati, ne, kako preprečiti tem listom vstop, ampak vprašati se, zakaj so te liste čedalje bolj, vsaj nekatere, nekatere so lahko zelo obskurne, se strinjam, zakaj so te liste bolj privlačne in zakaj jih volijo in zakaj recimo takšna lista vlada v Kopru. Zakaj vlada marsikje drugje? In zato so tukaj osvežili, to togo strankarsko politiko in so predvsem nauk in opozorilo strankam, da naredijo kaj drugače in kaj boljše, ne pa samo, da se zgledujo po tem, kako je organizirana nacionalna raven. Zato vsekakor menim, da moramo pustiti vrata toliko odprta za liste, da bodo dejansko vse tiste liste, ki imajo nek motiv, ki znajo mobilizirati določeno število ljudi, lahko prišle tudi v normalni kandidacijski postopek. Ne kot stranke, ampak kot to, kar hočejo biti. Ker ravno v tem je "štos", oni nočejo biti stranke. In želijo stvari postaviti in peljati drugače. Zdi se mi, da je amandma SDS-a pristranski, da favorizira, lahko bi rekli, vstop v teh majhnih lokalnih skupnostih in da zavira v velikih. Zato menim, da je ta amandma LDS-a približno smiselno racionalen. Lahko bi se o kakšni številki malo pogovarjali "gor ali dol", ampak mislim, da je predstavil neko dobro gradacijo, ki omogoča takšnim listam in takšnim skupinam, da če imajo neko, bi rekel, minimalno logiko in minimalni potencial, da lahko tudi nastopijo na volitvah. Zato mislim, da bi kazalo vendarle podpreti ta naš amandma in hkrati nehati obtoževati te liste, iniciative, skupine, kar stranke same ne znajo narediti ali pa niso sposobne narediti s svojimi ljudmi, s svojo politiko. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic. Pripravi naj se gospod Posedel.
Hvala lepa, gospod predsednik. Časa je malo. Jaz bi opozoril samo na dve stvari, da ta problem je v manjših občinah bistveno drugačen, kot pa je na nivoju velikih in pa mestnih občinah. Gre pa za to, da vladajoča politika danes očitno misli, da se je usedla prav zraven ali pa še bolje, malo nad boga. Očitno prihajamo v čase, ko bo članstvo v politični stranki spet obvezno. Enkrat je v tej državi tako že bilo, pa se ni najbolje obneslo. Gre očitno za sovražni prevzem volilnega telesa s strani politike, kar se mi pa zdi, da za to državo ni dobro.
Hvala. Besedo ima gospod Hvauc. Pripravi naj se gospod Grill.
Hvala, gospod predsednik. Moje mnenje, kar se tiče neodvisnih list, je, da te neodvisne liste prinašajo neko širino, neke drugačne poglede neko kvaliteto. Mogoče je tudi, da se vključijo tisti, ki ne želijo, nočejo biti člani strank, ki pač imajo do tega neke zadržke. S tem se veča nabor tistih ljudi, ki poskušajo prispevati v dobrobit neke lokalne skupnosti. S tega vidika tudi neodvisne liste dejansko vidim kot pozitivne. Imajo pa te neodvisne liste tudi nekaj negativnih strani. Pogosto se zgodi, da so ustanovljene zaradi nekega res ozkega interesa, zaradi enega, enkratnega problema, in predvsem v večjih okoljih premalo gledajo na interese celotne skupnosti. Drugo, kar je, s tega vidika lahko tudi njihova odgovornost zgleda bolj kratkoročno. Pojavijo se na enih volitvah, na naslednjih volitvah jih mogoče ali pa celo verjetno več ne bo in s tega vidika neko tekmo nasproti strankarskim listam tudi izgubljajo. In tretje, kar se mi zdi, je to, da se mnogokrat ne ve, kdo sploh stoji za temi listami, ali mogoče kaka politična stranka, mogoče kak lobi, kaka interesna skupina, ki želi prek vpliva v takih neodvisnih listah uresničiti neke svoje projekte ali pa načrte. Pri strankah se točno ve, za listo stoji stranka, ki ima svoje ime, ki je registrirana, ki je bila ustanovljena po nekem postopku, ki ima neka svoja pravila, ki ima tudi urejeno finančno poslovanje, v skladu z zakoni oziroma predpisi, ki veljajo v Republiki Sloveniji. Ko bom razpravljal o tem amandmaju oziroma tej spremembi, bom imel v mislih obe plati medalje, se pravi, tako pozitivne kot negativne strani teh nestrankarskih list. Slišali smo, da gre s temi spremembami za onemogočanje nestrankarskih list, za zaostrovanje pogojev, ker jih nekdo hoče pač izriniti iz javnega življenja, jim onemogočiti delovanje. Mogoče bi to res tudi tako lahko zgledalo, ampak poglejmo, kako absurdno situacijo imamo danes. S 15 podpisi lahko nestrankarska lista, neodvisna lista nastopi v neki občini, ki ima 500 prebivalcev, ali v občini, kjer je 200 in še več tisoč volivcev. Tu gre za neko očitno nesorazmerje, za neko očitno neskladje med številom volivcev, ki jih bo ta lista nagovarjala, in številom potrebnih glasov v znak te podpore. S spremembami, ki so pred nami, skušamo to neskladje. To nesorazmerje odpraviti, to je pa seveda lažje reči kot pa tudi storiti. Poskušali smo ali pa so z več možnimi variantami, z različnimi odstotki, z lestvicami. Ampak vsaka obravnava je pokazala, da tak ali drugačen sistem ima neke pomanjkljivosti. Lestvice so problematične zato, ker na prehodu iz enega v drugi razred pride do dejansko nekega preskoka in v bližini te meje imajo te različne skupnosti zelo različne pogoje. Potrebuje, ne vem, 1%, če imaš pa, ne vem, 2 prebivalca oziroma volivca več, pa rabiš 2%. Tako se je pokazalo, da te lestvice tudi niso idealne. Drugo, kar je, smo poskušali z odstotkov, kar je na neki način logično, tam kjer je več volivcev, potrebuješ tudi več podpore za kandidaturo. Tu se pa dejansko postavlja problem predvsem teh večjih občin, kjer trčimo na relativno zelo veliko število potrebnih volivcev za podporo ali pa podpisov za podporo. To se je skušalo umiliti s to omejitvijo, zgornjo mejo 2500. Jaz mislim, da je to eden pomemben korak naprej. Sam osebno nisem čisto zanesljivo prepričan, da je ta meja 2500 idealna, ampak neka meja pač v tem trenutku je. Ker smo se prej vrteli okoli neke volilne enote, že vsaj dvakrat, ki ima 10 tisoč volivcev, bi jaz še en eden svoj izračun tukaj povedal. Ta volilna enota ima, približno govorim, zato da bomo lažje računali, občinski svet, v katerem je 20 svetnikov. Po našem predlogu je potrebno za podporo taki listi zbrati 200 podpisov. Če je lista resna, sem prepričan, da bo predlagala polno število kandidatov, ki so pač možni, to je 20. Iz tega sledi, da vsak kandidat, ki je na tej listi, zbere 10 podpisov in skupna lista zbere dovolj veliko število. 10 podpisov za enega kandidata pa je to malenkost. To sta dve družini, ena plus ena. Tako jaz tu ne vidim nobenih problemov, kar se tiče omejevanja neodvisnih list. Tisti, ki ne zmore zbrati toliko podpisov, jaz mislim, da tudi resno na volitvah enostavno ne more nastopati. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grill. Pripravi naj se gospod Rezman.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Tudi jaz sam smatram, da je bila dana možnost nepolitičnim organizacijam, da lahko sodelujejo v soupravljanju na lokalnem nivoju dobro zamišljena možnost in dobronamerna, vendar izkušnje kažejo, da se je ta rešitev prevečkrat zlorabljala. Ta zloraba je prisotna, verjamem, da v večini občin, lahko pa povem za primer občino Novo mesto, kjer imamo štiri liste, tako imenovane neodvisne, in v eni imamo člana podpredsednika LDS-a, v drugi ravno tako člana LDS-a in tudi v ostalih dveh so bivši člani različnih političnih strank. Z drugimi besedam povem lahko to, da so bili na ta način naši volivci dejansko prevarani. Liste običajno volijo volivci, ki nimajo zaupanja v politične stranke in dobronamerno se odločijo, da volijo neko listo v prepričanju, da bo ta lista delala v njihovem interesu. Pogovarjal sem se z enim izmed nosilcev liste, ko je spremljal ta predlog, ki ga danes obravnavamo, in tudi on mi je potrdil, da je ta rešitev dobra. Zakaj? Na listi v Novem mestu konkretno imamo 33 svetnikov, pomeni, da ta lista vsebuje 33 članov, z nekim dobrim delom lahko mi s tem, ko bomo zbrali podpise, si že zagarantiramo, da bomo zanesljivo prišli v občinski svet. Pomeni, tako kot je kolega Hvauc povedal, če se bo vsak član potrudil, in kdor ima resen namen, se zagotovo bo, si bo s tem naredil volilno kampanjo in zanesljivo bo prišel v občinski svet. Bi pa mogoče veljalo ob tem razmisliti samo še nekaj, lahko bi pa tukaj preprečili zlorabe z bivšimi političnimi veljaki ali sploh člani, da vnesemo določbo za sestavo teh list, da ne sme biti ali da ni smel biti član nobene politične stranke. Jaz verjamem, da bi se tudi na ta način število teh list zmanjšalo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rezman. Pripravi naj se gospod Štebe.
Hvala. Rečeno je bilo, da neodvisni tudi imamo vrednote in nazore. Seveda jih imamo, mi smo neodvisni od strank, ne od nazorov in vrednot. In neodvisni nismo stranke, kot je nekdo omenil, neodvisni nimamo statutov, nimamo članstva, nimamo članarin, nismo vpisani v register političnih strank in tako naprej in tudi društva nismo, gospod Rokavec, mi smo neodvisni.
Hvala. Gospod Štebe. Pripravi naj se gospod Pojbič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz sem prej hotel replicirati, mislim, da gospa Pečanova ni bila imenovana in je neupravičeno dobila možnost replike. Jaz nisem omenjal niti Socialne demokracije, niti kogarkoli eksplicitno, povedal sem samo, da se razmišljanje pri nekaterih ljudeh še vedno nadaljuje in nisem nikogar poimensko ali kako drugače poimenoval. Če je pa bilo tako razumljeno se opravičujem, nisem imel tega namena. Morda bi dodal še to. Res je, mi govorimo o neodvisnih listah, jaz težko verjamem, da je kdorkoli neodvisen, če drugače je pa odvisen od samega sebe in svojega razmišljanja. Ampak tudi težko rečemo, da so te liste neopredeljene. Naša neopredeljena lista v našem občinskem svetu je toliko dosledna, da ne želi stopati v kakršnekoli dogovore ali koalicijske povezave, ker dejansko menijo, da so neodvisni, seveda so pa pripravljeni na kakršno koli koordinacijo in dogovarjanje v smislu projektov in odločitev, v smislu lažjega sprejemanja odločitev potem kasneje na občinskem svetu. Morda bi omenil še to, da ta odstotek 2% za možnost kandidiranja županov in tudi za liste za občinski svet nekako zagotavlja proporcionalnost in ne more biti sporen. To, kar je gospod Rokavec analiziral, je bilo zelo zanimivo. Celo mene je prepričal, da je procent bolj pravičen in bolj sorazmeren. Ljubljana, s tako velikim številom prebivalcev in če govorimo tudi o teh neodvisnih listah, za resnost kandidature zbrati podpore volilcev ne bi smel biti dejansko problem. Mislim, da tudi ni problem potem operativno za državo oziroma za upravne enote, da zberejo, da registrirajo vse te zadeve. Konec koncev bi lahko to tudi avtomatizirali z elektronskimi podpisi in te stvari oddajali prek interneta. Rad bi omenil še to, da kolikor sem jaz imel kontakte s političnim predstavniki v Avstriji, Nemčiji, Franciji, Angliji, konkretno Avstrijci si težko predstavljajo, kako lahko v Sloveniji tako pogosto uspevajo tako imenovane neodvisne liste. Pri njih neodvisne liste praktično na lokalnih volitvah tudi govorim, nimajo nikakršne možnosti za uspeh. In verjetno je bistvo ravno v tistem, kar sem tudi že govoril, da je, prvič, vloga nevladnih organizacij drugače opredeljena in da politične stranke imajo tudi v medijih in javnosti drugačno percepcijo. Res pa je in tudi priznati je treba, da pogosto, predvsem v manjših občinah ali pa v občinah v Sloveniji, ko te liste niso nekako špekulativne liste, kot je bilo tudi omenjeno v teh razpravah, ampak so v resnici neke civilizacijske skupine, ki si želijo tudi s svojim delovanjem spreminjati prioritete ali odločitve v svojem lokalnem okolju, imajo nek pozitiven prizvok in tudi pogosto pozitivno delujejo. Mislim, pa da neka omejitev, nek prag za resnost kandidature je smiselna in jaz bo še kar naprej podpiral teh 2% vstopnega praga. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Pojbič, pripravi naj se gospod Pukšič.
Spoštovani! Podpiram amandma, ki smo ga vložile koalicijske stranke in uvodoma bi rad povedal tudi, da ne bom polemiziral s kolegi poslanci, ki so bili moji predgovorniki. Posebej moram poudariti, da s to spremembo zakona o lokalnih volitvah, nikomur ne omejujemo možnosti kandidiranja na lokalnih volitvah in da politične stranke, vsaj Slovenska demokratska stranka nima nikakršnega strahu pred nestrankarskimi listami in njihovo kandidaturo na lokalnih volitvah. S tem predlogom zakona želimo urediti to področje na način, ki bo sprejemljiv za vse, ki želijo kandidirati, vendar z malo več odgovornosti in resnosti. Glavni razlog za vložitev zakona kot predlagatelj vidim v neustrezni ureditvi tega področja v veljavnem zakonu. Iz prakse lahko vidimo, da je postopek za vložitev kandidature s strani volivcev izredno poenostavljen, saj zadošča le nekaj podpisov volivcev. Takšna ureditev prinaša za seboj vrsto težav pri delovanju občinskih svetov. Zaradi precejšnjega števila izvoljenih občinskih svetnikov z nestrankarskih list prihaja do politične razdrobljenosti občinskega sveta, kar rezultira tudi v nezmožnosti sprejemanja odločitev. Veljavni zakon tudi ne upošteva razlik v velikosti občin, saj je število 15 podpisov volivcev enako, tako na primer v Osilnici, torej v majhnih občinah, kot tudi v Mestni občini Ljubljana in Maribor. Kot predlagatelj menim, da gredo predlagana dopolnila k zakonu v smeri boljše ureditve tega vprašanja, pri tem pa se upošteva tako načelo enakosti pred zakonom in splošnosti volilne pravice. Predlog zakona pa tudi upošteva različnost občin v smislu števila prebivalcev oziroma volivcev. Hvala.
Hvala. Gospod Pukšič. Pripravi naj se gospod Koren.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod državni sekretar, poslanke in poslanci! Predlog zakona, ki je bil na mizi, je imel 4%, kar je bilo zelo veliko. In pomembno je bilo opozorilo tako vlade kot sekretariata za zakonodajo, da je potrebno spoštovati in upoštevati splošne in enake možnosti volilne pravice. To je eno. In če k temu in k razpravi, ki smo jo imeli na matičnem delovnem telesu, skratka tisto, kar sem sam predlagal, moj predlog je bil nekako vezan na volitve predsednika države, to je, če je treba za predsednika države pri dvomilijonskem telesu zbrati 5.000 podpisov, potem bi bilo pri največji občini pri 200.000 potrebnih 500 podpisov. Teh predlogov je bilo na delovnem telesu veliko. Pomembno se mi zdi tudi povedati, da je bil predlog kolega poslanca Trofenika od 15 pa do 4.000 volivcev. Kasneje smo skušali najti nek kompromis med 4%, kar je pravzaprav bilo preveč in smo se nekako od tega koncepta zelo hitro umaknili. Med temi, ki so bili na delovnem telesu, med 500 in 4.000, tako je nastal ta predlog, ki zgornjo mejo omejuje z 2% oziroma največ 2.500. Mogoče je številka lahko nekoliko visoka, glede na moj lasten predlog in moje osebno razmišljanje. Res pa je, da govoriti o neodvisnih listah, je že nekako preživeta zadeva. To so samostojne liste, ki so z nekom nekako pogovorili, dogovorili in sestavili pač takšno listo. Da je takšnih list bilo veliko in preveč, na to so nas opozarjali tudi volivke in volivci. Velikokrat mi je kdo rekel, ja, pa zakaj pustite toliko tega. Ja, nič ne odločamo in puščamo, zakonski pogoji so pač takšni za ustanavljanje in delo teh list. Sedaj je nekoliko več reda ali pa bo nekoliko več reda s tem amandmajem, čeprav imam osebno še vedno pomislek glede zgornje meje, pa vendar, ker boljšega predloga, kot je pač ta, ni, bom amandma koalicije tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Koren.
Spoštovani, še enkrat lep pozdrav! Po zelo burni in ostri začetni razpravi ob tej točki dnevnega reda se mi zdi, da se je razprava potem nekje normalizirala. Osebno mislim, da je potrebno, da se tudi kandidiranje na lokalnih volitvah nekje normalizira. Osebno moram reči, da nimam nič proti neodvisnim listam, ampak to, kar se je pa na zadnjih volitvah dogajalo, pa mislim, da ni več normalno. Namreč, danes smo veliko govorili o podatkih, ki so bili po volitvah, in ugotovili, kako veliko je neodvisnih svetnikov, neodvisnih županov, kar samo po sebi, tudi jaz pravim, ni nič slabega. Po drugi strani pa nismo nič pogledali, koliko je bilo pa še vloženih kandidatur in kakšne težave so imele tudi občinske volilne komisije. Moram povedati, da sem sam delal deset, petnajst let, preden sem šel kandidirat, v volilnih komisijah, ko enostavno nismo vedeli, na kak način stiskati glasovnico, na A3 format glasovnica več ni šla, da se je pojavljale tu raznorazna ekzotika, kot je bilo že danes govora tukaj in tako naprej. Jaz mislim, da s predlogom tega zakona želimo preprečiti zlorabe kar je bilo prej že tudi večkrat omenjeno. Tu jaz vidim dve vrsti zlorab, ki se pogosto pojavljajo. Prva vrsta zlorab je zloraba političnih strank. Ko z neodvisno listo skuša politična stranka, "izigrati", to pa jaz pravim izigrati, volivke in volivce in na ta način z neodvisno listo pridobiti čim več svetnikov. Drugo zlorabo z neodvisnimi listami pa vidim v čisto ozkem privatnem osebnem interesu, ko kandidira čisto iz tega osebnega ozkega interesa, ne glede na korist lokalne skupnosti kot celote, ampak samo na svoj ozek interes. Jaz sem vesel, da je gospod Rokavec že povedal to, kar sem tudi sam mislil, se pravi to primerjavo med amandmajem koalicijskih strank in amandmajem Liberalne demokracije, da sta v bistvu identična, da podatki kažejo, da je amandma Liberalne demokracije še ostrejši, razen dveh največjih mest, se pravi Ljubljane in Maribora. Kar se tiče te zgornje meje, tudi jaz moram reči, da se mi vprašanje postavlja, ali je to primerno ali ni primerno. Ampak vseeno jaz tu vidim to razliko, ki se že dejansko pojavlja med manjšimi in večjimi občinami in tudi prisotnosti teh list. Jaz mislim, da s sprejetjem teh koalicijskih amandmajev bomo prav gotovo naredili sedaj veljavni zakon neprimerno boljši in se bo ta zakon na lokalnih volitvah izkazal kot dober zakon in da bodo lokalne skupnosti tudi na podlagi tako izvedenih volitev dobro delale. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Korenu. Nimam več prijavljenih. Želi še kdo razpravljati k 1. členu in k amandmajema k 1. členu. Gospod Džuban, izvolite.
Hvala lepa. Zanimive razprave. Morda bom ponovil tisto, kar sem rekel prej, da zanimivo, da tisti, ki zagovarjajo večinski volilni sistem, nasprotujejo neodvisnim listam. Tisti, ki so zbirali podpise za večinski volilni sitem nekdaj in ga imajo v mislih še zmeraj danes, nasprotujejo neodvisnim listam. In da je to na lokalnem nivoju nekaj narobe, če so neodvisne liste, saj vendar je lokalni nivo nekaj drugega, kot je državni zbor in se na lokalnem nivoju razen morda res mestnih občin obravnavajo zadeve izključno lokalnega pomena, kjer pa res ni nujno, da so predstavniki [[....]]
Gospod Džuban, nismo niti opazili, da ste globoko v minusu glede časa in bi prosil, da zaključite stavek.
Hvala lepa, gospod predsednik za opozorilo. Mislim pa, da sem tudi zaključil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veršnik.
Hvala za besedo. Ker nimam veliko časa bom zelo kratek. Želim pa povedati situacijo, ki smo jo imeli v našem okolju. Neodvisne stranke so se na zadnjih volitvah kar uspešno umestile v politični prostor, vendar rezultat tega je bil, da so dobile štiri mandate oziroma tri mandate in da so njihovi predstavniki hodili na sejo občinskega sveta mogoče tri četrt leta, ves ostali čas ni bilo od njih nobene koristi, niso več hodili na občinski svet, niso sodelovali. Seveda so vzeli mesto tistim, ki so bili zainteresirani in še danes sodelujejo in tvorno pomagajo v lokalni skupnosti. In te zlorabe si želim, da se ne bi več dogajale in da bi dobili resne občinske svetnike, ki bodo ves čas sodelovali in delali v občinskem svetu. Hvala lepa.
Hvala. Želi kdo od SNS in NSi in vlade razpravljati še k temu členu. [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o 2. členu in o amandmajih, vloženih k 2. členu. Prvega je vložila poslanska skupina LDS, drugega pa poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi od teh imenovanih kdo razpravljati, kajti ostalim je potekel čas? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 18. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 17.55 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VINU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Podpredsednika odbora gospoda Janka Vebra ni. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ivan Jelen bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik, kolegice in kolegi. V poslanski skupini DeSUS soglašamo s predlogom zakona o vinu, ki ga je predložila vlada Republike Slovenije in ga bomo zato tudi podprli. Soglašamo z ugotovitvijo predlagatelja, da je potreba po pripravi in sprejetju novega zakona o vinu nastala tako zaradi sprememb zakonodaje Evropske unije kakor tudi spremenjenih razmer pri predelavi in trženju vina. Nanj so vplivali enotni evropski trg in odpiranje trga tretjim državam. Dejstvo je, da je naša predelava grozdja in vina soočena z velikimi svetovnimi presežki vina glede na potrošnjo, saj ga je v zalogi več kot 30 milijonov litrov. Ta presežek vina je potrebno v bodoče zmanjšati, in sicer menimo na račun višje kvalitete. Predvsem zaradi konkurenčnosti pritiskov tudi na naše pridelovalce v poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je izredno pomembno, da se pridelava vina in njegovo trženje usmeri v zmanjševanje stroškov predelave ter v čim večjo kakovost, iskanje tržnih niš in učinkovito trženje, tako na slovenskem trgu kot predvsem pri izvozu na trg Evropske unije in tretjih držav. Zato se nam zdi pomembno odpiranje novih možnosti glede pristopa k trženju predvsem v smislu uvedbe romanskega tipa varstva in začetje porekla vina. Romanski tip vina, porekla, je bolj učinkovit, saj so pridelovalci bolj vključeni v proces oblikovanja in ohranjanja zaščite geografskega porekla, pa tudi zaradi tega, ker se bolj natančno določi značaj vina z določeno označbo in s tem lažje komuniciranje s potrošnikom. Ocenjujemo, da je potrebna tudi uvedba tradicionalnih izrazov, ki so razumljivejši neslovensko govorečim potrošnikom. Glede na majhnost naše države menimo, da je sicer smotrnost združevanja vinorodnih okolišev iz dosedanjih 14 na 8, saj to posledično vpliva na zmanjševanje administrativnih ovir za pridelovalce, pa tudi na večjo razpoznavnost in tako na boljše trženje. Vendar pa mislimo, da ni dovolj premišljena razdelitev Republike Slovenije na dve vinorodni deželi. To se pravi na Primorsko in vzhodno Slovenijo, prav bi bilo po našem mnenju, da bi upoštevali vsaj še recimo Dolenjsko vinorodno deželo, ki bi vključevala Belo krajino in podobno. Predlagana sicer racionalna rešitev, ki zmanjšuje število vinorodnih okolišev, ne sme iti na račun že uveljavljenih vinorodnih dežel, ki so poznane znotraj našega nacionalnega prostora. Prav tako pa se nam zdi pomembna zaščita pridelovalca grozda in vina, ki pa je s predlogom zakona zagotovljena preko določitve pravil predelave grozdja in vina. Po mnenju poslanske skupine DeSUS bo s tem zakonom na ustrezen način poskrbljeno tudi za varstvo potrošnika, saj se s predlaganim zakonom zagotavljanja zaščita potrošnika predvsem z nadzorovano predelavo, ki je na ključnih točkah urejena tako, da je možnost zlorabe pravic potrošnika zmanjšanja v največjem možnem obsegu. Predlagana ureditev tega področja tako predstavlja za naše vinogradništvo in vinarstvo nov izziv, nove nevarnosti, hkrati pa tudi nove priložnosti. Ocenjujemo, da je vlada pri pripravi predloga zakona o vinu sicer upoštevala vse mednarodne standarde in obveznosti s tega področja, vendar pa bi bilo prav, da bi bolj prisluhnila občutjem pridelovalcev vina v do sedaj pojmovanih vinorodnih deželah. Kljub tem pomislekom pa bom poslanci poslanske skupine DeSUS ta predlog zakona podprli.
Hvala, gospodu Jelenu. Gospod Stane Pajk bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim. Gojenje vinske trte in pridelava grozdja, vino je tradicija, ki je v našem prostoru tako rekoč od nekdaj še iz rimskih časov. V Sloveniji je v register pridelovalcev grozdja vpisanih 16 tisoč 500 hektarov vinogradov. Iz letalskih posnetkov je razvidno 25 tisoč hektarjev vinogradov in pridelek se prijavlja na 12 tisoč 700 hektarov vinogradov. Vpisanih je 23 tisoč 300 pridelovalcev grozdja in skoraj vsi so pridelovalci vina. Registrirana pridelava vina je okoli 60 milijonov litrov na leto. Tudi zakonodaja s področja vina ima tradicijo še iz stare Avstrije in se je nadaljevala preko vseh državnih tvorb do današnjih dni. Republika Slovenija je vinski zakon dobila leta 1997, in sicer z imenom zakon o vinu in drugih proizvodih iz grozdja in vina, ki je bil 2001. leta spremenjen. Ta zakon je bil že evropsko naravnan, pa vendar ni mogel upoštevati pogajanj med Republiko Slovenijo in Evropsko skupnostjo. Zamenjala se je tudi uredba sveta, številka 1493 Evropske unije z dne 17.5.1999. V zadnjem času so se tudi močno spremenile razmere predvsem zaradi enotnega evropskega trga kot tudi tretjim državam izven Evropske unije. Vse omenjeno je razlog in posledično potreba, da se sprejme novi zakon o vinu, ki ureja grozdje, mošt, vino in druge proizvode iz grozdja in vina. Zakon predvideva dve vinorodni deželi - Primorska in vzhodna Slovenija, ki se delijo na 8 vinorodnih okolišev. Zakon je naravnan tako, da ščiti pridelovalce predvsem na nivoju okolišev in jih usmerja h kakovostni pridelavi. Zmanjševanje okolišev na 8 tudi povečuje velikost okoliša, večjo prepoznavnost vina in s tem večje možnosti pri trženju vina. Zakon tudi ščiti potrošnika, pridelovalca grozdja in vina. Predlog zakona daje možnost, da se razširi tradicionalnega izraza "PTP vino" vino s priznanim tradicionalnem poimenovanjem, do sedaj sta bili le vini, cviček in teran, da se razširi tudi na druga vina, za katera bodo pridelovalci pridobili ustrezen elaborat. To je nekaj novosti, ki jih prinaša zakon, ki je sedaj v proceduri. Poslanska skupina SDS bo omenjeni zakon podprla. Hvala.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnica vlade, lep pozdrav! Predlagani zakon o vinu predstavlja enega izmed postopnih korakov v razvoju in ureditvi vinogradništva in vinarstva v Sloveniji. V poslanskem klubu Liberalne demokracije smo mnenja, da predlagani zakon dejansko prinaša sodobnejši in fleksibilnejši pravni okvir vinogradništva in vinarstva v Sloveniji. Posebej želimo izpostaviti vzporedno uredbo romanskega tipa varstva in zaščite porekla vina. Uredba tega tipa varstva in zaščite predstavlja predvsem izziv za pridelovalce. Pričakujemo, da bodo zainteresirani v panogi ta izziv sprejeli in priložnost v celoti izkoristili. Pozitivno ocenjujemo tudi rešitve, ki zmanjšujejo dosedanje administrativne omejitve, kot na primer možnost stekleničenja donegovanega vina izven vinorodnega okoliša, zmanjšanje okolišev na osem, spremembo obveznega roka za trgatev v priporočeni rok in tako dalje. Uvedba dveh novih tradicionalnih izrazov, eminentno in renomirano vino, pa bo vsaj nekoliko olajšala prodajo naših vin neslovensko govorečim kupcem v Sloveniji in tudi na drugih trgih. Dobrodošle so tudi rešitve v zvezi s poskusnim vinom ter brezalkoholnim in nizkoalkoholnim vinom. Ob teh rešitvah pa želimo opozoriti na zakonsko določbo, s katero se v poslanskem klubu Liberalne demokracije ne strinjamo. Predlog zakona določa, da je predelovalec grozdja pravna ali fizična oseba, ki obdeluje najmanj 0,05 hektarja, to je 5 arov vinograda oziroma 500 kvadratnih metrov. Ta meja bi po našem mnenju morala biti vsaj še enkrat večja, če bi želeli vsaj malo izboljšati velikostno strukturo vinogradov. Menimo, da tudi tako nizko postavljen prag ne bo povišal v register predelovalcev grozdja vpisanih vinogradov, kar je pogoj za pridobitev kakršnihkoli pomoči države ali Evropske unije. Marsikateri pridelovalec, ki obdeluje več kot 500 kvadratnih metrov, se sploh ne šteje za vinogradnika, zato ga vpis v register ne zanima, ne zanimajo ga različne podpore, ne prijavlja pridelka, četudi ga prodaja na sivem trgu; s tem ne mislim reči, da podpiramo sivi trg. Tako nizko postavljena meja teh problemov sama po sebi ne bo rešila, žal pa tudi ne pripomogla k izboljšanju velikostne strukture vinogradov in s tem k izboljšanju konkurenčnosti panoge. V poslanskem klubu Liberalne demokracije smo predvsem rezervirani tudi do zgolj dveh vinorodnih dežel. Razumemo, da je želja po večji konkurenčnosti razlog za združevanje, vendar opozarjamo, da so se znotraj ene vinorodne dežele znašla zelo raznolika območja, na primer, od Brežic pa do Kozjaka na Štajerskem in do Hodoša v Prekmurju. Vprašanje je, ali so to območja s podobnimi podnebnimi in talnimi razmerami, ki skupaj z agrobiološkimi dejavniki vplivajo na glavne organoleptične lastnosti vina. To so razlogi, da smo v poslanskem klubu Liberalne demokracije do obravnave zakona v samem klubu bili nagnjeni k temu, da bi zakon podprli. Z oziroma na pomisleke strokovnih inštitucij posameznikov, zainteresiranih vinogradnikov z različnih koncev države v zadnjih dneh, so nas spravili k razmišljanju, da se bomo dokončno odločili o podpori ali nepodpori zakona v samem odločanju v državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Lep pozdrav vsem skupaj in zahvala predsedniku za dosedanje vodenje. Na vrsti je gospod Veber, ki bo predstavil stališče Socialnih demokratov.
Dober dan in lep pozdrav ministrici in kolegicam in kolegom! Predlog zakona o vinu je zagotovo potreben, če želimo slediti spremembam, ki so se zgodile zaredi odprtja trga in s tem tudi povečanja konkurence, hkrati pa se v Sloveniji srečujemo tudi s presežki predelave nad potrošnjo in če k temu dodamo še padanje cen vina je zagotovo potrebno iskati rešitve za zmanjšanje stroškov pridelave. Analize kažejo, da se nam bodo ob naslednji trgatvi prehodne zaloge v javnem trženju povečale za približno 11 milijonov litrov. In če se ob tem dogodi še količinska obsežna trgatev, to lahko pomeni težave tako pri prevzemu grozdja, kot pozneje tudi pri prodaji vina. Zato Socialni demokrati podpiramo rešitve, ki bodo zmanjšale administrativne ovire domačim pridelovalcem. Predlog zakona ohranja razširjeno uporabo tradicionalnega izraza vina PTP za Cviček in za Vino Kras, hkrati pa bo dana možnost tudi drugim sortam, da bodo na podlagi posebnega elaborata pridobile takšen status. Seveda pa se zavedamo, da koncentracija pridelave in zmanjševanje administrativnih ovir, je povezana s številom vinorodnih območij. Zakon vinorodna območja deli na vinorodne dežele, vinorodne okoliše, vinorodne podokoliše, kraje, lege in tako naprej. Največja dilema je okoli števila vinorodnih dežel. Če poskušamo analizirati ideje, ki so se porajale ob sprejemanju zakona ugotavljamo, da geografi predlagajo naziv za Primorsko in Vzhodno Slovenijo, torej predlagajo dve deželi. Iz geološkega substrata, ki v povezavi s podnebnimi razmerami vpliva na vrsto tal, in je od tega močno odvisen značaj vina kaže, če pogledamo novejšo geološko karto, da je na vzhodu Slovenije, ker so vinogradi od Prekmurja do levega brega Save na hribovitih predelih, po geološki podlagi tercialne mehke karbonatne kamenine in se ločijo od absolutno prevladujoče geološke podlage na desnem bregu Save, ki dajejo značaj trde sedimentne kamenine starejšega izvora. To so neke osnovne podlage, ki jih stroka uporablja za obrazložitve, in če to dodatno potem še poskušamo dokumentirati s podatki, ki se jih pridobi z večletnimi klimatskimi podatki in so za vinogradništvo izjemno pomembni, iz tega izhaja, da so vinogradi desnega brega Save po geološki podlagi drugačnega izvora, kar izhaja tudi iz asortimenta, saj je 60 do 70% rdečih vinskih sort in organoleptičnih razlik, vendar bodo te karakteristike lahko, pravijo strokovnjaki, zapopadene v okoliših, ki predstavljajo največjo zaokroženo vinogradniško območje za predelavo kakovostnega vina. Tukaj je opozorjeno, da sicer združujemo lahko v dve deželi, vendar hkrati ugotavljamo, da je vsaj v eni od teh dežel zaradi geografskih značilnosti oziroma geoloških značilnosti izjemno težko pridelati sorodne sorte vina. Rešitev sicer, ki se pojavi je, da imamo vinorodne okoliše, ki so v zakonu predstavljeni kot: Štajersko - Slovenija, Prekmurje, Dolenjska, Bela krajina, Kras, slovenska Istra, Vipavska dolina in Brda, kar zagotovo nekoliko rešuje ta problem, vendar dejstvo je, da se predvsem v fazi sprejemanja zakona s takšnim načinom upoštevanja razlik pri pridelovalcih vina ne strinjajo predvsem na Dolenjskem in nekako opozarjajo, da bi ne nazadnje lahko kmalu dobili tudi štajerski cviček, kar pa je tisto, kar menim, da je potrebno dodatno analizirati pri sprejemanju tega zakona in v kolikor se dokončno odločimo o dveh ali treh vinorodnih deželah vidim, da bi morali dejansko še enkrat strokovno analizirati vsa vprašanja in se potem odločati o sprejemu zakona. Tako, da menimo, da bi bilo primerneje, da se ta zakon ta hip ne sprejme, dokler se ne dežele ne opredelijo natančneje.
Hvala lepa. Stališče nove Slovenije bo predstavila poslanka Uhanova.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovana ministrica, predstavnica vlade, poslanke in poslanci! Zakon o vinu bomo v Novi Sloveniji podprli. Naš namen je zakon uskladiti z evropskim pravnim redom, zagotoviti varstvo potrošnikov in pridelovalcev ter omogočiti konkurenčnosti pri prometu z grozdjem in vinom. Uvajamo register enoloških sredstev, izraz "eminentno" za vrhunska vina in "renome" za vina s tradicionalno priznanim pojmovanjem PTP. Še naprej ostaja v zakonu, da mora vsak pridelovalec, ki ima vsaj 5 arov in več vinograda, biti vpisan v register. Ne glede na omenjeno površino pa vsi, ki tržijo vino. Zmanjšujemo število vinorodnih okolišev s 14 na osem ter namesto 3 vinorodne dežele dobimo le dve, Primorsko in Vzhodno Slovenijo. V slednjo se vtopita posavska in podravska vinorodna dežela. Ker je Slovenija razdeljena na dve coni, glede na klimatske in druge pogoje, je nujno, da imamo dve deželi, sicer stroka in gospodarstveniki menijo, da bi bilo imeti smiselno celo samo eno vinorodno deželo, predvsem z gospodarskega vidika. V Novi Sloveniji smo podprli dve deželi na odboru. Moram pa povedati, da sem sama na delovnem telesu izpostavila bojazen dolenjskih vinogradnikov, da bi se Cviček razlil izven Dolenjske. Še več, da bi nekateri vinogradniki ali kleti, kupovale grozdje izven Dolenjske in iz njega delali cviček. Cviček je zaščiten z vinorodnim okolišem Dolenjske, vinorodni okoliš Dolenjske ostaja v zakonu. Cviček je tudi urejen s pravilnikom iz leta 2000 in to je za nas zakon. Vinorodna deleža je geografska oznaka pri deželnih vinih, kar pa zagotovo ni cviček. Cviček lahko ogrozi le pohlep nekaterih vinogradnikov, ki kupujejo ali bi radi kupovali grozdje izven vinorodnega okoliša Dolenjske in potem delali cviček. Vsekakor to ni namen tega zakona, še več, da bi z njim kršili že sprejete akte. Torej, v novi Sloveniji bomo zakon podprli. Kot Dolenjka pa upam, da se bo cviček še vedno delal le iz grozdja iz dolenjskega okoliša, iz okoliša, ki mu je domač, trži pa naj se, ne samo v svoji deželi, ampak naj prestopi vse meje sveta. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim mag. Krambergerja, da predstavi stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, gospa Špela Trpin, kolegice in kolegi. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, bomo seveda zakon podprli. Prepričani smo, da so rešitve v zakonu, ki gredo v smeri uskladitve z evropskim pravnim redom, z varstvom potrošnikov, nadalje sledijo spremembe konkurenčnosti pri prometu z vinom in z grozdjem, ter uvaja se register enoloških sredstev, da so to dobre rešitve v zakonu. Poleg te spremembe mej okolišev oziroma zmanjševanje okolišev iz 14 na 8, smo prepričani v Slovenski ljudski stranki, da je to dobra rešitev, predvsem v smislu ekonomike. V zadnjih dneh smo tudi v našo poslansko skupino, tako kot najbrž tudi v ostale poslanske skupine, prejeli kar nekaj pobud in dilem v zvezi s sprejeto rešitvijo na odboru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, kjer smo sprejeli amandma za dve vinorodni deželi - Primorsko in Vzhodno Slovenijo. Jaz osebno in tudi kolegi v poslanski skupini smo prepričani, da je to primerna rešitev. Vendar pa ne želimo biti, torej ne želimo preveč preprečevati oziroma prepričevati prepričanih, kajti na Dolenjskem in v Beli Krajini so globoko prepričani, da potrebujejo svojo deželo. In sedaj se seveda moramo tekom dneva dogovoriti, kako bomo to speljali. Zaradi nas so lahko tudi tri dežele. In postopek nam pač ne omogoča - nam omogoča dve stvari, da zakon sprejmemo in ga seveda z zagotovilom vlade, čim prej popravimo na tri dežele, ali pa, da zakon zavrnemo in počakamo na drugi predlog. Mislim, da ta slednji, slednja rešitev ne bi bila primerna. Želimo prispevati k tej spremembi zakona in tudi nekako prepričati predvsem dolenjske vinarje, katerih je kar veliko število, preko 4 tisoč, da ne bodo mislili, da jih ta zakon sili k nerazumnemu združevanju in da bi Slovenija s tem zakonom zgubila pestrost in posebnost ter to našo bogato ponudbo različnih znamk najkvalitetnejših vin. Mi smo prepričani, da to ne gre v to smer, ampak v teh pobudah navajajo, da je slab nadzor pri prometu z grozdjem in vinom in ta velika vzhodna dežela po njihovem prepričanju ne bo tako dobro nadzorovana in potem se lahko zgodi, da cviček več ne bo tisti cviček, katerega si pridelovalci želijo. Ampak seveda, dejansko ti dve zadevi nimata tako rekoč nič skupnega, cviček, za cviček je zelo jasno, kako se prideluje. Torej mi bomo zakon podprli in tekom dneva se bomo tudi dogovorili, na kakšen način bomo to dilemo razrešili, tako da bomo lahko cviček in slovensko vino iz dveh ali treh dežel še naprej pili na zdravje in v čast vinu in v čast domovini. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnjega vabim k besedi gospoda Baroviča, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa predsedujoči, kolegice, kolegi. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona o vinu ne bomo podprli. Prvič zato, ker ocenjujemo, da ni usklajen z vinarji. Drugič, ker smo prepričani, da Dolenjci zaslužijo svojo vinorodno deželo. In tretjič, preveč nas spominja oblikovanje na dežele in področja na včerajšnjo točko ali pa mogoče tudi malo na današnjo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 16.12. seveda letošnjega leta in odpiram razpravo k 43. členu predloga zakona ter o amandmaju poslanskih skupini SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo besedo? Nihče. Se opravičujem. Gospod Veber, imate besedo.
Hvala. Tole je mogoče samo vprašanje za vlado oziroma ministrico. Govorimo o tem, v tem amandmaju, da se odpravijo pomanjkljivosti mošta, vina in drugih proizvodov in seveda me tudi nekako zanima mogoče stališče vlade ali je učinkoviteje, da imamo dve ali tri vinorodne dežele, za lažje obvladovanje takšnih vsebin, kot je v 43. členu predvidena, torej, ko gre za pomanjkljivosti v moštu in vinu.
Hvala lepa. Gospa ministrica.
Želela bi dati pojasnilo glede delitve na vinorodne dežele. Kar nekaj vas je bilo, ki ste izpostavili ta problem, pa velja, da zadeve obrazložim tudi s stališča vlade. V veljavnem zakonu iz leta 1997 so tri vinorodne dežele, Primorska, Posavje, Podravje, slednje je predlagala vlada tudi s tem predlogom zakona. Vinorodna dežela je meja za pridelovanje grozdja za namizna deželna vina. Cilj naše pridelave je predelava vin kakovostnega razreda, ki tudi predstavlja 70% registrirane pridelave v Republiki Sloveniji. Na vinih kakovostnega razreda, to pomeni na kakovostnem vinu z zaščitenim geografskim poreklom, na vrhunskem vinu z zaščitenih geografskim poreklom in na vinu PTP, vinu s priznanim tradicionalnim poimenovanjem, na primer cviček, ne sme biti oznake dežela. Torej, v Republiki Sloveniji pridelujemo malo vina, ki se ga označi z nazivom dežele. Tudi zato je delitev na manj dežel, dve namesto tri, v skladu s cilji zakona, in to rešitev ministrstvo tudi podpira.
Hvala lepa. Gospod Janc.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Amandma k 43. členu je čisto "okej", čeprav bi se navezal na mojega predhodnika. Mislim, da tu manjkajo stvari, ki so ključne. Moram povedati, da prihajam iz regije, ki se ji reče Dolenjska, Bela krajina, in zagotovo je tu 5.000 vinogradnikov, manjših, zasebnih, ki so odločno proti dvema deželama, in to moram javno in glasno povedati. In me čudi, ker je vlada tak sklep sprejela - tri dežele. Zgodil se je nek čudež na odboru za kmetijstvo. Vmes se je verjetno marsikaj dogajalo, lobiralo in neki lobiji so pač zmagali in so premagali dve deželi. Zakaj je temu tako, sem odgovor sicer deloma zdajle dobil, ampak ta odgovor po moji oceni ne pije vode. Treba se je pogovarjati s pridelovalci, treba je najti konsenz, da bodo vsi, tako Dolenjci, Belokranjci kot Štajerci in Primorci, zadovoljni. To je namen tega zakona. V bistvu zakon seveda ni slab, je dober, je korak naprej, vendar pa se tu očitno niste našli ali pa ste zaigrali drugo vlogo, drugo pot, ki v tem trenutku povzroča nezadovoljstvo na tem področju, ki je danes urejeno, je primerno urejeno v tej Zvezi društev vinogradnikov za Dolenjsko, kjer se vinogradniki združujejo in povezujejo. Zdaj pa je prisotna bojazen, da je temu cvičku, katerega zgodba je, hvala bogu, uspela in prav je tako, da ga je tudi parlament v prejšnjem mandatu potrdil z zakonom - prisotna je bojazen, kaj se bo z njim dogajalo. Kajti dobro vemo, da nadzora nad tem preprosto ni, in se bo špekuliralo tako ali drugače, z grozdjem, sem in tja, in bo cviček izgubil svojo vrednost, ravno tako metliška črnina. Zato se mi zdi, da ta zakon s tema dvema pokrajinama daje možnost špekulacije trgovcem, takšnim in drugačnim, ki se s tem ukvarjajo. Tisti mali zasebni vinogradniki, danes uspešni, bodo pa izgubili svoj primat in svojo uspešnost. Zato bi prosil, da tu ministrstvo, pa ne nazadnje danes tudi naši kolegi poslanci najdemo neko pot, da ne bomo spet naredili napake za tiste, ki so komaj včeraj zmagali, danes pa jih zopet spravljamo v nek negotov položaj in nezadovoljstvo, ker s tako zakonodajo ne bo nihče zadovoljen, niti poslanci niti ministrstvo, še manj pa vinogradniki. Hvala.
Hvala lepa. Replika ali razprava? Potem ima prednost gospod Grill, potem boste pa prišli na vrsto.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Gospa ministrica in predstavniki ministrstva za kmetijstvo. Ta zakon, ki je bil prvotno vložen, je bil deležen številne podpore iz okolja, od koder prihajam, Dolenjske, in tukaj je število vinogradnikov prek 4.600 in če tukaj štejemo še belokranjske vinogradnike, je tega prek 5.700 oziroma blizu 6.000. To je veliko število in ta zakon, kakršen je bil prvotno predlagan, je bil deležen velike podpore in tudi ni bilo nekih kritik oziroma pripomb. Je pa bilo na odboru, kot so moji predhodniki omenili, v 8. členu sprejet amandma, ki pa je pričakovanja vseh teh vinogradnikov praktično izneveril. Vemo, da sta bili iz treh delež oblikovani dve, in sicer so se združile Štajerska, Dolenjska in Bela krajina. Argument dela stroke, da tako podnebne razmere, kot sam asortiment grozdja nekje ustreza temu, po moje ne zdrži. Vsak laik, ali pa tudi priložnostni pivec vina, dobro loči vina enakih sort, ki prihajajo iz Štajerske, Dolenjske ali pa tudi Bele krajine. Zakaj je temu tako? Ker so podnebne in geografske razmere različne. Zato tudi po tej plati smatram, da bi bilo smiselno, da imamo tri dežele, kot jih je tudi vlada prvotno predlagala. Vemo, da je cviček danes priznano vino, tako v Sloveniji, kot tudi izven Slovenije. In pot do te slave in uveljavitve te znamke je bila dolga in trnova, dosežena tudi s podporo številnih kolegov in kolegic poslank iz prejšnjega mandata. Slabo bi bilo, da bi kakršnokoli možnost sedaj lajšali, da bi se lahko ta cviček zlorabljal oziroma da bi izgubil na blagovni znamki. Zakonska možnost, ki jo določa oziroma z dvema vinorodnima deželama zagotovo takšne zlorabe lajša. Tukaj bo moč, ne glede na to, da imamo zakonsko določeno, kje se cviček prideluje, kje se ga polni. Tukaj bodo zlorabe možne, kajti inšpekcija zagotovo tega ne more v celoti preprečiti. Blagovno znamko mi lahko ustvarimo z veliko truda, z veliko napora in cviček je zagotovo bil deležen tega napora in poti, ga pa lahko čez noč uničimo in napake so nepopravljive. Za mene osebno, kot tudi za vse vinogradnike iz okolja, od koder prihajam, je tak zakon, kot je sedaj pred nami, praktično nesprejemljiv in glede na to, da druge možnosti ni, kot da ga zavrnemo oziroma sprejmemo, je tukaj za mene sprejemljivo in tudi resnično prosim in predlagam vladi, da ta zakon takoj popravi z dopolnitvijo po tem sprejemu. Jaz ga bom pod tem pogojem tudi podprl, ker zakon je drugače dober in če bomo resnično imeli v januarju ali v februarju spremembo tega zakona, mislim, da bomo dosegli nek kompromis, kjer ne bo nihče oškodovan in bo v dobrobit vseh nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz sem vendarle dolžan opozoriti, da razprava ne teče o cvičku ali vinorodnih deželah temveč o 43. členu in amandmaju, ki je pred vami in bi lepo prosil, da se tega držite, zaradi vljudnosti nisem želel dosedanjim sogovornikom skakati v besedo. Sedaj je na vrsti gospod Zagorac, potem pa imam še na seznamu, se odpoveduje, potem pa gospod Veber in še kasneje magister Kramberger. Gospod Veber, beseda je vaša.
Hvala. Ravno hotel sem opozoriti, da pravzaprav nisem dobil odgovora, kaj pomeni število dežel glede na odpravo pomanjkljivosti mošta in vina, o čemer govori ta člen. Bi pa rad opozoril, da se bo zagotovo to stanje pri odpravljanju pomanjkljivosti in nadzorovanja pomanjkljivosti mošta in vin poslabšalo, v kolikor se bo danes zakon sprejel. Uveljavili bomo dve deželi, jutri bomo sprejeli novi zakon, kjer bomo uveljavili kot se kaže tri dežele. Gre dejansko za neprimeren postopek, tako da mislim, da je bolje, da že zaradi nadzora pomanjkljivosti mošta in vina ta zakon danes zavrnemo, se pripravi novi tekst in ga uveljavimo na način, da bodo vinogradniki vedeli, pri čem so in da bodo seveda tudi lahko oblikovali vse tiste nalepke in kar je potrebno, da lahko prideš z artiklom na trg. Kajti nemogoče je pričakovati, da nekdo ima oznako vina za 2 meseca, potem bo pa zakon sprejet pa bo moral spet imeti nove oznake itd. Zdi se mi korektnejše, predvsem iz naslova odprave pomanjkljivosti mošta in vina, da se zakon danes zavrne in da se uveljavijo potem tri dežele in se tako tudi izvaja.
Hvala lepa. Magister Kramberger.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ker beseda teče o predlaganem amandmaju k 43. členu povem, da bo Slovenska ljudska stranka podprla ta amandma, ker je tudi sopredlagateljica. Poleg tega pa želim vprašati gospo ministrico o predlogu, ki sem ga v imenu poslanske skupine prej navedel. Namreč znano je, da smo pravzaprav vse stranke nekako soglasne s to spremembo zakona, da so rešitve dobre, problem je edino ali dve ali tri vinorodne dežele. Sedaj bi prosil, če se lahko sedaj tudi ministrica opredeli, ali je bolj primerno, da ta zakon sedaj sprejmemo ali ga zavrnemo in v kakšnem času bomo dobili tisto spremembo za tri vinorodne dežele, tako, da smo lahko sami pomirjeni in tudi vinogradnice in vinogradniki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dajem besedo gospe ministrici.
Hvala lepa. Jaz bi najprej odgovorila gospodu Vebru, ki govori o 43. členu. Za pomanjkljivost gre, če je prenizek ekstrakt ali pa če je prenizek alkohol, o tej pomanjkljivosti govori ta člen, ne pa, o deželah. Kar zadeva pa vprašanja oziroma pobuda poslanca Krambergerja, pa je naše mnenje naslednje. Glede na to, ker zakon v velikem delu predstavlja uskladitev z evropskim pravnim redom in je nujno, da bi bil čim prej sprejet, predlagam, da se ga sprejme, da bomo pa potem takoj opravili javno razpravo, še enkrat prediskutirali dve ali tri deželi in pripravili spremembo samo v tem delu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Veber.
Ne morem biti zadovoljen z odgovorom ministrice. Govorimo o odpravi pomanjkljivosti mošta, vina. V povezavi z deželami je to zelo pomembno, kajti v kolikor imamo veliko deželo, je s tem omogočen transport na veliko večjem območju, kot če imamo dve, tri dežele. To je princip dežele, zakaj sploh potrebujemo deželo. Tako, da me resnično zanima, če ima nek mošt, neko vino slabše lastnosti, ali je smiselnejše, da imamo dve ali tri dežele, kajti gre konkretno za transport grozdja, mošta, za nedonegovano vino, onemogočenja združevanja grozdja, mošta, vina itn., iz različnih okolišev znotraj dežele. O tem se pogovarjamo. Tako, da tudi za tisti del mošta, tisti del vina, za katerega je potrebno odpraviti pomanjkljivost, je verjetno pomembno, ali lahko ta promet teče znotraj dveh dežel ali pa znotraj treh.
Hvala lepa. Še kdo? Če ne, zaključujem razpravo k 43. členu in omenjenemu amandmaju. In dajem v razpravo 56. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Kdo želi razpravo o tem konkretnem členu in o tem konkretnem amandmaju? [[Nihče.]] Hvala lepa. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 18. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 17. uri in 55 minut. Naj še rečem, ker je teorija brez prakse utopija, da si lahko samo srčno želim, da bomo imeli priliko čez vikend posamezne člene tega zakona preizkusiti na svojih grlih. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajam na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM RAZISKOVALENM IN RAZVOJNEM PROGRAMU ZA OBDOBJE 2006 - 2010. Med nami pozdravljam tudi ministra dr. Zupana. Na voljo imamo 2 uri in 20 minut za razpravo. In ker je predlog resolucije predložila v obravnavo vlada Republike Slovenije, dajem tudi njenemu predstavniku, ministru dr. Zupanu, priložnost za dodatno obrazložitev predloga resolucije. Prosim gospod dr. Zupan in vas prosim, da greste v skladu z običaji, h govornici.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani članice in člani državnega zbora! Nacionalni raziskovalno-razvojni program in resolucija, ki jo boste sprejeli, je ena od osnovnih izhodišč za vodenje raziskovalno znanstvene politike v državi Sloveniji in izhaja iz stališča, da raziskovalna razvojna dejavnost mora prispevati k napredku in uspešnosti Slovenije in vseh njenih državljanov, iz česar izhaja prednostno obravnavanje znanstvenih področij nujnih za ohranjanje in razvoj državne in nacionalne samobitnosti. Torej, to je tisto glavno, kar bi želel poudariti, seveda pa je nacionalni raziskovalni program zelo obsežen, je rezultat skupno skoraj šestletnega dela, dejansko so komisije, ki so ga delale, bile ustanovljene že pred letom 2000, ker je bilo obdobje leta 2000 do 2005, seveda je za to obdobje bilo potrebno narediti to resolucijo, vendar v vseh teh letih ta resolucija ni bila narejena, program se je popravljal, pripravljal in podobno. Tako, da je prva komisija potem predala delo drugi komisiji in potem se je naredila še tretja ožja komisija, potem smo diskutirali to v ožji skupini, ki je šla v razpravo na gospodarsko zbornico, na institute in tako naprej, torej tu je bila zelo, zelo obširna diskusija in pričujoča resolucija je v nekem smislu tudi rezultat usklajevanja in dejstvo je, da smo na koncu prišli do skupnih izhodišč, ki so zelo pomembna, namreč glavno izhodišče je, da je treba povečati vpliv raziskovalno razvojne dejavnosti v domačem okolju, zlasti spodbujanje večjega raziskovalnega, razvojnega ter inovacijskega sodelovanja med podjetji in vsemi raziskovalnimi institucijami, tako v javnih raziskovalnih zavodih, kot tudi na univerzi, torej gre za sodelovanje in gre za izmenjavo znanj in ne gre za prehod znanj iz, recimo nekega višjega na nek nižji nivo. Mi menimo, da je treba vzpostaviti skupni evropski raziskovalni prostor in zato so zainteresirani predvsem gospodarski uporabniki tega, kot tudi javni raziskovalni zavodi in visokošolski zavodi, to je prva stvar. Druga pomembna odločitev je, oziroma cilj je, da v skladu z barcelonskim ciljem povečamo vlaganja države Slovenije na 3% bruto nacionalnega dohodka do leta 2010 in to je razdeljeno na to, da predvidevamo, da bo 2% bruto nacionalnega dohodka šlo iz gospodarstva, 1% pa iz državnega proračuna, pri čemer je posebej potrebno poudariti, da bo šla večina novih vlaganj v tehnološki razvoj, se pravi, tisti del vlaganj, ki gre za tehnološki razvoj, se bo delil v razmerju 80:20 za raziskave v podjetjih, za raziskave v gospodarstvu in 20% za, kot temu rečemo, osnovne raziskave. Torej, dejstvo je, da želimo povečati ta sredstva. Kar je še izredno pomembno, je naslednja točka, torej okrepiti človeške vire, pri čemer je treba ugotavljati dejstva, da je Evropa postala izreden prostor za izmenjavo teh virov, za mobilnost, kot temu rečemo, in da je Slovenija izjemno zainteresirana, da se mobilnost poveča, ne samo s tem, da slovenski raziskovalci hodijo v tujino in se vračajo, ampak tudi da tuji raziskovalci pridejo v naša podjetja, s tem želimo povečati naš delež v evropskih raziskovalnih projektih in da bo eden od kriterijev za uspešnost in za pridobivanje domačih raziskovalnih projektov tudi kriterij, koliko denarja bodo dobili iz evropskih skladov v sodelovanju z drugimi podjetji in z drugimi raziskovalnimi institucijami ali organizacijami v Evropi. Torej naslednji cilj je povečati število visoko tehnoloških inovativnih podjetij, kar se tiče prednostnih smeri, bi tu omenil samo tisto, kar je eksplicitno našteto, čisto na kratko bom še povedal, informacijska in komunikacijska tehnologija, napredni sintetični kovinski in nekovinski materiali, nano tehnologije, kompleksni sistem inovativne tehnologije, tehnologija za trajnostno gospodarstvo, zdravje in znanje v življenju ter pa temeljno znanje o človeku in družbi pomembno za slovenski nacionalni razvoj. Torej to so v bistvu glavni poudarki in na teh poudarkih je zgrajen celoten nacionalno raziskovalno razvojni program, oziroma resolucija [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]] Prosil bi samo za nekaj, samo še za to, da povem, da je prišlo do usklajevanja v zadnjem trenutku in so še določene tipkarske napake in smo obljubili, da bomo seveda določene prav tipkarske napake popravili. Hvala lepa.
Dobro, vendarle smo nekako dokončali. Predlog resolucije je obravnaval tudi odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo in prosim predsednika odbora, gospoda Rudolfa Mogeta, da predstavi poročilo odbora.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo, spoštovane kolegice in kolegi. Odbor je v časovni stiski obravnaval to resolucijo. Na začetku sestanka so v uvodni besedi predstavniki predlagatelja resolucije poudarili, da je pri nastajanju tega dokumenta, ki je eden od najpomembnejših dokumentov ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo sodelovala širša strokovna javnost ter da je predlog resolucije medresorsko usklajen, v skladu s predlogi odbora za reforme. Dokument je usklajen tudi z lizbonsko strategijo in vsebuje veliko merljivih ciljev, tako da bo možno pri njegovem izvajanju primerjati, kaj je načrtovano in kaj je bilo izvedeno. Državni svet dokument podpira, ker le ta vsebuje tudi konkretne zaveze za uresničevanje zastavljenih ciljev. Pri tem poudarja potrebo po še večji krepitvi sodelovanja med raziskovalno oziroma akademsko sfero ter gospodarstvom. Postavlja se tudi vprašanje, kako uresničiti cilj za večji obseg podjetniškega financiranja raziskav na univerzah in inštitutih, če nimamo opredeljenih nosilcev tehnološkega razvoja in nacionalni program ni usklajen s podjetniškimi razvojnimi načrti za to obdobje. Predstavnika univerz v Mariboru in Ljubljani sta izrazila predvsem pomislek glede predvidenega načrtovanja ustanovitve novih univerz. Na ta način bi lahko prihajalo do drobljenja znanstvenih potencialov v slovenskem prostoru. Kvaliteta na področju visokega šolstva bi se lahko tako znižala, zato moramo biti pri teh projektih previdni in racionalni in bi bilo potrebno že pred ustanavljanjem novih univerz zagotoviti dovolj ustreznih izobraženih kadrov, kar ni lahka naloga. V razpravi so članice in člani odbora podprli usmeritev predloga resolucije. Ob tem so menili, da bi bilo treba dokument v nekaterih segmentih razbremeniti tako, da bi bili cilji v njem tudi dejansko uresničljivi. V dokumentu je premalo pozornosti namenjene razvoju raziskovanj na področju humanističnih in družboslovnih ved, ki so prav tako kot tehnične vede pomembne za uravnotežen razvoj naše družbe. V raziskovalnem in razvojnem programu je na nekaterih področjih predvideno nerealno povečanje sredstev za te namene in bodo zato predvidene postavke verjetno ostale neuresničene. Glede predvidenega ustanavljanja novih univerz pa je bilo rečeno, da je treba imeti pri tem racionalen odnos, saj se kvaliteta izobraževanja kljub večanju števila univerz ne sme manjšati. Poslanke in poslanci odbora so tudi poudarili, da bi število novih univerz in njihovo ustanavljanje morali reševati v resoluciji Nacionalnega programa o visokem šolstvu, ne pa v tej, ki govori o raziskovalni dejavnosti. Ker sem že uvodoma dejal, da smo to obravnavali v časovni stiski, moram na koncu omeniti še neljubo reč. Odbor je sprejel dva amandmaja poslanskega kluba ter nekaj svojih amandmajev, ki so dopolnili predlog. Po seji odbora pa smo bili s strani ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo seznanjeni, da je dokument na nekaterih postavkah neusklajen ter da bi bilo zato treba narediti določene popravke, o katerih je nekaj že govoril minister pred mano. Glede na to, da ti popravki niso vsi samo redakcijskega značaja in ker na podlagi poslovnika državnega zbora dokumenta ni več možno popravljati, bo moral predlagatelj resolucije, če jo bomo sprejeli, če bo želel, da so vse postavke v dokumentu pravilno navedene, državnemu zboru znova predlagati spremembe oziroma dopolnitve k predlogu resolucije. Gre pa v glavnem za številke, gre za mlade raziskovalce in za delež sredstev, ki so opredeljena z nacionalnim programom za področje raziskovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa, predsednik odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo gospod mag. Štebe za predstavitev stališča SDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav, gospod minister! Spoštovane kolegice in kolegi! Pred sabo imamo zopet strateški dokument, Resolucijo o nacionalnem raziskovalno-razvojnem programu za obdobje naslednjih štirih, petih let. Dokumenti, ki se vežejo na strategijo, so pogosto z lahkoto in z dejansko ne prevelikim zanimanjem sprejeti, v bistvu pa posledično, ko se začnejo izvajati ukrepi za realizacijo takih strateških dokumentov, prihaja do zapletov in različnih mnenj ter težav z njihovo realizacijo. Podobno se dogaja tudi s to resolucijo, ki je sicer bila vsestransko usklajena, je tudi dokaj vseobsežen dokument, pokriva celotno področje raziskav in razvoja, izobraževanja, povezavo z gospodarstvom in je tudi dovolj konkretizirana v ciljih. Ravno ti cilji, ki so navedeni, pomenijo našo zavezo in zavezo predlagatelja, ministrstva in vlade, ter zavezo vseh tistih, ki so sodelovali pri pripravi te resolucije in jo medsebojno usklajevali. Kajti za samo realizacijo nismo odgovorni samo ravnokar omenjeni, ampak tudi vse inštitucije in celo gospodarstvo v določenem delu pri tem povezovanju. Jaz bi morda omenil samo par stvari, ki so se in se v zadnjem času, ali pa, lahko rečemo, nekaj let pojavljate v razpravah o, sedaj z zelo zvenečim imenom poimenovani lizbonski in bolonjski strategiji oziroma deklaracijama. Tudi v Sloveniji je, ne samo s predlogom reform oziroma strategije razvoja države, prišlo do širokih razprav v javnosti. In če samo povzamem nekaj takih zelo značilnih primerov, da recimo je skrajni čas, da začnemo razlikovati med dobro in slabo znanostjo, skrajni čas je, da usposobimo oziroma nekako povežemo na odgovoren način, na posloven način raziskovalce, visoko šolstvo in gospodarstvo in podobno. Sem tudi član odbora regij EU in tam se je tudi redno razpravlja o teh temah. Zastrašujoč podatek, ki sem ga zasledil oziroma podatki, so naslednji. Da, ne samo Slovenija za Evropo, ampak Evropa za najbolj razvitimi oziroma za najbolj inovativnimi družbami pomembno zaostaja za praktično cel odstotek BDP. In še bolj zastrašujoč zame je podatek, da čez 20 let bo Evropa imela samo 5% svetovnega prebivalstva. Najbolj propulzivna območja že danes tudi v inovativnem smislu, recimo Azija 52%. Kljub temu, da Lizbona 2005 je bila zaradi neuspešnosti in nedoseganja ciljev celo zaostajanja za ciliji, sedaj nadomeščena z Lizbono 2010, brez resnih ukrepov na tem področju ne bo prišlo do premika in do dohitevanja. Naša želja, želja cele Evrope je, da do leta 2010 dohitimo oziroma celo, nekateri govorijo o tem, da bi prehiteli najbolj razvita območja. Seveda ta najbolj razvita območja pa ne čakajo na nas, da jih bomo dohiteli. Moje mnenje je, da vsi cilji, ki so zastavljeni zahtevajo še en pomemben ukrep, ki pa je dolgoročen. Namreč, ni samo ministrstvo za visoko šolstvo tisto, ki lahko bistveno pripomore. Ministrstvo lahko sedaj samo razvojni raziskovalni program nadzira in prek vlade uveljavlja, prevzema tisti del svoje odgovornosti. Bistven zasuk bo potreben, po mojem mnenju, nas samih, v naših vrednotah. Vrednota biti raziskovalec, biti inovativen, biti dinamičen in podjeten, ki se je nekako razgubila ne samo v Sloveniji, ampak žal tudi v Evropi. Današnja mladina zaradi, tudi v Sloveniji predvsem slabih vzorov in drugačnega načina življenja, nekako ne vidi več pravega izziva biti ustvarjalen, znanstvenik, raziskovalec, aplikativec, predvsem pa potem, če že to je, tudi biti podjeten, svoj dosežek prenesti preko svojega podjetja ali drugega podjetja na trg in na trgu se uveljaviti. Tako, da bo potrebno spremeniti vzgojo in izobraževanje v smeri spreminjanja vrednot tako v osnovnem šolstvu in varstvu, če hočete, kot visokošolskem izobraževanju. In tukaj mislim, da je najbolj pomemben tisti del, o katerem pravzaprav govorimo, ampak ga je težko tudi realizirati. Jaz bi zaključil zadevo s tem, da nekako nacionalni raziskovalno-razvojni program, resolucija, je okvir, vizija, tokrat tudi s konkretno opredeljenimi cilji, je pomembna zaveza za vlado in za parlament in ostale institucije in upam, da kot tak, ne bo ostal samo na papirju in želja, ampak da ga bomo skupaj tudi dejavno uveljavili. Slovenska demokratska stranka bo podprla resolucijo in tudi sodelovala pri njegovi uveljavitvi in realizaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo dr. Gaber, da predstavi stališče LDS.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Liberalna demokracija Slovenije podpira sprejem nacionalnega raziskovalnega in razvojnega programa. V naši stranki verjamemo, da je to eden od najpomembnejših aktov, ki jih sprejema ta državni zbor, verjetno ob tistem, ki ga tudi pričakujemo v tem parlamentu, nacionalnem programu visokega šolstva za nadaljnji razvoj Slovenije, celo najpomembnejši dokument. Oba skupaj naj bi dala osnovo, naj bi bila sposobna vzpostaviti tako klimo, kot tudi primerno stopnjo razmisleka o tem, kako Slovenija lahko doseže umirjen in strokovno-utemeljen razvojen preboj. Z izvedbo pa se nam zdi, da bo izjemno pomembna, po eni strani urejenost sistema, urejenost področja, da bodo zelo pomembna sredstva, ki bodo za to na razpolago in pa filozofija in klima delovanja na tem področju, kar je bilo, mislim da, tukaj že omenjeno. Na dveh področjih bo to zelo pomembno. Po eni strani širše v Evropi, kjer Evropa ta trenutek dela velike napake in je sprejela antievropski oziroma sprejema antievropski proračun in po drugi strani tukaj pri nas v Sloveniji. Velike besede o razvojnih prebojih bodo namreč ostale črka na papirju v primeru, da jim ne bodo sledili mehanizmi po eni strani, ki to omogočajo in po drugi strani povsem resen pristop tudi s strani države k oblikovanju klime, ki vabi v raziskovanje na nek določen način. Sam verjamem, da bomo uspeli zagotoviti delež javnih sredstev, ki jih je potrebno zagotoviti za to področje v zelo doglednem času. Mislim, da je mogoče doseči 1% bruto družbenega proizvoda iz javnih sredstev v parih letih, vsekakor znotraj tega mandata. Verjamem tudi, da je stopnja urejenosti področja takšna, da že omogoča dokaj normalno delo. Manjka pa predvsem tretji element, ki je za nas zelo pomemben. Namreč, ustrezna klima sodelovanja med, po eni strani uporabniki raziskovalnih dosežkov in znanja, na drugi strani raziskovalnimi organizacijami in na tretji države. Tukaj nismo uspeli vzpostaviti doslej mehanizmov, ki bi resno vzpodbujali ta način funkcioniranja in sam verjamem, da jih tudi ne bomo, če bo veliko nezaupanje in pretirano samozaupanje kateregakoli od igralcev na delu v prihodnje. Če bo država verjela, da lahko ona ureja skozi svoje mehanizme to, kar lahko uredijo samo gospodarstvo in raziskovalci v medsebojnem dialogu ali vsi trije skupaj, potem znamo imeti velik, nepotreben izpad tistega, kar bi naj ta nacionalni program doprinesel. Če bodo raziskovalne organizacije verjele, da gospodarstvo ali uporabniki ne zmorejo sodefinirati tega, kaj je potrebno raziskovati, kako organizirati produkcijo in transfer znanja, potem bo to druga zelo velika ovira. In če bo industrija verjela po tretji strani ali uporabniki, ker je bolje reči, da nam ta znanost nima česa povedati, da se ukvarja samo sama s seboj, potem smo na slabi poti. Ta trenutek sam vidim pri vseh treh igralcih nekaj napačne filozofije, zelo verjamejo vsak od teh igralcev vase, zelo malo se ukvarjamo s tem, kako narediti skupen teren tega preboja. Skupen slovenski projekt bi moral to biti, to ne more biti projekt pozicije ali opozicije ali znanosti ali gospodarstva, kogarkoli samega zase. Prav zato, ker se mi zdi, da bi moral biti to skupen projekt, ga bomo podprli v takšni obliki, kot je tu; računamo, da bo nekaj dopolnil vendarle sprejetih. Hkrati pa želimo opozoriti na to, da so v dokumentu popolnoma odveč in tudi kvarijo normalno podobo dokumenta, tako imenovani desni diskurzivni "uleti" v ta dokument, govorjenje o tem, da se zaupa odgovorni civilni družbi in se deli civilno družbo na odgovorno in neodgovorno, kar nima mesta v tem dokumentu, je strokovno neprimerno, politično pa sploh nespametno izključevanje, in še je takšnih zapisov, kar nekaj, v tem papirju. Hkrati pa, ko bi ta papir zahteval izčiščenje, bi zahteval - in sam plediram, to sem poprosil ministra tudi že na odboru - razmislek o tem, kako bi ga dogradili. Nikjer ne piše, da tega dokumenta, ko ga bomo sedaj sprejeli, ni mogoče dograditi. In dograditi ga še v tem obdobju, za katerega je sicer sprejet, bi bilo nujno, ker ob vseh dobrih straneh boleha za neko zelo evidentno slovensko boleznijo: pred seboj imamo nacionalni program raziskav in razvoja na področju tehnike in naravoslovja; mi še vedno verjamemo, da k blaginji družbe in normalnemu razvoju zares prispevata samo ti dve področji. To je predmoderen koncept, vsekakor nima nič z razvojnimi trendi v svetu ta trenutek. Verjeti, da je mogoče doseči resen preboj samo na tem področju, je pač premalo. Zato, gospe in gospodje, v Liberalni demokraciji verjamemo, da smo sposobni narediti ta dodaten razmislek skupaj, tako politika kot vsi uporabniki znanosti, namenoma ne govorim samo o gospodarstvu, ker je to bistveno preozko pojmovanje, in seveda tudi raziskovalna in razvojna sfera. Naj končam. Ta dokument bomo, upam, z nekaterimi dopolnitvami, podprli, v pričakovanju, da bomo znali skupaj domisliti naslednjo fazo, ki je nam vsem skupaj potrebna. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo mag. Majda Potrata, ki bo predstavila stališče Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane poslanke in poslanci! Socialni demokrati podpiramo sprejem resolucije o Nacionalnem raziskovalnem in razvojnem programu za obdobje 2006-2010. To je namreč še ena v vrsti resolucij, s katerimi opredeljujemo posebna področja v javnem interesu. Ker pa je to področje neposredno povezano z znanjem, je za Socialne demokrate to ena izmed najpomembnejših resolucij in s tem tudi izrekamo nesoglašanje z uvodnim poglavjem Stanje in okvir, kjer je zapisana ugotovitev, da v naši družbi znanje ni imelo pomembne vloge. S to resolucijo zarisujemo cilje raziskovalne in razvojne dejavnosti, opredeljujejo področja, ki so za Slovenijo posebej perspektivna, naštevamo naloge institucij, ki sodelujejo v raziskovalni in razvojni dejavnosti in naštevamo ukrepe za dosego zastavljenih ciljev. Prednost takšnih nacionalnih programov je ta, da jih je mogoče tudi dopolnjevati, da pa je težko pričakovati, da bi bila vsaka sestavina takšnega programa tudi uresničena, posebej še, če je v njem celo zapisano, da je ta program priložnost in izziv za Slovenijo in da so zastavljeni cilji tako visoki, da so na meji uresničljivosti. Prav zato, ker je nacionalne programe mogoče dopolnjevati, ker jih je mogoče tudi pregledovati, pričakujemo, da bodo nekatere pripombe, ki so bile izrečene v razpravi, tudi v nadaljevanju upoštevane. Zapisanim ciljem v obravnavanem programu neoporekamo, bi jih pa bilo mogoče še dopolniti ali nekatere zastaviti tako, da bi napovedovali uresničljivost. Se pa sprašujemo, podobno kot zakonodajno-pravna služba, zakaj vlada jemlje nase vse ukrepe s katerimi naj bi bil program uresničen. V dopolnjenem programu je zdaj sicer res zapisano, da Vlada Republike Slovenije bo v sodelovanju z Državnim zborom Republike Slovenije za uresničevanje zastavljenih ciljev prioritetno izvedla naslednje ukrepe, še vedno pa niso vključene institucije, ki morajo kot neodvisne institucije skrbeti za nadzor, zlasti kakovosti za evalvacijo, se pravi ustanovljene ali pa z drugimi zakoni predpisane javne agencije zadolžene za nadzor kakovosti. Zlasti ukrepi, ki naj bi uveljavljali te nove ekspertne sisteme evalvacije projektov in dosežkov, bi morali biti naloženi posebej, ponovno poudarjam, neodvisnim ekspertnim skupinam, torej neodvisnim agencijam ali drugim institucijam, ne pa vladi. Iz geneze nacionalnega programa, predstavljene v dodatni obrazložitvi pri drugi obravnavi na odboru, pa znova ugotavljamo, da je bil čas, ki je bil namenjen razpravi, javni razpravi strokovne javnosti, zelo kratek. Tehtnost dokumenta bi narekovala vendarle daljši čas za pripombe strokovne javnosti in institucij, ki jih program zadeva, ne pa samo dobra dva tedna, od 27. maja do 15. junija. Žal, vsi tudi niso bili vključeni v razpravo. Vprašanje pa ostaja tudi, koliko so bile pripombe upoštevane. Dokumentu pa se nedvomno pozna, da je bil bolj usmerjen v naravoslovje in tehniko in je bila humanistika pritegnjena kot dodatek, ne pa integralni del programa. Pri tem naj opozorimo, da je o pomenu družboslovja in humanistike za splošni družbeni razvoj in blagostanje vseh ljudi nedavno tega razpravljalo okrog 350 vodilnih raziskovalcev družboslovnih in humanističnih ved iz večine evropskih držav in drugih delov sveta. V Bruselj jih je povabila evropska komisija, prikazali so dosedanjo prakso vključevanja družboslovja in humanistike v evropske raziskovalne programe ter prikazali pomen in predvideno prihodnjo vlogo teh raziskav, ne samo v skupnem evropskem razvoju, ampak tudi v okviru svetovna globalizacije. Naj navedem besede slovenskega komisarja dr. Janeza Potočnika, ki je aktivno soudeležbo humanistike in družboslovja zagotovil že v prihodnjem, sedmem okvirnem raziskovalnem programu. Posebej je poudaril pomen kohezivne vloge družboslovnih in humanističnih ved, še več, poudaril je, da so tovrstne raziskave za uspešnejše izvajanje politike evropske unije nujne. Torej bi bilo neodgovorno, da bi v svojem nacionalnem programu te vede zapostavljali ali preprosto samo prilepili k razvoju, k programu tehnološkega in naravoslovnega raziskovalnega dela. Umetna se zdi tudi dilema o tem, ali podpirati temeljne ali aplikativne raziskave. Tudi Evropska unija poudarja pomen in nujnost financiranja, spodbujanja in razširjanja temeljnih ved, pri čemer ne zanemarja pomena aplikativnih, ampak če bi se neka nacionalna, razvojna in raziskovalna dejavnost temeljnim vedam odpovedala, temeljnim raziskavam odpovedala, bi bila to nepopravljiva napaka in bi bila zmanjšana konkurenčna sposobnost domačega znanja, domače inovativne sposobnosti in bi jo bilo čez čas po moje težko odpraviti. Vsekakor naj znova opozorim na to, da so nekatere trditve, zapisane v poglavju Stanje in okvir za poslansko skupino Socialnih demokratov nesprejemljive tudi metodologija, ki je bila uporabljena za analitični del v tem programu, je taka, da bi ji bilo v nekaterih njenih ugotovitvah mogoče tehtno ugovarjati. Nekateri strokovnjaki, ki so imeli možnost poslati svoje pripombe, so to tudi storili, ampak v taki obliki, kakršna je bila posredovana, kaže, da te pripombe niso bile upoštevane. Številni ukrepi, ki so našli svoj prostor na koncu dokumenta in ki imajo opredeljene nosilce, pa bi bili potrebni zelo natančnega pregleda, kritičnega pretresa, ker je mogoče ugotoviti, vsaj pri nekaterih med njimi, da jih je težko postaviti šele v leto 2007, ker so bili ti ukrepi vneseni v številne programe že davno pred tem, vsekakor pa po letu 1995, ko je bila temeljna strategija razvojnega in raziskovalnega programa sprejeta. Kljub vsemu bomo Socialni demokrati resolucijo nacionalnega raziskovalnega in razvojnega programa podprli, zato ker menimo, da gre za pomemben dokument. Upamo pa, da bo v prihodnje v resnici zaživelo tisto, kar je v tem programu tudi zapisano, namreč, da moramo posvetiti veliko skrb razvoju človeških virov. Človeški viri v Republiki Sloveniji pa so omenjeni in prav bi bilo, da so vključeni vsi. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim mag. Capudra, da predstavi stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, minister, poslanke in poslanci! Iz pripravljenega predloga nacionalnega razvojnega in raziskovalnega programa je razvidno, da pri vlaganju v raziskave in razvoj glede na BDP Slovenija za več kot faktor 2 zaostaja za najbolj uspešnimi državami Evropske unije. Slovenija se po izdatkih za raziskave in razvoj uvršča v sredino držav EU in ima primerno razmerje med javnim in zasebnim vlaganjem. Je pa Slovenija izrazito neuspešna pri učinkovitosti rabe sredstev, definiranju prioritet in predvsem pri uporabi rezultatov razvojno-raziskovalnega dela za hitrejši gospodarski in družbeni razvoj. Podatki tudi govorijo o tem, da je inovacijsko aktivnih le petina podjetij, kar nas uvršča med zadnje štiri države razširjene Evropske zveze. Nadaljnje večanje razkoraka med Slovenijo in razvitimi državami bo zavrlo gospodarski razvoj in onemogočilo doseganje drugih razvojnih ciljev. Kot smo v Novi Sloveniji - Krščanski ljudski stranki omenili že v razpravi ob spremembi zakona o razvojni in raziskovalni dejavnosti, je zaskrbljujoče stanje na področju uporabe znanja. Raziskovanje je največkrat samemu sebi namen in ne služi celovitemu in enakomernemu razvoju naše družbe. V naši stranki se zavedamo, da smo nosilci in merilo razvoja ljudje. Zato raziskave in razvoj na vseh področjih človekovega delovanja postavljamo v središče razvoja Slovenije. Prepričani smo, da bo Slovenija le z enakovrednim in enakomernim obravnavanjem duhovne, intelektualne, gospodarske, socialne in okoljske razsežnosti razvoja postala humana družba, ki gradi na kvalitetah posameznika in s tem na kvalitetah celotne družbe. Ob tem je treba omeniti, da so bile do sedaj nekatera področja znanosti izrazito zapostavljena proti drugim, kar velja predvsem za naravoslovno-tehnično področje, ki v naši družbi nikakor ne najde svojega pravega mesta, ki bi mu moralo iti. Z zavedanjem teh osnov je vlada Republike Slovenije pripravila resolucijo o Nacionalnem raziskovalne in razvojnem programu. Program s številnimi ukrepi zasleduje kvaliteto in učinkovitost raziskovalne dejavnosti v Sloveniji ter spodbuja povezovanje izobraževanja, raziskovanja in podjetništva. Predvsem je pomembno motiviranje gospodarstva za povečanje vlaganja v raziskave in razvoj, za sodelovanje z raziskovalnimi organizacijami in za zaposlovanje vrhunskih strokovnjakov. Prepričan sem, da bomo dosegli velik premik že, če bodo začela podjetja v gospodarstvu gledati na znanstveno-tehnološko dejavnosti kot na investicijo, ne pa kot na nekaj ne bodi ga treba. Ključni cilji programa so povečati vpliv raziskav in razvoja v domačem okolju, povečati vlaganja gospodarstva v raziskave in razvoj, povečati kvaliteto razvojno-raziskovalnega dela, okrepiti človeške vire in povečati število visoko tehnoloških in inovativnih podjetij, ki so nujna za uspešen prenos znanja in rezultatov razvojno-raziskovalnega dela. V programu, ki je pred nami, so opredeljena področja, ki so za Slovenijo posebej perspektivna. To so področja, ki omogočajo poglobitev znanja, gospodarske učinkovitosti in hitrejšega razvoja ter so utemeljene na vrednotah humane družbe. Glavni nosilci programa so univerze, javni raziskovalni zavodi, prepričan sem, tudi zasebni raziskovalni zavodi in gospodarski sektor. Vsi glavni akterji so predlog programa na seji matičnega odbora podprli, predvsem na točkah, kjer se predvideva povezovanje med posameznimi glavnimi nosilci razvojno-raziskovalne dejavnosti ter vlado, ki se je obvezala s svojimi ukrepi slediti ciljem. V Novi Sloveniji - Krščansko ljudski stranki pozdravljamo namere vlade, da bo vsako leto povečala sredstva za raziskave in razvoj za približno 6 milijard tolarjev na leto. S temi sredstvi se bo predvsem izboljšala raziskovalna infrastrukturna, povečalo število mladih raziskovalcev z 250 na 350 na leto, s tem, da bo šlo povečano število predvsem v gospodarstvo, sofinanciral se bo nastanek čim več novih, visoko tehnoloških podjetij, dalo se bo večjo možnost razvoju za rast in prodor novim izdelkom večjih podjetij na trg pod njihovo uveljavljeno znamko. Povečalo se bo število vrhunskih tujih raziskovalcev, ki bodo gostovali v Sloveniji, predvsem pa se bodo bistveno povečala spodbude za popularizacijo v naravoslovno-tehničnih ved in znanosti nasploh v medijih in v tem celotnem vzgojno-izobraževalnem sistemu. V Novi Sloveniji-Krščansko ljudski stranki pozdravljamo ukrepe vlade, ki bodo zagotovili vzpostavitev ustrezne zakonodaje na področju razvoja in raziskovanja ter na področju davčne zakonodaje, ki bo spodbujala vlaganja v raziskave, razvoj in človeške vire ter predvsem v združevanje dela strokovnjakov med visokošolskimi institucijami, raziskovalnimi zavodi in gospodarstvom. Podpiramo tudi željo vlade po izboljšanem nadzoru nad izvajanjem programa. V nacionalnem razvojno-raziskovalnem programu si je vlada zastavila visoke cilje. Na matičnem odboru je bilo kar nekaj razprave o tem, zakaj so zapisani programi merljivi in z roki določenimi cilji. Verjamem, da so nekateri od njih na meji uresničljivosti. Po drugi strani pa smo v Novi Sloveniji-Krščanski ljudski stranki prepričani, da če si zahtevnih nalog ne zastavimo, bomo obsojeni na povprečnost. S predlaganim nacionalnim raziskovalnim in razvojnim programom se ne odločamo samo o tem, kako razvita, bogata in humana bo Slovenija jutri, temveč tudi, kje bo čez desetletje in več. Zato bomo v Novi Sloveniji-Krščanski ljudski stranki predlog nacionalnega razvojnega in raziskovalnega programa podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Kramberger, ki bo predstavil stališče Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Resolucijo o nacionalnem razvojnem in raziskovalnem programu v Slovenski ljudski stranki ocenjujemo kot dober dokument. Nacionalni razvojni in raziskovalni program za obdobje 2006-2010 je del nacionalne razvojne strategije, ki je usklajena z lizbonskimi cilji. Dolgoročni cilj je trajnostno izboljšanje blaginje prebivalk in prebivalcev Slovenije, za kar je treba v naslednjih desetih letih doseči hitrejšo gospodarsko rast in doseči ali celo preseči povprečno gospodarsko razvitost Evropske unije ter zmanjšati tveganja na področju socialne varnosti in okolja. Za Slovensko ljudsko stranko je pomembno, da se bo razvojna vizija Slovenije uresničevala kot humana in razvojno uravnotežena družba, ki gradi na kakovostnem razvoju posameznega človeka in družbe ter na sodelovanju odgovorne civilne družbe in kritične javnosti. Merilo razvoja smo ljudje, zato mora razvoj družbe izboljšati možnosti vsakega človeka za dolgo, zdravo in kvalitetno življenje, ob spoštovanju načel trajnostnega razvoja. Strinjamo se z ocenami, da po osamosvojitvi novim zahtevam niso sledile in se niso oblikovale vrednote in miselni procesi na vseh področjih. Posledica tega je tudi majhna veljava znanja, v družbi zato zaostajamo pri iskanju celovitih odgovorov na probleme razvoja sodobne družbe. Razlog je v pomanjkljivi skrbi za razvoj humane in solidarne družbe, v slabi sistemski krepitvi pomena znanja kot vrednote, ustvarjalnosti posameznega in celotne civilne družbe ter v pomanjkanju sodelovanja vseh družbenih subjektov. Tehnološka razvitost in inovativnost države je nujnen pogoj za doseganje strateških razvojnih ciljev, pospeševanje gospodarske rasti, novih delovnih mest in s tem blaginje prebivalstva Slovenije. Žal nacionalni razvojni in raziskovalni program ni bil sprejet pred ustanovitvijo agencij in novim ciklom projektnega in programskega financiranja, ki se je začel v lanskem letu, kar že določa porabo približno dve tretjini proračunskih sredstev za temeljne in aplikativne raziskave. Stanje v Sloveniji: v desetih letih tranzicije je Slovenija dosegla razmeroma visoko in stabilno gospodarsko rast, zaradi približevanja Evropski uniji je Slovenija sledila zahtevam evropske integracije, pri tem pa nekako zanemarila razvojne vidike umeščanja v evropski in globalni prostor. Zavedati se moramo, da so nekatere izmed novih držav članic svoj gospodarski zaostanek za Evropsko unijo zmanjševale hitreje kot Republika Slovenija. V letu 2003 je bruto domači proizvod na prebivalca znašal 16 tisoč 400 PPS, kar predstavlja 77% povprečja Evropske unije. Kljub pozitivnim trendom rasti pa ostajajo odprti problemi, strukturni problemi, zaradi katerih je stopnja konkurenčnosti slovenskega poslovnega sektorja in podjetij prenizka. Slednja se kaže v tehnološkem zaostajanju ter relativno nizki produktivnosti dela. Zaskrbljujoče je tudi upadanje ustanavljanja novih tehnološko in inovativno orientiranih podjetij. Pri vlaganju v raziskave in razvoj glede na bruto domači proizvod Slovenija za več kot faktor 2 zaostaja za najbolj uspešnimi državami Evropske unije in za približno toliko za lizbonskimi cilji. Zaskrbljujoče je tudi stanje na področju uporabe znanja, saj je inovacijsko aktivnih le petina podjetij, kar nas uvršča med zadnje štiri države v Evropski uniji. Kolegice in kolegi, v Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da Slovenija potrebuje skupno delo znanosti, gospodarstva in povečanje razvojne spodbude za skupne projekte znanosti in gospodarstva. Omenjeni dokument vidimo usmerjen v to smer, zato bomo to strategijo v poslanski skupini podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Žgajner Tavš, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Na matičnem delovnem telesu smo slišali, da je resolucija o nacionalnem raziskovalnem in razvojnem programu eden od najpomembnejših dokumentov ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Dokument naj bi bil pripravljen v sodelovanju s predstavniki ministrstva za gospodarstvo in UMAR-ja ter medresorsko usklajen in je v skladu s predlogi odbora za reforme. Glede naslednje, torej usklajenost z vladnimi načrtovanimi reformami je mogoče sklepati, da je dotična resolucija dobro dodelana v težnji po bolj učinkovitem in kakovostnem znanstvenoraziskovalnem delu v Republiki Sloveniji, v relaciji seveda do konkurenčnega gospodarstva. Skupni dolgoročni cilj je izboljšanje blaginje prebivalk in prebivalcev Slovenije, za kar je potrebno v naslednjih desetih letih doseči hitrejšo gospodarsko rast in doseči ali celo preseči povprečno gospodarsko razvitost Evropske unije ter zmanjšati tveganje na področju socialne varnosti. Veste, igra besed ne bi smela biti vodilo vladajoče politike, ki ustvarja in ne nazadnje tudi vodi življenje ljudi. Gre za odgovornost in dejstvo je, da vladne reforme v težnji po povečanju učinkovitosti gospodarstva zanemarjajo človeško plat življenja. To kaže tudi pričujoča resolucija, ki je dobesedno, bom rekla, kopija vladne politike, prenešena na področje znanosti in raziskovanja, in ki ima poudarke zgolj in samo v naravoslovno-tehničnem področju. Danes sem slišala od kolega pred menoj, da je današnja mladina zaradi drugačnega načina življenja oziroma da današnja mladina zaradi drugačnega načina življenja ne vidi več pravega cilja. To je tisto, kar želim poudariti in kar je, jaz upam, da sicer pravilno želel povedati, pa vendar; skladno z dokumentom, ki ga imamo danes pred seboj, ne najdem pravega pomena teh besed. Ministru bi skorajda rada postavila vprašanje in dobila tudi odgovor, kje v celotnem načrtu za obdobje 2006 do 2010 je tisti del, ki omogoča uresničevanje vladnega cilja oziroma ga bom citirala, "uresničevanje razvojne vizije Slovenije kot humane, v svet odprte dinamične in razvojno uravnotežene družbe, ki gradi na kakovostnem razvoju posameznega človeka in družbe ter sodelovanju odgovorne civilne družbe in kritične javnosti". Gre zgolj za sociološke vrednote, družboslovne vrednote. Oprostite, ampak o humanosti v tej resoluciji pravzaprav ni govora. Kakovosten razvoj posameznika temelji na vsem prej kot na izkoriščanju njega kot delovne sile. Ne nazadnje, človek je tisti, ki ustvarja dodano vrednost. Za razvojno uravnoteženo družbo vlada ne sme favorizirati zgolj enega segmenta, v tem primeru naravoslovno-tehničnega, ostale pa načrtno okarakterizirati kot manj vredne in jih zato tudi ovrednotiti z "manjvrednostnimi točkami" - v narekovaju seveda rečeno. Civilna družba pa žal, vsaj takšne so zaenkrat izkušnje, v novi vladi pravzaprav nima velikih možnosti za svoj razvoj in okrepitev, saj ji vodilni pač ne prepoznavajo oziroma priznavajo pravzaprav neke pomembne vrednosti. V Slovenski nacionalni stranki smo ob podobnih resolucijah upravičeno izrazili dvome v resnost zapisanih besed. Še večji pa so dvomi v realizacijo le-teh. Resolucija je sicer zelo optimistično visoko ciljno zastavljena, a zanemarja po naši oceni pomemben del. To je del družboslovja in humanistike. Pa bom tukaj uporabila besede ene izmed poslank, izrečene na matičnem delovnem telesu, "da dejansko družboslovje in humanistika predstavljata zgolj dodano vsebino v tej resoluciji." Ne glede na vse, resoluciji pravzaprav ni mogoče oporekati, ker predstavlja pomemben okvirni dokument, strategijo, ki je v večini ali pa v določenih delih pravzaprav zelo pozitivno zastavljena. Skladno tudi z lizbonsko strategijo. Praksa bo, verjamem, pokazala svoje in seveda posamezni področni zakoni, žal pa zaenkrat ti - vsaj na matičnem področju, torej področju visokega šolstva in ne nazadnje tudi raziskav in razvoja - sledijo čisti politizaciji v smislu vladnega nadzora in usmerjanja tudi gospodarstva. In dovolite, da ob koncu zastavim še nekaj poudarkov oziroma vprašanj, o katerih bi bilo smiselno razmisliti in jih reševati v okviru nadaljnjih ukrepov pri uresničevanju vladne strategije. Slovenija glede stopnje inovativnosti podjetij ohranja status quo, ki ne sledi viziji na znanju temelječe družbe. V obdobju 2001 do 2002 je bilo v Sloveniji le 21,1% inovacijsko aktivnih podjetij, kar nas v Evropski uniji uvršča le pred tri države in daleč za povprečje Evropske unije. Še bolj kritično je stanje pri malih podjetjih, kjer je bilo inovacijsko aktivnih le 12,7% podjetij, kar je najmanj v celotni Evropski uniji. Kaj konkretno predlaga vlada za izboljšanje stanja? Vlada teži k povečanju skupnih vlaganj v raziskave in razvoj. V letu 2006 le-ta, torej podjetja, dosežejo 1,8% BDP-ja, v letu 2008 - 2,5 in do leta 2010 okrog 3% BDP-ja, kar je ne nazadnje tudi barcelonski cilj. Država naj bi motivirala poslovni sektor, domača in tuja vlaganja za pokrivanje 2/3 vlaganj v raziskave in razvoj. Sprašujem, na kakšen način. Kaj se bo zgodilo s tistimi podjetji, ki teh 2/3 ne bodo dosegla? Analiza SWOT je pokazala pripravljenost družbe in vlade za povečanje vlaganj v raziskave in razvoj in visoko šolstvo, ne nazadnje. Vendar dovolite, proračun je tisti, ki ne priznava vidnega vlaganja v to področje. Pri vzgoji in izobraževanju se v celotnem šolskem sistemu premalo spodbuja ustvarjalnost, originalnost, kritičnost in samostojnost. Tudi to so ugotovitve analize SWOT, vendar dodajam, novela zakona o osnovni šoli - spomnite se, v tem mandatu smo jo sprejemali v državnem zboru na predlog ministra Zvera - na račun preverjanja znanja, težnje, ne nazadnje k samostojnosti, ustvarjalnosti najmlajših članov naše družbe je minister Zver utemeljeval znižanje stroškov. Še eno pomembno vprašanje: gre za vladno težnjo po redefiniranju poslanstva univerz in javnih raziskovalnih zavodov. Zanima me, koliko univerz potrebuje Slovenija in predvsem, zakaj. Zakaj ne nazadnje težnja po novi zgolj tehnični univerzi? Naj zaključim. Na koncu povzetka je navedenih 7 ukrepov, ki naj bi jih za uresničitev ciljev prioritetno izvedla vlada. Upoštevajoč slovensko zakonodajo vlada ni sama pristojna za izvedbo teh ukrepov je ne nazadnje opozorila tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora. Tu so še državni zbor, ministrstvo, svet za znanost in tehnologijo, javni agenciji na področju raziskovalne in razvojne dejavnosti. Spet se bom navezala na govornika pred menoj, ki pravi, da za izvedbo ciljev resolucije smo odgovorni mi vsi. To je bil predstavnik vladne koalicije in jaz mu vsekakor pritrjujem, kljub vsemu da se vsaj v tem delu ne skladamo s tistim, kar je vlada zapisala v tej resoluciji. V Slovenski nacionalni stranki bomo vsekakor podprli.
Hvala lepa. Kot zadnji bo predstavil stališče DeSUS-a kolega podpredsednik mag. Klavora.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Predlog resolucije o nacionalnem in razvojnem programu, ki jo je vlada Republike Slovenije sprejela septembra, po našem mnenju kaže pravo smer razvoja raziskovalne dejavnosti in tudi sodelovanja gospodarstva in znanosti v Sloveniji, zato ta predlog v poslanski skupini DeSUS podpiramo. Nedvomno je, da področje znanstvenoraziskovalnega dela ne more shajati brez strategije. Gre za osnovni dokument, ki sledi strategiji razvoja Slovenije, katere namen je povezava raziskovalnih kapacitet, dejavnosti in potencialov v visokem šolstvu, raziskovalnih zavodih in v industriji v učinkovito celoto, ki bo čim več prispevala k dvigu nacionalnega dohodka v Sloveniji. Dokument se sprejema za prihodnje štiri leta, torej vključno leta, ko naj bi se v Evropski uniji uresničila tudi lizbonska strategija, ki predvideva zlasti to, da naj bi sedaj države v raziskave in razvoj skupno vlagale najmanj 3% bruto družbenega prihodka. Predlog resolucije določa, naj bi do konca desetletja v javnih deležih za raziskovanje in razvoj dosegli 1%, v privatnem deležu pa 2%. V poslanski skupini DeSUS menimo, da je nujno, da se ta dejavnost preneha obravnavati kot strošek, temveč jo je treba razumeti kot investicijo. Potrebno je zagotoviti povečanje investicij v raziskovanje in razvoj, tudi s strani gospodarstva, zato naj država s finančnimi mehanizmi, kot so davčni ukrepi, spodbuja poslovni sektor k večjim naložbam v raziskovanje in razvoj. Dejstvo je, da je Slovenija po znanstveno-tehnološki produktivnosti zaostaja za povprečjem Evropske unije, predvsem na področju visoko citiranih objav in podeljenih patentov, predvsem pa je zaskrbljujoče stanje na področju uporabe znanja. Glede na to ocenjujemo, da je nujno potrebno sprejeti ukrepe, ki zasledujejo kvaliteto in učinkovitost raziskovalne dejavnosti, ukrepe, ki spodbujajo povezovanje izobraževanja, raziskovanja in podjetništva, ter ukrepe, ki povečujejo mobilnost znanja, idej in ljudi v družbi. Menimo, da je potrebno v Sloveniji ustvariti takšne pogoje v raziskovalni sferi, da se bomo približali evropskemu raziskovalnemu prostoru, ki je glavni pogoj za ustvarjanje fleksibilnega, mobilnega in raziskovalcem prijaznega trga delovne sile. Od predloga resolucije, ki jo poslanci DeSUS sprejemamo, pričakujemo predvsem večjo materializacijo rezultatov ter boljše uresničevanje ciljev v sodelovanju z raziskovalci, bodisi na univerzah, bodisi na inštitutih ter gospodarstvu. S tem tudi sledimo evropskim priporočilom o ustvarjanju prijaznega in mobilnega okolja za raziskave. Bistveno je, da predvsem spodbujanje sodelovanja naravoslovno-tehničnega področja z gospodarstvom, s posameznimi podjetji, poslanci DeSUS-a pa še posebej opozarjamo tudi na večjo podporo namenjeno družboslovnim in humanističnim raziskavam, kljub temu da to znanstveno-raziskovalno področje ni enako zmožno nekega gospodarskega sodelovanja, seveda je pa lahko možno proučevanje v tej smeri vseh tistih družbenih vplivov, ki spodbujajo in povzročajo probleme neke družbe. Glede na navedeno bomo v poslanski skupini DeSUS navedeni dokument podprli, saj vsebuje konkretne zaveze za uresničevanje zastavljenih ciljev. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o predlogu resolucije. In prvi ima besedo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! V okviru časa, ki ga imam na razpolago, nekaj besed. S skrbnim prebiranjem resolucije se da jasno razbrati njen strateški cilj oziroma namen, ta pa je ustvarjanje in prenos mednarodno dosegljivega znanja v javno korist in gospodarsko izrabo, ter krepitev sposobnosti za obratovanje tehnološkega napredka kot glavnega vira povečevanja nacionalne konkurenčnosti ter družbenega in humanega napredka svojega okolja. Resolucija s številnimi ukrepi zasleduje kvaliteto in učinkovitost raziskovalne dejavnosti v Sloveniji, spodbuja povezovanje izobraževanja, raziskovanja in podjetništva ter povečuje mobilnost znanja, idej in ljudi v družbi. Resolucija opredeljuje tudi področja, ki so za Slovenijo posebej perspektivna. To so tista, ki omogočajo poglobitev znanja, preboj znanosti in gospodarsko učinkovitost, utemeljeno na vrednotah humane družbe. In tista, ki neposredno podpirajo hitrejši razvoj nosilnih gospodarskih področij, kot so informacijske in komunikacijske tehnologije, napredni sintetični, kovinski in nekovinski materiali in nanotehnologije, kompleksni sistemi in inovativne tehnologije, tehnologije za trajnostno gospodarstvo ter zdravje in znanost o življenju. Z zadovoljstvom bom danes to resolucijo, ta dokument, tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zopet imamo podoben problem kot običajno, da se poslanke in poslanci ne odjavljajo, tako da moram gledati, kdo je in kdo ni. In če me oči ne varajo, je na vrsti gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Veseli me, da imamo pred sabo programski dokument, resolucijo o nacionalnem razvojnem in raziskovalnem programu, za katerega tako opozicija kot tudi koalicijske stranke izjavljajo, da ga bodo podprle in da je potreben, koristen in ne nazadnje tudi dobro sestavljen. Kar se mene osebno tiče, se mi zdi, da bi tak doktrinarni dokument lahko bil krajši, v tem vidim edino pomanjkljivost. Seveda pa bi v tem primeru še tiste kritične pripombe, ki so bile tu dane in ki so bile dane tudi na matičnem odboru, se multiplicirale in poudarjale. Namreč, mislim,, da ne drži teza, da je v tem programu poudarjeno predvsem naravoslovje in tehnične znanosti in da sta bistveno zanemarjeni humanistika in družboslovje. To trdim na podlagi tega, da je znanost univerzalna in da tu navajamo tudi univerzalne vrednote, na podlagi katerih se naj razvija znanost, in se potem na podlagi znanstvenih in raziskovalnih dosežkov to prenaša tudi v bolj aplikativno sfero, v gospodarstvo. Prav tako je na podlagi tega dokumenta tudi lažna dilema, ali je razmerje med temeljnimi in aplikativnimi znanostmi pravilno razmejeno. Jaz mislim, da govorimo o dokumentu, ki je splošen in ki na srečo poudarja, da so s tem dokumentom raziskave in razvoj postavljene v središče razvoja Slovenije. In to je temeljno in zaradi tega seveda tudi mislim, da če na simbolni ravni gledamo na ta dokument, ne smemo nanj gledati pesimistično, ne smemo si zastavljati pesimističnih ali dvomov v zvezi s tem, kako naj pristopamo k znanosti, raziskovalni dejavnosti. Skoraj se ne strinjam s tem, da bi ga nekako označevali ali gledali nanj skozi prizmo, kot je bilo na odboru poudarjeno, da bi naj gledali skozi Sokratov rek: Vem da nič ne vem. Jaz verjamem, da slovenska znanost, slovenski znanstveniki, razvojniki veliko vedo in da bodo veliko razvili. In da je bistveno boljša simbolika, ki bi morda lahko bil moto tega dokumenta: Mislim, torej sem - Descartesov rek. Prepričan sem, da so slovenski znanstveniki, raziskovalci že doslej veliko mislili, veliko raziskovali, da pa niso imeli vedno ugodnih razmer za svoje udejstvovanje in svoje raziskovanje. In verjamem, da bodo na podlagi tega dokumenta, s katerim postavljamo raziskave in razvoj v središče razvoja Sloveniji, doseženi tisti temelji, na podlagi katerih se bo slovenska znanost in posledično razvoj Slovenije pospeševalo. Ko pravim, da se ne strinjam s tem, da gre za zanemarjanje družboslovja in humanistike v tem programu, moram poudariti, da tisti današnji kritiki, ki tako govorijo, se ne zavedajo neverjetnega podcenjevanja tehničnih znanosti v preteklem obdobju, da je tisti del politike, ki danes izraža te kritike pravzaprav botroval temu, da je po mnenju izredno renomiranih avtoritet na področju znanosti in raziskovalne dejavnosti Slovenija v tistem obdobju, ko so sami določali razvoj in prioritete na področju znanosti in razvoja, postala tehnološka kolonija na nekaterih področjih tehnike in naravoslovja. Verjamem v domet slovenskih raziskovalcev, znanstvenikov in razvojnikov in sem prepričan, da se s takšnim stanjem, da bi Slovenijo trajno opredeljevalo kot tehnološko kolonijo, ne moremo sprijazniti in da bodo tudi na podlagi tega programa tisti, ki delujejo na področju razvoja v Sloveniji, prinesli k hitrejšemu razvoju Slovenije. In ker pravim, gre za dokument, ki ima univerzalno vrednost in s tem dokumentom spodbujamo okolje, za znanost prijaznejše okolje delamo in upam, da bo to prijaznejše okolje rodilo sadove. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim dr. Gantarja.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi. Jaz bi rad povedal nekaj svojih pogledov, mogoče bolj vtisov ob branju resolucije. Zdi se mi, da je ta predlog resolucije v osnovi dopadljiv in da je v osnovi dobro naravnan dokument z vsemi seveda prednostmi pa tudi seveda slabosti, ki takšne tipe dokumenta spremljajo. Pred mesecem dni smo obravnavali tudi podoben dokument Resolucijo nacionalnega programa varstva okolja, ki smo mu tudi pritrdili, da je dober dokument, vemo pa, da je dober kot tekst, še v ničemer ne pomeni, da se bo tudi prelil v stvarnost in da bo tudi postal del naše izboljšane prihodnosti, če smem tako reči. Tega se moramo zavedati vsi, tega se mora zavedati seveda tudi minister in mora vedeti, da je to vendarle samo še dokument in da je še marsikaj treba storiti, kar je ali pa tudi ni vezano na sam ta dokument. Če gremo v zvezi z cilji, kajti pri takšnih dokumentih so cilji pomembni, pravzaprav je težko reči, da bi tem ciljem lahko nasprotovali, lahko bi kakšnega dodali in ne bi bilo nič narobe in lahko bi tudi kakšnega vzeli in zopet ne bi bilo nič narobe, minister je pač te cilje povzel v dokumentu tako, kot jih je, in v veliki meri se je zgledoval po Evropski uniji, je navedel te prioritete, ki so podobne šestemu okvirnemu programu. Kaj lahko rečemo v zvezi s tem? Vedno se mi takrat, kadar izvzamemo neka določena področja in rečemo, da jim bomo posvetili večjo pozornost, na osnovi izkušenj, ki jih imam, me vedno zagrabi določena skepsa, dvoma in pomislim na znameniti stavek iz Volterjevega Candida - "Ob pomoči zdravnikov se mu je zdravje hitro poslabšalo." Skratka, s tem ko smo izbrali za prioritete, upam, da se tem disciplinam ne bo dogajalo slabše, kot se danes že dogaja oziroma boljše. To je ena taka, recimo, zdrava skeptična drža, mislim pa, da ste poanto znali izbrati iz tega. Jaz mislim, da seveda v Sloveniji kot majhni državnimi skupnostmi in družbi je gotovo nemogoče pričakovati, da bodo vsa področja enako močno razvita na naravoslovnem, tehničnem, medicinskem, družboslovnem in duhovnem področju, tega gotovo tega ne bo. Seveda, tu je sedaj zelo, bi rekel, pomembno vprašanje, kako pa naj vemo, katera so tista področja, ki pa bi morala biti bolj razvita. Jaz mislim, da vemo, jaz mislim, da je tu delež državnega intervencionizma omejen, da imamo neko naključno, neko podedovano, delno naključje, delno zavestno. Recimo, dejstvo je, da imamo močno telekomunikacijsko industrijo in da imamo na to vezan razvoj telekomunikacij, elektronski telekomunikacij in del na teh področjih močno razvito. Slovenija spada, gospod Jerovšek, ko smo bili kolonija, Slovenija spada med 10 do 12 držav na svetu, ki so danes sposobne proizvajati, implementirati in razvijati najmodernejše oblike elektronskega komuniciranja, naprave itn. To je zelo pomembno. In mogoče ne bomo na vesoljski tehnologiji - nikoli na tej ravni, nikoli. Jaz mislim, da je bolj vprašanje nekih naključij, tudi nekih osebnih odločitev znanstvenikov, ki uspejo, da se nekatera področja tako močno razvijejo in da mora razumna vladna politika na tem področju paziti, da ne bi zatrla kakšnih idej in pobud in raziskovalnih področij, ki se razvijajo iz nekih tretjih razlogov, ne pa iz razlogov državnega planiranja in načrtovanja. Se mi zdi zelo pomemben vidik. Kar zadeva dokument, je analiza stanja za ta dokument primerna, vendar bi mogoče bilo smiselno mogoče tudi v kakšnem drugem dokumentu bolj resno se lotiti, bolj poglobljeno, prednosti, slabosti pa tudi stanja na tem področju, tudi v neki historični perspektivi, in primerjalni, vendar moram priznati, za te namene je to primerno in dobro. Druga zadeva, ki bi jo rad povedal, je vprašanje uporabnosti prenosa znanj in spoznanj iz raziskovalne sfere v gospodarsko. Nam se te zgodbe na nekih valovih obnavljajo vsakih 10 in 15 let. Mi smo to zgodbo že imeli, minister bo to zgodbo poznal bolje od mene mogoče, čeprav tudi jaz jo poznam dobro, kako so v 70-ih letih "terali" znanost, da je premalo uporabna, da se mora prilagoditi, izmislili smo si usmerjeno izobraževanje. Upam samo, da bolonjski proces ni moderna verzija tega usmerjenega izobraževanja, upam, itn [[..]]In to potem malo poneha in se zopet obnovi. Moje mnenje je, da je ta proces pravzaprav, če bi mi dobesedno naravnali znanost na direkten prenos v gospodarstvo, bi vedno zamujali gospodarski razvoj in tehnološki razvoj. Spomnim se članka iz Economista pred dvema mesecema, kjer Economist, liberalni časopis, zelo podjetniško naravnan, da se razume, pravi, da če bi danes v Bellovih in drugih laboratorijih veljala ista pravila raziskovanja kot tedaj, ko so odkrili laserski žarek, tega ne bi nikoli odkrili. Ker takrat, ko so to odkrili, niso vedeli, kaj bi z njim počeli. In to je dejstvo, da se nekaj odkrije, pa potem ne vemo, kaj vse se bo zgodilo - v zgodovini znanosti poznamo nešteto takšnih primerov in tega se moramo zavedati in to moramo imeti dobro v glavi. Seveda podpiram to, da je čim več naročniških raziskav iz gospodarstva v raziskovalnem sektorju, seveda podpiram, da podjetja odpirajo raziskovalne laboratorije in skupine in jih povezujejo mrežno - kar že imamo v Sloveniji - kolikor toliko uspešno, upam, da bo še bolj. Vse to je v redu, vendar ne zanemariti: največja odkritja so se zgodila kot nehotene posledice. In to je tisto, kar je pomembno. Celo število danes uporabnih zadev so pravzaprav so odkrite ali nehotene posledice nečesa drugega. Mislim, da je to zelo pomembno. Zgodba, ki smo jo danes slišali, mislim, da ne bomo preveč uhajali v to zgodbo o tem, kaj je bolj pomembno, ali družboslovje, ali naravoslovje, ali ono ali tretje - to je zgodba, ki je pase. Te delitve med nekoč duhovnimi in naravoslovnimi znanostmi še iz stare nemške tradicije so danes bolj ali manj presežene, mogoče za predmet zgodovinskih doktoratov ali kaj podobnega. Mislim, da se danes znanost struktura drugače. Največ kar se strukturira, recimo, tipičen primer je znanost življenju, "life find", ki integrira tako družboslovne, biološke in druge elemente. Kaj je bilo potrebno družboslovju, kaj je lahko prispeva? Jaz bi spomnil nekatere. Ko so v 80-ih letih družboslovci peljali cel niz razprav - in niso bili sponzorirani, niso bili raziskovalni denar za to - civilni družbi, je ta razprava močno vplivala na demokratično transformacijo v Sloveniji. In je bila njihova uporabnost razmeroma velika. Ne morete zanikati vsega tega, kar je bilo storjeno tu. Zato bi še enkrat opozoril. Če bomo šli v tej razpravi, kaj je bolj pomembno, navsezadnje za nas ne bo pomembno prav nič, razen političnega prestiža. Še enkrat bom rekel ob teh spremembah ali dopolnitvah, ki so bile tudi danes, mislim, da ta dokument lahko podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Germič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Sam bi želel izreči zadovoljstvo ob tem, da bomo danes sprejeli ta nacionalni raziskovalno-razvojni program. Moje zadovoljstvo bi želel izraziti v dveh smereh. Prvo zadovoljstvo je, da bomo lahko ta nacionalni raziskovalno-razvojni program sprejeli v konsenzu, vsaj tako je bilo danes razumeti iz vseh predstavljenih stališč poslanskih skupin. To se mi zdi izrednega pomena, kajti zavedanje o tem, da to, kar je tudi zapisano, da je znanje in ustvarjalnost lahko za Slovenijo glavno gibalo rasti in zaposlovanja v prihodnje, kar je tudi eden izmed temeljnih ciljev, zapisanih v lizbonski strategiji. Pri tem je to tudi zapisano v strategiji nacionalnega razvojnega programa v Sloveniji. Zadovoljstvo je tudi ob tem, da nekako skupaj ocenjujemo, da ima Slovenija določene pomanjkljivosti in je na določenih področjih neuspešna, da se skupaj nekako lahko strinjamo o teh neuspešnostih in da sprejemamo skupaj ukrepe, ki bodo te neuspešnosti Slovenije na posameznih področjih odpravljale. Ob tem zadovoljstvu pa bi s sprejetjem te resolucije izrazil zadovoljstvo tudi v drugi smeri. Ta druga smer je predvsem v tem, da bo ta resolucija postala, gospod minister, tudi nekako zavezujoča meddisciplinarno, medsektorsko ravnanje, ne samo torej vezano na vaše ministrstvo, na ukrepe vašega ministrstva, ampak predvsem na ravnanje te vlade. Torej te vlade, ki bo temu področju z vsemi ukrepi tudi tako, kot je zapisano v tem dokumentu, temu cilju, uresničitvi temu cilju namenjala pravzaprav splošno pozornost. In seveda ta dokument postavlja okvir ravnanja tudi vašemu ministrstvu. Zakaj to govorim? Kajti, ko beremo to vsebino, lahko vidimo, da imamo pri zapisu ključnih ciljev in ključnih nosilcev v okviru tega programa zapisana neka dejstva, neke usmeritve, za katere moram oceniti, da v zadnjem obdobju smo lahko sklepali, da ne gredo v smeri teh ciljev, vsaj kar so bili sprejeti ukrepi v okviru zakonodajnih predlogov na področju vašega ministrstva. Tukaj predvsem ocenjujem to odločitev, ki smo jo sprejeli s spremembo zakona o raziskovalno-razvojni dejavnosti, da zmanjšujemo vpliv in delež v upravnih odborih javnih raziskovanih zavodov, kjer jim pravzaprav namenjamo namesto nekako enakovredne tripartitne zasedenosti nekako minorno vlogo, kjer jim dajemo z minorno pristopnostjo nekako zadovoljstvo umetniškega vtisa, medtem ko njihova vloga pravzaprav bo imela več ali manj statistični učinek. Seveda zato se mi zdi tukaj zelo pomembno, da bomo lahko uresničevali zelo pomemben cilj, ki je tukaj zapisan, to pomeni povečevanje vlaganja v gospodarstva. Če bomo želeli uresničevati ta cilj, seveda bomo morali tudi v konkretnih aktivnostih, v konkretnih dejanjih, v posameznih zakonih, ki bodo izvedbeni dokumenti te resolucije, dajati tudi konkretne znake, da to, kar smo tukaj zapisali, mislimo resno. Da ne bo izzvenelo tako, da bomo imeli gospodarstvo za partnerje samo takrat, ko bomo želeli, da dosežejo finančno participacijo v vrednosti 2% družbenega proizvoda. Seveda tukaj gre še za drugo zelo pomembno področje, ko govorimo o prioritetah, zapisanih na raziskovalnem-razvojnem področju, da bo potrebno z gospodarstvom uskladiti njihove razvojne prioritete v svojih poslovnih načrtih tudi s temi prioritetami, ki smo jih zapisali mi. Drugo področje, ki ga bi želel omeniti, je - in v tem dokumentu je jasno zapisano -, da želimo med nosilci, med katere opredeljujemo tudi visokošolske izobraževalne zavode, univerze in druge, torej fakultete - smo zapisali glede na to, da nam v analizi, ki je bila narejena, nekako ocenjujete, da imamo, da lahko opazujemo trend zmanjševanja kakovosti teh inštitucij. Seveda pri tem lahko beremo tudi, da želite, da se kakovost teh zavodov dviguje, in med drugim navajate, da bo za mednarodno konkurenčnost univerz potrebno zagotavljati mednarodno primerljiva habilitacijska merila kot enega najboljšega poroka za produktivno delovanje. Tu lahko vidimo, tudi glede na to, da se v tem dokumentu sklicujemo, da je nekako skladen z reformnimi predlogi, da v Sloveniji obstaja iniciativa za oblikovanje sedmih do desetih univerz. Pri tem sam ocenjujem, če bo prišlo do nedomišljene širitve, da se postavlja vprašanje, kako zagotavljati ta pomemben, ključen element zagotavljanja kakovosti teh izobraževalnih zavodov, posledično raziskovalnih zavodov in skupaj v tripartitnem odnosu kakovosti v gospodarstvu, visoko tehnoloških, inovativnih celic, recimo, v posameznih podjetjih. In se mi zdi, če želimo uresničevati kriterij visoko kakovostnih habilitacijskih postopkov, potem ne moremo v javnost dajati sporočil, da lahko strokovni svet za visoko šolstvo habilitira v okviru zasebne fakultete posameznika v nazive profesorja, ko pa pogledamo te reference, pa lahko postavimo pod vprašaj tisti cilj, kjer govorimo, da je treba prag visokocitiranih objav dvigniti z 0,5 na 1,2. Seveda, tu so sporočila slaba. Slaba sporočila v smislu tega, ali resno mislimo, ko govorimo o zagotavljanju kakovosti. Zato, minister, ob sprejetju te resolucije izražam zadovoljstvo, saj vam bo ta okvir, ki ga bomo danes prav gotovo z večinskim konsenzom potrdili, omogočil, da boste imeli argumente, da boste lahko opozarjali na deviacije, ki bi se lahko levo ali desno, okoli ovinka ali po bližnjici, povprek lahko dogajale. Zelo pomembno je, ko bomo s temi zgledi ali pa s preprečitvijo takih dejanj dajali resnično podporo temu, kar smo v tej resoluciji zapisali. Kajti čas, v katerem bodo vsi ti cilji morali biti uresničeni, je zelo kratek. Ambicija te resolucije je velika in, gospod minister, jaz bom glasoval za to resolucijo, glasoval ob pomislekih samo na nekaterih področjih, katerih del sem vam jih že predstavil na odboru. Z željo, gospod minister, da boste uspešnost vodenja svojega resorja z uspešnostjo prepričevanja utemeljitve te resolucije v vladi tako ali pa še bolj uspešni, kot ste na svojem raziskovalnem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Moge.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Na seji matičnega delovnega telesa je skoraj največ razprave bilo namenjene poglavju 4.6 pa 4.6.1, to je izboljšanje sistema nadzora in redefiniranje poslanstva univerz in javnih raziskovalnih zavodov. Mislim, da bi bilo za kvaliteto sprejemanja aktov zelo dobro, če bi hkrati s sprejemanjem nacionalnega raziskovalnega programa sprejemali tudi nacionalni program visokega šolstva, ker se ti dve dejavnosti v izvajanju programov dopolnjujeta. Zato se lahko zgodi, tudi ko človek piše te stvari, da gre eno na račun drugega, kar se je po mojem zgodilo v tem primeru. Zato smo na odboru poskušali črtati določene stvari, ki so se nam zdele malo tudi nedorečene oziroma v rahlem nasprotju z 58. členom ustave, ki govori o univerzi. Predvsem bi se tukaj naslonil na to, da bo za izboljšanje sistema nadzora vzpostavitev sistema sledila naslednjim korakom: redefiniranje poslanstva in vizije univerze. Govoriti to v nacionalnem raziskovalnem programu, se meni zdi bogokletno in bi bilo boljše, če bi bilo to črtano iz tega teksta, in bi se o teh stvareh pogovarjali pri nacionalnem programu visokega šolstva, vendar ni uspela ta akcija, da bi to sprejeli kot amandma odbora. Še bolj pa se mi ne zdi smiselno naslednje. V poglavju 4.6.1, kjer se govori o redefiniranju poslanstva univerz in javnih raziskovalnih zavodov, piše dejansko, citiram: "Univerze in javni raziskovalni zavodi izdelajo v roku, ki ga predpiše vlada Republike Slovenije, svoja specifična poslanstva, ki ga predložijo ministru, pristojnem za znanost in visoko šolstvo." in potem naprej, govori to, da minister predlaga spremembe poslanstev in vizij, posreduje svetu za znanost in tehnološki razvoj in svetu za visoko šolstvo, ki izvedeta javno razpravo in pripravita predloge za uresničevanje poslanstva. V enem od stavkov pred tem, pa piše še naslednje, da bo pri tem razmislila vlada o potrebnosti reorganizacije ustanov, vključno z oblikovanjem tehniške univerze. In v tem grmu tiči zajec. Mislim, da je v tem delu nacionalni raziskovalni program pisan na roko ljudi, ki zasedajo določene prostore. Če ste videli, bo eden izmed teh, ki bo imel zadnjo besedo pri tej redifiniciji, svet za visoko šolstvo. Vemo, kdo je predsednik sveta za visoko šolstvo, vemo, da ni samo predsednik sveta za visoko šolstvo, ampak je tudi ustanovitelj določenih visokošolskih ustanov oziroma da je tudi v času njegovega predsedovanja temu bila ustanovljena nova pravna fakulteta. Vemo, da je on tisti, ki sprejema končno oziroma podpiše po novem to, o čemer je kolega Germič že govoril, akt o uvrščanju profesorjev v nazive. In tukaj se mešajo. Potem tudi v danem primeru, gospod minister Virant, ki bi po kriterijih javnih univerz ne zadoščal kriterijem za izvolitev v naziv izrednega profesorja, tukaj je pa temu ustrezal. In če pogledamo, so vsi akterji, ki sem jih zdaj naštel, predsednik sveta za visoko šolstvo, potem minister in vse ostalo, so med seboj povezani in če pogledate, spoštovani gospod minister, to, kar ste napisali, pa smo nasprotovali temu, da bi se sprejelo, "vključno z oblikovanjem tehnične univerze". Kaj to pomeni? Ali bo na Primorskem tehnična univerza nastala v teh štirih letih ali bo ljubljanska univerza razpadla, ki je edina mogoče, na različne kose, ločujoč pri tem tehniško univerzo, ali bodo to privatne tehniške univerze, ali bo univerza v Mariboru razpadla vsaj na dva dela in bo imela eno tehniško univerzo pa eno družboslovno ali nekaj podobnega. Tako se mi zdi, da ni dobro teh stvari pisati v nacionalni program, spoštovani gospod minister. Mi vam bomo ob izvajanju tega nacionalnega programa kot opozicija krepko gledali pod prste in bomo seveda vsako nepremišljeno dejanje iz tega poskušali pač kaznovati z možnostmi, ki jih imamo. Ta led tukaj je zelo tanek, lahko prinese v svet, lahko pa, če bo zašel v klientalistične vode, prinese to, da bomo na slabšem položaju, kot smo bili kadarkoli. Sam bom, gospod minister, ta nacionalni program podprl, veliko dela je bilo vloženega v njega in ne bi bili pravi ljudje s tega področja, če bi bili s tem zadovoljni. Raziskovalni duh ali kakorkoli hočete - ne smemo biti z nobeno rešitvijo zadovoljni, ampak naj vam v zadovoljstvo, da bomo te stvari sprejeli in imejte vedno pred seboj, ko boste šli kot eden izmed najbolj odgovornih v izvajanju tega nacionalnega raziskovalnega programa, da bomo kot opozicija seveda odigrali svojo vlogo. Jaz vam želim ob tem, ko boste to izvajali, dosti sreče, srečno roko in pričakujem od vas, ko bomo zdaj te stvari sprejeli, da boste res dosegli cilje in da boste uspešni pri izvedbi nacionalnega programa.
Hvala lepa. K besedi vabim magistra Štebeta.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Morda bi se odzval najprej na ta razmišljanja o določanju prednostnih področij. Zakaj - oziroma mnenje nekaterih razpravljalcev je bilo, da so poudarjena samo naravoslovno-tehnična področja. Na strani 19 v gradivu in tudi v uvodu je lepo povedano, da nekatera prednostna področja naj bi bila tudi temeljna: znanja o človeku in družbi, razvoj razumevanja humanosti in nacionalne identitete in razpoznavnosti, povečanje učinkovitosti države in razvoj sodobne demokratične družbe in razumevanje in obvladovanje družbenih procesov in tako naprej ter nacionalna varnost in uveljavljanje Slovenije v mednarodnem prostoru. Jaz se spominjam, je pred dvema, tremi leti izšla zanimiva študija Sociodružbeni elementi razvojno inovativne uspešnosti nekega okolja - Adam in soavtorji iz fakultete za družbene vede, kjer je ena zelo zanimiva tema razmišljanja in ugotavljanja razlogov, zakaj ravno "silicon valley", zakaj ne kakšno drugo območje tako v Združenih državah kot kjerkoli drugje na svetu. Ves srž prispevkov avtorjev v tej analizi je to, da je velik pomen kvalitete kulturne in družbeno-sociološke kvalitete nekega okolja, ki pomembno na koncu odloča o inovativni uspešnosti tudi na tehnično-naravoslovnih področjih. Seveda se moramo zavedati, da tisto pravo ustvarjanje je na področju naravoslovnih in tehničnih ved. Brez primernega družbenega okolja, ki ga je treba tudi raziskovati in ugotavljati v naprej in se potem temu, kaj bo sledilo, ustrezno pripraviti v tem, kaj bomo z javnimi sredstvi podprli, tukaj pa pridejo do veljave tudi družboslovne in humanistične znanosti. Mislim, da poudarek je primeren v resoluciji, da je naveden za področjem tehničnih in naravoslovnih ved. Drugo, kar me nekako bega, je opozarjanje in nek strah, ki ga je čutiti za tem, da se bo in da se predvideva ustanavljanje novih univerz, 7 do 10 in, ne vem, koliko. Slovenija je z vstopom v EU postala odprta država. Kar naenkrat je nastalo ogromno univerz v Sloveniji na način, da vsak lahko gre študirati, kamor hoče. Žal je problem ta, da Evropa in Slovenija težko zadrži najbolj sposobne študente, da ne bi študirali kje drugje, v Angliji in v Ameriki. Ravno s tem, da študentje študirajo v tvojem okolju, najlažje pridobiš take sposobne posameznike. Tako je bolj vprašanje, kako s kvaliteto študija in s kvaliteto naših univerz preprečiti - oziroma postati tudi na tem področju konkurenčen. Tukaj, ker večina teh univerz oziroma vse, če se ne motim, bodo ustanovljene z nejavnimi sredstvi in bodo plačljive. To se pravi, bodo predvsem odločali o tem, katera univerza je boljša ali slabša, in to bo tudi univerze prisilil v dobre programe in dobro izvedbo študija, predvsem gospodarstvo. Kajti gospodarstvo bo verjetni sofinancer, gospodarstvo bo zaposlovalo kadre iz teh univerz in gospodarstvo bo tem univerzam dodeljevalo, z njim sklepalo in jim omogočalo ustrezne projekte. Nekako nisem razumel in tudi nekako ne razpoznavam iz besedila resolucije, kjer bi bili v tej resoluciji neki negativni, ali pa slabi, ali pa neprimerni desni in destruktivni elementi. Razpravljavec pravzaprav niti ni povedal, kaj naj bi to bilo. Jaz mislim, da je glavni naš problem slovenske družbe, kako povečati število šolajočih ljudi, kako že v vrtcu, osnovni šoli in v vseh nadaljnjih stopnjah študija uvesti kritično sprejemanje znanja, kritično razpravo že med učenjem in kako doseči, da bo bistveno več ljudi študiralo, potem pa seveda tisto, kar nas najbolj bega v dosedanji situaciji, da samo petina gospodarstva danes je inovativno umerjenih. Kako to zasukati na tistih 80%, bo velik zalogaj in velika naloga tako ministrstva kot vseh nas. Hvala.
Hvala lepa. Naj zaradi lažje časovne orientacije povem, da imamo še 3 razpravljavce, potem še ministra, če bo želel kaj povedati, pa eventualno delitev preostanka časa, tako da bo po moji oceni glasovanje danes nekje med četrto in pol peto uro, tako da lahko sporočite še ostalim kolegicam in kolegom. Sedaj pa k besedi vabim dr. Slavinec.
Hvala lepa, dr. Pavliha. Spoštovani dr. Zupan, gospod minister. Tudi sam bom resolucijo, program podprl iz podobnih razlogov, kot so že nekateri moji predhodniki stvar utemeljili in tudi sam dodajam, da s tem, ko boste v državnem zboru dobili podporo, boste seveda dobili tudi mandat, da boste na vladi lažje - in upam, da tudi uspešno - si priborili in udejanjili vse zadeve, ki so napisane v tem dokumentu. Veseli me seveda na prvem mestu, da je predviden porast sredstev, namenjenih v znanstvenoraziskovalno dejavnost, opozarjam, da si bo ta sredstva treba še priboriti in izboriti in zaradi tega ta moj uvod, da se boste lažje sklicevali na mandat v tem državnem zboru, ki, kot kaže, ga boste z veliko večino dobili. Druga stvar je pa potem, kako bomo ta sredstva, ta denar lahko čim koristneje izkoristili, kako dosegli, da bodo v čim večji meri doseženi cilji, ki so postavljeni v tem dokumentu. Moje mnenje sigurno je, da je pri tem ključnega pomena vedeti, koherentno povezati vse resurse, ki jih imamo, pa tukaj lahko gre za naravoslovje in družboslovje, lahko gre za gospodarstvo, inštitute in visokošolske organizacije in še druge nivoje, ter doseči konstruktivno interferenco in s tem sinergijske učinke, da bomo zares lahko prišli z obstoječimi sredstvi do čim več rezultatov, do takih rezultatov, ki bodo zagotovili Sloveniji hitri razvoj. Strinjam se, da je ta dokument eden najpomembnejših, ne samo vašega ministrstva temveč nasploh. Saj, če se samo ozremo okrog, lahko vidimo, kakšen je pomen znanosti, znanstvenoraziskovalne dejavnosti in pa tehnološkega napredka. Spomnimo se, kako je naša družba izgledala pred 1000 leti, kako je izgledala pred 100 leti in kaj je bilo tisto, kar je zagotovilo, da je danes takšna, kot jo imamo. In zelo pomembno je, da v meri, v kolikor lahko vplivamo, zagotovimo, da bo tudi čez naslednjih 100 let takšna, da bo po meri ljudi in da bo predvsem ljudem v korist. Kako doseči te cilje, sigurno obstoji več strategij, nekako pa moramo upoštevati dejstva, ki nam jih nalaga življenje v Evropski uniji. Tukaj imam v mislih predvsem lizbonsko in bolonjsko strategijo. Lizbonska strategija že v svoji osnovi predvideva tesnejše povezovanje z gospodarstvom, vsekakor pa na tem mestu izpostavljam, da sama aplikacija brez bazične znanosti ne bo dovolj in je tudi na tem področju treba poiskati eno primerno povezavo in spet v takem smislu, da bo za znanost ustvarjeno okolje, takšno okolje, ki bo lahko vodilo do tistih odkritij, katera so potem res plod enega naravnega toka znanstvenoraziskovalne dejavnosti. In to okolje zelo pomembno ustvarja vodja in vodja mora biti vizionar, tisti, ki ima dober raziskovalni občutek, ki ve predvideti, v katero smer se splača raziskovati in vlagati sredstva in v katero se mogoče to ne splača v taki meri. To izpostavljam zaradi tega, kajti moje mnenje je, da so taki ljudje, predvsem raziskovalci, znanstveniki, ne pa politiki. In v čim večji meri je zato treba znanost in predvsem direktorje raziskovalnih inštitutov obvarovati pred politiko. Naslednja stvar pa je bolonjska strategija. Že smo veliko slišali o novih univerzah, v krajih, od koder tudi sam prihajam, si jih želimo, saj bi na ta način bistveno približali znanje. Vendar poudarjam, treba je približati znanje, ne pa ustvariti prodajalne diplom s sposojenimi prodajalci. Taka izjava tudi zaradi prej povedanega, da bodo ti visokošolski univerzitetni programi plačljivi, saj se zelo hitro lahko zgodi to, kar sem ravnokar povedal. In Slovenija ima toliko in toliko prebivalcev. Ni pričakovati, vsaj realnih pričakovanj jaz ne vidim, da bi ob tem obsegu države, prebivalcev, površine in vsega ostalega in tudi drugih značilnosti bilo dosti več priliva tujih študentov in profesorjev, kot je odliva. Tako da s temi resursi, ki jih imamo, v katerih je izpostavljeno določeno ravnotežje, moramo sedaj delati. In v kolikor bomo preko vseh meja razširjali število visokošolskih profesorjev, ki jih bomo nujno rabili, v kolikor si jih ne bomo sposojali, kot sem prej povedal, potem se bo, seveda, to ključno poznalo na nivoju, na nivoju samih predavanj, na nivoju samih znanj, ki jih študenti dobijo, in seveda na nivoju in kompetentnosti diplom, ki jih bodo te institucije dajale. Zelo lep primer za to imamo na področju srednjega šolstva, gimnazije. Vsi, ki smo hodili v gimnazije, pred recimo 20-imi leti ali kaj takega, in primerjamo to z razmerami sedaj, vidimo, da je gimnazijcev seveda več, vendar ne moremo reči, da je znanje vseh tistih na takem nivoju, kot smo ga za uspešno ali pa za nadpovprečno uspešno zaključevanje gimnazij morali izkazati - relativno gledano, seveda - takrat mi. In naj zaključim s popotnico ravno na tem področju, da resoluciji želim, da bo v čim večji meri udejanjena, in še posebej, da bo v njej najden prostor za čim več ustvarjalnosti in kreativnosti precej med mladimi, ki bodo potem lahko te izkušnje, čim prej pridobljene, v večji meri udejanjali kasneje v svojo kariero. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister! Že v mnenju poslanske skupine sem nakazala, da bomo resolucijo podprli. To pomeni, da se zavedam pomena dokumenta. Se pa zavedam, da ta dokument ni idealen in da v sebi skriva tudi številne pasti. Slovenski pregovor pravi, v mlinu se dvakrat pove. Jaz bom pa že v tretje skušala razložiti, kje vidim težave. Kadar je neka tako občutljiva dejavnost, kot je raziskovalna in razvojna dejavnost, zvezana s presojanjem učinkovitosti, koristnosti, uspešnosti, kakovosti, se pogosto zgodi, da so vatli, s katerimi merimo, slabi ali celo lažni vatli. Marsikdaj se pri tem sklicujemo na svoje vedenje, ki je omejeno. In vsi tisti, ki so kdaj kam pogledali, vedo, da je tistega, kar znam, v primerjavi s tistim, česar ne znam, za makovo zrno. In na to so merile moje besede. In še z enim citatom si bom pomagala. Prešeren je zapisal v enem svojih znamenitih tekstov, "da b' uka žeja me iz tvoj'ga sveta speljala ne bila golj'fiva kača". In ko je uporabil to biblijsko primero goljufive kače, zagotovo ni mislil na to, da mu je žal, da se je odločil za uk, ampak da je potem, ko je bil poučen o nekaterih stvareh, spoznal, da se mu pot do "daljne Kine" odpira. Se pravi, neskončna pot. O tem razmišljam. In vsak, ki je raziskoval, ve, da sleherna izbrana pot tudi ne pripelje do pričakovanega cilja. Zato je lahko v takem nacionalnem programu velika past ravno v tem, če bomo merili samo po tistem, kar je izmerljivo in kar je učinkovito in kar je uporabno, ne pa tudi tistega, kar je morebiti bilo spoznano kot, bom rekla, rokav, ampak je ravno kot rokav pomagalo pripeljati do ustreznih, boljših rešitev. Ne mi zameriti tega, kar sem hotela povedati, pa se mi zdi, da je bilo treba povedati, da bi razumeli, kaj sem merila z nekaterimi besedami. Bolijo me namreč vehementno izrečene vrednostne sodbe o tem, česar morebiti vedno ne poznamo dovolj dobro, da bi lahko pravično sodili. No, in razumem spoštovanega dr. Gantarja, da je zanj presežena ta dilema in da ne pristaja na tekmovalnost med družboslovjem in naravoslovjem, ker je družboslovje imanentno razvoju človeške družbe. Dejstvo pa je, da žal iz tega nacionalnega programa berem mesta, ki preferirajo nekatere stvari in bi vam jih lahko dokazovala, tudi tam, kjer so napisane, na straneh od 18 do 24, naloge, ki so po pravilu vse bolj usmerjene v naravoslovje in tehnologijo in prenos v gospodarstvo. In tam se odpira tisto, kar me dodatno skrbi, ker če bo merilo samo gospodarska uspešnost, potem bomo razpravljali o takih stvareh, kot smo prej razpravljali pri zakonu o vinu - zato da bomo vino bolje prodajali, se bo to vino zdaj imenovalo eminentno, včasih se je imenovalo vrhunsko, presojali bomo zgolj s stališča, kaj se bo bolje prodajalo, ne pa, kaj je v interesu naše nacionalne identitete in komu je to v prvi vrsti namenjeno, ali nam, ki tu živimo, ali tistim, ki so zunaj. In tu se bo moj razmislek dotaknil tudi tega dokumenta, ki je pred nami. Namreč, na 40. strani predloga, ne dopolnjenega, ampak predloga, je med drugim tudi zapisano, da ekspertni sistem za humanistiko kot enega od kriterijev postavlja tudi prispevek k razvoju slovenskega strokovnega izrazja. Žal je v taistem dokumentu sestavljavcem zmanjkalo volje ali pa znanja, da bi našli za "spin off" podjetje slovenski izraz. In bom nadaljevala. Aprila sta bila ukinjena ali se več ne nadaljujeta Evrokorpus in Evroterm, dve bazi zbranega jezikovnega znanja, nabranega ob prevzemanju evropskega pravnega reda, ki je nastajal v službi za prevajanje, redakcijo in terminologijo pri SVEZ, zdaj pa sektor za koordinacijo jezikovnih vprašanj in prevajanje pravi, da je to v domeni institucij Evropske unije. Lahko, ampak v ta dva korpusa je vloženega veliko dela številnih strokovnjakov, jezikoslovcev, pravnikov in škoda je, ker so bile to splošno odprte ali dostopne baze podatkov, da tega ne bomo dograjevali, dopolnjevali, izpopolnjevali in potem spoznavali spet znova, da je mogoče naše neznanje tisto, ki nam dokazuje, da v slovenščini česa ne poimenujemo zato, ker se za to preprosto nismo potrudili. Tu so seveda stvari, ki bi jih lahko dokazovali tudi kot, bi rekla, vključenost v te tekste in bi tudi potrjevali, koliko zares mislimo z nekaterimi načelnimi opredelitvami, ki jih najdemo v naših dokumentih tako pogosto zapisane in ob katerih se tako radi "trkamo". Sedaj bi se dotaknila samo še enega področja, o katerem sem na matičnem delovnem telesu tudi govorila, pa se mi zdi, da se ga danes ni nihče dotaknil, pa je prav, da mu vsaj kakšno minutko namenimo. Ko je govora o razvoju človeških virov, je seveda eno od temeljnih načel zelo pomembno načelo enakih možnosti. Slika ali statistični podatki slovenski govorijo o tem, da se delež visoko izobraženih žensk povečuje, da presega število diplomantk število diplomantov, da pa je tisto, kar ste v dokumentu zapisali, delež žensk na odgovornih mest pa majhen, čeprav se je verjetno po spletu okoliščin zgodilo, da je na treh univerzah ta trenutek dvoje rektoric. Kdaj se bo to znova zgodilo, ne vem, jaz bi upala, da bi to stanje kar trajalo, ampak so tudi drugi podatki, ki tako optimistične slike ne dajejo. Ravno tu vidim zahteve lizbonske strategije in odpiranje možnosti za združljivost poklicnega in družinskega življenja, tu pa moram reči, da ta dokument ne obeta kakšnih posebnih ukrepov, sicer govori o tem, da je delež treba zvečati, tudi govori, da bo leta 2007 v šolo treba vpeljati programe za vzgojo v tej smeri - in to je tisto, čemur ravno oporekam, ker mislim, da to je že vključeno v šolske programe - nič pa ni konkretnih ukrepov za spodbujanje žensk, ker so pogosto mlade ženske stigmatizirane, češ da se preveč posvečajo karieri in premalo mislijo na svoje primarne, za nekatere, naloge v družbenem razvoju. Jaz pa ne bi želela, da bi bile samo na raven reproduktivnega naloge žensk v tej družbi zreducirane. Tako se mi zdi, da je v tem programu kljub vsemu še dovolj prostora za to, da se dopolnjuje; in končala bom sedaj s tem, kar se mi zdi bistvenega pomena še, da bi, če bi hoteli preverjati, ali smo uspešni ali ne, ker nekaj dvomov o tem, kdo je tisti, ki lahko načrtuje in kaj lahko pri tem naredi politika, nekaj dvomov ali vsaj omejitev je bilo že izraženih, [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]še vedno se mi zdi, da je pregledovanje ciljev [[...]]
Čas, čas [[...]]
[[...]]ob koncu sprejetega programa pač prepozno, zlasti zato [[...]]Samo, če to dovolite, spoštovani gospod predsednik [[...]]
Hvala lepa. Saj se lahko še potem dodatno pogovorita izven te dvorane. Še dr. Gaber, lepo prosim.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Gospe in gospodje! Želel bi se v tej razpravi dotakniti dveh tem, ki se mi zdita pomembni za naš dogovor o razvoju v Sloveniji in pa tudi širše. Začel bom z evropsko, ki sem jo omenil v uvodnem nastopu. Pri nas v Sloveniji je šla zelo lahkotno mimo sprejeta oziroma načrtovana finančna perspektiva tja do leta 2013. Mi smo ravnali pri tem zelo kratkovidno. Razumem in verjamem, da je to tudi zelo pomembno, da je potrebno ob takih perspektivah vedno zračunati natančno, koliko bo dobila Slovenija. To so izračunale vse države. Želel pa bi opozoriti, da je za področje, ki ga pokriva kolega Zupan, zelo pomembno, v kakšni meri se bo Evropa sama prebudila na tem področju in ali bo zares zadosti sredstev in volje, da bi razvojno premislili naš skupen evropski projekt. Naš skupen projekt namreč ni samo slovenski projekt, ampak mora biti, tudi če razmišljamo zelo sebično, zelo ozko slovensko, v naših mislih vedno tudi to, kaj bo naredila Evropa, kaj bo Evropa dosegla za to, da bi mi živeli bolje, tudi če nas ne bo zanimalo nič drugega. Evropa se je pri tem odločila tudi ob naši pomoči, ob tem, da smo mi močno asistirali pri takšni politiki, za to, da za več kot 40% zmanjša delež sredstev za to področje v primerjavi s prvotnim, recimo temu tako, "Prodijevim predlogom". Mi smo tiho verjeli, da nas to ne zadeva, pa nas še kako zadeva. Zadeva nas na najbolj elementarni ravni, tisti, ki jo vsakdo razume, na ravni količine denarja, ki ga bo dobila Slovenija. Če bo namreč rast na evropski ravni nižja - in pri teh ukrepih bo nižja - kot naj bi bila v naslednjih letih, še posebej, ko se bo to desetletje prevesilo v naslednje, potem bo sredstev, ki jih bomo delili, manj. Potem bo 1% BDP, ki si ga bo Evropa delila skozi evropske programe, pač realno manj sredstev, kot bi jih bilo, če bi bila rast bruto družbenega proizvoda v Evropi vsako leto na primer za 1 odstotno točko višja. Zakaj opozarjam na to? Ker bo to finančno neposredno se poznalo tudi v Sloveniji in po drugi strani, ker bo, gospe in gospodje, to povzročalo nestabilnost v razvoju Evrope kot celote, ker bo to povečevalo notranje napetosti in zmanjševalo naše skupne priložnosti. To je družboslovni razmislek, jaz ga priznavam, ampak se bojim, da ga potrebujemo, če želimo imeti nekaj več pregleda nad tem, v kaj se podajamo. Ko govorim sam - in to je druga točka, ki sem se jo želel dotakniti - da je potrebno dograditi ta nacionalni program v bodoče, priti čez leto dni, ne vem, leto in pol z dograditvijo tega programa in vzeti zares, da gre za celoten spekter družbenih podsistemov, ne samo za gospodarskega v ožjem pomenu te besede, ko govorimo o možnostih za kvaliteto življenja in tudi za konkurenčnost, potem želim opozoriti na to, da je na primer mogoče prihraniti pri učinkoviti porabi socialnih pomoči in povečati pravičnost samo, če tako kot je potrebno pri izboljšanju delovanja avtomobila najti odgovore na tehnična vprašanja, tukaj najdemo odgovore na vprašanja, s katerimi mehanizmi to lahko dosežemo. Da je tako pri avtomobilu - vsi razumemo, da je tako pri operaciji, ko nekaj ne funkcionira pri telesu - vsi razumemo, sprenevedamo pa se ali pa nismo zadosti pozorni, ko se sprašujemo o tem, kako se odpravlja konflikte v družbi. Ena sama vojna naredi toliko škode, zaustavi toliko dobrega v življenju ljudi, da si predstavljati ne moremo, dokler nas ne zadane, vendar odpravljanje konfliktov ni nekaj, kar počnemo kar tako, po občutku - seveda je za to treba imeti tudi nekaj občutka, tudi nekaj sreče -, je pa treba imeti tudi veliko znanja, povsem konkretnih, razvojnih projektov, ki govorijo o tem, kako se takih vprašanj lotiš, kako menižerirati na primer vprašanje prehajanja iz enega tipa gospodarstva - na primer zgoraj v Mežiški dolini ali pa na celem koroškem koncu ali pa kjerkoli drugje -, je resno strokovno vprašanje, enako resno, kot je vprašanje, kaj je z genomom in še s čim drugim na drugih področjih. O tem, gospe in gospodje, govorim in mislim, da je to dobro vzeti zares. To je postmoderni koncept razvoja družbe, ampak v tega gremo. Vračanje v industrijskega, kjer mislimo, da je vse drugo samo breme, ni koncept življenja, ki ga želimo živeti.
Hvala lepa. Na spisku ni več poslank in poslancev, ki bi želeli razpravljati, zato dajem besedo dr. Zupanu, ministru.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, hvala lepa, spoštovane poslanke in poslanci. Najprej bi se rad lepo zahvalil za vse besede podpore, jemljem to zelo resno, tudi vsa opozorila za odgovornost jemljemo resno in seveda tudi vemo, da je to pač kljub vsemu samo dokument in da postane spodoben dokument ali spodobna stvarnost šele po štirih, petih letih na podlagi seveda ocenjenih rezultatov. Če bodo rezultati slabi, se bo dokument, ne glede na to, da se ne bo nič spremenil, bo seveda postal slab. Največ kritik oziroma največ diskusije mislim, da je šlo v področje, da humanistika in družboslovje, če dam skupaj, na eni strani in tehnične, biotehnične medicinske vede na drugi strani v nekem smislu niso enakovredno zastopane. Rad bi tu opozoril, če preberete dobro, na 11. strani imamo dve poglavji, dve področji in če vsaka od obeh področij imata po pet točk in prvih pet točk se nanaša na naravoslovno-tehnične, biotehnične vede, drugih pet točk pa se nanaša na družboslovne in humanistične vede. Torej v dokumentu, v samem povzetku je seveda oboje. Res pa je in tu bi nekako združili razmišljanja vseh treh poslancev, ki so bili iz različnih poslanskih skupin, kjer se na eni strani govori, da seveda ločevanje na te klasične vede nima smisla, po drugi strani, da je. Mislim seveda, da je ta sinteza možna, kot je Evropa - torej smo združeni v različnosti. Dejstvo je, da je znanost danes prepletena, da je zelo težko posamezen problem ločiti na družboslovje ali na tehniko, ker seveda delujemo v skupnem delu, zato menimo, da je seveda tudi v tehniki izjemno veliko družboslovja in humanistike, seveda predvsem želimo seveda to interdisciplinarno, interinstitucionalno in interdržavno, meddržavno sodelovanje. To bomo podpirali. Kar se tiče seveda kriterijev kvalitete, tu je, se strinjam, izredno močno, ker je v Sloveniji ne samo na področju znanosti ta pojem kvalitete bil v nekem smislu izrabljen za doseganje ciljev danes in zato se bomo trudili in se trudimo vedno na vseh področjih - to ni samo za danes, da dejansko damo kvaliteti tisti predznak, ne glede na vse tiste politične, verske, barvne, kakršne koli oznake. Želeli bi, ampak to, da se zavedamo vsi, da je kvaliteta res kvaliteta, ne glede na to, kakšna oseba v nekem smislu stoji za tem, ko dela neko kvalitetno, kulturno, znanstveno, gospodarsko ali kakršnokoli, športno, dejavnost. Pri športu je morda še najlažje izmeriti. Ampak še nekaj bi poudaril, problem kvalitete se je pa treba zavedati; in tudi tu je bila narejena napaka - in to bomo skušali popraviti -, da v znanosti, če gledamo zdaj celoten krog, merila kvalitete niso povsod enaka. Tu ravno ne smemo biti obsedeni z merjenjem vsega, torej s kvantifikacijo vsega, in tu bomo skušali v naslednjih letih to področje celote v nekem smislu vsaj načelno razdeliti na tista področja, kjer se da bolj natančno s citacijami, z znanstvenimi članki meriti na druga področja, ki so bolj tehnično ali pa temu rečemo strokovno usmerjena, kjer so izredno pomembni dosežki, prenosi, patenti. Tudi če gremo na pravno področje ali pa na ekonomsko področje, uspešna podjetja, uspešna ekonomska vodenja, število odločb ustavnega sodišča, število zakonov, ki so bili predstavljeni, število vsega tega, to so izjemni dosežki na strokovnem področju in tudi to moramo meriti, čeprav to niso enaka merila. In na področju humanistike - to je tretje področje -, nacionalnih ved, kjer se merijo kvalitete tudi na drugačen način. Pri vseh treh se pa tudi merijo z odličnimi publikacijami in podobno. Torej, to moramo upoštevati, če želimo dejansko govoriti o kvaliteti. Na koncu bi omenil še to morda, kar se tiče slovenščine, da sem vesel vsakega opozorila, ki se tiče slovenščine. Moram sam priznati, da v času, ko smo to delali, nisem bil dovolj pozoren, in tudi sama beseda SWOT analiza me je močno zmotila in bi zaradi tega mirno rekli PSMG analiza, ker so to prednosti, slabosti, možnosti in pa grožnje, torej lahko mirno to uporabimo. Še enkrat pa se vam zahvaljujem za podporo in obljubljam, da bomo skrbeli, da se bodo zadeve peljale v smeri, kot so. Zato vsa vaša opozorila jemljem kot resna in upam, da bomo še naprej lahko v dialogu sodelovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ostalo je še 6 minut in če mi dovolite, se nagibam k temu, da bi pravzaprav razpravo zaključil, kajti če se vas prijavi več kot 6, bo nesmiselno deliti sekunde. Smem vašo tišino smatrati za pristanek? Najlepša hvala. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije o nacionalnem programu ni bilo vloženih amandmajev, bo zbor o predlogu resolucije v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal danes v okviru glasovanja, in sicer bomo zaokrožili, ob 16.15 uri. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanjem, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalne naprave. Spet ponavljam, na desni strani vložene kartice mora goreti oranžna lučka, v tem primeru se lahko glasovanje opravi. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o ustanovitvi občin ter o določitvi njihovih območij, po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Gospod Bajc, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Obrazložil bom svoj glas v zvezi z obravnavanim zakonom. Danes sem uspel slučajno priti do enega časopisa, ki med drugim piše tudi naslednje - to dokazuje listina od samega začetka uveljavljanja katastrske občine iz leta 1850, so v protestu zapisali Teharčani. Ne bi rad sodeloval pri precedanu državnega zbora, ko z zakonom uzakoni tisto, kar se občine ne morejo dogovoriti. Zato bom nasprotoval predlogu sklepa in glasoval proti.
Hvala lepa. Gospod Janc, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegi, kolegi! Moram reči, da ne bom podprl tega zakona, ki preprosto je smešen, nezakonit, protiustaven. Da parlament rešuje medsosedske, medobčinske probleme tukaj, na tem mestu, če imamo prej verjetno neke druge inštrumente, sodišče in mi pa rešujemo preko vseh stvari, to je pa preprosto neprimerno, nehigiensko in te zgodbe vsekakor ne bom podprl. Če gre za neke probleme, potem bi bilo prav, da bi kolega župana, občinski svet to rešili na nivoju dveh občin, če to ne, nekje drugje. In seveda zlorabiti položaj poslanca vladajoče koalicije in župana in na takšen način priti do nekega premoženja, ki ni tvoje, je po mojem dobesedno smešno, nedopustno, protiustavno. In nam se bodo smejali vsi, če ta zakon podpremo. Jutri bomo imeli tukaj celo vrsto novih in novih problemov, medobčinskih nesorazmerij oziroma nesoglasij, kajti takšnih zadev je preprosto v Sloveniji zelo veliko. In potem bomo prišli pa vsi skupaj v parlament, pa rešujte vi tukaj problem, na tem mestu, ne pa na medobčinskem nivoju. Skratka, zloraba položaja, nenačelnost in nezakonitost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod dr. Gantar, izvolite.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, bom zelo kratek. Jaz tega zakona ne bom podprl, seveda bom glasoval proti. Prvič iz razloga, ker mislim, da kadar gre za vprašanje teritorialnih sporov ali prerazdelitev teritorija med občinami, državni zbor lahko to podpre takrat, kadar je to narejeno v soglasju in dogovoru. To ni primer. In drugič, drugi razlog, ki je bil tu naveden, je za mene nevzdržna, politično škodljiva tendenca, da župan, ki je hkrati poslanec, uporabi in zlorabi svoj položaj poslanca in seveda položaj tudi strankarskega kolega, ki vodi ta odbor, in sforsira pozitivno stališče in na ta način pride do takšnega predloga. Tako se ne gre. Gospodje, mi smo vam poskušali dajati lekcijo iz tega, da če ste na oblasti, se je treba tudi samoomejevati, ne uporabljati vsega, kar imate na razpolago, ampak se racionalno samoomejevati. Gospod Rupar, vi boste imel priložnost in boste govorili takrat, kadar bom jaz tiho. Prav? Ja, govorite in zato menim, da je ta zakon treba zavreči tudi zaradi tega, da bi vsem tem, ki mislijo, da lahko, ko so na oblasti, uporabljajo vso vzvode, legalne ali nelegalne, da storijo, kar se jim zljubi in kakorkoli se jim zljubi. Zato seveda bom jaz odločno glasoval proti temu zakonu. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod magister Žnidaršič. Prosim.
Hvala lepa. Gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, naša poslanska skupina bo v tem primeru seveda podprla stališče vlade in glasovala proti temu zakonu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Presečnik, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Torej jasno je, da tega zakona ne bom podprl predvsem iz popolnoma preprostega stališča, ne samo zaradi tega, ker je bilo s strani mojih predhodnikov rečeno, ampak dejstvo je, da smo dobili jasna opozorila oziroma jasno stališče tako vlade kot zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Jaz mislim, da državni zbor, inštitucija državnega zbora ne more iti preko teh pravnih, jasnih pravnih stališč in mislim, da bi bila to vzpostavljena čudna praksa v tem državnem zboru, da bi takšne in podobne zakone sprejemali zaradi tega, ker pač nekdo sedi v teh klopeh in zlorablja položaj kakorkoli ali poslanec, ali župan, ali kdorkoli drugi od nas tudi, ki imamo razno razne druge interese, ni nujno, da so seveda to vedno župani, kot radi rečemo. Vsak od nas ima seveda neke določene interese, vendar je treba do realizacije teh interesov priti po zakoniti poti, s takimi sredstvi, ki so v skladu z zakonom in pravili igre v tej naši državi. Torej verjetno se marsikdo še spomni iz preteklosti, vsaj en tak primer je že bil vložen, en tak zakon je že bil vložen pred ne vem natančno, ker ga nisem šel iskat. Mislim, da je to pred približno štirimi leti ali nekaj takega, ko je eden od bivših kolegov poslancev tudi vložil en zelo podoben, zelo podoben zakon in je že na začetku te svoje poti seveda našel pot v predal, ne pa v poslanske klopi. Mislim, da gre to, da ne bi bil nekonkreten, da gre za podoben primer na relaciji občin Šoštanj in Velenje. Torej, čas mi je potekel, glasoval bom seveda proti. Hvala.
Hvala. Gospod Peče, prosim.
Hvala za besedo. V lastnem imenu, tudi sam bom glasoval proti, približno iz enakih razlogov, kot so jih imeli govorniki, ki so negativno nastopali do omenjenega zakona. Rad pa bi poudaril, da pred približno enim mesecem je državni zbor imel možnost razpravljati o združljivosti - nezdružljivosti poslanske županske funkcije. Takrat se je prikazovalo, da do zlorab ne more priti, danes vsem tistim, ki se nanašate na zlorabe, pa naj bo v poduk in ponovno možnost, da o tem odločajo v prid nezlorabam. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Barovič, prosim.
Hvala lepa. Jaz bom stisnil tipko kvorum. Zakaj? Res je, takšne stvari se ne rešujejo v državnem zboru. Res je pa tudi, da tiste včeraj niso bile čisto nič drugačne in ni lepo in ni pošteno, da se danes, pa ne bom nikogar imenoval, z ene, ali druge, ali tretje strani, vsi delajo lepega, kako to ni prav, kako to ni estetsko, kako to ni modro, ampak včerajšnja zgodba, pa zgodba na seji matičnega telesa za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je bila prav takšna trgovina, kjer si je vsak izmišljeval svojo občino na račun zbiranja političnih, materialnih ali drugih dobrin. In ni fer in ni pošteno, da v tem državnem zboru ločujemo belo od belega. Ni prav, res ni prav, da se to rešuje tukaj, pa tudi ni prav vse tisto, kar se je dogajalo včeraj pa mogoče tudi danes o tistem, kar bomo kasneje govorili, zato bo moj glas kvorum.
Hvala. Gospod Rezman.
Jaz bom glasoval proti takšnemu zakonu zato, ker predlog zakona ni v skladu z ustavo, ni v skladu z zakonom, je proti volji vlade in nenavadno bo, če bo izglasovan, ker je lahko izglasovan samo s pomočjo največje vladne stranke.
Gospod Džuban, imate besedo.
V takšni trgovini je včeraj nastal razpis referenduma za občino Ankaran, kjer se nam zgodba lahko o uveljavljanju zakona ponovi, ker bo koprski župan v dobrih odnosih z vladajočo stranko dosegel, da bomo razpisali podobno zgodbo, da se Luka Koper iz občine Ankaran preseli nazaj v občino Koper, ker je to spopad med dvema županoma Slovenske demokratske stranke in Slovenske ljudske stranke, bi vam prepustil, da odločite, kam bo padlo, pa bo padlo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kangler, imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Jaz ne bom podprl takšnega predloga iz naslednjih razlogov. Prvič zato, ker je v nasprotju z veljavno zakonodajo. Drugič zato, ker je zakonodajno-pravna služba državnega zbora dala negativno mnenje. Tretjič zato, ker vlada Republike Slovenije je sprejela odklonilno stališče do tega predloga. Četrtič zato, ker bi bilo zelo zelo nerodno, če bi se nam ponovno danes zgodilo to, kar se nam je včeraj zgodilo pri glasovanju občin. In kdor ne pozna razmer, spoštovane poslanke in poslanci iz koalicije, predvsem iz SDS, zelo nerodno bo za ugled te hiše, če boste danes zato, ker je vaš poslanski kolega mimo koalicije vložil ta zakon, podprli kljub mnenju zakonodajno-pravne službe in vlade ta predlog zakona. In če danes podjetje nosi ime Štore Stil, ki stoji na območju katastrske občine Teharje, potem zaradi imena tovarne ne morete biti tako mogočni in nas preglasovati kot buldožerji v državnem zboru, ki sledimo mnenju vlade in zakonodajno-pravne službe. Strinjam se, da posameznik lahko ima drugačno stališče. Konec koncev, poslanski kolega, ki je vložil ta zakon, ni bil izvoljen samo v občini Štore, ampak je bil izvoljen tudi v občini Celje. Zato je treba slediti celotnim interesom regije, ne samo ene občine. In prav gotovo bodo znali tisti volivci iz občine Celje in iz tiste regije to prav gotovo oceniti, ali poslanec, ki pride iz ene regije [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], deluje v skladu z zakonom in upošteva [[...]]
Čas poteka [[...]]
[[...]]in upošteva tako zakonodajno-pravno službo kot mnenje vlade in nekatere druge segmente, ki so pač normalni za demokracijo.
Hvala lepa. Gospod Kumer, izvolite.
Hvala za besedo. Sam in moji kolegi v poslanski skupini smo sicer vse do te razprave, vključno z včerajšnjo, kolebali, kako bi se danes odločili, toda danes smo se odločili, da glasujemo proti temu zakonu, iz treh razlogov. Večkrat smo že opozorili, da naj koalicija strne vrste in govori v tem državnem zboru en jezik. Ne moremo podpirati zakonov ali pa predlogov, proti katerim nasprotuje vlada, proti katerim nasprotuje zakonodajno-pravna služba. Ne nazadnje gre za ilustrativen klasičen primer zlorabe diskusije, ki smo jo imeli pred mesecem dni. Spomnim se, da sem za to govornico bil sam kritičen do zlorabe dvojnih funkcij v tem državnem zboru, poslanca in župana ali poslanke in županje. In danes imamo tak klasičen primer. Mesec dni nazaj smo imeli kanalizacijo, danes imamo občino. Jutri, ne vem, kaj bomo imeli. Zato še enkrat, glasovali bomo proti.
Hvala. Gospod Gulič, prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Tako se mi zdi, kot da bi za kakšnih 24 ur odpotoval čas nazaj, ista zgodba, potovanje v času; malce drugače, ampak jaz tako vidim. Glede na to, da imamo včerajšnjo izkušnjo, ki je na nek način precedans, bi rekel tako: sprejmimo to zadevo gospoda Jazbeca, potem pa naknadno spremenimo zakon, da bo zadeva usklajena - saj se da vse narediti, kot se vidi. Kar se tiče imena Štore, tukaj gre za polnopomensko ime, zakaj je do tega prišlo, bi bilo treba raziskati. Ampak, jaz mislim, da imamo boljši primer. Recimo tovarno TAM, se jo spomnite najbrž, ki nikoli ni bila tu, vedno je bila "tam". Kako bi pa to ujeli? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Školč, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem v neki zadregi, ali naj se pri tem glasovanju vzdržim ali naj glasujem proti, kot bi kazalo glasovati, glede na to, da poskušam običajno biti legalist. V zadregi sem predvsem zaradi tega, ker se čudim tistim, ki jih skrbi, da vladajoča koalicija ni sposobna samoomejevati svoje moči in spoštovati zakonov. Čudim se predvsem SLS-u, ki ni imela nobenih zadržkov, tako kot pravzaprav vsi moji kolegi poslanci, ko smo recimo razglasili epikontinentalni pas, pa vseeno nismo imeli [[...]]
Gospod Školč, prosim, ne polemike, obrazložitev glasu.
Saj razlagam. Mi smo recimo, državni zbor je razglasil epikontinentalni pas, pa niti ni bilo določene meje s Hrvaško. V tem trenutku, pa se vsi čudijo, če se prestavlja del dvorišča ene tovarne iz ene občine v drugo. Poskusite se spomniti, kako ste glasovali nedolgo nazaj in mogoče vas bo vest manj pekla.
Hvala. Gospod dr. Lahovnik.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci! Tudi sam se bom vzdržal. Očitno gre za neke vrste spor med koalicijskimi strankami, neke vrste koalicijski spor in se mi zdi, moram reči, prav zabavno. Ta koalicija bi rada izvajala strukturne reforme, ne more se pa zmeniti niti okoli enega dvorišča. Tako, da vam prepuščamo to odločitev in smo prepričani, da boste ravnali odgovorno. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Brenčič, prosim.
Hvala lepa. Prav gotovo, da ne bom podprl takšnih odstopov od demokracije oziroma podpiral nekaj, kar se zgodi, ko nekomu oblast zamegli, tako rekoč, vse, kar mu je dano na tem svetu. Pa ne zaradi spora med dvema koalicijskima strankama, ampak zato, ker mora ta hiša ohraniti dostojanstvo, ne glede na to, če se eden ni v stanju krotiti, tako kot mu veleva demokracija. In normalno je, da moraš v takem primeru ohraniti svojo dostojanstveno držo in odločiti v skladu s tem, kar nam ustava veleva. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 28. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da zakon ni bil sprejet. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda obravnavo predloga zakona o spremembah zakona o lokalnih volitvah skrajšani postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Imamo vložene amandmaje k 1. in 2. členu. K 1. členu pod točko 1. in točko 2. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin LDS, NSi, SLS in DeSUS k 1. členu pod točko 1. Če bo ta amandma sprejet, je potem amandma pod točko 2. brezpredmeten. Če pa ne bo sprejet, postane povezan amandma istih predlagateljev brezpredmeten. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Oprostite, imam okvarjen prst in se bojim preveč pritisniti, oprostite. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 21. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je bil amandma pod točko 1 k 1. členu sprejet. S tem sem vas že opozoril, da je amandma pod točko 2 brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 2. členu pod 1. točko. V primeru, da bo ta amandma sprejet, je amandma pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 36. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod točko dve k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 17. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 1. in 2. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje ali nameravajo k tema členoma vložiti amandma? Gospod Zagorac, prosim.
V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke napovedujem, da bomo tako k 1. kot 2. členu vložili amandma.
Ali imate amandma pripravljen? Potem bomo odredili kratek odmor petih minut, da se amandma razmnoži in da ga dobite na klop. Prekinjam sejo, nadaljevali jo bomo čez 10 minut, ob 16.50.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo prekinjeno sejo državnega zbora. Rad bi vas obvestil, da je poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke vložila dva amandmaja, vendar ju je umaknila in pripravlja nova. Zato vam predlagam, da s to točko končamo in nadaljujemo tretjo obravnavo v torek, po končani zadnji točki. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ker sem prej odredil odmor do 16.15 ure, bom počakal tri minute. Nadaljujemo s 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga zakona o vinu. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Imamo dva amandmaja, in sicer k 43. členu amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS ter k 56. členu prav tako poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Pri tem vas opozarjam, če prvi amandma k 43. členu ne bo sprejet, bo postal amandma k 56. členu brezpredmeten. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 43. členu. Glasujemo. Glasovalo je 64 poslank in poslancev, za 52, proti 7. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 56. členu. Glasujemo. Glasovalo je 64 poslank in poslancev, za 56, proti 4. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je bil amandma sprejet. Besedo dajem gospe ministrici.
V imenu vlade predlagam, da bi tretjo obravnavo opravili še na tej seji državnega zbora.
Hvala lepa, gospa ministrica. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev, za 52, proti se jih je odločilo 11. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da je bil predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek 20. decembra 2005, po končani zadnji točki dnevnega reda te seje. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bodo vključeni sprejeti amandmaji in členi, h katerim so bili amandmaji sprejeti. Amandmaje k tem členom lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem raziskovalne in razvojnem programu za obdobje 2006-2010. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o resoluciji o Nacionalnem raziskovalnem programu za obdobje 2006-2010. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila resolucija neusklajena. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Glasovalo je 70 poslank in poslancev, za se je odločilo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija v celoti sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 12. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 19. decembra, ob 10. uri. Lahko noč!