Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 10. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Tanja Cink, gospod Kamal Izidor Shaker, gospod Marijan Pojbič in gospa Vojka Šergan do 16. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O VARSTVU OKOLJA PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani vsi prisotni! S predlaganim zakonom o spremembah Zakona o varstvu okolja se črtajo določbe tretjega in četrtega odstavka 172. člena Zakona o varstvu okolja. Poglavitni namen črtanja teh določb je izpolniti zavezo Republike Slovenije glede zahtev Evropske komisije, in sicer zaradi izvršitve sodbe Sodišča Evropske unije v zadevi C-49/10 iz leta 2010. S to sodbo je sodišče ugotovilo, da Republika Slovenija krši Direktivo 2008/1/ES, ker do 30. oktobra 2007 ni sprejela potrebnih ukrepov, da bi obstoječe naprave na ta dan obratovale z ustreznimi okoljevarstvenimi dovoljenji. Ker Republika Slovenija tudi po navedeni sodbi Sodišča Evropske unije ni izpolnila svojih obveznosti, saj je še vedno delovalo nekaj naprav brez pravnomočnega okoljevarstvenega dovoljenja, je Evropska komisija 25. 10. 2012 poslala Republiki Sloveniji uradni opomin, v katerem jo je pozvala, naj izvrši sodbo Sodišča Evropske unije. Komisija je pri tem opozorila tudi na določbo tretjega odstavka 172. člena Zakona o varstvu okolja, saj naj bi prav zaradi te določbe obstoječe naprave lahko delovale brez okoljevarstvenega dovoljenja. Republika Slovenija je na trditev Evropske komisije obširno odgovorila z dopisom. Prav tako je Evropska komisija v letu 2013, 27. 9., poslala uradni opomin zaradi nepravilnega prenosa nekaterih določb Direktive 2008/1/ES, v katerem navaja tudi kršitev določbe prvega odstavka 5. člena Direktive, prav tako v povezavi z določbo tretjega odstavka 172. člena Zakona o varstvu okolja. Republika Slovenija je tudi na ta opomin obširno odgovorila, in sicer 26. 11. 2013. Evropska komisija vztraja pri svojih trditvah iz navedenih uradnih opominov in zahteva, da se določbe tretjega odstavka 172. člena črtajo. S sprejetjem predlagane spremembe zakona se lahko Republika Slovenija izogne dejanski vložitvi tožbe pred sodiščem in v primeru ugotovitve o kršitvi tudi plačilu kazni zaradi neizpolnjene obveznosti. Zagrožena kazen je okroglo, pavšal milijon 600 tisoč evrov in 9 tisoč evrov na dan do izvršitve sodbe. V drugem členu predlaganih sprememb pa odpravljamo tudi napako iz predhodnih določb Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja, po katerih bi morali upravljavci naprav, ki lahko povzročijo onesnaženje okolja večjega obsega, že ob vsaki nameravani spremembi iz svoje naprave oziroma vsaki spremembi okoljevarstvenega dovoljenja, do katerega bi prišlo po uradni dolžnosti, predložiti tudi izhodiščno poročilo o stanju tal in podzemnih voda. Zaradi tega se spreminjajo določbe drugega odstavka 84. člena Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja in sicer tako, da bo ta obveznost nastopila le ob vsaki nameravani večji spremembi naprave. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Igorju Zorčiču.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 18. nujni seji 7. 7. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o varstvu okolja, ki ga je Državnem zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 32. seji dne 2. 7. 2015 sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in Zakonodajno-pravne službe. V imenu predlagatelja je ministrica za okolje in prostor Irena Majcen poudarila, da je poglavitni namen predloga zakona izpolniti zahteve Evropske komisije glede izvršitve sodbe sodišča Evropske unije iz leta 2010. S sodbo je sodišče namreč ugotovilo, da Republika Slovenija krši Direktivno 96/61/EU Sveta z dne 24. 9. 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, ker do 31. 10. 2007 ni sprejela potrebnih ukrepov, da bi obstoječe naprave, ki lahko povzročajo onesnaževanje večjega obsega, na ta dan obratovale z ustreznimi okoljevarstvenimi dovoljenji. Republika Slovenija tudi po navedeni sodbi sodišča ni izpolnila svojih obveznosti, saj je še vedno delovalo nekaj naprav brez pravnomočnega okoljevarstvenega dovoljenja, zato je Evropska komisija dne 25. 10. 2012 poslala Republiki Sloveniji uradni opomin, v katerem jo poziva, naj izvrši sodbo, saj naj bi prav zaradi te določbe obstoječe naprave lahko delovale brez okoljevarstvenega dovoljenja. Evropska komisija je 27. 9. 2013 poslala Republiki Sloveniji uradni opomin tudi zaradi nepravilnega prenosa nekaterih določb direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. 1. 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, s katero je bila implementirana Direktiva 96/61/ES, v katerem navaja tudi kršitev določbe prvega odstavka 5. člena Direktive, prav tako v povezavi z določbo tretjega odstavka 172. člena Zakona o varstvu okolja. Sprejetjem predlaganega zakona se Republika Slovenija lahko ogne dejanski vložitvi tožbe pred sodiščem Evropske unije in v primeru ugotovitve o kršitvi tudi plačilu kazni zaradi neizpolnitve svojih obveznosti. V nadaljevanju je bilo že izpostavljeno, da se v predlogu zakona odpravi tudi napaka iz predhodnih določb Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja, po kateri bi morali upravljavci naprav, ki lahko povzročijo onesnaževanje okolja večjega obsega, že ob vsaki nameravani spremembi svoje naprave oziroma ob vsaki spremembi okoljevarstvenega dovoljenja, do katerega bi prišlo po uradni dolžnosti, predložiti tudi izhodiščno poročilo o stanju tal in podzemnih voda. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na seji odbora poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika. Izpostavila je, da na posamezne določbe predloga zakona Zakonodajno-pravna služba nima pripomb, so pa v mnenju opozorili, da iz obrazložitve člena ni razvidno, ali v tem trenutno še obstajajo kakšni postopki, ki so v teku na tej pravni podlagi, saj bi v takem primeru ukinitev te pravne podlage lahko imela pravne posledice za tekoče postopke. Ugotovila je, da je predstavnica predlagatelja neizpostavljeno opozorilo podala pojasnilo v okviru uvodne predstavitve k predlogu zakona. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je poudaril, da komisija predlog zakona podpira in nanj nima pripomb. V razpravi je bilo izpostavljeno mnenje, da je kršitev iz predloga zakona o črtanju določbe tretjega odstavka 172. člena, ki dopušča delovanje tudi tistih naprav, ki niso pridobile okoljevarstvenega dovoljenja, če so razlogi za neizpolnitev obveznosti upravljavca na strani pristojnega ministrstva, načeloma ustrezna. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vesna Vervega.
Spoštovani predsednik, ministrica, kolegice in kolegi! Zakon o varstvu okolja iz leta 1993 je bil ob vstopu Slovenije v EU prenovljen, s tem pa že šestkrat spremenjen in dopolnjen. Že jeseni 2013 je Evropska komisija Republiki Sloveniji poslala uradni opomin zaradi nepravilnega prenosa nekaterih določb Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja. Tudi brez opomina Evropske komisije bi takratna vlada morala poskrbeti, da prepreči prekomerno onesnaževanja zrak, tal in podzemnih voda, še posebej v okolici velikih industrijskih objektov, zato ni jasno, zakaj kljub sodbi in opominu ni ustrezno spremenila in dopolnila predmetnega zakona. Februarja letos Republika Slovenija tako še vedno ni izpolnjevala svojih obveznosti glede zagotavljanja, da vse naprave delujejo v skladu z omenjeno direktivo o preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, zato se je Evropska komisija odločila, da proti Republiki Sloveniji ponovno sproži postopek pred sodiščem Evropske unije. 172. člen Zakona o varstvu okolja opredeljuje okoljevarstveno dovoljenje za obstoječe naprave, ki lahko povzročajo onesnaževanje večjega obsega. Črtanje tretjega in na njega vezanega četrtega odstavka tega člena pomeni ukinitev pravne podlage za uporabo posebnih ugodnosti v postopkih pridobivanja okoljevarstvenega dovoljenja tudi, kadar so razlogi za neizpolnitev obveznosti upravljavca na strani ministrstva. V Poslanski skupini SMC novelo Zakona o varstvu okolja podpiramo tudi zato, ker bomo z njo preprečili finančne posledice, vezane na neizpolnitev zahtev sodbe sodišča EU v zadevi C49 10. Te posledice bi nosila Republika Slovenija in bi nastale, če spremembe zakona ne bi sprejeli. Dolgoročno gledano pa se nam zdi še pomembnejše dejstvo, da bodo obstoječe naprave brez okoljevarstvenega dovoljenja prenehale s svojim obratovanjem, obenem bodo morale te naprave v primeru večje spremembe naprave v skladu z nacionalnimi in evropskimi predpisi o industrijskih emisijah opraviti presojo vpliva na okolje. Ravno negativen vpliv na naravno in družbeno okolje omenjenih naprav je tisto, kar je prepotrebne spremembe zakona tudi spodbudilo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zadnjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Ponovno je pred nami predlog zakona o varstvu okolja po nujnem postopku, ker v preteklosti nismo tega zakona primerno novelirali. Republika Slovenija do roka iz direktive ni izpolnila svojih obveznosti, saj vse obstoječe naprave niso pridobile okoljevarstvenega dovoljenja, vendar so lahko zaradi določbe iz tretjega odstavka 172. člena Zakona o varstvu okolja-1 še delovale, saj so bili razlogi za neizpolnitev obveznosti upravljavcev zlasti izjemno dolgi upravni in sodni postopki. Zaradi tega je Evropska komisija vložila tožbo na Sodišče Evropske unije. Sodišče je s sodbo oktobra 2010 ugotovilo, da Republika Slovenija s tem, ker v predpisanem roku ni sprejela potrebnih ukrepov za izdajanje dovoljenj za industrijske obrate, ni izpolnila svojih obveznosti iz te direktive. Ker Republika Slovenija tudi po navedeni sodbi sodišča ni izpolnila svojih obveznosti, saj je še vedno delovalo nekaj naprav brez pravnomočnega okoljevarstvenega dovoljenja, je Evropska komisija poslala Republiki Sloveniji uradni opomin, v katerem jo poziva, naj izvrši sodbo sodišča. Republika Slovenija je na trditve Evropske komisije obširno odgovorila z dopisom dne 20. 12. 2012. Evropska komisija je 27. 9. 2013 poslala Republiki Sloveniji uradni opomin tudi zaradi nepravilnega prenosa nekaterih določb Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, v katerem navaja tudi kršitev določbe prvega odstavka 5. člena Direktive, prav tako v povezavi z določbo tretja odstavka 172. člena Zakona o varstvu okolja-1. Republika Slovenija je tudi na ta opomin obširno odgovorila z dopisom z dne 26. 11. 2013. Evropska komisija pa še vedno vztraja pri svojih trditvah iz navedenih uradnih opominov in zahteva, da se določbe tretjega odstavka 172. člena črtajo. Evropska komisija se je 26. 2. 2015 odločila, da proti Republiki Sloveniji ponovno sproži postopek pred sodiščem Evropske unije, ker ne izpolnjuje svojih obveznosti iz direktiv o preprečevanju in nadzorovanju onesnaženja. Sprememba zakona o varstvu okolja, ki je pred nami, izpolnjuje zahteve Evropske komisije glede izvršitve sodbe sodišča Evropske unije in odpravlja napake v zvezi s predložitvijo izhodiščnega poročila. S sprejetjem zakona po nujnem postopku bodo sprejeti ukrepi, ki jih v zvezi s prenosom direktive zahteva Evropska komisija v postopkih, ki jih vodi zoper Republiko Slovenijo. Sprejetje zakona po nujnem postopku lahko odpravi možnost obsodbe Republike Slovenije na plačilo denarne kazni. V prihodnje pa je treba zagotoviti implementacijo evropskih direktiv pravočasno in ne šele, ko nam evropska sodišča zagrozijo s plačevanjem kazni. V Slovenski demokratski stranki zakonu ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je druga obravnava Predloga sprememb Zakona o varstvu okolja, katerega namen je izpolniti zahteve Evropske komisije glede izvršitve sodbe sodišča Evropske unije. Obstoječe naprave, ki do uveljavitve zakona ne bodo imele okoljevarstvenega dovoljenja, bodo morale v skladu z določili novele prenehati obratovati. Bruselj je postopek proti Sloveniji sprožil, ker je cementarna Lafarge Cement obratovala brez ustreznega okoljevarstvenega dovoljenja. Komisija je ob drugi napotitvi Slovenije na sodišče zahtevala tudi dnevno denarno kazen v višini 9 tisoč 9 evrov, dokler ne bodo obveznosti izpolnjene, in pavšalni znesek v višini 1,6 milijona evrov. S predlaganimi spremembami se odpravlja tudi napaka iz prehodnih določb. Upravljavci naprav, ki morajo v skladu z zakonom predložiti izhodiščno poročilo, ga bodo predložili le ob večji spremembi in posodobitvi okoljevarstvenega dovoljenja zaradi uskladitve obratovanja naprave z zaključki o najboljših razpoložljivih tehnologijah, skladno z evropskimi predpisi o industrijskih emisijah. Poslanke in poslanci poslanske skupine DeSUS bomo predlog zakona podprli prav zaradi grozeče visoke denarne kazni, ki čaka Republiko Slovenijo, če ne bomo uredili omenjene problematike obratovanja naprav, ki nimajo okoljevarstvenega dovoljenja. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, ministrica! Temeljni namen obravnave predloga novele Zakona o varstvu okolja se nanaša na črtanje tretjega odstavka 172. člena zakona, ki določa, da mora upravljavec za napravo, ki povzroča onesnaževanje večjega obsega, pridobiti ustrezno okoljevarstveno dovoljenje, v nasprotnem primeru jo mora po pravnomočni inšpekcijski odločbi zapreti oziroma ugasniti, razen če so razlogi za neizpolnjevanje obveznosti upravljavca na strani pristojnega ministrstva. Takšna izjema ni bila sprejemljiva za Evropsko komisijo, ki zahteva črtanje teh določil zakona in se sklicuje na izvršitev sodbe Sodišča Evropske skupnosti iz leta 2010. Omenjeno sodišče je namreč ugotovilo, da Slovenija krši Direktivo Evropskega sveta s septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja okolja, saj do 31. oktobra 2007 Slovenija ni sprejela potrebnih ukrepov, da bi obstoječe naprave, ki lahko povzročajo onesnaževanje večjega obsega, na ta dan obratovale z ustreznimi okoljevarstvenimi dovoljenji. Zaradi tega je Evropska komisija poslala Republiki Sloveniji uradni opomin, v katerem je pozvala državo, da izvrši omenjeno sodbo. Slabo leto kasneje je prvemu sledil tudi drugi uradni opomin zaradi nepravilnega prenosa nekaterih določb direktive, v katerem komisija našo državo ponovno opozarja na kršitve tretjega odstavka 172. člena tega zakona. Kljub obsežnim pojasnilom Slovenije na oba uradna opomina Evropske komisije pa slednja vztraja pri svojih očitkih. Konec februarja letošnjega leta se je komisija odločila tudi za sprožitev postopka pred Sodiščem Evropske unije zoper našo državo v tej predmetni zadevi. V primeru, da bi sodišče ugotovilo kršitev Republike Slovenije, pomeni, da smo izpostavljeni zagroženi kazni, ki do zdaj znaša približno milijon 600 tisoč evrov ter dodatnih 9 tisoč evrov denarne kazni za vsak dodaten dan do izpolnitve obveznosti. Vsakršna tovrstna kazen, še zlasti v tako visokih zneskih in v okoliščinah splošnega proračunskega varčevanja ne more biti sprejemljiva in se ji moramo izogniti. Zato bomo tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani zbor! Vlada Republike Slovenije se v predlogu noveliranja zakona sklicuje na prenos evropskih direktiv v naš pravni red in na sodbo Sodišča Evropske unije. Leta 2013 smo doživeli obsežno noveliranje Zakona o varstvu okolja in takrat je cementarna Lafarge delovala brez okoljevarstvenega dovoljenja, kar je omogočal člen, ki ga hočete zdaj zbrisati, saj je bilo tam napisano, da tovrstne naprave lahko delujejo brez dovoljenja tudi po 31. 10. 2007 – bodite pozorni, 2007 –, v primeru, da so razlogi za neizpolnitev obveznosti upravljavca obstoječe naprave na strani ministrstva. Do sodbe Evropskega sodišča je prišlo ravno zaradi neizpolnjevanja obveznosti Republike Slovenije ob neprekinjenem obratovanju že omenjene cementarne. Namesto da bi država Lafargeu takrat izdala odločbo o prenehanju delovanja, je šla raje v spremembo načinov pridobivanja okoljevarstvenih dovoljenj. Danes, ko Lafarge Cement ne obratuje, to očitno ni več pomembno. Zakon torej novelira, ker Republika Slovenija ni v predpisanem roku izdala odločb za prenehanje delovanja cementarne, ki ni pridobila okoljevarstvenega dovoljenja, za kar naj bi bili razlogi za neizpolnitev obveznosti upravljavca na strani ministrstva. Vlada sedaj elegantno predlaga rešitev, po kateri naj bi se Slovenija izognila plačilu kazni EU, postavlja pa se nam seveda vprašanje, ali morda vseeno še ne tečejo kakšni postopki na podlagi navedenih členov zakona, ki se črtajo [[..]] V predlogu zakona lahko preberemo, da so razlogi za neizpolnjevanje obveznosti, citiram, "izjemno dolgi upravni in sodni postopki". Ali to pomeni, da upravljavci obratov izkoriščajo vse pravne luknje, da s postopkom pridobitve okoljevarstvenega dovoljenja zavlačujejo celo do 8 let po roku za njegovo pridobitev. Raje, kot da črtajo določbe, po katerih mora Vlada izdati odločbo o prenehanju delovanja, naj Vlada in resorno ministrstvo že enkrat poskrbita za to, da se bodo tovrstni okoljsko sporni obrati zaprli. Pri sprejetju takšnega zakona tudi pričakujemo, da Vlada predloži seznam naprav in upravljavcev, ki se jih to noveliranje neposredno tiče. Takšnega seznama Vlada ni priložila predlogu zakona. Če smo brali ta zakon, če niste seznanjeni z ozadjem, niti niste vedeli, za kaj v bistvu gre. Niti njeni predstavniki o tem niso hoteli oziroma niso bili pripravljeni govoriti na obravnavi na matičnem parlamentarnem odboru, ko sem jih v imenu Združene levice spraševal o tem. Ni nam jasno, katere nepravilne prenose direktive naj bi odpravili s črtanjem 3. in 4. točke 172. člena. Vse kar ti dve točki določata, je, da mora, citiram: "… inšpekcija, pristojna za varstvo okolja, po tem, ko je postala odločba o zavrnitvi sedaj okoljevarstvenega dovoljenja pravnomočna, izdati odločbo o prenehanju delovanja naprave". Argumentacija za sprejetje tega zakona je slaba, nejasne pa so tudi posledice, ki jih bo imelo njegovo sprejetje, zato v Poslanski skupini Združene levice tega zakona ne moremo podpreti. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Naš življenjski prostor ogrožajo številni škodljivi dejavniki, ki jih, žal, mnogokrat povzroča prav človek s svojim neodgovornim, včasih celo objestnim ravnanjem. Narava in zdravo okolje torej nista nekaj samoumevnega, kar nam je dano za vselej. Vrsto let smo namreč za svoje lagodno življenje brez pomislekov izkoriščali naravne danosti, vse premalo in vanje vlagali in jih varovali. Naše okolje je postalo tako ranljivo, da moramo iskati dolgoročne in celovite rešitve, od preprečitev in zmanjševanja obremenjevanja okolja, opuščanja uporabe nevarnih snovi do trajnostne rabe naravnih virov in večje uporabe obnovljivih virov energije. Spoštovane kolegice in kolegi! Današnja novela Zakona o varstvu okolja še zdaleč ne predstavlja zadostnega in celovitega urejanja našega življenjskega okolja. Kot smo v tem mandatu že vajeni, spet govorimo o tako imenovanem ad hoc reševanju posameznega problema o preprečitvi težko popravljivih posledic za delovanje družbe, zaradi česar moramo predlog sprememb zakona sprejeti po nujnem postopku. Moramo – torej, poudarjam, moramo. Kaj bi sledilo, če tega danes ne storimo? Slovenija bi morala Evropski komisiji plačati dnevno denarno kazen v višini 9 tisoč evrov, dokler svoje obveznosti iz naslova zagotavljanja, da vse obstoječe naprave delujejo v skladu z direktivo o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja zraka, ne bi izpolnila. Poleg tega bi morala plačati še pavšalni znesek v višini milijon 604 tisoč evrov. Poglejmo podrobneje. Upravljavci obstoječih naprav bi morali do 31. 10. 2007 pridobiti okoljevarstveno dovoljenje za naprave, ki lahko povzročijo onesnaževanje večjega obsega. Gre za tiste naprave, ki so na dan uveljavitve uredbe v vrsti dejavnosti naprav, ki lahko povzročajo onesnaževanje okolja večjega obsega, v letu 2004 že obratovale ali pa so že pred tem imele pridobljeno pravnomočno gradbeno dovoljenje po predpisih o graditvi objektov. Zakon o varstvu okolja kljub določenemu roku za pridobitev okoljevarstvenega dovoljenja sedaj dopušča, da v primeru, ko upravljavec obstoječe naprave tega dovoljenja ne pridobiva v predpisanem roku in so razlogi za neizpolnitev te obveznosti na strani ministrstva, lahko naprava deluje še naprej. Predlog novele zakona torej to izjemo črta, zaradi česar bodo morale obstoječe naprave, ki do uveljavitve novele ne bodo imele okoljevarstvenega dovoljenja, prenehati obratovati. O kakšnih razlogih na strani ministrstva v tem primeru govorimo? Kot smo že vajeni, v tem primeru ponovno govorimo, o izjemno dolgih upravnih in sodnih postopkih. Kolegice in kolegi! Krščanski demokrati tudi v tem primeru ugotavljamo, da se vedno znova zadeve ustavljajo pri naših zakonskih normah pri togih in okostenelih predpisih, ki so posledica počasnega upravljanja nalog naše države. Vlada spet rešuje en segment varovanja okolja, zaradi katerega državi grozi plačilo kazni. Sodišče Evropske unije je namreč že oktobra leta 2010 v sodbi ugotovilo, da Slovenija v predpisanem roku ni sprejela potrebnih ukrepov za izdajanje dovoljenj za industrijske obrate, s tem pa ni izpolnila svojih obveznosti iz direktive. Tudi po prejemu opominov Evropske komisije v letu 2012 in 2013 Slovenija na tem področju ni opravila svoje domače naloge. Štiri leta in pol je torej teklo v prazno, nova grožnja pa je le povzročilo, da je Vlada po nujnem postopku v obravnavo posredovala predlog novele, ki naj bi zadostila zahtevi direktive. Spet gre za gašenje požara, za parcialno reševanje problematike varstva okolja, ki pa je mnogo večja in terja širše obravnavanje. Novelo zakona smo torej prisiljeni sprejeti, poudarjam, prisiljeni sprejeti, ker nam sicer ponovno grozi plačilo kazni, s katero bi bila državi povzročena velika škoda. Sledi pa logično vprašanje – zakaj tega ni Vlada storila že mnogo prej? Zakaj vedno čakamo na zadnji vlak? Naj ob tem spomnimo. Že konec letošnjega leta bomo spet lovili zadnji vagon, ko bomo morali govoriti o ureditvi načina izvajanja obvezne gospodarske javne službe varstva okolja. Področje opravljanja dimnikarskih storitev namreč ostaja ena obsežnejših in prioritetnih nalog naše države. Zakaj bomo torej Krščanski demokrati podprli predlagano spremembo Zakona o varstvu okolja? Kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica, razlog je samo eden, in sicer da se izognemo plačilu kazni. Najlepša hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 15. 7. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VODAH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona daje besedo predstavnici Vlade, ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Spoštovani! Sprememb Zakona o vodah, ki smo jih letos marca sprejeli v nalogah naše vlade, smo se sodelavci na Ministrstvu za okolje in prostor lotili z vso resnostjo. Področje voda je področje, kjer se lahko vsi strinjamo, da ni najbolje urejeno. Sprememba, ki jo imamo danes na mizi, ureja najnujnejše v tem trenutku. Glede na to, da je voda vir preživetja, trajnostni vir za razvoj, ter da neustrezno upravljanje z vodami predstavlja nevarnost za življenje ljudi in nastanek škod na premoženju, nam je vlada naložila pripravo predlogov ukrepov za reorganizacijo upravljanja voda. V preteklih letih so se, na žalost, zvrstili številni poplavni dogodki, ki so imeli za posledico veliko škode. Za učinkovito upravljanje voda pa je treba vzpostaviti sistem upravljanja z vodami na način, ki omogoča učinkovito, celostno in celovito upravljanje z vodami v Sloveniji, tako da prepoznamo vodo kot razvojno priložnost ter ne samo kot oviro in grožnjo v prostoru. Poglavitni namen spremembe oziroma dopolnitve veljavnega Zakona o vodah je tako zagotoviti pravno podlago za izvedbo reorganizacije na področju upravljanja z vodami, in sicer za ustanovitev Direkcije Republike Slovenije za vode kot organa v sestavi Ministrstva za okolje in prostor. Reorganizacija na področju upravljanja z vodami bo izvedena z združitvijo upravljavskih nalog na področju voda ter prenosom določenih pristojnosti na ministrstvo oziroma direkcijo. Skladno s prenosom pristojnosti bo ministrstvo oziroma organ v sestavi ministrstva prevzel uslužbence Inštituta za vode Republike Slovenije. S tem namenom je treba naloge inštituta, ki so določene z zakonom, ustrezno spremeniti, medtem ko bodo pristojnosti Direkcije za vode podrobneje določene s spremembo in dopolnitvijo uredbe o organih v sestavi ministrstev, ki je tudi že v pripravi. Pri tem ponovno poudarjam, da nihče od zaposlenih na inštitutu zaradi tega ne bo izgubil zaposlitve. Nič manj pomembna ni ureditev vprašanja rabe vode oziroma podaljšanje prehodnega obdobja glede plačevanja za nazaj za rabo vode še za leti 2014 in 2015. To so popravljalni ukrepi, ki jih je v revizijskem poročilu zapisalo Računsko sodišče že v letu 2011. Gre za izenačitev obveznosti med tistimi, ki so že do sedaj imeli podeljeno vodno pravico in plačevali koncesnino, in tistimi, ki jim koncesija ni bila podeljena oziroma za vodno pravico niso plačevali. Obravnavano problematiko ministrstvo prednostno rešuje tudi na sistemski ravni s podelitvijo vodnih pravic. Dela je veliko. Predlog zakona vsebuje tudi zagotovitev pravne podlage za izvedbo izrednih ukrepov v primerih, ko po naravni nesreči še vedno obstaja povečana stopnja ogroženosti zaradi škodljivega delovanja voda. Torej gre za izvedbo izrednih ukrepov, ki jo izvedejo izvajalci gospodarske javne službe urejanja voda, ko se intervencija po predpisih o naravnih nesrečah sicer zaključi, še vedno pa obstoji povečana stopnja ogroženosti zaradi škodljivega delovanja voda. Nadalje predlog vsebuje izvedbo ukrepov vlade za rebalans proračuna glede znižanja stroškov za delovanje občin na področju obračunavanja nadomestil za stavbne pravice. Predlog zakona vključuje možnost, da se na podlagi Zakona o vodah izvorno določi način razpolaganja z vodnimi in priobalnimi zemljišči kot tudi obremenjevanje teh zemljišč s stvarnimi pravicami. Dodana je pravna podlaga za pripravo metodologije za določanje vrednosti vodnih in priobalnih zemljišč ter obremenjevanje s stvarnimi pravicami. Na podlagi pravilnika bodo določene izjeme pri plačevanju nadomestil za obremenjevanje s stvarnimi pravicami na vodnih in priobalnih zemljiščih v primeru gradnje občinske javne infrastrukture, kot so mostovi in druga prečenja vodotokov. Pri zaključku samo povem, da pozdravljam amandma za črtanje spremembe 3. člena zakona, ki govori o nadomestilih zaradi zmanjšanega dohodka iz kmetijske dejavnosti. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Igorju Zorčiču.
Predsednik, hvala za besedo. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 11. seji in prvem nadaljevanju 11. seje dne 30. 6. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah, ki ga je Državnega zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 30. seji dne 8. 6. 2015 sprejel odločitev, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Po zahtevi Poslanske skupine SDS da Državni zbor ponovno odloča o odločitvi Kolegija, pa je Državni zbor na 9. seji dne 15. 6. 2015 potrdil odločitev Kolegija. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za infrastrukturo, Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Ministrstva za javno upravo, Komisije državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, Inštituta za vode Republke Slovenije, Gospodarske zbornice Slovenije, Zbornice komunalnega gospodarstva, Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, Sindikata vzgoje, izobraževanja, znanosti in kulture Slovenije, Društva vodarjev Slovenije ter Zakonodajno-pravne službe. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji Poslanskih skupin SMC, Desus, SD, SDS in ZL in sprememba amandmaja Poslanske skupine ZL k 16. členu. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja ministrica za okolje in prostor Irena Majcen poudarila, da je predlagatelj pri pripravi predloga zakona zasledoval zlasti dvoje poglavitnih rešitev, to je podaljšanje plačila nadomestila za rabo vode po sistemu, kot ga je prvotno predpisal Zakon o vodah iz leta 2013, pri čemer se obdobje podaljša za leti 2014 in 2015. Podaljšano obdobje je potrebno zaradi tega, ker koncesijski akti še niso podeljeni v celoti, poleg navedenega pa še ni bila sprejeta uredba o plačilu za vodno pravico, ki se podeli z vodnih dovoljenjem. Kot drugo poglavitno rešitev pa je izpostavila reorganizacijo upravljanja z vodami na podlagi sklepa, ki ga je vlada sprejela dne 5. 3. 2015. Reorganizacija na področju upravljanja z vodami se bo izvedla z združitvijo upravljavskih nalog na področju voda ter prenosom določenih pristojnosti z Inštituta za vode Republike Slovenije na ministrstvo oziroma na nov organ v sestavi ministrstva, in sicer Direkcijo Republike Slovenije za vode. V skladu z navedenim je treba naloge inštituta, ki so zakonsko določene, ustrezno spremeniti, medtem ko bodo pristojnosti bodoče direkcije za vode podrobneje določene s spremembo in dopolnitvijo Uredbe o organih v sestavi ministrstev. Predstavnica Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanja Strniša je izpostavila, da predlog zakona vključuje tudi spremembo 79. člena veljavnega zakona. V zvezi s tem vprašanjem seže več let išče ustrezna ureditev, kako nadomestiti obstoječi sistem izplačevanja nadomestil po trenutno še veljavni uredbi o načinu izplačevanja in merilih za izračun nadomestila za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti zaradi prilagoditve ukrepom vodovarstvenega režima. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je izpostavila, da so določene pripombe Zakonodajno-pravne službe upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, v zvezi z nekaterimi pripombami pa je predlagatelj posredoval dodatna pojasnila. Ob tem je opozorila na pripombo k 3. členu in poudarila, da se kljub vloženemu amandmaju ne odpravljajo vse nejasnosti, saj iz predlagane ureditve še vedno po eni strani izhaja, da naj bi bila odškodnina namenjena izgubi oziroma zmanjšanju dohodka iz kmetijske dejavnosti, po drugi strani pa naj bi se pri določitvi odškodnine upoštevalo tudi zmanjšanje vrednosti zemljišč in kmetijskih gospodarstev. Prav tako bi morali biti kriteriji za določitev višine odškodnine v zakonu nedvoumno določeni in verjetno tudi vezani na vrsto ukrepa vodovarstvenega režima. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravno in regionalni razvoj Jernej Verbič je poudaril, da komisija podpira predlog zakona. V razpravi so nekateri opozicijski poslanci opozorili na mnenja, ki so bila odboru posredovana v zvezi z vsebino predloga zakona s strani različnih institucij oziroma zainteresirane javnosti oziroma da vsebina ni ustrezno usklajena z vsemi deležniki. Največ polemik je bilo glede 3. člena predloga zakona oziroma 79. člena obstoječega zakona ter glede 16. člena predloga zakona, ki se nanaša na prenos pretežnega dela zaposlenih z Inštituta za vode na bodočo direkcijo za vode. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]ostalih amandmajev. Brezpredmetna pa sta postala amandmaja poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 3. in 16. členu ter amandma Poslanske skupine SDS k 3. členu. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SDS smo predlagali, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah obravnava po rednem postopku in ne po skrajšanem postopku. Ponovno se srečujemo s prakso, da se pomemben sistemski zakon, ki ureja področje voda, predlaga v obravnavo na neobičajen način. Mogoče bi bilo to upravičeno, če bi se zgodilo takoj po poplavah, ko bi bilo nujno nekatere pereče probleme urediti tudi na zakonodajni ravni. V tem trenutku pa ni bilo nobene potrebe, da se s temi rešitvami po skrajšanem postopku uveljavljajo spremembe brez potrebne širše razprave vseh vpletenih, kar je pokazala tudi razprava na matičnem odboru. Izkušnje iz preteklosti pri sprejemanju primerljive zakonodaje dajo prav našim pomislekom, saj so problemi zaradi slabo domišljenih rešitev kasneje velika ovira za izvajanje zakona v praksi, nemalokrat pa hvaležen material za vlaganje zahtev za pravno varstvo in ustavno presojo. Skrajšani postopek je dopusten takrat, ko gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona. Iz predlaganih sprememb je jasno, da gre za večje spremembe in nove sistemske rešitve, ki se ne bi smele obravnavati po skrajšanem postopku. Vsebina obrazložitve predlogov spremembe zakona s strani predlagatelja to tudi potrjuje. Obstoječe stanje na področju izvajanja nalog upravljanja voda z vidika organiziranosti ocenjuje kot nezadovoljivo, kar se v praksi tudi potrjuje. Zato je predlagana reorganizacija na področju upravljanja z vodami, kar bi se izvedlo z združitvijo upravljavskih nalog na področju voda ter prenosom določenih pristojnosti na ministrstvo oziroma na Direkcijo Republike Slovenije za vode kot organ v sestavi ministrstva. Skladno s prenosom pristojnosti bo ministrstvo oziroma organ v sestavi ministrstva prevzelo tudi uslužbence Inštituta za vode. S predlagano rešitvijo podaljšanja prehodnega obdobja glede plačevanja za rabo vode za leti 2014 in 2015 se plačevanje podaljšuje iz razloga, ker še vedno niso podeljeni vsi koncesijski akti, prav tako pa še ni bila sprejeta uredba o plačilu za vodno pravico, ki se podeli z vodnim dovoljenjem. V tem primeru gre res samo za podaljšanje pravic, ki jih zakon že določa, po drugi strani pa se je treba vprašati, zakaj niso bile izvedene vse aktivnosti in sprejete uredbe, ki jih že sedanji zakon predpisuje. Ministrstvo zagovarja stališče, da je na sistemski ravni treba urediti odplačnost vodnih in priobalnih zemljišč. Smiselno pa je, da se za objekte, ki prečkajo vodotoke, služnost in stavbna pravica zaračunavata simbolično. V predlaganih spremembah zakona se zagotavlja pravna podlaga za izvedbo, obenem pa ministrstvo pripravi pravilnik za določanje nadomestil za služnosti in stavbne pravice na vodnih in priobalnih zemljiščih. V pravilniku naj bi bila predpisana izjema, ki je bila dogovorjena s predstavniki lokalnih skupnosti, da se za posege za gradnjo objektov lokalne infrastrukture višina nadomestila določi v višini 5 % višine siceršnjega nadomestila. Zakon o vodah ureja naloge države v primeru škodljivega delovanja vode in sanacijo posledic. Glede intervencije določa samo nekaj načelnih določb glede varstva voda in predvideva sprejetje navodila, s katerim naj se določijo konkretni intervencijski ukrepi. Ne v Zakonu o vodah, ne v Zakonu o varstvu pred naravnanimi in drugimi nesrečami pa ni urejeno obdobje po zaključku intervencije. V predlagani spremembi zakona se ureja v obdobje pred izvajanjem sanacije po zaključeni intervenciji po Zakonu o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami, ki je bilo do sedaj pravnoformalno neurejeno. Ministrstvo bi moralo k oblikovanju tako pomembnih predpisov povabiti strokovno in drugo javnost, da poda svoje mnenje in pripombe. Že v preteklosti je Komisija za preprečevanje korupcije večkrat opozorila na neprimernost sprejemanja tako pomembne zakonodaje po skrajšanem ali nujnem postopku. Področje gospodarjenja z vodami ima namreč prostorski, infrastrukturni in okoljski vidik. Sedanja organiziranost tega področja je bolj podrejena okoljskemu vidiku, infrastrukturni pa je izrazito neučinkovit, zato je še pomembneje, da zakone s tega področja sprejemamo premišljeno. Spoštovane kolegice in kolegi! Naj poudarim, da spremembam Zakona o vodah ne nasprotujemo. Nasprotno. Nove rešitve so nujne. Veseli nas, da je koalicija prisluhnila vsebinski razpravi in opozorilom na odboru ter predlagala kar nekaj amandmajev, ki smo jih mi že predlagali na odboru. V primeru, da bodo amandmaji sprejeti, bomo v SDS zakon podprli. Za konec moram opozoriti, da se potrjuje dejstvo, da se pomembni zakoni obravnavajo po normalni proceduri, da bi se izognili sprejemanju slabih rešitev.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, spoštovani poslanke in poslanci! Pri pripravi predloga novele Zakona o vodah je predlagatelj zasledoval dve poglavitni rešitvi. Prva je podaljšanje plačila nadomestila za rabo vode po sistemu, kot ga je prvotno pisal Zakon o vodah iz leta 2013, pri čemer se obdobje še podaljša za leti 2014 in 2015. Podaljšanje obdobja je potrebno, ker koncesijski akti še niso podeljeni v celoti, poleg navedenega pa še ni bila sprejeta uredba o plačilu za vodno pravico, ki se podeli z vodnim dovoljenjem. S to rešitvijo se zagotavlja enaka obravnava vseh, ki vodo rabijo in še nimajo vodne pravice, dosega proračunska vzdržnost, hkrati pa se subjekte zaradi tega bistveno dodatno ne obremenjuje. Zavezanci plačila nadomestila so zlasti uporabniki vode za proizvodnjo pijač in kopališča, ki vodo rabijo in še niso pridobili koncesije ali vodnega dovoljenja ter bodo morali plačati nadomestilo za rabo vode za leti 2014 in 2015. Uporabniki vode za proizvodnjo pijač, ki jim je bilo izdano vodno dovoljenje za proizvodnjo pijač, pa niso plačali za vodno pravico, bodo morali plačati nadomestilo za vodno pravico v primeru izdanih vodnih dovoljenj za leti 2014 in 2015 ter pravna ali fizična oseba iz četrtega odstavka 199.b člena, ki ji je bilo vodno dovoljenje za proizvodnjo pijač, ki se odvzema iz objektov in naprav, namenjenih oskrbi s pitno vodo, izdano med 22. decembrom 2013 in 31. Decembrom 2015. Druga poglavitna rešitev pa je reorganizacija upravljanja z vodami na podlagi sklepa, ki ga je Vlada sprejela 5. marca 2015. Reorganizacija na področju upravljanja z vodami se bo izvedla z združitvijo upravljavskih nalog na področju voda ter prenosom določenih pristojnosti z Inštituta za vode Republike Slovenije na ministrstvo oziroma na nov organ v sestavi ministrstva, Direkcijo Republike Slovenije za vode. Skladno s prenosom pristojnosti bo ministrstvo oziroma organ v sestavi ministrstva prevzelo nekatere uslužbence Inštituta za vode. V skladu z navedenim je treba naloge inštituta, ki so zakonsko določene, ustrezno spremeniti, medtem ko bodo pristojnosti bodoče direkcije za vode, podrobneje določene s spremembo in dopolnitvijo Uredbe o organih v sestavi ministrstev. Tej predlagani reorganizaciji na področju upravljanja z vodami glasno nasprotujejo zaposleni na Inštitutu za vode, ki skupaj s Sindikatom vzgoje in izobraževanja, znanosti in kulture Slovenije opozarjajo na problematičnost predlaganega načina prenosa zaposlenih delavcev z Inštituta za vode na ministrstvo. Po naši oceni predlagana reorganizacija ne predstavlja okrnitve strokovnosti in poslanstva Inštituta za vode, zagotovo pa lahko strokovno okrepljeno ministrstvo pripomore k učinkovitejšemu sistemu upravljanja z vodami. Seveda pa je jasno, da bodo zaposleni na Inštitutu za vode, ki bodo prešli na ministrstvo, ohranili vse pravice iz pogodbe o zaposlitvi in druge pravice ter obveznosti iz delovnega razmerja. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije prav tako menimo, da zakon ni primerno mesto, da bi se v njem opredelilo natančno sistemizacija delovnih mest in organizacija delo, vsekakor pa se mora, kot je navada tudi pri drugih podobnih situacijah, v predlog zakona vnesti osnovna določba o prenosu dela uslužbencev, delovnih nalog, opreme in dokumentacije. Enake rešitve, ko so bili zaposleni izven državne uprave prevzeti v sistem državne uprave, so že bile uporabljene, na primer pri prevzemu zaposlenih z Zavoda za zaposlovanje Republike Slovenije na Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Ustreznost načina prevzema zaposlenih v tem konkretnem primeru je potrdila tudi sodba Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Ker v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije menimo, da so predlagane rešitve ustrezne, bomo predlog novele zakona podprli. Obenem najavljam tudi podporo amandmajem koalicije k 3., 13., 14. in 17. členu, medtem ko ostalih predlaganih amandmajev v naši poslanski skupini ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah je zagotovo v nekaterih vsebinah nujno potreben in tudi rešuje nekatere stvari, ki niso bile pravočasno urejene. Zagotovo se to nanaša predvsem na plačila oziroma podaljšanje plačil za nadomestilo za rabo vode. S tem zakonom se podaljšuje za obdobje 2014 in 2015, kar je potrebno zaradi tega, ker koncesijski akti še niso bili podeljeni v celoti oziroma ni bila sprejeta uredba o plačilu za vodno pravico, voda pa se je v tem obdobju uporabljala. Povsem druga vsebina pa je reorganizacija upravljanja z vodami. Če v grobem pogledamo, se posega pri tej reorganizaciji predvsem na raziskovalni del in se poskuša okrepiti oblastni del, upravni del, ničesar pa ni postorjenega na izvajalskem oziroma se nanaša na izvajalski del zgolj v tistem obdobju, ko nastopi naravna nesreča in je treba izvesti začasna intervencijska dela ter s tem preprečiti še večje morebitne posledice ob ponovljeni nevarnosti naravne nesreče. Ta del glede začasnih ukrepov je bil tudi nedefiniran in ga pozdravljamo, zato je prav, da se poskuša opredeliti tudi obdobje, v katerem je možno posegati tudi na področje vodotokov tudi po intervencijah, tako da se čim prej ublažijo posledice. Druga pa je tema, kako organizirati samo Direkcijo Republike Slovenije za vode, namreč direkcija je tudi znotraj samega sistema vodnega gospodarstva bila dolgo pričakovana rešitev, in to predvsem iz razloga, da bo na Ministrstvu za okolje končno nekdo, ki bo sogovornik na področju urejanja voda. Žal se ta del poskuša organizirati na način, da se bo drastično okrnilo raziskovalno delo, tako da bodo raziskovalci postali pravzaprav upravni delavci, oblastni delavci, in to za prihodnost razvoja vodnega gospodarstva in obvladovanje voda v Sloveniji zagotovo ni dobra popotnica. Dejstvo je, da Inštitut za vode v svoji 25-letni tradiciji je razvil obseg delovanja in ne nazadnje tudi oblikoval kadrovsko sestavo, s katero si je odprl pot tudi za pridobivanje sredstev s strani Evropske unije in veliko pripomogel k strokovnim rešitvah, ki so bile velikokrat potrebne takrat, ko je bilo predvsem zaradi pomanjkanja sredstev treba iskati najustreznejše rešitve. Najpomembnejši del pri reorganizaciji, ki manjka v tem zakonu, je pravzaprav zagotavljanje sredstev. To, da se bo okrnilo delo inštituta in preneslo raziskovalce v upravni del, bo v veliki meri pomenilo tudi to, da se bodo sredstva, ki so bila iz Sklada za vode namenjena za raziskave, po novem namenjala za delovanje uprave državnega organa. Namesto da bi denar ohranjali na izvedbeni ravni, če lahko temu tako rečem, ga bomo namenjali za delovanje državnega organa. To zagotovo ni dobro. Tudi sicer, če v Sloveniji ne bomo jasneje dorekli sistema financiranja upravljanja z vodami, nobena reorganizacija ne bo prinesla učinkovitih rešitev. Teh ključnih problemov ta zakon žal ne rešuje, nekatere izboljšave bodo, zato temu zakonu ne bomo nasprotovali. Smo pa izjemno zaskrbljeni, ker je bil povsem neustrezen odnos do raziskovalnega dela in do ljudi, ki bodo postali po tem zakonu uradniki. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Še enkrat lep pozdrav, zlasti razširjeni ekipi ministrstva. V Poslanski skupini Združena levica predloga ne moremo podpreti zaradi njegove vsebine, načina priprave in tudi obravnave v parlamentarnem postopku. Odnos, ki ga je pokazalo resorno ministrstvo, je reprezentativen odnos žal te koalicije do problematike voda nasploh. Pred njim, pred tem noveliranjem smo se že srečali z rezanjem sredstev za monitoring voda, SMC je nekako cincajoča glede zapisa pravice do pitne vode v ustavo. S prodajami podjetij, kot so Pivovarna Laško, Droga, Kolinska in Radenska poteka tiha privatizacija vodnih virov oziroma se je že odvila, od katere imajo tuje korporacije velike dobičke za malo dela in nizke koncesnine, ponekod jih sploh ni. Od skupaj 29 vodnih vrtin v Sloveniji za živilsko predelovalno industrijo jih je že več kot polovica, 17 najkakovostnejših, v lasti tujih korporacij. Ministrstvo je predlog sprememb pripravilo brez sodelovanja strokovne in zainteresirane javnosti, sprejema se po skrajšanem postopku, kar je za tako velike spremembe, kot jih predvideva, neprimerno in tudi ni v skladu s Poslovnikom Državnega zbora. Vsebinsko pa predlog sprememb koalicije odločitev in škodljivih procesov krona z de facto ukinitvijo, ki jo poimenuje reorganizacija Inštituta za vode, edine javne strokovne inštitucije za področje upravljanja z vodami. Izgovor za reorganizacijo so poplave v zadnjih letih, četudi stroka enotno opozarja, da problem ni v interventnem, ampak v nezadostnem preventivnem delovanju. Slovenija bo z reorganizacijo izgubila številne izkušnje in mednarodne reference, ki jih je inštitut nabiral v desetletjih delovanja. Prvotno besedilo sprememb je celo predvidevalo, da bi strokovnjake iz inštituta zaposlili, pazite, na ministrstvu na položaj najnižjih uradnikov. Drugi sklop problemov, ki jih predlog prinaša, nadaljuje in celo poglablja, je povezan s problematiko koncesnin. Neurejenost koncesnin je na seji matičnega odbora za okolje, infrastrukturo in prostor izpostavila tudi sama ministrica. Uporabnikov voda za proizvodnjo pijač je 11. Za vse vrtine jih ima vse dokumente zgolj 7. Koncesionarji so za vodo lani plačali 1 milijon 463 evrov, v medresorskem usklajevanju, ki je očitno potekalo transparentno in brez lobističnih stikov, se je ta znesek prepolovil oziroma je natančno 712 tisoč 490 evrov. Ministrstvo bo moralo celo nekaj denarja vračati. Koncesije za vodo proizvajalcev pijač, ki imajo tuje lastnike, bodo tako letos nižje. Kot opozarja Društvo vodarjev, predlogi sprememb Zakona o vodah koncesnine proizvajalcev pijač znižujejo, razlika pa naj bi se prenesla na uporabnike vode v kopališčih, ogrevanjih in podobno, če se rabi mineralna, termalna ali termo-mineralna voda. To pomeni potencialen izpad prihodkov iz naslova koncesnin, s tem pa tvegamo tudi izčrpavanje vodnih zalog, saj znižanje koncesnin pomeni spodbujanje večje proizvodnje pijač, ki niso nujno zdrave, mimogrede, če jih preveč zacukramo. Iz vsem teh razlogov in še kakšnega bi lahko naštel, v Poslanski skupini Združene levice Predloga sprememb Zakona o vodah ne moremo podpreti. Kot smo že predlagali na seji matičnega odbora, bi bilo smiselno umakniti ta predlog, ga dati v redni postopek, izločiti področje koncesnin, ki bi se lahko urejalo v tem noveliranju, ampak smo nekako naleteli na gluha ušesa. Podobno se je zgodilo vsem deležnikom, tako strokovnim kot iz lokalnih skupnosti, ki so s to problematiko povezani. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Voda kot naravna dobrina zahteva skrbno in odgovorno ravnanje njenih uporabnikov, zahteva celovito skrb in zagotavljanje pogojev za ohranjanje in uravnavanje vodnih količin in spodbujanja trajnostne rabe voda. Današnji predlog sprememb in dopolnitev Zakona o vodah predstavlja le delček tega celotnega področja, ki ga bo v najkrajšem času potrebno urediti, kajti tokrat govorimo predvsem o združitvi upravljavskih nalog na tem področju ter o podaljšanju prehodnega obdobja glede plačevanja za rabo vode v letih 2014 in 2015. Preostala problematika in izvajanje ukrepov na področju varstva voda, vključno s kmetovanjem na vodovarstvenih območjih in pridobivanjem nadomestnih zemljišč oziroma izplačilom denarnih nadomestil zaradi zmanjšanja od dohodka iz kmetijske dejavnosti na teh območjih, pa ostaja, kot kaže, prepuščena naslednji noveli zakona. No, pa poglejmo malce bolj podrobno. Podaljšanje prehodnega obdobja za plačevanje dejanske rabe vode, za katero zavezanci niso plačali za vodno pravico za leti 2014 in 2015, je treba sprejeti. Govorimo o retroaktivnem urejanju javnih dajatev plačila za rabo vode in to pred podelitvijo vodne pravice. To je ustavno sporno in predstavlja poseg v načelo pravne varnosti, kajti takšna ureditev je bila uveljavljena že leta 2002, mi pa še kar govorimo o prehodnem obdobju. Naj pa povem, da je vmes minilo 13 let. O ponovnem prehodnem obdobju je res nerazumljivo govoriti. Vsi koncesijski akti še vedno niso podeljeni, prav tako ni bila sprejeta uredba o plačilu za vodno pravico, ki se podeli z vodnim dovoljenjem. Vlada bi morala izdati koncesijske akte, ministrstvo pa vodna dovoljenja najpozneje do 31. decembra 2014. Da bodo v enakem položaju vsi, ki vodo rabijo, smo torej spet prisiljeni sprejemati rešitve, ki so zgolj začasne oziroma prehodne. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami danes posegamo tudi v organizacijo dela na področju upravljanja z vodami. Združitev upravljavskih nalog in prenos določenih pristojnosti in zaposlenih uslužbencev Inštituta za vode na ministrstvo oziroma na Direkcijo Republike Slovenije za vode kot organa v sestavi ministrstva pomeni korak k učinkovitejšemu izvajanju nalog na tem področju. Predlagana reorganizacija dela je dobrodošla tudi z vidika javnega interesa in boljše komunikacije s končnimi uporabniki, medtem ko bo inštitut ohranil reference in nadaljeval izvajanje začetih strokovnih projektov. Skrb nekaterih, da bo Inštitut za vode s tem obsojen na propad, je seveda popolnoma odveč. Ker prevzem javnih uslužbencev z osebe javnega prava v državni organ predstavlja izjemo od splošnih pravil zaposlovanja v javni upravi, bo takšen prevzem izveden s specialnim področnim zakonom, to je z današnjo predlagano novelo Zakona o vodah. Nerešeno pa ob tem ostaja, kot kaže, vprašanje izplačila denarnih nadomestil oziroma zagotovitve nadomestnih zemljišč zaradi zmanjšanja dohodka iz kmetijske dejavnosti na vodovarstvenih območjih. Novela zakona namreč ne odpravlja vseh nejasnosti. Tudi kriteriji za določitev višine odškodnine niso jasno določeni in so usmerjeni k individualnemu sklepanju pogodb o izplačilih nadomestil. Da bi preprečili vsakršno subjektivno presojanje in odločanje, bi morala Vlada brez dvoma izrecno določiti vrsto ukrepov, za katere se lahko izplačuje nadomestilo za zmanjšanje dohodka, način izplačevanja ter merila za izračun višine nadomestila. Iz tega razloga bomo v poslanci Nove Slovenije-krščanskih demokratov podprli predlagani amandma Slovenske demokratske stranke in amandma koalicije, ki predlaga črtanje 3. člena novele. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica in osebje! Glede na navedeno, bomo Krščanski demokrati predlog sprememb in dopolnitev Zakona o vodah podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništva, zanjo mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Novela zakona na retroaktiven način ureja plačilo za rabo vode za leti 2014 in 2015. Glede na ugotovitve in priporočila Računskega sodišča v Zavezništvu pričakujemo, da bodo letos izdane vse koncesije, saj se je v reviziji ugotovilo, da zaradi neurejenosti tega področja in nepodeljenih koncesij državni proračun vsako leto izgublja milijone evrov potencialnih prihodkov. Spoštovani, v časih, ko je vsak evro pomemben, ko varčujemo na vseh korakih, vsako leto izgubljamo milijone zaradi nepodeljenih koncesij! Zanimivo pa je, da pri sprejemanju novele zapletov ni povzročil predlog za razširitev nabora plačnikov za rabo vode tudi na uporabnike mineralne in termalne vode. Ti namreč do sedaj le-te niso plačevali. Največ pripomb je bilo glede postopka sprejemanja novele in predvidene reorganizacije področja vodarstva. V Zavezništvu ne glede na zaplete podpiramo ustanovitev direkcije za vode kot organa v sestavi Ministrstva za okolje in prostor, kjer se bodo združile upravljavske naloge na področju voda. Že v prejšnjem mandatu smo ministrstvo opozarjali na pomanjkanje strokovnjakov, ki jih država potrebuje pri pripravi strateških dokumentov na področju voda, načrtovanju protipoplavnih ukrepov, pa tudi za opravljanje upravnih nalog, kot je podeljevanje dovoljenj in koncesij za rabo vode. V Zavezništvu želimo opozoriti, da se novela dotika tudi pomembnih vprašanj, kot je podeljevanje vodnih dovoljenj. Kljub dopolnitvi 125. člena menimo, da je zakon glede oskrbe s pitno vodo podnormiran. Kot veste, smo v Zavezništvu skupaj s poslanskimi skupinami SD, Desus in ZL predlagali zapis pravice do pitne vode v ustavo. Predlagana sprememba določa univerzalno pravico do pitne vode vsem prebivalcem Slovenije pod enakimi pogoji, kar pomeni, da ima vsakdo pravico do pitne vode in da oskrbo s pitno vodo za prebivalstvo opravljajo neprofitne javne službe. S spremembo ustave želimo doseči, da oskrbe z vodo ne bodo mogle izvajati niti domače niti tuje pravne osebe zasebnega prava. Zaloge vode po svetu se krčijo. Danes pitna voda predstavlja le še odstotek celotne količine vode na svetu. Ni odveč opozorilo, da naš Zakon o vodah ne določa prednosti rabe čiste pitne vode pred vsemi drugimi rabami vode. Pogoji za priključitev na vodovodno omrežje in pogoji, pod katerimi lahko izvajalec prekine dobavo, so prepuščeni uredbi Vlade in občinskim odlokom. Urejanje pravice do vode mora biti enotno, ne pa tako, kot velja do sedaj, ko vsaka občina za sebe določi pogoje za prekinitev oskrbe s pitno vodo. Pravica do vode je namreč povezana s pravico do življenja in zdravja in ne politično samovoljo. Kot vemo, je bil v prejšnjem mandatu sprejet nov energetski zakon, da ranljivim prebivalcem distribucijski operaterji ne smejo odklopiti elektrike oziroma odjema omejiti pod količino, ki je glede na letni čas, temperaturne razmere, kraj prebivanja ali zdravstveno stanje nujna. Zato bi se lahko tudi pri vodooskrbi zgledovali po omenjenih rešitvah, saj pravica do vode sodi v sklop pravic, ki so za življenje ljudi osnovne. Tudi ni nezanemarljivo, da je letos aprila Evropsko sodišče za človekove pravice na Slovenijo naslovilo vprašanje, ali je država sprejele normativni okvir, ki državo zavezuje, da svojim prebivalcem, še posebej ranljivim skupinam, kot so Romi, zagotavlja dostop do pitne vode. V Sloveniji dosega poraba pitne vode okoli 150 litrov na osebo na dan, medtem ko v romskih naseljih živijo cele družine le z 20 litri vode na dan. Gre torej celo za manjše količine vode, kot jo zahtevajo mednarodni standardi v primerih humanitarnih kriz. Ustava jasno določa, da je za zagotavljanje človekovih pravic vsem, tudi Romom, odgovorna država, zato smo pred dnevi v Zavezništvu vložili Predlog novele Zakona o romski skupnosti. Cilj zakona je določiti okvir za zagotovitev pogojev za umestitev romskih naselij v prostor, za njihovo ureditev in izboljšanje bivalnih razmer, tudi do dostopa do pitne vode. V Zavezništvu bomo novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica, sodelavci, kolegice in kolegi! Obstoječe stanje na področju izvajanja nalog upravljanja voda je z vidika organiziranosti že dlje časa prepoznano kot nezadovoljivo. To je v preteklosti prišlo še posebej do izraza ob vsakokratnih poplavnih dogodkih. Vlada je zato v skladu z zavezami v koalicijski pogodbi s sklepom z dne 5. marca 2015 Ministrstvu za okolje in prostor naložila, da v sodelovanju z Ministrstvom za javno upravo izvede vse potrebne aktivnosti za združitev vseh upravljavskih nalog na področju voda ter vzpostavitev direkcije Republike Slovenije za vode kot organa v sestavi Ministrstva za okolje in prostor in samostojnega proračunskega porabnika, ki naj začne s svojim delovanjem 1. januarja 2016. Poleg tega je Vlada Ministrstvu za okolje in prostor naložila, da ji do maja 2015 predloži v obravnavo zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah, ki ga obravnavamo prav danes. Z zakonom bodo tako določene pristojnosti Inštituta RS za vode ustrezno prilagojene in prenesene na direkcijo. Skladno s prenosom pristojnosti bo direkcija prevzela tudi uslužbence inštituta. Naloge inštituta so z zakonom ustrezno spremenjene, pristojnosti direkcije pa bodo podrobneje določene s spremembo in ureditvijo Uredbe o organih v sestavi ministrstev. Zakon poleg reorganizacije ureja tudi podaljšanje predhodnega obdobja za plačilo nadomestila za rabo vode, saj veljavna ureditev zajema le obdobje od leta 2005 do 31. 12. 2013, zato zakon podaljšuje obdobje plačevanja tudi za leti 2014 in 2015. S predlagano rešitvijo se plačevanje za nazaj, kot je bilo že urejeno po Zakonu o dopolnitvah Zakona o vodah iz leta 2013, podaljšuje zato, ker še vedno niso bili podeljeni vsi koncesijski akti, prav tako pa še ni bila sprejeta uredba o plačilu za vodno pravico, kadar se podeli z vodnim dovoljenjem. Plačilo se izvede za obdobje dejanske rabe vode v letih 2014 in 2015, in sicer na podlagi koncesijske pogodbe ali aneksa oziroma v primeru vodnih dovoljenj na podlagi odločbe. Uvedba plačila nadomestila predvideva prilive v Sklad za vode za leti 2014 in 2015 v skupni višini 4 milijone evrov za rabo vode za proizvodnjo pijač in 4,4 milijone evrov za potrebe kopališč, ogrevanje itd. Zakon tako za leti 2014 in 2015 določa enako obravnavanje uporabnikov vode v tem obdobju z vidika plačil za rabo vode. Zakon zagotavlja tudi izvedbo ukrepa Vlade za znižanje stroškov za delovanje občin na področju obračunavanja nadomestil za stavbne pravice. V predlaganih spremembah zakona je zagotovljena pravna podlaga, da se iz Zakona o stvarnem premoženju države in lokalnih skupnosti izvzamejo stavbne pravice na vodnih in priobalnih zemljiščih in tudi druga ravnanja s temi zemljišči. Metodologijo za določanje nadomestil za stavbne pravice in druga ravnanja z vodnimi in priobalnimi zemljišči v upravljanju ministrstva bo določal pravilnik, v katerem bo predpisana izjema, da se za posege za gradnjo objektov lokalne infrastrukture ter komunalnih priključkov na javno infrastrukturo, ki so neposredno vezani na vodni in priobalni prostor, višina nadomestila za stavbno pravico na teh zemljiščih določi v simbolni višini 5 % višine siceršnjega nadomestila. Zakon zagotavlja tudi pravno podlago za izvedbo vseh aktivnosti v času povečane stopnje ogroženosti oziroma po koncu intervencije. Glede intervencije v primeru škodljivega delovanja voda veljavni zakon določa samo nekaj načelnih določb glede varstva voda in predvideva sprejetje navodila, s katerim naj se določijo konkretni intervencijski ukrepi, načinih njihove izvedbe in delovanja javne službe, ki ga v soglasju sprejmeta minister, pristojen za okolje, in minister za obrambo. Vse ostalo je prepuščeno ureditvi po Zakonu o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami. Intervencija po Zakonu o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami se začne na podlagi odredbe in se zaključi s sklepom. Problem pa je, ker interventna dela na vodah še niso zaključena, ko se intervencija po Zakonu o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami zaključi. Ne v Zakonu o vodah, ne v Zakonu o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami pa ni urejeno obdobje po zaključku intervencije in pred sanacijo. V predlagani noveli zakona je tako urejeno obdobje po zaključeni intervenciji in pred sanacijo. Predlog zakona je bil po seji odbora še naknadno koalicijsko in medresorsko usklajen. Rezultat uskladitve so vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin za obravnavo na seji Državnega zbora. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina SMC zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah in amandmaje koalicijskih poslanskih skupin podprla. Hvala za besedo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 7. 2015. Ker sta amandma Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k tretjemu členu pod točko 1 in amandma Poslanske skupine SDS k 3. členu pod točko 2 vsebinsko povezana z amandmajev Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 14. členu, z amandmajem Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 17. členu pod točko 1 in z amandmajem Poslanske skupine SDS k 17. členu pod točko 2, bomo o vseh amandmajih k tem členom razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 3., 14. in 17. člen ter tri amandmaje Poslanskih skupin SMC, Desus in SD in tri amandmaje Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Najprej na splošno o predlogu zakona. Jaz bom ta zakon podprl, pomeni namreč korak naprej k reorganizaciji upravljanja z vodami. Vsako leto smo priča, pravzaprav že vsako leto, vsako jesen, pa mogoče še spomladi, poplavam in vsakič znova se sprašujemo, kje je pravzaprav končalo to upravljanje voda na ta način, da reke vedno znova in znova poplavljajo. Ljudje se sprašujejo, zakaj so vodotoki neurejeni, zakaj imamo vedno bolj zasute struge. Na televizijske oddaje se vabijo predstavniki raznoraznih institucij in marsikdo se velikokrat vpraša, kdo je pravzaprav sploh pristojen za upravljanje z vodami. Novinarji, da bi se izognili nejasnostim, najraje povabijo dva ali tri predstavnike raznih institucij, s to reorganizacijo pa bomo ta krog ljudi, ki bodo odgovarjali za upravljanje z vodami, za preventivno dejavnost pred poplavami ne nazadnje, zožili na Direkcijo za vode. Kar je pomembno pri tem, je, da ta direkcija za vode, ki bo organ v sestavi Ministrstva za okolje in prostor, kar pomeni, da bomo imeli tudi nekako politično odgovorne osebe glede stanja v zvezi z upravljanjem z vodami. Ko se bodo dogajale poplave, ko bomo ugotavljali, da so vodotoki neurejeni, bomo lahko potrkali na vrata ministrstva in jih najmanj pocukali za rokav in vprašali: "Kaj ste naredili na tem in tem področju?" Do sedaj to ni bilo možno, ker so si vsi podajali odgovornost in dejansko smo priča situaciji, ki sem jo malo prej opisal, torej soočamo se s poplavami praktično večkrat na leto. Zakon predvideva ustanovitev direkcije za vode, ki bo nekako tudi politično preko ministra odgovorna za svoje delo. Seveda ta organ čaka veliko dela v prihodnosti. Ker pa je v postopku sprejetja tega zakona prišlo do velikih očitkov glede tega, da se sprejema na prehiter način, je treba prav v zvezi s temi dogodki, ki se dogajajo, vsako jesen in spomlad v Sloveniji, opozoriti, da nimamo časa, da bi k upravljanju voda pristopali postopoma na nek dolg in počasen način. Nam se zelo mudi. Jaz sem prepričan, da nas že letošnjo jesen prav tako čakajo kakšni nepredvideni dogodki. V predlogu Zakona o vodah se je znašlo tudi določilo, ki ureja pravice lastnikov zemljišč na vodovarstvenih območjih, in sicer se naj bi po prvotnem predlogu zakona takšnim lastnikom izplačevale odškodnine namesto dosedanjih tako imenovanih državnih pomoči. Tekom postopka se je ugotovilo, da niso znane razsežnosti obsega teh odškodnin, zaradi česar je v koaliciji prevladalo mnenje, da tega na ta način, kot je bil predlagan, za enkrat ni mogoče urediti, sploh ne ob pomanjkanju vseh podatkov. Zaradi tega bomo tudi podprli ta amandma koalicijskih skupin, da se črta 3. člen in ostane 79. člen, ki ureja nadomestila za lastnike zemljišč na vodovarstvenih območjih, da se ohrani dosedanji sistem. Kar se tiče drugih pomislekov v zvezi s predlogom zakona, pa so bile izpostavljene tudi okoliščine glede prezaposlitve delavcev z Inštituta za vode na bodočo direkcijo za vode. V zvezi s tem smo v poslanski skupini zavzeli stališče, da Zakon o vodah ni tisti, ki bi moral zelo podrobno definirati prehod posameznih delavcev z Inštituta za vode na bodočo direkcijo za vode. V zvezi s tem imamo namreč bogato delovnopravno zakonodajo pa tudi sodno prakso. Zakon o vodah pa naj bo tisti, ki bo dal podlago ministrstvu, da bo posamezne delavcev prevzelo. Jaz verjamem, da bo ministrstvo, ko bo prevzelo te delavce, moralo paziti na delovnopravno zakonodajo, paziti, da ne bodo ti delavci kakorkoli oškodovani v svojih pravicah, ki jih imajo v skladu z delovnopravno zakonodajo in sodno prakso. Kot že rečeno, pa ta zakon v tem delu, to je v 16. členu, v ničemer teh njihovih pravic, ki jih imajo v skladu z ostalo delovnopravno zakonodajo, ne omejuje, torej daje samo podlago, da bo Ministrstvo za okolje lahko izvedlo tiste postopke, ki jih mora, da bodo delavci lahko prešli na novo delovno mesto, tako da zakon podpiram. Hvala.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Danes se pogovarjamo o naravnem viru, o vodi. To je eden izmed redkih virov, ki jih v Sloveniji imamo poleg gozdov, in seveda bom jaz ta zakon in amandmaje, ki se dotikajo te pereče problematike, v celoti podprl. Naj spomnim malo avditorij, kar se z našimi naravnimi viri dogaja. Voda nam odteka, malo da ne tudi večkrat neizkoriščena, namesto da bi zgradili kakšne hidroelektrarne in zajezili vodne vire, uredili brežine. Po drugi strani nam povzroča dodatne škode in seveda se pojavljajo v zadnjem času že apetiti tujcev, da bi te naše vodne vire na takšen ali drugačen način prevzeli. Seveda nismo nič drugačni pri drugem naravnem viru, to so gozdovi, ki jih danes ne obravnavamo. Tudi ti produkti našega gozda nam odtekajo v tujino neizkoriščeni in nepredelani. Lahko rečem, da smo z vodami do sedaj ravnali neracionalno, brezbrižno in da je bil ta resor nekako organizacijsko prepleten v različnih ministrstvih in končno se je Ministrstvo za okolje in prostor po sklepu Vlade zaradi teh številnih ujm odločilo sistemsko zadevo rešiti in nekako obvladati te naše naravne vire, da bomo iz njih uspeli potegniti več za našo domovino in vse naše državljane. Kot sem že omenil, se pojavljajo vodne ujme, ki nam povzročajo dodatne škode, ki jih moramo potem sanirati, in to plačujemo davkoplačevalci. Seveda eden izmed vzrokov za tako situacijo je neobvladovanje področja voda. S tem novim zakonom se je ministrstvo sistemsko lotilo te problematike, saj smo do sedaj to reševali na različnih inštitucijah, ustanavljali razne medresorske komisije in agencije, ki pa v končni fazi niso delovale, tako kot bi morale. Pred kratkim je krožil po spletu e-mail, da imamo v Sloveniji 250 nekih komisij za medresorsko usklajevanje, namesto da bi zadeve sistematsko reševali kot v tem primeru, ko bo te funkcije na neki način prevzela direkcija Republike Slovenije za vode. Tukaj gre, kot sem že omenil, za prenos pristojnosti z inštituta in z ostalih inštitucij, ki se ukvarjajo z vodami, v direkcijo, ki bo lahko pod streho Ministrstva za okolje in prostor celovito opravljala te naloge in zagotovila, da ne bodo vode povzročale takih škod, in tudi to, da bomo z vodami ravnali racionalno in uredili tudi koncesije. Kar se tiče združitve teh upravljavskih nalog, to v celoti podpiram in tudi amandmaje, ki so vezani na to. Mislim, da je to korak v pravi smeri, da vodne vire izkoristimo v dobro državljank in državljanov. Seveda se dotika zakon tudi urejevanja koncesij. Tudi kot sem že omenil, so tam tudi veliki apetiti tujcev, da bi to prevzeli, vendar mislim, da smo tudi v tem zakonu naredili korak v pravi smer in podaljšali prehodno obdobje, tako da bodo po moji oceni dokaj nizki zneski za te koncesije vendarle poravnani za nazaj. Naj strnem misli. V celoti podpiram zakon in amandmaje. Želim, da bi to postala podobna praksa sektorskega reševanja tudi na drugih ministrstev in da bi naše naravne vire obvladovali v korist države Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, še enkrat. Lep pozdrav vsem. V obravnavi imamo 3. člen in vse amandmaje, ki so povezani s tem členom, vendar kot sem ugotovil, moji predgovorniki govorijo tudi o zakonu kot v celoti in bom tudi jaz naredil en tak miselni pregled zadeve na tem področju. Jaz upam, da se vsi strinjamo, da ne glede na to, kakšen zakon bomo sprejeli in koliko popravkov tega Zakona o vodah bomo sprejemali v tem državnem zboru, s tem nismo še nič naredili, če ne bomo pri nekem drugem aktu, ki ga bomo sprejemali v tem državnem zboru v prihodnje, proaktivni. Govorim o sprejemanju poračuna. Mi lahko sprejemamo, ne vem kakšne popravke zakona, če ne zagotavljamo sredstev za te službe, si mečemo samo pesek v oči. Treba se je zavedati, da je bila vodna služba ali pa vodovarstvena služba ali kakorkoli jo imenujemo, dobro urejena v tistih preteklih časih, pa če gremo od Avstro-Ogrske naprej, večina vodnih objektov na naših vodotokih, vsaj v tistem zgornjem delu, ki so pomembni za to, da zagotavljamo poplavno varnosti, izhaja še iz tistih zelo zgodovinskih obdobij. Lahko rečemo, da tudi v prejšnji stari Jugoslaviji so vodne skupnosti dokaj dobro vzdrževale te objekte, zato je bilo verjetno tudi večjih poplav manj, seveda pa je k temu pripomoglo tudi to, da je bila krajina bistveno bolj urejena in da ni prihajalo do drevja v vodotokih in do zamašitev posameznih vodotokov in podobnega. Z neko novo državo je nastalo neko čudno obdobje. Ker ni bilo dovolj sredstev, ki bi pokrivala zakonsko regulativo, ki je obstajala, se je z vsakim novim mandatom spreminjala zakonodaja na tem področju predvsem s tega vidika, da so se lahko rezala sredstva, ki so bila namenjena urejanju vodotokov in predvsem preventivi. To se nam sedaj v zadnjem obdobju vse bolj maščuje. V preteklosti so bili vodotoki dejansko povezani z enim upravljavcem. Posamezen vodotok je imel odgovorne osebe, ki so skrbele praktično od izvira do iztoka tega vodotoka za vzdrževanje in tudi odgovarjale za potencialno škodo. Kasneje se je to spremenilo, podeljevale so se koncesije, ki niti niso v tem trenutku formalnopravno pravilno podeljene. To ve tudi ministrstvo. V preteklosti se je kar nekaj dobrih služb, ki so skrbele za kvalitetno urejanje vodotokov, uničilo. Govorimo o Puhu kot eni od družb, ki je imela znanje, predvsem je pa imela zgodovino na posameznih vodotokih, kar je pomembno za neko vzdrževanje. V prihodnje, če bomo imeli neko reorganizacijo, za katero sem tudi sam povedal stališče poslanske skupine, ji ne nasprotujemo, zavedamo se, da je treba določene stvari racionalizirati, vendar kot sem že omenil, bi bilo treba take korake delati po nekem normalnem postopku, ne pa po teh hitrih, skrajšanih postopkih in se pri tem izgovarjati, da bomo s tem preprečili kakšno naravno nesrečo. Mislim, da je to zavajanje. Točno v tem primeru se kaže, da je bila razprava navkljub temu, da je bila precej burna na odboru, koristna, da se vsaj en delček te zakonodaje popravi, da ne gremo na vrat na nos delat težav tam, kjer jih ni treba. Govorim o črtanju 3. člena, ki smo ga mi predlagali, kasneje ga prevzela tudi koalicija, kar sprejemamo kot pozitivno in bomo ta člen in vse povezane člene tudi mi podprli. Dejstvo je, da bi ta člen pomenil različno obračunavanje vodarine na tistih območjih, kjer bi posamezni koncesionarji morali skrbeti tudi za to, da plačujejo odškodnine z naslova kmetijske dejavnosti za tista območja, ki so obremenjena z omejitvami rabe na kmetijskih območjih oziroma bi morali ti koncesionarji zagotavljati nadomestna zemljišča. V tem primeru bi ta strošek bil prevaljen na odjemalce, to pa je na občane, ki bi bili v različnih položajih. Ta zakon govori tudi o reorganizaciji posameznega resorja oziroma ukinitvi Inštituta za vode. Lahko rečemo, da je to nek korak v pravo smer, vendar je to kar sistemska sprememba, in bi bilo prav, da bi šla po nekem normalnem postopku. Ne vem, če bo to kaj dosti doprineslo, ker je to vedno odvisno od ljudi in predvsem od odgovornosti, ki jo zahtevamo od tistih, ki se ukvarjajo s posameznim resorjem, tako da je lahko korak v neko izboljšanje te operative. Če pa vemo, da stoji veliko dovoljenj, ki so vezane na izdajo možnosti za gradnjo predvsem malih hidroelektrarn na tem področju, ne vem, če bo to rešilo to zagato. Predvsem bi bilo pomembno, da bi se na tem nivoju ministrstva dale večje pristojnosti posameznim izpostavam in bi se od njih zahtevala tudi odgovornost. Mislim, da bi s tem precej izboljšali operativnost tega področja vodovarstva. Drugi člen tega zakona govori o priobalnih in vodnih zemljiščih. Tu pozdravljamo rešitev, ki jo je ministrstvo pripravilo s pravilnikom, ki spoštuje tudi zavezo in dogovor, ki ga je ministrstvo dalo vsem lokalnim skupnostim pri sprejemanju Zujfa za občine, kjer je bilo govora o tem, da se priobalna in vodna zemljišča v primerih, ko gre za gradnjo javne infrastrukture, ne obremenjujejo na enak način, ampak v višini 5 % od običajno izračunane vrednosti za ta nadomestila. Tako da tu moramo to pozdraviti in pohvaliti ministrstvo, da se je pravilno odločilo in hitro odreagiralo. Kot že rečeno, tretji člen črtate. To spremembo ureditve za nadomestna zemljišča in odškodnine. Tu moram jasno povedati, da mi ne nasprotujemo temu, da se kmetijska zemljišča obravnavajo na ta način, da se jim tam, kjer imajo omejeno rabo, jasno zagotovijo nadomestna zemljišča ali pa plača odškodnina, vendar je ta ureditev, ki je bila predlagana, dejansko pomenila neko različno obravnavo posameznih tako gospodarskih subjektov kot občanov na teh vodovarstvenih območjih in bi bila to lahko velika težava v nadaljevanju. Pozdravljamo tudi uvedbo 4. člena, ki na nek način rešuje pravno praznino med intervencijo in sanacijo. To se je v preteklosti velikokrat pokazalo kot velika ovira, kajti posamezni odgovorni, v navednicah, so se vedno sklicevali na to, da nimajo pravne podlage za to, da se na posameznem segmentu odreagirala. Tako da je to pozitivna rešitev v tem zakonu. Kot sem rekel, upam, da vsi poslanci razumejo, da je te spremembe treba izvajati na tej zakonodaji. Predlagam pa, da v prihodnje pridemo s takimi rešitvami po nekem običajnem postopku, ne po teh skrajšanih, kajti to povzroči veliko amandmiranja in slabe volje in na koncu mogoče tudi nekonsistentne rešitve. Po drugi strani pa upam, da se vsi zavedate, da ne glede na dopolnitve Zakona o vodah, je ključna zadeva pred nami takrat, ko bomo potrjevali proračun in bomo namenjali temu resorju zadostna sredstva, da se lahko izvaja preventiva. Na vse to je bilo v preteklosti že večkrat opozorjeno, vendar je bilo neko stališče v tej državi predvsem v smeri, da se sanirajo stvari, ne pa da se preventivno ukrepa. Upam, da je ta filozofija počasi le prešla in da bo v prihodnje nekoliko več namenjeno preventivnemu urejanju vodotokov in s tem tudi definitivno zmanjšanju posledic po poplavah in drugih naravnih nesrečah.
Besedo ima mag. Bojan Krajnc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kot sem že povedal pri svoji predstavitvi stališča Poslanske skupine SMC, je bil predlog zakona po zadnji seji odbora še koalicijsko in medresorsko usklajen in amandma k 3. členu je rezultat prav tega usklajevanja. Kaj so vsebinski razlogi za ta amandma? Prvi je seveda ta, ki izhaja tudi iz obrazložitve k temu amandmaju in se nanaša na pripombe Zakonodajno-pravne službe državnega zbora v zvezi s sistemom, ki ureja državne pomoči za izplačilo odškodnin. Vlada se je v medresorskem usklajevanju odločila, da bo predhodno priglasila spremenjene določbe zakona zaradi pravne varnosti Evropski komisiji, in do takrat predlagamo, da se ta člen izključi iz obravnave predloga zakona. Hkrati pa se je zavezala, da bo po uskladitvi besedila in po pridobitvi mnenja Evropske komisije nemudoma pristopila k pripravi novega predloga novele zakona in jo predložila Državnemu zboru v sprejetje, tako da bi se lahko problematika v letu 2016 obravnavala izven sistema dovoljenih državnih pomoči. S tem v zvezi bi rad opozoril na mnenji dveh ministrstev iz tega medresorskega koalicijskega usklajevanja. Prvo je mnenje Ministrstva za finance, ki pravi, da v obravnavanem primeru nadomestil oziroma odškodnin kmetom državna pomoč ne bi bila prisotna v naslednjih dveh primerih:. če bi nadomestila oziroma odškodnine ne bile financirane iz javnih sredstev, torej v primeru financiranja iz cene vode država ne bi smela predpisati namena porabe sredstev, ali če bi bila država odškodninsko odgovorna za škodo, ki jo imajo kmetje zaradi uvedbe vodovarstvenih območij. Ministrstvo za okolje in prostor je v zvezi s temi navedbami Ministrstva za finance podalo mnenje v zvezi s prvim pogojem, da predlagani 3. člen dejansko določa namen porabe sredstev, torej gre za državno pomoč, v zvezi z drugim pogojem pa, da pri presoji, ali gre za odškodninsko odgovornost države za škodo, je praktično nemogoče trditi, da gre pri predpisovanju vodovarstvenega režima dejansko za odškodninsko odgovornost države, saj ni protipravnega ravnanja, zaradi katerega bi bila država odškodninsko odgovorna. Mogoče bo lahko kasneje v razpravi Vlada bolj natančno pojasnila te vsebinske razloge. Poleg teh dveh pogojev, ki ju navaja Ministrstvo za finance, ne glede na to Ministrstvo za finance dodaja še, da ima glede odškodninske odgovornosti pomisleke še zaradi naslednjih dveh dejstev. Evropska komisija je v smernicah o državni pomoči v kmetijskem in gozdarskem sektorju zavzela stališče, da nadomestila škode zaradi omejitev, povezanih z Direktivo o vodah, predstavljajo državno pomoč. Drugi pomislek pa je ta, da v skladu s prakso Evropske komisije in Sodišča Evropske unije spada breme spremembe zakonodaje med običajne stroške, ki jih morajo nositi podjetja. Ne glede na to vsebino razlogov za amandmiranje 3. člena je v medresorskem usklajevanju zanimivo tudi stališče Ministrstva za okolje in prostor, ki se nanaša na druge vsebinske razloge. Med njimi naj navedem samo nekatere. Problematična je višina odškodnine, ki sedaj ne bi bila več določena, torej če bi člen ostal v veljavi. Ob odsotnosti strokovnih pravil za ocenjevanje škode je tako nemogoče napovedati ali oceniti, kolikšna bi bila višina predlaganih odškodnin in za katero vrsto pridelka bi se ugotavljal izpad dohodka. Zato bi bilo smiselno – in to stališče v Ministrstvu za okolje in prostor seveda podpiramo –, da bi na strokovni ravni pripravili določena strokovna priporočila, na podlagi katerih bi zavezanec za izplačilo odškodnine lahko izračunal višino odškodnine, upravičenec do odškodnine pa bi lahko morebitno večjo škodo šele kasneje dokazoval na sodišču. Poleg tega bi bilo pri reševanju problematike kmetovanja na vodovarstvenem območju prvenstveno treba poiskati dolgotrajne rešitve. Ena od idej, ki se je pojavila tudi v razpravi na odboru, je bila ekološko oziroma bio kmetovanje, zato bi izplačevanje nadomestil ali odškodnin pravzaprav moral biti skrajni ukrep. Hkrati pa bi bilo treba prednostno omogočiti zagotovitev nadomestnih kmetijskih zemljišč. Tu se postavi tudi vprašanje, ali Sklad za kmetijska zemljišča oziroma drugi lastniki kmetijskih zemljišč razpolagajo z dovolj velikim fondom kmetijskih zemljišč, ki bi jih bilo možno zamenjati. Nadalje je obstoječi predlog 3. člena zajemal tudi dva nova ukrepa, za katera naj bi se plačevala odškodnina, in sicer zmanjšanje vrednosti kmetijskih zemljišč in zmanjšanje vrednosti kmetijskih gospodarstev. Tudi za ta dva nova ukrepa ni možno niti približno oceniti, kakšna bi bila njihova višina in kaj naj bi ta škoda sploh obsegala. Nadalje pa bi bilo treba v novem predlogu sprememb zakona dodati še, da je upravičenec dolžan spremeniti vse podatke, pomembne za določitev odškodnine v nekem roku, predstavljamo si, da bi to lahko bil rok 30 dni od nastanka spremembe, da upravičenec ni upravičen do drugih odškodnin, subvencij, nadomestil ali pomoči za enak ali podoben ukrep iz drugega naslova in da obstaja nek rok, v prehodnih določbah bi bilo treba določiti rok za prvo vložitev zahteve s strani upravičenca oziroma posredovanje pogodbe s strani zavezanca. Amandmaja k 14. In 17. členu sta dejansko povezana z amandmajem k 3. členu. Besedilo 14. člena tako po predlogu amandmaja ostaja enako, kakor je bilo predlagano v osnovnem besedilu zakona. 17. člen pa se črta, ker določa prehodno določbo k 3. členu. Vse navedene amandmaje bomo, kot že rečeno v predstavitvi stališča, podprli. Hvala za besedo.
Želi še kdo razpravljati? Prosim, da se prijavite. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Tudi sama bi želela nekaj besed spregovoriti o spremembi tega Zakona o vodah. Tudi jaz bi razpravljala pri 3. členu o spremembi zakona v celoti. Upravljanje voda je zelo problematična zadeva. Vsako leto vsaj spomladi in jeseni se srečamo v naši državi z velikimi poplavami, ki prinesejo s seboj tudi ogromne škode, zelo prizadenejo ljudi, ki jim poplavi imetje, stanovanja in tako dalje. Vedno se sprašujemo, kdo je odgovoren za to, da pride do takih škod, do takih ujm in kdo ni naredil tistega, kar bi moral, da ne bi prihajalo do takih velikih poplav. Ta zakon o spremembah Zakona o vodah sedaj prinaša odgovor na to vprašanje, ker se ustanavlja poseben organ v okviru Ministrstva za okolje in prostor, in sicer direkcija za vode. Kot je že gospod Zorčič ugotovil, bo ta direkcija tisti organ, ki bo nosil odgovornost za to, če ne bodo narejeni nujni posegi pri vodotokih in drugih vodah, ki bodo preprečevali to ogromno škodo, in bo organ, na katerega se bomo lahko obrnili z zahtevami po ukrepanju. Glede 3. člena, ki govori o škodah oziroma o nadomestilih kmetom za škodo na področjih, ki so vodovarstveno zaščitena, smo ugotovili, da ta določila niso precizno zapisana in da so še nekatere dileme v zvezi z ugotavljanjem in plačevanjem teh odškodnin oziroma zagotavljanjem nadomestnih zemljišč, zato je predlog amandma, da se ta člen črta. Sama in tudi Poslanska skupina Desus podpiramo črtanje tega člena. Dotaknila bi se tudi tega prehoda delavcev z Inštituta za vode, ker se ustanavlja, kot sem že rekla direkcija za vode v okviru Ministrstva za okolje in prostor, se v spremembah zakona predvideva prehod nekaterih delavcev s tega inštituta na to direkcijo. Tukaj je bilo veliko razprav, veliko nasprotovanj predvsem s strani inštituta in teh delavcev. Tudi sindikati so sodelovali na Odboru za infrastrukturo in prostor, ko smo obravnavali to novelo zakona, in opozarjali na to, da ne gre za zakonit prenos in da bodo delavci oškodovani. Spoštovana direktorica Direktorata za javni sektor na Ministrstvu za javno upravo gospa Mojca Ramšak Pešec je predstavila stališče, kako se ti delavci prenašajo. Povedala je tudi, da je tak primer že bil, da so ga na njihovem direktoratu že izvršili, da je tudi sodna praksa na tem področju in da bo tudi v primeru prehoda teh delavcev z Inštituta za vode na ministrstvo opravljeno v skladu s pozitivno zakonodajo, da torej ne bodo kršene pravice delavcev, ki prehajajo na novo delovno mesto. Jaz sem prepričana, da bo to tako tudi opravljeno, zato nimam dilem, da ne bi podprla tega zakona. Kot sem najavila tudi že v stališču Poslanske skupine Desus, bodo zakon podprli tudi vsi moji kolegi iz poslanske skupine. Podprli bomo tudi amandmaje k 3., 13., 14. in 17. členu predloga zakona. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da Zakon o vodah je zahteven, strokovno področje, ki v praksi relativno ne funkcionira najbolje. Zato takšnega zakona nikakor ne bi smeli sprejemati po skrajšanem postopku. Sam tudi podpiram v okviru samega ministrstva ustanovitev direkcije za vode, kajti v praksi se kaže precej pomanjkljivosti tako z izdajanjem raznih soglasij pri novogradnjah, postavlja se tudi vprašanje, kje so vzroki za neuspešno podeljevanje koncesij na področju proizvodnje pijač in termalnih kopališč v preteklosti, izjemno počasi in z zamudami se podeljujejo koncesije za malo hidroelektrarne. Skratka, sistem v praksi ne deluje najboljše. Po drugi strani pa imamo na Inštitutu za vode veliko strokovno kapaciteto z 78 zaposlenimi, ki bi po mojem mnenju s tega področja in strokovnosti morali dati več od sebe. Pa ne krivim njih, ker ne poznam vseh njihovih delovnih nalog, ampak verjamem, da ob novi reorganizaciji, ki bo na področju direkcije za vode, da bo ta strokovna kapaciteta izkoriščena bolje, kot je bila doslej. Če grem k samim členom, amandmajem, pri 3. členu, kjer je Poslanska skupina SDS predlagala, da je zavezanec za izplačilo odškodnine za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti ministrstvo, ki je pristojno za kmetijstvo, bom obrazložil naslednje. Če pogledam sam predlog zakona, sicer navaja, da je možnost tudi pridobitev nadomestnih zemljišč, ki ga zagotavljajo upravljavci z vodnimi zemljišči, ki jim je prenehal status naravnega javnega dobra, in upravljavci s priobalnimi zemljišči v državni lasti, vendar na samem odboru nismo dobili jasnega odgovora, koliko pa je sploh teh razpoložljivih zemljišč, da jih je možnost ponuditi v zamenjavo. Tega podatka na samem odboru nismo dobili. Kar je bilo danes že rečeno, da skrajno določilo naj bi bilo izplačilo odškodnine. S tem se tudi sam absolutno strinjam, kajti menim, da ima Sklad kmetijskih zemljišč v Republiki Sloveniji dovolj zemljišč in da bi bilo treba vsem, ki so lastniki na kmetijskih vodovarstvenih območjih, ta zemljišča ustrezno zamenjati z zemljišči v državni lasti. S tem bi se absolutno izognili plačilom vseh odškodnin. Tako da je tu je treba pogledati predvsem racionalnost in te rešitve so možne in dokaj enostavne. V osnovi pa kljub vsemu zakon prinaša dobre rešitve, tako da tudi v tem segmentu zakon podpiram. Vendar zakon je živa zadeva in slej ko prej bo treba še bolj strokovno pristopiti k dodelavi tega zakona, ki bo v praksi dejansko tudi resnično in dobro zaživel.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica, gospod generalni direktor Direktorata za vode in investicije, lepo pozdravljeni! Govorimo o izjemno pomembni vsebini. Vode ali pa slovenske vode so naše izjemno bogastvo, naš izjemen potencial. Ne samo energetski, govorimo tudi o vodi kot oviru življenja in zdravja, kar v resnici tudi je. Tega se zavedamo najbolj tisti, ki pravzaprav do tega trenutka še nimamo neoporečne pitne vode. Govorim o večini v pretežnem delu statistične regije Pomurje. Ampak hvala bogu, smo praktično tik pred zaključkom največjega kohezijskega projekta v državi, to je vodooskrba Pomurja, ko bo čez 120 tisoč ljudi dobilo neoporečno, torej zdravo pitno vodo. Država bo bogatejša za 150 milijonov evrov – pa kaj 150 milijonov evrov, to ni nič v primerjavi s tem, da bodo ljudje dejansko lahko dobili zdravo pitno vodo. S tega mesta se tudi zahvaljujem Vladi oziroma Ministrstvu za okolje in prostor za velike napore, ki jih je bilo treba vložiti, da bo dejansko projekt po 10 letih od podpisanega pisma o nameri s strani pomurskih županov – leta 2012 je startal in letos, če bo vse po sreči, bo tudi zaključen oziroma mora biti zaključen. Če smem povedati še nekaj splošnih misli. Vode ali pa reke povezujejo tudi države in ljudi. Na kaj ciljam? Ciljam na prvo strategijo o makroregijah znotraj Evropske unije, to je Podonavska makroregija. Donava je tista, ki povezuje kar 14 držav, od tega 9 članic Evropske unije. Torej vse se je zgrnilo okrog vode. Skozi Slovenijo reka Donava ravno ne teče, vendar tečejo reke, ki se v Donavo izlivajo. Gre za makroregijo, neko politično asociacijo, gospodarsko asociacijo, gre pa seveda tudi za to, da prav v tej makroregiji veliko govorimo o čezmejnem upravljanju voda, "cross border water management". O tem smo veliko govorili na dveh medparlamentarnih konferencah Podonavske regije. Prva je bila v Ulmu predlansko leto, druga lansko leto v Budimpešti, kjer je tudi predsednik Državnega zbora imel svoj referat, letos pa je bila ta konferenca v Beogradu. V tem kontekstu pozdravljam tudi portal e-vode in vas, spoštovana gospa ministrica, pozivam, da če se le da, dobite v proračunu še kakšno dodatno postavko, da ta portal čim bolj razvijete. Mislim, da je to zelo pomembno, da imamo na enem skupnem portalu praktično vse informacije, ki jih državljani potrebujemo. Državljani kot navadni državljani, državljani kot investitorji, kot potrošniki, kot kmetje in tako naprej, kot projektanti. Zdi se mi, da je to zelo pomembno. Seveda tudi pričakujem, da se bo ta portal vključeval prav v to čezmejno upravljanje z vodami. Želim vas spomniti, da smo prav v Sloveniji razvili portal za makroregije, naslov je eRegion.eu. Mislim, da bi bilo dobro, da na tem portalu najdemo tudi link na portal e-vode, če to že ni narejeno. Zakon seveda pozdravljam. Gre za relativno majhne spremembe, ampak koristne in nujne, predvsem nujne. Bi pa želel povedati zelo na kratko nekaj o rešitvi v zvezi s kmetijskimi zemljišči na vodovarstvenih območjih. Tam pravzaprav ta kmetijska zemljišča niso v polni meri kmetijska, saj praktično kmetje, lastniki tam ne smejo uporabljati mineralnih gnojil in fitofarmacevtskih sredstev. Gospa ministrica, kot članici Vlade vam polagam na srce, da poskušate rešitev za te probleme iskati v naslednji smeri. Občine enostavno niso sposobne plačevati odškodnin, saj smo včeraj veliko govorili o povprečninah, ki so praktično vsako leto relativno nižje. Tako da na občine ne prelagati, prosim, tega problema. Bi pa bilo dobro, da bi morda Sklad kmetijskih zemljišč odkupil ta kmetijska zemljišča v vodovarstvenih območjih in kmetu zagotovil kmetijsko zemljišče na neki drugi lokaciji. Ta kmetijska zemljišča znotraj vodovarstvenih področij pa bi lahko sklad dal v najem za ekološko pridelavo in je zadeva rešena. Mislim, da bi to znotraj Vlade lahko rešili in mislim, da bi to bilo tudi zelo dobro sprejeto med slovenskimi kmeti. Res je, da se nekako pričakuje, da to problematiko rešijo občine, ampak občine enostavno tega ne zmorejo. Imamo Sklad kmetijskih zemljišč, ki naj v tem kontekstu tudi nekaj naredi. In to je zelo preprosta rešitev. Jaz mislim, da to ni noben bav bav in najbrž bi bil potreben samo en sklep Vlade. Jaz bi te zadeve zelo poenostavil in rešitev je na dlani. Podpiram amandma k 3. členu, ki zahteva, da se člen črta. V bistvu gre za to, da se anulirajo spremembe 79. člena. Če smo včeraj veliko govorili o občinah, o Skupnosti občin Slovenije, Združenju občin Slovenije, Združenju mestnih občin Slovenije, prav ta združenja so nam, kolegice in kolegi vsi imamo to na mizi, pred časom poslali tudi dopis, kjer, citiram: "Skupnosti občin odločno nasprotujejo spremembam 79. člena Zakona o vodah, ki se nanaša na odškodnino za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti na vodovarstvenih območjih. Predlog sprememb je usmerjen k individualnemu sklepanju pogodb o izplačilu nadomestil za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti, s tem pa se ruši sistem zaračunavanja in oblikovanja cen gospodarske javne službe oskrbe s pitno vodo, natančneje, posega in ruši način zaračunavanja omrežnine, ki vključuje tudi nadomestila za zmanjšanje dohodka iz kmetijske dejavnosti." No, hvala bogu s tem amandmajem k 3. členu nekako gremo na roko omenjenim reprezentativnim združenjem občin. Kar se mene tiče, bom ta amandma k 3. členu tudi podprl. Jaz tudi zdaj mislim, da bo z uveljavitvijo tega zakona lažje priti do koncesije. Poznam primer v Prekmurju, na Goričkem, kjer je bila popolna vloga oddana konec leta 2008. Ta Prekmurec je imel celo investitorja, zdravnika iz Izraela, ki je celo ugotovil, da je tam voda, ki zdravi raka. Vendar do danes se nič ni zgodilo, do danes še ni dobil dovoljenja za črpanje in polnjenje, se pravi ni dobil koncesije. Nek, ne vem, tam zadnji uradnik, tako je ta rekel, mu je odgovoril, da enostavno še ni cene in zaradi tega ne more dobiti dovoljenja, ne more dobiti pogodbe in tako dalje. Jaz upam, da se bo tudi s tem zakonom nekako ta zadeva rešila, ker je res nenormalno, če ima nekdo investitorja, da potem čaka 7, 8 let, da dobi papirje, kot se reče. In tam med drugim tudi, kot zagotavlja ta investitor, bi lahko zaposlil do 12 ljudi. Pozdravljam te spremembe in amandmaje in bom glasoval za ta zakon. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Ker imam kar nekaj časa, bom šel lepo postopoma. Najprej ne morem kaj, da se ne bi odzval na to, o čemer je razpravljal razpravljavec pred menoj. Seveda pozdravljamo to, da deli Slovenije, ki še nimajo neoporečne pitne vode, dobijo to neoporečno pitno vodo. Ampak, prvič, kako bomo pa vedeli, da je neoporečna, če smo zrezali sredstva za monitoring v proračunu, in druga zadeva, moramo se zavedati, da ta neoporečnost ni večna, je lahko neoporečnost od danes na pojutrišnjem in tako naprej. Kot bitje, večinoma sestavljeno iz vode, ne bom šel v te populistične zadeve, ki ste jih že drugi prej povedali, kako je voda pomembna. Tukaj nihče ne govori o podnebnih spremembah, kot da se nekako ne dogajajo. Če se dotaknem samih amandmajev in samega zakona, imamo spet neko podobno debato, kot smo jo imeli včeraj. Na eni strani imamo koalicijo, ki trdi, nekaj delamo, nekaj rešujemo, to je super. Na drugi strani pa imamo opozicijo, ki je bolj ali manj kritična, ki izhaja iz več ali manj vednosti v tej kritiki. Ampak to je navsezadnje normalno, to je tudi parlamentarna naloga opozicije in skrajni čas je, da se na to navadimo. Kaj je sedaj problematično pri tem zakonu? Gre za večje spremembe po 13 letih. Ko gre za te večje spremembe, ko naenkrat cela strokovna javnost in dobršni del drugih deležnikov zlasti v lokalni skupnosti vzroji ob pripravi tega zakona, ko se nekako ne ve, kdo ta zakon piše, ko gre po nekih pospešenih postopkih, lahko bi sedaj spet poslovnik odpiral in prebiral, kdaj je to primerno, to je prevelika sprememba, saj v bistvu koalicija in vlada tudi kršita poslovnik, na kar vas opozori vladna pravna služba, kar sem na odboru bral, pa tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, dobi človek nek nelagoden občutek. Kolega Danijel je razlagal, da je to zadeva, ki ima kar neko brado, tradicijo, kar je logično. Na dobrih 20 tisoč kvadratnih kilometrov Slovenije imamo cirka 26 tisoč kilometrov vodnokapilarnega sistema in imamo tudi neka tako imenovana skrita znanja, tradicijo, ki so se nalagala stoletja. Lahko si gremo idrijske klavže pogledat, lahko si gremo še kaj drugega pogledat. Zlasti izhajajoč iz pomembnosti tega, če hočete, geomorfologije Slovenije, je takšen način sprejemanja te zakonodaje blago rečeno – gospod Cerar meni pogosto očita, da sem nesramen – nesramen. Ne morem drugega reči kot to. Kot smo že na odboru povedali, verjetno ni nobene dileme, da gre za neko dejavnost, ki jo je treba resno sistemsko urediti. Poslanec Ranc je sedemkrat, osemkrat uporabil besedo sistemsko. Na takšen način, kot ste se jo lotili, temu ni tako. Na dobršen del stroke ste pozabili oziroma je niste kontaktirali. Mečete ljudi iz edinega inštituta, ki se s tem ukvarja, jih hočete spremeniti v uradnike, kar je blago povedano zelo žalostno. Zakaj? Ker zlasti SMC tvori nekaj ljudi, ki so tako kot jaz prišli iz akademske raziskovalne sfere, ki že tako vedo, da vedno bolj postajamo neki birokrati, ker vedno več nekih formularjev izpolnjujemo, sedaj boste pa še sistemsko te ljudi, raziskovalce premestili med birokrate. Tukaj me recimo čudi dokaj vehementni razmislek kolega Krivca, ki je rekel: "Ukinitev inštituta, korak v pravo smer." Jaz si nekaj takega ne bi upal tako vehementno izreči. Veliko je bilo tukaj govora o nadomestnih kmetijskih zemljiščih. Na odboru, kar so že zlasti opozicijski poslanci opozorili, nismo dobili nekega odgovora v zvezi s tem. Lahko se strinjam s poslancem Nove Slovenije, da občine nimajo niti kadrov, finančnih resursov, da bi tovrstne zadeve opravile. Malo sem skeptičen do njegovega predloga, da bi se po teh zamenjavah dalo na teh brežinah, če se tako izrazim, v takem obsegu iti ekološko kmetovanje. Lahko bi na dolgo in široko govorili o koncesijah in koncesionarjih, kjer številni, ker jim to ni neka osnovna dejavnost, sezelo, blago rečeno, nenavadno in škodljivo vedejo do okolja. Lahko govorimo, kako so Iško zrezali na sotočju z Ljubljanico, lahko govorim o tem, kako so zasuli mrestne jame, soške postrvi in tako naprej. Skratka, zdi se mi, da je nek ključni problem tega zakona, da se hiti tam, kjer se ne bi smelo hiteti, da se meša nekaj, kar bi bilo treba urediti pospešeno, to je zlasti področje koncesij. Imamo neko čudno situacijo, določene pravne subjekte, ki so v gospodarstvu izkoriščali vodne vrtine in so jim bile dejansko izračunane koncesijske dajatve, pa neke druge subjekte, ki to še vedno čakajo. V bistvu me čudi, da nekdo ni šel že tožit državo, ker gre na nek način za nedopustno razlikovanje. V bistvu ne rabite biti prehud pravnik, da bi ugotovili, da gre tudi za neko vrsto nedovoljene državne pomoči. Če se zdaj nekako lotim samih amandmajev, imamo nek položaj, ko se tako izvršilna oblast kot tudi koalicija požvižgata na mnenja zakonodajno-pravnih služb, tako vladne službe kot naše državnozborske. Lep tak primer je 13. člen, kjer Zakonodajno-pravna služba, bom kar prebral, zelo jasno opozarja: "Določba člena odstopa od načela integralnega proračuna. Vodni sklad je proračunski sklad in ne more biti namenjen financiranju organa v sestavi ministrstva, saj je organ v sestavi samostojen proračunski uporabnik. V organu v sestavi bodo državni uslužbenci in ne izvajalci javne službe, ki so koncesionarji. Določba je v nasprotju s predpisi s področja proračunske porabe sredstev. Taka določba tudi ogroža delovanje organa v sestavi, saj se sredstva v vodni sklad stekajo postopoma." Spet imamo, počasi grem že sam sebi na živce, da moram to vedno reči, neko koalicijo z zelo močnim pravniškim lobijem, ki se nekako požvižga na te osnovne zadeve, da ne rečem tega, da je vodni sklad seveda dokaj preobremenjen, ker v ministrstvu dobro veste, s financiranjem izgradnje hidroelektrarn na Spodnji Savi. Zdaj se bom dotaknil kar naših amandmajev, da se ne bom še enkrat oglašal. V tej luči podpiramo, ko govorimo o tem 13. členu, amandma, ki ga je predlagala opozicija, ki dejansko črta to nedopustno šlamastiko koalicije. Naš amandma se loteva 16. člena, prvega, drugega in tretjega odstavka. V bistvu se ukvarja s to reorganizacijo upravljanja voda, ki jo hočete tako na hitro narediti in pri tem so vam priročni izgovor ujme v zadnjem času, čeprav stroka zelo izrazito opozarja in si je tukaj dokaj enotna, da se moramo več ukvarjati s preventivo. Skratka, ujme, ki so se zgodile, nesreča. Prihajam s tega območja, ki je tudi povezano, kar je spet poslanec Nove Slovenije opozarjal, z nekim mednarodnim sodelovanjem, po domače povedano, Avstrijcem začne zalivati njihovo mestece, pa odprejo zapornice, pa nam zalije Duplek. Tudi to je dimenzija tega področja. Ampak če grem k našim amandmajem, mi nekako predlagamo prvo spremembo, da se prolongira rok s 1. januarja 2016 na 2018, da se malo premisli, ali gre dejansko za pravilen pristop k reorganizaciji in v bistvu dobesedno skoraj ukinjanju Inštituta za vode. S tem ta inštitut pridobi čas za reorganizacijo, čas tudi za iskanje nekih novih virov financiranja in tudi nek čas za poglobljeno razpravo in usklajevanje med deležniki. Sprememba tretjega odstavka se pa seveda nanaša na neke pravice delavcev Inštituta za vode. Ne bom zdaj omenjal daljšega traktata, na katere vse zakone Evropske direkcije bi se lahko skliceval. V tej razpravi smo dobili s strani poslank in poslancev koalicije, zlasti Desusa, delno SD, nekako, "ja, obljubili so nam, da problemov ne bo"." Državni zbor ni nek organ, ki živi od obljub. Mi smo zakonodajno telo, zakonodajna veja oblasti, ki mora v skladu z regulo, izhajajoč iz ustave, izhajajoč iz deklaracij, ki jih vnašamo v svoj pravni red, poskrbeti za zadeve. Veste, jaz ne morem kot poslanec tega kupiti, "ja, obljubili so mi to pa to …" Meni so v življenju marsikaj obljubili, ampak ne bom zdaj svoje osebne biografije tu razlagal. Še enkrat bom ponovil, izrazito nedopustno se mi zdi, polna usta imamo družbe znanja. Navsezadnje, evo, spet bi se lahko vrnil k svoji zlati šlager temi, strategiji pametne specializacije, mi bomo pa v tej družbi znanja znanstvenike s področja, ki je ključno za neko državo, ki je, po domače povedano, tako vodnata, kar nam številni zavidajo, rinili in spreminjali v neke birokrate. Pri pripravi zakonodaje jih dejansko ne bomo vključili v pripravo te zakonodaje. Pustimo ob strani, seveda sem jaz sociolog, so različni interesi, tudi partikularni, je težavno usklajevati toliko deležnikov, toliko akterjev. Res je, da je gospa ministrica, kot citiram, "padla v vodo", ampak če hočemo sistemsko reševati tovrstne zadeve, vse ljudi, ki imajo znanje o tem področju, ljudi, ki jih to nekako prizadene, lokalne skupnosti, ki imajo tu interese, kmetovalce, o katerih imamo polna usta, pa se nam samooskrba na s strani SD fevdaliziranem področju razpolovi v sedmih, osmih letih. Da ne govorim o tem, koliko manj jih bo letos delovalo oziroma kmetovalo po eko načelih. To je pač neko področje, ki je šolski primer, idealno tipski primer. Tudi zaradi tega nam mogoče – ker smo iz vode prilezli, če verjamete v evolucijo, jaz verjamem – vse to preči, ker je treba to sistemsko odpreti, zadeve premisliti, po ducatu let ali še več, in se na njih odzvati. Ta sprememba zakonodaje in takšen način, na katerega to peljete, takšen način, po katerem se na številne deležnike požvižgate, način, kjer se navsezadnje požvižgate tudi na Poslovnik Državnega zbora, kaže po eni strani vašo vehemenco, po drugi strani, da se te zadeve nočete lotiti in lotevati na način, kakor bi bilo treba. Večkrat smo vas opozorili v bistvu iz vseh opozicijskih strank, kar je tudi naša dolžnost, ne naše nagajanje, kar je naša dolžnost, da delate napako, da je treba ločiti nekaj, kar je treba nujno novelirati, nujno urediti, tudi zaradi tega da bi preprečili to diskrepanco in na nek način latentno nedovoljeno državno pomoč, urediti vprašanje koncesionarstva, razmisliti tudi o nekem drugem zakonu, o vpisu v ustavo dostop do vode in potem ločeno v rednem postopku iti v sistemsko spremembo skozi neko bolj odprto debato vseh deležnikov. Ne pa da imamo na Ministrstvu za okolje in prostor, da se v bistvu te spremembe zakona vržejo za nekaj dni v javno razpravo, vmes imate vikend, v petek se vrže, v torek je konec, v sredo se malo "poštima", v četrtek daste na Vlado. Verjetno obstajajo v Kazenskem zakoniku členi, po katerih bi vas zaradi tega lahko preganjali. Zaradi tega v Združeni levici nikakor ne moremo takšnega načina dela in takšnega noveliranja tega zakona podpreti. Hvala za besedo.
Besedo ima gospod Marjan Dolinšek.
Hvala, spoštovana predsedujoča. Spoštovana ministrica, njena ekipa, spoštovane kolegice in kolegi! Obstoječe stanje na področju izvajanja nalog upravljanja voda kaže že kar nekaj časa na razmere, ki niso urejene. Kaže tudi na neučinkovitost in neustrezno upravljanje z vodami. Nedopustno je, da takšno stanje posledično predstavlja tudi nevarnost za življenje ljudi in tudi škodo na premoženju. To se je jasno pokazalo tudi v lanskem letu 2014 ob poplavnih dogodkih, ki smo jim bili priča, kjer se je jasno v nekaterih delih pokazalo, da sistem ne deluje tako, kot bi moral, in tudi ne omogoča načina integralnega upravljanja z vodami v Sloveniji, tako da izkoristimo vodni potencial, ki nam je na razpolago, kot našo veliko razvojno možnost in tudi veliko priložnost. Služba bi na tem področju morala zagotavljati pogoje za učinkovito izvajanje javne službe, izvajanje investicij ter sodelovanje s stroko kot tudi z drugimi deležniki. Sistem mora zagotavljati ustrezno organiziranost in primerno kadrovsko pokritost tako na nacionalni, regionalni kot tudi na lokalni ravni. Za samo vzpostavitev direkcije Republike Slovenije za vode kot samostojnega proračunskega porabnika, ki naj bi začela delovati s 1. 1. 2016, menim, da je časa zadosti, kljub nekaterim pomislekom v razpravah na odboru, ki smo jim bili priča, ko gre za ta prehod na novo organiziranost. Izgovarjanje, da gre za prekratek rok za ta prehod, mislim, da nima prave osnove, kajti izhajam iz podjetniškega vidika, če bi v podjetništvu potrebovali leto, dve, potem ne vem, kako bi se v podjetništvu lahko prilagajali, ker praktično je podjetništvo podvrženo dnevno raznim spremembam, in hočeš nočeš se boš prilagodil ali te več ne bo. V teh nekaj mesecih, ki so pred nami, se lahko ta reorganizacija izpelje. Prepričan sem tudi, da je bojazen povsem odveč s strani zaposlenih, konkretno mislim na sam inštitut, kajti prenos pravic in spoštovanje Zakona o delovnih razmerjih je dolžnost delodajalca, da spoštuje obveznosti delavcev kot tudi pravice delavcev, ki jim gredo tudi v tem primeru prehoda ob tej novi organiziranosti. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vodah po skrajšanem postopku podpiram kot tudi vložene amandmaje. Mislim, da je skrajni čas, da se na tem delu končno razmerje, stanje in upravljanje uredi v cilju celovitih ukrepov za izvedbo reorganizacije področja urejanja z vodami. Spoštovana gospa ministrica, čaka vas veliko dela kot tudi gospoda Vehina in jaz vam želim pri tej reorganizaciji in pa tudi novi postavitvi veliko uspeha. Kot je bilo že od predhodnih razpravljavcev slišati, to je en del. Stvari so med sabo povezane, ampak prepričan sem, da je to korak, ki je bil nujen. Kot vemo, je po tolikih letih pred nami sprememba zakona, ki je nujna, zato je tudi primeren skrajšani postopek. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o amandmaju k 13. in 18. členu. Ker je amandma Poslanske skupine SDS k 13. členu pod točko 1 vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 18. členu, bomo o vseh amandmajih k tema členoma razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 13. in 18. člen ter dva amandmaja Poslanske skupine SDS ter amadma Poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o amandmaju k 16. členu. Torej dajem v razpravo amandma k 16. členu ter amandma Poslanske skupine Združena levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 15. 7. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O VOJNIH VETERANIH PO SKRAJŠANEM POSTOPKU Predlog zakona je v obravnavo predložila skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlog zakona je na 13. seji 30. 6. 2015 obravnaval Odbor za delo, družino in socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Jana Jenko.
Hvala lepa za besedo, vsem skupaj prav lep pozdrav. Pred nami je predlog zakona, ki smo ga v zadnjih treh letih spremenili dvakrat, vmes pa sta bila dva predloga sprememb neuspešna. Vsebina predlogov se je in se tudi s tem predlogom nanaša na pravico do plačila polne vrednosti zdravstvenega zavarovanja vojnim veteranom, torej za plačilo dodatnega zdravstvenega zavarovanja. Seveda pri tem predlogu za začetek ne moremo mimo tega, da se poraja dvom v iskrene namene tokratnega predlagatelja, saj je ravno SDS tista, ki je avtor ureditve, ki jo danes želijo spremeniti. V duhu množice varčevalnih ukrepov je ravno predlagatelj danes obravnavanega zakona z Zakonom za uravnoteženje javnih financ v letu 2012 oklestil pravice, med drugim tudi vojnim veteranom. Vendar socialno najšibkejši, tisti vojni veterani, ki imajo manj kot 497 evrov prihodka, so pravico doplačila do polne vrednosti zdravstvenih storitev ohranili. Del takratne koalicije, ki se je lotila blaženja finančne krize z zmanjševanjem proračunske porabe z zategovanjem pasu našim državljanom in državljankam, je bila tudi stranka Desus. Prav tako pa je Poslanska skupina Desus podprla zakonsko spremembo vlade Alenke Bratušek, ki je določila, da bo ukrep glede zamrznitve plačila dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja vsem tistim vojnim veteranom, ki po Zujfu niso upravičeni do plačila dodatnega zdravstvenega zavarovanja, odpravljen s 1. januarjem leta, ki sledi letu, v katerem je uradno ugotovljeno 2,5-odstotna gospodarska rast. V podobnem položaju, kot je trenutno okoli 60 tisoč vojnih veteranov, je še nekaj prebivalstva, ki jim je bila kakšna pravica z varčevalnimi ukrepi odvzeta oziroma znižana. Med njimi je na primer tudi 610 tisoč upokojencev, to je 10-krat več ljudi, kot je samo vojnih veteranov, katerih usklajevanje pokojnin je vezano na izpolnitev tega istega pogoja. Slednje bodo končno po dolgem času ponovno usklajevane prav tako ob izpolnitvi pogoja 2,5-odstotne rasti BDP oziroma celo z zamikom, saj kljub sicer še neuradno ugotovljeni 2,6-odstotni rasti v letu 2014, se bo usklajevanje realiziralo šele v prihodnjem letu. Kar se tiče namena predloga zakona, pa se v Poslanski skupini Desus sprašujemo, zakaj je predlagatelj vojnim veteranom ne vrne prav vseh z Zujfom odvzetih pravic. Z Zujfom je bila namreč dvignjena še mejna starost za pridobitev statusa veterana, ukinilo pa se jim je še zdraviliško in klimatsko zdravljenja. Za konec naj povem še to, da se je celo iz vrst vojnih veteranov sami sprašujejo, kako je mogoče tako nenadno spreobrnjenje SDS ter obsojajo tako brezvestno in brezsramno dejanje. V Poslanski skupini Desus je že na matičnem delovnem telesu bila odločitev glede podpore predlogu tega zakona iz povedanih razlogov negativna. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovana gospa podpredsednica, kolegice in kolegi. Pred nami je Predlog Zakona o spremembah Zakona o vojnih veteranih. Leta 2012 se je z Zakonom za uravnoteženje javnih financ nesorazmerno poseglo v pravice do zdravstvenega varstva vojnih veteranov. Zujf je ukinil pravno podlago za uveljavitev pravice do zdraviliškega in klimatskega zdravljenja, zvišal starost za uveljavljanje pravic po Zakonu o vojnih veteranih s 50 na 55 let, poleg naštetega je za vojne veterane zaostril pogoje za uveljavitev pravice do zdravstvenega varstva. Trajno je ukinil edino materialno pravico vojnih veteranov, to je plačilo premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Pred sprejetjem Zujfa se je pravica zagotavljala vsem vojnim veteranom, ki so dosegli starostni pogoj po Zakonu o vojnih veteranih. Pravica do plačila premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki se zagotavlja iz državnega proračuna, je po določilih Zujfa ostala nespremenjena le za osebe s statusom vojnega invalida in za osebe s statusom žrtve vojnega nasilja. Vojnim veteranom se je pravica do plačila premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja od 1. januarja 2013 zagotavljala le še selektivno ob izpolnjevanju starostnega pogoja in pogojev za pridobitev veteranskega dodatka. V Poslanski skupini Socialnih demokratov vseskozi trdimo, da pravice, dodeljene na podlagi Zakona o vojnih veteranih, pomenijo priznanje Republike Slovenije za prispevek, ki so ga vojni veterani, borci NOB in pripadniki obrambnih ter varnostnih sil, ki so sodelovali v osamosvojitvenih procesih oziroma vojni za Slovenijo leta 1991, dali za svobodo in samostojnost Slovenije. Ob sprejetju Zujfa dalje so zato vložili veliko napora, da sprejete določbe v zakonu niso ostale trajne. Menimo, da prejemki vojnih veteranov in žrtev vojn ne smejo in ne morejo biti socialne narave in ne predstavljajo plačila, ampak odškodnino za telesno in duševne poškodbe ter pomenijo izraz hvaležnosti. Ravno zaradi navedenega so takratni opozicijski poslanci, s prvopodpisanim Matjažem Hanom, že konec leta 2012 z novelo Zujfa želeli preprečiti trajni odvzem omenjenih pravic. Novela zakona je predvidela predhodno obdobje, v katerem bodo te pravice zamrznjene, vezano na gospodarsko rast. Žal so bili vsi poskusi spreminjanja Zujfa neuspešni. Predvideno rešitev je šele leta 2014 uzakonila novela Zakona o vojnih veteranih, ki je ponovno uveljavljala pravice, kot so bile pred sprejetjem Zujfa, in jih vezala na pogoj višine gospodarske rasti, ki bo ponovno omogočila izplačevanje teh pravic v večjem obsegu in uresničitev posebnega ustavnega varstva teh upravičencev. Novela, o kateri se izrekamo danes in jo je v zakonodajni postopek vložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, je predvidela rešitev, da se vojnim veteranom zagotovi plačilo zdravstvenih storitev v višini razlike do polne vrednosti storitev v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja v najkrajšem možnem času in da se pogoj 2,5-odstotne gospodarske rasti črta. Kot rečeno leta 2014 sprejeta novela je določila, da se ta pravica vrne 1. januarja leta, ki bo sledil letu, za katerega bo ugotovljena gospodarska rast presegla 2,5 % bruto domačega proizvoda. Gre za dikcijo, ki je poenotena z drugimi tovrstnimi ukrepi, ki so bili sprejeti na podlagi Zakona za uravnoteženje javnih financ. Kot navaja Vlada v svojem mnenju gre za uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, resda o različnih vsebinah ter ob različnih pogojih, a vendar veljajo ukrepi za uravnoteženje javnih financ za vse upravičence enako. S črtanjem odložnega pogoja gospodarske rasti pa bi bili vojni veterani v bistveno ugodnejšem položaju od drugih državljanov, upravičencev do razno vrstnih pravic iz javnih sredstev, ki naj bi učinke ugodne gospodarske rasti občutili šele leta 2016. Poleg tega je treba omeniti tudi to, če bi sprejeli predlog SDS, bi za ta namen praktično jutri potrebovali dodatna proračunska sredstva v višini 58 milijonov, ki pa v proračunu za leto 2015 niso zagotovljena. Zaradi navedenega je večina že na matičnem delovnem telesu ocenila, da novele zakona ni mogoče podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. V Združeni levici nasprotujemo odvzemu legitimno pridobljenih pravic, ki ga je deloma celo protiustavno izvedla vlada predlagateljev tega zakona. Takratni varčevalni ukrepi so poleg napačne politike Evropske komisije in Evropske centralne banke povzročili drugo recesijo, ki bi se ji dalo izogniti. Negativne ekonomske posledice Zujfa danes priznava celo Ministrstvo za finance, sicer pa jih je bilo mogoče v naprej predvideti, zato odvzema pravic ni mogoče upravičiti z ekonomskimi razlogi. Zakon predlaga stranka, ki je pravice odvzela. S predlogom se vračajo pravice le eni od skupin, ki so bile prizadete. Zato je to klasičen primer poceni nabiranja političnih točk. Vendar je zakon pred nami in se je do njega treba opredeliti. Mi ne vidimo razloga, zakaj bi predloga ne podprli. Res je, veterani, ki presegajo cenzus za veteranski dodatek, niso med najbolj socialno ogroženimi prebivalci Slovenije. Veteranski cenzus je namreč skoraj dvakrat višji od cenzusa za denarno socialno pomoč, toda to še ne pomeni, da pravice veteranom ogrožajo pravice socialno ogroženih, kot trdi Vlada, ki je v obrazložitvi zapisala: "S črtanjem odložnega pogoja gospodarske rasti bi bili vojni veterani v bistvu v ugodnejšem položaju od drugih državljanov, upravičencev do raznovrstnih pravic iz javnih sredstev, ki naj bi učinke ugodne gospodarske rasti občutili šele leta 2016." Glede na te domnevne neenakosti je treba povedati, da so bili tudi veterani postavljeni v neenak položaj v primerjavi z žrtvami vojnega nasilja, ki so leta 2012 ohranili pravico do plačila zdravstvenih storitev ne glede na dohodek. Zato neenakost ne more biti argument proti, ampak je kvečjemu izgovor, izgovor za izigravanje ene družbene skupine proti drugi. Na ta način se namreč prikrijejo pravi vzroki za njihov slab položaj. Z isto taktiko je vlada zavrnila predlog o odpravi omejitve dedovanja prejemnikov socialnih pomoči in varstvenih dodatkov. Zato je treba jasno povedati, položaj socialno ogroženih se zaradi vrnitev pravic veteranom ne bo poslabšal. Za njihov problem niso krivi veterani, ampak sistem, v katerem živimo, in vlada, ki vodi protisocialno politiko. Kako bi lahko drugače imenovali načrt, da se v letu najhujšega zategovanja pasu odpravi četrti dohodninski razred. V programu stabilnosti je namreč predvideno, da se bodo leta 2016 izdatki glede na leto 2014 zmanjšali za 664 milijonov evrov. Hkrati pa namerava vlada uvesti davčno olajšavo za 3 tisoč 262 najbolje plačanih ljudi v Sloveniji. Vladno obrazložitev je treba brati natančno. Vlada ni dala zagotovila, da se bodo socialne pravice v letu 2016 odmrznile, ampak "naj bi se odmrznile". Ta zadržanost ni naključna. Če misli vlada znižati izdatke za 664 milijonov, bodo morali začasni ukrepi postati trajni, morda ne vsi, ampak točno to napovedujeta ministra Mramor in Koprivnikar. V Združeni levici ne pristajamo na politiko, ki bi z eno roko jemala socialno ogroženim, z drugo roko pa dajala najbogatejšim. Zato bomo zakon podprli. Na srednji rok pa si bomo prizadevali za drugačno ureditev zdravstvenega in socialnega varstva. Potrebujemo javno zdravstveno zavarovanje, ki bo krilo celotno košarico pravic. Ko bomo dopolnilno zdravstveno zavarovanje zamenjali s solidarnostno javno dajatvijo, bo problem doplačil rešen za vse prebivalce, ne samo za veterane. Šele to je zadovoljiva rešitev: dostojno življenje moramo zagotoviti vsem prebivalcem Slovenije, ne glede na njihov socialni status. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov smo bili v času sprejemanja Zakona za uravnoteženje javnih financ pod velikim pritiskom. Nihče, tudi mi si nismo želeli Zakona za uravnoteženje javnih financ, je bil pa nujen in edina pot, ki smo jo videli. Varčevalni ukrepi, ki so bili in so še neizbežni za uravnoteženje javnih financ, niso enostavni, vendar si upamo vsem pogledati v oči in razložiti njihovo nujnost. Standard, ki smo ga bili vajeni do takrat, ni bil več mogoč. Nevzdržno je trošiti več, kot ustvariti. S treznostjo in kančkom potrpežljivosti se to najbrž da razumeti. Prav za potrpežljivost smo takrat prosili tudi državljanke in državljane. Ni enostavno, in vsakega imamo v mislih, ko odločamo o varčevalnih ukrepih. Vse to pa zaradi tega, da smo in bomo zagotovili boljšo in stabilno prihodnost vsem, predvsem generacijam, ki prihajajo. Vsi se zavedamo, da s tem zakonom ni bil nihče zadovoljen. Na vse poslanske skupine in na vse poslance so bili izjemni pritiski. Dobivali smo številna pisma, osebne zgodbe in podobno. Lahko rečem, da je celo Svet Nove Slovenije od nas poslancev zahteval, da storimo nekaj, da se pritiski na področju družinske politike ublažijo. Tudi vojni veterani so plačali in še nosijo svoj del bremena. Vsi skupaj pa upamo, da ne bo več dolgo. Kot trenutno kaže, naj bi jim bila s 1. 1. 2016 povrnjena pravica do plačila zdravstvenih storitev v višini razlike do polne vrednosti storitev v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja. Trenutna Vlada pa je odgovorna, da presodi, v katerem trenutku lahko v proračunu zagotovi zadostna sredstva za ta namen. Predlogu zakona o spremembah Zakona o vojnih veteranih poslanci Nove Slovenije na matičnem delovnem telesu nismo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Irena Grošelj Košnik.
Hvala, predsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! V razpravi o predlogu zakona o spremembah Zakona o vojnih veteranih je bilo v drugem branju na matičnem odboru veliko razprav, namenjenih neizpodbitnim zaslugam vojnih veteranov v preteklosti ter pregledu do sedaj vloženih novel Zakona o vojnih veteranih. Te so poskušale urediti vrnitev pravice do plačila zdravstvenih storitev v višini razlike do polne vrednosti storitev, zagotovljenih v okviru obveznega zavarovanja, vsem vojnim veteranom z začetkom veljavnosti od sprejetja novel dalje, in ne od sprejetega sklepa vlade o ugotovljeni 2,5-odstotni gospodarski rasti. Ravno slednje je predlagatelj tudi navedel kot poglavitni cilj predloga zakona. Trenutna ureditev zagotavlja pravico do plačila zdravstvenih storitev v višini razlike do polne vrednosti storitev v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja le tistim vojnim veteranom, ki prejemajo veteranski dodatek. Takšno ureditev je leta 2012 določil Zakon za uravnoteženje javnih financ. Z novelo Zakona o vojnih veteranih iz leta 2014 pa je bila sprejeta sprememba, ki je tedanjo ureditev določila kot začasno omejitev, ki velja do leta po letu, ko gospodarska rast doseže 2,5 %. Pri omenjeni spremembi Zakona o vojnih veteranih iz leta 2014 je treba vedeti, da tak pogoj za vrnitev pravic velja še za veliko drugih pravic, ki so bile z Zujfom prav tako vezane na gospodarsko rast. Glede na posledice za javne finance, ki bi jih z uveljavitvijo predloga zakona povzročili, bi težko sprejeli tak zakon sredi proračunskega leta, saj je bil že sprejet rebalans za letošnje leto. Zavedamo se tudi, da tako kot marsikateri drug zakonski predlog, ki je všečen in nekomu v danih gospodarskih razmerah ter trenutnem stanju javnih financ nekaj daje, mora na drugi strani tudi nekje nekomu vzeti. Zato poudarjamo, da družbenih skupin med seboj ne moremo tehtati, ocenjevati, kateri vzeti, da bi eni drugi družbeni skupini, ki prav tako potrebuje pomoč, dali. Posamezne skupine, ki potrebujejo pomoč, ne moremo in ne smemo postavljati v konkurenčni položaj. Črtanje pogoja ugotovljene gospodarske rasti bi po našem mnenju vojne veterane spravilo v bistveno boljši položaj od drugih upravičencev do ostalih pravic iz javnih sredstev, ki bi učinke ugodne gospodarske rasti občutili šele z začetkom leta 2016. Prav tako pa moramo ponovno izpostaviti, da pri razlogih, ki smo jih že v drugem branju na seji matičnega odbora izpostavili kot odločilne, da smo zavrnili predlog zakona, nikakor ne gre razumeti kot ocenjevanje dosežkov vojnih veteranov. Neizmerni dosežki teh veteranov skozi zgodovino Slovenije so absolutno in neoporečno dejstvo, ki nikoli ni bilo sporno ali predmet razprave v zvezi s predlogom zakona. V Poslanski skupini SMC smo predlog zakona zaradi vseh do sedaj navedenih razlogov, povezanih tako s finančnimi posledicami kot z enako obravnavo vseh upravičencev do pravic iz javnih sredstev, na seji matičnega delovnega telesa zavrnili. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! V SDS smo predlagali te spremembe Zakona o vojnih veteranih v dobri veri, da bo Državni zbor spoznal, da je sedaj glede na gospodarsko situacijo čas, da vsem vojnim veteranom, to se pravi tistim, ki so se najbolj žrtvovali za našo domovino in za to, da danes živimo v samostojni in neodvisni Republiki Sloveniji, dali največ, na nek način tudi zahvalimo. Gospodarska in finančna situacija se je po letu 2008 v Sloveniji zelo poslabšala. Ko je konec leta 2011 oziroma februarja 2012 prisegla druga Janševa vlada, se je takoj lotila rezov na vseh področjih. Treba je bilo varčevati, konsolidirati javne finance. Ker v Slovenski demokratski stranki nismo izključevalni do nikogar in ker nismo želeli, da bi nam kdorkoli očital, tem ste vzeli, tem niste, smo se odločili, da tudi posežemo v nekatere pravice vojnih veteranov. Zaradi tega smo vsem vzeli dodatek oziroma dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki jim ga je prej plačala država oziroma tistim ne, ki so bili upravičeni do veteranskega dodatka. Takrat so bile tudi velike kritike na naš račun, vendar smo se zavezali, da takoj, ko bo gospodarska situacija v državni ugodnejša, da bomo prišli s predlogom, da se jim ta zadeva vrne. Če danes pogledate, katere ukrepe pohvalijo v tujini, katere ukrepe pohvali OECD in s katerimi ukrepi se v Washinghtonu, v Evropski uniji in povsod drugje hvali tudi finančni minister Dušan Mramor, je to pokojninska reforma, reforma trga dela, ustanovitev SDH, ustanovitev slabe banke in pa konsolidacija javnih financ. To je pet ukrepov, ki jih je sprejela takratna druga Janševa vlada, da nismo padli še bolj globoko, da nismo imeli še večjega primanjkljaja, kar bi Slovenijo zagotovo potisnilo tudi na rob današnje Grčije, kjer smo tudi priča, da radikalno leva stranka Siriza, ki je obljubljala ne vem kakšne bombončke pred volitvami, sedaj pristaja na radikalno varčevanje, ker samo to je očitno rešitev. Res je, da je neuradna rast v Sloveniji leta 2014 presegla 2,5 %. Kasneje je vlada Alenke Bratušek sprejela zakon, da se vsem vojnim veteranom vrne pravica do dodatnega zdravstvenega zavarovanja s 1. 1. leta, ki bo sledil letu, ko bo ugotovljena več kot 2,5-odstotna gospodarska rast. Vendar pa je treba počakati še na tisti uradni podatek. Če ne bo 1. 1. 2016, potem se bo izkazalo, da je bil ta naš predlog upravičen, in ga bomo očitno takrat še morali ponoviti. Ne gre za to, da bi bili vojni veterani zaradi tega v ugodnejšem položaju od ostalih državljank in državljanov. Menimo, da so to tisti, ki so takrat bili na okopih, ki so takrat izpostavili svoje življenje, nekateri še danes občutijo zaradi tega takšne in drugačne posledice, država jim je tukaj dolžna plačati vsaj nekaj, da se spominjamo in cenimo njihov trud, ki so ga takrat dali. V okviru Zujfa smo pač morali posegati na vse ravni. Ko je bilo že prej govora o upokojencih, je vendarle treba biti odkrit in pošten in reči, da Zujf upokojencem, ki imajo manj kot 622 evrov prihodkov na mesec, ni vzel niti evra. Tako da smo za tiste najbolj socialno ogrožene z Zujfom poskrbeli, da se jim ni jemalo. Je pa kasneje potem seveda Ustavno sodišče vrnilo žal nekatere privilegije tistim, ko je Zujf tudi jemal neupravičene privilegije, visoke pokojnine in tako naprej. Tudi na tem področju bo v naši državi še treba nekaj storiti. Nam je žal, da niste koalicijske poslanke in poslanci sprejeli našega predloga. Upate lahko samo, da bo uradna gospodarska rast nekje avgusta, ko bo znana, res 2,5 %, kajti razpravljalo se je na odboru, kot da je to že dejstvo. V Slovenski demokratski stranki bomo počakali na te številke in se bomo potem še nadalje odločili, kako in kaj postopati v teh zadevah.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za Poslovnik z dne 9. december 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SKLADU KMETIJSKIH ZEMLJIŠČ IN GOZDOV REPUBLIKE SLOVENIJE PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložilo 5 tisoč volivk in volivcev. Predlog zakona je na 9. seji, 1. 7. 2015 obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Namen predlagateljev zakona je bil predvsem ta, da poskušajo približati interes uporabnikov, zakupnikov zemljišč pri odločitvah, ki jih sprejema svet sklada kot organ upravljanja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov sicer pozdravljamo rešitev, ki bi šla v to smer, da se lahko v organe sklada imenujejo tudi predstavniki, ki ščitijo interes zakupnikov, seveda pa nikakor ne sme biti predstavnik v svetu sklada, ki bi bil lahko sam zakupnik in bi s tem prišli do konflikta interesov. Žal pa ta zakon posega v sestavo sveta sklada v trenutku, ko je ta v sredini svojega mandata, in takšna sprememba bi bila lahko protiustavna. Zato te spremembe ne moremo podpreti. Hkrati pa je vendarle treba poudariti, da je ob tej priložnosti tudi na odboru potekala obsežna razprava o pomenu gospodarjenja z državnimi kmetijskimi zemljišči in tudi gozdovi ter kako pomembno je, da pri tem upravljanju sklad upošteva tako ekonomski kot socialni vidik. To namreč ne nazadnje tudi nalaga Ustava v svojem 67. členu. Ampak vendarle, v vsej zgodovini delovanja sklada od leta 1993 se vedno znova srečujemo s tem, koliko je treba upoštevati ekonomski interes, koliko pa socialni interes. V zadnjem obdobju je vendarle treba priznati, da je postopek licitacije za sklenitev zakupne pogodbe sicer dvignil zakupnine kar za 4,2-krat od prejšnjih oblik zakupnin, kar pomeni, da je upoštevana predvsem ekonomska kategorija, ne pa socialni moment pri zakupniku, ko mora uspešno gospodariti oziroma upravljati s temi zemljišči, zaslužiti dovolj sredstev tako zase kot tudi za tehnologijo in za vse, kar je treba za to, da zraste na tej zemlji nekaj dobrega. Res pa je, da sklad udejanja svojo socialno vlogo v tistih primerih, ko pride do izjemnih naravnih nesreč. Tako recimo tudi zaradi suše v letu 2013 sklad odpiše kar 421 tisoč evrov zakupnin. Torej v izrednih razmerah se to vendarle udejanja. Ampak zagotovo bi v prihodnosti, če bi predstavniki uporabnikov bili v svetih sklada, ta dialog med ekonomsko kategorijo in socialno kategorijo bil bistveno bolj uravnotežen, zato menimo, da bi v prihodnosti morali ponovno vzpostaviti drugačno sestavo sveta, seveda na način, ki bo skladen z ustavo. Pri tem pa je treba poudariti, da je sklad v svoji zgodovini delovanja vrnil vsa zemljišča v postopku denacionalizacije. V naravi je tako denacionalizacija v okviru Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov zaključena. Ni zaključena glede finančnih obveznosti, kajti poleg tega, da se v Sloveniji vračajo nepremičnine v postopku denacionalizacije v naravi, seveda upravičenci zahtevajo tudi odškodnino zaradi neuporabe teh zemljišč, konkretno v obdobju, ko jim ni bilo vrnjeno zemljišče pa od ustanovitve samega sklada. To prinaša zelo visoke finančne obveznosti skladu, in bilo bi prav, da tudi v prihodnosti razmislimo o tem, ker je vrnil vsa zemljišča, da se sklad razbremeni plačevanja 10-odstotnega prispevka v Slovenski odškodninski sklad, ki je namenjen poravnavi zavez denacionalizacijskih upravičencem tudi iz drugih naslovov. Sklad naj bi v prihodnosti res upravljal samo s kmetijskimi zemljišči in gozdovi, ne pa tudi poravnaval odškodnin z naslova denacionalizacije, kar bi zagotovo izboljšalo poslovanje sklada, pa tudi odnos do samih zakupnikov. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Hvala za besedo. S kmetijskimi zemljišči, še posebej z gozdovi, ki so eden naših najpomembnejših naravnih virov, moramo ravnati preudarno in trajnostno, še posebej to velja za državo. S spremembo zakona, ki jo je predlagala Kmetijsko gozdarska zbornica, bi se med drugim v svet sklada vrnili predstavniki uporabnikov oziroma zakupnikov kmetijskih zemljišč, kmetij in gozdov ter predstavnik zaposlenih na skladu. V Poslanski skupini Združene levice menimo, da bi z vračanjem predstavnikov zakupnikov zemljišč v svet sklada lahko nastal konflikt interesov, zato temu nasprotujemo. Kmetijsko gozdarska zbornica ima svoje predstavnike v nekaterih drugih javnih zavodih, v Kmetijskem inštitutu ali Inštitutu za hmeljarstvo in pivovarstvo. A tukaj so kot predstavniki stroke in ne kot predstavniki poslovnih partnerjev, če se lahko tako izrazim. Ta rešitev se nam ne zdi sprejemljiva, podpiramo pa vprašanje predstavnikov zaposlenih v svet sklada. Če vzamemo za primerljivo ureditev predstavništvo delavcev v nadzornih svetih družb, kot jo določa 79. člen Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, mora biti predstavništvo delavcev v nadzornih svetih od ene tretjine do ene polovice predstavnikov. Primerljivega zakona, ki bi urejal predstavništvo delavcev v svetih zavodov sicer nimamo, zdi pa se nam pomembno, da so tudi v teh svetih predstavniki delavcev. Vendar pa smo mnenja, da je treba to reševati s sistemskim zakonom, ki bo uvedel predstavnike delavcev v vse državne sklade. Kar pa se tiče druge predlagane spremembe, s katero bi se skladu naložilo uvajanje splošnega načela o obvezni določitvi vrstnega reda med enakovrednimi prednostnimi upravičenci, moram poudariti, da zemljiška politika, ki se pri postopkih prodaje in zakupa kmetijskih zemljišč, gozdov in kmetij ravna zgolj in samo po načelu, kdo da več, ni v skladu s strateškim ciljem slovenskega kmetijstva. Vlada se je pri svojem nasprotovanju predlagani spremembi zakona sklicevala na razvojno strategijo Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, češ, da morajo biti odločitve sklada ekonomsko utemeljene in da je zato boljši sistem, kdo da več. Pri tem pa zamolči, da ta ista strategija skladu nalaga tudi izboljšanje zemljiške in posledično izboljšanje agrarne strukture in zagotavljanje racionalne rabe in ohranjanja okoljevarstvene vrednosti kmetijskih zemljišč. Torej mora sklad v svojem poslovanju vendarle upoštevati tudi druge dejavnike. V Poslanski skupini Združene levice se strinjamo s tem, da se uvede obvezna ureditev vrstnega reda med enakovrednimi zakonskimi upravičenci. Vendar pa menimo, da mora biti okvir prodaje in dajanja kmetijskih zemljišč v zakup jasneje urejen v zakonu. Pri tem bi se morala dajati prednost zadružnemu organiziranju kmetov, krepitvi prehranske samooskrbe in spodbujanju izgradnje lokalnih prehranskih verig. V Poslanski skupini Združene levice menimo, da gre predlog zakona Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije v pravo smer, vendar da je zaenkrat preveč nedodelan, da bi ga lahko podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije je s podpisi več kot 5 tisoč državljanov vložila v obravnavo v Državni zbor Republike Slovenije Predlog zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Zakon po besedah predlagateljev prinaša tri temeljne novosti. Prvič, spremembo sestave sveta sklada in način imenovanja predsednika sveta. Svet bi po novem sestavljalo 5 predstavnikov ustanovitelja, 3 predstavniki uporabnikov oziroma zakupnikov in en predstavnik delavcev. Vse člane pa bi imenovala Vlada. Predstavnika ustanovitelja bi predlagalo ministrstvo, pristojno za kmetijstvo, predstavnika uporabnikov Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, predstavnika delavcev pa delavci. Predsednika sveta bi izvolili člani sveta izmed njih samih. Drugič, z uvedbo splošnega načela določitve vrstnega reda med enakovrednimi kandidati bo možna razvrstitev enakovrednih kandidatov. In tretjič, uvaja se obvezno soglasje Vlade tudi za podzakonske akte, ki urejajo zakup. Predlagatelji ocenjujejo, da sklad s sedanjo organizacijsko strukturo sveta ne more optimalno slediti nacionalnemu interesu in strategiji, ki sta zapisana v dokumentih s področja kmetijstva in gozdarstva, zlasti v Strategiji razvoja slovenskega kmetijstva in Programu razvoja gozdov v Sloveniji. Krščanski demokrati se s predlagateljem strinjamo, da bi sklad moral izvajati slovensko kmetijsko zemljiško politiko kot dober gospodar zemljišč v lasti Republike Slovenije, voditi promet s temi zemljišči ter opravljati druge, z zakonom določene, naloge. Predlog novele, ki žal na matičnem delovnem telesu ni prejel zadostne podpore poslancev, bi to skladu omogočil. Krščanski demokrati menimo, da je to še ena izmed mnogih zamujenih priložnosti, da se državne institucije približajo kmetom in pričakujemo, da bo pristojno ministrstvo kmalu ponudilo alternativne rešitve, ki bodo zasledovale enake cilje, kot je ta zavrnjena novela.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi! Skupina 5 tisoč volivk in volivcev je predložila Državnemu zboru sprejetje novele Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Čeprav gre za tako imenovano ljudsko iniciativo, ki je podprta s podpisi volivcev, velja opozoriti, da gre za predlog zakona, ki ga je pripravila Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, volivci oziroma podpisniki pa so večinoma njeni člani. Gre za poskus zbornice, da bi odpravila rešitve, ki so bile z novelo tega zakona sprejete v letu 2010. Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije namreč predlaga, da se spremeni zastopanost v organih upravljanja sklada, ki gospodari s premoženjem v državni lasti. Opozoriti velja, da je Državni zbor leta 2010 odpravil konflikt interesov med zasebnimi interesi članov sveta, ko je v prvem odstavku 5. člena določil, da predsednik in člani sveta sklada ne morejo biti osebe, za katere obstaja možnost konflikta med njihovimi zasebnimi interesi in javnimi interesi, ki jih zasleduje sklad. Za možnost konflikta iz prejšnjega stavka se šteje, če je član oziroma predsednik sveta sklada zakupnik ali najemnik zemljišč v gospodarjenju sklada ali pogodbeni izvajalec del v gozdovih, s katerimi gospodari sklad. Predlagana rešitev torej poskuša uzakoniti stanje pred letom 2010. Po naši oceni novela skuša uzakoniti rešitve, ki bi omogočile Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije oziroma njenim članom vpliv na upravljanje z državnim premoženjem, kar pa je v nasprotju z interesi ustanovitelja sklada, torej države. Takšna sestava sveta bi lahko namreč posledično vplivala na izvajanje zemljiške politike, če bodo pri odločanju o vprašanjih, ki so v pristojnosti sveta, sodelovali tudi uporabniki oziroma zakupniki kmetijskih zemljišč, gozdov in kmetij s sklada, ki so sedaj izvzeti. Da je temu tako, kažejo tudi nadaljnje predlagane spremembe, ki uvajajo obvezno določitev vrstnega reda med enakovrednimi prednostnimi upravičenci, tako da se bo sledilo ciljem razvoja kmetijske dejavnosti. Poleg tega se s predlagano spremembo želi preprečiti oddajanje prostih kmetijskih zemljišč v državni lasti z licitiranjem. Predlagane spremembe so po naši oceni v škodo sklada oziroma njegove poslovne politike in s tem posledično tudi državnega premoženja. V Zavezništvu se do neke mere strinjamo s tem, da mora sklad pri oddaji kmetijskih zemljišč v najem slediti tudi ciljem kmetijske politike, kar pa ne pomeni, da lahko povsem zanemari ekonomske cilje. Podatki kažejo, da je povprečna cena zakupa državnih kmetijskih zemljišč nižja od povprečne cene zakupa zasebnih kmetijskih zemljišč, donos sklada pa ne presega 2 % vrednosti premoženja kmetijskih zemljišč, kar pomeni, da so zakupnine kljub dvigu še vedno prenizke. Na podlagi licitacij je bila namreč dosežena zakupnina za 3- do 4-krat višja od izklicne. Opozoriti velja, da je treba tudi na področju kmetijstva uveljaviti tržno naravnano gospodarjenje z državnim premoženjem. Gre namreč za tako imenovano naravno rento, ki je država ne more in ne sme prepustiti zasebnikom, pa četudi ti opravljajo kmetijsko dejavnost. Sklad je bil namreč dolgo časa neke vrste paradržavni sklad, politična igrača ene od političnih strank, ki ga je v časih, ko je sodelovala v vladi, uporabljala tudi za to, da je zadovoljevala ekonomske koristi svojih članov in simpatizerjev. Slednjega sicer Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije ni moč očitati, ne moremo pa pristati na to, da bi ponovno kot družbeno sprejemljivo uveljavili logiko, da z državnim premoženjem ni treba ravnati tržno in da je dopustno, da država donose, ki bi jih ustvarjala z njim na podlagi tako imenovane pressure politics, ki se skrivajo za ljudskimi iniciativami, prepušča posameznim interesnim skupinam. Poleg tega se je treba zavedati tudi finančnih obveznosti, ki jih ima sklad. Iz naslova postopkov denacionalizacije zaradi nezmožnosti uporabe kmetijskih zemljišč in gozdov, vrnjenih v postopkih denacionalizacije, je bilo do sedaj izplačanih okoli 12 milijonov evrov, za 22 milijonov evrov pa je še odprtih zahtevkov. V bodoče bo to za sklad predstavljalo zelo veliko finančno breme in vprašanje je, ali ga bo sploh zmogel plačevati sam in bo morala ta bremena neposredno prevzeti država. Poleg tega, da mora sklad plačevati finančne obveznosti iz naslova denacionalizacije zaradi nezmožnosti uporabe zemljišč in gozdov, mora za poplačilo vseh obveznosti iz denacionalizacije namenjati tudi 10 % od vseh prihodkov vsako leto. Slednje sklad za te namene prenaša na prejšnji Sod oziroma današnji SDH. Da ne omenjamo rente, ki so si jo izborili župani občin, v katerih ležijo gozdovi, ki so v lasti Republike Slovenije in z njimi gospodari sklad. Tudi ta letno obremeni sklad v višini preko 3 milijonov evrov, kar je celo več, kot mora sklad namenjati Sodu oziroma SDH. Na podlagi navedenih argumentov predloga zakona v Zavezništvu ne podpiramo.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Ivan Škodnik.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi poslanci! Predlagatelji so s spremembo zakona želeli spremeniti tri člene, ki se nanašajo na spremembo sestave sveta, uvedbo splošnega načela obvezne določitve vrstnega reda ter možnost vlade, da poda soglasje k podzakonskim aktom, ki urejajo zakup kmetijskih zemljišč. Sprememba sestave sveta sklada, kot jo predlagajo predlagatelji, da bi le-ta vključeval tudi tri predstavnike uporabnikov oziroma zakupnike kmetijskih zemljišč, kmetij in gozdov sklada, odpira vprašanje, ali predlagana rešitev dejansko odraža zastavljene cilje, saj namreč ta posega v štiriletni mandat sveta sklada, ki je s svojim delom začel z začetkom leta, kar pa je lahko ustavno sporno. Prav tako bi sprememba na tej točki lahko povzročila možnost konflikta interesov med zasebnimi interesi in javnimi interesi, ki jih zasleduje sklad, kar je že bilo objavljeno z novelo zakona leta 2010. Sklad mora nadalje zasledovati cilje, kot so ekonomsko utemeljeno gospodarjenje, izboljšanje zemljišč ter posledično agrarne strukture ter ohranjanje obstoječega obsega kmetijskih zemljišč v lasti države in gospodarjenje sklada. V skladu z možnostmi mora tako skrbeti za zagotavljanje funkcij kmetijskih zemljišč, ki so predvsem in samo v javnem interesu. Sklad mora slediti splošnemu načelu izvajanja prometa s kmetijskimi zemljišči in gozdovi z namenom izboljšanja zemljiške strukture. Sklad sledi tudi strateškemu cilju trajnega povečevanja konkurenčne sposobnosti kmetijstva, saj v postopkih dodeljevanja zemljišč v zakup zemljišče dodeli konkurenčno sposobnejšemu kandidatu, če se na objavo za zakup za isto zemljišče pojavijo zakonsko povsem enakovredni kandidati. Institut licitacije se torejuporablja v primeru dveh enakovrednih zakupnikov in pride v poštev šele v zadnji fazi. V letu 2014 je prišlo do uporabe licitacije v manj kot 8 %. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo, da so spremembe na tem področju nujne, kar kaže tudi dejstvo, da so predlagatelji predloga spremembe zakona skupina 5 tisoč in več volivcev. Vendar se je s spremembe Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije treba lotiti celoviteje in bolj sistematično, na način, da eni strani zaščitimo kmete, na drugi strani pa omogočimo racionalno in učinkovito delovanje sklada. Zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli predlog, da Predlog Zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovana. Predsedujoče. Kolegice in kolegi. V Slovenski demokratski stranki bomo spremembe zakona, ki ga je pripravilo več kot 5 tisoč volivcev, podprli. V SDS menimo, da je primarna naloga sklada, da skrbi za trajnostno gospodarjenje s kmetijskimi zemljišči, kmetijami in gozdovi v lasti države na način, da se zasledujejo cilji prilagajanja podnebnim spremembam, ohranjanja narave in ohranjanja dobrega stanja voda v skladu s cilji državne kmetijske politike. Ker sklad upravlja z najboljšimi slovenskimi kmetijskimi zemljišči in gozdovi, ki so v lasti države, bi moral pri oddajanju v zakup upoštevati dolgoročne razvojne cilje kmetijske politike in ne zgolj težiti k ustvarjanju dobičkov, kar tudi ne sodi v okvir dejavnosti javnih skladov. Sklad kmetijskih zemljišč je bil od svoje ustanovitve do leta 2010 organiziran tako, da je imel svet sklada predsednika in osem članov, pet članov je bilo predstavnikov ustanovitelja, trije člane pa predstavniki uporabnikov oziroma zakupnikov kmetijskih zemljišč kmetij in gozdov sklada, ki jih je imenoval in razreševal Državni zbor na predlog Vlade. Osem članov je imenovala država, v svetu sklada pa je bil tudi eden od predstavnikov delavcev sklada, ki so ga imenovali in razreševali delavci sklada. Predsednika sveta sklada pa so izvolili člani sveta. V letu 2010 pa si je vlada vzela to pristojnost, da imenuje vseh sedem članov sveta. Zanimivo je bilo tudi to, da je v letu 2010 potem sprejel svet sklada tudi pravilnik o prometu z nepremičninami, ki je v nekaterih določbah prav čuden, saj kmetijska zemljišča in gozdovi, ki ležijo na meji s stavbnim zemljiščem, se praviloma – razen izjem po tem pravilniku prodajajo po ceni v razponu od polovične do polne cene stavbnih zemljišč tega območja, ki se določi na podlagi treh primerljivih poslov prodaj s tega območja v zadnjem polletnem obdobju. Za stavbno zemljišče se za potrebe tega pravnika šteje vsako s prostorskim aktom opredeljeno stavbno zemljišče in tudi vsako drugo zemljišče, na katerem stoji zidan objekt. Pri tem se kot mejna površina na stavbnem zemljišču v vsakem primeru upošteva zemljišče v minimalni širini 100 metrov v celotni dolžni meje s stavbnim zemljiščem. To se pravi, da je država določala, da je njihovo zemljišče ob meji stavbnega zemljišča oziroma tudi če ni stavbno zemljišče, samo če obstaja objekt, pa tudi če je na črno zgrajen, 100 metrov od tega je njihovo zemljišče vredno polovične cene stavbnega zemljišča. To si je omislil sam sklad. Ta pravilnik pa je bil potrjen oziroma soglasje Vlade je bilo šele 13. 1. 2013. Se pravi, dobri dve leti po tem je šele Vlada dala soglasje k temu pravilniku. Poleg tega menimo v Slovenski demokratski stranki, da je sklad negospodarno ravnal s temi zemljišči oziroma nepravično že od same ustanovitve naprej. Zato tudi odškodnine za nezmožnost uporabe zemljišč, ki so jih denacionalizacijski upravičenci iztožili na sodišču. In sedaj mora sklad odplačevati visoke odškodnine. Poleg tega je na določenih območjih, tako na območju občine Izole, kjer je v lasti 52 % vseh kmetijskih zemljišč, tudi 3 tisoč črnih gradenj na državnih zemljiščih, to pomeni, da je država zelo slabo skrbela za svoje premoženje. Poleg tega pa je država prikrajšana pri koncesninah pri upravljanje z gozdovi, saj določena občina, ki ima v lasti 4 tisoč 600 hektarjev kmetijskih zemljišč, dobi koncesnine 37 evrov za kubik, država pa samo 14 evrov. S tem je država oškodovana za približno 20 milijonov evrov. In leta 2010 je bil isti kmetijski minister, kot je sedaj, ki hoče nekako uveljaviti podjetje v državni lasti, ki bi jih še naprej tako delalo z zemljišči.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Dovolite mi, da vam predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Poslanska skupina Desus v obravnavi na matičnem delovnem telesu ni podprla predloga novele Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Če bi danes imeli glasovanje o tem predlogu novele, predlog tudi danes ne bi dobil naše podpore. Strinjamo se namreč z mnenjem Vlade Republike Slovenije, da se s predlogom za spremembo sestave sveta sklada ponovno vzpostavlja konflikt interesov, ki je bil odpravljen z novelo zakona leta 2010. Takrat se je namreč odpravil konflikt interesov med zasebnimi interesi članov sveta, ko se je v 5. členu določilo, da predsednik in člani sveta sklada ne morejo biti osebe, za katere obstaja možnost konflikta med njihovim zasebnimi interesi in javnimi interesi, ki jih zasleduje sklad. Za možnost konflikta se šteje, če je član oziroma predsednik sveta sklada zakupnik ali najemnik zemljišč v gospodarjenju sklada, pogodbeni izvajalec del v gozdovih, s katerimi gospodari sklad. Zato Vlada v zvezi s tem meni, da mora upravljati z državnim premoženjem država, ne pa ekonomsko zainteresirane organizacije ali njihovi predstavniki, s čimer se strinjamo tudi v Poslanski skupini Desus. Kar pa se tiče instituta licitacije za kupnine, pa moram spomniti, da že razvojna strategija sklada temu nalaga, da mora poslovati na način, da bodo vse njegove odločitve ekonomsko utemeljene. Sklad si preko tega instituta prizadeva doseči čim višji prihodek, saj ta sredstva nadalje uporabi med drugim tudi za pridobivanje novih kmetijskih zemljišč in gozdov v lasti Republike Slovenije. Morebitno opuščanje licitacij in določitev, da se kupca oziroma zakupnika izmed enakovredno prednostnih upravičencev določi po načelu obveznega vrstnega reda, bi torej lahko vodilo v oškodovanje državnega premoženja. Zakon o kmetijskih zemljiščih namreč jasno določa prednostni vrstni red, na podlagi katerega se določa zakupnik, tako da sklad ne more ravnati mimo zakona, temveč izključno v skladu z zakonom. Šele v primerih dveh enakovrednih zakupnikov pravilnik sklada omogoča, da sklad izbere zakupnika na podlagi tega, ali ima nekdo zemljišče, na primer na vodovarstvenem območju, kar pomeni, da je prednostni upravičenec med dvema enakovrednima, in šele v zadnji fazi pride v poštev institut licitacije. Poleg tega ne moremo mimo dejstva, da je bila dosežena zakupnina na vseh licitacijah tudi do 4,2-krat višja, česar ne sklad ne vlada kot skrbna gospodarja ne smeta spregledati. V letu 2014 je sklad iz naslova zakupnin dobil okoli 900 tisoč evrov več zakupnine, vendar je hkrati v tem letu zakupnikom odpisal za 421 tisoč evrov zakupnine z naslova suše v letu 2013. Kot javni zavod je sklad zavezan k ustvarjanju dobička, saj je to edini vir za nakup kmetijskih zemljišč in gozdov v naslednjih letih, in za pokrivanje obveznosti iz naslova nezmožnosti uporabe kmetijskih zemljišč in gozdov. Naj na koncu predstavitve stališča ponovim, da smo poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus predlagane rešitve ocenili kot neustrezne, zato predloga zakona na seji matičnega delovnega telesa tudi nismo podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O RAZVOJNI PODPORI POMURSKI REGIJI V OBDOBJU 2010–2015. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Margareti Guček Zakošek.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je v Državni zbor posredovala predlog sprememb Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji. Vlada je ocenila, da je izvajanje zakona, ki je bil sprejet 22. 10. 2009 in se je začel uporabljati 1. 1. 2010, treba podaljšati še za dve leti, to je do 31. 12. 2017. Podaljšanje je ključna in pravzaprav edina vsebinska sprememba tega zakona. Spremlja ga le še uskladitev besedila zaradi sprememb v organizaciji državne uprave. Pristojni državni organ ob sprejetju zakona je bila namreč Služba Vlade RS za lokalno samoupravo in regionalno politiko, sedaj pa je to Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. Ocenjujemo, da je zakon treba podaljšati, temelji namreč na zakonski zavezi, ki izhaja iz šestega odstavka 4. člena zakona. Zakon namreč eksplicitno določa, da mora biti osnovni ukrep razvojne podpore, to je program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije, uresničen do leta 2015 v skupni vrednosti 33 milijonov evrov. Zakon je dal možnost, da lahko skladno s proračunskimi možnostmi in potrebami izvajanja programa Vlada s programom ali njegovo spremembo določi tudi druge instrumente, to je tudi višji, ne pa tudi nižji skupni znesek, ali dolgoročno letno dinamiko izvajanja, kot jo je predvidel ta zakon. Predvidoma 5 milijonov in pol evrov letno. Hkrati pa zakon določa, da mora biti program uresničen v skupni vrednosti 33 milijonov evrov. Do konca leta 2014 je bilo izplačanih 19 milijonov evrov sredstev, v letu 2015 pa je za ta namen v proračunu zagotovljenih 4,4 milijona. Razpisi so bili že izvedeni. Torej za leti 2016 in 2017 ostane za dodelitev in izplačila približno 9,6 milijona evrov. Razlog za zamik pri izplačilih v prvih letih izvajanja programa je predvsem v začetnih aktivnostih, ki so potrebovale določen zagonski čas, da so se začele odvijati z večjo intenzivnostjo. V zadnjih letih izvajanja programa pa se je Vlada soočala z omejenimi proračunskimi zmožnostmi, saj je lahko Vlada v letih proračunih oziroma z rebalansi državnega proračuna za izvajanje programa zagotavljala bistveno manjši del sredstev od prvotno zakonsko predvidenih 5,5 milijonov evrov letno. Izvajanje programa in zakona spremlja tudi Državni zbor v okviru letnih poročil. Odbor je že obravnaval letno poročilo iz leta 2013, na Vladi pa je tudi letno poročilo za leto 2014, tako da bo kmalu v Državnem zboru. Ugotavljamo, da je največji del sredstev v okviru programa bil namenjen instrumentu ena, to je spodbujanje začetnih investicij podjetij in ustvarjanja delovnih mest. Zavedamo se, da se je manj aktivnosti odvijalo v instrumentih dva in tri, to je spodbujanje razvoja človeških virov in socialnem podjetništvu, in v okviru obeh instrumentov, ki prav tako predstavljata pomembnejše neizkoriščene priložnosti v tej regiji, bo možnost, da se v letih 2016 in 2017 realizirajo projekti, ki so bili že zastavljeni, a neizvedeni. Vlada oziroma ministrstvo tudi predvideva spremembo Zakona o socialnem podjetništvu, ki ima nekatere minuse, ki so se v tem času pokazali, predvsem da ne bo zamejeval posameznih vnaprej določenih dejavnosti, ampak jih bo odpiral in dopuščal možnost za inovativnosti na tem področju. Prav tako bomo predlagali predvsem poenostavitve pri registraciji socialnih podjetij. Iz dosedanjih letnih poročil in zgoraj prikazanih aktualnih oziroma teh aktualnih statističnih podatkov v Pomurski regiji je na nekaterih področjih zaznati postopno izboljševanje splošne gospodarske slike, vendar ne do te mere, da bi podaljšanje obdobja izvajanja zakona ne bilo upravičeno. Še vedno je problematična visoka brezposelnost, ki trenutno z aprilskimi podatki dosega še vedno 19,1 % v povprečju. Zato ocenjujemo, da je podaljšanje zakona in izvedba programa v skupni vrednosti 33 milijonov evrov ustrezna tudi z vidika trenutno zaostrenih javnofinančnih zmožnosti. Po sprejemu podaljšanja zakona o razvoju Pomurski regij v Državnem zboru bomo predlagali tudi program spodbujanja za podaljšanje in s tem dali možnost, da zgodaj spomladi leta 2016 Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo objavi že prve javne razpise v preostanku vrednosti. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljam izvršilno oblast, še zlasti novo državno sekretarko! Preden povem stališče Poslanske skupine Združena levica, si ne morem kaj, da se ne bi ozrl po tem, kdo sedi tukaj in se mi zdi, da ta tematika zanima samo nas, s štajerskega in pomurskega ali prekmurskega konca, če tako hočete – s pomurskega konca –, z nekaj redkih izjem. Vem, da se kolegice in kolegi pripravljajo na poslanska vprašanja, ampak to je tudi nek kazalec, ki ga kot prostorski sociolog v tem prostoru takoj opazim. Stališče. Razvojna neenakost Slovenije je seveda težava in izziv. Statistike nikoli v celoti ne morejo zajeti vsega. Navsezadnje tudi vsaka vlada je tako pametna, da te statistike toliko zavrti, da ji malo pašejo, a vendar; poglejte, če pogledamo zgolj nek tak najbolj tipičen kazalec stopnje registrirane brezposelnosti, ta je v pomurski statistični regiji v vseh štirih mesecih letošnjega leta čez 20 %, na nacionalni ravni se giblje okrog 13 %. Skratka, to pomeni, da je več kot za polovico višja od nacionalnega povprečja. Pomurje v številnih razvojnih izzivih po problematičnosti ni osamljeno. Lahko se, recimo, dotaknem Zasavja, kjer je stopnja registrirane brezposelnosti 15,7 %. Bila bi še višja, če ne bi bila razmeroma nizka brezposelnost v Zagorju. V Trbovljah je, recimo, stopnja registrirane brezposelnosti konsistentno nad 20 %. Številke in besede nas, politikov seveda ne morejo opisati človeškega trpljenja in izgubljene prihodnosti, ki za njimi stoji. Primerjalna nerazvitost posameznih regij ne pomeni, da gre drugim delom države zelo dobro. 13,1-odstotna registrirana stopnja brezposelnosti na nacionalni ravni je seveda gromozanska. Čisto za primerjavo, v času konca obdobja debelih krav, govorimo o letu 2008, skratka, ko je Evropska unija še dejala vtis neke zgledne demokratičnosti, ko kolikoletne skrivnosti tranzicije in Janševe vlade še niso izbruhnile na plano, je ta znašala 6,7 %, čisto da si predstavljamo. Danes je dvojno višja in seveda smo pred težkimi izzivi. V Združeni levici želimo tudi izpostaviti nezadostnost parcialnega pristopa k reševanju razvojnih problematik. To seveda ne pomeni, da tovrstni zakoni niso potrebni, absolutno so potrebni, so pa nezadostno učinkoviti. Tudi Vlada sama priznava, sekretarka je prej omenila, da se vrednosti ključnih socialnih in ekonomskih indikatorjev stanja v Pomurju ne premaknejo na boljše ali se celo določeni slabšajo. Ukrepi bi morali biti vključeni v integralno strategijo gospodarskega, tehnološkega, kulturnega in drugega razvoja države ter znotraj nje ne le umeščeni, ampak bi morali biti tudi premišljeni. Seveda ne pozivamo k temu, da bi resorno ministrstvo ali katero drugo pisalo še eno strategijo v nizu. Nedomišljenih strategij imamo že preveč, moji študentje bi rekli "over dozo". Včeraj ste sprejeli, jaz bom kar rekel, nestrategijo upravljanja kapitalskih naložb države. Imamo dokument, imenovan Slovenska industrijska politika 2014–2020, v pripravi je meni tako ljuba Strategija pametne specializacije za isto obdobje, ki bo verjetno zopet le veliko mrtvih črk na papirju ter, kot vse kaže, žal izgovor za privatizacijo in nepremišljeno razprodajo državnega premoženje. Kje je rešitev? Zadati si moramo jasne, merljive razvojne cilje, ki pa ne smejo biti omejeni le na gospodarstvo v ožjem smislu. Razvojni preboji se dogajajo dandanes v kulturi, znanosti, izobraževanju in še bi lahko našteval. Pogledati moramo, katera razvojna sredstva in znanje imamo na razpolago, ter jih smiselno in učinkovito povezati v nove in drugačne prakse. Mislim, tukaj ni tople vode za odkrivati. To so naredile družbe, s katerimi se želimo primerjati, in to je tudi naloga, ki je pred nami. O tem bom govoril kasneje v okviru ustnega vprašanja ministru Počivalšku. Zato za zdaj bom le na kratko zaključil. Država je za obdobje 2010–2018 za štiri razvojno problematična območja namenila – seveda je tukaj strokovec naredil napako, 2014 – 399 milijonov evrov. Realizacija je bila do zdaj, če gledamo za celoto, 8 %, za Pomursko regijo 56, tam nekje – državna sekretarka zmiguje z glavo –, za naš in moj ljubi Maribor najnižja, dobra 2,5 %. Kako torej, kolegice in kolegi, lahko rešimo razvojne problematike te države, če ne izvajamo niti parcialnih ukrepov, ki smo jih že sprejeli, niti jih ne povezujemo v neko širšo strategijo, ki bi edina lahko naredila za učinkovite? Mi bomo seveda podprli to noveliranje t. i. pomurskega zakona, upam pa, da se bomo po oddihu, ki bo v Združeni levici deloven, začeli ukvarjati z zadevami, ki sem jih prej omenil. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, drage kolegice in kolegi, Pomurke in Pomurci! Namen Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015, ki je bil sprejet v letu 2009, je bil jasen: s celovitim programskim pristopom zagotoviti dodatna finančna sredstva za razvojno podporo Pomurju. Tukaj seveda ne gre za statistično regijo Pomurje, gre za še nekaj več občin, ampak govorimo o Pomurju. Zato je pomenil pospešitev razvoja, zakon je pomenil pospešitev razvoja Pomurske regije z ustvarjanjem novih delovnih mest ter ohranjanjem obstoječih in z vzpostavljanjem razvojne infrastrukture in odpravljanjem posledic finančne in gospodarske krize. Vsi vemo, da je bila gospodarska kriza ravno za to regijo najbolj boleča. Predvsem v luči propada večjih podjetij iz te regije, kot sta bili na primer Pomurka in Mura. Ravno zato je bil sprejem zakona takrat nujen in je za razvoj tega dela naše države pomenil pravno podlago za zagotavljanje namenskih sredstev v proračunu Republike Slovenije. Prvi ukrep Programa spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije v obdobju 2010 do 2015 dejansko predstavlja najpomembnejši člen razvojnega prestrukturiranja regije in je zanj zakonsko določenih 33 milijonov evrov za obdobje od leta 2010 do 2015. Ker konec letošnjega leta preneha veljavnost tako imenovanega pomurskega zakona in s tem prenehanje obveznosti zagotavljanja proračunskih sredstev za te namene, sem v imenu Nove Slovenije že letos marca na redni seji Državnega zbora ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo ter ministru za finance postavil ustno poslansko vprašanje glede nadaljnjega postopanja Vlade. Že iz dokumentov rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2015, ki ga je na 9. izredni seji februarja letos sprejel Državni zbor, je bilo namreč razvidno, da je glede na realizacijo po zakonu definiranih razvojnih programov zagotovljenih premalo finančni sredstev. Torej je Vlada že takrat kršila omenjeni pomurski zakon. Če bi Pomurska regija konec leta ostala brez dodatnih razvojnih spodbud, bi to pomenilo le delno realizacijo instrumentov tega programa, ki je bil v obdobju 2010 do 2015 realiziran le 57,6 %. Se pravi, ne beležimo niti dvotretjinske realizacije programa. Ob dejstvu, da se stopnja registrirane brezposelnosti v pomurski statistični regiji še naprej dviguje in je v januarju 2015 presegla 21 %, poleg tega se v tej regiji soočajo, soočamo tudi z večjimi nedokončanimi infrastrukturnimi projekti, bi bilo to nedopustno in neodgovorno. Ne pozabimo; Pomurska regija je ena manj razvitih slovenskih regij in zaradi omenjenih okoliščin nujno potrebuje državne pomoči, ki bodo spodbudile konkurenčnost tega dela Slovenije z odpiranjem novih delovnih mest in z novimi infrastrukturnimi projekti. To pa bo mogoče res z dodatno zagotovitvijo finančnih sredstev v državnem proračunu za leti 2016 in 2017 in s podaljšanjem veljavnosti Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015. V Novi Sloveniji konstantno ugotavljamo, da nam v Sloveniji skladni regionalni razvoj ne gre dobro od rok. Nova Slovenija - krščanski demokrati zagovarjamo enakomeren in pravičen razvoj vseh slovenskih regij, zato bomo predlog spremembe Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji podprli. Nedopustno bi namreč bilo, da načrtovane državne pomoči podjetjem ne bi bile razdeljene v celotnem predvidenem obsegu. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica, spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavci, kolegi in kolegi! Kolikor so nam poznane informacije o dejanskem gospodarsko-socialnem položaju Pomurja, moramo biti poenoteni v mnenju, da je podaljšanje veljavnosti Zakona o razvojni podpori Pomurske regije, ki je predmet predlagane spremembe zakona, potrebno in nujno. Glede na dane okoliščine je to edino racionalno dejanje z vidika pospešitve približevanje te regije na gospodarskem in socialnem področju slovenskemu povprečju. Tudi v drugih državah, celo v sorazmerno razvitem severnoevropskem in skandinavskem prostoru se lotevajo interventnih ukrepov, ko je to potrebno zaradi težav ali konstantno negativnih kazalcev določene regije. Torej ni to nikakršna slovenska izjema. Temeljni kazalniki produktivnosti Pomurja v zadnjem obdobju so se res nekoliko izboljšali, vendar se še vedno beleži velik razkorak glede na državno povprečje. Stanje je najbolj kritično na področju zelo visoke stopnje nezaposlenosti, ki, na primer, na območju Lendava še vedno krepko – poudarjam – krepko presega 20 %. Tudi na ostalem, predvsem narodnostno mešanem in obmejnem območju in tudi ponekod drugje je stanje z vidika nezaposlenosti podobno oziroma še bolj alarmantno. Strokovnjaki, ki se poglobljeno ukvarjajo z analizo učinkovitosti tega zakona, ocenjujejo, da smo glede njegovega izvajanja nekje na sredini poti. Morebitna prekinitev izvajanja zakona ob koncu leta bi tako pomenila veliko klofuto temu območju, ki se je, ne zaradi svoje krivde, temveč zaradi zgodovinske in regionalne specifičnosti, predvsem pa neugodnih okoliščin v zadnjem desetletju, znašlo v nezavidljivem položaju. Predlagatelj zakona poudarja, da so učinki dosedanjega izvajanja zakona imeli pozitivni vpliv predvsem na gibanje BDP, kar je prispevalo k temu, da se je vsaj glede tega kazalnika območje povzpelo z zadnjega na predzadnje mesto v državi. Izračunali so tudi, da bi v primeru, če bi nakopičene težave reševali z drugimi mehanizmi, bili ti precej manj učinkoviti, kot če se tega lotimo s pomočjo določb Zakona o razvojni podpori Pomurja. Po moji oceni je to nedvoumen argument za podporo temu zakonu. Podrobna analiza dosedanjega izvajanja zakona kaže, da sta se v okviru programa spodbujanja konkurenčnosti pomurskega gospodarstva izvajala predvsem dva instrumenta. To je instrument številka ena, kar zajema razpise za podjetja, in instrument številka štiri, kar se nanaša na promocijo regije. Slednje žal samo od leta 2013 naprej, pred tem je namreč potekel spor v zvezi s tem. Ostali instrumenti so se zgolj začeli izvajati, vendar pa ni prišlo do konkretne realizacije. Na področju socialnega podjetništva sta bila dva razpisa, v okviru katerih so bili odobreni trije projekti. Omenjeni instrument štiri je bil aktiven v letu 2010, oddano javno naročilo, ki ga je dobilo podjetje Pristop, do leta 2013 praktično ni bilo izpeljano, ker je zaradi zapletov pristojna ministrica leta 2011 prekinila pogodbo. Kot smo s tem seznanjeni, v zvezi s tem teče kazenski postopek. Enako je tudi z instrumentov številka pet, kjer je bil pogodbeni partner Oikos, in se praktično ni nič naredilo. Torej, kot je že bilo poudarjeno v stališču Vlade, zakon iz načrtovanega programa zagotavlja skupaj 33 milijonov evrov za Pomurje, vendar je bilo do konca leta 2014 realiziranih le 19 milijonov evrov. Skoraj 14 milijonov evrov je še neizkoriščenih, hkrati pa je v regiji obilo težav, zato bomo v naši poslanski skupini v prvem branju zakon podprli in tudi v poznejših fazah. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranka modernega centra, zanjo gospod Franc Laj.
Spoštovana predsedujoča, hvala za priložnost. Spoštovani predstavniki ministrstva, spoštovani vsi ostali prisotni! Država se je na krizo v Pomurju, ki je leta 2009 dosegla vrhunec in povzročila velike ekonomske, sociološke in družbene probleme, saj je službo izgubilo več tisoč ljudi, odzvala s sprejetjem Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015. Odločila se je za integriran in ciljno usmerjen pristop, s katerim je želela gospodarsko dimenzionirati regijo in doseči njeno dolgoročno razvojno prestrukturiranje, ki je osnovni cilj zakona. Po začetnih težavah in z aktivno vključitvijo Regionalne razvojne agencije Mura se je izvajanje zakona bistveno izboljšalo, kar dokazujejo rezultati izvedene evalvacijske študije, ki kažejo na to, da se je neposredno s pomočjo razvojni spodbud ustvarilo cirka 706 delovnih mest in 300 delovnih mest z neposrednimi tujimi investicijami, vendar bomo končno oceno uspešnosti lahko dobili po zaključku programskega obdobja. Na podlagi zaznavnih gospodarskih impulzov predvsem na račun pomurskih izvoznikov, ki so v letu 2014 zabeležili rekordnih 665 milijonov evrov izvoza, kaže, da se regijsko gospodarstvo pobira z razvojnega dna tudi na račun pomurskega zakona. Kljub vsemu pa je situacija še vedno kritična. V regiji je skoraj 10 tisoč brezposelnih in beležijo 19,1-odstotno stopnjo registrirane brezposelnosti, ki presega slovensko povprečje za dobrih 53 %, BDP na prebivalca pa zaostaja za 34 %. Vse to kaže, da so posledice gospodarske krize zaradi ekonomske šibkosti v regiji še močno prisotne. Šoki propada velikih podjetij se počasi blažijo s krepitvijo srednjih, malih in mikro podjetij, ki že zaposlujejo 70 % vseh zaposlenih in postajajo vse bolj konkurenčna na globalnem trgu. Bistvenega pomena za regijo in državo je, da se z zakonom že zagotovljene pravice koriščenja razvojnih spodbud do konca izkoristijo, saj le tako lahko zakon doseže cilj in upraviči namen. To bo pa mogoče le v primeru podaljšanja programskega obdobja za dve leti oziroma do konca leta 2017. Poglavitni vzrok, da regija ni mogla izkoristiti z zakonom že zagotovljenih pravic črpanja sredstev iz naslova razvojne podpore Program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije v višini 33 milijonov evrov, so bile proračunske zmožnosti države. Do konca leta 2015 bo mogoče zaradi rebalansov proračunov pravice črpanja izkoristiti le v višini 23,4 milijona evrov, preostanek v višini 9,6 milijona evrov pa do konca leta 2017, kar pa ne bo ogrozilo doseganja ciljev zakona, saj s podaljšanjem obdobja odpiramo možnost dodelitve podpor kvalitetnim, produktivnim projektom in projektom s trajno vrednostjo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo pomembnosti izpolnjevanja zakonskih obveznosti do Pomurske regije in do skladnega regionalnega razvoja, zato podpiramo spremembo zakona, ki ga v regiji in na Vladi ocenjujejo, da je dober, koristen in ga regija tudi potrebuje. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana državna sekretarka z ekipo! Pred nami je prva obravnava zakona o spremembi Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015. Predlagatelj spremembe zakona predlaga podaljšanje obdobja izvajanja zakona za dve leti, in sicer do konca leta 2017. Predlagatelj zakona namreč ocenjuje, da bo v podaljšanjem obdobju lažje dosegel cilje zakona, kot tudi zagotovil potrebna sredstva za izvedbo programa spodbujanja konkurenčnosti v letih 2016 in 2017. Pomurski zakon je bil sprejet leta 2009 z namenom uvedbe dodatnih ukrepov za spodbujanje razvoja Pomurske regije, ustvarjanja novih in ohranjanja obstoječih delovnih mest, kot tudi z namenom vzpostavljanja razvojne infrastrukture ter odprave posledic gospodarske in finančne krize v Pomurski regiji. Osnovni cilj zakona je bil in ostaja zmanjšanje brezposelnosti oziroma ustvarjanje novih delovnih mest. Ampak, kot že predlagatelji spremembe zakona sami ugotavljajo, instrumenti, ki so predmet tega zakona, vse do danes še niso rešili osrednje težave, to je velike brezposelnosti v Pomurski regiji. To potrjujejo tudi številke, ki kažejo, da število brezposelnih ostaja na ravni 19 do 20 %, kar je enako kot v obdobju sprejetja zakona konec leta 2009. V Slovenski demokratski stranki smo zakon v času sprejemanja leta 2009 podprli, smo pa že takrat opozorili na številne pomisleke, ki so se, če na rezultate zakona pogledamo danes, izkazali za upravičene. Naj izpostavim najpomembnejše. Nasprotovali smo vzpostavitvi vladne projektne pisarne, saj bi ta del lahko prevzela regionalna razvoja razvojna agencija, ki ji je bila z vzpostavitvijo projektne pisarne na nek način izkazana nezaupnica. Prav tako smo takrat ocenili, da bo šlo za podvajanje nalog na strani razvojne agencije in projektne pisarne, kar zagotovo ni racionalno. V nadaljevanju, ko je vodenje vladne pisarne prevzel kar takratni državni sekretar iz kabineta predsednika vlade Andrej Horvat, je bilo jasno, zakaj je bila vzpostavitev projektne pisarne potrebna. Kasneje je zaradi konflikta interesa, suma korupcije ter nepravilnosti pri izvajanju pomurskega zakona kot državni sekretar seveda odstopil. V Slovenski demokratski stranki smo omenili tudi, da ni potrebe, da je vzpostavitev regijskega gospodarskega središča predmet tega zakona. Če pogledamo na rezultate danes, vidimo, da je bilo v okviru tega ukrepa izplačanih 21 milijonov evrov, vendar zgolj za tri projekte razvojnih centrov slovenskega gospodarstva, ki so generirali zgolj 162 delovnih mest in pet novih podjetij. Vemo pa, da je eno izmed teh podjetij, Razvojni center za nove materiale, pogone in tehnologije, od marca letos v stečaju. Nasprotovali smo tudi vzpostavitvi medpodjetniškega izobraževalnega centra, saj bi naloge lahko koordinirala in opravljala razvojna agencija v sodelovanju z interesnimi združenji in izobraževalnimi institucijami. S tem bi dali večjo vlogo obstoječemu sistemu izobraževalnih institucij in razvojni agenciji ter potrebne aktivnosti na tem področju racionalizirali. Če pogledamo na rezultate tega ukrepa danes, vidimo, da smo vložili 2 milijona evrov v adaptacijo objekta in nakup tehnološke opreme. Torej imamo zgolj obnovljen in opremljen objekt. Rezultatov v obliki novih delovnih mest ali rezultatov razvoja Pomurske regije tudi pri tem ukrepi ne vidimo. Glede projekta vodooskrbe smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke izpostavili, da je bil ta projekt že pred sprejemom tega zakona v državnem programu. Kljub temu je vlaganje v infrastrukturo za oskrbo s pitno vodo postal eden izmed ukrepov, kjer vemo, da obstaja sum goljufije pri gradnji, vezan na neupravičeno obračunavanje dela in materiala, ter strah pred vračanjem evropskih sredstev. Iz priloženega gradiva predlagane spremembe zakona je moč razbrati tudi, da se je denar, ki bi naj šel za razvoj Pomurske regije in za zmanjšanje števila brezposelnih, trošil za projektne naloge in študije vrednotenja, ki so bile dodeljene zunanjemu izvajalcu, čemur smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nasprotovali že ob sprejemu in nasprotujemo tudi danes. Prav je, da vas ob tem spomnim, da je v letu 2009 Poslanske skupina SLS vložila amandma, s katerim je želela, da sredstva, namenjena za razvoj Pomurske regije, ni dovoljeno dodeljevati in koristiti za izdelavo študij, ekspertiz, strokovnih podlag, dokumentacij in sklepanje svetovalnih pogodb, kar smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tudi podprli, a žal takratna leva koalicija tega amandmaja ni podprla. Danes verjamemo, da je bilo le-to z razlogom. Izpostavljene so bile številne kritične točke izvajanja pomurskega zakona, ki dejansko kažejo na neizvajanje temeljnega poslanstva tega zakona. Ne glede na izpostavljeno bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagano spremembo podaljšanja roka izvedbe zakona o razvojni Pomurski regiji v prvi obravnavi podprli. Moram pa ob tem jasno izpostaviti, da močno nasprotujemo porabi sredstev za razne študije in svetovalne pogodbe. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Franc Jurša. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav kolegicam in kolegom ter seveda drugim, ki so v tej dvorani, posebej prebivalcev Pomurja pa ne bom pozdravljal, ker mislim, da v danih trenutkih se to dejansko niti v Državnem zboru ne sme delati! Dejansko se je izvajanje predloga zakona začelo v februarju leta 2010. Že ob prvem sprejemanju zakona jeseni leta 2009 smo ga poslanke in poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev soglasno podprli. Enako bomo naredili tudi tokrat, saj gre za omogočanje nadaljnjega razvoja manj razvite Pomurske regije v okviru preostalega dela finančnih sredstev. Od takratnega sprejema se je v Pomurski regiji dejansko začelo kar nekaj aktivnosti, ki so zaznamovale pozitivne učinke, čeprav se stanje na področju gospodarstva v zadnjem času nekoliko krepi, pa končni rezultati še vedno niso v zadostni meri konkurenčni. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev se zavedamo izjemno slabih gospodarskih in socialnih razmer v regiji. Razvoj industrije postopoma slabi, kar posledično pomeni naraščanje števila že zelo visoke stopnje brezposelnosti, s tem pa peša tudi življenjski standard občanov. Problematika se je dodatno poglobila z zaprtjem tovarn Mura, Pomurka, ki sta bili rešilni bilki za marsikatero družino na prostorih Pomurja. Finančni okvir zakona je temelj za uveljavljanje pravic do kvalitetnega življenja prebivalcev Pomurske regije. Predstavlja nadaljevanje različnih že začetih projektov, zato se nam v Poslanski skupini Desus zdi edino logično, da podpremo podaljšanje dveletnega roka za izvajanje pomurskega zakona. Ne gre za samoumevno nadaljevanje veljavnosti zakona, ampak preostalih 14 milijonov evrov od skupnih zastavljenih 33 milijonov evrov pomeni za Pomursko regijo veliko več. Pomeni dodatne možnosti za nova delovna mesta, razvoj podjetništva, konkurenčnosti kmetijske in gozdarske dejavnosti ter končno ustrezno infrastrukturo za oskrbo s pitno vodi, ki naj bi bila v celoti končana do konca tega leta. Svet pomurske razvojne regije je opozoril tudi državo, da naj sproti nakazuje sredstva, da bo lahko pomurski vodovod končan v določenem roku, to se pravi do konca letošnjega leta. Prav tako v Poslanski skupini Desus podpiramo odločitev Vlade ob nadaljnjem določanju besedila zakona. Vlada je naložila Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo, da do konca leta 2015 pristopi k pripravi ukrepov razvojne podpore in programa spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije do leta 2023 v skladu z Zakonom o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Dodal bi še to, da v naši poslanski skupini dodano vrednost v razvoju Pomurske regije vidimo v turizmu. Gre za dostopno in širše prepoznavno regijo tudi zunaj državnih meja, saj geografsko sodi v obmejno območje. Za razvoj turizma ima Pomurska regija že sedaj številne potenciale, kot so, denimo, naravne lepote, termalno zdravljenje, lokalna pridelava hrane in ekološki izdelki na tradicionalnih turističnih kmetijah – in še bi lahko našteval. Kot sem že uvodoma napovedal, bomo poslance in poslanki Demokratične stranke upokojencev podprli predlagani zakon.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka z ekipo, spoštovani kolegice in kolegi! Razlog za sprejem interventnega zakona leta 2009 je bila izkazana potreba pomurske razvojne regije, da je bila glede na kazalce razvitosti ter z vidika ustavnega načela socialne države in solidarnosti z ljudmi v finančni in gospodarski krizi potrebna pomoč države. Gospodarska moč Pomurja se je v letu 2008 namreč močno poslabšala, saj je vpliv finančne in gospodarske krize dodatno povečal razvojni zaostanek. Pomursko gospodarstvo so zagrabili finančni in gospodarski krči, ki so bili sicer prisotni tudi drugje po Sloveniji, vendar je bil zaradi ekonomske šibkosti v Pomurju njihov vpliv bistveno močnejši. Ugotovljeno je bilo, da zgolj ukrepi regionalne politike ne zadoščajo, ampak so potrebni posebni ukrepi in še posebej koordinirana akcija sektorskih politik. Na podlagi ocene stanja v Pomurju, ki je izkazala velike težave, je bil pripravljen razvojni zakon, ki je zagotavljal javna sredstva za ukrepe za odpiranje novih perspektiv v Pomurju in je pomenil novo priložnost za pomursko gospodarstvo, da končno izkoristi primerjalne prednosti geotermalne energije, trajnostnega kmetijstva in agroživilstva ter seveda turizma. Namen zakona je bil s podporo pri pripravi in izvajanju razvojnih projektov v regiji povečati absorbcijsko sposobnost Pomurja pri kandidaturah na javnih razpisih in programih. Z vlaganjem, z javnim sofinanciranjem investicij podjetij se je želelo spodbuditi razvoj podjetij in podjetništva v Pomurju. Želja je bila poslovno dinamizirati regijo, predvsem pa zagotoviti hitrejše odpiranje novih delovnih mest. Z vlaganjem v kadre se je želelo delovno silo v Pomurju ustrezno prekvalificirati in usposobiti za nove izzive ter povečati možnost novega zaposlovanja za izobraženi kader, s spodbujanjem socialnega podjetništva pa vzpostaviti pogoje za pospešen razvoj zaposlovanja. Program se je s predlogom davčnih olajšav usmeril v izboljšanje podobe regije ter v njeno promocijo s ciljem privabljanja tujih in domačih vlagateljev. Poglavitne rešitve zakona so tako zagotavljale ustrezno razvojno podporo za prestrukturiranje razvojno zaostale Pomurske regije, kjer se je v zaostrenih gospodarskih in finančnih razmerah stanje zelo poslabšalo. S predlaganimi ukrepi, pripravljenimi na podlagi programskega pristopa, in ob zagotovitvi finančnih sredstev je takratna vlada želela spodbuditi investiranje domačega in tujega kapitala in s tem ustvariti pogoje za prestrukturiranje tega območja. Zakon je predvidel poseben Program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije za obdobje 2010–2015, za katerega se je namenilo 33 milijonov evrov, predvidene pa so bile tudi spodbude za zaposlovanje in predlagane davčne olajšave za investiranje ter prednostno obravnavo programov in projektov iz Pomurja pri kandidiranju za državna in evropska sredstva ter postavitev regijskega gospodarskega središča. Okvirna vrednost ukrepov v okviru prednostne obravnave projektov in programov je bila 162 milijonov evrov, od tega je največ, 90 milijonov evrov, bilo namenjenih vlaganju v infrastrukturo za oskrbo prebivalcev z zdravo pitno vodo. Vlaganje, spodbujanje in dvig konkurenčnosti kmetijstva in gozdarstva ter živilsko-predelovalne industrije so bili ocenjeni na 40 milijonov evrov. Za spodbuditev regijskega gospodarskega središča v Pomurju pa je bilo predvidenih 30 milijonov evrov. V 6 letih so bili predvideni ukrepi v skupni višini 261 milijonov evrov. Osnovni cilj omenjenega posebnega programa je bil ob kombinaciji različnih instrumentov ublažiti krizne razmere ter ustvariti tisoč novih delovnih mest. Za Pomurje je bilo in še vedno je ključnega pomena čim večje število neposredno ustvarjenih novih delovnih mest v čim krajšem obdobju v sektorjih, v katerih bodo prinesla večjo dodano vrednost. Nekateri ukrepi so pomenili takojšen učinek, drugi so bili bolj dolgoročne narave. Zakon zagotovo ni bil popoln, kar pa ne pomeni, da je bil neuspešen. Analize kažejo, da se temeljni kazalniki produktivnosti v Pomurju izboljšujejo, še vedno pa je viden precejšen razkorak glede na slovensko povprečje. BDP na prebivalca v Pomurski regiji je v letu 2012 znašal 30,9 % manj od slovenskega povprečja. Na nekaterih področjih je v Pomurski regiji sicer znatno zaznati postopno izboljševanje splošne gospodarske slike, vendar ne na področju brezposelnosti in ne do te mere, da bi podaljšanje obdobja izvajanja zakona ne bilo potrebno. Stopnja registrirane brezposelnosti po zadnjih razpoložljivih podatkih znaša 19,1 %, kar je za 7 % več kot na nacionalni ravni. Posledice gospodarske krize so zaradi ekonomske šibkosti v Pomurski regiji še vedno močno prisotne. Vmesna analiza izvajanja programa 2010–2013 je odgovarjala na vprašanja glede ustreznosti, učinkovitosti in uspešnosti programa. Iz ugotovitev izhaja, da so bila dodeljena sredstva prenizka, da bi bilo mogoče izvesti korenite strukturne spremembe v regiji. Instrumenti so sicer ustrezno obravnavali nekatere težave v regiji, vendar pa niso reševali osrednje težave, velike brezposelnosti. Program Pomurje 2015 je s svojimi aktivnostmi ustrezno nadgradil in dopolnil druge politike oziroma programe, ki so se ali se izvajajo v Sloveniji. Povezave med odobrenimi sredstvi in boljšim poslovanjem statistično ni bilo mogoče dokazati, se je pa izboljšalo poslovanje podjetij, predvsem manjših. Podjetja pa so povečala svojo produktivnost, optimizirala delovni proces, si omogočila večji obseg proizvodnje, zmanjšala stroške poslovanja, povečala prilagodljivost in si olajšala delo na terenu. S predlagano novelo se torej podaljšuje obdobje izvajanja zakona za dve leti. Program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije v obdobju 2010–2015, za katerega je bilo predvidenih 33 milijonov evrov, je bil uresničen 57,6 %. Nerealizirana sredstva za izvajanje programa znašajo okrog 14 milijonov evrov, za leto 2015 je zagotovljenih skoraj 4,4 milijona evrov, preostanek 9 milijonov 600 pa naj bi se zagotovilo z državnima proračunoma 2016 in 2017. Ker cilji zakona še niso doseženi in ker niso bila uporabljena še vsa predvidena sredstva, je podaljšanje veljavnosti zakona in v nadaljevanju tudi ustrezna prilagoditev razvojnega programa, ki bo omogočila učinkovitejše črpanje sredstev v prihodnjih letih, utemeljeno. Socialni demokrati menimo, da je treba zastavljene projekte izpeljati do konca, zato bomo predlagano novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Izvolite, gospa državna sekretarka mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Pred razpravo mogoče odgovorim ali podam mnenje na nekaj stališč, ki so bila predstavljena s strani poslanskih skupin. Kar se je največkrat pojavljalo, je raven brezposelnosti. Res je, da ostaja okoli 19 % na območju te regije, ki jo zakon predvideva, oziroma malo nad 20 na območju statistične regije. Vendar pa bi rada omenila, da pred začetkom uveljavitve zakona smo imeli 11 tisoč 137 brezposelnih prebivalcev, trenutni podatek je 9 tisoč 600, torej tisoč 500 manj. Tu je pa treba upoštevati, da sta nam samo stečaja Mure in Pomurke vzela 6 tisoč 500 delovnih mest. Torej ne moremo govoriti o tem, da zakon ni bil učinkovit, kar se tiče brezposelnosti, saj če teh stečajev ne bi imeli, potem verjetno res tudi zakona ne bi bilo, vendar pa poslance opozarjam, da smo tu bili uspešni in se brezposelnost znižuje, in to iz meseca v mesec. Ravno zato, kar ste omenili – vedno več podjetij se ustanavlja in tudi gospodarski kazalci za mikro in mala podjetja so pozitivni. Še naprej, instrumenti. Kot sem že v predstavitvi omenila, je res, da tudi sami nismo zadovoljni predvsem z instrumentom tri – socialno podjetništvo. Tu nekako ministrstvo ni dobilo posluha za prijavo. Ravnokar se obravnava tudi na Vladi razpis v višini 2 milijona za infrastrukturne projekte oziroma projekte spodbujanja konkurenčnosti in 300 tisoč za socialno podjetništvo. Na žalost smo dobili samo 6 vlog, od tega je bila ustrezna ena. Namreč, na ministrstvu se zavedamo, da moramo narediti nekaj več na razlagi in promociji tega instrumenta, na kakšen način naj zadeve potekajo. Pa tudi to, kar sem že omenila, potrebna bo sprememba Zakona o podjetništvu, ki je na nek način omejujoč; omejujoč v dejavnostih, ki se lahko registrirajo v ta namen, in pri sami registraciji, kjer je kar nekaj administrativnih ovir. To si želimo spremeniti in ta sprememba je zdaj, ko je zakon pri nas na ministrstvu tudi v postopku. Omenjen je bil turizem in razvoj regije. Strinjamo se, da ima tu Pomurje kar nekaj priložnosti. Temu je namenjen instrument štiri, ki ga je v celoti prevzela Regionalna agencija Mura. Regionalna agencija Mura, menimo na ministrstvu, zelo dobro dela. V okviru tega instrumenta se je izvajala promocija regije. Pripravljena je nova ponudba regije, udeležba na mednarodnih sejmih, priprava promocijskega filma Pomurja in popolna prenova spletne strani. Menimo, da se bo regionalna agencija tukaj izkazala in da bomo na tem instrumentu lahko dosegli nekaj več. Rada bi se dotaknila tudi ciljev, namreč ni res, da cilji niso določeni. Ciliji so določeni za celo obdobje in tudi za posamezno leto. Nekaj izmed teh ciljev smo dosegli in tudi presegli. Omenjen je bil cilj tisoč novih zaposlitev. No, ta cilj smo presegli, trenutni kazalec do konec leta 2014 je tisoč 281, s tem da moram opozoriti, da to so vse po pogodbi predvidene zaposlitve. Namreč, podjetja se zavežejo, da tri do pet let po ukrepu zaposlijo toliko in toliko ljudi. Tako to so predvidene zaposlitve. Ne nazadnje imamo tudi kazalec števila gospodarskih subjektov, ki so vključeni v sofinanciranje projektov, cilj je bil 150, mi jih imamo do konca leta 2014 vključenih 224. Torej, ta dva milijona bosta zdaj šla v 14 novih projektov, tako da predvidevamo, da bo tukaj stvar šla naprej. Mogoče še samo nekaj o procentih; 57,6 % je izkoriščenost, ampak samo iz tega dela spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije, ker moramo povedati, da celotna vsota, ki je na voljo za Pomurje iz vseh programov in vseh ministrstev, je pa 264 milijonov. Po naših podatkih se vsi kazalniki, se pravi in povrnitev vplačanih prispevkov delodajalca in projekti regijskega gospodarskega središča, prestrukturiranje in dvig konkurenčnosti kmetijstva in pa vlaganja v infrastrukturo, se pravi oskrba Pomurske regije s pitno vodo, v višini 90 milijonov črpajo v celoti. Tako, če podaljšamo ta zakon, predvidevamo, da se bo v celoti teh 264 milijonov za Pomurje tudi počrpalo oziroma uporabilo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, vabljeni! Seveda bom podprl predlog zakona iz več razlogov. Prvič, zato ker prihajam iz Maribora in vem, kaj pomeni vsesplošna depriviligiranost, pa ni zdaj tema Maribor, tema je Pomurje. Podprl bom tudi zato, ker številke celotne Pomurske regije kažejo, da je ta regija potrebna pomoči, tudi dogodki iz preteklosti kažejo, da je to ena izmed regij, ki je bila najbolj prizadeta skozi zadnje 20-letno obdobje neodvisne Slovenije. Podprl bom zato, ker bo neprimerno lažje izvesti vse še preostale ukrepe, pa še kakšnega v podaljšanem časovnem obdobju, podprl bom pa tudi zaradi proračunskih vzgibov, ker vemo, da letos je nemogoče prvič zagotoviti, drugič pa tudi realizirati vse te ukrepe, ker je leto 2015 že globoko ali pa ga je pol že praktično –ne, ne praktično, dejansko mimo. Zato je edino primerno, da se obdobje pomoči Pomurju podaljša še v naslednji dve leti. Seveda moram ugotoviti, da je bilo relativno slabo črpanje oziroma slaba realizacija v celotni masi 33 milijonov v ta namen, v tem trenutku znaša nekaj čez 50 %, upajoč, da bo letošnja realizacija polna, 100-odstotna, bo vendarle doseženo komaj 70 %, tako da tistih preostalih 9,5, 9,6 milijona v naslednjih dveh letih je še kako potrebnih, da si vsaj malo Pomurje opomore. Jaz bi si želel, da se izvajajo tisti ukrepi, ki so že v preteklosti prinašali rezultate in pomagali ustvarjati nova delovna mesta, to je pa na vsak način, bom samo dva navedel, povračilo vplačanih prispevkov delodajalcem, ki so na novo zaposlovali in ki je bil – ocenjujem –, da je bil ta ukrep premalo koriščen, in davčna olajšava za investiranje in zaposlovanje. Seveda kritika je, da se je počasi črpalo in da tudi nekaj sredstev, vsaj v tistem začetnem zagonskem obdobju, je bilo uporabljenih verjetno – ne verjetno, ampak zagotovo – neustrezno. Povedano je bilo o neki raziskavi, o neki študiji in kaj vem kaj vse, niso pa dobili denarja tisti, ki bi dejansko ustvarjali nova delovna mesta in investirali v gospodarstvo, kmetijstvo in še kam. Je pa res tudi to, da je bilo opravljeno tudi vmesno vrednotenje. Cilj tega vrednotenja je bil pridobiti vpogled v učinkovitost in uspešnost izvajanja programa Pomurje, bom skrajšal – Pomurje 2015, v prvih treh letih; torej, od začetka 2010 do vključno konca 2012, od uveljavitve tega zakona o Pomurski regiji. Šlo je za preverjanje ustreznosti vrednotenja, torej pri preverjanju ustreznosti se je vrednotenje osredotočilo predvsem na logičnost programske strukture in skladno z drugimi politikami in programi. Glede tega se ugotavlja, da so bila dodeljena sredstva prenizka, da bi bilo mogoče izvesti korenite in strukturne spremembe v sami regiji. Instrumenti so sicer ustrezno obravnavali nekatere težave v regiji, vendar pa niso reševali osrednje težave, to je gašenje velike nadpovprečne brezposelnosti. Glede same učinkovitosti kot drugega parametra, ki se vrednoti, se ugotavlja, da terja sistem spremljanja in nadzora veliko administrativno breme in je skladen z uveljavljeno prakso v Sloveniji, skrbniki pogodb pa relativno svoje delo dobro in pohvalno opravljajo. Glede uspešnosti se je vrednotenje osredotočilo na dodeljevanje nepovratnih sredstev za začetne investicije podjetij. Upravičenci iz prvega in drugega javnega razpisa v okviru t. i. instrumenta ena, so skupaj v treh letih ustvarili 770 novih oziroma zaposlitev. Zaradi sprejetih sredstev so podjetja investirala v novo tehnologijo prej, kot bi sicer. Izvajalec vrednotenja je pripravil tudi priporočila, ki jih bo predlagatelje lahko upošteval pri pripravi sprememb, modifikacij programov spodbujanja konkurenčnosti. Naj mi bo ob zaključku dovoljeno še eno razmišljanje v kontekstu pomoči Pomurju in v kontekstu včerajšnjega sprejemanja ZIPRS oziroma Zakona o izvrševanju proračuna, ki je smo se fokusirali predvsem ali pa izključno v višino povprečnine za občine. Mislim, da sta vsaj ta dva predpisa, pa še kateri bi se tukaj našel, tisti alarm, tisti znak, da je obstoječa lokalna samouprava resnično potrebna spremembe, korenite spremembe, sicer bo nevzdržno v prihodnje. Ko govorim o korenitih spremembah, imam v mislih tudi uvedbo pokrajin, o katerih govorimo že dolgo vrsto let, praktično pa nič ne naredimo. Verjamem, da če bi s to zadevo – pa ni to apel za referendum, nikakor ne –, če bi s to pobudo šli pred volivce v obliki referenduma, mislim, da bi plebiscitarno podporo temu dosegli. Torej, naj mi bo dovoljeno razmišljanje tudi v tej smeri, verjamem, da bi bili rezultati mnogo boljši, delovanje lokalne samouprave na vseh ravneh dosti bolj učinkovito, s tem pa tudi zadovoljstvo ljudi, katerim je to tudi namenjeno. Hvala lepa. A seveda, podprli bomo, v Desusu bomo soglasno podprli predlog zakona, ker alternative, če hočemo Pomurju in Pomurcem in Pomurkam dobro, ne vidimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Janko Veber. Gospod Horvat, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavcema, dragi kolegice in kolegi! Ko pozdravljam novelo Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015, ki bo zdaj do 2017, seveda moram istočasno tudi izraziti obžalovanje, da Vlada ni v letošnjem proračunu oziroma z rebalansom proračuna za leto 2015 zagotovila dovolj sredstev, da bi se vse, kar je bilo definirano v Zakonu o razvojni podpori Pomurski regiji, tudi realiziralo. Naj pojasnim vsem vam, kolegice in kolegi in tudi slovenski javnosti, da ne bo pomote, da je v Pomurju bila zadostna absorpcijska sposobnost, da bi do konca letošnjega leta absorbirali ves denar, ki ga je ta zakon dejansko napovedoval. Dejstvo pa je bilo, da v proračunu ni bilo za letošnje leto zagotovljenega dovolj denarja, na nek način to osebno razumem, finančni minister ima gotovo največje težave, ko mora rebalans oziroma proračun zapreti in seveda moram izraziti tukaj zadovoljstvo in hvaležnost, da se bo zakon dejansko izvajal in zaključil pač dve leti kasneje. Veliko dobrega je prinesel ta zakon, ne nazadnje smo vsako leto na Odboru za gospodarstvo obravnavali poročilo o izvajanju Zakona o razvojni podpori Pomurju za prejšnje leto in dejansko ugotavljali pozitivne doprinose, ki jih je zakon prinašal. Seveda ja pa bilo tudi nekaj, po domače rečeno, neumnosti. Zato bi si želel, da teh v naslednjih dveh letih ne bo in apeliram na zaposlene na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki je skrbnik tega zakona, da vendarle pazi, da se kakšne neumnosti ne bodo ponavljale. Tudi obžalujem, da nam ni v celoti uspel projekt po razpisu Razvojni center slovenskega gospodarstva, ko je bilo za Pomurje določenih, mislim, da 30 milijonov evrov. Res da je zrasel, dober, lep, velik industrijski objekt v Puconcih v Prekmurju, vendar pa potem proizvodnja, za katero je bil zgrajen ta objekt, ni stekla. Hvala bogu, imamo doma dobro, močno, mednarodno podjetje, ki je zdaj svojo proizvodnjo preselilo v te prostore. Ampak to pa ni prineslo novih delovnih mest, zato tukaj vidim ta problem in enostavno nismo teh 30 milijonov, kot nam je bilo v Pomurju na nek način rezerviranih, izkoristili tako, kot bi lahko. Druga zadeva, takšna, ki naj se več ne ponovi, kar mi govorijo ljudje iz RRA Mura in tudi Pomurske gospodarske zbornice. Šlo je za neko košnjo trave, ki smo jo potem menda peljali na sežiganje v Avstrijo, to je stalo okoli 210 tisoč evrov in ne vem, če je ravno ta rešitev bila optimalna. Ne vem, ampak samo naštevam, mogoče mi bo kdo znal razložiti. Rad bi pa tudi ponovno drugič apeliral na Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, da se vendarle pred razpisi usede skupaj s Pomursko gospodarsko zbornico, z RRA Muro in da natančno definirajo razpisne pogoje, ki bodo ne takšni, ki bodo neki personi ali podjetju pisani na kožo, nasprotujem takšnim razpisom, ampak takšni, ki bodo dejansko logični in bodo zakonu na kožo pisani. Torej v duhu zakona. Duh zakona pa je pomagati, razvojno pomagati Pomurski regiji. Mislim, da gospe in gospodje na ministrstvu vedo, o čem govorim, in mislim, da je treba malo dobre volje in da smo tukaj lahko zelo uspešni in da bomo res lahko vsak evro, dobesedno vsak evro, izkoristili kot razvojno pomoč Pomurju. Res je, mi imamo velike težave v naši regiji, ne bom zdaj govoril o statističnih podatkih, vse si lahko preberemo, preberete na spletnih portalih, na nek način, hvala bogu, da je blizu Avstrija in da smo v Evropi in da imamo prost pretok ljudi. Imamo pa seveda, ker je bilo tudi prej govora o Muri, gospa državna sekretarka je o tem govorila, imamo pa seveda tudi tako kot drugje po Sloveniji probleme, recimo, z insolventno zakonodajo. A veste, da v petek mora prenehati proizvodnja, kjer je zaposlenih 400 ljudi v Muri, ker je baje tako odredilo sodišče oziroma stečajni upravitelj in se bo proizvodnja morala nehati, kljub temu da imajo kapacitete prodane za eno leto vnaprej. Nimam več časa, da bi podrobno razložil razloge. Podpiram ta zakon.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Franc Breznik. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Menim, da se lahko kar združimo v oceni, da je bil sprejem Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji velik preskok v razmišljanje o tem, kako se odzvati na razvojne probleme v določenih območjih v Sloveniji. In to se je zgodilo, ko smo vodili vlado Socialni demokrati. Verjamem, da bi tudi učinek tega zakona bil bistveno večji, če ne bi vmes nastopila gospodarska in finančna kriza, ki je za posledico imela tudi sicer izgubo številnih delovnih mest, pa tudi sicer krčenje sredstev v proračunu za razvojne potrebe v Sloveniji. Del tega je zagotovo bila deležna, če lahko tako rečem, tudi Pomurska regija. Bojim se, da bomo tudi v prihodnosti, ko bomo fiskalno pravilo morali izvajati, prišli do spoznanj, da bodo ravno območja, ki so razvojno najšibkejša, imela največje probleme, kako pravzaprav izravnavati svoj razvojni potencial, ob dejstvu, da se bodo sredstva po vsej verjetnosti namenila za vse drugo, ne pa za razvoj v takšnih območjih. Na to opozarjam zaradi tega, ker so vendarle v Sloveniji poleg Pomurja opredeljena vsaj še 3 problemska območja, ki pa niso bila reševana z enim zakonom oziroma s posebnim zakonom, ampak s krovnim Zakonom o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Mislim, da bi bilo tudi smiselno, da se naredi nekako na ministrstvu analiza, ali je učinkoviteje, če rešujemo posamezno problemsko območje s konkretnim zakonom za to problemsko območje, ali je učinkoviteje, če imamo to v enem krovnem zakonu in potem vlada sprejme program, kajti mišljeno je bilo, da vlada seveda odreagira takoj, ko nekje nastopijo razvojni problemi in ni treba v državni zbor z zakonskim predlogom, ampak se lahko ta program sprejme na vladi, se zagotovijo sredstva in program steče. Ampak vendarle, mislim, da je zdajle kar nekaj izkušenj že od takrat pridobljenih in to bi bil tudi dober napotek za naprej, kajti tudi v ostalih problemskih območjih se izteka obdobje, v katerem velja status problemskega območja, za Pokolpje je, recimo, bil uveljavljen program 2011, izteka se 2016, če se ne motim. Tudi tam so učinki bistveno manjši pravzaprav kot tukaj zaradi tega, ker država ni zagotavljala dovolj sredstev za razvoj. Seveda podpiramo, da se tudi za dve leti podaljša Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji, zagotovo pa bo treba, mislim da, tudi pogledati, ali pa vsaj reči, ne samo da je imel ta zakon ugoden učinek ali pa vpliv na samo Pomursko regijo, ampak je imel tudi čezmejni vpliv, kajti zagotovo so se številni programi, ki so se tudi na sosednjem Madžarskem pripravljali za spodbujanje razvoja, lahko nadgrajevali tudi zaradi tega, ker je bil določen program v Sloveniji sprejet in si vedno imel tudi možnost se vezati na ta program. Torej gre za dejstvo, da je vpliv tudi čezmejni, kar je izjemno pomembno tudi sicer za delovanje celotnega tega območja. Tako je mogoče res eno od teh vprašanj, ali se razmišlja o podaljšanju ostalih programov v Sloveniji v problemskih območjih, zagotovo bi bila pa resnično zelo zelo zaželena analiza, ali je bolj smiseln in učinkovit način, da imaš poseben zakon, ali pa pač ta krovni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Breznik, pripravi naj se gospa Violeta Tomić. Gospod Breznik, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Preden sem se pripravljal na današnjo razpravo, sem pregledal določene politike manj razvitih območij kot nek element politike skladnejšega regionalnega razvoja v Sloveniji. Primerjal sem kazalce in te politike že od leta 1971 do danes; katera so bila ta območja, kako so jim v takratni državi pomagali, kako smo začeli urejati neke politike, ki bi ta območja, ki so bila ogrožena z različnih vidikov – kako bi jim pomagali danes. Torej Zakon o tako imenovani podpori Pomurski regiji je začel veljati v letu 2010 in se letos izteka. O rezultatih tega zakona imamo mešane občutke. Po eni strani kot poslanec, ki živim na ravno mejnem območju, seveda moram podpirati zakon o podpori tej regiji, kjer je izrazita socialna stiska, po drugi strani pa je treba pogledati resnične statistične kazalce. Kaj smo s tem denarjem dosegli, spoštovani kolegi? Ali je ta denar prišel do ljudi? Ali je namenjen ljudem? Ali je namenjen temu, da ta regija tudi ekonomsko je samovzdržna, samozadostna, je to naš cilj, ali je ta denar bil namenjen tako imenovanim birokratom tega zakona? In rezultati, ki jih imamo danes, poglejmo si jih – tisti drugi del statistike, ki ni bil predstavljen. Pred tem zakonom je bilo v Pomurju približno 11 tisoč brezposelnih, danes jih imamo 9 tisoč 600 brezposelnih. Skupnega denarja, ki bo namenjen iz vseh programov, koliko bo še podaljšan, je približno 264 milijonov evrov. Številka 264 milijonov evrov, če razdelimo med 10 tisoč ljudi [[…]]Torej, če grem sedaj pred borzo v Murski Soboti in pokličem še iz Ormoža nekaj ljudi, pa iz Gornje Radgone in iz Apač in iz Jurija ob Ščavnici, ki spadajo v to, vem, da lahko vsakemu razdelim približno 26 tisoč evrov, morda nekoliko več, ker jih je manj. Vsakemu dam 26 tisoč evrov in rečem: Spoštovani kolegi, poglejte, če imate denar, se boste preživeli in nikoli več ne boste zahtevali ničesar od te države. 26 tisoč evrov na vsakega brezposelnega. Kam je šel ta denar v teh letih? Ali je šel, kar piše, recimo, portal Pomurec, ali je šel gospodu Horvatu iz SD, gospodu Miloševiču, ljudem okoli agencije Pristop in tako naprej? Za socialno podjetništvo, oprostite, socialno podjetništvo – da, ampak država, če želimo imeti neko resno gospodarsko politiko, potem je socialno podjetništvo lahko korektiv te države. Če vlagamo skoraj malo manj kot 2 milijardi v šolski sistem, če želimo imeti vrhunske strokovnjake, če želimo vzdrževati Institut Jožef Stefan, Kemijski inštitut, ostale inštitute, ki se ukvarjajo z razvojen na različnih področjih, ali se potem vedno pogovarjamo o socialnem podjetništvu ali je končni produkti vsega tega šolskega sistema, vsega tega slovenstva v smislu gospodarskega preboja nekdaj socialno podjetništvo? Ali delamo vsi za to, da bomo imeli samo socialno podjetništvo ali nam gre za to, da bomo imeli resna podjetja z visoko dodano vrednostjo, z visokimi znanji, ki bodo razpršena na različnih koncih Slovenije? Ta podjetja s temi znanji, vkomponiranimi v te izdelke, lahko dajo tisto pravo vrednost, tisto najboljšo sliko in tisto največjo garancijo za socialno državo, ki smo si jo vpisali kot 2. člen naše ustave, spoštovani kolegi! Tako deluje resen kapitalizem. Socialno podjetništvo – da; socialno podjetništvo – pomagamo ranljivim skupinam, tako kot to počnejo v različnih razvitih državah, ampak osnova, zakaj vlagamo milijone in milijarde v sistem izobraževanja in znanost, zato da bo Slovenija kot majhen narod na takem posebnem območju preživela, je pa zato, da bomo imeli in storitve z visoko dodano vrednostjo. Samo to bo garancija za vse vas in za vaše pokojnine, to bo garancija, da vaši vnuki, sinovi hčera, hčere ne bodo odhajali v tujino in tako naprej. Razlika 11 tisoč do 9 tisoč 600 je tisoč 400 ljudi. Imamo podatek, koliko je več zaposlenosti, aktivno več zaposlenih oseb. Ali vam povem približno podatek, koliko teh ljudi je zaposlila sosednja Avstrija? Približno. Iz Prekmurja s tega območja, točno od tam, kjer velja prekmurski zakon, približno 4 tisoč je številka, morda še več, 5 tisoč. Torej, so Avstrijci v tem trenutku najbolj blažili to našo krizo, ne Slovenija, Avstrija s tega mejnega območja, tako imenovana Vulkanland, nekateri ji pravimo jugovzhodna Štajerska, kjer je moj prijatelj dr. Alexander Majcen okrajni glavar. Podatke lahko dobite na okrajnem glavarstvu. Oni so bili najboljši zaposlovalci v tem trenutku. Prekmurski zakona – afera za afero. Večina denarja namenjenega prijateljem okoli gospoda Horvata v prvi fazi leta 2010 in tako naprej in socialno podjetništvo. To je cela zgodba prekmurskega zakona. In 264 milijonov evrov. Ali si vi predstavljate, koliko podjetij, mladih podjetnikov, ki danes delajo, ki so danes prenesli svoje firme iz Ljubljane morda ali iz Slovenije v tujino, London, New York, v Silicijevo dolino, kjer razvijajo izdelke, ki bodo nekoč morda imeli interes ali v softveru, hardveru, v strojništvu, avtomobilski industriji, ko bodo podjetja, ki bodo dajala milijarde, potrebujejo mogoče 20 tisoč, 40 tisoč evrov – kaj bi lahko vse nastalo v teh podjetjih Po drugi strani je Prekmurje talec neke politike. Poglejmo si največjo perspektivo Prekmurja, ki je bila turizem. Vsak Slovenec in Slovenka se naj spomni, kaj je nekoč predstavljalo mesto Radenci, kaj so predstavljali Radenci nekoč in kaj danes. Tudi Radenci so v prekmurskem zakonu. Kaj so v tem času naredili na področju turizma, kaj dela tako imenovana Sava Turizem, kako izčrpava terme na tem območju, Banovce, Moravce, Lendavske terme, Radence in tako naprej? Torej, gre za opustošenje zaradi nekih socialističnih politik, kako bomo imeli vse sami, kako ne rabimo tujcev, kako imamo zadosti lastnega kapitala, ki so bile totalno zgrešene. In vse to se je potenciralo na območju Prekmurja. Več kot bo teh socialističnih politik, še večja revščina bo na tem območju. Sam prihajam iz Slovenskih goric, mi smo zaradi prekmurskega zakona zelo veliko izgubili. To je območje, kjer ravninska zemlja prehaja v gričevnat svet, kjer so ljudje vedno živeli skromno, kjer so majhne kmetije, kjer je izredno težka obdelovalna zemlja. Imamo brezposelnost, ki med 10 in 13 %. In nikoli nismo bili v tem zakonu. Ljudje so se morali znajti. Večina jih je odšlo v tujino, veliko jih dela v Avstriji. Ljudje delajo na majhnih kmetijah, zadovoljni so s skromnimi dosežki. Imamo celo vrsto nekih podjetij na račun, lahko rečem, določenih ljudi, ki so bili uspešni gospodarstveniki in so vsaj nekaj delovnih mest na območju Upravne enote Lenart zadržali. Pa nismo dobili v teh letih nobenih spodbud. Smo pa seveda izredno demografsko ogroženi, imamo izredno starajoče se prebivalstvo, indeks staranja v Sveti Trojici, recimo, je 130, 135 in tako naprej. Seveda obstaja cela vrsta takih območij – kolegica, ki živi v Halozah, bi lahko tudi marsikaj povedala –, ki se jim je zgodila velika krivica. Primer, občine s tega območja so se prijavile na razpis tako imenovanih tržnih jeder. Izgubili smo ga ravno zaradi tega, ker so določene občine s tega območja pač dobile nekaj več točk v primeru evropskih sredstev in smo izgubili to zadevo. Imeli smo popolnoma pripravljen razpis. Tako je prekmurski zakon po eni strani naredil veliko krivico območjem, ki mejijo na prekmurskem zakonu, ki so težje dostopna, ki imajo slabše pogoje, izrazito slabše. Sveta Ana – samo gričevnato območje, nobene možnosti za neko industrijo, samo turizem. Sveta Trojica, recimo, Cerkvenjak in tako naprej. Recimo, Cerkvenjak je ravno na meji, Jurij ob Ščavnici je še v območju tega zakona, Cerkvenjak ni več. Torej, 300 metrov stran več ne velja. Kar hočem povedati, je, da je treba vztrajati. Nekaj ljudi je ta zakon izrabljalo za svoje lastne interese, pri čemer ne morejo vsi ostali biti žrtve vseh teh dejanj. Prekmurje vse to potrebuje, seveda pa potrebujejo tudi vse ostale regije, ki imajo še slabše pogoje za delovanje, na vseh področjih. Mislim, da tudi Kočevje, ki meji na Hrvaško – tam se ljudje ne morejo zaposlovati na Hrvaškem, ker imajo slabše dohodke, imajo slabše možnosti. Tam je ravno obratno; tam, recimo, Hrvati hodijo delat preko meje, ker so plače vsaj nekaj deset evrov višje kot na primerljivem območju Gorskega kotarja. Bela krajina, ki jo kolega Trček večkrat omenja, izrazito revno območje, potrebuje neke spodbude. In tu se moram tudi strinjati s kolegom Vebrom, ki je razlagal, s kakšnim zakonom iti naprej. Je to krovni Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja? Ja, za mene je odgovor ta. Za mene je ta odgovor plus tisto, kar sva se z državno sekretarko pogovarjala včeraj ali predvčerajšnjim glede tega, da država poskuša z neko uredbo urejati tudi ta območja, ki so demografsko ogrožena v Sloveniji. Imamo velike probleme. Recimo, z območja, ki sem ga prej omenil, Slovenskih goric, mladi ljudje, ki gredo študirat v Ljubljano ali Maribor, se več ne vračajo. Starejši ljudje, stari več kot 70, 80 let, sami ostajajo na teh kmetijah. To so manjše kmetije, dosti manjše kot je slovensko povprečje. Imamo nekaj industrijskih con in potrebovali bi podoben zakon, kot je v Prekmurju, ali pa, kot sem tudi sam predlagal, da bi se te občine priključile. Na žalost, ker imamo statistiko, da pač pri nas brezposelnost ni 17, 18 %, je zaradi tega to nemogoče. Po drugi strani je stalno manj aktivno zaposlenih na tem območju, stalno več starajočih, stalno manj mladih, ki odhajajo, in stalno več tudi tistih, ki bi bili morda na zavodu pa bi dosegali ta standard 17 % brezposelnost ali več, pa se odselijo iz tega območja. In kaj bomo naredili? Ali je to prihodnost Slovenije? Ali je prihodnost Slovenije v tem, da določena območja imajo nekatere spodbude, denar se je izrazito netransparentno pojavil, imamo tudi – kolega Horvat je prej nekoliko začel – imamo tudi največjo afero trenutno s Seawayem, Seaway Yachts. Ne vedo, kam je izginilo približno 6 milijonov evrov, 9 milijonov evrov je približno sredstev, 3 milijone bi naj bila vredna investicija, za vse ostalo ne vemo danes, kje je. Seveda ne gre samo iz tega zakona, gre tudi za evropska sredstva, za določene stroje, vse ostalo, tako da ne bi mešali zadevo; ampak dogajajo se zelo čudne stvari in rezultat je izrazito malo dodatno zaposlenih ljudi za denar, ki smo ga dali v Prekmursko regijo. Bodimo realni! To ne pomeni, da sam ne bom glasoval za to, da se zakon podaljša. To bi bilo zelo krivično do ljudi v Prekmurju, pa s tega območja. Je pa vedno vprašanje, ves denar za vsak tak zakon, ki smo ga kdajkoli pripravili, prvo je nek del politike, del nekih birokratov, del tega denarja, o čemer je kolegica prej razlagala, ki gre za neke pogodbe, ki gre za pripravo projekta in tako naprej. Birokrati ves ta denar, ki bi moral iti direktno v projekte, direktno v spodbujanje konkurenčnosti, direktno v podjetja, ljudi, zaposlenosti, ostaja. Velike vsote denarja gredo samo za birokracijo. In to je ta velika značilnost Slovenije. Ne samo pri tem zakonu, pri večini teh zakonov. Sam moram priznati, da vidim rešitev za to območje pa morda tudi za ostala območja samo v neki čisto drugačni evropski politiki, in to je tisto, kar sem povedal že v začetku tega mandata. Če sem sam na nekem mestu predsednika vlade, prvi zakon, ki bi bil, je takojšnje konstituiranje regij. Zato da strategijo za vsako regijo postavljajo svoji ljudje, tisti, ki bodo prevzeli oblast v teh regijah, ta drugi steber, ki nam manjka. Treba se je zavedati, da Evropa regije je naslednji veliki projekt Evrope. To pomeni, Štajerska – slovenski del deluje na področju gospodarstva, kmetijskih politik, turizma in vse ostalo z avstrijsko Štajersko, Kočevje z Gorskim kotarjem, del Primorske s Furlanijo-Julijsko krajino, avstrijska Koroška s slovensko Koroško in tako naprej. To je tisto, kar so značilnosti teh regij; to je tisto, kako bi si jaz kot poslanec, kot politik predstavljal Slovenijo v naslednjih 15, 20 letih. Torej, močno povezovanje v turizmu, močno v malem gospodarstvu, močno v vrhunskih manufakturnih izdelkih z visoko dodano vrednostjo. Za to pa potrebujemo celo vrsto politike. Tukaj se začne. Ne to, kar zdaj mi delamo: vedno ad hoc zakoni za ad hoc probleme. Nikoli pa ne pogledamo anemneze, kje je osnovni problem, kje imamo neke nastavke. Prekmurje ima lepe nastavke: ima izrazito dobro geostrateško lego, ima povezavo, železnice in avtoceste, na področju logistike nismo naredili v tem letu še ničesar. V sosednji Avstriji blizu Gradca so nastala v zadnjih 10 letih velika, resnično že multinacionalna logistična podjetja, prevzela so že ta primat in Prekmurje tu zgublja. Prekmurje bi lahko bilo na področju kmetijstva, na področju turizma v smislu izrabe geotermalne energije tako v gospodarstvu in tudi v turističnem smislu. Seveda prostor in pogoji za razvoj velikih logističnih podjetij, lahko rečemo, da so v Prekmurju tisti, ki so absolutno prednostni in tukaj tako tudi vidim na tem področju delovanje. Torej čas, ki je bil, in ta denar, ki je bil vržen, je bilo zelo dosti denarja za zelo malo efekta. Bodimo realni, natočimo si čistega vina. Kot sem rekel na začetku, podpiram Prekmurce, večina si ni kriva sama za usodo, ki jo je doživela, to so zgrešene politike zadnjih 20 let na tem območju. Zdaj pa je čas, da počasi začnemo iskati, kompletno obrnemo na glavo in iščemo druge politike. Te politike so skladni regionalni razvoj Slovenije preko konstituiranja regij, povezovanje vseh teh regij v čezmejnih projektih. Te regije bodo same snovale svoje specifike, videle bodo v nekih svojih SWOT analizah svoje priložnosti, svoje nevarnosti, svoje prednosti in svoje pomanjkljivosti in na podlagi tega se bo lahko začela Slovenija skladno regionalno razvijati. S projekti ad hoc se Slovenija ne bo nikoli regionalno razvijala, mislim, da tudi kolega Trček kot izrazit specialist, kot sociolog prostora na tem področju še lahko nameni kakšno besedo, ker se na to, vsaj v smislu sociologije kot vede, bi lahko morda nekako razširil mojo razpravo s poznavanjem tega področja. Ampak, to je vse tisto, kako osebno vidim, razvoj tega območja. Ker menim, da tudi ko se bo ta zakon iztekel, mislim, da bo dobil podaljšanje, to je, da se bodo poslanci in poslanke odločili, sem prepričan, da nekih velikih rezultatov ne bomo dosegli. Mi resnično potrebujemo krovni zakon, del denarja in ta denar potem mora iti do ljudi in do projektov, ta denar se ne more porabiti, večino tega denarja v smislu birokracije, ki je za Slovenijo toliko specifična. To je moja neka sklepna misel glede tako imenovanega prekmurskega zakona. Rezultati, kot sem povedal, in statistike kažejo na to, da denar, ki je še v ta zakon, je bil zelo slabo izrabljen, zelo slabo porabljen za realna delovna mesta, ki so nastala, ki bodo dolgotrajna, ki bodo konkurenčna, ki bodo tudi solidna ali dobro plačana. Menim, da za ta denar smo dobili izrazito malo. Kar pa ne pomeni tega, da ne bomo zakona podprli, tega podaljšanja. Seveda pa na koncu naj vas še enkrat spomnim, da obstajajo še ostala območja v Sloveniji, kot so Slovenske gorice, Haloze, Kočevsko, Bela krajina, ki so izrazito ogrožena predvsem demografsko in ki potrebujejo zdaj in v tem trenutku tudi nekoliko pomoč države, zato da se lahko enakomerno in trajnostno razvijajo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Ob vsemu spoštovanju do znanja in vedenja, vendar imamo na dnevnem redu Predlog zakona o spremembah Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015. Lepo prosim, če malo bolj korektno jemljete to diskusijo okoli tega, kje je meja, Gorski kotar in tako naprej Hvala lepa. Izvolite, proceduralno dr. Trček.
Kot vseeno strokovnjak za to področje moram ugovarjati. Moj soimenjak je zgolj umestil zadevo v širši kontekst in ne vidim, zakaj tega ne bi smel početi. Navsezadnje ima minutažo v njegovi stranki in zdi se mi, da je ta vaša opomba ni na mestu. Zato je moj proceduralni predlog, da dovoljujete to razpravo, ki je vsebinsko in nujno potrebna. Hvala za besedo.
Gospoda Breznika nisem prekinjal, ampak sem na koncu imel rahlo pripombo, da ni [[…]]Je pa res, da v okviru minutaže; in tukaj minutaža je seveda nekaj, kar je absolutno. Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić izvolite, pripravi naj se gospa Andreja Potočnik.
Hvala za besedo. Tudi jaz pozdravljam Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji. Ker pa je bila Bela krajina kar nekajkrat omenjena, mi dovolite, glede na to, da prihajam iz te regije tako kot kolega Trček, da se v tej svoji razpravi tudi dotaknem te teme, saj je Bela krajina poleg Pomurja, Podravja in Zasavja tudi prepoznana kot ena od štirih razvojno problematičnih območij v državi. Pa vendar je bila, kot bo potem pozneje v svojem poslanskem vprašanju izpostavil kolega Trček, stopnja realizacije razvojne pomoči na osnovi zakonske podlage o enakomernem regionalnem razvoju države, ki je bila namenjena Pokolpju, manj kot 5 %, medtem ko je bila pa v primeru Pomurja več kot 50 %, natančneje kar 58 %. Toliko o učinkovitosti slovenske razvojne politike. Pokolpje kot tudi druga razvojno problematična območja si sicer brez dvoma zaslužijo podobno prioritetno obravnavo kot Pomurje, ta pa bi morala vključevati tudi poseben zakon. Tako kot smo prej ugotovili, mi nimamo te sreče, da bi mejili na Avstrijo in da bi lahko hodili tja, mejimo na Hrvaško in tu je popolnoma drugačna situacija. Po drugi strani pa nas Gorjanci fizično oddaljijo oziroma prav odrežejo od matične domovine. Zato je gradnja tretje razvojne osi za nas nuja in nikakor ni noben luksuz – ja, tudi Korošci prikimavajo. Tudi Danfos je ravno zaradi težje prometne dostopnosti svojo proizvodnjo preselil na Slovaško in tako smo znova ostali brez dodatnih tisoč 300 delovnih mest. Opozoriti je treba, da se od leta 2005 v regiji zaposlenost zmanjšala kar za več kot 40 %, tako da je aprila 2015 brezposelnost v Beli krajini kar cirka 20-odstotna. Ampak, če se vrnem tej omenjeni razvojni pomoči: obljubljeni milijoni v Pokolpje torej ne pritekajo, zaposlitve kopnijo, gospodarstvo umira, prometna infrastruktura ostaja nezgrajena in, ne boste verjeli, leta 2015 mnoge vasi nimajo vodovoda. Bela krajina je unikum, ne samo v Sloveniji ampak tudi v Evropi, saj je edina regija, ki v državni proračun prispeva več kot iz njega dobi nazaj. Na letni ravni prispevamo cirka od 95 do 110 milijonov evrov, medtem ko dobimo nazaj 80 do 90 milijonov. Skratka, popoln unikum, da nerazvita regija financira razvite regije. Tudi o tem bi kazalo razmisliti, kadar bomo razmišljali o tem, da si želimo podaljšanja programa Pokolpje do leta 2020, saj brez tega regija ne bo preživela. Za zaključek pa bi rada izpostavila še to; kolega Trček je govoril o potrebi po nacionalni razvojni strategiji, ki ne bi bila zgolj mrtva črka na papirju in bi hkrati upoštevala vse vidike razvoja države, ne le gospodarskega in ne le v centru države. Država ni samo Ljubljana, smo tudi mi. Takšne strategije naša država žal trenutno nima, jo pa nujno rabi. Ampak, kako jo lahko začne uresničevati, če smo pa z vstopom v evro območje se odrekli svoji monetarni politiki, s sprejetjem fiskalnega pravila smo se odrekli svoji fiskalni politiki, z varčevalnimi ukrepi se potaplja naše javno zdravstvo, šolstvo in kultura, s privatizacijo državnih podjetij pa nam bo šel še zadnji vzvod učinkovite razvojne politike? Imejmo to v mislih, k bodo vladni predstavniki naslednjič v tej dvorani razlagali o razvojnih prebojih, hkrati pa bodo ne glede na ceno in na vse posledice prodajali naša pomembna podjetja tujim špekulativnim skladom. No, potem pa bomo seveda jamrali, da nimamo od kje vzeti in da ni denarja za nujno potrebne investicije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Margareta Guček Zakošek, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Ker bi želela, da operiramo s primerljivimi številkami, kar se tiče sicer Pokolpja ki ni danes tema, ostala območja niso tema, vendarle mislim, da sem se dolžna javiti. Namreč, Program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije v višini 33 milijonov evrov predstavlja določen odstotek od 264. In v temu delu črpamo skoraj 60 ali pa uporabljamo do konca leta 2014 60 oziroma 57,8 %. Enako opozarjam, velja za Pokolpje. Skupna številka vložka v Pokolpje, ki je bila predvidena oziroma predvidena pomoči, je 287 milijonov evrov, ampak 262 milijonov evrov je predvidenih za cestno infrastrukturo, se pravi tretja razvojna os in tunel skozi Gorjance – tukaj nič ni bilo izvedeno. Iz programa skladnega regionalnega razvoja, ki ga na ministrstvu vodimo, v katerem je na razpolago 20 milijonov evrov za Pokolpje, pa je odstotek uporabe približno isti, 55 %. Letos imamo 3 milijone na razpolago in za drugo leto še 2,1 milijona, ostalo je bilo že na razpolago podjetjem. Ministrstvo v bistvu do leta 2020 načrtuje še dodatnih 10 milijonov. Takšen je načrt. To pomeni, da bi skupaj Pokolpje iz tega programa dobilo 30 milijonov. Seveda na naše ministrstvo v tem smislu porabe ne moremo zdaj govoriti, zakaj v cestno infrastrukturo ni bilo vloženo toliko, kot je bilo v tem programu predvidena. Tako iz našega dela govorimo o približno isti porabi, procentualno gledano, 20 nasproti 30 milijonov. Rada bi se dotaknila mogoče še porabe teh celih 264 milijonov, ki jih je omenil gospod Breznik, ki v bistvu niso v pristojnosti našega ministrstva, torej samo 33 milijonov. 90 milijonov je na voljo za infrastrukturo, gre za oskrbno Pomurja s pitno vodo; končno Pomurje dobi čisto pitno vodo. Mislim, da tukaj ne moremo govoriti, da bi ta denar lahko dali podjetjem, zato ker infrastruktura je osnova, da sploh gospodarstvo lahko deluje. Drugi del je pa 40 milijonov za prestrukturiranje in dvig konkurenčnosti kmetijska in gozdarstva. Gre za melioracijske ukrepe, za namakalne ukrepe, zaščito proti toči, spremembo namembnosti sadovnjakov itn. Se pravi, od teh 264 pač 130 milijonov ni tistih, ki bi jih lahko namenili podjetjem. Socialno podjetništvo ste omenili, jaz sem pa ravno povedala, da iz tega dela nismo praktično razporedili skoraj nič. To pa mislim, da ni prav, ker v tem delu lahko Slovenija dosti naredi, pa ne recimo sedaj temu socializem, recimo temu poseben način dela v gospodarstvu. Ne nazadnje sem spada tudi zadružništvo, ki s socialo nima nobene povezave. Upam, da bomo tudi v določenem času sprejeli Zakon o zadružništvu in omogočili tovrstnemu načinu, recimo temu, podjetništva več možnosti. Trenutno tega v Sloveniji skoraj ni. Na zadnji predstavitvi smo slišali, da samo 1 % podjetij je v tako imenovanih zadrugah, ki pa imajo določene pluse, pa še to so dandanes večinoma kmetijske zadruge. Ampak to je napačen način razumevanja; zadruge so lahko prava podjetja v vseh smereh delovanja, v storitvenem sektorju, kjer pač vsak družbenik ima svoj en glas in potem – razlika, se pravi, dobiček se ne izplačuje, se vlaga v sklad za razvoj, za ustvarjanje novih delovnih mest, ki so pa tudi veliko bolj trajna kot pa mogoče v ostalih podjetjih. Tako moram tu nasprotovati, da ni samo tisti del kapitalističen, recimo temu, ki ga poznamo. Dotaknila bi pa se še svetovalnih pogodb itn. Mislim, da je napačna teza ali pa, recimo temu izjava – gospod Breznik, moram nasprotovati – da se večino denarja uporabi za administrativne zadeve, za svetovalne pogodbe. Tega ni več in tega tudi v tej meri ni bilo. Res je, da je v začetku vlada osnovala vladno pisarno z enim državnim sekretarjem, sedmimi sodelavci, ki so to delali, vendar pa oni niso bili plačani iz tega denarja, ki je šel v Pomurje, tako da celoten ta denar je šel [[…]]Verjamem, da imamo sedaj tožbo, da imamo določena odstopanja v tej smeri, verjamem pa tudi, da tega ne bo več in da bomo ta denar, konkretno sedajle v zadnjem paketu dva milijona, res konkretno razdelili podjetjem. Lahko pa rečem, da res, interes, gospod Horvat, je velik. Trenutno smo dobili 102 vlogi za ta dva milijona, od tega je bilo skoraj 60 v bistvu dobrih vlog. Ravno zato naslavljamo na poslance prošnjo, da podaljšate ta zakon, zato ker interes je in tudi pogoji za to, da pomagamo podjetjem so. Zato menim, da mogoče izjave, da večino denarja porabimo za administrativne zadeve, res niso korektne, in verjamem, da pomurska podjetja vedo, da od tega zakona lahko profitirajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Potočnik, pripravi naj se gospod Franc Jurša. Gospa Potočnik, izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Pozdravljeni vsi iz ministrstva, nova državna sekretarka, kolegi, kolegice! Absolutno bomo zakon v poslanski skupini, in osebno, podprli. Je pa treba ob tem se malo vprašati oziroma narediti nek historiat, kaj se je dogajalo v preteklosti, in da se podobne napake ne bodo ponavljale tudi v prihodnjih dveh letih, kjer nam je še ostalo nekaj manj, če sem pravilno prebrala, 14 milijonov evrov, kar tudi ni tako malo denarja. Večkrat je bilo že danes povedano, da je Pomurska regija po statističnih podatkih ena izmed najmanj uspešnih regij, kazalci so na žalost slabi; imamo pa tudi nekaj pozitivnih podatkov. Predvsem me veseli podatek, da beležimo porast števila gospodarskih družb. V letu 2013 jih je namreč delovalo tisoč 724 v primerjavi z letom 2012 tisoč 683. Se je pa ob tem zmanjšalo število samostojnih podjetnikov, kar pa predvidevam, da se jih je nekaj odločilo, da so šli iz espe, predvsem na drugo obliko, predvsem v deoo. Žalosti me podatek, da so bili poslovni rezultati v letu 2013 v gospodarskih družbah, od samostojnih podjetnikov in zadrug slabi. Beležili so namreč izgubo, ampak to ne na račun slabše gospodarske aktivnosti, ampak predvsem zaradi slabitev in odpisov finančnih naložb, ki so v letu 2014 tudi beležile stečajne postopke oziroma prisilno poravnavo. Nekaj teh primerov, predvsem Mura in Pomurka, smo že omenili. Iz tega lahko ugotavljamo, da imajo večja podjetja velik vpliv na brezposelnost, če so neuspešna, kar pomeni, da se moramo bolj osredotočiti na ustanavljanje oziroma na pomoč malih, srednjih podjetij in mikro podjetij, vključno s samostojnimi podjetniki, zato ker je tam tveganje manjše in je potem razpršenost večja. Tako mislim, da je prihodnost v SMEs. Pomembno se mi zdi, da so tudi merila in kriteriji mogoče bolj strogi. Sicer to lahko pomeni spet dodatno administrativno oviro, ampak danes smo slišali kar nekaj negativnih primerov porabe in moramo razmišljati mogoče tudi v tej smeri. Ne želim, ko bomo delali analizo čez dve leti, ugotavljati, da je bilo teh zlorab tudi v letu 2015, 2016, 2017 enako kot za nazaj. Strinjam se z gospodom Horvatom, da je treba začeti razmišljati o spremembi insolventne zakonodaje. To smo na tem mestu v Državnem zboru že večkrat omenjali in nekaj na tem bo treba absolutno narediti. Vedno, ko je v igri denar, se moramo vprašati, ali je bil uporabljen učinkovito in smiselno. Ne samo za to, da se denar porablja, da rečemo, uspešno smo porabili 264 milijonov evrov, ampak, kam je ta denar šel. Tako pozdravljam vse te razprave, ki so šle v to smer. Za konec naj preberem še nekaj uspešnih zgodb, da ne bomo vedno samo negativni, in sicer, v Večeru je bil 4. 6. objavljen članek o izvoznih prebojnikih. Izvozniki, kot so Radgonske družbe, Arcont, Var, Eldrad International, ljutomerski Farmateh, lendavski Varis, murskosoboške Pomurske mlekarne in puconska Kema in nekateri drugi, so prebojniki, ko gre za gospodarsko okrevanje. Končni poslovni rezultat pomurskih gospodarskih družb v preteklih letih izkazuje skoraj 21 milijonov evrov neto čistega dobička. To pomeni, da znanje je, da je možno, da so tudi pozitivni rezultati in da moramo iti v tej smeri tudi naprej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospod Danijel Krivec. Gospod Jurša, izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. To, kar je povedala gospa Potočnik, sem hotel povedati tudi jaz. Hvala za to. Mislim, da so učinki tega zakona tudi pozitivni, ne samo negativni. Malo bom pač zakompliciral in kolega Breznika vseeno opozoril, da to ni zakon o Prekmurju, če ga že imenujemo, potem naj bo to zakon o Pomurju. Namreč, Pomurje tvori Prekmurje, Prlekija in del prebivalcev Radgone, ki se šteje, kot da pripada Slovenskim goricam, in Apaška dolina. Radenci, pa moram reči, so pa v Prlekiji, kar pa tvori kot celoto pa Pomurje. No, glede na to, da je ta zakon bil sprejet tudi takrat, ko sem sam sodeloval, se pravi v letu 2009, in potem začel veljati 2010, moram priznati, da sem takrat z vso vnemo podpiral ta predlog in tvorno sodeloval pri oblikovanju tega zakona. Seveda, se mi ne zdi prav, da so se v času izvajanja zakona dogajale take zadeve, ki zakonu niso bile v čast. Bodo pa organi, ki so pristojni za to v državi, povedali, ali je tako, kot ocenjujejo nekateri, ali ne. Zato pravim, prepustimo zadeve pristojnim organom. V zvezi s posebno revizijo, ki se je odvijala glede izvedbe projekta, ki je povezan s tem zakonom, to je pomurski vodovod, moram povedati, da je posebna revizija negirala zadeve, ki so bile v javnosti, in potem se je izvedba tega zakona in projekta pomurskega vodovoda nemoteno odvijala naprej. Ko govorimo o skupnem znesku pomurskega vodovoda oziroma pomurskega zakona, o 264 milijonih, moramo vseeno reči, da to ni ravno tako, da sešteješ znesek, potem pa deliš s številom brezposelnih. Poglejte, tu ima samo pomurski vodovod težo 140 milijonov evrov. Vsak državljan, pa naj bo Prekmurec, Prlek ali pripadnik Apaške doline, si verjetno v letu 2015 zasluži, da dobi zdravo pitno vodo v svoje stanovanje ali hišo. Te ocene so malo drugačne, kot so bile prikazane skozi razpravo. Če naredimo presek izvedbe pomurskega vodovoda, lahko hitro ugotovimo, da je realiziranih 57,6 % v teh letih in da pričakujemo realizacijo preostanka v letu 2015 okrog 4 milijone in v letih 2016 in 2017 okrog 9,6 milijona evrov. V vsakem primeru je dinamika taka, da je možno to zadevo izpeljati. Če gledamo leto 2010 in vsa leta do sedaj, je bilo od 2,9 milijona do slabih 4,5 milijona evrov letne izvedbe zakona. Če ne bi izhajal s tega območja, bi mogoče razmišljal še kako drugače, ampak tokrat me dejansko silijo zadeve, ki so vezane na brezposelnost. Zato naj vseeno povem, da je v Pomurju še vedno 20,8 % brezposelnih ljudi. V vsakem primeru pa bi bil vesel, če bi lahko tudi v drugih delih, kjer je tako visoka [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec. Pripravi naj se dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Lep pozdrav novi ekipi ministrstva, novi državni sekretarki, ki je zelo optimistična glede tega zakona, kar je tudi prav. Vendar bi rad opozoril na nekatere stvari, ki smo jih takrat v letu 2009 tudi nekako izpostavili, pa v veliki meri niso bile upoštevane in so se kasneje izkazale kot zelo upravičena opozorila. Takrat je bil ta zakon predstavljen kot neka velika razvojna priložnost, pomoč, razvojni podpori Pomurski regiji. Takrat se je govorilo, da je to nadaljevanje ali primer dobre prakse Posočja. Vendar smo mi oziroma nekateri poslanci že takrat opozarjali, da je pristop definitivno drugačen in da v Posočju ni obstajala nobena posebna pisarna za razvojne potrebe tega območja, ampak je bila projektna pisarna za sanacijo škode po potresu, in temu takrat ni nihče prisluhnil. Kasneje se je izkazalo, da je ta pisarna, ki je bila ustanovljena v okviru pomurskega zakona, bistveno bolj potratna, kot so nekateri v začetku pričakovali. Na osnovi tega so bile tudi te slabe izkušnje, ki jih verjetno v zadnjih štirih letih preiskujejo drugi organi in ne Državni zbor. Vendar je bila že takrat primerjava med tema dvema zakonoma, ki sta bila neka zakona kot specialna zakona za posamezno območje, pokazala na precejšnjo razliko. V primeru Posočja so vse te naloge izvajale obstoječe regijske agencije, obstoječe institucije, ko govorimo o razvojni pomoči. V primeru Pomurja se je poskušalo na nek način iz Ljubljane preseliti nek know-how v Pomurje, kar smo mi že takrat zagovarjali, da je to nesmisel. Kot sem rekel, primerjava posameznih postavk, predvsem v tistem delu, kjer se je govorilo o pripravi dokumentacije, o pripravi določenih projektov, o tej piar podpori, so bile številke približno 10-kratnik številk, ki so takrat veljale za izvajanje posameznih segmentov v primeru posoškega zakona, ki je bil nek vzorec za pripravo tega Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji. Ta zakon, ki je pred nami, in to dvoletno podaljšanje tega zakona je na nek način smiselno, kajti niti polovica tistih ciljev, ki so bili zastavljeni v osnovnem zakonu, ni izpolnjenih. Sicer po statistiki se je marsikatera stvar razvila, odvila, vendar treba je vedeti, da marsikateri od večjih projektov je bil zastavljen, še preden se je pomurski zakon sploh sprejemal – konkretno to, kar je kolega Jurša govoril o pomurskem vodovodu. To so bili vse projekti, ki so že obstajali, ki so bili pripravljeni in ki so se samo dejansko umestili v to shemo in na nek način povečali ta izplen oziroma realizacijo tega zakona in na nek način pokazali to kot razvojno podporo, vendar v resnici to ni bilo, kajti ta sektorska politika, ki je bila peljana v smislu vodooskrbe, je bila že prej na nek način realizirana in pomurski zakon temu ni kaj veliko pripomogel, pač se je v to zgodbo zapakiral. Takrat se je veliko govorilo tudi o neki priložnosti, da se skozi ta zakon določeni programi prednostno obravnavajo. Vendar izkušnje tudi iz drugih problemskih območij, recimo Triglavski narodni park, pa še nekateri zakoni, ki ravno tako govorijo o prednostni obravnavi nekaterih programov, izkušnje iz teh posebnih zakonov kažejo, da temu ni tako. Dejstvo je, da lahko sprejmemo še veliko takih posameznih sektorskih zakonov, ki bodo neko območje favorizirali, vendar dokler v bistvu celotna država ne bo imela razvojnega potenciala v zadostni meri, tudi taki zakoni ne bodo pripomogli k hitrejšemu razvoju posamezne regije, kar se ne nazadnje kaže tudi iz vseh teh statističnih podatkov, ki bistveno ne odstopajo od drugih regij, ki imajo podobne probleme v smislu razvojnih priložnosti. Ne nazadnje imamo v tej državi že veliko časa Zakon o skladnem regionalnem razvoju, ki dejansko pokriva vse te segmente, o katerih se potem v nekem specialnem zakonu opredelimo. V resnici pa mimo te osnovne težave, ki jo ima ta država, da ni zadosti resursov v smislu finančnih virov za posamezne ukrepe, pač ne moremo. Sprejemanje posameznega parcialnega zakona za posamezno območje je samo na nek način politična igra in pesek v oči nekemu območju, v resnici pa glede na to, da finančnih virov ni, tak zakon v praksi ne pripomore k nekemu hitrejšemu razvoju posameznega območja. To se kaže tudi konkretno v primeru Posočja, kjer ne glede na to, da je zadeva lahko dobro zamišljena in se v nekih programih piše o velikih številkah, vendar so kasneje programi, ki dejansko zagotavljajo petino sredstev od tega, in seveda se kasneje vsi sprašujemo, zakaj se določene stvari ne odvijejo hitreje. Enako velja tudi za pomurski zakon in posledica tega je tudi ta predlog, da se njegovo izvajanje podaljša za naslednji dve leti. Mislim, da bo tudi v teh dveh letih težko zagotoviti dodatne vire, ki bi omogočili hitrejši razvoj tega območja, kajti glede na vse dosedanje predpriprave za črpanje nove finančne perspektive, ne kaže ravno dobro, kajti do 2017 nič ne kaže, da bodo na voljo kakršnakoli sredstva iz te nove finančne perspektive. Zato bo tudi ta zakon predvsem odvisen od proračunskih sredstev in tu ponovno pridemo do podobne situacije kot v primeru prejšnjih zakonov, ki smo jih obravnavali, še posebej Zakona o vodah, kjer je bilo veliko govora o tem, kako moramo neke spremembe v zakonodaji podpirati in bo to neko stanje izboljšalo. Vendar bo to izboljšalo stanje samo v primeru, da se za posamezne ukrepe zagotovijo tudi sredstva. In tu smo spet pred dilemo, kaj bo Državni zbor naredil takrat, ko bomo imeli na mizi proračunske dokumente in ko bo treba za zakon o Pomurju zagotoviti določena finančna sredstva. V nasprotnem primeru mi lahko vsak mesec razpravljamo in ugotavljamo, kaj je dobro, kaj ni dobro v osnovi v izvajanju tega zakona, vendar s tem praktično ne pripomoremo prav veliko do tega, da bodo ti rezultati in razvoj na tem območju kaj boljši.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se mag. Marko Pogačnik.
Hvala za besedo. Ker nimam dosti časa, bo bolj v bulletih. Poslanec pred menoj, kolega Krivec, je zelo lepo in nazorno povedal problematiko in njeno srž. Navsezadnje se je kot župan ukvarjal s popotresno obnovo Posočja. Na drugi strani je gospa Potočnik izrazila neko ideološko podstat SMC, nad katero sem malo zgrožen, ampak ker sem bral intervju v Jani gospoda Dobovška, ki pravi, da Miro Cerar kaj dosti znanja o financah in ekonomiji nima, me ne čudi. O čem govorim? Mala, srednja in mikro podjetja – to je prihodnost. Bom še enkrat ponovil. V določenem vidiku – ja; ampak če greste gledat analizo, pa ne mi sedaj zavijati z očmi, malo statistike berite smcejevci, ta podjetja ustvarjajo minus. Če hočemo imeti neko nacionalno gospodarstvo, pa to bom očitno moral ponavljati do onemoglosti, Slovenija potrebuje ducat, do dva ducata podjetij ranga Kolektor. Podjetij, ki ustvarjajo letno milijardo cash flowa, ali gredo od pol milijarde proti milijardi, ki zaposlujejo tisoč, dva tisoč ljudi, ki na sebe vežejo grozd znotraj nekatere dejavnosti. Zakaj? Zato, ker so ta podjetja sposobna z notranjimi viri, z zdravo finačno situacijo financirati in generirati razvoj. 70 % SMEs tega nikoli ne bodo sposobni in nehajmo se tu slepiti. To so osnove nacionalnega gospodarstva. Če tega na ekonomskih fakultetah v Sloveniji ne predavajo, toliko slabše za Slovenijo in za te ekonomske fakultete. Moral sem to povedati. Ena zadeva. Primerjalno gledano bodo vedno neke regije manj razvite kot druge in vedno bo neka regija, ki bo najmanj razvita. Tako pač to je. Ampak ključno vprašanje seveda je, ali se te razlike zmanjšujejo ali te razlike naraščajo. Zelo bom srečen, če bomo rekli v naslednjem mandatu, aha, ljubljanska urbana regija nekoliko zaostaja, druge regije jo dohitevajo. Ne bom imel nobenega problema s tem. Ena zadeva: aha, imamo denar za infrastrukturo. Kot človek, ki se ukvarja tudi z urbanimi in takšnimi, drugačnimi tehnologijami, vedno gledam, da pri nas premalo razmišljamo, katere vsebine bomo dali na to infrastrukturo. Moj soimenjak je to malo že omenil. Delamo elektrifikacijo proge do Hodoša, ne vem, mene niti ne zanima, katero ministrstvo, ko je rekla državna sekretarka: "To ni v pristojnosti našega ministrstva." Vi ste del izvršilne oblasti Slovenije. Kako se tam kupčkate, me niti ne zanima. Zanima me pa, recimo, ali imamo kakšno bilateralo z Madžari, da ne bo iz Budimpešte z vlakom potoval kot na konec sveta, če se pelješ v Maribor; ali da ne boš z vlakom iz Zagreba na Šentilju še vedno čakal, da se tista lokomotiva zamenja in tako naprej. To so tudi neke zadeve, s katerimi se moramo dejansko ukvarjati. Če se dotaknem samega Prekmurja – geotermalnost. Vlado sem malo provociral z vprašanji, zakaj fracking, zakaj ne rajši geotermalno, če študije kažejo, da je tam en rezervoar geotermalne energije, da neke podjetja, ki bi se ukvarjala s frackingom imajo neka tehnološka znanja, da bi se ukvarjala z nečem drugim, da ne bo kdo rekel, da jaz sedaj gospodarsko spodbudo levičarsko uničujem. Neke spodbude v kmetijstvu, ki so pogosto spodbude v to, da si nekdo kupuje traktor, o tem mi ljudje iz terena govorijo. Hodil sem po Danskem, sem bil na otoku Bornholm in tam ima vsaka vas mehansko skupnost. Nekoč smo jo imeli. Kdaj bomo o tem začeti razmišljati? Razvojne agencije – nehajmo to pod preprogo. Berimo poročila Računskega sodišča, naj razvojne regionalne agencije pogosto odigravajo neko vlogo intermediatorja, ki se ukvarja bolj sam s seboj – do nekaterih sem krivičen, priznam –, kot pa da dejansko to, zaradi česar smo jih ustanovili. S temi zadevami se bomo nekako morali soočiti in se strinjam s tem, kar je rekel Dani, da pač moramo razvojni potencial cele države razvijati. In vedno bo v proračunu premalo denarja, ampak če bomo samo tukaj tulili, kar poslušam zadnje dneve, da denarja ni, denarja ni, pa dajmo se potem ugasniti, pa gremo. Plus še nekaj, kar Bojan tukaj pravi, zakonodajna oblast bi morala zakone sprejemati in jih tudi pisati. Mi smo sužnji izvršilne oblasti in tudi to se mora spremeniti [[izklop mikrofona]].
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj, pripravi se mag. Bojana [[…]] Replika, izvolite gospa Potočnik.
Hvala. Vesela sem, da me dr. Trček tako obožuje in me rad naslavlja, bi pa rada samo obrazložila, da me je narobe razumel. Želela sem povedati, da v Pomurski regiji imamo z dvema propadoma velikih firm velike težave. Zato vidim rešitev bolj v spodbujanju malih in srednjih podjetij in se s statističnimi podatki nisem ukvarjala. Me pa veseli, da ste, dr. Trček, vi tako na tekočem z vsemi temi ekonomskimi kazalci. Hvala.
Hvala lepa. Torej, besedo ima gospod Franc Laj, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Vidim, da ogromno znanja obstaja v tej dvorani okoli in v zvezi z gospodarskim položajem Pomurja, me kar veseli. Vendar, dovolite mi na začetku, da se sploh zahvalim vsem tistim bivšim in sedanjim poslancem, ki so zbrali toliko poguma, da so ta zakon tudi potrdili. Ker če ne, se samo lahko sprašujemo, kakšno bi bilo stanje danes v regiji, kljub temu da so se mogoče neke nerodnosti dogajale na začetku, takšne in drugačne. Pričakujem pa od vseh pristojnih služb, da delo opravijo čim prej v zvezi z ugotavljanjem nepravilnosti in da tisti, ki so, če so, zlorabili te priložnosti, naj tudi odgovarjajo za svoja dejanja. Pomurje je trenutno še vedno regija skromnih možnosti in velikih priložnosti. Če pogledamo njen geostrateški položaj, to je že bilo danes rečeno, bomo rekli, da je lahko ena velika prednost. Prav tako pa lokalni razvojni potenciali, ki na žalost nikakor ne morejo priti do tega, da bi zaživeli, da bi lahko bili primerno tudi izkoriščeni in dajali tudi delovna mesta v Pomurju. Vse to, da Pomurje razpolaga s temi razvojnimi potenciali, pa ni zadosti, če poslovno okolje ni prijazno, prijazno do domačih in tujih vlagateljev. Le tako je mogoče vse skupaj aktivirati in izkoristiti v našo dobrobit. Samo poglejmo, koliko je velikih bivših industrijskih kompleksov zapuščenih. Ti trenutno propadajo in povzročajo samo stroške, celo državi. Nekaj takšnih vam lahko omenim celo iz svojega kraja, to je lokacija Nafte Lendava, ki na žalost, namesto da bi danes ponujala delo najmanj tisoč delovnim ljudem, jih je samo peščica tam. Dogajalo se je marsikaj; dogajalo se je to, da so se ljudje, sposobni menedžerji, vozili iz Ljubljane v naše kraje in želeli dokazovati, kako je treba delati. Na žalost smo prišli do zelo žalostnega konca. Dobro, pustimo to. To se pravi, najpomembneje je, da država pripomore k ustvarjanju res prijaznega poslovnega okolja, ki bo vse to aktiviralo in bodo vsi ti resursi začeli dajati pozitivne ekonomske in javnofinančne učinke. Marsikaj je bilo povedanega tudi o stopnji brezposelnosti. Res je, na ravni regije je trenutno stopnja brezposelnosti okoli 19,1 %. Vendar, če pogledamo posamezna območja znotraj regije, pa je situacija skorajda tragična. Recimo, druga največja občina v Pomurju je občina Lendava in v tej občini trenutno beležimo 24,1- odstotno stopnjo registrirane brezposelnosti. Si lahko predstavljate, kakšna je ta socialna napetost na teh območjih? Problem je še nadalje v tem, da zaradi pomanjkanja delovnih mest prihaja do izrazito močnih negativnih demografskih gibanj, trendov. Mladi odhajajo, in to visoko izobraženi, prebivalstvo se stara in če se ti trendi ne bodo zaustavili, nas čaka samo ena žalostna podoba Pomurja. Upam na bolje, zato tudi podpiram podaljšanje tega zakona, in verjamem, da v tem podaljšanem obdobju bodo podprti res tisti projekti, ki si to tudi zaslužijo. To pomeni, produktivni projekti, ki bodo zagotovo veliko prispevali k izboljšanju trenutnega stanja v Pomurju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni še enkrat! Kot sem v stališču predstavila, je bilo v preteklosti kar nekaj nepravilnosti, ki se tičejo izvajanja zakona o Pomurski regiji. Zlasti ta vladna projekta pisarna, mislim, da je bila velik spodrsljaj in dejansko meče slabo luč na nekaj, kar bi lahko pravilno in dobro funkcioniralo. Absolutno se strinjam, da je treba vsem ogroženim območjem pomagati. Žal v Sloveniji ni Pomurje edino ogroženo območje. Tudi sama prihajam z območja, ki je kar precej podobno Pomurju, čeprav drži, da tam stopnja brezposelnosti ni tako visoka, in sicer Haloze, ki se tudi obravnavajo v neki vladni proceduri. Ključni problem, zakaj do tega prihaja, je, bom kar rekla, v centralizaciji države, na žalost. In potem slišimo, kot je rekel kolega iz SMC, da imajo v Lendavi kar 25 % brezposelnost. To so grozno visoke številke. Verjamem, da do tega ne bi prišlo, če bi bili nekoliko bolj decentralizirani. To seveda povzroča, kot je bilo omenjeno, da mladi odhajajo, mladi pa večinoma odhajajo, ker v bližini ni delovnih mest. In ravno delovna mesta so bila ključna, ključni cilj tega zakona. Če gremo skozi vse te ukrepe, dejansko vidimo, da nekateri ukrepi so pokazali neke rezultate oziroma jih kažejo in gredo v pravi smeri. Ukrepi, ki se tičejo spodbud za zaposlovanje, davčnih olajšav za investiranje, moramo se pa zavedati nečesa; davčne olajšave za investiranje, to mora biti nekaj, kar velja za celotno Slovenijo. Prav je, da spomnim na to, da smo v letu 2012 v času Janševe vlade naredili nekaj na tem, da imamo danes 100-odstotne olajšavo za raziskave in razvoj in da imamo 40-odstotno olajšavo za vlaganje v opremo, kar je seveda tudi spodbuda vsem ogroženim območjem. Je pa res, da je treba za taka območja sprejeti še dodatne ukrepe – to, kar je bilo tukaj narejeno. Vem, da tudi v Pomurju obstaja zelo dobra podjetja, imajo zelo pozitiven primer tujega vlagatelja na njihovem koncu in prav bi bilo, da bi bilo tega še več, zato bi morda mogli se več usmeriti na te ukrepe. Največje težave pa so seveda predstavljali ti ukrepi, ki se nanašajo na prednostno obravnavo programov iz točke 4 v samem zakonu. Problem, se mi zdi, je ravno ta, da brezposelnost na tem območju ne pada, kljub temu da smo namenili kar nekaj denarja v ta konec, ga očitno še veliko premalo oziroma je bilo porabljeno nepravilno. Brezposelnost konec leta 2009 je bila 19,6; 20,4 % in, če pogledamo, v tem letu je od 21,4 pa tja aprila 19,1 %; seveda mesečno niha v Pomurju kot tudi drugod po Sloveniji. Resnično bi si želela in sem zelo vesela, da je državna sekretarka izpostavila, da do podobnih nepravilnosti prihodnje več ne bo prihajalo. Zato morda en sam namig: malo razmislite, kaj bi lahko še v tem zakonu naredili zdaj, ko imamo danes v bistvu komaj njegovo prvo obravnavo, prišla bo druga obravnava na matičnem odboru, na Odboru za gospodarstva in potem še v Državnem zboru. Razmislimo, kje bi lahko pa dejansko omejili to, da ne bi šlo za neko odtekanje denarja. To, kar smo že izpostavljali, to, kar je bilo izpostavljeno že pri samem sprejemu zakona, so pač večinoma ravno te svetovalne pogodbe ali pa razne projektne naloge ali pa tako, ki je tukaj v tem zakonu navedeno, smo trošili denar za neko vmesno vrednotenje programa, ki je bilo dano zunanjemu izvajalcu. Ne vidim razloga, zakaj bi moral takšen program vrednotenja, ki je seveda absolutno potrebno, zakaj je tukaj potreben zunanji izvajalec. Gre za podjetje, ki se ukvarja s svetovanjem in če malo vpišeš v Supervizor, vidiš, da velik del dela z državo. Ne morem ocenjevati kakovosti njihovega dela, ampak verjamem, da imate na ministrstvu dovolj sposobnih ljudi, ki bi lahko to ovrednotenje naredili sami. Morda bi bilo tudi prav, da bi ga pri naslednji obravnavi, če je ocena analiza dobra, videli vsi ostali poslanci pa bi na osnovi tega mogoče lažje sprejeli še kakšen dodaten ukrep. Ne nazadnje bo ta zakon veljal še prihodnji dve leti in prav bi bilo, da naredimo vse, da bo ta denar tudi učinkovito porabljen, uporabljen za to, kar je cilj tega zakona. To pomeni za nova delovna mesta, to, kar je ključno in to kar si tudi želimo, da dejansko pomagamo tem ogroženim območjem. Generalno, kot je že bilo rečeno, v naši poslanski skupini podpiramo podaljšanje tega roka, ker si že resnično želimo, da bi se pomagalo temu koncu. Resnično si pomagamo, da bi se Slovenija precej enako razvijala, ker imamo žal prevelike razlike med regijami, zato bomo seveda to podprli, bi si pa v nadaljevanju pri drugi obravnavi želeli, da bi sprejeli morda še spremembo kakšnega drugega člena, kjer bi dejansko omejili to, kar se v preteklosti dogajalo. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj v tej prvem delu je na vrsti predstavnica Vlada, izvolite, gospa mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala, gospod podpredsednik. Nekaj stvari je še bilo izpostavljenih, mogoče poskusim nanje odgovoriti, čeprav ni to ožja tema mogoče ravno danes obravnave zakona o Pomurju, in sicer ostala problemska območja, ki se rešujejo z Zakonom o skladnem regionalnem razvoju. Zavedamo se, da so tako Haloze, Goričko, Kozjansko, Bizeljsko, Notranjsko, Tolminsko, Bovško območja, ki so problematična, sicer ne padejo v tako imenovano problemsko območje zaradi nižje brezposelnosti kot 17 %. Tukaj obstaja demografski problem, se pravi izseljevanje, staranje prebivalstva in enako tudi glede delovnih mest. Razmišljali smo, da bi reševali to problematiko v okviru problematike obmejnih problemskih območij, in sicer na podlagi 24. člena Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja in Uredbe o določitvi omejenih problemskih območjih. Prizadevali si bomo, da bi rešili določene od teh problemov, omogočili nekatere izmed ukrepov, kot na primer posebno kvoto v javnih razpisih, evropskih razpisih ali pa ugodnejše pogoje in merila za projekte na teh območjih. Kar se tiče dodatnih olajšav, se pravi ali za zaposlovanje ali davčnih olajšav, tukaj ne morem na tem mestu nič reči, ker je v bistvu treba tukaj medresorsko stvari usklajevati. Vendarle pa lahko rečem, da razmišljamo o tem in da se v bistvu povezovanje gospodarstva in ostalih storitvenih dejavnosti na čezmejen prostoru, tudi uspešno že dogaja čezmejno; se pravi Slovenija – Hrvaška, Slovenija – Avstrija in Slovenija – Madžarska, v temu smislu tudi nekateri evropski projekti. Še enkrat, zakon ni dosegel cilja zmanjševanja brezposelnosti, vendar še enkrat imejmo v uvidu, da se je v teku tega zakona izgubilo samo iz dveh podjetij, če odmislimo tisti prvi del Mure, skoraj 4 tisoč delovnih mest, danes pa jih imamo tisoč 500 več, kot jih je bilo na začetku izvajanja zakona. Tako osebno mislim, da vendar določene cilje v zvezi z brezposelnostjo zakon dosega. Mogoče v komentar gospe Potočnik oziroma gospa Potočnik je navajala podatke iz leta 2013, kjer so podjetja imela še neto izgubo, lahko rečemo, da 2014 Ajpes izkazujejo v Pomurju neto dobiček, skoraj 30 tisoč evrov, in potem se je tudi čisti dobiček povišal za 20 tisoč evrov in tudi število gospodarskih subjektov se je povišalo. Se pravi krivulja, recimo temu, ali pa trend je v pravi smeri, strinjam pa se, da se morajo tudi na državni ravni določeni ukrepi v smislu okolja za podjetja poboljšati, spremeniti in na tem Vlada tudi dela. Manj porabe denarja za birokratske namene; še enkrat moram reči, da v bistvu se je stvar zaključila leta 2013 s poravnavo, leta 2012 so bili začeti postopki. Verjamem da se nam v preteklost ne bo treba več obračati, ne nazadnje smo danes sredi leta 2015 in gremo naprej, zato optimizem, ki ga mi je poslanec Krivec namenil, sem vesela, da ga najde. Po enem letu delovanja menim, da ravno to potrebujemo, se pravi optimizem, da lahko gremo naprej in na bolje. Kar se tiče sprememb zakona, nisem prepričana, ali so odprti tisti členi, kjer bi se to dalo spremeniti – gospa Suzana Lep Šimenko. Je treba pogledati, kateri členi so odprti trenutno. Če bo ministrstvo ocenilo, da je to pravi korak, se pravi, da se omeji porabo v kakršnekoli namene študij, presoj izven ministrstva, lahko rečem, da to podpiram. Seveda pa se moram s problematiko, s tem delom, obširneje seznaniti. Menim pa, da so vsi dokumenti javno dostopni tudi poslancem, tako da predlagam, da kdorkoli želi karkoli od tega vmesnega vrednotenja videti, da se obrne na nas in seveda mu bo to tudi predstavljeno. Zaključila bi s tem, da sem vesela – kot vidim –, da vsi poslanci podpirajo podaljšanje te zakonodaje, menim osebno tudi, da je to potrebno. Podjetja so mogoče ravno šele sedaj uspela dojeti, na kakšen način to delamo, in znajo se prijaviti in znajo denar izkoristiti, kajti vemo, da začetna obdobja so vedno težka, vedno je veliko birokracije v tem sistemu in ravno ti dve leti sta pa lahko ključni in zato vsekakor predlagamo, da podprete novelo zakona in podaljšanje. Mi na ministrstvu pa bomo naredili vse, da se bomo približali ljudem in podjetjem, ki tam delujejo. Hvala.
Hvala lepa. Torej, vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Če želi razpravljati tudi predstavnik Vlade, prosim, da se prijavi z dvigom roke. Začenjamo s prijavo. Besedo ima Danilo Anton Ranc. Pet minut ima vsak razpravljavec. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav tudi predstavnici Vlade. Želim ji uspešno delo. Mogoče bi nekaj besed spregovoril o tem zakonu o Pomurski regiji. Sam sem pristaš policentričnega razvoja Slovenije in mislim, da je to praktičen primer poskusa aplikacije nekega zakona v smislu enakopravnega razvoja slovenske države kot celote. Tako v tem pogledu v celoti podpiram podobne pristope države do reševanja teh problemov. Še posebej mislim, da imamo srečo, da imamo dobro ekipo na Ministrstvu za gospodarstvo, ki nekako vidi ta problem neenakomernega policentričnega razvoja in takim zakonom daje velik pomen in tudi poudarek. Ne bi se osredotočil, ker je v Sloveniji več različnih regij, ki so nerazvite. Mogoče je bilo v preteklosti tako, da smo v nekaterih regijah imeli mogoče malo več v bistvu, da so si izposlovali kakšen zakon, ampak nič hudega. Če pa tega zakona za Pomursko regijo ne bi bilo, si pa lahko predstavljamo, da bi bila brezposelnost v tej regiji še veliko večja in hujša. Rad bi potegnil vzporednico pa paralelo z infrastrukturnim razvojem Slovenije, ki ima zelo tesne povezave in tudi sinergijske vplive in multiplikativne učinke za razvoj regij. Če, recimo, Prekmurje ne bi bilo povezano z infrastrukturo z osrednjo regijo, mislim, da bi bili učinki tega zakona veliko manjši. Sam sem imel priložnost obiskati župana občine Odranci, ki je predstavil svoj uspešen projekt, podjetja sedaj ne bom imenoval, ampak jasno je povedal, da če tukaj ne bi bilo ceste in če ne bi bilo tudi podpore iz zakona za Pomurje, tega podjetja s 400 zaposlenimi ne bi bilo. Naj povem, da je to najmanjša občina v Sloveniji, pa seveda tudi z največjim prihodkom na prebivalca in je primer dobre prakse, kako se da z različnimi učinki, z različnimi ukrepi doseči pozitivne učinke, da se seveda Slovenija enakomerno razvije v celoti. Tako bi na tem mestu poudaril, da podpiram tak zakon in tudi delo ministrstva v tej smeri, da se okrepi, da postane Ministrstvo za gospodarstvo še močnejše, ker v preteklosti je bilo slišati večkrat smešne pripombe, da dajmo to ministrstvo kar priključiti Ministrstvu za finance. Mislim, da je prav, da se s podobnimi projekti krepi in da se učvrsti in da v bistvu bo postalo ministrstvo gonilna sila gospodarskega razvoja Slovenije in tudi policentričnega razvoja Slovenije v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Veste, Pomurci smo nekako tako narejeni, da nam je nerodno prositi za pomoč. Saj najbrž marsikateremu od vas tudi. Seveda smo hvaležni za ta zakon, bili bi pa najbolj veseli, če bi v Sloveniji, kot sem povedal v stališču poslanske skupine, normalno funkcioniral enakomeren, skladen regionalni razvoj. To nam enostavno še ni uspelo vzeti, kot se reče po šolsko. To nam enostavno ne gre dobro od rok. Glejte, ta čas ljudje nas spremljajo in malo prej me je klical en gospod, ki je rekel naslednje – kar seveda vsi vemo –, da pravzaprav mi ne potrebujemo pomoči, da pa potrebujemo to, kar je gospa državna sekretarka povedala; potrebujemo dobro poslovno okolje in potrebujemo malo manj inšpekcij, gospe in gospodje. To, kar se v zadnjem času dogaja, ne vem ali vse povsod, ali samo v Pomurju – to je nenormalno! Vem za primere tudi v moji vasi, kjer je mlad podjetnik rekel, da ne bo prevzel obratovalnice, pa je odlična obratovalnica, šel bo v Avstrijo delat. Bo zaslužil 2 tisoč evrov in bo mirno živel s svojo družino, ne pa, da v štirih mesecih, odkar je prevzel podjetje, je plačal 9 tisoč evrov glob. Pa to je nenormalno, gospe in gospodje! Ali lahko pride morda inšpekcija, pa reče: Poslušajte, to si uredite, imate en teden, pridemo pogledati, če ne, vam pišem globo 2 tisoč evrov. To, kar se zdaj dogaja, res je, najbrž so zdaj vsi tisti, ki so bili zaposleni na carini, prišli v neke inšpekcijske službe in zdaj "harajo". Jaz sem prvi za red v državi, sem prvi za redno, pošteno plačevanje davkov, da tisti, ki zlorablja, ki goljufa, da tistemu je treba stopiti na prste, ne podpiram pa inšpekcij, ne inšpekcijskih motenj proizvodnje. Inšpektor sam pravi, da so dobili anonimno prijavo. Zakaj že? Zaradi zavisti! Zato. To je tipična slovenska specialiteta. Zato tukaj, gospa državna sekretarka, draga bivša kolegica, sem zelo vesel, ko ste rekli – in mislim, da bo tu naša komunikacija zelo sproščena in predvsem pa učinkovita. Sproti vas bom obveščal, ko se bodo takšne anomalije dogajale, pa najbrž tudi kolegice in kolegi. Dajmo tukaj, kaj jaz vem, neko pravo mero zavzeti, ustvariti teh inšpekcijskih pregledov, ne pa, da dejansko za nekatere inšpektorje – ne bom rekel za vse –, pa velja tudi za občinske, medobčinske in regionalne projekte, da dejansko inšpektor ustavi ali pa dejansko nekako paralizira razvoj. Tega enostavno ne bomo dopuščali. Res ne. Zelo pomembno je in če ima Vlada še dovolj časa, bi bilo zanimivo slišati časovnico, kako se bo zdaj ta zakon pravzaprav izvajal. Če bo sprejet, ne vem, na septembrski seji, kdaj je potem prvi razpis – nekaj je o tem že govorila gospa državna sekretarka. In še nekaj! Poglejte, zdaj ta zakon bo veljal 2016 in se bo zaključil 31. 12. 2017. Kako bodo pa šla plačila? Ali bo projekt, ki bo morda, zdaj teoretično, odobren 31. 12. 2017, lahko plačan leta 2018 ali ne? Kako bo s tem? Tu me zelo zanima, ali bo tu tudi princip kot pri kohezijskih projektih – saj veste, to je plus dva –, kjer letos, 2015, moramo zaključiti projekte iz prejšnje finančne perspektive, ki se je zaključila 2013. To me seveda zelo zanima. Na eni strani ta zakon daje, imamo pa seveda tudi v Pomurju zakone ali pa vladne uredbe, ki jemljejo. V lanskem letu oziroma v času vlade Alenke Bratušek smo na Odboru za kmetijstvo ugotavljali in gledali sheme neposrednih plačil za kmete in pomurski kmetje bodo od 2015 do 2020 dobili od 7 do 8 milijonov manj denarja iz naslova neposrednih plačil. Od 7 do 8 milijonov manj. Tako da vse te zadeve nekako moramo seštevati in potem tudi ugotoviti neto učinke. In še nekaj, ko se včasih bojimo tujih investitorjev, mi imamo v Pomurju odlična domača podjetja. To niso muhe enodnevnice, so na terenu, kot se reče, oziroma na odru že veliko časa, ampak v glavnem nove zaposlitve pa dajejo tuji vlagatelji. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Aleksander Kavčič, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za dano besedo. Predstavnici ministrstva, lep pozdrav na današnji seji, kolegice in kolegi! Danes imamo na mizi Predlog zakona o spremembah Zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v odboju 2010–015. Zakaj? Zato, ker enostavno nismo uspeli oziroma Pomurska regija ni uspela počrpati vseh tistih sredstev, ki so bila namenjena za to regijo. Ostalo je približno – torej, od 33 milijonov evrov je bila porabljena nekje polovica teh sredstev, v letošnjem letu mogoče še nekaj milijonov zraven, torej ostane za leti 2016 in 2017 še dobrih 9 milijonov evrov. V tej razpravi danes sem slišal ogromno konstruktivnih predlogov, veseli me, da so se oglasili vsi pomurski poslanci in seveda ta predlog tudi podprli, ki ga bomo danes podprli v prvem branju oziroma jutri na glasovanju in potem na septembrski seji, kot je kolega Horvat povedal, tudi potrjevali kot v drugem branju. Naj pa izpostavim 5 ključnih instrumentov, ki jih ta zakon izpostavlja. Prvi instrument je spodbujanje začetnih investicij podjetij in ustvarjanje novih delovnih mest, drugi instrument je spodbujanje razvoja človeških virov, tretji instrument socialno podjetništvo, četrti je promocija regije, da bi privabili tuje in domače investicije, potem končno peti, podpora pri pripravi in izvajanju razvojnih projektov regije. Rad bi izpostavil predvsem tisti tretji instrument, socialno podjetništvo, ki je imel samo dva razpisa, in odobreni so bili samo trije projekti. Tu je še ogromno potenciala, ki bi ga v teh dveh letih, ki ju zdaj podaljšujemo, morali enostavno izkoristiti. Pomoč tistega petega instrumenta, podpora pri pripravi in izvajanju razvojnih projektov regije, se mi zdi ključna, da bodo tudi podjetja, ki se bodo prijavljala in se bodo prijavila na te razpise, deležna neke pomoči, pomoči pri pripravi teh projektnih dokumentacij, kajti mi lahko potem podaljšujemo ta pomurski zakon leta 2017 še za 2 leti, če ne bodo porabljena sredstva, ali za eno leto ali kolikor koli že, in ne bomo dosegli učinka, če seveda v tisti regiji sredstva ne bodo na ustrezen način počrpana. Zato sem vedno zagovornik izreka, da denar ne sme čakati papirjev, temveč obratno. Najlepša hvala.
Hvala. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, 15. 7. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PRIDOBIVANJU IN PRESADITVI DELOV ČLOVEŠKEGA TELESA ZARADI ZDRAVLJENJA, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade ministrici za zdravje Marija Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Dober dan. Lepo pozdravljeni, spoštovana gospa podpredsednica, poslanke in poslanci! Sprejem Predloga zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa poteka po rednem postopku. Na pobudo poslancev je bila v mesecu maju opravljena splošna razprava in bilo je sprejeto, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora so bili pripravljeni amandmaji, ki so bili na Odboru za zdravstvo sprejeti in so bili predvsem nomotehnične narave. S predlogom novega zakona želimo predvsem zagotoviti kakovost in varnost človeških organov, ki so namenjeni za presaditev in določiti pogoje za nemoteno zakonito izmenjavo organov na nivoju Evropske unije in evropskih organizacij za izmenjavo organov z namenom zmanjšanja tveganj zlorab ali celo trgovanja s človeškimi organi. Navedena cilja sta tudi zahtevi evropskih direktiv, ki ju prenašamo v slovenski pravni red. Tako Direktiva 2010/53 EU Evropskega parlamenta in Sveta o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev in Direktiva komisije 2012, 25/EU o postopkih pošiljanja informacij pri izmenjavi človeških organov za presaditev med državami članicami. Druga novost, ki jo prenaša zakon, se nanaša na področje privolitve v darovanje pri umrlih osebah, pri čemer se določa, da vsaka oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju, lahko za časa življenja pisno privoli v darovanje ali temu nasprotuje. Opredelitev proti darovanju predstavlja novost v zvezi z darovanjem. Prav tako s predlogom zakona popravljamo sporno tako imenovano domnevno privolitev, in sicer tako, da je sedaj odvzem delov človeškega telesa po smrti mogoč samo, če je darovalec privolil v darovanje za časa življenja, oziroma v primeru, če se za časa življenja ni opredelil za darovanje, pa se o darovanju obvesti osebo, ki je bila umrlemu blizu. Če se ta oseba z odvzemom strinja, se le-tega opravi, če pa se ne strinja, se odvzema ne opravi. Če pa oseb, ki so umrlemu blizu, ni mogoče dobiti, se odvzema prav tako ne opravi. Priprava zakona je ves čas potekala v sodelovanju s Slovenija transplantom kot pristojnim organom na področju transplantacijske dejavnosti v Republiki Sloveniji. Od leta 2000 je Slovenija namreč članica mednarodne mreže za izmenjavo organov in tkiv Eurotransplant, ki jo poleg Slovenije sestavlja še sedem drugih držav. Sodelovanje v veliki transplantacijski mreži je tudi zaradi relativne majhnosti Slovenije izjemno pomembno, saj omogoča solidarnostno pomoč mreže v nujnih primerih ter pripomore k boljšemu izidu pri presaditvah. Želimo poudariti, da je sistem zdravljenja s presaditvijo v Sloveniji popolnoma transparenten, strokoven ter jasno definiran z nacionalnimi zakonodajnimi okvirji, iz katerih je jasno razviden etični imperativ ter zaščita pred zlorabo tako darovalcev kot tudi prejemnikov organov iz tkiv. Na tem mestu bi se rada zahvalila za takšno podporo vseh vas, poslancev pri sprejemanju zakona, kar nas zelo veseli, da smo skupaj pripravljeni narediti kakovostnejši in varnejši zdravstveni sistem v Republiki Sloveniji. In glede na to, da ni bil vložen noben amandma k dopolnjenemu predlogu zakona, predlagamo, da se na današnji seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Za prestavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Branku Zormanu.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana ministrica, ekipa iz ministrstva, kolegi, kolegice! Odbor za zdravstvo je na svoji šesti redni seji 24. 6. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada. Odbor se je seznanil z naslednjim gradivom: predlogom zakona, objavljenim na spletni strani Državnega zbora v Poročevalcu z dne 2. 4. 2015, mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 9. 6. 2015, mnenjem Ministrstva za zdravje na mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 17. 6. 2015 in mnenjem Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide z dne 22. 6. 2015. Predstavnica predlagatelja, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje Nina Pirnat je v dopolnilni obrazložitvi prestavila poglavitne rešitve predloga zakona in navedla glavne razloge za nov sistemski zakon. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe dr. Samo Divjak je poudaril, da je bilo na pripombe ZPS podano pisno mnenje Ministrstva za zdravje. Opozoril je, da predlagatelj zakona kot glavni razlog za sprejem zakona navaja sprejeto Direktivo 2010/45/EU Evropskega parlamenta in Sveta o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev, ki državam članicam nalaga uskladitev nacionalne zakonodaje z evropskimi pravnimi predpisi do 27. 8. 2012, in izvedbeno Direktive Evropske komisije 2012/25 o postopkih za pošiljanje informacij pri izmenjavi človeških organov za presaditev med državami članicami, ki jo morajo države članice implementirati v nacionalno zakonodajo do 10. 4. 2014, in da sta oba navedena roka že potekla. Konkretne pripombe k posameznim členom so bile upoštevane v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Predstavnik Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide mag. Stevo Ščavničar je poudaril, da komisija predlog zakona podpira. V razpravi je bilo izpostavljeno vprašanje, ali se je predlagatelj zakona usklajeval tudi s Komisijo za medicinsko etiko, predvsem na področju delov telesa mrtvega splavljenega zarodka. Slovenija je podpisnica Oviedske konvencije, konvencije o človekovih pravicah na področju biomedicine, in njenega dodatnega protokola o presaditvi človeških organov, ki pa je zaobšel pravice zarodka, saj protokol ne velja za organe in tkiva zarodkov in plodov. Iz etičnih razlogov naj ne bi bilo dovoljeno odvzeti delov telesa mrtvega splavljenega zarodka v primeru dovoljene prekinitve nosečnosti. Glede na to, da je v Sloveniji evtanazija prepovedana, je dodatno urejanje prepovedi presaditve organov od evtanaziranih oseb nepotrebno. Slovenija transplant se je že v začetku sodelovanja z Eurotransplantom dogovoril, da organov evtanaziranih darovalcev ne sprejema, zato teh organov Sloveniji niti ne ponuja. K predlogu zakona so v poslovniško določenem roku vložile amandmaje poslanske skupine koalicije, Združene levice in NSi. Odbor je sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin ter odbor ni sprejel amandmajev poslanskih skupin Združene levice in NSi. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Ker je zbor na 8. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni mogoča. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 15. 7. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU O PREHRANI IN TELESNI DEJAVNOSTI ZA ZDRAVJE 2015–2020. Predlog resolucije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavnici Vlade gospe Mariji Milojki Koral Celarc, ministrici za zdravje.
Še enkrat hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! To pot je pred vami Resolucija o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje za obdobje 2015–2025, s katero želimo izboljšati prehranske navade in večjo telesno dejavnost prebivalcev v Republiki Sloveniji. Na navedenem področju je bilo v Sloveniji že do sedaj narejenega veliko, tako na področju zdravega prehranjevanja v šolskem okolju, uvajanja preventivnih programov in pristopov znotraj zdravstvenega sistema kot tudi pri osveščanju prebivalcev v zvezi z zdravo in uravnoteženo prehrano. Kljub temu pa ugotavljamo, da je v porastu debelost, kronične bolezni, ki preraščajo na žalost že v pravo epidemijo. Dokazano je, da bi jih lahko bolje preprečevali z zdravim načinom življenja, prehranjevanjem in več gibanja. Za obvladovanje teh bolezni je potreben celosten pristop in organiziran tako države kot vseh drugih deležnikov. K temu nas silijo tudi spremembe v okolju, ki so vidne na vsakem koraku. Nezdrava ponudba hrane prevladuje nad zdravo in oglaševanje hrane z veliko vsebnostjo sladkorja, soli, maščob je zelo agresivno, prisotna pa je tudi večja telesna nedejavnost. Velika raznovrstnost ponudbe hrane ob pomanjkanju časa pomeni težjo izbiro, ki zahteva dobro osveščenega potrošnika. Tako energijsko preobilna hrana in vedno več vsakodnevnega sedenja posledično vplivata na nezadostno količino vsakodnevne telesne dejavnosti in pojav debelosti. Posebej zaskrbljujoče je to za otroke in mladostnike. Razlogov za ukrepanje je torej več kot dovolj in vesela sem, da smo skupaj z ostalimi ministrstvi pripravili celovito Resolucijo o nacionalnem programu. Ta predstavlja strateški in celovit okvir, s katerim želimo izboljšati prehranske navade, povečati telesno aktivnost od najzgodnejšega obdobja življenja do pozne starosti. Opredeljene ima konkretne in merljive cilje, ki jih želimo doseči in s tem zaustaviti in obrniti trend naraščanja telesne teže prebivalcev, vplivati na manjšo pojavnost kroničnih nalezljivih bolezni in s tem posledično tudi na vzdržnost zdravstvenega sistema. Mogoče nekaj podatkov o tem. Na ravni EU kažejo podatki, da predstavljajo stroški bolezni, povezanih z debelostjo, približno 7 % vseh sredstev izdatkov, potrebnih za zdravstveno oskrbo, kar znese na nivoju evropskih držav približno sto milijard evrov, ob tem pa niso niti vključeni posredni stroški, ki se nanašajo na slabšo produktivnost zaradi zdravstvenih težav in prezgodnje smrti. V Sloveniji ocenjujemo, da neposredni stroški zdravstvene oskrbe zgolj sladkorne bolezni, ki jo ima približno 7 % ljudi, znašajo najmanj 114,3 milijona evrov letno, kar je skoraj 5 % vseh sredstev, ki jih ima na voljo naša zdravstvena blagajna. V primeru, da ne bomo učinkovito ukrepali, se bo število obolelih vsako leto povečalo približno za 3 %. Naj dodam tudi podatek, da se je lani v primerjavi z letom 2010 poraba zdravil za srčno-žilne bolezni povečala za 5,2 %. Letni pa so izdatki zdravstvene blagajne tako znašali zato čez 80 milijonov evrov. Zato si bo Ministrstvo za zdravje prizadevalo, da nacionalni program in v njem zapisani ukrepi ne bodo ostali mrtva točka na papirju, ampak da bodo zaživeli v celoti. Kot ministrica za zdravje si bom prizadevala za dodatna finančna sredstva, saj vemo, da je preventivno delovanje in vlaganje v zdrav življenjski slog najboljša in najbolj učinkovita dolgoročna naložba, ki se nam bo povrnila. Zato bomo s sprejemom te resolucije postavili podlago za sistematično ukrepanje za zaustavitev trenda naraščanja prekomerne telesne teže, zmanjšanja pojavnosti kroničnih bolezni in s tem posledično tudi zmanjševanja stroškov zdravstva. Hvala.
Predlog resolucije je v obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Tomažu Gantarju, izvolite.
Hvala lepa podpredsednica, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Odbor za zdravstvo je na svoji 6. seji 24. 6. kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje 2015–2025, ki jo je Državnemu zboru v obravnavo in v sprejem predložila Vlada na podlagi 109. člena Poslovnika Državnega zbora. Odbor se je seznanil z naslednjim gradivom: predlogom resolucije, objavljenim na spletni strani Državnega zbora, mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Državnega sveta Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide z dne 22. 6. 2015. Predstavnica predlagatelja, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Nina Pirnat je v dopolnilni obrazložitvi predstavila poglavitne usmeritve predloga resolucije in poudarila, da so v resoluciji predlagani številni ukrepi, ki so v pristojnosti tudi ostalih ministrstev in organov. V ta namen bo ustanovljena medresorska delovna skupina. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe mag. Saša Bricelj Podgornik je poudarila, da vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin v veliki meri odpravljajo pripombe, izražene v mnenju Zakonodajno-pravne službe. Bo pa v končnem besedilu potrebnih nekaj redakcijskih izboljšav. Predstavnik Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide mag. Stevo Ščavničar je poudaril, da komisija predlog resolucije podpira. Komisija tudi predlaga, da naj predlagatelj pri pripravi izvedbenih ciljev vključi čim več zainteresirane javnosti. Pri tem so pomembne nevladne organizacije, predvsem pa vključevanje vseh predstavnikov socialnih partnerjev. V resoluciji tudi ni dan poudarek nujnosti aktivne podpore delodajalcem pri izvajanju posameznih ukrepov. Predvsem pa naj se upošteva uresničiti cilj ponudbe in povpraševanja po zdravju koristni in lokalno pridelani hrani. V razpravi so bili izraženi nekateri kritični pomisleki nad besedilom predloga resolucije, in sicer da literatura in viri niso točno navedeni, prav tako tabele, seznam kratic ni popoln, iz besedila ni mogoče razbrati kako, kdaj in s katerimi evropskimi sredstvi in sredstvi državnega proračuna se bodo predlagani cilji realizirali. Nekateri člani odbora so bili mnenja, da so cilji resolucije sicer dobro navedeni, da pa je realno življenje drugačno in bo treba vložiti kar nekaj napora, da se bodo realizirali. Medresorska delovna komisija bo imela pri usklajevanju in koordiniranju vseh operativnih skupin in programov veliko dela. V poslovniško določenem roku so poslanske skupine koalicije SMC, Desus in SD vložile amandmaje, in sicer k kazalu, uvodu k drugemu poglavju, četrtemu poglavju, petemu poglavju, osmemu poglavju, desetemu in enajstemu poglavju. Odbor je glasoval o amandmajih in ustreznim poglavjem k tem amandmajem in nato še o ostalih poglavjih predloga resolucije in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog resolucije je sestavni del poročila. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi! Prvi nacionalni program prehranske politike je sprejel Državni zbor Republike Slovenije že pred 10 leti in posledično je pred nami nov predlog resolucije o prehrani in telesni dejavnosti za naslednje desetletno obdobje, ki ga bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije - krščanskih demokratov seveda podprli. Zdravje je namreč velika vrednota, zato morajo biti preventivni ukrepi dostopni vsem državljanka in vsem državljanom. Vsak posameznik je torej sam odgovoren za zdrav način življenja. Ampak, ko se na eni strani pojavlja problem čezmerne telesne mase in debelosti zaradi nezdravega prehranjevanja, nezadostne telesne dejavnosti in zasedenosti, je na drugi strani pogosta podhranjenost in krhkost med starejšimi, odraslimi in bolniki. Nezdravo prehranjevanje in premalo telesne dejavnosti namreč pomembno prispevata k bremenu kroničnih nenalezljivih boleznih ter k stroškom zdravstvenih blagajn. Nekaj pozitivnih sprememb v populaciji je bilo doseženih s pogostejšim zajtrkovanjem, večjim uživanjem olivnega olja in večanju deleža telesnih dejavnih, še posebej med ženskami. Resolucija je zelo ambiciozen program, ki bo zahteval usklajeno delovanje več ministrstev, da bodo cilji, kot so na primer povečanje deleža dojenih otrok, povečanje deleža telesno dejavnih, zmanjšanja deleža debelih otrok in odraslih, zmanjšanja vnosa soli, sladkih pijač in sladkarij, kot tudi povečan vnos sadja in zelenjave, tudi realizirani. Seveda pa je realizacija navedenih ukrepov povezana tudi s splošno blaginjo prebivalstva. Gospodarska kriza, brezposelnost in druge stiske, ki so prizadele prebivalstvo, so močno povezane s predlaganimi cilji resolucije. Kakovostna in ekološko pridelana hrana ni poceni, kar pomeni, da si je ne more v Sloveniji privoščiti vsak državljan. Prav tako še vedno veliko zelenjave in sadja uvozimo. Zaradi zapletenih postopkov javnega naročanja pa kmetje slovenske pridelke težko prodajo oziroma z njimi konkurirajo. Odrasli prebivalci kot razlog za nezadostno telesno dejavnost navajajo pomanjkanje tako denarja kot tudi časa. Hitrejši tempo in več dejavnosti, ki jih je treba uskladiti, predstavljata vedno večji izziv. Predlog resolucije v Novi Sloveniji dojemamo kot ponovni napor, da spet storimo en korak v prizadevanjih za zdravje prebivalstva z željo, da bi čim več državljank in državljanov imelo zdravega duha v zdravem telesu. Resolucijo bomo torej podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Irena Grošelj Košnik.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani člani ministrstva, kolegice, kolegi! V Poslanski skupini Modernega centra bomo Predlog resolucije o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje v obdobju 2015–2025 podprli. Menimo, da predlog resolucije predvideva celostni pristop k izboljšanju prehranskih in gibalnih navad državljanov, vključujoč vse starostne skupine. Ukrepi so usmerjeni v številne dolgoročne oziroma strateške cilje na področju prehrane in telesne dejavnosti. To je zmanjševanje deleža prebivalstva s čezmerno telesno maso, povečanje deleža telesno dejavnih prebivalcev, povečanje uživanja uravnotežene zdrave hrane, to je zelenjava, sadje, ribe, polnozrnata živila, zmanjšati vnos nasičenih maščob, sladkorja, soli ter uvesti številna druga priporočila in smernice z mednarodno strokovno veljavo na področju zdravega načina življenja. Na ta način se oblikujejo sistemske smernice in vzvodi s ciljem, da se v Sloveniji zaustavi trend naraščanja telesne mase prebivalcev in s tem povezano višjo stopnjo pojavnosti kroničnih bolezni, ki so posledica nezdravega načina življenja. Prav tako so v predlogu predvideni ukrepi za zmanjševanje razlik med različnimi družbenimi skupinami, ki so glede na svojo ekonomsko-socialni status različno podvrženi zdravstvenim težavam, ki nastajajo zaradi nepravilnega prehranjevanja in pomanjkanja telesne dejavnosti. Pomemben doprinos predlaganega nacionalnega programa predstavlja povezovanje in uskladitev številnih resorjev, ki predlog podpirajo in na ta način odpirajo nove priložnosti sodelovanja na področjih, kot so začasni ukrepi kmetijske politike, ukrepi, usmerjeni v trajnostni razvoj in trajnostno mobilnost, ukrepi, ki jih določa nacionalni program športa, ukrepi za razvoj turizma in drugi. V skladu s smernicami, ki jih uvaja Predlog resolucije o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje, si želimo, da bomo leta 2025 zdrava, dolgoživa in telesno aktivna družba. Zato bomo v Poslanski skupini SMC predlog resolucije seveda podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Jelka Godec.
Hvala za besedo. Nacionalni program o prehrani in telesni dejavnosti za obdobje 2015-2020 opredeljuje ključne izzive, vizije in namene na področju prehrane in telesne dejavnosti v vseh življenjskih obdobjih. V Sloveniji so bili v preteklosti oblikovani že in tudi sprejeti različni dokumenti, ki so opredeljevali strategije za zmanjševanje kroničnih bolezni zaradi neprimerne prehrane in slabe telesne aktivnosti. S smernicami zdravega prehranjevanja v vzgojno-izobraževalnih zavodih smo v vrtcih in šolah dosegli zdrave in uravnotežene obroke. Podobno je bilo narejeno na področju prehrane študentov. Različne spodbude za izboljšanje prehranjevalnih navad in povečanje telesne aktivnosti so bile namenjene tudi za odrasle in starejše v tretjem življenjskem obdobju. Nacionalni program o prehrani in telesni dejavnosti, ki ga imamo danes pred sabo, je torej logično nadaljevanje dosedanjih resolucij in smernic na tem področju. Vodilo sedanjega nacionalnega programa je vseživljenjski pristop, s katerim se želi v vseh življenjskih obdobjih opolnomočiti posameznika in mu s ključnimi mehanizmi olajšati odločitve in izbiro za zdravo prehranjevanje in redno telesno dejavnost. Strinjamo se, da mora biti zdrav življenjski slog, vključno z zdravim prehranjevanjem in telesno dejavnostjo, za krepitev zdravja dostopen in dosegljiv, ne glede na družbenoekonomski status, spol ali starost. Dosedanje strategije in izvajanja so pripomogli, da se stanje na področju srčno-žilnih bolezni pri nas izboljšuje. Se pa napoveduje porast obolelih s sladkorno boleznijo za 3 % letno, slabša pa se tudi stanje pojavnosti raka, saj v zadnjem desetletju beležimo rast za 40 % pri moških in 30 % pri ženskah. Zato upamo, da bo novi nacionalni program omogočal izboljšave na področju bolezni srca in ožilja in drugih bolezni, ki so povezane z vplivom prehrane in telesne aktivnosti, in da bo tudi pri tem v popolnosti delovalo medresorsko usklajevanje oziroma da se bo Ministrstvo za zdravje uskladilo tudi z ostalimi ministrstvi. Le tako bo mogoče doseči cilje vseh, v nacionalnem programu zapisanih prednostnih področij. Pri tem pa se ravna po načelih: zdravje v vse politike, dostopnost in dosegljivost, zmanjšanje neenakosti v zdravju, etičnost – če naštejem samo najpomembnejša načela. V nacionalnem programu prehrane in telesni dejavnosti 2015–2025 so po posameznih področjih opredeljeni tudi cilji in ukrepi, ni pa kazalnikov, ki bi opredeljevali uspešnost izvajanja programa. Tudi ukrepi so po našem mnenju napisani bolj splošno, z besedami kot "uvedba", "zagotavljanje", "pregled" in tako naprej, nikjer pa ni bolj specifično zapisano, kako bomo ukrepe izvajali. Veliko je tudi rezultatov v smislu izdelave brošur in tiskanega materiala, menimo pa, da bi morali to preseči, saj so prejšnje resolucije opredeljevale določene brošure, tiskane materiale in takšen način promocije zdravega načina življenja. Mogoče bi morali stopiti korak naprej s konkretnimi izvedbami, z večjo podporo ali pa nadaljnjo podporo športnim razredom – pri tem ne govorim za športne razrede, kjer so vpisani res vrhunski športniki, ampak tiste razrede v osnovnih šolah, kjer se spodbuja večja telesna aktivnost tako v vrtcih kot osnovnih šolah in v tretjem življenjskem obdobju. V Slovenski demokratski stranki Nacionalnemu programu o prehrani in telesni dejavnosti 2015–2025 ne bomo nasprotovali, je pa treba omeniti, da je bil nacionalni program, predlagan v Državni zbor, zelo slabo napisan, saj je doživel veliko kritik oziroma veliko popravkov s strani Zakonodajno-pravne službe. Tudi na odboru so se pojavljale različne pripombe na predlog. Zahtevan je bil velik obseg popravkov, kar smo tudi doživeli, zato imamo po obravnavi na matičnem odboru dopolnjeno in popravljeno resolucijo. Finančna opredelitev nacionalnega programa je ohlapna, pri določenih dejavnostih niti ni definiranih vseh sredstev. Celo več; sredstva, vsaj po navedbah resolucije, za določene zadeve niso zagotovljena, saj je zapisano, da dosedanja sredstva ne zadoščajo za ambiciozen načrt. Upamo le, da bo nacionalni program o prehrani in telesni dejavnosti doživel vse tiste cilje, ki so zapisani v resoluciji.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana ministrica in njena ekipa! Lep pozdrav poslankam in poslancem! S Predlogom resolucije o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti želi predlagatelj na podlagi določitve desetih prednostnih področij doseči strateške cilje, ki se vežejo na zmanjšanje deleža prebivalcev s čezmerno telesno težo, telesno nedejavnih, podhranjenih in funkcionalno manj zmožnih starejših in bolnikov, zmanjšanje vnosa nečistih maščob, sladkorja in soli. Hkrati pa želi povečati delež tistih, ki redno zajtrkujejo, uživajo sadje in zelenjavo ter delež dojenih otrok. Vsesplošno znano dejstvo je, da sta zdravo prehranjevanje in redna telesna dejavnost med ključnimi dejavniki varovanja in krepitve zdravje in prispevata k večji kakovosti življenja. Med odraščanjem zagotavljata optimalno rast in razvoj, izboljšujeta počutje in delovno storilnost pri odraslih ter prispevata k aktivnemu in zdravemu staranju. Tega se zaveda tudi Svetovna zdravstvena organizacija, ki prehrano in telesno dejavnost uvršča med prednostne teme. Tudi vsa Evropska unija se ukvarja s to problematiko, saj bomo le z učinkovitim ukrepi za krepitev in ohranjanje zdravja lahko bolje obvladovali breme kroničnih bolezni v dolgo živi družbi. Ministrstvo za zdravje ocenjuje, da v Sloveniji neposredni stroški zdravstvene oskrbe zgolj sladkorne bolezni, ki jo ima približno 7 % ljudi v Sloveniji, znašajo najmanj 114,3 milijone evrov letno. Če ne bomo učinkovito ukrepali, se bo število obolelih vsako leto povečalo za približno 3 %. Razveseljivo pa je, da se vedno več ljudi zaveda pomembnosti zdravega načina prehranjevanja in primerne količine telesne aktivnosti za ohranjanje tako telesnega kot tudi duševnega zdravja. To nam lahko pove že bežen pogled na slovenske ulice, parke in gozdove, saj vedno več ljudi teče, kolesari oziroma so na kak drug način fizično aktivni. Kljub temu pa obstaja druga skrajnost, torej ljudje, ki se zdravega načina življenja ne poslužujejo, saj mnogi za to nimajo pravih informacij in spodbud iz okolice. Obenem pa moramo pošteno priznati, da sta šport in zdrava prehrana postala precej draga, kar pomeni, da si marsikdo zdrave prehrane in prehrambenih dodatkov zaradi visokih cen ne more privoščiti. To je bilo lepo vidno tudi takrat, ko smo se pogovarjali o možnostih uvedbe davka na sladke pijače, ko je bil eden od argumentov nasprotnikov davka na sladke pijače tudi ta, da bi s tem prizadeli socialno šibkejše, ki večinoma prav zaradi omenjenih finančnih možnosti posegajo po nezdravi hrani in pijači. Na eni strani se srečujemo s problemom čezmerne telesne mase in debelosti zaradi nezdravega prehranjevanja, nezadostne telesne dejavnosti, na drugi strani pa smo pogosto priča podhranjenosti in krhkosti med starejšimi odraslimi in bolniki, ki posledično pomenita večje število hospitalizacij. To pomeni, da moramo k zdravemu načinu življenja spodbujati ne samo mlade, temveč tudi starejše, njim je treba ponuditi vse možnosti, da bomo ohranili svoje zdravje in vitalnost za starost. Vodilo nacionalnega programa o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje do leta 2025, katerega pripravo v sodelovanju z več resorji koordinira Ministrstvo za zdravje, je vseživljenjski pristop, s katerim želimo predlagati v vseh življenjskih obdobjih in pomagati posameznikom. V poslanski skupini bomo resolucijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana ministrica in njen tim, kolegice in kolegi! Vizija nove resolucije o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje za naslednje desetletje je, ustvariti pogoje in oblikovati okolje, ki bo omogočalo izboljšanje prehranjevalnih in gibalnih navad naših prebivalcev, obrnilo trend naraščanja debelosti in znižalo pojavnost kroničnih nenalezljivih bolezni. Ukrepi, ki jih resolucija predvideva, gredo v smeri podpore vzdržnosti zdravstvene blagajne ter ustvarjanju pogojev za enake možnosti za zdravje. Še posebej pomembno je izpostaviti, da resolucija v veliki meri upošteva tudi potrebe ranljivih skupin prebivalstva, saj so cilji zastavljeni na način, da upoštevajo različni socialni status posameznika, ki naj bi mu zastavljeni ukrepi koristili. Poseben poudarek daje tudi lokalni trajnostni oskrbi in samooskrbi, v čemer Socialni demokrati vidimo odlično priložnost, ki bo imela multiplikativen učinek, dostop do zdrave, lokalno pridelane hrane, dvig produktivnosti slovenskega kmetijstva in gospodarstva, priložnosti za nova delovna mesta in več zaposlovanja, razvoj socialnega podjetništva in drugih družbeno odgovornih praks. Slovenija trenutno z domačo pridelavo ne pokriva svojih potreb po kmetijsko-živilskih proizvodih, zato je zagotavljanje prehranske varnosti pomembno strateško in politično vprašanje. Socialni demokrati že dalj časa opozarjamo na pomen lokalno pridelane hrane in zagotovitve povečanja samooskrbe, kar smo izrazili tudi v mandatu naše vlade s sprejeto Resolucijo o strateških usmeritvah razvoja slovenskega kmetijstva in živilstva Zagotovimo si hrano za jutri, ki je položila trdne temelje za naprej. V zadnjih letih je opaziti, da slovenski potrošnik vse bolj spoznava pomen doma pridelane hrane in po njej tudi posega. Ko bo dokončno užival samo doma pridelano hrano, bo cenjen tudi slovenski kmet. Od tega pa bodo imeli koristi vsi v proizvodni verigi, med drugim tudi država. Za Socialne demokrate so za kakovostno življenje vseh ljudi ključne dobrine, ki morajo biti varovane kot javno dobro, dostopno vsem. Javno šolstvo, zdravstvo, socialno varstvo, kultura, športna in tehnična-kultura tvorijo hrbtenico slovenskega naroda, narod je razvil te funkcije zato, da bo na solidaren način skrbel za blaginjo vseh posameznic in posameznikov. Slovenija je država družbene solidarnosti, zdravstveni sistem mora biti v službi zagotavljanja zdravja vseh posameznic in posameznikov v vseh sestavinah od fizičnega do psihičnega in socialnega zdravja. Preventivno zdravstvo je zato še kako pomembno. Človekovo zdravje je ključni pogoj, da lahko enakopravno z drugimi vstopa v družbene procese, pridobiva znanje in z njim nastopa na trgu dela in v družbenih procesih. Socialni demokrati smo zagovorniki nove politike do človekovega telesa in duha, politike, usmerjene v celovito zadovoljevanje človekovih potreb kot biološkega bitja s poudarkom na individualni odgovornosti za osebno zdravje, vendar s širokim in razvejanim javnim sistemom zdravstvenega varstva, ki bo zagotavljal enake možnosti in dostopnost do kakovostnih zdravstvenih storitev. Izboljšanje zdravja ljudi je določeno s porazdelitvijo ekonomske blaginje v družbi, z razvojem družbeno podpornih funkcij ter investicij v ljudi, s stopnjo razvitosti socialne pomoči, ki je na voljo v družbi, s stopnjo medsebojnega spoštovanja in enakosti med ljudmi, s stopnjo stresa na delovnem mestu in doma, z varnostjo delovnega in naravnega okolja, v katerem ljudje živijo. Tudi številni individualni faktorji posameznikovega zdravstvenega tveganja, kot so kajenje, zloraba alkohola ali drog, so socialno pogojeni. Zato se Socialni demokrati zavzemamo za povečanje enakosti porazdelitve dohodka v družbi in s tem za zmanjšanje razlik v zdravju ljudi, življenjskem standardu in kakovosti življenja ljudi iz različnih socialnih skupin. Zavzemamo se za enako dostopnost od vseh virov, ki lahko pomagajo ohraniti, podpirati in obnoviti zdravje ljudi. Socialni demokrati se bomo še naprej zavzemali za financiranje zdravstva glede na premoženjske sposobnosti posameznikov v družbi ter za porazdelitev zdravstvenih storitev glede na zdravstvene potrebe ljudi. Poudarjamo, da je odgovornost za človekovo zdravje tudi odgovornost vsakega izmed nas. Zato spodbujamo zdrav način življenja, prehrane, gibanja, ravnovesja v človekovem telesnem in mentalnem razvoju. Odločitev za zdravje je do določene mere tudi posameznikova svobodna odločitev. Socialni demokrati bomo predlagano resolucijo o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti podprli.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Hanžek bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči podpredsednik, pozdravljena ministrica! Resolucija o Nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje, s katero se skuša vplivati na zdravje prebivalstva skozi prehranjevalne navade in rekreacijo, je spodbudna za zdravje prebivalstva, predvsem pa za kmetijstvo. Predlagano besedilo obdeluje povezavo med prehrano in telesno aktivnostjo z zdravjem ljudi, opredeljuje cilje in namene, način izvajanja pa tudi finančne vire. Ob tem ne pozabi na to, da je za uspeh takšne akcije potreben celosten pristop, zadostna prepletenost različnih sektorjev države in njihova medsebojna povezanost, ne pozabi na etičnost takega delovanja, predvsem pa se zaveda potrebe zmanjšanja neenakosti v zdravju med različnimi družbenimi skupinami. Vse to pa naj bi bilo namenjeno predvsem boljšemu zdravju in s tem večji blaginji ljudi. V Združeni levici smo prepričani, da je lokalno predelana zdrava ekološka hrana pomembna za razvoj Slovenije, ne le zaradi njenega vpliva na zdravje, ampak predstavlja tudi enega izmed razvojnih potencialov kmetijstva in gospodarstva sploh. Ob še relativno neonesnaženi naravi in majhnih, razdrobljenih kmetijah, kmetijskih površin, nizki stopnji prehranske samozadostnosti predstavlja tudi nov vir zaposlitve. Ekološko kmetovanje je sinonim za visoko kakovostno in varno hrano z bogato prehransko vrednostjo in visoko vsebnostjo vitaminov, mineralov in antioksidantov. Povpraševanje po ekološki predelanih živilih narašča za 10 % na leto, vendar je stopnja nacionalne samooskrbe z njimi porazna. Ne nazadnje ima ekološko kmetovanje v primerjavi s konvencionalnim precej nižji ogljični odtis. Resolucija govori tudi o krivdi soli, sladkorja, masti itn., kar pa je stvar, rezultat revščine. Je pa resolucija preveč ambiciozna pri tem, ko obljublja boljše zdravje kot rezultat bolj zdravega prehranjevanja. O tem predvsem poskuša zbujati slabo vest pri posameznikih zaradi individualnega nezdravega načina življenja. Zdravje ljudi je sicer delno odvisno od njihove prehrane in gibalnih navad, mnogo bolj pa nanje vplivajo družbenoekonomsko okolje, ki jim ga vsiljuje oblast. Nezaposlenost, strah pred nezaposlenostjo, revščina, težki delovni pogoji, šikaniranje na delovnem mestu, misel, kako bo posameznik s plačo preživel mesec in podobni vzgojni ukrepi neoliberalnega kapitalizma mnogo bolj usodno vplivajo na zdravje zaposlenih in nezaposlenih. To dokazuje vse slovenske in svetovne študije. Pomembnejši vzrok slabega zdravje je psihosocialni stres kot posledica neoliberalnega kapitalizma in strahu pred preživetjem. Poudarjanje slabega življenjskega sloga kot krivca za slabo zdravstveno stanje posameznika je le izmikanje odgovornosti države za napačno razvojno politiko in spodbujanje slabe vesti posameznika. Resolucija, ki odpira le dva vidika zdravja, je namreč utemeljena na zelo zastarelem razumevanju zdravja. Najprej zato, ker je utemeljena na biomedicinskem pojmovanju zdravja, ki poudarja zlasti telesne, fizične karakteristike, medtem ko druge dejavnike zdravja, predvsem socialne, ki bistveno določajo zdravje družbe, podcenjuje – ne govorim, da o njih ne govori. Resolucija ne izhaja iz celostnega razumevanja zdravja, ki ga je že v 90. letih definirala Svetovna zdravstvena organizacija. Ta se bliža konceptu človekove blaginje oziroma kakovosti življenja, ki uveljavlja tudi odgovornost države za oblikovanje zdravju naklonjenih okolij, medtem ko resolucija pretirano poudarja zastarelo prepričanje, da je posameznik sam odgovoren za svoje odločitve, kakšno hrano daje v usta in koliko na teden telovadi. Njen manem je drugod. Resolucija boječe omenja tudi vprašanje neenakosti. Ravno tukaj vidimo v Združeni levici največjo oviro za zdravo družbo. Vedno več ljudi se zaradi revščine dnevno ukvarja z vprašanjem, kako si sploh zagotoviti zadostno količino prehrane in o kakovosti sploh ne razmišlja, kaj šele, da bi kupovali dražjo, ekološko pridelano hrano, svojo telesno aktivnost pa usmerjajo v iskanje kakršnekoli zaposlitve. Združena levica pozdravlja to resolucijo, obenem pa poudarja, da se mora vlada in vsa ministrstva bolj usmeriti v preprečevanje revščine, neenakosti in izključenosti, saj bo s tem storila mnogo več za zdravje državljanov. To pa niso fiskalno pravilo, dohodninski odpustki najbogatejšim, povečevanje denarja za Nato in podobni nesocialni ukrepi. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu resolucije v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 15. 7. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZU NEVARNEGA BLAGA v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru za infrastrukturo, dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona vsebuje predvsem spremembe, ki so potrebne zaradi uskladitve Zakona o prevozu nevarnega blaga s spremembami mednarodnih predpisov na tem področju, in sicer v delu, ki se nanašajo na imenovanje varnostnih svetovalcev in zavarovanje tovora proti premikanju ter izpolnjevanje pogojev pooblaščenih organizacij za preglede vozil za prevoz nevarnega blaga. Zaradi navedenega je potrebna sprememba zakona. Zakon tudi določa, da se pooblaščene organizacije za preglede vozil in usposabljanje voznikov izberejo na javnem razpisu. V besedilu zakona se ureja pristojnost za področje radioaktivnih snovi ter navaja splošno poimenovanje organov, pristojnih za določena področja. Poleg navedenega pa predlog vsebuje še spremembe, povezane z nadzorom spoštovanja določb zakona, s tem se tudi zagotavlja ustrezna učinkovitost izvajanja zakona. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Obor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku dr. Igorju Zorčiču, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovani kolegi! Obor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 10. seji dne 24. 6. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozu nevarnega blaga, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za infrastrukturo, Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in Zakonodajno-pravne službe. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji poslanskih skupin SMC, Desus in SD. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo gospod Grebenšek poudaril, da so cilji in poglavitne rešitve predloga zakona uskladiti besedilo zakona s spremembami mednarodnih predpisov, ki urejajo prevoz nevarnega blaga, predpisati, da se pooblaščena organizacija za preglede vozil in usposabljanje voznikov določene na javnem razpisu, navesti splošno poimenovanje organov, pristojnih za določeno področje, ter povečati učinkovitost izvajanja zakona in zagotoviti ustrezen nadzor. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je izpostavila, da je večina pripomb v pretežni meri upoštevana v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, k ostalim pa je predlagatelj podal ustrezna dodatna pojasnila. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj gospod Verbič je poudaril, da komisija predlog zakona podpira. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD, v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora pa glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo ponovno gospod Igor Zorčič.
Hvala še enkrat. Namen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozu nevarnega blaga je implementacija mednarodnih predpisov, predvsem Evropskega sporazuma o mednarodnem cestnem prevozu nevarnega blaga, s katerim se ureja prevoz nevarnega blaga. Predlog zakona ureja obveznosti udeležencev pri prevozu nevarnega blaga, med dolžnostmi voznika je določeno dodatno zavarovanje tovora proti premikanju, ki je pomembno za zmanjševanje posledic nesreč, in imenovanje varnostnega svetovalca za prevoz nevarnega blaga. V zakon se z novelo vnašajo novosti tudi delu, ki se nanaša na imenovanje varnostnih svetovalcev, saj se v skladu z evropskim sporazumom in v skladu z Zakonom o organizaciji in financiranje vzgoje in izobraževanja ureja strokovno usposabljanje svetovalcev za nacionalno poklicno kvalifikacijo varnostni svetovalec/svetovalka za prevoz nevarnega blaga. Predlog zakona ureja pogoje, ki jih morajo izpolnjevati pooblaščene organizacije za pregled vozil, s katerimi se prevaža nevarno blago, vozila morajo ustrezati zahtevam, ki so določene v prilogah k Evropskemu sporazumu o mednarodnem cestnem prevozu nevarnega blaga, tako imenovani ADR, pri čemer se pooblaščena organizacija za strokovno usposabljanje voznikov za prevoz nevarnega blaga in izdajo certifikatov o usposobljenosti določi na podlagi javnega razpisa. Zakon nadalje ureja, da se pristojnost za izdajo obrazca zapisnika za pregled vozil za prevoz nevarnega blaga z ministrstva, pristojnega za notranje zadeve, preseli na ministrstvo, pristojno za promet. Ureja se pristojnost in poimenovanje organa, pristojnega za jedrsko varnost, za področje prevoza radioaktivnih snovi. Dopolnjena pa je tudi pristojnost inšpekcije, pristojne za nadzor predpisov s področja prometa, prav tako pa kazenska sankcija, če pooblaščena organizacija izvaja preglede vozil ali opravlja strokovno usposabljanje voznikov za prevoz nevarnega blaga v nasprotju z zakonom. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo prepričani, da se s predlaganim zakonom zagotavlja večja varnost udeležencev in splošna varnost pri prevozu nevarnega blaga, zato bo poslanska skupina predlagani zakon podprla. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo, gospod Ljubo Žnidar.
Predlog Zakona o prevozu nevarnega blaga usklajujejo veljavni zakon s spremembami mednarodnih evropskih sporazumov. Ti urejajo prevoz nevarnega blaga s predpisi, da se pooblaščene organizacije za preglede vozil in usposabljanje voznikov določi na javnem razpisu. Nadalje navaja poimenovanje organov za določena področja, povečuje učinkovitost izvajanja zakona in zagotavlja ustrezen nadzor nad samim zakonom. Na matičnem odboru je bilo tudi nekaj pomislekov na relativno dolgo prehodno obdobje, ki je 5 let od uveljavitve tega zakona. V tem obdobju bo minister določil pooblaščene organizacije za preglede vozil za prevoz nevarnega blaga in za izvajanje strokovnega usposabljanja voznikov. Predlagatelj pojasnjuje, da je to potrebno, da si sedanje pooblaščene organizacije za preglede in usposabljanje voznikov pridobijo vse potrebne akreditacije, po preteku prehodnega obdobja pa se bodo te organizacije morale ponovno prijaviti na razpis. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo Predlog zakona o prevozu nevarnega blaga podprla.
Besedo ima Poslanska skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! S spremembami in dopolnitvami Zakona o prevozu nevarnega blaga, ki določa minimalne pogoje, ki jih morajo izpolnjevati vsi sodelujoči pri prevozu nevarnega blaga, se veljavni zakon usklajuje s spremembami mednarodnih sporazumov. S predlogom novele se predlaga, da bodo po novem pooblaščene organizacije za pregled vozil za prevoz nevarnega blaga izbrane na javnem razpisu. En del sprememb je namenjen tudi povečanju učinkovitosti izvajanja zakona oziroma zagotavljanju ustreznega nadzora in navedbi splošnega poimenovanja organov, pristojnih za določena področja. Ob obravnavi predloga zakona smo v naši poslanski skupini imeli pomisleke zaradi relativno dolgega prehodnega obdobja 5 let od uveljavitve zakona, v katerem bo minister določil pooblaščene organizacije za pregled ustreznosti vozil za prevoz nevarnega blaga oziroma za izvajanje strokovnega usposabljanja voznikov za prevoz nevarnega blaga. Predlagatelj nam je zadovoljivo pojasnil, da je nekoliko daljše obdobje za prehod na drugačen način izbora pooblaščenih organizacij določeno, ker imajo sedanje 4 pooblaščene organizacije za preglede vozil oziroma usposabljanje voznikov pooblastila z nedoločenim časom veljavnosti. Dodaten razlog za daljše prehodno obdobje je tudi v tem, da mora imeti pooblaščena organizacija za opravljanje pregledov vozil za prevoz nevarnega blaga akreditacijo, ki se jo pridobi v posebnem in nekoliko daljšem postopku. Če bi kakšna nova organizacija želela na novo pridobiti akreditacijo, se jim z daljšim prehodnim obdobjem omogoča sodelovanje na javnem razpisu. Poslanska skupina Desus bo predlog novele Zakona o prevozu nevarnega blaga soglasno potrdila. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev zakona o prevozu nevarnega blaga predvideva štiri vsebinske sklope, in sicer se v prvi meri besedilo zakona usklajuje s spremembami mednarodnih predpisov, ki urejajo prevoz nevarnega blaga v delu, ki se nanaša na pogoje in usposabljanje za pridobitev poklica v nazivu varnostni svetovalec. Z zakonom se določa, da se pooblaščene organizacije za preglede vozil in usposabljanje voznikov določi na javnem razpisu. Nadalje pa da se z zakonom upošteva priporočilo Mednarodne agencije za atomske energijo ter se zaradi tega natančneje določa pristojne organe za področje radioaktivnih in jedrskih odpadkov ter se zagotavlja ustreznejši nadzor nad izvajanjem samega zakona, pri čemer se del teh nalog prenaša na finančno upravo Republike Slovenije, del nalog pa opravlja inšpekcija, ki je pristojna za področje prometa. Poslanska skupina Socialnih demokratov ocenjuje, da predlagane spremembe bolj ali manj predstavljajo tehnične spremembe, zato bomo predlog zakona podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Vsaka nesreča, nastala pri prevozu nevarnih snovi namreč lahko povzroči veliko škodo za okolje, za vso živo naravo in še posebej za življenje ljudi. Zato je še kako potreben največji nadzor, pri katerem morajo sodelovati največji za to usposobljeni strokovnjaki. Predlagana novela zakona o prevozu nevarnega blaga je tako dobrodošla, saj zaostruje pogoje za pooblaščene organizacije, ki izvajajo preglede vozil in usposabljajo voznike za takšne prevoze. Govorimo o prevozu nevarnega blaga z različnimi prevoznimi sredstvi in govorimo o minimalnih pogojih, ki jih morajo izpolnjevati vsi, ki sodelujejo pri prevozu. Tudi mednarodni predpisi na tem področju ne dopuščajo odstopanj in podrobno določajo pogoje za razvrščanje, pakiranje in označevanje blaga ter pogoje, ki jih morajo izpolnjevati prevozna sredstva, ki takšno blago prevažajo. V Novi Sloveniji bomo predlog sprememb in dopolnitev zakona podprli, saj se zmanjšuje faktor tveganja za nastanek nesreč pri izvajanju teh prevozov. Kaj konkretno prinaša novela zakona? Prvič, izbiro organizacij, ki bodo pooblaščene za preglede vozil in usposabljanje voznikov na javnem razpisu. In drugič, začasen ali trajen odvzem pooblastila tem organizacijam, če pregledov ne bodo izvajale v skladu z zakonom ali če ne bodo izpolnjevale več pogojev, nimajo torej več veljavne akreditacije za kontrolo v skladu s standardi, pooblastilo pa se lahko odvzame tudi v primeru, če organizacija strokovnega usposabljanja ne bo izvajala v skladu s samim zakonom. Predlog sprememb in dopolnitev zakona prinaša dodatne potrebne mehanizme za preprečevanje tveganja pri prevozih nevarnega blaga. Tudi z ozirom na včerajšnjo tragično prometno nesrečo na primorski avtocesti bomo krščanski demokrati predlog novele podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri, 15. 7. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 41 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. ter 247. členom Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri ter generalni sekretar Vlade odgovorijo na vprašanja v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslanke prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice, ministra ali generalnega sekretarja Vlade. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, ministrica, minister ali generalni sekretar Vlade v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašaje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko se je danes opravičil gospod Karl Viktor Erjavec, minister za zunanje zadeve. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade dr. Miro Cerar. Kot prvi mu bo poslansko vprašanje zastavil mag. Branko Grims.
Hvala za besedo! Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, poslanke, poslanci, sedma sila, vsem zbranim prav lep pozdrav! Zgodba s privatizacijo Telekoma se vleče že kot jara kača in izid je še vedno negotov. Ampak kakršenkoli že bo izid, se bo zagotovo o tem doma in še posebej v tujini, saj gre tudi za zaveze dane evropskim institucijam pa tudi nekaterim finančnim institucijam, ocenjeval celoten postopek te privatizacije in pa delale se bodo analize z različnih vidikov. Ena od analiz bo zagotovo tudi transparentnost samega postopka in eventualni konflikti interesov. V Sloveniji je nekoliko nenavadno stanje. Ko pogledamo, kdo vse sodeluje v zadevi Telekom, naletimo tudi na kakšno borznoposredniško hišo. Ena med njimi, to je Ilirika, se s tem tudi javno hvali na svoji spletni strani. Ko pridemo do posebnosti Slovenije, je tukaj situacija taka, da je pravzaprav, kolikor smo lahko preverjali, v tujini ne srečamo prav nikjer. Vsaj v demokratičnih državah ne. Namreč tista služba, ki je pristojna za nadzor in za zbiranje informacij v zvezi s prodajo strateških pravnih oseb v Sloveniji, to je Sova, ima na čelu osebo, ki jo je imenovala vaša vlada, gospod Cerar, in ta oseba ima izjemno velik delež v eni od borznoposredniških hiš, skupaj z ženo daleč največji od vseh deležev v gorenjski borznoposredniški hiši. S tega vidika se postavlja vprašanje, ali ste bili s tem seznanjeni ob imenovanju, in pa s tem, da je svoj delež v tem obdobju še povečal. In če na kaj, Evropa opozarja na problematiko konfliktov interesov. Ne trdim, da je kdorkoli v tem primeru že kršil zakon, toda zagotovo, ko se bodo ocenjevali postopki, ko se bo ocenjevala transparentnost, se bo to ocenjevalo z vidika evropskih norm, tudi z vidika morebitnega konflikta interesov, kjer gre že za sam videz. In tukaj znajo institucije opozoriti na ta problem. Zato vam postavljam vprašanje: Ali menite, da je bilo z vidika evropskih norm o izogibanju konflikta interesov ustrezno imenovanje Zorana Klemenčiča na čelo Sove? Ali je sedanje stanje ustrezno in menite, da ko se bodo delale analize in ocene lastninjenja Telekoma, da to ne bo točka, na katero bi nas opozarjale tuje institucije?
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Spoštovani gospod Grims! Direktor Sove gospod Zoran Klemenčič in njegova soproga nista vpletena v postopke prodaje Telekoma, niti nimata nobenih pristojnosti v zvezi s tem. Seveda bom zdaj govoril o gospodu Klemenčiču, ki je direktor Sove, kajti njegove soproge ne poznam in težko karkoli rečem, pa tudi ne bi bilo primerno, da bi to komentiral. Ampak zelo me preseneča vaše vprašanje v tej smeri, kajti sami ste ugotovili ravnokar, da ni nobenih indicev, nobenih pokazateljev, da bi kdorkoli od obeh oseb, ki ste ju omenili, kakorkoli kršil zakon ali da bi prišlo do kakšne nepravilnosti. Hkrati pa sugerirate, da lahko tu pride do kršitev določenih evropskih norm. Morali bi mi pojasniti, katere evropske norme bi bile tu po vašem mnenju relevantne, da bi lahko ugotavljal, ali je lahko katera prekršena. Ampak jaz sem prepričan, da se direktor službe, ki ste jo omenili, ne vmešava v te postopke, opravlja svoje delo v skladu s svojimi pristojnostmi. Zato tu ne vidim nobene povezave. Seveda pa mora tudi razumeti, da moram biti v razmerju do dela, ki ga opravlja gospod Zoran Klemenčič, direktor Slovenske obveščevalno-varnostne agencije, zadržan, kajti gre za dejavnost, ki se ne razkriva javnosti. Tako lahko rečem samo to, da ne vidim nobenih dejstev, pokazateljev ali česarkoli, ki bi kazali na to, da bi tu lahko prišlo do kršitev kakšnih norm. Po drugi strani ste že sami ugotovili in temu lahko samo pritrdim, da zaenkrat niso bile nobene takšne norme kršene. Tako ta skrb o konfliktu interesov, vsaj glede gospoda Zorana Klemenčiča, menim, da ni na mestu. Seveda pa, če bi pojasnili kaj več, bo morda tudi odgovor lahko bolj izčrpen. Hvala lepa.
Mag. Branko Grims, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Spoštovani gospod predsednik Vlade! Zagotovo vam je znano, da če je kaj, kar postavljajo Evropska unija in njene institucije pa tudi nekatere druge znane svetovne institucije na prvo mesto, ko gre za preganjanje koruptivnih ravnanj, je to izogibanje kakršnemukoli konfliktu interesov. Tu so stvari popolnoma jasne in večina držav to šteje za samoumevno. Poleg tega je to navedeno v mnogih stališčih, mnogih aktih. Ko gre za vprašanja javne prodaje, dražb, vsega tistega, kjer na eni strani nastopa država bodisi kot kupec, kot prodajalec v kakršnemkoli pomenu besede, kot subjekt, s svojimi podjetji, s svojo lastnino proti tujcem, seveda tujci tudi opazujejo, kdo v tem procesu sodeluje. Ne sodeluje samo tisti, ki neposredno kupuje in prodaja, sodeluje tudi tisti, ki zbira informacije. Situacija, kot je v Sloveniji, je izjemno nenavadna in ji ni para. Kolikor smo lahko preverili, še enkrat poudarjam, prav nikjer na svetu, da bi na čelu tiste institucije, ki zbira zaupne informacije o gospodarskih subjektih, bila oseba, ki bi hkrati imela delež v neki borznoposredniški hiši. To je zadeva, kjer pride do očitnega konflikta interesov, neodvisno od tega, kako ocenjujemo posameznika in njegovo delo. Zaradi tega je to vprašanje za vas, gospod predsednik Vlade: Ali ste res prepričani, da je tako stanje ustrezno z vidika evropskih standardov o izogibanju konflikta interesov, in kaj boste ukrenili?
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala lepa. Naj ponovim, da nimam čisto nobenega podatka. Tudi vi niste postregli z nobenim podatkom, dejstvom, kakršnimkoli indicem, ki bi bil prepričljiv ali zavezujoč v tej smeri, da bi lahko tu razmišljali o kakršnemkoli konfliktu interesov. Tako menim, da tu konflikta interesov ni. Še posebej moram jasno poudariti, da je pristojnost za prodajo Telekoma v domeni Slovenskega državnega holdinga. Če pa vi implicirate, da Sova tu pridobiva kakšne tovrstne podatke, je pa ta razprava popolnoma neprimerna za to okolje, boste morali to pojasniti verjetno v kakšnem drugem okviru, kjer se da o tem pogovarjati. Sicer se bojim, da boste presegli oziroma ste morda že presegli mejo, ki je dopustna. Tako vsekakor lahko samo za enkrat trdim, da na podlagi vseh razpoložljivih podatkov, tudi teh, s katerimi ste vi zdaj postregli, ko gre za navedbe o nekih sorodstvenih povezavah, ne kažejo na to, da bi bila tukaj podana kakšna korupcija ali predvsem konflikt interesov. Hvala.
Mag. Branko Grims, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Vsekakor predlagam, da se na naslednji seji opravi razprava o vprašanju konflikta interesov, saj gre tukaj očitno tudi pri predsedniku Vlade za nerazumevanje tistega, kar Evropa prek svojih institucij ves čas opozarja in zelo jasno postavlja kot konflikt interesov. Gre za vprašanje dostopa do informacij, obenem pa za vprašanje tega, na kakšnem mestu je lahko človek, ki opravlja določeno funkcijo. Ni slučaj in ne more biti slučaj, da takšne situacije, kot je v Sloveniji, ne boste našli prav nikjer. Pa v drugih državah niti slučajno ne pretiravajo tako kot v Sloveniji, kjer recimo poslanci ne smemo imeti niti podjetij oziroma ne smemo aktivno uveljavljati svoje vloge lastnikov in so potem te omejitve rezultat, da nas ljudje gledajo kot ne vem kaj, da nismo sposobni karkoli narediti. Ampak tukaj gre za vprašanje institucije, ki ima dostop in pravico, edina po zakonu, zbirati določene informacije. Hkrati pa je na njenem čelu, in to ste vi za to odgovorni, saj ga je vaša vlada tja postavila, človek, ki pač ima delež, in to skupaj s svojo partnerko daleč največji delež v eni od borznoposredniških hiš. In tukaj gre za očiten konflikt interesov. Tukaj sploh ni problem v tem, da bi bilo treba karkoli dokazovati. Tukaj ne gre za to, gospod predsednik, tukaj očitno je nerazumevanje, da bi kogarkoli obtoževali, če bi imeli kakršenkoli indic, da je šlo za neko kaznivo dejanje, bi seveda morali vložiti ustrezno ovadbo. Ampak postavlja se vprašanje z vidika tujine verodostojnosti države, verodostojnosti njenih institucij in verodostojnosti postopkov, v katerih pa ne sodelujejo samo subjekti iz Slovenije, ampak tudi subjekti iz tujine. Tam se odpira to polje, na katerega bo treba odgovoriti, ali in v katerih primerih pride do očitnega konflikta interesov in ali so bili že ob imenovanju oziroma so danes tukaj na mizi dejstva in različni argumenti za to, da se oceni, da takšno stanje ni skladno s tistim, kar od nas pričakujejo evropske institucije in kar potem vpliva tako ali drugače tudi na poslovne odločitve, neodvisno od tega, ali prihaja do kakršnihkoli kršitev ali ne. Še enkrat povem, ko gre za konflikt interesov, ni bistveno samo, kaj se je v resnici zgodilo, bistven je že videz, bistven je obstoj nekoga na neki funkciji, ki ima hkrati kakršnokoli osebno okoliščino, recimo delež v borznoposredniški hiši, kar daje dvom v njegovo nepristranskost, nevtralnost ali pa v nevtralnost, kar je še mnogo huje, države oziroma institucije [[…]] [[znak za konec razprave]]
Gospod Branko Grims, o vašem predlogu, da se opravi splošna razprava o vprašanju konflikta interesov in najavljenem vprašanju privatizacije Telekoma, bo odločil državni zbor v sredo, 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Drugi sprašuje Luka Mesec.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod premier! Moje vprašanje se nanaša na napovedano ukinitev 4. dohodninskega razreda. Pred 20 minutami sem se vrnil s seje na Državnem svetu, kjer smo se pogovarjali o tem, ali je možno, da bi vlada že 1 .septembra zagotovila dodatnih 6 milijonov evrov sredstev, da bi lahko vsem otrokom, ki živijo pod pragom revščine, zagotovili brezplačna šolska kosila. Trenutno je stanje takšno, da so do te subvencije upravičeni samo otroci, ki živijo v družinah z manj kot 180 evri dohodka na družinskega člana, se pravi s tistimi, ki res živijo v popolnoma absolutni revščini. In ne bi bilo veliko treba, letos 6 milijonov evrov, da bi vsem otrokom, ki živijo pod pragom revščine, nek civilizacijski standard zagotovili, da vsaj ne bi bili lačni v šolah. S strani Vlade pogosto slišimo, da so take zadeve neizvedljive. Po drugi strani pa me ravno zato še toliko bolj čudi, da beremo, da je konec junija finančno ministrstvo napovedalo, da 1. januarja 2016 ne namerava podaljšati najvišjega 50-odstotnega davčnega razreda pri dohodnini. S tem je v bistvu finančno ministrstvo napovedalo, da bo najbogatejšim – 0,34 %, niti ne najbogatejšemu 1 %, ampak najbogatejšim – 0,34 % podarilo darilo v znesku 15 do 20 milijonov evrov. Se pravi teh 15 do 20 milijonov evrov, ki se zdaj stikajo v državni proračun. Če to razdelimo na številke, bomo dobili naslednji podatek. Teh 0,34 % ljudi je 3 tisoč 662 tistih z najvišjimi plačami. To so ljudje, ki imajo plačo več kot 8 tisoč evrov mesečno bruto, kar je več, kot imate celo vi sami, gospod premier. In ti ljudje v povprečju letno zaslužijo 138 tisoč evrov bruto, zdaj bi pa dobili od države med 4 tisoč 500 in 6 tisoč 100 evrov darila na vsakega. Tukaj me res zanima, zakaj ste se vi kot premier odločili v korist teh najbogatejših, se pravi najbogatejših 0,34 %, po drugi strani pa vedno poslušamo, da ni denarja za najrevnejše, da ni denarja za otroke, denarna socialna pomoč recimo še zdaj ostaja na sramotnih 269 evrov neto na mesec, kar ni niti polovico do praga revščine, v isti sapi pa poslušamo, da imamo pa denar, da bomo dali najbogatejšim, to je 0,34 %, 15 do 20-milijonsko proračunsko darilo, in to v naslednjem letu.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Spoštovani gospod Mesec! Ne bom komentiral prvega dela vašega vprašanja, ki je bilo pravzaprav neka trditev, ki ni utemeljena, ampak to je za drugo diskusijo. Ne vem, kje ste izvedeli, verjetno bi bilo prav zanimivo, da pokažete, kje to piše, da je bilo rečeno, da sem kadarkoli dejal, da bomo odpravili 4. davčni razred. Tega nisem nikoli dejal in o tem še nismo nikoli odločali. Res pa je, da je Ministrstvo za finance že razpravljalo tudi o tej možnosti, vsaj po mojem vedenju, kajti kot veste, uvedba 4. davčnega razreda s stopnjo 50 % je bila uveljavljena s tako imenovanim Zujfom, in to že leta 2013, potem podaljšana do konca tega leta. Če ministrstvo o tem morebiti razmišlja, to še zdaleč ne pomeni, da je sprejeta kakršnakoli odločitev. Ko bo Ministrstvo za finance, katerega pristojnost je, da pripravlja takšne predloge, o tem obvestilo vlado, koalicijo, ponudilo uradni predlog v tej smeri, če ga bo, potem bomo o tem odločali. Politično in na ravni vlade po vseh postopkih. O tem boste seveda tudi odločali vi poslanci, če bi do tega prišlo. Za enkrat pa res govorite o nečem, česar pravzaprav ni. Naj pa le rečem, ker to je tema in tematika, ki bo zaslužila zelo pozorno obravnavo v prihodnjih mesecih, da letos poteče ta ukrep, in se bo treba odločiti, ali ga podaljšati ali ne. S tega vidika je vaše vprašanje nad vse relevantno. Vlada se zaveda, da so stroški dela v Sloveniji zelo visoki, kar je še posebej problematično v primeru, ko gre za visoko kvalificirane strokovnjaka, torej za tisto delovno silo, če se tako izrazim, ki nam zaradi tega dostikrat zbeži oziroma odide v tujino. Visoko kvalificirani strokovnjaki, v katere je naša država veliko vložila skozi šolanje, skozi vse te procese, se nato umaknejo v tujino, ker zaradi takšne obdavčitve enostavno ne vidijo tu perspektive. Znižanje stroškov dela je na nek način potrebno, potrebno pa je hkrati, to je zelo pomembno, tudi upoštevati socialno pravičnost, da se z nekim ukrepom, ko bi se zadostilo temu cilju, da zadržimo najboljše strokovnjake v Sloveniji, ne prizadene neupravičeno drugih delavcev na davčni način. V bistvu si bo vlada tukaj prizadevala, da na nek način vzpostavi neko ravnovesje. In to bo tudi vodilo vlado pa verjetno tudi, upam, državni zbor, ko bo prišlo do te razprave. Za enkrat pa naj ponovim, do te razprave še ni prišlo na ravni vlade, predlog še ni podan in enostavno govorimo o nekih hipotezah, ki pa so seveda vredne razprave. O tem se lahko strinjamo. Hvala lepa.
Luka Mesec imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Dobro, ja, hvala za besedo. Glede na to, da je bilo to že nekako v javnosti naznanjeno in ker predpostavljam, da vlada deluje usklajeno, sem predpostavljal, da ste tudi vi o tem, da ministrstvo za finance o tem razmišlja, obveščeni. In zato tudi moje vprašanje. Moje vprašanje gre v bistvu v smeri, ali podpirate ukinitev 4. dohodninskega razreda. Zdaj pa, če smem malo polemizirati z vašimi argumenti, se strinjam, da so stroški dela v Sloveniji zelo visoki, ampak mislim, da se problema lotevate na napačni strani. Tukaj ne govorimo o visoko kvalificiranih strokovnjakih, tukaj govorimo o 3 tisoč 200 ljudeh z najvišjimi plačami v Sloveniji, plačami nad 8 tisoč evrov bruto. Težko bi mi kdorkoli pokazal enega diplomanta ali pa enega strokovnjaka, enega inženirja, ki ima takšno plačo. To so po navadi menedžerske plače, plače v resnici tistih, ki so najbolj odgovorni za gospodarsko krizo, ki jo imamo v Sloveniji. Niso bile čistilke tiste, ki so se zainvestirale, ampak so bili menedžerji tisti, ki so se zainvestirali in ki so poslovali s podjetji in bankami tako, kot so. To je prva zadeva. Druga je pa ta, da 50-odstotni dohodninski razred tudi v evropskem merilu ni nobena posebnost. Pozna ga deset članic EU, na Švedskem je recimo 56-odstotni davek, v Avstriji in na Nizozemskem in tako naprej je pa sploh glede na njihov BDP postavljen bistveno nižje, kot je pri nas. Pri nas je namreč postavljen na 70 tisoč evrih, na Nizozemskem je recimo na 55 tisoč evrih, pa imajo tam dvakrat višji BDP. Zato me zanima: Ali ocenjujete takšen predlog kot smiseln in zakaj?
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala lepa. Sem bil nekoliko prehiter. Gospod Mesec, vlada deluje usklajeno. Je pa dejstvo, da v okviru ministrstva pa tudi raznih strokovnih skupin, recimo na področju davčne reforme, imamo tudi posebne strokovnjake, ki pripravljajo gradiva za ministrstva, pojavljajo se različne ideje in včasih jih mediji zagrabijo, potem preverjajo in tako dalje. Ampak naj ponovim, vlada o tem še ni prejela uradnega gradiva. Dokler ni uradnega gradiva, so vse zadeve hipotetične, možne, vendar še ne vemo, kaj iz njih bo. Ko ga bo, bo v okviru koalicije, v okviru vlade o tem sprejeta odločitev in boste potem o tem odločali tudi vi. Bi pa poudaril, da med temi, kot pravite, 3 tisoč 200 ljudmi so tudi menedžerji zagotovo visoko kvalificirani strokovnjaki. Res je, da so tudi takšni ljudje verjetno vmes, ki so sokrivi za finančni ali kakšen drug aspekt krize v Sloveniji. Tega se zavedamo, ampak o tem naj odločajo pristojne institucije, naj se ugotovi, kdo je za to odgovoren. Menim pa, da ni prav, da vse te ljudi vržemo v isti koš, vsi so slabi, vsi ti menedžerji, vsi ti strokovnjaki. Nasprotno, mnogi so zelo kvalitetni in tu je treba narediti neko distinkcijo. Mi nismo za to, da se bogatejšim omogoči, da še bolj bogatijo ali da kar tako pavšalno, bi rekel, na račun revnejših slojev kar koli imajo. Nasprotno, tudi vlada v celoti si prizadeva za socialno pravičnost, hkrati pa tudi za takšno davčno shemo, in to bo tudi predmet bodoče davčne reforme, kjer bomo spodbujali konkurenčnost gospodarstva, kjer bomo spodbujali tudi zaposlitve visoko kvalificiranih delavcev, da ti strokovnjaki ne bodo bežali v tujino, kjer bodo z lahkoto zaslužili več, da bodo torej vrnili Sloveniji v obliki svojega znanja, truda to, kar je država v njih vložila in da bomo s tem zadovoljni vsi. Seveda so tu še drugi ukrepi, ki jih bom morda pojasnil v nadaljevanju, če bo možnost. Vsekakor pa naj ponovim, zadeva še ni v nobeni formalni obliki, o njej lahko razpravljamo, vendar pa, ko bo na mizi, ko bo tu podan nek uradni predlog, bomo pa takrat zavzeli na vladi o tem jasno stališče in boste tudi o tem obveščeni. Hvala.
Luka Mesec, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala za besedo. Meni osebno, pa tudi Združeni levici se zdi v bistvu že razmišljanje o tem, da bi šli ravno najbogatejše razbremenjevat, problematično. Sploh v luči tega, kakšni so dejansko fiskalni cilji vlade za prihodnje leto. V nacionalnem reformnem programu namreč beremo, da vlada načrtuje največji fiskalni napor ravno v letu 2016. Javni izdatki naj bi se v tem letu zmanjšali kar za 463 milijonov evrov, predsednik Vlade je že začel pogovore z javnimi uslužbenci, kjer naj bi privarčevali 310 milijonov evrov. Glede na to, da se varčuje povsod v družbi, da imamo še vedno problem lačnih otrok v šolah, da imamo še vedno denarno socialno pomoč, ki znaša 269 evrov, se pravi, da ne dosega niti polovice praga revščine, se mi zdi popolnoma neprimerno, da se v takih okoliščinah sploh pogovarjamo o tem, ali bomo razbremenjevali najbogatejše ali ne. Mislim, da moramo o tem, pa tudi o splošnih fiskalnih ciljih vlade opraviti razpravo v državnem zboru, zato pač to predlagam.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Tretji bo vprašanje predsedniku Vlade zastavil mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik Vlade, drage kolegice in kolegi, Slovenija še ni na varni strani. Če bi se gospodarske razmere v Evropi zaostrile, potem se zelo hitro lahko dogodi, da bo Slovenija gospodarsko pod gladino. Trenutna gospodarska rast nas ne sme uspavati, kajti ni posledica strukturnih reform oziroma prilagoditev, ampak je posledica povečanega izvoza zlasti v države, ki gospodarsko dobro stojijo. V Novi Sloveniji si želimo, da bi potrebne prilagoditve opravili danes, ko nismo pod prisilo. Bolje danes kot pa morda kasneje, ko bo mnogo težje. Ampak če ne bomo storili teh prilagoditev, potem nas v zaostrenih časih lahko čakajo težki časi. OECD je nedavno naredil neko analizo trenutnega gospodarskega stanja v Sloveniji in je Sloveniji tudi priporočal prilagoditve spremembe na treh sklopih. Eden od teh sklopov je tudi davčna reforma. V Novi Sloveniji se nam davčna reforma zdi ključna. Pri vseh teh prilagoditvah si lahko z davčno reformo dejansko izboljšamo poslovno okolje, izboljšano poslovno okolje pa pripelje do več delovnih mest. Tisto, kar morda lahko izgubimo na eni strani z davčno reformo in s spremembo davčnih stopenj, lahko po drugi strani dobimo nazaj z več delovnimi mesti, torej z več vplačniki v državne blagajne. Za dodatno utemeljitev, da je davčna reforma v Sloveniji potrebna, govori tudi dejstvo, da je delo v Sloveniji eno izmed najbolj obdavčenih med državami članicami OECD. Ne ravno spodbuden podatek. V prid davčne reforme govori tudi to, da je praktično vsak Slovenec oziroma Slovenka, ki zasluži malenkost več kot tisoč evrov neto, tretiran kot izjemno bogat državljan, ki je obdavčen po stopnji 41 %. Vse to so dejstva, ki govorijo v prid davčne reforme. Naš cilj je zelo preprost. Želimo si, da bi čim več ljudi plačevalo čim nižje davke. Zato vas sprašujem, spoštovani predsednik Vlade: Kaj boste storili vi in vaša vlada, da se bo davčno breme slovenskih državljanov znižalo in kdaj lahko pričakujemo težko pričakovano davčno reformo?
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala lepa, spoštovani gospod Tonin. Seveda si tudi sam želim in verjetno si želimo čisto vsi, da bi čim več ljudi, kot ste rekli, plačevali čim nižje davke. Težava je le v tem, da kot predsednik vlade moram to vključiti v nek realen kontekst naših možnosti. Vsekakor pa mi bo vaše vodilo malce šaljivo, pa malo tudi zares ostalo v spominu. Zagotovo si bomo prizadevali, da v prihodnje skušamo tudi zdravstveno politiko razbremeniti tiste, ki to zaslužijo, in obremeniti tiste, ki prav tako to zaslužijo. Naj najprej ugotovim, da je Slovenija glede na ugotovitve Evropske komisije po obremenitvah z davki in prispevki na splošno pod povprečjem Evropske unije. Zato obstajajo podatki, ki jih ta hip ne bom prebiral, ker bi to prekoračilo dovoljeni čas. Seveda pa odstopamo od povprečja Evropskih držav z nadpovprečnimi obremenitvami dela in potrošnje in s podpovprečnimi obremenitvami kapitala. Tukaj se že nakazuje, kje so naše možnosti. Delno je šla v tej smeri tudi moja razprava pri prejšnjem odgovoru na poslansko vprašanje, ko sem opozoril, da je strošek dela pri nas prevelik. Še posebej pa je to problematično, ko gre za visoko kvalificirane delavce, ki prinašajo lahko visoko dodano vrednost in s tem pripomorejo h konkurenčnosti Slovenije, pa jim je ta možnost v veliki meri ovirana ali onemogočena s tako davčno politiko. Seveda slovenska vlada, torej vlada gre proti davčni reformi, pripravljamo se na davčno reformo. Ta bo zagotovo tudi predmet obravnave na koncu v državnem zboru, zato jo bomo pripravili zelo temeljito. V tem času pa že delamo nekatere korake, ki gredo v to smer. Tako smo po eni strani zavezani k odpravi administrativnih ovir in predvsem povečanju učinkovitosti pobiranja javnih dajatev. V tem smislu, to je eden od ukrepov, ki ga poznate, tudi sedaj uveljavljamo postopno preko zakonodaje davčne blagajne. Po drugi strani pa je jasno, da bomo morali javne dajatve prestrukturirati ali denimo z obremenitvijo nepremičnega premoženja – tukaj se ponuja ta znana možnost nepremičninskega davka – po drugi strani pa seveda moramo, kot sem rekel, znižati obremenitve dela. Tukaj se bodo odpirale možnosti, ki jih vlada proučuje in jih bo proučevala. Kar se tiče nepremičninskega davka, veste, da je ta stvar sedaj v proučevanju strokovne skupine na Ministrstvu za finance, kjer sodelujejo tudi zunanji strokovnjaki. Pojavljajo se težave, ki bi morale biti razrešene že zdavnaj v preteklosti, pa niso bile – negotove evidence, brez katerih pa ne moreš izpeljati davčne reforme na tem področju, ker če ne razpolagaš s podatki, ki so zanesljivi, potem ne moreš vedeti, kakšen učinek bo imela neka obdavčitev nepremičnin. To so še številne druge zadeve, ki jih je treba v tem okviru vzeti v obzir, kot denimo ustavnosodna odločba in še marsikaj. Vlada se zavzema za takšno davčno politiko, ki bo spodbujala konkurenčnost, ki bo hkrati zagotavljala učinkovitost pobiranja davkov tam, kjer so, in kjer bo želela biti tudi država pravična, tako da bo obremenjevala na pravi način ljudi sorazmerno njihovemu delu, njihovemu socialnemu položaju, da bomo tudi upoštevali ljudi v stiski itn. Skratka, reforma se pripravlja in mislim, da boste kmalu tudi poslanci lahko udeleženi v tej razpravi. Hvala lepa.
Mag. Matej Tonin imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Spoštovani predsednik Vlade! To, kar ste sami ugotovili, da sta v Sloveniji pretirano obdavčena delo in pa potrošnja, to tudi ugotavlja OECD v svojem poročilu, zato sem prepričan, da moramo storiti vse, da prav ta dva segmenta razbremenimo. Kako nadoknaditi manko? Jaz mislim, da bo določen manko v proračunu zaradi prestrukturiranja teh obdavčitev pripeljal do večjih davkov, zlasti večja potrošnja, ki bo posledica tega, in pa več delovnih mest. Na takšen način bi se dalo marsikaj pokriti. Da bom zelo konkreten. V Novi Sloveniji smo nedavno pripravili paket davčnih ukrepov, ki naslavlja prav ta dva problema, torej kako razbremeniti pretirano obdavčitev dela in pretirano potrošnjo. Pripravili smo predlog, s katerim bi se povečala neto minimalna plača za 50 evrov, s tem da bi bruto plača, minimalno ostala na istem, ne bi povečevali stroška za gospodarstvo, bi se pa kupna moč ljudi z najnižjimi prihodki povišala. Zanima me vaše mnenje o tem predlogu. Želimo razbremeniti srednji razred. Dejal sem prej, da praktično vsakdo, ki zasluži več kot tisoč evrov, pade v stopnjo 41-odstotnega dohodninskega razreda. Pri 18 tisoč evrov je meja, mi želimo to premakniti na 27 tisoč evrov, da boš padel med bogate šele, ko boš zaslužil več kot tisoč 350 evrov na mesec. Se vam zdi to smiselno? Predlagamo tudi drugačno obdavčitev božičnice. Danes bi dobro stoječa podjetja rada nagradila svoje delavce, pa so božičnice enostavno pretirano obdavčene in se za kaj takega ne odločajo. Zanima me vaše mnenje tudi na tem področju. Predlagali smo še številne druge ukrepe. Zanima me: Ali bomo povabljeni k pogajanjem in k sodelovanju pri pripravi davčne reforme?
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala lepa. Na toliko konkretnih predlogov ne morem odgovoriti v dveh minutah. Tako da vam bom rekel, zagotovo bodo tudi ti predlogi, ki so se že pojavljali, se bodo pojavljali temeljito preučeni, tako kot tudi ostali, ki bodo v javni razpravi. Bi pa nekaj rad poudaril poglejte. Ja, želimo si, da bi ljudje bili manj obremenjeni z davki, da bi bila država konkurenčno uspešna, vendar moramo se pa tudi v Sloveniji naučiti druge davčne kulture. Kaj pa je davek? Davek je prispevek državi, da potem ta s tem prispevkom na nek transparenten, odgovoren, gospodaren način omogoča javno zdravstvo, javno šolstvo, vrtce in tako naprej, tudi pomoč ljudem v stiski. Torej plačevanje davkov ni nekaj, čemur bi se morali vsi samo izogibati. Seveda pa moramo vzpostaviti, in to počnemo, državo, ki bo odgovorno razpolagala z denarjem, pobranim od davkov, in bo to namenila nazaj državljanom za vrtce, šole, oskrbo starejših, oskrbo tistih v stiski, da ne govorim o vseh drugih javnih sferah. Zato je treba to davčno reformo narediti. Ampak tudi spremeniti našo mentaliteto. Mi v vladi se bomo trudili, da bomo dober gospodar z javnimi financami, da bo imelo nek smisel, če državljan plača davek, da bo ta denar šel za nekaj dobrega v družbi, hkrati pa se bomo trudili, da preko ustrezne davčne sheme, ki jo moramo mnogo v čem izboljšati skozi to reformo, naredimo te davke bolj učinkovite v smislu spodbujanja gospodarstva, dela in še bolj socialno pravične v smislu zagotavljanja pomoči tistim, ki to pomoč zaradi nekih objektivih stisk, denarnih okoliščin, bolezni, invalidnosti, izgube dela resnično potrebujejo. Hvala.
Mag. Matej Tonin, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Drži. Želim si, da bi o teh stvareh, o katerih je danes odgovarjal predsednik Vlade, opravili poglobljeno razpravo. Zakaj? Sami veste, pa sem tukaj lahko kritičen tudi sam do sebe, do naše poslanske skupine in do vseh nas, ki sedimo v tej dvorani, da se v tej dvorani ogromnokrat pogovarjamo o stvareh, ki niso najbolj bistvene za slovensko prihodnost. Vprašanje davčne reforme, vprašanje prihodnje obdavčitve državljanov, vprašanje prihodnjega poslovnega okolja, pa mislim, da je tista temeljna tema, s katero se mora ukvarjati ta državi zbor. Je tema, o kateri je treba govoriti, da bi lahko izboljšali prihodnost življenja. In za te teme nam ne bi smelo biti škoda niti minute časa. Zaradi tega si jaz močno želim, da bi ta parlament izglasoval to razpravo tudi v pomoč koaliciji oziroma vladi, če tako želite. Jaz se bom spomnil na neke čase iz avgusta leta 2014, ko smo poskušali razviti neko vsebinsko debato o takratni socialni kapici, danes bi jaz rekel o razvojni kapici, in je bila razprava že v kali zatrta. Mogoče bi razprava v tem parlamentu pomagala vladi in koaliciji, da bi se določene stvari že prečistile, premlele, predebatirale, preden pride do dokončne odločitve. S tem bi razbremenili napetost, morda tudi izčistili predloge, ki pa imajo večinsko podporo, da gredo lahko naprej. In morda je lahko ta predlog konsistenten tudi s tistim, kar je kolega Mesec pred menoj govoril. Stvari morda gledamo nekoliko različno, ampak tematika, o kateri se želimo pogovarjati, pa je vendarle zelo podobna oziroma enaka. Tukaj mislim, da bi lahko koalicija dala roko opoziciji in omogočila neko takšno splošno razpravo, da se vidi, kakšne so vizije videnja parlamentarcev, v katero smer naj gre prihodnji davčni sistem oziroma na kakšen način naj se uredi davčni sistem. Vsekakor sem prepričan, da se vsi z vsem ne bomo strinjali, bomo pa imeli priložnost, da se soočimo svoja mnenja. Zdaj smo več ali manj obsojeni na novinarske konference, kjer lahko nekaj povemo, vi nekaj odgovorite oziroma smo obsojeni na poslanska vprašanja, kjer je predsednik Vlade omejen s časom. Tudi mi smo omejeni s časom. Neka poglobljena in širša diskusija se pa ne more razviti. Če se ne bomo o teh stvareh pogovarjali, potem jaz ne vem, o čem se bomo. Ko bo jutri glasovanje o tem predlogu, jaz upam, da ne bo spet ta predlog na tistem delu koalicijskega glasovalne liste, ki ga je treba [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]opozicije.
Četrti bo predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju vprašanje zastavil gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Predsednik Vlade, ministrice in ministri, kolegi in kolegice! Prvič po letu 2008 so v mandatu te vlade kazalci razvoja in rasti Republike Slovenije pozitivni in vlivajo pomemben optimizem za prihodnost naše države. V zadnjem obdobju smo priča kazalcem, mednarodnim in domačim, ki beležijo gospodarsko rast, ki se giblje okoli pozitivnih 2,5 %. Z ukrepi uravnoteženja javnih financ in krepitve zaupanja do zunanjih trgov smo dosegli, da se je pribitek na slovenske obveznice s 7 % približal 1 % ter ne nazadnje, da lahko ugotavljamo, da v zadnjem obdobju prihodki države oziroma njihova rast bistveno presegajo rast odhodkov države. Tisto, kar se mi zdi ob tem ključno, je, da v obdobju zadnjih dveh let, še posebej v letošnjem letu beležimo tudi pomembno rast zaposlenosti oziroma temu primeren upad brezposelnosti. Rdeča nit ukrepov tako te in predhodne vlade, ki ji je del zaslug za to vendarle treba priznati, pa so vsaj v zadnjem tednu zelo jasno manifestirana vprašanja privatizacije, fiskalnega pravila, rezi v javni sektor in omogočanje pozitivnega gospodarskega okolja. Zato je moje ključno vprašanje vezano na dilemo, kako gospodarsko rast in pozitivne trende razvoja v Republiki Sloveniji preliti tudi na dejanski življenjski standard prebivalk in prebivalcev. Kako preprečiti, da kazalci, kot je denimo kazalec tveganja revščine, ki se je od leta 2008 do danes dvignil za 2-odstotni točki, in kako podobni kazalci, ki govorijo o tem, da danes recimo z minimalno plačo, to je po podatkih OECD, mati samohranilka z dvema otrokoma pade pod prag revščine, ne bodo tisti kazalci, ki bodo spremljali našo gospodarsko rast, ampak kako bodo ljudje teh pozitivnih učinkov deležni? Zanima me torej: Ali lahko oziroma v kakšnem obsegu lahko od vlade pričakujemo tudi ukrepe za prelivanje teh pozitivnih trendov? Kako bodo ukrepom, da rečem, konsolidacije javnih financ in stabilizacije države in gospodarstva sledili tudi ukrepi spodbujanja ekonomske demokracije in zagotavljanja socialne stabilnosti in varnosti državljank in državljanov? Hvala lepa.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Spoštovani poslanec Škoberne, mimogrede, žal mi je, vidim, da ste si poškodovali roko, in vam želim čim prejšnje okrevanje, hvala za vaše vprašanje. Vlada si seveda nadvse želi, da bi se lahko vsi ti in drugi ugodni, pozitivni, optimistični gospodarski kazalci, pa tudi nekateri socialni, kot je denimo povečanje zaposlovanja, zmanjšanje nezaposlenosti tudi med mladimi, zelo opazno, čim prej odrazili še v večji meri v socialni sferi. To je cilj te vlade, da pridemo do točke čim prej, da bomo lahko ljudem tudi izdatneje namenili več sredstev za izboljšanje njihovega življenjskega standarda. Seveda govorim o tistih, ki živijo težko. Toda ugodnejše makroekonomske pogoje mora Slovenija, predvsem če želi to na dolgi rok zagotavljati trajnostno, izkoristiti za to, da izvede še dodatne strukturne reforme. Da torej našo ureditev tako spremenimo, da bomo dolgoročno stabilno lahko uspešni in potem omogočili ljudem več. V tem smislu moramo spodbujati naložbe, moramo spodbujati strukturne reforme, kot sem rekel, moramo biti dober gospodar z državnimi financami in še marsikaj. Naj povem, da je v Sloveniji, žal, res kar nekaj revščine, in to je boleče. Vendar pa je stopnja revščine za celotno prebivalstvo v Sloveniji še vedno pod povprečjem Evropske unije. To sicer ni izgovor za to, da ne bi bilo treba na tem maksimalno delati, ampak na srečo izhajamo še iz situacije, ko še lahko na nek način hitreje pridemo do neke boljše situacije. Imamo torej, kot rečeno, najnižjo stopnjo dohodkovne neenakosti, če upoštevamo Ginijev koeficient. Ampak poglejte, v preteklih časih do danes je bil pri soočanju s tem vprašanjem poudarek na blažitvi socialnih stisk, in to s pomočjo socialnih transferjev oziroma z zagotavljanjem osnovnega dohodka za preživetje tistim, ki sami tega niso mogli zagotoviti. To je bilo pomembno, je še vedno pomembno, ampak to je nek pasivni pristop k blažitvi gospodarske krize in revščine. Ta vlada pa si želi na aktivni način, vedno bolj aktivno pristopati k temu. Torej povečati zaposlitve, omogočiti ljudem, in to se mi zdi zelo ključno, da bodo lahko, če bodo le mogli, sami s svojim delom dovolj zaslužiti, da bodo imeli nek spodobne življenjski standard. Zato moramo spodbujati gospodarstvo, izvajati strukturne reforme, biti konkurenčni in ljudem omogočiti to, poudarjam, da z lastnim delom zaslužijo dovolj, da živijo spodobno življenje. Seveda pa to ne pomeni, da ne bo več socialnih transferjev. Seveda bodo še vedno skupine ljudi in posamezniki, ki bodo rabili pomoč v stiski, v hudi situaciji. Za njih bomo pa poskrbeli že tudi sproti, seveda pa v okviru danih možnosti. Tako denimo naj samo omenim, ravno sedaj pripravljamo odpis dolgov, kar je en tak ukrep v tej smeri. In še drugi si bili sprejeti in bodo, recimo pri spodbujanju politike zaposlovanja. Tukaj je bilo tudi že nekaj socialnih ukrepov sprejetih. Vlada ima to v perspektivi, vendar pa mora hkrati zagotavljati tudi, da še vedno varčujemo. Poglejte, če mi ta hip nenadoma kar prenehamo varčevati, se nam lahko zgodi oziroma se nam zgodi, da se nam bodo javnofinančni izdatki povečali za 445 milijonov evrov. To bi pomenilo 4 % primanjkljaja v smislu družbenega produkta. In to je popolnoma nevzdržno. To potem pomeni, da bi tonili nazaj v krizo. Tako da varčevalni ukrepi bodo še. Z njimi moramo nadaljevati, hkrati pa iščemo vse možnosti in jih bomo iskali za aktivnejšo socialno politiko v smeri pomoči tistim, ki jo zaradi socialne ogroženosti potrebujejo. Hvala lepa.
Gospod Jan Škoberne imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik Vlade, za odgovor. V veliki meri se seveda moram strinjati z vami, da je stabilnost države in dolgoročni razmislek o tem, kako vzdrževati razvojni potencial in tudi omogočati stabilen socialni standard državljank in državljanov, ključno vprašanje. Zato me še posebej zanima: Kakšen je vaš, lahko tudi osebni, predvsem pa odnos vlade do tistih vprašanj, ki niso neposredno vezana na nujne varčevalne ukrepe in nujno na ukrepe konsolidacije javnih financ? Tukaj govorim o možnosti delitve dobička med zaposlene, seveda z ustreznimi olajšavami za gospodarstvo, o vprašanju 13. plače oziroma odnosu do njene obdavčitve, ne nazadnje tudi v neki razvojni perspektivi, te stvari se ne dogajajo iz danes na jutri, o vprašanju spodbujanja delavskih prevzemov in garancij za vključevanje zaposlenih v upravljanje podjetij oziroma za ukrepe tako imenovane ekonomske demokracije. Ključno se mi zdi, da ljudem sporočimo, da velik del odgovornosti za prihodnost leži na vsakem posamezniku, da pa za njimi stoji država, ki jim bo pri razvoju njihovih potencialov in želji k ustvarjanju dodane vrednosti pomagala in bo tako ustrezno stala za njimi. Se vam zahvaljujem za odgovore.
Odgovarja predsednik Vlade dr. Miro Cerar.
Hvala. Vse te možnosti, vsi ti možni ukrepi, ki ste jih omenili, delitev dobička med zaposlene, 13. plača, prevzem podjetij s strani delavcev in podobno oziroma širši spekter ekonomske demokracije, je nekaj, na kar je ta vlada zelo pozorna. Celo sam sem si želel biti tu aktiven do sedaj in sem preko državnega sekretarja pravzaprav ustanovil neko koordinacijo med različnimi civilnodružbenimi skupinami, s stroko, tudi institucijami in ministrstvi, kjer se o teh vprašanjih intenzivno razpravlja. Tudi Ministrstvo za gospodarstvo je aktivno v iskanju rešitev skupaj z Ministrstvom za finance glede nekaterih oblik ekonomske demokracije, kako delavce bolj vključiti v določene procese, kako denimo omogočiti v določenih primerih, kjer je to smiselno, delavski prevzem podjetja. Tu imamo v praksi že kakšne dobre primere in lahko gradimo naprej. Vlada je tako na te stvari pozorna, seveda pa v nekem splošnem kontekstu gospodarskega sistema, ki ga pač imamo, s upam da v prihodnje nekoliko več posluha tudi za slovensko mentaliteto, tisto dobro mentaliteto, ki jo premoremo, ki upam, da jo bomo v prihodnje še bolj spodbujali. V tej smeri smo aktivni. Hvala.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za podane odgovore. Hkrati moram mag. Mateju Toninu še povedati, da bo o njegovem predlogu odločeno jutri, tako kot o vseh ostalih predlogih, ker sem to prej pozabil povedati. V skladu z 247. členom poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslanska vprašanja, postavljena na 8. in 9. seji Državnega zbora. Najprej bo minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič odgovoril na vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi s postopki Ministrstva za pravosodje po objavi poročila Komisije za preprečevanje korupcije, vezanega na koruptivno ravnanje generalnega državnega tožilca. Izvolite, gospod mag.Goran Klemenčič.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, kolegice in kolegi na tej strani mize! Glede na to, da gre za vprašanje, ki je bilo postavljeno še pred odločitvijo Državnotožilskega sveta, bo moj odgovor kratek, verjamem pa, da bo vprašanje dr. Gorenak tudi dopolnil. Kot vam je znano, se je Državnotožilski svet odločil, da ne bo predlagal razrešitve generalnega državnega tožilca. Moj odziv je bil takrat edini možen, in to je, da odločitev neodvisnega organa, ki je edini pristojen za predlog razrešitve generalnega državnega tožilca, spoštujem in sprejmem, hkrati pa sem tudi javno izrazil svoje obžalovanje nad, ne toliko nad odločitvijo, do katere se kot minister za pravosodje ne morem vsebinsko opredeljevati, opredelil sem se pa do tega, da se mi je zdela obrazložitev zelo, zelo skopa. Drugo, kar je bilo pa prav tako napovedano, je pa, da bo vlada pri pripravi celovite strategije razvoja pravosodja ponovno proučila sistem zavor in ravnovesij različnih gradnikov v pravosodju v razmerju do izvršilne in zakonodajne veje oblasti, predvsem tudi v primeru imenovanj in razrešitev. Govorimo o ključnih funkcijah v sodstvu, državnem tožilstvu in državnem pravobranilstvu z namenom omejevanja na eni strani nedopustnih političnih pritiskov oziroma kadrovanj, na drugi strani pa s krepitvijo zagotavljanja odgovornosti in transparentnosti. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Saj odgovor je bil pričakovan, glede na ravnanje v zadnjih dveh mesecih, pa vendarle, minister, vi govorite o neodvisnem državnem organu. Jaz rad karikiram nekatere zadeve. Seveda Državnotožilski svet je na papirju neodvisen državni organ v odnosu do tožilca. Ta neodvisen, v narekovajih, seveda, ker to ni neodvisen državni organ, vsaj v odnosu do generalnega tožilca ne, sestavlja pet ljudi, ki so njemu podrejeni. Kako je lahko to neodvisno? Pet ljudi, ki so njemu podrejeni, ni neodvisnih od njega. Potem sta dva, ki sta njegova bivša sodelavca. Bomo lahko rekli, da sta neodvisna? Ne, nista. Potem sta pa še dva, ki sta njegova nekdanja sodelavca na Ustavnem sodišču oziroma na fakulteti. Se pravi, mi imamo nek kvazi organ, ki sam sebi prav, da je neodvisen organ, in ta je sprejel to odločitev. Zdaj pa še vprašanje za vas. 8. 1. 2013 ste rekli v primeru poročila KPK o premoženjskem stanju predsednikov parlamentarnih strank: "Naj prevzamejo odgovornost, naj odidejo, sicer bomo pa mi." Kako ste ravnali pa zdaj? A Vlada ni neodvisna? Vlada je neodvisna v okviru ustave. Logična zgodba zlasti napram KPK, ki ste ga takrat vodili. In vaša reakcija je bila torej takšna, kot sem rekel. Danes se pa sklicujete na neodvisen, kvazi neodvisen državni organ, imenovan Državnotožilski svet. Od kod taka sprememba vaših stališč? Tudi Vlada je neodvisen organ, katerega predsednika ste pravzaprav pozvali k odstopu in ga v končni fazi tudi zrušil. Z nekim poročilom, za katerega je danes popolnoma jasno, to je bilo neustavno in nezakonito. Od kod taka sprememba vaših stališč? Hvala lepa.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, spoštovani, gospod predsednik Državnega zbora. Hvala lepa, gospod oziroma dr. Gorenak. Državnotožilski svet je z zakonom ustanovljen organ s svojimi pristojnostmi. Do spremembe zakona je treba njegove odločitve sprejemati in jih upoštevati. Se pa lahko deloma strinjava, da bi bilo smiselno na tem področju zakon spremeniti, vendar ne na način, kakor ga je predlagala Slovenska demokratska stranka, in o čemer je bila cela maša v parlamentu in je bil ta predlog tudi zavrnjen, ker je uvajal povsem političen sistem kadrovanja državnega tožilstva po ruskemu vzoru. In to vam je bilo takrat tudi zelo jasno povedano s strani mojega državnega sekretarja, ki vas je opozoril tudi na vaša pretekla izvajanja pred leti glede spreminjanja zakona o državnem tožilstvu, kjer ste ravno obratno stališče zagovarjali. Zdaj pa na kratko o vašem drugem delu vprašanja. Spoštovani dr. Gorenak, nikoli, nikoli, in še enkrat, nikoli nihče od članov senata KPK ni pozval Janeza Janše ali Zorana Jankovića k odstopu, ker te pristojnosti nismo imeli. Ne, vi ste rekli, vi ste rekli, in to večkrat poudarjate, da smo to storili. Tega nikoli nismo storili, za jezik so nas vlekli, mediji in politika, vedno smo rekli, da te pristojnosti nimamo in tega tudi nismo storili. To je prva stvar, ki je neresnična, kar ste govorili. In druga stvar, ki je neresnična, kar ste govorili, je, da je poročilo, ki smo ga izdelali, danes povsem jasno po vsebini in postopku, da je protiustavno in tako naprej. Kolikor mi je znano, je danes poročilo drug senat komisije v celoti vsebinsko potrdil. Ne dvomim sicer, da bo zavezanec ponovno odtekel krog skozi sodne mline, kar je tudi prav, in to je njegova pravica, vendar ne morete danes reči, da je vsebinsko poročilo o nadzoru vašega predsednika med drugim povsem jasno neustavno in tako naprej. To je moj odgovor. Danes sem glede Državnotožilskega sveta in gospoda Fišerja ravnal povsem enako kot takrat, ko ste rekli, da sem pozval k odstopu. Nisem pozval k odstopu. Tudi dr. Fišerja nisem pozval k odstopu, ker zato nimam zakonskih pristojnosti in se poskušam tega držati.
Dr. Gorenak imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa. To seveda hočem, oziroma prosim, da jutri o tem glasujemo. Razlog je predvsem o tem, ker z ministrom Klemenčičem ne bova prišla skupaj. Dva dneva nazaj me je prepričeval v tem državnemu zboru kako smo leta, ne vem katerega, 2011 ali 2009, nasprotovali ustanovitvi Nacionalnega preiskovalnega urada. Ko sem mu prinesel pisni dokument, je bil pa tiho. Enako nameravam na seji, ki jo predlagam, in to iz temeljnega razloga, ker so bile besede iz leta 2013 precej jasne: naj prevzamejo odgovornost. Ja, kaj pa je to drugega kot poziv k odhodu? Točno s temi besedami je bilo to rečeno. Predvsem je pa problem v tem oziroma se mi zdi da je potrebno, da takšno sejo opravimo – dobro, opravili jo bomo tako ali tako, ne glede na vaše glasovanje, ki tudi vemo, kakšno bo – iz temeljnega razloga, ker država Slovenija ima še vedno na vrhu tožilske organizacije osebo, ki je ravnala koruptivno. To je jasno kot beli dan. Takšno stanje seveda ni dopustno. Če tega stanja koalicija ne vidi, potem je nujno, da jim to še enkrat povemo na takšni seji. Nujno. Ker ni dopustno, da imamo stanje, kakršnega imamo. Predvsem pa nameravam na takšni seji gospodu Klemenčiču v okviru časa, ki mi bo na razpolago, dokazovati tudi njegovo politično ravnanje, ki je bilo takrat takšno, kakršno je bilo, danes je pa precej drugačno. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Sedaj bo minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič odgovoril na vprašanje, ki je že bilo zastavljeno, gospe Kseniji Korenjak Kramar v zvezi z zasegom premoženja nezakonitega izvora.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Gospa poslanka Ksenija Korenjak Kramar mi je zastavila vprašanje v zvezi z Zakonom o odvzemu premoženja nezakonitega izvora in Zakonom o kazenskem postopku. Vaše vprašanje je eno redkih vprašanj, ki se nanaša ne na to, kako uspešni smo pri zasegu premoženja nezakonitega izvora, ampak kako uspešni smo pri upravljanju s tem premoženjem. Menim, da je to pomemben poudarek, ki se pogosto spregleda. Čeprav se lahko strinjamo, da smo na področju zasega premoženja nezakonitega izvora, kaj šele odvzema, manj kot uspešni, kar pogosto slišimo tudi v Državnem zboru in kar smo slišali tudi pri obravnavi poročila o Specializiranem državnem tožilstvu. Imamo pa pred seboj en problem, ki se vleče že nekaj let in bi ga bilo lažje rešiti, pa doslej tudi še ni bilo rešeno, in to je učinkovito upravljanje z zaseženimi predmeti, povsem preprosto povedano. To je danes draga zgodba, neusklajena zgodba, v kateri deluje ogromno različnih deležnikov, od Fursa in drugih institucij Ministrstva za finance, tožilstva, sodišča, policije, celo Sklad zemljišč in gozdov je v to vključen. Že samo pridobivanje podatkov je težko. Slovenija je pri tem, ko se je sprostila južna meja glede carine z vstopom Hrvaške v EU, izgubila eno priložnost, da bi takrat te kadre in te kapacitete uporabila za to, da bi na enem mestu organizirali en organ, ki bi se ukvarjal predvsem s hrambo in z učinkovitim upravljanjem zaseženega premoženja. Tega namreč ni tako malo. Ni ga zadosti, kar se tiče organiziranega kriminala, vendar ga ni malo pri splošni kriminaliteti, zasežena vozila, zaseženi drugi predmeti in tako naprej. Ministrstvo za pravosodje je že konec lanskega leta sprožilo potrebne spremembe na tem področju oziroma bo začelo z upravljanjem analize. Ustanovljena je bila posebna medresorska delovna skupina za pripravo ukrepov za bolj učinkovito hrambo in upravljanje z zaseženim premoženjem, v katero so vključeni vsi deležniki. Kot sami veste, prejšnji teden je bil za nami Kazenski zakonik, pa ZIKS, zdaj poleti se zaključuje ZKP, verjamem pa, da bo to eden naslednjih predlogov nove zakonodaje, ki ga bomo prinesli na vaše mize. To bo en zakon sicer zelo dolgega imena, ki pa bo pomenil en pomemben korak naprej pri zakonodajnem in institucionalnem reševanju problema ravnanja z zaseženimi stvarmi. Tudi tukaj moram reči, da nas je Hrvaška že nekoliko prehitela in ima tukaj precej izkušenj, zato se tudi z njimi pogovarjamo, kakšne so te izkušnje. Hvala lepa.
Sedaj bosta ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar ter minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič odgovorila na vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi s postopki zoper domnevne organizatorje in nasilneže na demonstracijah leta 2012 in leta 2013.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Poslanec dr. Vinko Gorenak je na prejšnji seji postavil poslansko vprašanje v zvezi s postopki zoper domnevne organizatorje in nasilneže na demonstracijah v letih 2012 in 2013. Kot ste že sami ugotovili ob podajanju poslanskega vprašanja, ki ste ga v prvi vrsti naslovili na ministra za pravosodje, so vam podatki policije v določeni meri že znani, zato vam bom v kratkem poskušala izpostaviti nekaj podatkov v povezavi z vašimi konkretnimi vprašanji. Verjetno veste, da je že 22. januarja 2013 generalni direktor policije imenoval delovno skupino za izdelavo analize aktivnosti policije ob protestih na območju Republike Slovenije. Analizirano je bilo obdobje od 2. novembra 2012 do 29. 12. 2012 oziroma ukrepi policije na 23 protestih na območju vseh policijskih uprav. Policija je v letih 2012 in 2013 izvajala ukrepe na več javnih shodih, ki niso bili prijavljeni v skladu z Zakonom o javnih zbiranjih. Na nekaterih shodih je v tem obdobju obravnavala tudi kazniva dejanja z elementi nasilja. Najbolj intenzivno obdobje organiziranja neprijavljenih javnih zbiranj in nasilnih kaznivih dejanj je obravnavala konec leta 2012. Shodi so bili praviloma organizirani preko socialnih omrežji pod različnimi nazivi z udeležbo različnih civilnih iniciativ in tudi z različnimi slogani. Zaradi navedenih okoliščin policija ni izvedla postopka o prekrških in predkazenskega postopka zoper organizatorje obravnavanih protestnih shodov. Kar se tiče števila kazenskih ovadb, ki jih je podala policija. Policija je v času protestov evidentirala tudi 113 kaznivih dejanj, od tega slabih 64 % napadov na policiste, med drugim so izstopala predvsem kazniva dejanja poškodovanja tuje stvari. Največ teh je bilo 26. 11. 2012 v Mariboru. Policija je do priprave analize ovadila 66 osumljencev za kazniva dejanja napadov na policiste. Policijska uprava Ljubljana je tudi zoper protestnika, ki je nosil transparent z napisom Politiki, marš v Barbara rov! podala kazensko ovadbo zaradi utemeljenega suma storitve kaznivega dejanja po 297. členu KZ-1, prvi odstavek, torej kaznivo dejanje javnega spodbujanja sovraštva, nasilja ali nestrpnosti. Kar se tiče prekrškovnih postopkov v odnosu do policije je evidentirala 401 kršitev. Največ kršitev Zakona o varstvu javnega reda in miru, torej več kot 88 % vseh kršitev, ostale kršitve so se nanašale predvsem na Zakon o javnih zbiranjih, Zakon o osebni izkaznici, Zakon o eksplozivih in pirotehničnih izdelkih, Zakon o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami, Zakon o orožju in Zakon o zasebnem varovanju. Te prekrškovne postopke so vodile policijske postaje po Sloveniji kot prekrškovni organi v skladu z Zakonom o prekrških. Policija v evidencah ne vodi prekrškovnih zadev po parametrih iz analize oziroma vašega poslanskega vprašanja, ki bi jih bilo treba bolj natančno konkretizirati, in za pripravo odgovora o epilogu prekrškovnih zadev, kot ste to postavili v zadevah, ki so bile obravnavane v času protestov, bi bilo treba pogledati v vsak spis posebej.
Prenašam vam podatke, ki smo jih pridobili od Vrhovnega državnega tožilstva. Tožilstva so v povezavi z vašim vprašanjem v 15 zadevah obravnavala 59 oseb. Obtožni akti so bili vloženi zoper 46 oseb, vključno s predlogi za izrek kazenskih sankcij v postopkih zoper mladoletne storilce. Podatkov o izidu postopkov do priprave vprašanja, celovitih in zaključnih, nismo dobili. smo pa enkrat prej že zanje zaprosili in delni podatki kažejo, da je bilo v zaključenih zadevah obsojenih sedem oseb, kazenske ovadbe so bile zavržene zoper šest oseb, od tega zoper eno osebo na podlagi opravljenega splošnega koristnega dela v okviru odloženega pregona, ena zadeva je še v fazi preiskovanja, v eni zadevi pa je zoper oprostilno sodbo za sedem oseb državno tožilstvo vložilo zahtevo za varstvo zakonitosti. Glede demonstrantov s transparentom z napisom Politiki, marš v Barbarin rov pa smo dobili od tožilstva podatek, da je tožilstvo ovadbo zavrglo, ker ni bilo utemeljenega suma, da je bilo storjeno kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Značilno. Kar se tiče ministrstva, vse v redu. Številke sem veliko že prej poznal. Ampak dobro bi bilo mogoče tudi tisto enkrat videti, čeprav danes nimate podatkov, kako so prekrškovni postopki bili končani, ker konec koncev to se da dobiti znotraj policije. Mogoče vas bom naslednji mesec ali septembra o tem vprašal. Kar se tiče ostalega, pa poglejte, minister, mesec dni je minilo, od kar je bilo to poslansko vprašanje postavljeno. V enem mesecu Vrhovno sodišče oziroma sodišča vam ne dajo podatkov. Sedaj ne vem, ali vam ne dajo ali kaj, tako sem jaz razumel, da ni bilo moč zbrati vseh podatkov. Jaz mislim, da je treba zbrati vse podatke, ker konec koncev je to bil nek pojav v slovenskem prostoru, mislim na te nasilne proteste, s kakršnim se ta država še ni srečala. Verjetno bo treba narediti en epilog pa reči, kaj se je zgodilo, zakaj se je zgodilo in kakšne so bile posledice v končni fazi potem tudi v sodni veji oblasti. Namreč poglejte, 46 obtožb, šest zavrženih, sedem obsojenih. In značilno, nekdo, ki nosi sredi Ljubljane Politiki, v Barbara rov. Kaj se je tam zgodilo, vemo. Tožilec to zavrne. Tožilec pravi, da tukaj ni elementov kaznivega dejanja. Jih ni. V Mariboru veste, da so bili mestni svetniki v obliki lutk obešeni na most. Ni kaznivo dejanje itd., itd. Če ni kaznivo dejanje, potem bi verjetno kazalo razmišljati tudi o kakšni spremembi zakonodaje ali pa tožilce vprašati, koliko so kaj politično motivirani. Namreč generalni državni tožilec je po mojih informacijah oziroma po pisanju medijev v tistem času, govorim po pisanju medijev v tistem času, dal navodilo in rekel: "Dokler je na oblasti ta vlada, izvajajte policijske prijave na najbolj tak način – se pravi, jih zavrzite." Prosim, če je [[izklop mikrofona]]
Odgovarjata ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar ter minister za pravosodje, mag. Goran Klemenčič.
Se opravičujem, ni bilo vprašanje, ampak je bil komentar. To je rečeno. Poglejte, ne poznam vsebine zavržb ovadb, tako kot jih vi ne poznate. Kljub temu bom pa rekel, da mislim, da moramo biti vseeno previdni, ko rečemo, da je katerikoli generalni državni tožilec ali generalna državna tožilka dala tovrstna navodila s političnim motivom kadarkoli. Jaz s tem nisem seznanjen. In to so vendarle precej hude obtožbe.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Ja, prosim za to razpravo o odgovoru. Kar se tiče pa tega, da niste seznanjeni. Mediji so pisali takrat. Vem, vem, vem, dobro, niste brali, takrat ste bil v KPK. Ampak če mediji poročajo o tem, da je generalni državni tožilec dal navodilo na Kolegiju vsem vodjem tožilstev v Sloveniji, da v času, dokler je ta vlada, naj policijske prijave jemljejo tako tako in jih obravnavajo, bom rekel, na najmilejši način, in če je to seveda res, potem je to velik problem za to državo. Sicer pa, kot že rečeno, jaz mislim, da se je treba o tem pogovoriti na seji Državnega zbora in do takrat tudi in ministrici in ministru omogočiti, da pridobita več podatkov. Zlasti bi me pa tisti prekrškovni, ministrica, zanimali, ker konec koncev do septembra se bo to dalo tudi dobiti. Ali bomo o tem govorili na seji Državnega zbora ali pa v poslanskem vprašanju, pač prepuščam. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v sredo 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Sedaj bo pa ministrica za Okolje in prostor gospa Irena Majcen odgovorila na vprašanje gospoda Danila Antona Ranca v zvezi z Eko skladom.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod poslanec Ranc. Glede poslovnega načrta Eko sklada za leto 2015 v svojem vprašanju pravite, da ne upošteva smernic Vlade, strateških dokumentov za podporo nizko ogljični družbi. Pravite, da Eko sklad razpolaga z izjemno visokimi sredstvi, v letošnjem letu so se tudi dodatno zagotovila sredstva s strani podnebnega sklada, uporaba le- teh pa ne upošteva vladnih dokumentov v zvezi z znižanjem porabe energije in uporabe okolju prijaznih materialov. Na konkretno vprašanje: Kdaj boste ukinili sofinanciranje obnovljivih virov električne energije na osnovi fotovoltaike, bazira na panelih, uvoženih s Kitajske, naj odgovorim, da Eko sklad ne nudi nepovratnih sredstev za sofinanciranje proizvodnje elektrike iz sončne energije in za te namene so investitorjem na voljo zgolj povratna sredstva v obliki kreditov. Takšna spodbuda ima namen povečanja deleža obnovljenih virov energije ter posledično zmanjševanje izpustov toplogrednih plinov, vendar pa se, kot sem omenila, izvaja zgolj preko povratnih sredstev. Kdaj bomo ukinili subvencije za kurjenje lesne biomase, pridobljene iz industrijsko uporabnega lesa? Ministrstvo za okolje in prostor vseskozi opozarja na učinke, ki jih ima lahko povečana raba lesne biomase za kvaliteto zraka. Energetska uporaba lesa ima sicer pozitivni učinek znižanja emisij CO2 in s tem k blaženja podnebnih sprememb. Pri kurjenju lesa kot tudi ostale biomase se sproščajo emisije CO2, vendar se kasneje pri rasti nove biomase taisti ogljik zopet veže na rastlino, s čimer se zmanjšuje delež CO2 v zraku. Pozitiven učinek lesa k zmanjšanju emisij CO2 je predvsem opazen pri nadomeščanju fosilnih goriv, ki sicer nepovratno obremenjujejo podnebje z emisijami CO2. Zaradi doseganja sinergij med blaženjem podnebnih sprememb in izboljšanja kakovosti zraka, skladno z zahtevami Direktive 2008/50/ES, smo v načrtih kakovosti zraka za območja mest Murska Sobota, Maribor, Celje, Kranj, Ljubljana, Novo mesto in za tri zasavske občine celovito naslovili izziv, ki ga izpostavljate. Preko spodbud države za toplotno sanacijo stavb si po eni strani prizadevamo za zmanjšanje potrebe po toplotni energiji na celotnem območju Slovenije, spodbude za nakup malih kurilnih naprav pa so mogoče zgolj na podobmočjih, kjer kot prednostni način ogrevanja nista določena daljinsko ogrevanje in ogrevanje na plin. Zamenjava malih kurilnih naprav se zato na teh sedmih območjih spodbuja samo na preostalih nezgoščenih območjih poselitve. Pri tem pa poudarjam, da imajo sodobne kurilne naprave tudi do 40 % večji izkoristek od zastarelih in enostavnih, izboljšanje kakovosti zraka pa je v še ugodnejšem razmerju. Nadalje: Kako boste subvencionirali izdelke iz lesa kot obnovljivega naravnega vira? Strinjamo se z usmeritvijo, ki jo omenjate, in sicer, da se les prvenstveno uporabi za izdelke z visoko dodano vrednostjo in šele nato kot kurivo v malih kurilnih napravah. Z vidika spodbud Eko sklada želim poudariti, da Eko sklad že nekaj let spodbuja le lesena okna ter da je tudi pri spodbudah za celovito sanacijo in za novo gradnjo, recimo pasivne hiše, spodbuda večja, če so uporabljeni naravni materiali. Na ministrstvu smo tudi sicer v zadnjih letih veliko naredili na področju uporabe lesa pri gradnji objektov, vsi novejši gradbenotehnični predpisi so popolnoma ali kolikor je bilo z vidika zagotavljanja varnosti uporabnikov to mogoče, odpravili omejitve uporabe lesa pri gradnji objektov. Na področju gradnje stavb, ki se gradijo iz javnih sredstev, je bil narejen že korak več, saj je Uredba o zelenem javnem naročanju uporabo lesa izrecno favorizirala. V prihodnje načrtujemo temeljito prenovo tiste priloge Uredbe o zelenem javnem naročanju, ki ureja gradnjo stavb. Predvideno je, da se vsebina, ki jo predstavlja gradnja z lesom, to je trajnostna gradnja, razširili tudi na druge vidike in to tako dodatno spodbudi racionalno rabo naravnih virov, seveda tudi lesa. Kako bomo ustavili financiranje velikih infrastrukturnih objektov preko Eko sklada, predlagam, da povem v nadaljevanju.
Gospod Danilo Anton Ranc, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Predsedujoči, hvala za besedo. Tudi ministrici se zahvaljujem za odgovor, vendar bi v zvezi s tem postavil še nekaj vprašanj. Vsekakor mislim, da bi Eko sklad že zaradi svojega imena kot svoje osnovno poslanstvo moral posvetiti prvenstveno uporabi ekološko obnovljivih materialov in manj financirati in subvencionirati lesa kot energetskega vira. Delno ste me sicer odgovorili na vprašanje, da se sklad trudi v tej smeri spremeniti poslovno politiko, vendar bi v zvezi s tem vprašal ali kar predlagal: Ali boste pripravili rebalans poslovnega načrta, v katerem bi več sredstev namesto v sofinanciranje velikih infrastrukturnih projektov namenili v subvencioniranje ekološko prijazne proizvodnje v lesni industriji in s tem spodbudili zelena delovna mesta in ekološko prijazno proizvodnjo? Prav tako bi ponovil vprašanje v zvezi s podpiranjem tako imenovane fotovoltaike, ker mislim, da tudi to je neke vrste podpora, povsem neprimerna, saj je zgodovina pokazala, da je tu praktično nastal nov TEŠ in da bomo okrog milijardo evrov subvencij namenili v fotovoltaiko. Tudi s tega vidika predlagam, da sprejmete rebalans poslovnega načrta in ukinete podpiranje sofinanciranja fotovoltaike s krediti. Prosim za odgovor na ta dopolnilna vprašanja.
Odgovarja ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen.
Hvala, za dodatna vprašanja. Na nek način lahko rečem, da je z zakonom o Spodnji Savi bilo predvideno, da se ta investicija izgradnje akumulacijskih jezer za hidroelektrarne financira tako iz podnebnega kot tudi iz vodnega sklada. Res je, da gre to financiranje prav iz podnebnega sklada, torej ne Eko sklada, tako da povem, da Eko sklad ne financira velikih infrastrukturnih projektov. Res pa je, da je v dosedanjem kar nekajletnem obdobju, ker gre za daljše obdobje, podnebni sklad sofinanciral to izgradnjo, v letošnjem letu pa je prišlo tudi do nekoliko večjega sofinanciranja predvsem iz razlogov, ker je treba za izgradnjo akumulacijskega bazena zagotoviti večja sredstva, saj je prednost investicije za akumulacijski bazen v Brežicah 157 milijonov evrov. V nadaljevanju si bomo v luči nizkih cen, emisijskih kuponov ter posledično manjših sredstev podnebnega sklada prizadevali, da se bodo sredstva podnebnega sklada uporabljala za tiste namene, ki jih opredeljuje operativni program za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov do leta 2020. S porabo do 80 % sredstev podnebnega sklada za nepovratne finančne spodbude občanom za rabo obnovljivih virov energije in večjo energijsko učinkovitost večstanovanjskih stavb bomo namreč dosegli največje učinke pri izpolnjevanju nacionalnih zavez Republike Slovenije v okviru podnebnega energetskega svežnja EU, hkrati pa pripomogli k ustvarjanju delovnih mest ter spodbujanju zelene rasti gospodarstva. Glede na to, da v vsebini pokriva Eko sklad pravzaprav delovanje dveh ministrstev, Ministrstva za infrastrukturo in Ministrstva za okolje in prostor, bomo proučili vašo pobudo in skupaj z ministrom ugotovili, ali je potreben rebalans ali ne, ker kolikor so meni znani podatki investicij v fotovoltaiko, to pomeni tudi, da se to investiranje ne izvaja več s takim zamahom, kot se je nekaj let nazaj. Hvala.
Sedaj bo ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen odgovorila na vprašanje gospe Anite Koleša v zvezi z uredbo o komunalnih odpadkih.
Spoštovana poslanka, gospa Anita Koleša, sprašujete me, kdaj bo sprejeta nova uredba o komunalnih odpadkih in kako bodo v novi uredbi upoštevani specifični primeri lokalnih skupnostih, saj bi ustrezna rešitev lahko v precejšnji meri pripomogla k racionalizaciji stroškov občin, ki jim v sedanjih razmerah primanjkuje investicijskih sredstev in s težavo zagotavljajo izvajanje vseh z zakonom določenih nalog. Sprejetje uredbe o ravnanju s komunalnimi odpadki načrtujemo v skladu s programom dela Vlade v letu 2015. Predlog uredbe se pripravlja, ni pa še pripravljena na način, da bi bilo mogoče govoriti o konkretnih rešitvah, vsekakor pa se na ministrstvu zavedamo, da je v Sloveniji veliko manjših občin, ki jim primanjkuje investicijskih sredstev, pa tudi če pogledamo na terenu, res ni smiselno, da se vsakih nekaj kilometrov gradijo taki centri, če bi se lahko en center uporabljal za prebivalce nekaj občin. Sedaj veljavni oskrbovalni standardi za izvajanje obvezne občinske gospodarske javne službe zbiranja komunalnih odpadkov so določeni z Odredbo o ravnanju z ločeno zbranimi frakcijami pri opravljanju javne službe ravnanja s komunalnimi odpadki iz leta 2001. Pri opravljanju javne službe bi morale biti s to odredbo določene zahteve v zvezi z ravnanjem z nevarnimi frakcijami komunalnih odpadkov izpolnjene najkasneje do 31. decembra leta 2001, v zvezi z ravnanjem z ločenimi frakcijami komunalnih odpadkov pa najkasneje do 31. decembra leta 2003. Torej to vzamemo kot na znanje. Ne glede na to, pa predpisana infrastruktura za ločeno zbiranje komunalnih odpadkov še po več kot desetih letih po izvedbi teh rokov ni v celoti vzpostavljena. Za prenekatero manjšo občino je samostojno izpolnjevanje sedaj veljavnih standardov vzpostavitve infrastrukture lokalnega pomena za izvajanje javne službe zbiranja komunalnih odpadkov izredno zahtevna naloga, v zadnjih letih zlasti s finančnega vidika. Zato bomo v okviru zakonskih možnosti iskali takšne možnosti za spremembe veljavnih oskrbovalnih standardov, ki bi občinam omogočile, pa tudi občanom, da bi si zagotovili ustrezno izvajanje javne službe zbiranja komunalnih odpadkov s souporabo že zgrajene infrastrukture na območju sosednjih in drugih bližnjih občin oziroma da je moč skleniti med občinami dogovor in postaviti en tak zbirni center. Hvala.
Sedaj bo ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen odgovorila še na vprašanje Matjaža Hanžka v zvezi s prenosom koncesij za izrabo vodnih virov.
Hvala. Poslanec gospod Matjaž Hanžek me sprašuje, in sicer: Pri prenosu lastništva gospodarske družbe, ki ima podeljeno državno ali občinsko koncesijo, je potrebno tudi soglasje koncedenta, da se koncesija prenese na novega koncesionarja. Tak dogodek je vsekakor priložnost, da se prevetrijo koncesijski pogoji in dajatve v korist koncedenta. To seveda ni možno, če je koncesijski akt sestavljen v škodo koncedenta ali je takšna možnost vnaprej izključena, zato sprašuje: Ali je pri prenosu lastništva Pivovarne Laško koncedent za vodni vir za proizvodnjo piva izdal soglasje za prenos koncesije? In če je – kdo je izdal in podpisal ta akt? Zakaj ni izboljšal koncesijske pogoje v korist koncedenta? Kje je ta akt javno objavljen, saj gre nedvomno za informacijo javnega značaja? Ali je pri prenosu lastništva Pivovarne Laško koncedent za vodni vir za oskrbo občanov s pitno vodo izdal soglasje za prenos koncesije? Če je – kdo je izdal in podpisal ta akt? Zakaj ni izboljšal koncesijske pogoje v korist koncedenta in kje je ta akt objavljen, saj gre nedvomno za informacijo javnega pomena? Kako je urejen prenos koncesijskih pravic za rabo vodnih virov na nove lastnike Radgonske, Kolinske in Pivovarne Union? Danes dopoldne smo v Državnem zboru obravnavali tudi spremembo Zakona o vodah. Zakon o vodah ureja prenos vodne pravice, in sicer v 121. členu. Vodna pravica se lahko prenese v celoti ali deloma na drugo fizično ali pravno osebo. Kadar se ohrani pravna oseba in se spremeni samo lastništvo podjetja, ne gre za prenos vodne pravice na podlagi Zakona o vodah. V primeru prenehanja pravne osebe, bi prenehala tudi vodna pravica, če se ne bi prej prenesla na drugo pravno osebo. Pravni postopek in pogoje za prenos definira Zakon o vodah. Zakon o gospodarskih javnih službah ureja prenos koncesije za izvajanje gospodarske javne službe drugače in je predvidena njegova sprememba naslednje leto. Z vodnimi dovoljenji, ki se seveda podeljujejo oziroma so [[…]] [[znak za konec razprave]] jih vodijo na Agenciji Republike Slovenije za okolje. Soglasja za prenos vodne pravice za rabo vodne vire za oskrbo s pitne vode nihče ni izdal, ker po Zakonu o vodah ni potrebno [[izklop mikrofona]]
Matjaž Hanžek, imate besedo da zahtevate dopolnitev odgovora.
Ne bom več spraševal, ministrici samo dajem tisti čas, ki se je izgubil, da lahko dokonča tisto, kar je mislila. Hvala lepa.
Besedo ima ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen.
Hvala, gospod poslanec. Soglasja za prenos vodne pravice za rabo vode za oskrbo s pitno vodo nihče ni izdal, ker po Zakonu o vodah ni potrebno. Imetnik vodne pravice se ni spremenil in je še vedno občina Laško. Občina Laško je dobila vodna dovoljenja za oskrbo s pitno vodo z dne 19. 8. 2013 pa 5. 11. istega leta, 12. 12. istega leta in 3. 5. 2013. Vsa dovoljenja so v vodni knjigi, ki jo vodi Agencija Republike Slovenje za okolje. Popolnoma drugače je pri koncesionirani javni službi oskrbe s pitno vodo. Zakon o gospodarskih javnih službah drugače ureja prenos koncesije za izvajanje gospodarske službe. Opravljanje koncesionirane gospodarske javne službe lahko koncesionar prenese na drugo osebo samo, če je prenos predviden v koncesijski pogodbi ali v predvidenem obsegu. V nasprotnem primeru je prenos možen samo z dovoljenjem koncedenta. Pivovarna Laško izvaja obvezno lokalno javno službo oskrbe s pitno vodo, ki jo je podelila občina Laško že pred leti brez javnega razpisa. V primeru izvajanja obvezne lokalne gospodarske javne službe je koncedent občina, ki je koncesijo podelila s koncesijskim aktom. Po občinskem odloku je koncesionar dolžan obvestiti koncedenta o vsaki statusni spremembi, vključno s kontrolno spremembo kapitalske strukture. Če koncesionar tega v razumnem roku ne stori, če je zaradi sprememb prizadet interes koncedenta ali če so zaradi sprememb bistveno spremenjena razmerja iz koncesijske pogodbe, lahko koncedent pod pogoji iz odloka razdre koncesijsko pogodbo. To določa Odlok o koncesiji za opravljanje obvezne in lokalne javne službe oskrbe s pitno vodo v občini Laško. Podatke o obvestilu koncesionarja v zvezi s spremembo kapitalske strukture vam lahko posreduje občina, ki je koncedent za izvajanje gospodarske javne službe. In če greva še na tretje vprašanje. Do sedaj ni bil izveden prenos koncesije za rabo vode za proizvodnjo pijač zaradi prodaje določenih deležev podjetja novemu lastniku, saj so podjetja ostala aktivna in opravljajo isto dejavnost. V primeru prenehanja pravne osebe bi prenehala tudi vodna pravica, če se ne bi prej prenesla na drugo pravno osebo. Postopek in pogoje za prenos za rabo vode definira Zakon o vodah. In prav pri spremembi, ki je sedaj v obravnavi, je tudi v zakonu prvič zapisano, da razpolagata z viri pitne vode države in občina. Občine pa imajo kot uporabniki in izvrševalci javne službe oskrbe s pitno vodo tukaj absolutno prednost. Hvala.
Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Najprej bo ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak zastavil vprašanje Franc Breznik.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica! Jaz sem vam postavil eno splošno vprašanje glede cen, ki jih določate za socialno skrbstvo starejših oseb. Naj povem, da sem kot poslanec dobil nekaj pisem s strani županov. V pismih so mi izražali prvič, nek dogovor, ki ga je Vlada sprejela o višini povprečnine, torej tisto, kar smo sprejemali pred kratkim, kjer se je po eni strani zavezala, da se bo povprečnina v drugem polletju znižala, ampak se bodo pa tudi stroški občin za tiste obvezne službe, ki se po zakonu o lokalni samoupravi morajo izvajati. Ne nazadnje smo ugotovili, da občine v tem trenutku morajo izvajati približno 180 nalog in da se bodo ti stroški znižali za približno 22,8 milijona evrov. Naj povem, da na drugi strani se ti stroški niso znižali. Naloge so, kot vemo, ostale enake. Druga zadeva, ki jo je pomembno poudariti, da so se pa nekatere cene, kot je recimo socialno skrbstvo za starejše osebe, pa povečale. Primer, ki ga navajam, recimo zadnji. Občina Jurovski dol ima tri fante v Zavodu za usposabljanje, delo in varstvo dr. Marijana Borštnarja v Dornavi in so do 1. maja imeli račun za celodnevno varstvo odraslih v višini 3080 evrov. Vaše ministrstvo izda čez noč, potrdi novo ceno tega zavoda za to isto oskrbo, za iste storitve in pošlje račun občini, ki ima manj kot dva milijona proračuna, 4 tisoč 333 evrov. Naj povem, da je to za eno občino sredi leta, ki načrtuje, lahko rečemo, vsak evro, za vsak evro se ve, za kaj se porabi, je to približno več kot za 40 % povečana cena – s 3 tisoč 086 evrov na 4 tisoč 333 evrov. To je na letni ravni čez palec približno 15, 18 tisoč evrov več. To je za tako občino, moram priznati, velika zadrega in velik problem. In to je občina, v katerih je cela vrsta upokojencev, ki imajo kmečke pokojnine, manjše kot 300 evrov. Zato vas prosim, da mi nekako obrazložite: Zakaj takšno povečanje, gospa ministrica, za določene storitve predvsem glede varstva starejših oseb? Najlepša hvala gospa ministrica za odgovor.
Odgovarja ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak.
Hvala, spoštovani predsednik za besedo. Hvala, gospod Franc Breznik za vprašanje. Jaz bom najprej odgovorila, kako se določajo cene storitev programov institucionalnega varstva. Te se določajo na podlagi pravilnika o metodologiji za oblikovanje cen socialnovarstvenih storitev, pri tem se upoštevajo elementi za izračun cen storitev, kot so stroški dela, stroški materiala in storitev, stroški amortizacije in investicijskega vzdrževanja ter stroški financiranja. Usklajevanje poteka enkrat letno, in sicer s 1. marcem na podlagi v Uradnem listu objavljenega sklepa Rasti elementa cen socialnovarstvenih storitev in Sklepa o določitvi standarda povprečne plače ter stroškov in odhodkov storitev oskrbe institucionalnega varstva za osebe, starejše od 65 let, ter za odrasle osebe s posebnimi potrebami v posebnih socialnovarstvenih zavodih in enotah domov za starejše, ki ga je možno upoštevati v cenah storitev. Pri tem se stroški dela usklajujejo, skladno s spremembami kolektivnih pogodb in drugih aktov za določena plač, stroški material in stroški storitev pa skladno z letnim indeksom cen življenjskih potrebščin. V letu 2015, ki ga navajate, se stroški dela in materialni stroški kot element izračuna cen niso bistveno spremenili. Zavodi imajo na podlagi pravilnika možnost, da v ceni uveljavljajo tudi stroške amortizacije investicijskega vzdrževanja in financiranja, ob upoštevanju omejitev, ki jih določajo pravilniki. Zavodi so lahko torej ceno dvignili predvsem iz naslova zadnje navedenih stroškov. Po pregledu, koliko zavodov se je odločilo za dvig, so ti med redkimi, ker na primer domovi za starejše zelo pazijo, da ne dvigujejo cene, ker to lahko povzroči, da nimajo zapolnjenih kapacitet. Ko pregledamo, kaj se je dogajalo na tem področju v zadnjih letih, ugotavljamo, da socialni zavodi, tisti za posebne potrebe, socialnovarstveni, in domovi za starejše niso dvigovali. Tako da ta primer, ki ga navajate, je verjetno eden izmed redkih primerov, imajo pa diskrecijo, vendar je treba, da svet zavoda potrdi tak dvig cene. Vsekakor pa bi, ker ste to navezali tudi v povezavi s stroški občin, jaz morda samo eno splošno oceno podala. Kot Vlada smo sklenili dogovor, tudi Ministrstvo za delo k temu dogovoru prispeva kolikor je le mogoče, vendar ob tem opozarjamo, da smo za to, da se administrativni stroški občin zmanjšujejo, nikakor pa ne bi želeli, da se stroški občin zmanjšujejo na način, da črtamo pravice, ki jih občine zagotavljajo občankam in občanom ali, če želite, državljanom in državljankam. Eden izmed takšnih zadnjih primerov je bilo črtanje subvencioniranja profitne najemni. V končni fazi res občine več ne bodo imele stroškov, država tega ne pokriva – kdo je na slabšem? Občani in občanke, državljani in državljanke. Ob tem ko zmanjšujemo stroške, je vsekakor treba pogledati vse tisto administrativno nepotrebno, nikakor pa ob tem, da zmanjšujemo in usklajujemo povprečnino, ki se plačuje občinam, pa ne bi želeli to delati na račun občank in občanov. In to je naša skupna skrb. Verjamem, da tudi županov in županj. Hvala.
Gospod Franc Breznik, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, nekako tako kot ste tudi povedali, sem si tudi sam predstavljal, ko mi je eden od županov predstavil konkretne podatke. Cena je do 1. 5. znašala, šlo je za socialno varstvo odraslih oseb, stanovanjske skupine, za 16 ur je cena znašala 44 evrov. S to novo odločba, h kateri je vaše ministrstvo dalo soglasje, tukaj imam sklep, kjer vi soglašate z dvigom cene, se je cena povišala v tej glavni postavki, ki določa to ceno za 45,66 %, kar znaša s 64,10 evra. Skupna cena za te tri oskrbovance za občino Sveti Jurij v Slovenskih goricah od 1. 5. 2015 pa se je tako povečala za 40,82 %, to je za tisoč 206 evrov. Problem je to, da vi daste soglasje, da se dvigne cena, jaz se strinjam, recimo, da nekateri niso upoštevali stroška amortizacije, da obstajajo tudi ostali stroški. Ampak poglejte, gospa ministrica, jaz vam bom dal ta sklep, tudi to ceno staro, račun za stare in nove storitve, ker menim, da 45-odstotno povečanje v času, ko cela Slovenija, ko vsako ministrstvo na vsakem vogalu varčuje, se obnaša racionalno, kljub temu da se tudi sam strinjam, da ti ljudje potrebujejo to storitev, da občina to mora financirati, tudi župan se tega zaveda, ampak storitev s povečanjem cene za 45 % pa se mi zdi, oprostite, ne na mestu, zdi se mi neka potuha in nenormalna cena, predvsem za občino, kjer lahko rečem, štejejo asfaltne ceste na prst ene roke, kjer ljudje res slabo živijo. Gre za velike socialne stiske ljudi in je takšno povečanje za eno takšno občino zlom vsaj v nekaterih proračunskih postavkah. Zato bi prosil, jaz vam bom dal po tem vprašanju ta dva lista, da si pogledate [[izklop mikrofona]]
Besedo ima ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak.
Jaz sem že prej v odgovoru pojasnila, kateri elementi se morajo upoštevati, da je možen dvig cene. Jaz verjamem, da so na ministrstvu strokovne službe preučile vse to, ker se zavedajo, kaj pomeni dvig cene. Če je šlo za dvig cene, je pač ta bil na nek način za podatki, ki ga je socialnovarstveni zavod, ki ga omenjate, sigurno opravičil in razložil, da je ta dvig cen nujen. Morate zavedati se, če ne dvigujemo cen in ne puščamo nikakršne uskladitve, to tudi na koncu koncev znižuje kakovost storitev. In za ta omenjeni zavod, ki ga težko na tem mestu na ta način komentiramo, je treba točno vse pogledati. Seveda za posamezno občino lahko pomeni, kot navajate, za tako majhno občino, ki nima sredstev, določen strošek. Morate pa se zavedati, da so verjetno v tem zavodu, ker namreč zavodov za odrasle osebe s posebnim potrebam nimamo prav veliko v državi, da so tudi ljudje iz drugih občin, ki seveda nimajo tako zelo izraženih problemov, ker manjša je občina, bolj se to pozna. Tako da je treba najti tudi načine, na kakšen način bodo zagotavljale občine, ki bodo lahko servisirale svoje občane in občanke, glede na svojo velikost, ampak to je tudi že druga zgodba. Če ponovim, gre za to, ko strokovne službe ministrstva odločajo o povišanju cen, upoštevajo tako zakonska merila kot tudi situacijo v posameznih zavodih. V preteklosti in tudi še danes so dvigi cen prej redkost, kot da bi bilo to nekaj splošnega. Če je šlo v tem omenjenem zavodu, ki ga posredno navajate, za to, so verjetno bili razlogi več kot utemeljeni. Bom z veseljem pogledala, ko mi boste dali ta sklep, vendar taka je na nek način politika ministrstva, da če ni nujno, ne dajemo soglasij k zakonsko možnemu dvigu cen. Je pa tukaj treba tudi zagotoviti nemoteno poslovanje javnih socialnovarstvenih zavodov, kar pa je posredno tudi odgovornost Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, kar se tiče zavodov, ki so v naši pristojnosti. Bom pa z veseljem pogledala sklep in tudi povprašala znotraj ministrstva, kaj so bili tisti razlogi za dvig. Hvala.
Gospod Franc Breznik, postopkovno.
Jaz bom ministrici to predal, ne bom po Poslovniku Državnega zbora zahteval splošne razprave, tako da vam privarčujem določeno energijo, spoštovani gospod predsednik. Bom pa ministrici predal to dokumentacijo. Tako jaz kot tudi župan gospod Peter Škrlec v Jurskem Dolu, oba razumeva potrebe tega zavoda, oba spoštujeva, da so ti trije hendikepirani mladi ljudje, ki so tam nastanjeni, potrebni določenega varstva. Ne razumem pa, da lahko z enim sklepom nekdo poviša cene in postavko za 45 %, gospa ministrica. To je tisto, kar sem se tudi sam vprašal, nisem mogel verjeti, zato vam bom to predal, pa bi vas prosil, če se res nekako posvetite naslednji teden temu soglasju, ki ga je izdalo vaše ministrstvo, pa potem morda vidimo, ali se najde neka rešitev, ki bi bila možna. Najlepša hvala.
S tem namenom, da ne boste postavili tistega postopka, sem vam dal samo postopkovno. Prehajamo na naslednjo vprašanje, ki ga bo ministru brez resorja, pristojnemu za Slovence v zamejstvu in po svetu, gospodu Gorazdu Žmavcu postavil Matjaž Han.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani minister, ker to področje ni čisto natančno urejeno, sem se obrnil na vas, ker vi na nek način skrbite za narodne manjšine, zato vas sprašujem o vašem mnenju in Vladi. 11. februarja pred štirimi leti je Državni zbor Republike Slovenije z več kot dvotretjinsko večino sprejel Deklaracijo Republike Slovenije o položaju narodnih skupnosti pripadnikov narodov nekdanje Socialistične federativne Republike Jugoslavije v Republiki Sloveniji. Ta deklaracija predvideva pravno ureditev položaja teh skupnosti v Sloveniji. Nediskriminatorna pravna ureditev statusa teh skupnosti pa je njihova vključitev v ustavo Republike Slovenije in dodelitev manjšinskega statusa. Koalicija Združena levica je že v svojih predvolilnih programih vključena v prizadevanja za ustavno priznanje teh skupnosti in s tem podprla sedaj že 12 let trajajoče prizadevanje Zveze zvez kulturnih društev in konstitutivnih narodov in narodnosti nekdanje SFRJ v Sloveniji. V Združeni levici smo prepričani, da je to vprašanje 25 let po osamosvojitvi treba ustrezno rešiti. Še več, vprašanje bi moralo biti urejeno že pred leti, pri čemer ne gre za neka omembe vredna materialna sredstva, pač pa za dejanja simbolnega pomena, predvsem pa za spoštovanje človekovih pravic. Po naših informacijah se je predstavništvo tega združenja že pred meseci sestalo s predsednikom Vlade Republike Slovenije dr. Cerarjem in mu predalo memorandum z ustavnim dopolnilom. Ker Vlada še zdaj ni sporočila svojega stališča – vsaj jaz ne vem, da bi ga – v odnosu do nekaj 100 tisoč državljanov Slovenije s koreninami v bivši skupni državi, vas sprašujem: Spoštovani minister, kakšno je mnenje vlade in kakšno je mnenje vas kot ministra do tega vprašanja? Hvala za odgovor.
Odgovarja minister brez resorja, pristojen za Slovence v zamejstvu in po svetu, gospod Gorazd Žmavc.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spoštovani Matjaž Hanžek, hvala za vprašanje, vendar moram z vsem spoštovanjem do vašega vprašanja dejansko reči, da je vprašanje te moje pristojnosti glede na to, da sem pristojen za področje Slovencev v zamejstvu in po svetu, vendar pa moram reči, da to vaše vprašanje razumem tudi sam v kontekstu predvsem varovanja in spoštovanja človekovih pravic vseh narodov ali pa narodnosti in manjšin. In menim, da je sigurno to relevantno vprašanje, ki so ga tudi predstavniki pripadnikov nekdanje SFRJ, koliko sem tudi seznanjen, postavili na srečanju predsedniku vlade in mu, kakor tudi vi navajate v svojem poslanskem vprašanju, izrazili željo po ustavnem priznanju svoje narodne skupnosti. Trenutno vam moram reči, da poteka to medresorsko usklajevanje, kar se tega vprašanja tiče. Moram pa reči, da naše ministrstvo ni direktno vključeno v to medresorsko sodelovanje, zato mi je to nekoliko težje, so pa prisotni vsi resorji, ki imajo svoje predstavnike v svetu Vlade Republike Slovenije za vprašanje narodne skupnosti pripadnikov narodov nekdanje SFRJ in Republike Slovenije. Se bom pa potem pozneje kot član Vlade in kot minister, ker me tudi sprašujete, aktivno vključil takrat, ko bodo izhodišča znana, ker menim, da se standardi glede manjšine zmeraj bolj dvigujejo in se bodo morali vedno bolj vrednotiti in uveljavljati tudi v Državnem zboru.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Hanžek, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Spoštovani minister, razumem vašo stisko, ker to pač delajo na kulturnem področju kulturno ministrstvo, na izobraževanju izobraževanje, kakšne pravne zadeve pravosodno ministrstvo, v glavnem na varnostnih zadevah policija, tako da je tukaj ena velika zmeda in ta zmeda tudi kaže odnos Slovenije do teh manjšin. Moram tudi povedati, da se nekatere druge države, ki so nastale iz bivše skupne države, kjer je Slovencev tako številčno kot odstotkovno mnogo manj, kot je drugih v Sloveniji, tega vprašanja so se lotile in tudi zelo hitro rešile na mnogo bolj, bi rekel, ljubezniv način do svojih bivših sonarodnjakov. Ne bom našteval države, ampak pri nas je teh državljanov okoli 10 %, drugod je Slovencev manj, kot 1 %, pa so kljub temu zapisani v ustavi in tako naprej. Tukaj vidim, da mi vi ne boste mogli kaj več povedati, ampak vseeno moram svoje mnenje povedati. Mislim, da bi se morala vlada resno lotiti, predvsem tudi vas vključiti, ker problematika predstavnikov drugih narodov Slovenije je skoraj na las podobna kot Slovencev v zamejstvu ali v tujini in po mojem bi morali nekako kasneje zadolžiti, da bi neko skupno politiko vlekli. Ker če bo tako, da bo medresorsko usklajevanje – to jaz poznam –, lahko traja še naslednjih pet let na teh 25. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister Gorazd Žmavc, izvolite.
Gospod poslanec, jaz obljubim, da se bom aktivno vključil, ko bo ta problematika na seji vlade po medresorskem usklajevanju. Mislim, da gre za neke standarde, ki bi jih morali dejansko obvladati kot celota. Tako da bom vključen in bom videl, katere aktivnosti lahko peljemo naprej skupaj, predvsem v interesu manjšin, tukaj in tam, ker dejansko je to neka dodana vrednost, ki jo bomo morali kot večinski narod vsi upoštevati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman bo postavil vprašanje ministru za javno uporabo gospodo Borisu Koprivnikarju. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Ministra za javno upravo Borisa Koprivnikarja sprašujem sledeče. Pri stiku s storitvami javne, državne uprave, se državljani srečujemo z različnimi izkušnjami, ki so največkrat odvisne ravno od uslužbencev samih. Nekateri opravljajo svoje delo profesionalno in angažirano, drugi pa po tako imenovani liniji najmanjšega odpora, brez volje za rešitev morebitnega problema. Na koncu to pomeni nezadovoljnega državljana in morda za nekoga nerešen eksistencialen problem. Razlog za to lahko iščemo ponekod tudi v slabem vodenju, vsekakor pa v egalitarnem okolju in pomanjkanju stimulacij za tiste, ki dobro delajo. Beri, ali delaš dobro ali delaš slabo, plačo imaš isto. Pomanjkljivosti obstoječega plačnega sistema javnega sektorja so bile ugotovljene že leta 2011 tako s strani takratne vlade kot tudi študije OECD, ki je podala tudi priporočilo v smeri večje fleksibilnosti določanja plače posameznega javnega uslužbenca, ki naj bi bila odvisna od rezultatov in kakovosti njegovega dela. Nazadnje opravljena analiza plačnega sistema, izdelana v letu 2015 predstavlja nadgradnjo že omenjenega. Spremembe plačnega sistema naj bi na eni strani omogočale možnost nagrajevanja javnih uslužbencev v primerih preseganja določenih ciljev in na drugi strani stimuliranje ter ustrezne spodbude tistih manj uspešnih in manj motiviranih zaposlenih. Osebno menim, da je obstoječi sistem, plačni sistem napredovanj v javnem sektorju slab, neučinkovit in nepravičen. Hkrati pa se daje vtis, da se slabih uslužbencev ne da zamenjati. V primeru sprememb ureditve plačnega sistema v javnem sektorju in nagrajevanja javnih uslužbencev, in to ne glede na želje in zastavljene cilje iz koalicijskega sporazuma, ne moremo mimo upoštevanja teženj po zmanjševanju mase za plače javnih uslužbencev ter na drugi strani uresničevanja ciljev in načel o stimulativnem nagrajevanju, ki naj bi ga zasledoval že sedaj veljavni zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Zato vas sprašujem: Na kakšen način nameravate spremembo sistema zagotoviti, da bodo dobri delavci v javni upravi bolje plačani in motivirani? Kako zagotoviti, da bo mogoče slabe delavce stimulirati in spodbujati za doseganje boljših rezultatov oziroma v skrajnem primeru zamenjati? Ali načrtujete korenite spremembe sistema plačne zakonodaje? Kako bo to vplivalo na izboljšanje učinkovitosti delovanja javnega sektorja? In nazadnje. Iz izjav v javnosti je moč zaznati, da so sindikati zadržani do merjenja neuspešnosti oziroma mu celo nasprotujejo. Na kakšen način bo merjena uspešnost? Kako ocenjujete njihova stališča do predlogov? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister za javno upravo Boris Koprivnikar, izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec Zorman. Glede na to, da izhajava iz koalicije, bi mogoče celo pričakoval bolj enostavno vprašanje, pa vendar se bom potrudil odgovoriti, ker je materija, po kateri sprašujete, zahtevna in rešitev ni tako enostavna, čeprav vsi vidimo, da je treba pač narediti red, kot temu radi rečemo. Plačni sistem, ki ga imamo danes v uporabi, je imel takrat, ko se je uveljavljal, tri cilje, in sicer da bo enoten, homogen plačni sistem, da bodo delovna mesta pravično razporejena in da bo plačni sistem stimulativen. Ohranili smo enotni sistem. Glede pravičnosti že danes ugotavljamo, da obstaja cela vrsta anomalij v razporeditvah, glede stimulativnosti smo pa ta cilj popolnoma zgrešili, ker tudi sam ocenjujem, da ni preveč stimulativen. Zato s predlogi, ki izhajajo že iz sklepov vlade, ki so osnova za pogovore s sindikati v letošnjem letu za popravek sistemske zakonodaje, in iz predlogov konkretnih sprememb Zakona o sistemu plač za javne uslužbence, ki smo ga ravno pred dnevi poslali v vednost tudi sindikalni strani in se bomo mislim da jutri o tem že pogovarjali naprej, izhaja, da želimo povečati variabilni del plače, in sicer v dveh delih, v enem delu delovne uspešnosti, v drugem delu pa določitve višjega plačnega razreda, s tem pa želimo hkrati zmanjšati število avtomatskih napredovanj, ki so danes deset plačnih razredov pa še za nazive, kar pomeni, da na istemu delovnemu mestu za isto delo lahko praktično dobiš samo glede na to, da si dolgo časa na tem delovnemu mestu, tudi do petnajst in več plačnih razredov razlike v plači. Želimo zmanjšati te avtomatizme in preliti nagrajevanje v ti dve obliki delovne uspešnosti in pa določitve začasnega višjega plačnega razreda. Osnovi za to določitev sta pa lahko dve, eno je da opraviš delo v višji kakovosti, se pravi, da izredno dobro opraviš svoje delo, pod dobro se smatra tudi prijazno, učinkovito, povezovalno in tako naprej ne samo strokovno dobro, in pa da opraviš večji obseg dela, kar pomeni, opravil si več dela, kot so ga opravili kolegi ali kolegice. Hkrati pa tudi uvajamo, predlagamo inštitut zadržanega napredovanja, kar pomeni, da se tista avtomatska napredovanja, za katera zdaj predlagamo, da jih je samo še pet razredov, lahko izvedejo avtomatsko, lahko pa se zadržijo, če delavec ne dosega pričakovanih rezultatov dela, če se to ponovi tudi naslednje leto, lahko takšnemu delavcu tudi odpovemo pogodbo, ker pač ni dosegel pričakovanih rezultatov dela. Že v sedanji plačni zakonodaji obstaja možnost, samo zelo težko jo je uporabiti, ampak možnost obstaja. Velik zadržek pri uvajanju novega plačnega sistema ali stimulativnega dela, po moji oceni, je tudi razlog, zakaj ni bil uspešen, je v tem, da vodje niso odigrali svoje vloge. Kajti sedanji plačni sistem temelji na tem, da oceno določi vodja, in je popolnoma subjektivna. Zato smo tudi v preteklih letih ali so vlade v preteklih letih v pogajanjih za zmanjšanje mase plače enostavno najprej žrtvovale te stimulativne dele, zato ker so se tudi izkazali, da ne pristajamo na to niti vodje niti delavci, da bi lahko nekdo meni določil, koliko sem zaslužil plače. In zato smo danes v situaciji, da imamo povprečno oceno v javnem sektorju, mislim da, 4,93 od skupno 5, kar pomeni, da smo vsi več kot odlični delavci. In če bi se vprašal glede na ocene tega dela, potem imamo najboljšo javno upravo na svetu, če bi samo sodil po ocenah, pa vemo, da v praksi temu žal ni tako. Da bi pa to ocenjevanje variabilnega dela dejansko učinkovito izvedli, je pa ključ v tem, da postavimo cilje in določimo kriterije, da ni vse odvisno samo od objektivne ocene vodja, ampak da je treba za vsako plačno skupino določiti, kaj je tisto, kar loči dobrega zdravnika od odličnega, kar loči dobrega učitelja od odličnega učitelja. Zato je temeljna vsebina pogovorov s sindikati v temu letu predvsem v tem, da se dogovorimo, kaj so kriteriji za dodeljevanje uspešnosti. Brez kriterijev ne bo šlo, ker osebni, subjektivni oceni vodje dejansko ne zaupamo. Pomembno je pa, da so tem kriterijem podvrženi tudi vodje na vseh ravneh. Kajti tudi kot vodja moram doseči določene cilje in doseči določene kriterije. Mogoče bi samo še kratko pokomentiral stališče sindikatov. Odklanjajo spremembe zato, ker je sedanji sistem fokusiran v delovno mesto. Te spremembe, ki jih pa mi predlagamo, pa želimo, da gredo postopno v smer dela, se pravi, da ne dobiš plače za delovno mesto, ampak dobiš plačo za opravljeno delo. Menim, da bo to proces, ki bo še nekaj čas trajal, in za to potrebujemo tudi intenziven dialog s sindikalno stranjo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zorman? Ne, hvala. Gospod Danijel Krivec bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Lep pozdrav vsem ministrom. Ministru Gašperšiču bom postavil vprašanje glede drugega tira Divača–Koper, o kateremu je v zadnjem obdobju veliko govora, tudi matični odbor se je s tem že srečal, vendar je tema vsekakor pomembna in je prav, da to temo držimo v neki aktualnosti. Dejstvo je, da se verjetno vsi strinjamo, da je drugi tir pomemben tako za železniško infrastrukturo kot tudi za Luko Koper. In ravno iz tega vidika me zanima, kako ministrstvo oziroma minister gleda na dejstvo, da je na tem zadnjem evropskem razpisu CEFU, dejansko drugi tir, izgubil možnost sofinanciranja. Sta pa dva projekta v Avstriji in Italiji, ki sta na nek način pomembna tudi s tega vidika gospodarskih in logističnih tokov, pa dobila precejšen delež denarja. Govorim namreč o železniškem omrežju, ki se gradi med Celovcem in Gradcem, ki se je kasneje začelo graditi kot naš drugi tir, ki ga praktično umeščamo že od leta 1996. Ta projekt je znan kot koralpska proga in dejansko poteka na tem koridorju, ki je bil na nek način rezerviran tudi za drugi tir oziroma povezavo na tem petem železniškem koridorju med Barcelono in Kijevom, se prav,i ta projekt je v tem trenutku pridobil sredstva. Drugi pomemben projekt je predor Brener, ki pomeni, jasno, neko boljšo povezavo pristanišč v severnem delu Italije proti zahodu, predvsem proti Münchnu in Bavarski, kar nenazadnje lahko pomeni tudi, da je oslabljena pozicija naše Luke Koper, v tem kontekstu jasno tudi slabše izhodišče za pogajanja pri pridobivanju sredstev za drugi tir. Vsi ti konkurenčni projekti so dejansko šli skozi sito tudi zaradi tega, ker so dejansko imeli zaključene finančne konstrukcije. Recimo, konkretno pri projektu Brener, je Italija namenila 6 milijard evrov lastnega vira, ob tem da je pridobila 1,2 milijardi evropskih sredstev. Podobni razpisi oziroma podobni projekti, ki so imeli sicer velika sredstva na voljo, vendar niso imele zaključene finančne konstrukcije znotraj lastne države, so ravno tako padli na tem razpisu. Zato me zanima: Kako ministrstvo in minister gleda na časovnico in finančno konstrukcijo projekta drugi tir Divača–Koper? Kajti naslednji razpis bo že konec leta in vizavi vseh teh dejstev je pomembno, kako bo pripravljen.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, minister, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani gospod poslanec, gospod Krivec. V zvezi z drugim tirom je bilo res že veliko povedanega. Ne delam si utvar, da še ne bo tudi veliko povedanega. Tudi na nedavni nujni seji pristojnega Odbora za infrastrukturo smo temu projektu namenili, mislim da, kar okoli 4 ure časa, kljub temu z veseljem še dodatno pojasnjujem, v kakšnem stanju se projekt nahaja in kakšni so tudi naši načrti. Glede možnosti financiranja in potem tudi časovnice bi rekel tako, da je v letošnjem februarju vlada že sklenila in sprejela določene sklepe v zvezi z načinom financiranja. Med drugim je odločila, da se ta projekt zaradi javnofinančnih omejitev, v katerih se naša država nahaja, bo financiral poleg evropskih sredstev tudi s sredstvi, ki jih bo država pridobila z javno-zasebnim partnerstvom. Poleg tega pa je sprejela tudi pomembne sklepe glede samega načina prijave na te razpise za evropska sredstva. In med drugim je bilo v okviru tega odločeno, da se s projektom drugega tira kandidira na odprtem razpisu za evropska sredstva, medtem ko se z drugimi projekti, ki jih je tudi treba zagotoviti na tem našem koridorju, da ohranimo ta status jedrnega koridorja skozi ozemlje Republike Slovenije, skratka v tem delu, se pa s projekti prijavljamo na nacionalno ovojnico. V zvezi s tem je torej v stanju, v kakršnem se projekt trenutno nahaja, bilo možno v tistem času oddati tako prijavo, kot smo jo, da smo torej navedli, da se pri finančni konstrukciji predvideva pridobitev javno-zasebnega partnerstva, kar pa v tistem trenutku seveda še ni bil pridobljen, ravno tako smo seveda morali navesti, da gradbena dovoljenja v tistem trenutku še niso v celoti pridobljena. Glede tega, kako bo zadeva potekala naprej – vi veste, da smo od februarja potem intenzivno pristopili k pripravi modelov javno-zasebnega partnerstva ravno. V ta namen je bil potem angažiran mednarodni transportni forum, ki deluje v okviru OECD, da pripravi analizo možnih modelov. Ta naloga je v zaključni fazi in ravno v tem tednu pričakujemo tudi predstavitev njihovih analiz, rezultatov. Na podlagi tega bo potem delovna skupina, ki je bila tudi ustanovljena za pripravo teh modelov, vladi predlagala možne oblike teh javno-zasebnih partnerstev. Na podlagi tega potem načrtujemo v tem jesenskem obdobju, da bomo preverili interes za te predlagane oblike javno-zasebnih partnerstev, za tem pa bo potem za tisti model javno-zasebnega partnerstva, za katerega bo izkazan največji interes, pripravljen tudi javni razpis. To se bo delalo potem v letu 2016. Računamo, da bo potem tudi možno na podlagi tega razpisa v začetku leta 2017 izbrati tega zasebnega partnerja in tudi začeti s samo gradnjo tega projekta. V tem vmesnem obdobju bomo pa intenzivno delali tudi na pridobivanju teh evropskih sredstev, tako da se bomo pač s projektom seveda prijavili na naslednje odprte razpise. Bi pa tukaj povedal še to, da razlog za nepridobitev sredstev na tem razpisu, gotovo ni to, da ta finančna konstrukcija še ni zaprta ali pa da še nimamo pridobljenih gradbenih dovoljen. Na podlagi tega kriterija je seveda bil projekt sicer slabše ocenjen, ampak ni pa to izključujoč pogoj, da projekt zaradi tega ne bi pridobil evropskih sredstev. Lahko povem še to, da pravzaprav tudi eden izmed pomembnih projektov na tej progi, ki ste jih omenjali, ni dobil evropskih sredstev na tem razpisu, čeprav je že pravzaprav v fazi izgradnje, zato ker so v projektu navedli, da bo [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]proračunskimi sredstvi, vendar je bilo s strani komisije ocenjeno, da ta možnost ni dovolj realna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Krivec, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala ministru Gašperšiču za te odgovore. Mislim, da so še dodatno osvetlili vso to problematiko. Na nek način se strinjam, da tudi ta projekt železniškega predora Semmering na progi Gradec–Dunaj dejansko ni dobili zelene luči zaradi omejitev v nacionalnem proračunu, kjer niso bila zagotovljena sredstva. Ravno s tega vidika me zanima: Kako bomo mi zagotovili – vi govorite o javno-zasebnem partnerstvu, s čimer se jaz strinjam, vendar v nekem smislu glede na to, da smo v primerjavi s prejšnjo finančno perspektivo naše ovojnice celo zmanjšali in s tem dali signal Evropski uniji, da ne mislimo resno z našim železniškim koridorjem –, kako bomo prepričali v naslednjih razpisih, da je ta projekt tudi za nas pomemben, če sami sebi znižujemo sredstva na tem področju? In kot drugo me zanima: Ali ocenjujete, da pomeni hitrejša izgradnja določenih prog v naši soseščini in tudi dokončanje brennerskega predora neko neka potencialno nevarnost, da mi tudi v nadaljnjih korakih ne bomo prišli do določenih evropskih sredstev za gradnjo drugega tira? Če izgubimo neko strateško pozicijo Luke Koper, bo v tistem trenutku jasno, da bodo tudi merila, ki jih Evropska unija za določene projekte uporablja, lahko irelevantna. Zato me vseeno zanima vaše videnje vizavi teh vprašanj.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa. Jaz prav gotovo tudi nisem zadovoljen s tem, da so se sredstva v novi finančni perspektivi glede na preteklo, iztekajočo se, da so se ta sredstva, ki so na voljo za infrastrukturo, pravzaprav zmanjšala, vendar s tem dejstvom moramo živeti in moramo v tem okvirju pač te naše projekte speljati. Tudi spričo javnofinančne situacije neke druge opcije kot, da naredimo vse, kar je v naši moči, da torej resno delamo na pridobivanju javno-zasebnega partnerja, neke druge možnosti, realne, za izvedbo tega projekta pravzaprav v tem trenutku ne vidim. Mi bomo dejansko vse sile in napore usmerili, da tega zasebnega partnerja pridobimo. Jaz tukaj nisem pravzaprav črnogled, sem pravzaprav optimist, da tega partnerja lahko uspešno pridobim, kajti interes za sodelovanje na projektu je izražen s številnih strani. Kar se tiče bom rekel možnih, možnega konkuriranja s strani drugih projektov, jaz bom rekel, jaz se s tem v tem trenutku ne želim obremenjevati. Kot rečeno, mi želimo vse naše silne, napore usmeriti v naš projekt. Kar pa se tiče vizije in razvoja in konkurenčnosti Luke Koper, bo pa prav gotovo treba marsikaj narediti tudi še v sami Luki Koper, da bo ohranjala to svojo konkurenčnost in nek položaj, strateški položaj, ki ga ima, da postane vstopno okno za pretovor v srednjo in vzhodno Evropo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo postavil vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc ter ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi! Spoštovana gospa ministrica in spoštovani gospod minister! Eno večjih težav v slovenskem zdravstvenem sistemu zagotovo predstavlja tudi sistemska korupcija pri javnem naročanju, investicijah, nabavi medicinske opreme, zdravil in tudi korupcija pri samih čakalnih vrstah. Zaradi tega naslavljam na vaju vprašanje glede pregona korupcije v slovenskem zdravstvenem sistemu, kajti davkoplačevalci so tisti, ki vplačujejo preko prostovoljnega oziroma preko dodatnega in preko obveznega zavarovanja v to zdravstveno blagajno, in so na nek način zaradi odlivov, tudi koruptivnih dejanj nekaterih posameznikov oškodovani. Gre v tem primeru za javni denar, zaradi tega mora biti preglednost za ta javni denar toliko bolj smotrna. Če nadaljujem, bi se rad dotaknil enega izmed slovenskih zdravnikov, ki je ne dolgo nazaj dejal, da je korupcije v slovenskem zdravstvenem sistemu za okrog 500 milijonov evrov, spet drugi trdijo, da gre le za nekaj 10 milijonov evrov. Ampak glejte, v Novi Sloveniji govorimo, kolikor je že korupcije, le-ta je odveč in je ne bi smelo biti. Zaradi tega me zanima: Koliko je po vajini oceni korupcije v slovenskem zdravstvenem sistemu? Kako poteka ta operativni plan pregona korupcije v slovenskem zdravstvenem sistemu? Kako so se zavezali k samem pregonu? Zanima me tudi: Kolikšna je bila po vajini oceni izguba proračunskih sredstev na letni ravni zaradi korupcije? Če imate kakršnekoli ocene, bi le-te prosil. Pri tem želim poudariti, da na podlagi zgodovinskih dejstev, spomnite se, ne mine več večji razpis v slovenskem zdravstvu, da ga ne bi spremljale kriminalistične preiskave. Zaradi tega tudi sprašujem: Kje so epilogi teh kriminalističnih preiskav? Pa bom začel od obdobja kriminalističnih preiskav suma korupcije pri nabavi operacijskih miz, naj nadaljujem z zadnjimi kriminalističnimi preiskavami v letu 2012, ko je šlo za korupcijo pri nabavi zdravil in tako naprej. Ob tem bi rad poudaril, da je mnogokrat v preteklosti korupciji podala roko tudi politika. Čudi me, da ob vseh preiskovalnih komisijah, ki smo jih v preteklosti že imeli v Državnem zboru prav na račun korupcije v slovenskem zdravstvenem sistemu, ni še bila nobena komisija uvedena. Temu se res gre čuditi. Hvala za vaše odgovore.
Hvala lepa. Gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala za to vprašanje, gospod spoštovani poslanec Vrtovec. Predsedujoči, poslanke in poslanci! Glede ocene izgube proračunskih sredstev na letni ravni zaradi korupcije v zdravstvu nimamo dovolj podatkov, da bi lahko dajali verodostojno oceno. Jaz sem že večkrat v javnosti to rekla, da tudi tisti, ki govorijo o 500 milijonih ali o kakršnikoli drugi številki, naj prinesejo dokaze in dokumente in bomo z veseljem opravili vse ustrezne postopke oziroma prijave, če je temu res tako. Zaradi tega ne želim špekulirati in dajati na pamet neke ocene. V zvezi s preiskavami vpletenih v sodne postopke pri obravnavi korupcijskih dejanj pa moram pojasniti, da Ministrstvo za zdravje aktivno ni bilo vključeno v te sodne postopke, zato posledično tudi ni seznanjeno, v kateri fazi pregona so posamezni postopki, zaradi tega ne moremo podajati ustreznih informacij. Mislim, da se je za pravi odgovor za to vprašanje treba obrniti na preiskovalne organe, tožilstva in pa sodišče, zaradi tega, ker tudi o podatkih o sodnih epilogih razpolagajo sodišča, ki vodijo te postopke. Mislim, da je to pravi naslov, kjer boste dobili želene odgovore. Pomembno je, se strinjamo, da se posveti več pozornosti preprečevanju kaznivih dejanj korupcije. Zaradi tega v obdobju mojega mandata na Ministrstvu za zdravje posvečamo temu zelo veliko pozornost, hkrati zagovarjamo ničelno toleranco do korupcije in smo v tem v zvezi že s sistemskega vidika postorili kar nekaj ukrepov. Recimo, eden od primerov je, da smo vzpostavili tehnične standarde in normative, s katerimi smo izvedli skupno javno naročilo za opremo urgentnih centrov, kjer smo dejansko samo s pomočjo teh tehničnih normativov prihranili, da temu tako rečemo, od 9 milijonov 3,3 milijone. Mislim, da je to en dober primer, kako se lahko s tega vidika usposobi oziroma dobi dodatne prihranke in onemogoči korupcijo. Hkrati smo v zaključni fazi s pripravo že drugega skupnega javnega naročila za zdravila, s katerimi bomo pokrili 65 % vseh zdravil na letni ravni za vse bolnišnice. Že samo pri prvem skupnem javnem naročilu naj povem, da so bili pomembni prihranki, ocene so nekako od 7 do 12 milijonov. Pričakujejo se seveda nadaljnji prihranki tudi pri tem drugem skupnem javnem naročilu. In mogoče še na kratko glede korupcije oziroma neenakosti pri obravnavanju pri čakalnih vrstah, ki ste jih omenili. Bi rada v pojasnilo, da je bilo na osnovi inšpekcijskih pregledov Zdravstvenega inšpektorata ugotovljeno, da je v teh primerih kar precej napak, da posamezne organizacijske enote ne obvladujejo tveganja glede neenakopravne obravnave, zaradi tega smo pristopili v prvi fazi najprej k spremembam in dopolnitvam obstoječega pravilnika o vodenju čakalnih seznamov. Delamo sistemske spremembe Zakona o pacientovih pravicah, ker smo ugotovili, da so bistvene pomanjkljivosti. Uvajali bomo e-naročanje, tako da bomo vzpostavili elektronsko voden čakalni seznam za celotno Slovenijo. Potem bomo poostrili nadzore tako s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje in Zdravstvenega inšpektorata. Na osnovi pilotnega projekta bomo pristopili k skrajšanju najdaljših čakalnih dob, predvsem v tistih klinikah, kjer so te čakalne dobe najdaljše.
Hvala lepa. Boste dali priložnost se gospodu ministru? Zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite gospod Vrtovec.
Ja, spoštovane kolegice in kolegi! So pa za ministra za pravosodje ista vprašanja, na katere bi odgovoril, pa bom dal še dodatno, in sicer: Ali ste razmišljali o uvedbi kakršnekoli finančne preiskave zdravnikov in drugega osebja zaradi koruptivnih dejanj, sploh po objavi različnih člankov v enem izmed dnevnih časopisov v preteklem mesecu? Mislim, da je bilo pet izdaj teh časopisnih člankov, torej naj bi šlo za koruptivna dejanja, pa me zanima o kakršnikoli finančni preiskave iz tega naslova. Jaz trdim, da je korupcija v slovenskem zdravstvenem sistemu zelo razširjena in da se jo tudi premalo preganja. Dejansko je postala v določenih segmentih prav zaradi tega tudi sprejemljiva. Sam ste tudi predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, pa me v tem obziru zanima tudi za nazaj, če lahko karkoli kaj poveste, kako je šel ta pregon zoper korupcijo v zdravstvenem sistemu. Kajti to poslansko vprašanje zastavljam tudi iz enega naslova, da je spoštovana gospa ministrica za zdravje že ob samem zaslišanju, preden je postala ministrica, dejala, da so nekateri tudi deležniki v tem zdravstvenem sistemu, če se dobro spomnimo. Jaz trdim, da je teh deležnikov, ki iz naslova javnega naročanja, nabave zdravil ali kakorkoli, vzamejo preveč davkoplačevalskega denarja. To moramo omejiti. In tudi različni lobistični stiki, na primer gospod Zemljariča pri direktorju UKC Ljubljana, ki so skoraj javni. To je del problema, ne pa del, da je nekdo lahko deležnik, to je del problema, ki ga moramo zaustaviti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanec! Del odgovora na vaše vprašanje se skriva prav v vašem vprašanju. Rekli ste: "O korupciji v zdravju se je v Sloveniji veliko govorilo, spomnimo se operacijskih miz." Veste, kdaj so bile operacijske mize? Petnajst let in še več nazaj. Potem naslednje vprašanje je bilo pa, "in pa leto 2012 in 2013". Strinjal se bom z vami – o korupciji v slovenskem zdravstvu se tako rekoč ni govorilo. To je bila tabu tema, tako ali drugače. Niti se ni preiskovalo, ni bilo ovadb, o tem se je zelo malo do tam, recimo, 2010 in potem nazaj govorilo. O korupciji v slovenskem zdravstvu tukaj ne morem govoriti drugače, kot sem govoril takrat, ko sem bil na KPK. Je sistemska. Sistemska korupcija se pojavlja povsod, kjer imate veliko srečanja zasebnega in javnega interesa. In slovensko zdravstvo po količini denarja, ki gre od države v zdravstvo, je tako rekoč eden največjih samostojnih delov transferja javnega denarja v zasebnega. In malo je sistemov, kjer bi bili tako prepleteni zasebni in javni interesi, kot so prav v zdravstvu, kar je sistemski problem, ker imamo zdravnike dvoživke in tako naprej, o čemer smo na KPK izdelali tudi posebno poročilo. Mi smo ob vašem vprašanju zaprosili tudi za podatke iz tožilstva. Nekaj vam jih je povedal že gospod Furlan takrat, ko smo obravnavali poročilo. Preiskave, ki so iz leta 2012 in 2013, seveda še niso imele sodnega epiloga, ker je to pri tako zakompliciranih zadevah težko, nemogoče pripeljati do konca, vsaj ne v slovenskem sistemu. Trenutno je ena zadeva v fazi priprave zahteve za preiskavo, medtem ko so tri obsežne zadeve še v predkazenskem postopku in ga vodi NPU oziroma Sektor za kriminalistično policijo. Kar se tiče finančnih preiskav, ta možnost vedno obstaja, odločitev pa ni na ministru za pravosodje, ampak je na Specializiranem državnem tožilstvu, na Nacionalnem preiskovalnem uradu, na FURS, na KPK. Trenutno to orodje, kot rečeno, obstaja. Mislim pa, da so s sistemskega vidika bolj pomembne ali pa enako pomembne stvari, ki jih je izpostavila ministrica. Velik korak naprej so ti tehnični standardi in normativi, na to smo na KPK že opozarjali. Čakalne vrste. Bila je narejena tudi ena obsežna analiza. In pa v končni fazi dejansko razrešitev tega gordijskega vozla prepletanja javnega in zasebnega v javnem zdravstvu. In samo za konec bi dodal še. Vendarle je treba reči, da, kar se tiče uspešnosti pregona zoper korupcijo, absolutno še nismo tam, kjer bi morali biti in kjer bi lahko bili, vendar je treba vedeti, da je bilo samo v letu 2014 več obsodilnih sodb, kot jih je bilo prej pet let skupaj. Žal še vedno ne na področju zdravstva.
Hvala lepa. Imate, gospod Vrtovec, zahtevo za postopek? Izvolite.
Ja, jaz se strinjam, da bi o tej pereči temi se pogovorili in razpravljali na eni izmed sej Državnega zbora. Sami ste dejali, da gre za sistemsko korupcijo. Sistemska korupcija je izredno težko dokazljiva in jo je zelo težko preganjati, s tem se popolnoma strinjam. Moramo pa se tudi nenazadnje, tako kot se strinjava, politiki o tem na glas pogovarjati in iskati rešitve, tudi zakonodajne, če je treba. Omenili ste, da se je o korupciji zelo malo govorilo v zadnjih letih, tukaj gre tudi, na primer, za Onkološki inštitut, vodovod na Onkološkem inštitutu, če hočete, ali pa za Pediatrično kliniko in tako naprej. Stvari so se vmes, korupcija se je odkrivala, ampak epilogov ni oziroma jih je zelo malo. Hočem povedati to, da ti deležniki, ki se napajajo okoli zdravstvene blagajne, teh je mnogo preveč in te moramo zelo kmalu omejiti, kajti na eni strani imamo bolne otroke, za katere zbiramo zamaške, če želite, ali pa organiziramo dobrodelne akcije, na drugi strani pa ta isti denar zdravstvene blagajne namesto, da bi šel za bolne otroke ali pa za klime v Pediatrični kliniki, klime na Onkološkem inštitutu ali pa še več, klime v sami porodnišnici, v porodnih sobah, odhaja določenim posameznikom v lastne žepe, posameznikom, ki so tudi blizu enega dela slovenske politike. Najlepša hvala in upam, da me boste v prizadevanjih, da se pogovorimo glede korupcije v slovenskem zdravstvenem sistemu, podprli. Tako da ministra apeliram tudi na vaju, da se želimo o teh zadevah v tej dvorani pogovoriti. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec, O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, v okviru glasovanj. Gospod Franc Jurša bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor, gospe Ireni Majcen. Izvolite.
Hvala lepa, za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem ministrom in ministricam! Ministrstvo za okolje in prostor pa sprašujem: Kako je z reševanjem vlog, povezanih z vodnimi zemljišči? Spoštovana gospa ministrica, vem, da se do nastopa vašega mandata tej problematiki ni namenjalo prevelike teže oziroma reševanje teh vlog ni bilo prioritetno. Znani so mi primeri, ko so bile v 80. in 90. letih ob izvedbah regulacij v obtoku lastniku reguliranih zemljišč obljubljene menjave zemljišč in odkup, ki nato niso bile nikoli realizirane. Zato me zanima: Ali se trenutno kaj dogaja na tem področju oziroma ali so narejeni kakšni premiki glede reševanja teh vlog?
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovani podpredsednik! Spoštovani poslanec gospod Franc Jurša, hvala za vprašanje. S sprejetjem Uredbe o spremembah in dopolnitvah Uredbe o organih sestave ministrstev je Agencija Republike Slovenije za okolje v lanskem decembru dobila pristojnost za upravljanje z vodnimi zemljišči in začela z reševanjem vlog zasebnega prava in lokalnih skupnosti za menjave, odkupe, prodaje zemljišč, ki se v uradnih evidenca vodijo kot vodna zemljišča. Tako je v dosedanjih letih – kot ste že sami omenili, gre za številna leta, ko se te vloge niso odobravale oziroma niso bile v obdelavi – nabralo 650 vlog. V načrt razpolaganja s stvarnim premoženjem za leto 2015 jih je uvrščenih 100, od katerih jih je bil za 20 že sklenjen pravni posel, trenutno je v postopku reševanja 9 vlog in v pripravi 70 pogodb. Reševanje vlog sicer poteka počasneje od načrtovanega, tudi zaradi težave, ki jo bomo v nadaljevanju podrobneje predstavila. Zakon o vodah v 11. členu opredeljuje vodna zemljišča celinskih voda, in sicer kot določene dele zemeljske površine s predpisanimi lastnostmi. Ta predpisana lastnost je, da je na njih voda, zato so po zakonu naravno ali grajeno vodno javno dobro. Ta status se vpiše tudi v Zemljiško knjigo, vodna zemljišča so pa lahko v lasti oseb zasebnega ali pa javnega prava. Tista, ki so v lasti države, niso v pravnem prometu. Gre torej v primeru reševanja vlog za primere, ko se je zaradi morebitnega posega v vodotok ali tudi zaradi naravnega delovanja voda struga premaknila, in sicer v nekem delu je nek prostor zapustila in si je sama struga ali pa voda našla, izdolbla pot po novih zemljiščih. In tako imamo na eni strani bivše, preteklo vodno zemljišče in seveda zdaj to novo, po kateri voda teče. To vodno zemljišče je v statusu lastništva teh površin običajno tako, da je torej nova struga na zemljiščih v privatnem sektorju, medtem ko je zapuščena, v mnogih primerih je zdaj ta struga tudi že zasipana, pa javno dobro vodno zemljišče. In pri sami menjavi v takšnih primerih, velikokrat se to pojavlja, je sam izvajalec, to je Agencija Republike Slovenije za okolje, naletela na težavo, saj notarji zavračajo overitev pogodbe brez odločbe ali potrdila upravne enote, na podlagi 22. člena Zakona o kmetijskih zemljiščih. Na podlagi potrdil o namenski rabi zemljišča namreč ugotovijo, da gre skladno z 2. členom Zakona o kmetijskih zemljiščih po namenski rabi za kmetijska zemljišča, kar dejansko tudi zdaj v naravi so, saj smo omenili, da gre za zemljišča, kjer voda ni več prisotna. Vendar ta ugotovitev pomeni, da bi moralo takšno zemljišče biti po postopkih, ki jih predpisuje Zakon o kmetijskih zemljiščih, mi smo včasih na upravni enoti rekl,i nabito na oglasni deski 30 dni in bi se lahko za nakup ali pa menjavo prijavil kdorkoli. In potem se v skladu z Zakonom o kmetijskih zemljiščih ugotavlja prednost, kdo ima prednost za pridobitev takšnega zemljišča. Država te prednosti nima. Zato iščemo možnost za razrešitev te kolizije, in sicer iz Zakona o vodi izhaja, da gre pri vodnih zemljiščih za materijo, ki jo je zakonodajalec želel urediti s posebnim zakonom, določbe 19. člena Zakona o vodi kažejo na to, da je razpolaganje z nekdanjimi vodnimi zemljišči podrejeno cilju, da zaradi spremembe lokacije vode vzpostavlja optimalno stvarnopravno stanje. Država je zainteresirana, da ima v lasti vodna zemljišča, druge osebe pa, da imamo v lasti zemljišča, ki niso obremenjena z omejujočim režimom vodnih zemljišč. V tem konceptu sistem predkupne pravice iz Zakona o kmetijskih zemljiščih [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Jurša, izvolite, dopolnitev odgovora.
Bom kar zahteval, da mi ministrica do konca odgovori na moje vprašanje.
Dobro. Gospa Irena Majcen, izvolite.
Ta sistem predkupne pravice iz Zakona o kmetijskih zemljiščih predstavlja tujek, ki izenačuje cilj Zakona o vodah. Torej nekdanje vodno zemljišče, ki je po namenski rabi kmetijsko, lahko z uporabo instituta predkupne pravice pridobi oseba izven kroga oseb, ki jih opredeljujeta četrti in peti odstavek 19. člena o vodah. Mi se trudimo, da bi pri specialnem urejanju upravljanja z vodnimi zemljišči, ki je kategorija dejanske rabe, in kmetijskimi zemljišči, ki je kategorija dejanske in namenske rabe, upoštevali predvsem slednjo. Zakonodajalec pa ni predvidel zapletov, na katere smo naleteli. Treba je ugotoviti, ali je mogoče obe ureditvi razlagati na nek medsebojno skladen način, ki odpravlja navidezno kolizijo med obema zakonoma, ali pa je treba izvesti ustrezne zakonske spremembe. Če se bo izkazalo, da so potrebne zakonske spremembe, bomo predlagali, da se te izvedejo v Zakonu o kmetijskih zemljiščih, saj je trenutno v medresorskem usklajevanju Predlog sprememb Zakona o kmetijskih zemljiščih, kar bi pomenilo, da bi v letošnjem letu teh 100 vlog lahko rešili in se aktivneje posvetili reševanju vlog starih 10, 20 let, torej ostalo bi jih še 550 v naslednjem letu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister, v soboto ste bili na sestanku Evroskupine v Bruslju in na tem sestanku je Christine Lagarde predstavila tako imenovano tajno poročilo o grškem dolgu. Po tem tajnem poročilu, kot piše Reuters 4 ure nazaj, grški dolg ni obvladljiv oziroma bi bil obvladljiv, če bi se dogovorili za 30-letni moratorij. Poleg tega naj bi bil grški dolg po teh poročilih čez 2 leti 200 % bruto družbenega proizvoda, toliko naj bi dejansko znašal. Vi kot del Evroskupine, spoštovani minister, ste se odločili drugače, ob poznavanju te analize, odločili ste se, da naj bi ta grški dolg bil neobvladljiv glede tega, da naj bi s temi ukrepi, ki ste jih priporočili ali kakorkoli že grški vladi in seveda potem tudi grškemu parlamentu, ki naj bi to sprejel do jutri do polnoči, dali neke druge ukrepe. Tukaj je seveda prvo vprašanje: Kaj vas je vodilo v to, vas kot ministra za finance, da niste upoštevali ali pa ste samo deloma upoštevali ali pa sploh ne tajno poročilo IMF, ki vam je bilo predstavljeno s strani gospe Lagarde v soboto? Takšne so vsaj informacije. Gre pa za tajno poročilo, ki ga je pridobil Reuters. Glede na to poročilo: Kako gledate na stabilnost valute evro? Ne kako gledate na stabilnost Grčije, ampak stabilnost valute evro. Kako gledate na tveganje tistega posojila, ki ga je dala tukaj Slovenija? 270 milijonov gotovine, poleg tega seveda garancije za okoli milijarde. Kot ste večkrat dajali, mi smo glede na to najbolj izpostavljeni, če primerjamo z bruto družbenim. Skratka, bom rekel, za začetek je tukaj nekaj vprašanj, v nadaljevanju bom seveda postavil tudi vprašanja, kako gledate na to, da bo Grčija v nekaj dneh poravnala ta svoj dolg, kolikor ga ima, kolikor ga zapade v ponedeljek pa potem še malo konec julija in tako naprej.
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Ravnokar sem priletel iz Bruslja, tako da vam lahko dam informacije iz prve roke. Ta pogajanja so tekla od sobote do praktično včeraj, ker smo imeli še eno Evroskupino. Osnovna logika teh pogajanj je bila, da se je tehtalo med tem, ali sploh odgovoriti na prošnjo, ki jo je dala Grčija v zvezi z tretjim programom, ki pač zahteva sredstva iz tega evropskega stabilizacijskega mehanizma, ali enostavno zaključiti zgodbo, ki bi se končala v tem tako imenovanem planu B ali grexit. Pogajanja so bila izjemno naporna, cele noči. Osnovni problem, s katerim smo se soočali, pa je bilo zaupanje v grško vlado, v grški parlament in v bistvu tudi v to, ali bo, kar bi se dogovorilo in kar bi bilo zapisano in kar bi bilo sprejeto, spoštovano ali ne bo. Ker je v preteklosti pač prihajalo tolikokrat skozi dva programa in potem podaljšanje programa, tolikokrat do tega, da tisto kar je bilo dogovorjeno, ni bilo narejeno. Kljub vsemu je prevladalo potem mnenje, da so tveganja za Evroobmočje, seveda pa še posebej za Grčijo, in potem ne samo tveganja, ki so finančne narave, ampak tudi geostrateške in iz drugih vidikov, večja, če Grčija odide iz evrosistema, smo ves napor vložili v v sekvenco dogodkov, v katerih bi lahko Grčija nekako dokazala, da je vredna zaupanja. Kar je bilo sprejeto, je bilo pravzaprav naslednje: najprej nekateri ukrepi, spisek ukrepov, ki jih mora sprejeti do srede, kot ste omenil, Grčija, če jih ne sprejme, potem je pač plan B. To je takorekoč izhod iz tega stanja, kot je zdaj – nekatere zakonske spremembe, neposredno šest področij je tam, poleg tega pa še zaveze o nadaljnjih spremembah, kjer je pa cel spisek teh potrebnih korakov, ki jih mora parlament sprejeti kot spisek. To bomo izvedeli jutri, se pravi v sredo 15., in če bodo te zaveze sprejete, takrat bomo šli šele v naslednjo fazo, v fazo po posameznih državah pridobiti soglasje, v to, da se sploh začnemo pogajati o tem, ali bo v bistvu program sploh narejen ali ne. Nekatere države imajo zelo težke postopke, da to sprejmemo. Potem, če se to odobri po vseh državah, bomo šli šele skozi to pogajanje za ta memorandum, ki je potem osnova za, ko se pač sprejme od vseh držav in sprejme s strani Grčije, je osnova šele potem, je to tretji program in osnova za to, da lahko dobijo denar. S tega vidika moram reči, da je še toliko če-jev od danes naprej, ki morajo biti pozitivno odgovorjeni, da bo sploh prišlo do tega tretjega programa, da smo si skozi te če-je poskušali zagotoviti toliko zagotovil s strani grške strani, da bo to zaupanje, ki je bilo popolnoma porušeno, tako veliko, da se lahko potem začne sklepati pravzaprav o tem programu ali ne. Seveda so bile ob tem tudi diskusije, če bi tretji program bil, kolikšen obseg financiranja bi potrebovali, in tukaj so te številke, zdaj so javne. In vprašanje je bilo tudi, kako je z vzdržnostjo dolga, ki je pač ena od treh točk, ki jih je treba opredeliti. V tej zvezi je bilo tudi v to poročilo Mednarodnega denarnega sklada, ki ste ga omenil, tajno poročilo, kjer je pač končni rezultat enostavno, da je vprašljiva sposobnost Grčije na dolgi rok odplačevati te kredite. Ampak to ni bil del tega pogajanja, ker to je šele faza 3.
Hvala lepa. Mag. Šircelj, zahtevate dopolnitev odgovora.
Glejte, minister, tam ni nobenega pogajanja, na teh sestankih pride do tega, da se pove, kaj se od države želi, in se ji seveda pove, ali to sprejme ali pa ne sprejme. In del tega poročila je tudi poročilo IMF. Tam sedi gospa Lagardova, sedi gospod Draghi, sedi predstavnik Evropske komisije, ponavadi je zdaj to podpredsednik in tukaj se pač to pove: "In tako bo." In potem še Nemčija, pa še Francija, pa še kakšne države se javijo in rečejo, "tako to bo". Tako da tukaj ti misteriorni sestanki Evroskupine so zelo jasno koncipirani in zelo jasno vodeni in zelo jasno se ve, kaj mora na koncu priti ven. Tako da tukaj, mislim, je zadeva zelo jasna, ampak prav, če vi pravite, da se bo šele začelo pogajati in tako naprej. Me seveda zanima: Kaj to pomeni za Slovenijo in kaj pomeni to za evro? Kaj pomeni to za prehodno obdobje do avgusta tega leta, ko mora Grčija vrniti 7 milijard, ko ji zapade 7 milijard oziroma do ponedeljka, danes je torek, do ponedeljka, ko mora vrniti 4,2 milijardi? Ali bo to financirano iz tako imenovanega mehanizma EFSM, ki pa vključuje tukaj tudi države, ki niso v Evroskupini? Ta mehanizem – ali je to tveganje? Tukaj moram reči, da je George Osborne, to je finančni minister Združenega kraljestva oziroma Velike Britanije že napovedal, da on ne gre v to. Z drugimi besedami potem povejte minister: Kako bo v ponedeljek Grčija vrnila 4,1 milijardo? In, da ne bo prišlo do dodatnih obveznosti članic evra ali preko centralne banke ali preko tega mehanizma, ki sem ga omenil, ali preko kateregakoli drugega mehanizma ali preko česarkoli, dvostranske pogodbe, na primer. Tukaj je seveda sedaj to vprašanje. Vi ste del te ekipe, ki tam odloča [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Da pojasnim, kako je potekalo. Zaradi tega ker, kot sem rekel, je to nezaupanje relativno veliko, je v prvem krogu vsaka od držav povedala, kaj bi ta zahtevala od Grčije, da bi se to zaupanje lahko vzpostavilo. Tako da smo v prvi fazi prišli do spiska zahtev. Potem se je oblikoval drafting, naredil predlog. In po tem predlogu se je potem točko po točko pogajalo s predstavnikom Grčije. To je bilo nenavadno. To ni bilo običajno, ker drugače je bolj ali manj tako, kot vi pravite, da se v bistvu pripravi spisek vnaprej in potem se da na mizo in take it or leave it – pusti ali vzemi. V tem primeru to ni bilo tako, ker so bile te zahteve, nekatere so bile res izjemno težke. In recimo v zadnji zahtevi, da Grki del svojega državnega premoženja izločijo na poseben sklad, ki je tudi pod kontrolo Evropske komisije, o tem se je pogajalo praktično celo noč, ker je bilo vprašanje suverenosti in tako naprej. Tukaj dejansko so potekala pogajanja tokrat kar za tisto veliko mizo, kar do zdaj ni bil primer. Glede tega financiranja v vmesnem obdobju, to se pravi od tega trenutka, ko, recimo, Grčija izpolnile, se pravi, v sredo izpolnil te svoje prve zahteve in do takrat, ko je pa program sprejet, in da takrat zapadejo te obveznosti, ki ste jih omenil, in da država ne bi prišla v stečaj, praktično, v to nezmožnost poplačevanja obveznosti, je res potrebno to vmesno financiranje. Za to vmesno financiranje, moram priznati, nalistanih je bilo veliko možnosti, za vsako možnost pa kje so problemi. In to ne samo ta sistem, to, kar ste vi omenili – EFSM, ampak so potem še drugi možni načini, ampak vsak ima pravni problem, ali da se ne more tako hitro, ali da je treba soglasje, ali je treba iti v parlamente članic in tako naprej, ali da se pravno sploh ne da uporabljati za ta namen. Tako da sedaj posebna skupina, tehnična skupina, proučuje to in poskuša najti neke načine, da bi se onemogočilo, da bi Grčija šla v tako imenovan default. Tukaj nisem sodeloval. Trenutno so tehnične skupine, ki delajo na tem, in morajo do takrat, ko se bo ugotovilo, kaj je z Grčijo, ali je izpolnila zahteve ali ne, priti tudi z določeno rešitvijo. Ali bo ta sprejemljiva za nas ali ne, bomo imeli pa evroskupine zdaj vnaprej praktično vsak dan po telekonferenci ali pa bom moral iti spet v Bruselj.
Hvala lepa. Izvolite, gospod mag. Šircelj, postopkovno.
Postopkovno, hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Jaz mislim, da je v skladu s Poslovnikom nujna splošna razprava o tem. Jaz mislim, da bo do te razprave v Državnem zboru prišlo že najbrž prej, preden bo prva naslednja seja v mesecu septembru oziroma oktobru zaradi tega, ne toliko zaradi tega odgovora ministra za finance, ki je seveda korekten, vendar seveda ne odgovori na vse tisto, na kar bi moral. Slovenija je del evra in Slovenija tvega vključno z ostalimi državami tudi to, da evro izgubi na moči, da so zaradi tega seveda na finančnih trgih te države v slabšem položaju. Skratka, smo v nekem novem obdobju, ko dejansko, kot zdaj slišimo, niti ne vejo, kako bodo do ponedeljka dali Grčiji 4,1 milijarde, cela Evroskupina, pa cel ECB. In ne samo to, treba je seveda v tej razpravi ugotoviti tudi odgovornost ECB. Glejte, po 7. členu statuta Evropske centralne banke je to najbolj neodvisna ustanova. V bistvu ne bi smela sploh biti na Evroskupini, ker ona ne sme sprejemati nobenih odločitev od Evropske komisije ali od kogarkoli. Seveda ECB mora povedati, na podlagi katerih metodologij in tako naprej je seveda zdaj Grkom dovoljeno dvigovati 60 evrov, po kakšnem ključu in tako naprej, kajti ECB oskrbuje grške banke z evri. Tako da je tudi ta položaj treba tukaj pogledati. Ne samo zaradi tega, ampak zaradi tega, da bo, prvič, zagotovljena varnost, da bo zagotovljena stabilnost evra, in seveda zaradi tega, da bodo državljani in državljanke vedeli, s kakšno valuto dejansko poslujejo. Zaradi tega seveda še enkrat predlagam splošno razpravo. Jaz celo ocenjujem, da bo do te razprave prišlo že prej. Minister je že napovedal, da bo seznanil Državni zbor, čeprav to ni potrebno, da se daje Grčiji dodaten denar – 82 do 84 milijard naj bi dale vse te države. Glejte, en delež bo dala tudi Slovenija, dala ne bo Slovenija, ampak dali bodo slovenski davkoplačevalci in slovenske davkoplačevalke. In vsaj ti imajo pravico vedeti, kam ta denar gre, če seveda se že v imenu njih odloča ali v Bruslju ali v Frankfurtu ali v Ljubljani. Zaradi tega mislim, da bo ta razprava še kako koristna in v skladu s poslovnikom jo seveda tudi predlagam.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj, o vašem postopkovnem predlogu bo Državni zbor odločal jutri v okviru glasovanj. Gospa Marija Bačič bo postavila vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik! Lepo pozdravljene ministrice in minister! Spoštovana gospa ministrica dr. Anja Kopač Mrak, v medijih se zadnje čase vse bolj vzpostavlja vaš projekt pomoči socialno najbolj ogroženim državljanom, ki zajema tako odpis dolgov kakor tudi pomoč pri deložacijah in uvedbo predplačniške kartice. Jasno je že, da gre pri tej obliki odpusta dolga za neke vrste družbeni sporazum med vlado in upniki, saj bodo upniki k odpisu dolga pristopili prostovoljno. Socialno najbolj ogroženim državljanom ta dogovor zagotavlja odpis dolgov, ki izvirajo iz stroškov gospodinjstva oziroma rednih življenjskih stroškov. V državnozborski proceduri pa je tudi že Zakon o pogojih za izvedbo ukrepov odpusta dolgov, ki med drugim poenostavlja s tem povezane postopke in odpravlja dodatne stroške. Zakon je potreben, saj na podlagi veljavne davčne zakonodaje lahko odpust dolga šteje kot drug dohodek in je obdavčen, kar pomeni, da je zanj treba plačati dohodnino, zato je torej nujno urediti pogoje, da pri odpustov dolgov ne bodo nastajali dodatni stroški za dolžnike in upnike. Zanima me: Na kateri stopnji je trenutno ta projekt? Kdaj bodo državljanke in državljani lahko koristili ukrepe pomoči, ki jih pripravljate? Kako se bo dogovor o odpisu dolgov izrazil v praksi? Kako bo k temu pripomoglo izvajanje Zakona o pogojih za izvedbo ukrepa odpisa dolgov? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala za vprašanje, spoštovana poslanka Marija Bačič. Podpredsednik, hvala za besedo. Drage poslanke in poslanci! O tej temi bomo veliko govorili v petek, ko imamo tako na matičnem odboru kot tudi v Državnem zboru obravnavo Zakona o pogojih za izvedbo odpusta dolgov, ki je, kot je bilo že v vprašanju, ključna podlaga predvsem v tem delu, da bi se odpust davčno nevtralno, če se izrazim preprosto, obravnaval. Torej da dejansko ne bi tistim, ki bi na prostovoljni osnovi, to je bil ves čas cilj, ne bi povzročal dodatnih stroškov. Namreč, če bi bilo po obstoječi zakonodaji o dohodnini in davčnem postopku, če ne bi tega sprejeli, bi se zgodilo, da bi tisti, ki bi odpisovali, podjetja, morali plačati akontacijo, ljudem bi šlo pa to v dohodnino, torej ne bi storili tistega, kar smo želeli, to je pa predvsem, da skupaj stopimo in da pač odpišemo dolgove, ki so neizterljivi, in s tem pomagamo ljudem, hkrati pa dejansko podjetjem in drugim ne povzročamo bistvenih stroškov, ker gre za neizterljive dolgove. Torej gre predvsem za to, da stopimo skupaj in brez ne vem kakšnih dodatnih stroškov, ampak predvsem gre za dobro voljo vseh, da storimo to skupaj. Zato je bil ves čas od februarja dalje cilj, da s pogovori, z nekim vzpostavljanjem zaupanja oblikujemo dovoljšno količino podjetij, ki so pripravljena k temu pristopiti. Tako da v ponedeljek naslednji teden, 20. 7., je pa predviden podpis tega sporazuma, ki je podlaga za to, da bo tisto, kar bo v zakonu, v petek sprejeto in se lahko tudi izvaja. Ključno je še vedno, da podjetja pristopijo k podpisu sporazuma o odpustu dolgov. Mi imamo še ta teden zadnja usklajevanja, ker želimo s temi podjetji in vsemi, ki so pristopili, uskladiti tudi amandmaje, o katerih vas bomo seveda seznanili, v končni fazi boste tudi v Državnem zboru o tem odločali. Sestanke smo imeli s Skupnostjo občin, Zvezo občin Slovenije, Združenjem mestnih občin Slovenije, danes z elektro podjetji, s humanitarnimi organizacijami, tako da široko zapeljujemo proti koncu ta projekt z vsemi deležniki. Je pa treba povedati, da bodo vključena v ta sporazum elektro podjetja, podjetja s področja energetike, komunalna podjetja, občine bodo vključene predvsem kot lastnice komunalnih podjetij, predvideva se odpis, kar se tiče dolgov v povezavi z vrtci in prehrano. In po drugi strani država – FURS bo odpisoval davčne dolgove in pa Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve dolgove ljudem, ki so nastali v primeru preveč izplačane denarne socialne pomoči varstvenega dodatka ali otroškega dodatka. Gre pa seveda za to, da so zamejene kategorije, ker želimo ta odpis dolgov za socialno najranljivejše. To je ves čas tudi dogovorjeno tudi z vsemi, ki vstopajo v to, to bodo prejemniki denarne socialne pomoči, varstvenega dodatka, veteranskega dodatka in pa tudi prejemniki otroškega dodatka, in sicer prvega razreda, drugega razreda, in pa v primeru družin, ki prejemajo tretji razred, če imajo poleg tega tudi dodatek za veliko družino ali odločbo o negi za pomoč otroku. Torej relativno širok krog ljudi, približno o 100 tisoč ljudeh govorimo. Mi bomo zagotovili tudi čim bolj preprosto izvedbo v smislu, da bomo pomagali podjetjem pri implementaciji vsega skupaj. Zavedamo pa se, da gre za velik zalogaj, ki ga bomo skupaj z njimi vodili. Pomembno pa je tudi vzpostaviti, kateri dolgovi se lahko odpisujejo, namreč v predlogu je zapisano, da so dolgovi, ki so na dan 31. 12. 2014 stari več kot eno leto zapadlosti, torej dejansko se odpisuje dolgove, nastale v 2013, 2012 ali prej. Zakaj je temu tako? Ker nismo želeli ustvarjati moralnega hazarda. Sporočilna vrednost tega projekta nikakor ni želela biti, da se naj ne plačujejo računi, da je kakorkoli s tem povezano, vendar gre za to, da počistimo za nazaj na nek način ljudem, ki v času krize niso zmogli tega in so seveda prejemniki teh prejemkov, s katerim kažejo, da so najbolj ogroženi. Ker pa gre za celoviti paket, gre tudi za programe socialne aktivacije, program deložacije in drugo širšo problematiko, ker se zavedamo seveda, da kljub temu, da bo delno odpisan dolg, seveda po odpisu ne bo zgodba končana in ne bomo vseh problemov ljudi rešili, bomo pa delno zmanjšali njihove težave. Ključno pa je to, da je prostovoljno in da vsi skupaj [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]torej država, občine in podjetja.
Hvala lepa. Izvolite, zahteva za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, gospa ministrica. Vidim, da projekt gre v pravo smer. Želela pa bi še, da nam razložite še o predplačniških karticah. Hvala.
Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala za besedo. Pri tem paketu gre za odpis dolgov, kjer je en steber. Drugi steber je predvsem to, kar ste že sprejeli v Državnem zboru, kar je Ministrstvo za pravosodje predlagalo, to je socialno novelo Zakona o izvršbi, kjer smo preprečili to, da bi banke zaračunavale vpoglede, in uredili, da tudi na ta veteranski dodatek ni možna izvršba. Skratka dejansko ta socialna novela. Hkrati pa, na žalost, smo soočeni s tem, da se nekaterim zapirajo računi v bankah, zato je nujno, da tudi vzpostavimo projekt predplačniške kartic, kjer bodo lahko državljani in državljanke, ki se bodo odločili, dobili predplačniško kartico, na kateri bodo imeli nakazane socialne transfere in s katero bodo lahko tudi imeli sicer omejene dvige na bankomatih. Dejansko bo to plačilna kartica, ki jim bo omogočala, če nimajo tekočega računa, da normalno poslujejo v finančnem svetu, če tako rečem. To je ena izmed pomembnih stvari, ki jih že dlje časa poskušamo dogovoriti. Jaz upam, da se bodo banke prijavile na razpis, ki smo ga na ministrstvu prijavili. Mislim, da je razpis 2. 7. Zunaj. Računamo, da, če bo vse tako, kot je prav, bi bila ta predplačniška kartica zagotovljena do konca leta. Morate vedeti, da približno 10 tisoč ljudi ima tako ali drugače probleme z blokiranimi računi, da so prejemniki teh naših državnih socialnih transferjev. Tako da bo to za to skupino ljudi pomoč. Tretji del paketa, ki pa je morda tudi najbolj zanimiv, je pa predvsem deložiranim družinam, iz katere je sploh izšlo ves ta projekt. Tukaj smo pa dejansko aktivirali trenutno možno 12 stanovanj. Podjetje Lesnina, d. o. o., bo brezplačno opremilo vsa ta stanovanja. Predvsem želimo sodelovati. Dogovor je s humanitarnimi organizacijami, Rdeči križ, Karitas in Zveza prijateljev mladine, da bomo skupaj sodelovali, predvsem, da bodo oni lahko dodeljevali ta stanovanja in pa skrbeli tudi za te ljudi, predvsem družine, ki danes v svojem lokalnem okolju, ker zakon, stanovanjski zakon jasno določa pristojnosti, kdo je tisti, ki mora zagotoviti, in to so občine, nekje pač teh kapacitet ni dovolj, tako da bo teh dvanajst, v tem trenutku dvanajst stanovanj služilo temu, da družinam pomagamo, da jih ne razselijo, da jih ne razdvojijo, da torej aktivno pomagajo Rdeči križ, Karitas in Zveza prijateljev mladine pri programu pomoči, da se razrešuje situacija, zaradi katere je družina prišla v to situacijo, da je bila deložiran. S tem projektom dejansko vzpostavljamo fond socialnih stanovanj za krizne namestitve za deložirance v sodelovanju z nevladnimi oziroma humanitarnimi organizacijami. To je tudi ena izmed izkušenj, ki je zelo pozitivna, da z neko pozitivno voljo lahko dosežemo dogovor. Tudi podjetja bodo donirala sredstva. Res gre za zanimiv projekt. V naslednjem tednu bo tudi javno [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospa Jelka Godec bo postavila vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministrici! V prejšnjem tednu je javnost oziroma predvsem osnovne šole razburilo stanje glede učbenikov v osnovnih šolah. Na Odboru za šolstvo smo to tematiko sicer predelali, da ministrstvo pripravlja določene ukrepe, pa vendar, večina učbenikov v šolskih skladih je neprimernih glede na učni načrt pa tudi glede na to, da so že, lahko rečemo, dotrajani in tudi, kot sem dejala, neveljavni. So pa ravnatelji dobili, mislim da, 14 dni nazaj obvestilo, koliko denarja bodo dobili za zamenjavo teh učbenikov. Eden izmed ravnateljev piše, da je vrednost nakupa učbenikov, pa so jemali samo tiste manjkajoče učbenike, ki jih res potrebujejo, nekje tisoč 100 evrov, ministrstvo pa jim je odobrilo nekje 10 %, torej 110 evrov približno, da ne bom v točnih številkah. Ravnatelji se sprašujejo, ali ministrstvo pričakuje od njih, da bodo denar dobili kje drugje, zagotovili pač iz tistega fonda, ki ga dobijo osnovne šole za delovanje ali zaračunajo staršem, kar je seveda dokaj neresno s strani ministrstva, če je pač takšen način razmišljanja. Namreč ubadajo se tudi z drugimi zadevami, financ je seveda manj, šole dobivajo vedno manj financ, ministrstvo pa jim nekako nalaga nove in nove naloge. Dotaknila sem se že sama v poslanskih vprašanjih neobveznih izbirnih vsebin, ki so prav tako bile dane v letu 2013 brez dodanih finančnih sredstev, potem tuji jezik v prvi triadi in tako naprej. Moje vprašanje je: Ali bo ministrstvo mogoče s kakšnimi dodatnimi finančnimi spodbudami osnovnim šolam le zagotovilo finančna sredstva, da bodo lahko nakupile tiste najnujnejše učbenike za izvajanje pouka? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Maja Makovec Brenčič, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa poslanka! Podala bom aktualne informacije predvsem glede na to, da smo tudi v zadnjih tednih res aktivno na vezi tako s predstavniki Združenja ravnateljev kot seveda z založniki in tudi našimi strokovnimi sodelavci za reševanje te aktualne problematike. 26. 6. so vse šole posredovale aktualne potrebe po zamenjavi učbenikov, in sicer v skladu s sklepom strokovnega sveta s konca maja gre namreč za aktualizacijo tretje triade. To je bil tudi skupen dogovor vseh deležnikov. Na tej osnovi so šole zdaj izpostavile, pravzaprav vse tiste najbolj nujne potrebe, kot ste že sami omenili. Te potrebe v celoti za vse šole, ki so vnesle aktualne podatke, znašajo 3 milijone 100 tisoč evrov. V skladu s tem, ker je pred tem ministrstvo že zagotovilo 2 milijona sredstev v ta namen, smo tudi zagotovili z okrožnico in bili tudi sicer z vsemi deležniškimi skupinami v aktivni navezi, da bomo do konca julija natančno sporočili, na kakšen način bodo vse te potrebe tudi zagotovljene in s kakšno plačno dinamiko. To pomeni, da bodo šole do zadnjega, torej zagotovo v zadnjem tednu še pred tistimi dejanskimi resnimi počitnicami dobile natančna navodila, kako bomo poravnavali oziroma skupaj z njimi pokrili vse dejanske potrebe, in to vse potrebe, ki so jih vnesli na dan, 26. 6. To je tudi dogovor tako s predstavniki Združenja ravnateljev kot seveda tudi založniki, ki morajo potem izvesti kar zahtevno nalogo, da lahko do 1. septembra zagotovijo učbenike. Vem, da je bilo na različne načine iz različnih zornih kotov podanih potem tudi nekaj interpretacij tistih okrožnic, ki so jih šole dobile, vendar to je sedaj aktualno dejansko stanje in seveda naše zagotovilo, da skušamo res vsem glede na sporočene potrebe zagotoviti tudi aktualizacijo učbenikov, ker se zavedamo, da to je nekaj, kar je res nujno imeti na mizah 1. Septembra. Predvsem pa se zavedamo, da je pred nami izziv celovitega modela reševanja učbeniških skladov, še posebej v povezavi z učnimi načrti sistemskega pristopa in postopnega reševanja z resnim premislekom. Zato smo tudi ustanovili že delovno skupino, sestavljeno iz predstavnikov staršev, ravnateljev, založnikov, strokovnjakov, s katerimi bomo skupaj že takoj ob koncu počitnic začeli z iskanjem najboljšega koncepta za reševanje učbeniške politike in seveda tudi razmisleka o tem, kako ta učna gradiva ne samo sistematično aktualizirati, ampak tudi pripuščati tudi druge oblike učnih gradiv, kot recimo različne e-dopolnila, e-učbenike, tam kjer se zdi smotrno in smiselno oziroma potrebno, in na ta način res sistematično reševati to zatečeno stanje zadnjih deset let. Veste, da se je veljavnost učbenikov preprosto samo podaljševala, hkrati pa se seveda samih skladov ni obnavljalo. Tukaj bomo vzpostavili dialog tako s starši kot seveda predstavniki stroke in vsemi ostalimi, da najdemo nek uravnotežen mehanizem, ki bi seveda zagotavljal dobre učbenike, aktualne učbenike in seveda tudi zmanjšal to nepredvidljivost, ki je bila zagotovo dana šolam v zadnjih mesecih. Mislim, da si tega nihče več ne želi, tudi vnaprej. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš bo postavil vprašanje ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki vlade, še posebej gospod minister Klemenčič! Danes ponavljam ustno poslansko vprašanje, ki sem ga postavil dva meseca nazaj, pa ne vem, zakaj še do danes nisem uspel dobiti odgovora na seji Državnega zbora. Dva meseca nazaj sem izpostavil, da želim dobiti odgovor čim prej, tako da sem seveda tudi v tej želji dal vlogo oziroma prošnjo za pisni odgovor, ampak kot povedano, tega še do danes ni bilo. Sam sem na to temo postavil že tudi več ustnih poslanskih vprašanj, tudi pisnih. Govoril bom o poplavah reke Drave leta 2012. Poplave Drave 5. in 6. novembra 2012 so prizadele preko 8 tisoč Slovenk in Slovencev vse od Dravograda pa če gremo najprej vse do Gorišnice, Markovci in še bi lahko našteval. Je pa bila škoda izjemna. Šlo je za pravo katastrofo, naravno katastrofo, pri kateri pa je bil odgovoren tudi človeški faktor. Škode v Sloveniji je bilo takrat 373 milijonov evrov. Strinjamo se, da gre za izjemno visoka finančna sredstva, ko se tukaj v Državnem zboru pogovarjamo in nekako poskušamo praskati po 500 tisoč evrov, po milijon evrov, si sploh ne znam predstavljati, kaj predstavlja 373 milijonov evrov. Zanima me: Kako si boste kot minister za pravosodje prizadevali, da bo pravici zadoščeno, da bodo tisti, ki so vodo spustili iz Avstrije, za to odgovarjali in seveda tudi škodo poravnali? Kako bo pri tem zagotavljanju pravno pravične države in ustavnih pravic odigralo svojo vlogo državno pravobranilstvo? Naj vas ob koncu tega prvega dela razprave spomnim, da bodo 6. novembra letos potekli vsi roki, do katerih se morajo vložiti odškodninske tožbe proti tistim, ki so odgovorni za te poplave, in časa ni več veliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani poslanec Čuš, jaz se vam resnično opravičujem, da niste dobili odgovora prej, pisnega odgovora posebej, ker bi ga morali dobiti, to je bil očitno spregled na naši strani, še toliko bolj pa zato, ker vam ne morem dati celovitega odgovora, zato ker za to področje ni naše ministrstvo neposredno vključeno. Drži pa, da posredno je preko Državnega pravobranilstva. Kot vam je verjetno znano, je Vlada ustanovila posebno delovno in pogajalsko skupino v zvezi s posledicami poplav Drave leta 2012, ki ga vodi Ministrstvo za okolje in prostor. V tej delovni in pogajalski skupini, ki jo vodi Ministrstvo za okolje in prostor, sodelujejo tudi Državno pravobranilstvo, Dravske elektrarne in Ministrstvo za zunanje zadeve. Državno pravobranilstvo ne more, nima pristojnosti, da bi v imenu prizadetih ljudi – in dejansko se gre povsem strinjati z vami, da je bila povzročena velika škoda – vodilo, recimo, odškodninske postopke ali pogajanja z odgovornimi v Avstriji. Pomaga pa pri strokovnih in pravnih podlagah, in kolikor sem bil obveščen s strani kolegice ministrice, je ta delovna skupina in pogajalska skupina dosegla določen napredek. Več v tem trenutku ne morem reči, zaradi tega ker so informacije, ki sem jih pridobil, bomo rekli, iz druge roke in ker ta pogajanja še potekajo. Možnosti so pa tako glede morebitnih podaljšanj rokov, morebitnih poravnav, zasebnih tožb in tako naprej. Tako da toliko zaenkrat z moje strani. Državno pravobranilstvo, kolikor je pač to mogoče, pa sem obveščen, da aktivno sodeluje pri pomoči in pri pripravi strokovnih podlag za uveljavljanje te odškodninske odgovornosti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš, izvolite, zahteva za dopolnitev odgovora.
Da, drži. Jaz se zahvaljujem za prvi del odgovora. Rad bi povedal, ko sem postavil ustno poslansko vprašanje ministrici za okolje, sem v tistem trenutku bil tudi vabljen na sestanek na Ministrstvo za okolje. Tam sem se seznanil s kronologijo po letih, po dnevih, po mesecih in moram povedati, da mi je vsa problematika že precej dobro znana. Nisem pa mogel mimo podatka, ko sem slišal, da naj bi Državno pravobranilstvo predlagalo, da se odpre meddržavna pogajanja s sosednjo Avstrijo in se od sosednje Avstrije zahteva sredstva za poplačilo škode izključno na javni infrastrukturi. Namreč, ko sem to slišal, najprej nisem mogel verjetni, ker dobil sem občutek, če bo tako res, kot Državno pravobranilstvo tudi predlaga, bomo vse te oškodovance, vseh teh 8 tisoč ljudi pustili na cedilu. Na drugi strani so oškodovanci tudi sami rekli, mi želimo samo, da dobimo analizo, s katero lahko vložimo tožbene zahtevke proti tistemu, ki bi naj spustil vodo. In kaj se je zgodilo? Dobimo odgovore, da je vse to interno gradivo Vlade in enostavno ne morejo oškodovanci priti do nobenega dokumenta, s katerim bi lahko vložili te zahtevke. Bile so vložene že prijave proti neznanemu storilcu v Gorišnici na policijski postaji v Moškanjcih in je tožilstvo reklo, češ da ni dovolj dokazov, bilo je vloženo tudi v Celovcu, tam pa se je sodnica izrekla, da se mora najprej odločiti, na kateri stopnji se to rešuje oziroma katero sodišče je za to pristojno. In 6. november 2015 bo tu. Po parlamentarnih počitnicah imamao mesec ali dva in moram povedati, da sem nad tem seveda razočaran. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa. Dodal bi samo to. Kar se Državnega pravobranilstva tiče, je njihovo stališče, ki ste ga izpostavili, očitno pa zadevo boljše poznate kot jaz – mislim, iskreno –, je sicer na nek način razumljivo. Državno pravobranilstvo je odvetnik države in v tem smislu, recimo, infrastrukture. Verjamem pa vendarle, da se dela tudi na tem, da se ima v očeh in v vidu posamezne zasebnike, oškodovance ljudi v tem podeželju. Čisto iskreno, o tem sem prej nekoliko dlje govoril s pristojno ministrico, verjamem, glede na to, kar mi je povedala, da precej aktivno in zavzeto deluje v smeri, da bi se te stvari razrešile. Kar pač lahko storimo na Ministrstvu za pravosodje v razmerju do Državnega pravobranilstva bom pa, obljubljal, storil v zvezi s tem konkretnim primerom. Hvala.
Gospod Čuš Andrej, izvolite, postopkovno.
Da, drži. Mogoče je bila prvotna naloga Državnega pravobranilstva res, da je odvetnik države, ampak Državno pravobranilstvo je plačano tudi iz davkov in sredstev, ki jih dajo državljanke in državljani. In jaz bi v tej luči tudi razmišljal, da bi Državno pravobranilstvo bilo v službi vseh državljank in državljanov, zato dajem postopkovno, da opravimo razpravo o odgovoru na naslednji seji Državnega zbora. Predvsem pa bi rad to, to dajem predvsem z namenom, da slovenska politika stopi skupaj in da poiščemo najboljše možne rešitve ne samo za državo, nampak tudi za vseh 8 tisoč ljudi, ki so čez noč izgubili vse premoženje, ki so ga imeli, hiše in tako naprej. Problematika je izjemna in tukaj jaz mislim, da ne smemo gledati, kdo to predlaga in iz katere stranke je, ampak glede na to, da imamo že časovnico, ki nam ni najbolj prijazna, bi res prosil, da malo pozabimo na to in stopimo skupaj, pa dajmo čim prej nekaj narediti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš, o vašem postopkovnem predlogu bo Državni zbor odločal v sredo, torej jutri v okviru glasovanj. Dr. Jasna Murgel bo postavila vprašanje ministrici za zdravje, Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana gospa ministrica, kot ste verjetno seznanjeni, smo imeli letos 19. 3. skupno sejo Odbora za delo, družino, socialne zadeve in Odbora za zdravstvo, kjer smo imeli obsežno razpravo na temo celostne obravnave in ureditve položaja otrok s posebnimi potrebami. Na tej seji so bili sprejeti sklepi, s katerimi je bilo trem pristojnim ministrstvom, torej šolstvu, zdravstvu in sociali, naloženo, da celostno uredijo to problematiko ureditve položaja otrok s posebnimi potrebami. Upam, da se na tem področju kaj dela, na tem tudi nekako sodelujemo. Zdaj pa k eni bolj konkretni zadevi, ki smo jo tudi obravnavali na teh dveh odborih, in sicer je na tej seji pediater dr. Tadej Aučin, ki je pediater na Pediatrični kliniki, član Zdravstvenega sveta pa tudi član Razširjenega strokovnega kolegija za pediatrijo na Ministrstvu za zdravje, izpostavil, da je področje obravnave otrok s posebnimi potrebami ni celovito urejeno. Povedal je tudi, da je Stalna strokovna skupina za otroke z motnjami v razvoju pripravila predlog celostne obravnave otrok s posebnimi potrebami s ključno z širitvijo timov v razvojnih ambulantah. Po njegovih besedah je bil ta predlog že obravnavan na Razširjenem strokovnem kolegiju za pediatrijo in je bila tudi sprejeta revidirana verzija tega predloga. Zato vas, ker naj bi bil predlog v fazi obravnave na Zdravstvenem svetu sprašujem naslednje: Ali je bil predlog celostne obravnave otrok s posebnimi potrebami, ki ga je pripravila ta Stalna strokovna skupina za otroke z motnjami v razvoju, že sprejet na Zdravstvenem svetu? Ali je Zdravstveni svet že obravnaval problematiko, vezano na potrebe po povečanju števila fizioterapij za otroke s posebnimi potrebami? Vemo, da je to eden od najbolj izpostavljenih problemov v razvojnih ambulantah. Kakšno rešitev je Zdravstveni svet sprejel? Na kakšen način bo Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije upošteval sklepe Zdravstvenega sveta v zvezi s tem? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani, gospod podpredsednik. Gospa poslanka, ostali poslanci! Res je, da je bila marca skupna seja odbora, in moram povedati, da vsa tri ministrstva intenzivno delamo na tematiki in pripravljamo gradivo, tako da bomo realizirali te sklepe in ugotovili, kje bo prav vstopna točka za vse te otroke s posebnimi potrebami. Zdaj pa dovolite, da vam odgovorim na vaša zelo konkretno vprašanja zastavljena. Stalna strokovna skupina za otroke z motnjami v razvoju pri Razširjenjem strokovnem kolegiju za pediatrijo je pripravila nov predlog širitve programa celostne obravnave otrok z motnjami v razvoju v razvojnih ambulantah in je dne 26. februarja letos Razširjenji kolegi za pediatrijo ta predlog poslal Zdravstvenemu svetu v obravnavo. 18. junija letošnjega leta, se pravi pred slabim mesecem, je predsednik Zdravstvenega sveta seznanil predlagatelja, da je komisija z oceno vlog načelno podprla program širitve timov razvojnih ambulant, vendar je menila, da so potrebne dodatne razjasnitve, ki se bodo najbolj pokazale, ko bo predlagatelj pripravil klinično pot in dopolnil vlogo na novem obrazcu. Strokovne predloge razširjenih strokovnih kolegijev, ki vplivajo na vsebino in obseg zdravstvenega varstva, s tem pa seveda tudi na zdravstveno politiko in financiranje le-tega, obravnava in potrjuje Zdravstveni svet kot najvišji strokovno usklajevalni organ na področju zdravstvenega varstva. Tako Zdravstveni svet oblikuje vsebino zdravstvenih programov, stališča njihove izvedljivosti, enakomernega razvoja vseh strok in tudi načela enake dostopnosti. Zdravstveni svet bo obravnaval povečanje število fizioterapij za otroke s posebnimi potrebami v razvojnih ambulantah v okviru že prej omenjenega predloga širitve, ker to ni samostojen program in o tem ni potrebna posebna odločitev. Samega povečanja števila fizioterapij za otroke s posebnimi potrebami v razvojnih ambulantah tako ni treba opredeliti kot nov zdravstveni program, zaradi tega tudi ni nobene posebne potrebe, da bi Zdravstveni svet o tem samostojno odločal. Lahko pa vam z veseljem povem, da smo na arbitraži za splošni dogovor za pogodbeno leto za 2015 partnerji že soglasno sprejeli predlog Združenja zdravstvenih zavodov in smo vsem izvajalcem, ki imajo program razvojne ambulante v standardu, povečali kadrovski normativ za enega nevrofizioterapevta. In kot veste je Vlada splošni dogovor že sprejela, jutri je tudi skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje, kjer so znotraj finančnega načrta, zagotovljena so tudi sredstva za te programe oziroma za tega dodatnega nevrofizoterapevta, okoli 650 tisoč evrov. In takoj ko bo tudi na skupščini ta dogovor še potrjen in rebalans načrta, se bo ta fizioterapevt lahko odobril in šel v izvajanje. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo postavil vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani minister dr. Mramor, želim vam zastaviti vprašanje v zvezi z izdajo petletnih obveznic v višini 100 milijonov evrov, ki jih je pred dnevi izdal SDH. Zanimajo me predvsem razlogi, za izdajo teh obveznic v tej višini 100 milijonov evrov. Kakšno je stališče Ministrstva za finance do izdaje teh obveznic? Ali je eden izmed vzrokov za izdajo teh obveznic tudi predlog klasifikacije naložb, ki sta ga pripravila Vlada Republike Slovenije in Ministrstvo za finance, in je s tem, bi rekel, to eden izmed dokazov, da pri tem predlogu klasifikacije SDH tekoče iz svojih likvidnostnih sredstev ne more poravnavati obveznosti, ki mu jih narekujeta Zakon o denacionalizaciji in Zakon o žrtvah vojnega in povojnega nasilja, na kar smo v Slovenski demokratski stranki že pred časom tudi opozarjali?
Hvala lepa. Dr. Dušan Mramor, izvolite.
Spoštovani poslanec, mag. Marko Pogačnik, SDH je v začetku tega leta začel s postopki refinanciranja in reprogramiranosti obstoječih dolgoročnih zadolžitev, ki zapade v plačilo leto 2015 in 2016, v skupni višini 455 milijonov evrov in so zavarovana s poroštvom Republike Slovenije. SDH je namreč ocenil, da prilivi iz prodaje kapitalskih naložb vključujoč prilive prvega privatizacijskega paketa ne bodo zadoščali za poravnavo zapadlih dolgoročnih posojil in zakonskih obveznosti. Ministrstvo za finance je 23. januarja letos izdalo soglasje k začetku postopka zadolžitve v skupni višini do 455 milijonov evrov, bodisi z zadolžitvijo pri poslovnih bankah bodisi z izdajo dolžniških vrednostnih papirjev, to je obveznic brez poroštva Republike Slovenije. Ob izvedbi postopka in pridobitvi ponudb tako za dolgoročno zadolžitev pri poslovnih bankah kot tudi za organizacijo izdaje dolžniških vrednostnih papirjev je SDH prišel do sledečih ugotovitev. Poslovne banke so pripravljene podaljšati obstoječe zadolžitve, ki zapadejo v plačilo v letu 2015 in ki so zavarovanje s poroštvom Republike Slovenije v višini 300 milijonov evrov, to se pravi v okviru Zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti SDH v višini 300 milijonov evrov iz naslova najetih kreditov in izdanih obveznic za financiranje Sod. V letu 2010 je po tem zakonu namreč možno podaljšati obstoječe zadolžitve in tudi poroštva za obdobje dveh let. Nadalje so pridobili ponudbe za organizacijo izdaje dolžniških vrednostnih papirjev in ocenili, da bi lahko na ta način refinancirali in obenem podaljšali zadolžitve, ki zapadejo v letu 2016 in jih ni mogoče podaljšati s poroštvom Republike Slovenije. Obseg izdaje so ocenili v višini do 150 milijonov evrov. Obveznica je bila uspešno izdana v višini 100 milijonov evrov po kuponski fiksni obrestni meri 2,5 % in bo namenjena za odplačilo obstoječih zadolžitev, ki zapadejo v plačilu v letu 2016. Tukaj gre za 135 milijonov teh zadolžitev s poroštvom Republike Slovenije, najetih po obrestnih merah 3- ali 6-mesečni evribor plus 2,4 do 3,35 %. Obveznice so bile izdane brez državnega poroštva, kar sem že povedal. Glede na to, da se je SDH uspel zadolžiti z izdajo obveznic v ustrezni višini, z ugodno obrestno mero in brez poroštev države, menim, da je bila zadolžitev SDH z izdajo obveznic smotrna. Refinanciranje preostalih finančnih obveznosti, ki zapadejo v letu 2016, bo izvedeno postopno, v skladu z dinamiko poravnavanja obveznosti in likvidnostim načrtom SDH. Zavedamo se, da pravkar sprejeta strategija upravljanja kapitalskih naložb delno zamejuje SDH pri prostem razpolaganju s svojimi kapitalskimi naložbami, zato načrtujemo konec leta 2016 in v letu 2017 zamenjavo portfelja, naložb med Republiko Slovenijo in SDH, ki bo zagotovila ustrezno likvidnost SDH za pokrivanje obveznosti po sprejetih zakonih.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo postavila vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani. Na problemski konferenci v Lipici dne 23. 6. 2015 vaš državni sekretar gospod Marenče ni znal pojasniti, kateri od predlaganih scenarijev, ki jih je pripravil SDH, je sprejemljiv za kmetijsko ministrstvo, in kdaj se lahko pričakuje vaša odločitev. Seveda pa je v obeh primerih tudi državni sekretar na veliko pojasnjeval, kako je za Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano najbolj pomemben konj in da je zanj v Kobilarni Lipica odlično poskrbljeno. Javni zavod Kobilarna Lipica v letu 2014 ni pridobil soglasja k vsem zaposlitvam v skladu s kadrovskim načrtom potrjenega programa dela za leto 2014, čeprav formalnih razlogov, ki bi to onemogočali, ni bilo. V primeru, da se težave z zaposlovanjem in usposabljanjem kadra na področju konjeništva ne bodo začele reševati urgentno, bo ogroženo ne le izvajanje rejskega programa, temveč tudi programa lipiške šole jahanja. Na področju vzdrževanja zaradi nesprejetega programa dela in pomanjkanja sredstev niso uspeli zagotoviti novih delovnih strojev, stari pa so v takšnem stanju, da njihovo vzdrževanje ni več ekonomsko upravičeno. Zaradi manjkajočega nakladača, je bilo, recimo, treba najeti zunanjega izvajalca za odvoz in manipulacijo hlevskega gnoja in enaka situacija je tudi pri košnji. Nimam časa našteti vse, kar bi lahko, zato vas sprašujem: Zanima me, zakaj še ni sprejeta odločitev glede nadaljnje organiziranosti družbe Lipica Turizem, d. o. o.? Kakšne bodo relacije in sodelovanje z Javnim zavodom Kobilarna Lipica? Kako si predstavljate uspešno poslovanje in trženje obeh subjektov, ki delujeta na zavarovanem območju v Lipici? Kdaj konkretno lahko pričakujemo odločitev glede nadaljnje usode Lipice kot celote? Zakaj samo na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano vztrajate na dveh ali celo več subjektih na območju Lipice, če pa so tudi vsi prisotni na problemski konferenci v Lipici ugotavljali, da je Lipica lahko uspešna le kot ena celota, z vsemi dejavnostmi, tako kot to velja za vse primerljive kobilarne v Evropi? Če k temu dodam še dejstvo, da so brez vaše in naše vednosti, konja lipicanca vpisali v Unescovo kulturno dediščino v Avstriji, se upravičeno sprašujem: Ali je za konja lipicanca pod vašim ministrstvom res tako zelo poskrbljeno kot še nikoli? Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa poslanka, spoštovani poslanke in poslanci! Najlepša hvala za vaše pomembno vprašanje, katerega se veselim. Moram povedati, da ste napačno obveščeni, španska jahalna šola ni vpisana na seznam kulturne dediščine pri Unescu, je pa v fazi vpisa. Dejstvo je, da je pri fazi vpisa imela zapisan tudi stavek, ki pa smo ga do tega trenutka v pogovorih na obeh državah že uspeli spoznati kot napačnega, in se ta stavek iz procedure umika. Tako da bo od tega trenutka naprej seveda Slovenija pazila, vse poteka tako, kakor je tudi dogovorjeno, vendar španska jahalna šola kot takšna, brez spornega stavka, za nas ni sporna. Moram tudi povedati, da se nadaljuje projekt vseh evropskih kobilarn, da pa skupaj vpišejo lipicanca kot snovno dediščino v Unescov seznam, za kar mislim, če nam uspe, da bo pa res pravi pokazatelj dobrega sodelovanja. Mogoče tudi pomembna informacija – ne samo za leto 2014, tudi program za leto 2015 je sprejet, omogoča tudi zaposlovanje, seveda pa je treba zahtevati, da mora tudi Kobilarna Lipica kot javni zavod pač v bistvu delovati racionalno. Samo ministrstvo zagotavlja, kakor je bilo tudi do zdaj, 2,8 milijona evrov za delovanje tako kobilarne kakor tudi ostalih javnih potrebnih služb, ki jih opravlja za potrebe kulturne krajine, dodatno smo letos zagotovili še približno četrt milijona evrov, tako da lahko investicijski projekti, ki potekajo, potekajo nemoteno. Tisto, kar je pa posebej pomembno, je pa naslednje. Meni je, kakor tudi verjamem vam, gospa poslanka, znana večletna usoda Lipice, kaj se je dogajalo leta 2007, kaj se je dogajalo leta 2010, 2011, 2012 in 2013. Moram povedati, da je po skoraj desetletjih životarjenja, kar se tiče Kobilarne – bistvo ledvičke v Lipici je pa kobilarna –, se stvari zelo pozitivno premikajo, konj kot takšen je varen, zlasti z rejskega vidika, treba je povedati, da tam sledimo genetske cilje. Zelo dosti se investira, poteka pet pomembnih projektov. Moram jih omeniti, ker vse vplivajo na dvig kvalitete same lokacije in verjamem, da v naslednjem koraku tudi na dvig obiska. V tem trenutku poteka obnova objekta graščina za milijon in pol evrov, obnova objektov in postavitev muzeja kočij, kraške koče in muzejske kulinarike v vrednosti 710 tisoč evrov. Potem sklop C – revitalizacija kulturne dediščine in ureditev zunanjih površin, ureditev zunanje razsvetljave in optike in izgradnja čistilne naprave. Tako da premiki so opazni kot tudi vidni, če se obišče ta lokacija. Kar se tiče stališča Vlade do predloga SDH – stališče nastaja, tudi samo ministrstvo je že dalo svoje mnenje v vladno usklajevanje. Potrudil se bom, ni pa odvisno samo od mene, da v bistvu ta dokument Vlada sprejme. Bi vas pa zelo rad opozoril na mnenje Zakonodajne službe, da tisti, ki ima vlogo, je lastnik, torej da ima nalogo lastnika, to je SDH nekatere odločitve mora sprejeti v skladu s svojimi pristojnostmi, ne pa da povprašuje o poslovnih odločitvah samo vlado, in to je zelo jasno stališče Službe Vlade za zakonodajo. Dovolite pa, da vam tudi v temu trenutku povem za stališča tako ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kakor tudi ministrstva, osnova te lokacije, zaščitene lokacije v Lipici je Lipicanec., vse ostalo je sekundarna in terciarna dejavnost. Zakaj ministrstvo misli, da bi bila združitev samega turizma z javnim zavodom napačna? Zato, ker imamo večdesetletno izkušnjo. Vemo, kam je ta izkušnja pripeljala, in ta izkušnja je ogrozila lipicanca kot konja. In jaz upam, da takšnih izkušenj, ki jih imamo, ne bomo tudi v bodoče ponavljali. Strinjam pa se z vami v celoti pri naslednjem, Lipica kot prostor potrebuje eno točko, ki se trži. Naš predlog do Vlade in tudi do javnega zavoda je, da funkcijo profesionalnega trženja lokacije, vabljenje gostov na lokacijo Lipica prevzame sama kobilarna kot javni zavod. To nalogo naj opravlja profesionalno in ne amatersko. Pričakujemo pa seveda, da hotel, ki je na tej lokaciji, bo pa del te funkcije, ki jo bo potem javni zavod opravljal, tudi sofinanciral. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, zahteva za dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo. Ampak gospod minister, problem družbe Lipica turizem, d. o. o., je tudi vaš problem, saj ste ravno vi oziroma vaše ministrstvo lani septembra predlagali svetu javnega zavoda predlog sklepa, da se družba Lipica turizem, d. o. o., brezplačno prenese iz Javnega zavoda Kobilarna Lipica na Republiko Slovenijo. Res me zanima: Na osnovi kakšnih analiz in argumentov ste takšnih predlog speljali, predlagali svetu Javni zavod Kobilarne Lipica? Zakaj se izogibate odgovorom glede razmer v družbi Lipica turizem, d. o. o., saj je družba do odločitve o brezplačnem prenosu na SDH sodila pod vaše ministrstvo in so predstavniki vašega ministrstva na svetu Javnega zavoda zagotavljali, da je prenos družbe na SDH najboljša rešitev tako za družbo, dobavitelje in predvsem za zaposlene? Kljub vsem obljubam pa do sedaj že več kot pol leta spremljamo agonijo družbe Lipica turizem, d. o. o. In ravno vi, oziroma vaše ministrstvo je predlagalo Vladi predlog sklepa, naj Vlada prevzame poslovni delež Javnega zavoda Kobilarne Lipica in ga kot strateško naložbo prenaša v upravljanje Slovenskemu državnemu holdingu. Res me zanima: Na osnovi kakšnih analiz in argumentov ste to naredili in kako si predstavljate to rešitev za naprej? Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala predsedujoči. Moram povedati, da se te razprave veselim, saj verjamem, da če bo dovolj časa, bomo na koncu le ugotovili, da na lokaciji Lipice potekajo neke dejavnosti, ki so v javnem širšem interesu. Seveda meni najpomembnejša dejavnost je reja konj in skrb za lipicanca, druga najpomembnejša dejavnost je skrb za kulturno krajino in za kulturno dediščino, ki je posebej izražena. Strinjali se boste, verjetno, da turizem, privabljanje gostov, jim ugoditi in potem to tudi zaračunati pa ni javna dejavnost. To je navadna gospodarska dejavnost, ki ne sme računati na to, da bo s svojim slabim delovanjem kar naprej izčrpavala Kobilarno Lipica. In s tem tudi državo. Kaj se je dogajalo, zakaj je bilo potrebno, da se Lipica turizem, d. o. o., prenese na SDH in se išče nova pot? Zato, ker tudi lansko leto je Lipica turizem – ob tem, da ni plačevala najemnine – ponovno poslovala negativno, kakor tudi vsa leta naprej. Čeprav, če pogledamo leto 2007, če pogledamo zgodovino, s kakšnim namenom je bila ustanovljena, bila je ustanovljena z namenom, da bo poslovala dobičkonosno in del dobička prenašala na matično družbo in bo delno razbremenila državo. Efekt je bil pa napačen. In kakor veste, je država tudi samo Lipico turizem, d. o. o., vmes dokapitalizirala, nekateri postopki s tem v zvezi tudi potekajo. Še enkrat bi rad poudaril, če verjamem, da je v Sloveniji soglasje, da je lipicanec, da je stvar širše javnosti in javnega interesa, če je kulturna dediščina v Lipici stvar javnega interesa, verjamem, da bomo tudi lahko dosegli soglasje, da pa je izvrševanje navadne turistične dejavnosti čisto navadna gospodarska dejavnosti. Jaz verjamem, da se bo po sklepih – jaz upam, da jih bo Vlada čim prej sprejela – dalo Lipici turizem, d. o. o., možnost, da živi, da dobro posluje, če pa bo tudi naprej poslovala slabo pomeni, da si je tudi svojo usodo zapisala sama. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, postopkovna zahteva.
Ja, predlagam, da se o problematiki Kobilarne Lipica opravi splošna razprava, in vas bomo budno spremljali glede vpisa v Unescovo kulturno dediščino. Naj se pa samo, ker imam še kakšno minutko časa, dotaknem delavcev, kajti direktor je napovedal izplačilo regresa, izplačal je le 200 evrov bruto, dolguje še potne stroške za mesec maj in junij, 18. 7. pa zapadejo potni stroški za julij in seveda tudi plača. Delavcev je premalo, viški ur se nabirajo, ljudje so popolnoma utrujeni in razočarani in nas prosijo za pomoč. Zato predlagam, da se opravi razprava o tem, kajti stvar je res pereča. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, v okviru glasovanj. Gospa Janja Sluga bo zastavila vprašanje ministrici za okolje in prostor, gospe Ireni Majcen.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani ministrski zbor, spoštovana gospa ministrica! V regionalnem razvojnem programu Savinske regije 2007–2013 predstavlja tretja razvojna os strukturni projekt, s katerim se povečuje konkurenčnost tega geografsko zelo širokega območja s povečano dostopnostjo ter krepi institucije in gospodarske povezave ob razvojni osi. Pri trudu za nameravani razvoj Celja se pod vprašaj postavlja dejstvo, da je marca 2015 Vlada Republike Slovenije sprejela sklep, da se zgornja trasa tretje razvojne osi izvede po variante F22, s priključitvijo na avtocesto A1 v Šentrupertu. To predstavlja za Celje najbolj oddaljeno možno rešitev od ostalih možnih variant. Takšna rešitev za Celje in regijo ne more prispevati k nameravanemu razvoju in ustrezni umestitvi v prometne tokove, zato je zelo zelo pomembno, kako se bo v prostor umestila srednja trasa. Če tudi ta namreč zaobide Celje, bo Celje in regija v nadaljnjih letih zagotovo razvojno nazadovalo. Za srednjo traso med avtocestama A1 in A2 je bilo v fazi izdelave predhodnih analiz in variant izdelano 36 variant ter razne kombinacije. Najustreznejša javno razgrnjena varianta poteka iz Celja, skozi Laško in naprej na jug, proti Novemu mestu. Na podlagi pripomb recenzentov, organizacij in zainteresirane javnosti je bila leta 2011 izdelana zadnja različica študije variant, s predinvesticijsko zasnovo in predana v potrditev na Ministrstvo za infrastrukturo. Po podatkih omenjenega ministrstva je tako dokumentacija pripravljena za javno razgrnitev. Prav tako je narejeno okoljsko poročilo. V ponedeljek 6. julija je v Celju potekala konferenca z naslovom Razvojni vidiki osrednjega dela tretje razvojne osi, katere name je bil predstaviti aktivnosti sprejemanja posameznih tras srednjega dela, predstavitev variant, študij in širši razvojni vidik trase ter odprtje širše razprave o vplivu umeščanja tretje razvojne osi na razvoj Celja in regije. Na konferenci sta sodelovala tudi minister za infrastrukturo ter državna sekretarka iz vašega ministrstva. Tam sta odgovorila na številna vprašanja. Ker pa je tematika izredno pomembna in se tudi širša javnost želi slišati odgovore na ta vprašanja, vas prosim, da nam pojasnite: Kako potekajo aktivnosti na srednjem delu trase? Kakšna je časovnica za ta projekt?
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Spoštovana poslanka gospa Janja Sluga, hvala za vprašanje. Ministrstvo za okolje in prostor je koordinator priprave državnega prostorskega načrta za gradnjo državne ceste med avtocesto A1 Maribor–Ljubljana na priključku Celje–Lopata in avtocesto A2 Ljubljana–Obrežje pri Novem mestu. Priprava tega državnega prostorskega načrta se je pričela na pobudo Ministrstva za promet januarja leta 2006. Izdelana sta, tako kot ste že navedli, študija variant s predinvesticijsko zasnovo in predlogom najustreznejše variante ter okoljsko poročilo. Po terminskem planu za pripravo državnega prostorskega načrta je bila sprejeta uredba o tem državnem prostorskem načrtu, kjer je predviden zaključek v letu 2018 – pač pod pogojem, da postopek priprave poteka tekoče, brez vsebinskih zapletov in s tvornim sodelovanjem vseh udeleženih. Kot omenjate to srečanje v Celju, vsaj po informacijah, ki so bile meni prenesene, se je prav to tvorno dobro sodelovanje pokazalo na tem sestanku, kar pomeni, da lahko uresničitev zastavljenih ciljev poteka po tem planu. Investitor, torej Ministrstvo za infrastrukturo oziroma Direkcija za ceste, zagotavlja sredstva za izdelavo celotnega TPN in realno časovnico. Torej, po mesecih bi vam lahko sama predala, če bi nekako imela zagotovilo te direkcije, da bodo projekti izdelani. Vemo pa, da za izdalo projektov se pač potrebujejo finančna sredstva, sem pa prepričana, da bodo v direkciji vložili vse napore, da bi dejansko si zagotovili dovolj finančnih sredstev za pripravo projektov. Glede na to dejstvo pripravlja MOP skupaj z Ministrstvom za infrastrukturo, Direkcija za ceste, program nadaljnjih korakov priprave državnega prostorskega načrta s ciljem, da bi se zaključila trenutna faza priprave tega prostorskega načrta. Torej letošnjo jesen bi tako organizirali javno predstavitev študije variant s predlogom najustreznejše variante in okoljskega poročila, pridobili mnenje zainteresirane javnosti, lokalnih skupnosti, nosilcev urejanja prostora in bi predlagali Vladi Republike Slovenije sprejetje odločitev o najustreznejši varianti. Po tem postopku, ki bi se lahko zaključil pozno v jeseni ali v začetku zime, pa bi pristopili k pripravi nadaljnjih korak in seveda investitor bi moral zagotoviti sredstva za pripravo ustrezne dokumentacije. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Nada Brinovšek bo postavila vprašanje ministrici za zdravje Mariji Milojki Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem v dvorani, spoštovana ministrica! Ministrstvo za zdravje je že v lanskemu letu začelo s pripravo pravilnika o izvajanju nujne medicinske pomoči in sama problematika tega pravilnika je prinesla kar veliko negodovanja med tako med samo stroko kot med širšo javnostjo v lokalnih skupnostih. Zaradi tega smo v Državnemu zboru najprej opravili dve javni obravnavi, dve izredni seji Odbora za zdravstvo in nato še eno izredno sejo tudi Državnega zbora na to temo. Vendar takrat tako ministrstvo kot tudi koalicija niste hoteli prisluhniti pripombam in predlogom stroke in tudi terena, kot sem že rekla. No, ministrstvo pa je potem v zadnjem hipu tik pred objavo pravilnika nekako le stopilo korak nazaj in se na podlagi prejetih pripomb vendarle odločilo, da predlog pravilnika do nadaljnjega ne bo posegal na področje nujne medicinske pomoči in dežurstva na periferiji, kolikor je znano, do leta 2019. Za pripravo stališč in analize za reorganizacijo in oblikovanje nove mreže službe nujne medicinske pomoči je bila na ministrstvu imenovana delovna oziroma projekta skupina. To delovno skupino je sestavljalo šest zunanjih članov in dve članici Ministrstva za zdravje. Ta delovna skupina je tudi prejela plačilo sejnin, potnih stroškov in nekaj je bilo tudi sklenjenih podjemnih pogodb. Ker gre v tem primeru za javna sredstva, bi vas, spoštovana ministrica, prosila za odgovor: Koliko teh sredstev za to projektno skupino je bilo planirano v letih 2014 in 2015? Koliko je bilo dejansko izplačanih? Hvala lepa za odgovor.
Besedo ima ministrica za zdravje, gospa Marija Milojka Kolar Celarc.
Hvala za vprašanje, spoštovana poslanka. Ostali poslanke in poslanci, gospa podpredsednica! Kot ste prav ugotovili, Ministrstvo za zdravje je 16. junija leta 2014 s sklepom ustanovilo Delovno skupino za pripravo izhodišč in analize za reorganizacijo in oblikovanje nove mreže nujne medicinske pomoči. A skladno s Pravilnikom o plačilih članom delovnih teles in posameznim strokovnjakom na Ministrstvu za zdravje ima ministrstvo sklenjenih pet podjemnih pogodb s posameznimi člani delovne skupine, in sicer eno pogodbo predvidoma do 200 ur oziroma zneska 2 tisoč 460 evrov bruto in štiri podjemne pogodbe za predvidoma 300 ur oziroma za skupni znesek 3 tisoč 690 evrov bruto. Vrednost urne postavke je prav tako določena v pravilniku in znaša 12,30 evrov bruto. Izplačila sejnin in potnih stroškov za člane Delovne skupine za pripravo izhodišč in analize za reorganizacijo nove mreže službe nujne medicinske pomoči, do katerih so člani delovne skupine upravičeni v skladu z že prej omenjenim pravilnikom, so v letu 2014 znašala 2 tisoč 107,75 evrov. Izplačila po podjemnih pogodbah pa so v letu 2014 znašala 371,90 evrov – vse govorim v zneskih bruto. V letu 2015 je bilo za sejnine in potne stroške za člane delovne skupine izplačanih 6 tisoč 368,73 evrov bruto, za opravljeno delo po podjemnih pogodbah je bilo v letu 2015 izplačano skupaj 10 tisoč 833,35 evrov. Govorim o tem drugem brutu, se pravi skupaj s prispevki delodajalca, in to je zadnje stanje na dan 10. julij letošnjega leta. Ministrstvo za zdravje je 24. junija 2015 izdalo sklep o spremembi sklepa, ki smo ga sprejeli že 16. junija 2014, in sicer za nadaljevanje dela delovne skupine za preoblikovanje in analizo nove mreže, kjer so opredeljene dodatne naloge, ki jih mora delovna skupina opraviti najkasneje še do konca letošnjega leta, in za sejnine in povračilo potnih stroškov članom delovne skupine smo s spremembo sklepa predvideli sredstva največ do višine 7 tisoč evrov bruto do konca leta 2015. Hvala.
Poslansko vprašanje bo postavila Iva Dimic ministru za javno upravo gospod Borisu Koprivnikarju. Izvolite, gospa Iva.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani minister, ministrski zbor, kolegice in kolegi! V skladu z Zakonom o lokalni samoupravi so občine temeljne samoupravne lokalne skupnosti, ki samostojno urejajo in opravljajo svoje naloge in tudi naloge, ki so nanje prenesene z zakoni. Za pokrivanje stroškov nalog, ki so prenesene na občine z zakonom, se v skladu z Zakonom o financiranju občin zagotavlja primeren obseg sredstev iz državnega proračuna kot povprečnina. Tudi Evropska listina lokalne samouprave v 9. členu določa, da morajo biti finančni viri lokalnih skupnosti v sorazmerju z nalogami, ki jim jih nalagajo ustava in zakoni. Zaradi javnofinančnega stanja in varčevalnih ukrepov se višina povprečnine občinam v zadnjih letih stalno niža. Hkrati pa se celo povečuje število nalog in zlasti finančnih obveznosti, ki jih občinam nalaga država, pa čeprav so številne naloge tipična pristojnost države. Številne občine so se zato že znašle na robu preživetja. Kot eno izmed področij izpostavljamo skrb za socialno varnost starejših in onemoglih, ki so nameščeni v domove upokojencev. Veliko oskrbovancev nima ali pa nima zadostnih lastnih sredstev za poplačilo domske oskrbnine in tako finančno breme nosi občina. Vlada je ob nastopu svoje funkcije obljubila, da bo temeljito pregledala vse naloge občin in tiste naloge ali vsaj del nalog, ki ne sodijo v izvirno pristojnost občin, z zakoni prenesla nazaj v pristojnost države. Spoštovani gospod minister, sprašujem vas: Ali je na tem področju že pripravljen nabor nalog, ki bodo z lokalnih skupnosti prenesene v pristojnost države? Ali so že pripravljene kakšne zakonske podlage za te namene? Za vaš odgovor se vam zahvaljujem, spoštovani gospod minister.
Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovana gospa Dimic, hvala za to vprašanje. Naj povem, da se naloge in pristojnosti občin urejajo, prav preverjali smo natančno, v okrog 100 zakonih v tej državi in da so vse popisane, mislim, da je bilo prej rečeno, da imajo okrog 100 nalog občine. Lahko rečem, da je fascikel, ki predpisuje naloge občin, debel okrog 7 centimetrov po listih, tako da je ta naloga veliko bolj kompleksna. Izhodišča za morebitno spremembo teh nalog dejansko na Ministrstvu za javno upravo izpostavljamo kot vprašanje pri strategiji razvoja lokalne samouprave, ki je v zaključni fazi priprave, in prav v teh dneh pišemo končno verzijo teksta predloga strategije. Moram pa ponovno poudariti, da nismo šli s strategijo lokalne samouprave kot s pripravljenim besedilom v javno razpravo, ampak kot z odprtimi vprašanji, pri katerih smo vse deležnike, predvsem lokalne skupnosti, tudi vprašali, kakšna so njihova stališča za to. Občine izvajajo določene pristojnosti, ki jim prihajajo po zakonu, in določene naloge, ki jih nanje prenese država. Je pa tukaj zelo pomembno, da uporabljamo načelo subsidiarnosti, kar pomeni, da se vedno sprašujemo, ali lahko na občine, na lokalne skupnosti prenesemo naloge in pristojnosti tako, da bi bile opravljene čim bližje državljanom. Torej, če prenašamo naloge nazaj na državo in centralno urejamo določene pristojnosti, potem postavljamo pod vprašaj načelo subsidiarnosti, ker želimo, da se naloge opravljajo čim bližje državljanom. Moram tudi poudariti, da so bile analize opravljene, kako se izvajajo naloge v lokalnih skupnostih, ker se pogosto soočamo s kritikami, da lokalne skupnosti ne opravljajo svojega dela, ne opravljajo svojih nalog, in ugotavljamo, da se dejansko naloge na področju lokalnih skupnosti izvajajo dobro, v zelo veliki večini zelo kvalitetno, da pa pogosto tudi lokalni interesi vplivajo na to, kateri nalogi dajo več poudarka. Ampak, to je ne nazadnje tudi namen lokalne skupnosti. Namen lokalne skupnosti je, da da nek lokalni poudarek in neke posebne prioritete, seveda so pa iz tega izvzete naloge, ki so predvidena po zakonu, da jih je treba na tak način izvajati. Sredstva za te naloge so določena v povprečnini, kot ste sami ugotovili. Ta povprečnina, ko se je izračunavala, je vključevala nabor nalog, te naloge so bile ponderirane, in na podlagi teh ponderjev tudi določena sredstva in v tem času mislim, da so bile dve ali tri celo ustavne presoje na to temo in vse ustavne presoje so ugotovile, da je obstoječi način financiranja primeren. Se pa seveda tudi lokalne skupnosti tako kot država, mogoče še državni proračun v večji meri, soočajo s finančno realnostjo, kar pomeni, da te naloge, ki jih moramo izvajati, moramo izvajati v okviru relativno omejenih finančnih možnosti. Pa vendar, da situacija ne bi bila tako črna, bi mogoče še to povedal, da še danes občine, meni se zdi to v redu, zmorejo plačevanje nalog nad tisto zakonsko obveznostjo, ki je nujno predpisana, zato ker ugotavljamo, da ravno pri pomoči na domu, ker ste omenili področje starejših, kjer je predpisana obveznost lokalne skupnosti 50-odstotnega sofinanciranja, dosegamo to sofinanciranje nekje preko 70 % na nivoju lokalnih skupnosti, pa tudi, recimo, pri plačevanju vrtcev in podobnih zadeva mislim, da smo na Ministrstvu za finance ugotovili, da je okoli 21 milijonov plačil več, kot je tista stroga zakonska obveznost. To je v redu, zato ker občine s tem razbremenijo svoje prebivalce, hkrati pa tudi potrjuje tezo, da ni problem v tem, da bi občine bile premalo v splošnem financirane. Je pa tudi to, kar je bilo že danes pri poslanskih vprašanjih ugotovljeno, težava, so zelo majhne občine, ki zaradi nekaj specifičnih plačil, ki jih morajo izvesti, dejansko zaradi svoje majhnosti lahko postanejo zelo ogrožene. Ker, recimo, ena majhna občina ima dva starostnika, druga majhna občina ima pa, recimo, 15 starostnikov v domski oskrbi in to zanjo predstavlja velik problem. Ampak to je problem, za katerega težko vidim ta trenutek sistemsko rešitev, razen v tem smislu, da se združujejo tudi obveznosti, ki jih občine plačujejo. Mi bomo tudi v tej smeri poskušali iskati rešitve v strategiji lokalne samouprave, da se tudi s povezovanjem občin – ne političnim, ampak v smislu izvajanja nalog – tudi veča njihova stabilnost pri izpolnjevanju obveznosti, ki prihajajo iz zakonov in nalog, ki se nanje prenašajo. Hvala.
Gospa Iva Dimic, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Zahvaljujem se vam, spoštovani minister, za odgovor. Na tem mestu bi izpostavila ravno stroške, ki jih imajo občine, ki jih lokalna skupnost namenja ne nazadnje tudi za zaščito in reševanje v naravnih nesrečah. Prav naše območje, območje Notranjske, so v zadnjih letih prizadele tako poplave, žled, kar je dodatno obremenilo naše občine in je s tem še na nek način poseglo v tiste stroške – jih je še dvignilo nad 622, kot smo včeraj slišali, da naj bi bilo neka normalna povprečnina za delovanje neke občine. Zdi se mi, da je s tega vidika treba pogledati, kako so občine obremenjene, ker se nanje vedno več prestavlja, tudi ne nazadnje doplačilo za dodatno zdravstveno zavarovanje kar za vse brezposelne osebe oziroma občane. Mislim, da občinam na neki strani jemljemo povprečnine, po drugi strani jim pa vedno večje breme dajemo, tako da so potem dejansko vse storitve, ki jih omogoča neka lokalna skupnost, v slabšem položaju oziroma se za občane slabšajo. Zato sem želela, če ste kaj razmišljali, da bi se nabor nalog mogoče nekoliko prenesel z lokalnih skupnosti v pristojnost države. Hvala lepa.
Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar.
Če se na kratko odzovem še na to, kar ste namenili. Poglejte, stroški za naravne nesreče, kot so poplave in žled, so stroški, ki niso vključeni v sistemsko financiranje. Zaradi tega obstajajo mehanizmi, ko se tako lokalnim skupnostim in kot drugim, ki utrpijo škodo v takih nesrečah, dejansko lahko sredstva prenesejo. Moram reči, da predvsem v primeru žleda, ki je bila res huda nesreča, je bilo kar precej sredstev prenesenih, aktivirani so bile tudi evropski skladi, ki so v primeru, da nesreča presega določeno mejo glede na BDP, sprostijo. Tako so lokalne skupnosti dobile to podporo, hkrati se je pa v teh primerih tudi izkazalo, kako pomembno je, da lokalne skupnosti vzdržujejo tisto infrastrukturo pomoči, ki je v takih naravnih nesrečah posebej dobrodošla. Kar se tiče dodatnega zdravstvenega zavarovanja, je to ena od odprtih tem. Tudi sam obljubljam, da se bomo z njo še naprej ukvarjali. Glede obremenitve občinskega proračuna bi pa mogoče samo toliko rekel. Vsi se soočamo z, ne bom rekel, varčevanjem, ampak z realnostjo: porabimo več kot ustvarimo. Ampak v času od leta 2007–2008 se je državni proračun skrčil za 8 %, občinski so se pa povečali za 9 %. To pomeni, da na nek način se moramo vsi soočiti, da pač teh sredstev, ki bi si jih vsi želeli, da bi komfortno izpolnjevali vse želje in potrebe občanov, upravičene, enostavno moramo uokviriti v tisto, kar nam je dejansko tudi na razpolago. Glede nabora nalog, ki naj bi se morebiti prenesle z občin nazaj na državo, pa ponovno poudarjam: lahko v dogovoru s predstavniki lokalnih skupnosti in ob upoštevanju načela subsidiarnosti. Ker po eni strani želimo močno lokalno samoupravo, da bodo odločitve blizu občanom, kar pomeni, da bo ta lokalna samouprava morala prevzeti tako naloge, obveznosti in pristojnosti. Če pa prinašamo te naloge nazaj s sredstvi in z odločanjem, potem pa moramo pristati na določeno mero centralizacije, ki je v določenih primerih smiselna, v določenih primerih je pa bolj učinkovito, če se naloge izvajajo bližje občanom in v občinah; in poskušamo, žal, na Ministrstvu za javno upravo, ki smo za to pristojni, gledati ne zgolj posamezne občne, ki imajo problem – seveda, ga obravnavamo –, ampak sistem mora delovati na nivoju vseh 212 občin v Sloveniji in vedno se bo dogajalo to, da bo imela ena občina en specifičen manko in druga občina nekje nek specifični presežek; ampak običajno moramo na sistemskem nivoju doseči izravnavo na nivoju delovanja celotnega sistema. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Hvala, spoštovana podpredsednica, za dano besedo. Predstavniki Vlade, kolegi in kolegice, lep pozdrav! Zadnje dejanje Ropove vlade v letu 2004 je bilo sprejetje uredbe, ki je na novo opredelilo področje dimnikarstva; še več, takratni minister za okolje in prostor je tri dni, preden je bila uredba sprejeta, sprejel pravilnik, ki je še bolj natančneje določal to dimnikarsko službo. Potem pa so leta minevala. Koncesionarji so bili veseli, imeli so svoje pogodbe in kljub temu da so poročila in revizija Računskega sodišča vedno znova in znova dokazovali, da je marsikaj na tem področju dimnikarstva problematičnega, odprtega, da se dogajajo kršitve, se je zadeva dogajala in se dogaja tudi danes. Ampak, leta 2014 smo zmogli toliko naporov v Državnemu zboru, da smo se poenotili in v Zakon o varstvu okolja zapisali v 148. člen, da pa s 1. 1. 2016 se uvede nek nov koncept. Ja, minister Židan je bil takrat tudi minister, je pa res, da je med drugim tudi zapisal na moje poslansko vprašanje, da ena ključnih zadev, ki pa še fali, zakaj ne pridemo na nek boljši sistem, to pa je področje evidenc. Minister je takrat zapisal: "Spremembe sistema, ki so pogojene tudi z izdelavo državnih evidenc, pričakujemo, da bodo zaključene do jeseni leta 2013." Ministri se menjavajo, vlade se menjavajo, uradniki, očitno eni bolj, eni manj povezani z dimnikarskim lobijem, pa ostajajo. Zadnja verzija je – pa to bodo verjetno bolj vedeli koalicijski poslanci – osnutek novele zakona, niti sam osebno ne vem, ali gre za novelo Zakona o varstvu okolja ali pa za Zakon o dimnikarski službi, ki ga imate v normativnem načrtu dela Vlade. Ampak ta zakon naj bi bil sprejet do 10. 5. 2016, kar je zelo nelogično, kajti vemo, kaj pravi obstoječi zakon: s 1. 1. – prosti trg, licenčni sistem. Zato, spoštovana ministrica, me v temu trenutku zanima: Kaj ste morda od tiste javne predstavitve mnenj, ki je bila aprila letos v Državnem zboru, pa do sedaj storili? Oziroma ključno vprašanje: Kakšno bo vaše delovanje na področju urejanja dimnikarske službe do tistega presečnega datuma 31. 12. 2015, ko naj bi zaživel nov sistem? Boste zmogli pogum, da nekaj na novo uredite, ali strogo licenčni sistem, ali podaljšanje sedanjega stanja, ali boste morda vrnili dimnikarstvo občinam, ali je kakšna druga rešitev? Toliko za uvod, hvala.
Besedo ima ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanec gospod Tomaž Lisec, hvala za to vprašanje! Tako kot ste dejali; s sprejetjem Zakona o varstvu okolja se sedanja ureditev izvajanja dimnikarskih storitev ohranja zgolj do 31. decembra letošnjega leta in se bo takrat tudi prenehala izvajati kot obvezna gospodarska javna služba. Torej, naše mnenje, moje mnenje ali pa mnenje Ministrstva za okolje in prostor je, da je za zagotovitev javnega interesa na področju izvajanja dimnikarskih storitev tudi v prihodnje potrebna regulacija tega področja. V zaključni fazi je pripravljen – mislim, da bo še v tem mesecu objavljen – Zakon o izvajanju dimnikarskih storitev, ki bo urejal navedeno materijo. Pri razlagi, katere cilje je treba izpolnjevati za ta javni interes, da je seveda upravičen, je glede na to, da je to Ministrstvo za okolje in prostor, je v prvi vrsti vedno navedena skrb za varstvo okolja. Če pa govorim sama, kot oseba, pa rada povem, da je to srb za zdravje in življenje ljudi. Namreč, prav okrog urejanja teh dimnikarskih zadev se dogajajo tudi smrti in na žalost se je tak primer pred nekaj leti zgodil na Pohorju, kar pomeni, da vsaj zame je prva skrb zdravje in življenje ljudi, potem varstvo okolja, gre tudi za požarno varnost, to pomeni tudi za premoženje ljudi in ne smemo pozabiti, ugotavljanje ali pa izvajanje energetske učinkovitosti malih gorilnih naprav. V ta namen priprave predloga novega dimnikarskega sistema je bila že leta 2014, takrat še na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje, ustanovljena delovna skupina z namenom preučitve najustreznejših rešitev ter priprave predlogov zakonodaje. Delovna skupina se je naslonila na širok nabor gradiv v zvezi z izvajanjem dimnikarske storitve in, kot ste že sami povedali, je bil ta predlog rešitev predstavljen v javnih razpravah na mnogih mestih in takrat je bil tudi na nek način predstavljen ta licenčni sistem oziroma ta usmeritev v licenčni sistem. Od marca so bile te predstavitve na Gospodarski zbornici Slovenije, na strokovnem posvetovanju v Moravskih Toplicah, na Svetu za trajnostni razvoj v Gornji Radgoni, v Državnem zboru in Državnem svetu. V razpravi v Državnem zboru in tudi v drugih javnih razpravah o bodoči ureditvi izvajanja dimnikarskih storitev sta bila po našem mejenju najglasneje predstavljena pravzaprav dva koncepta. En koncept – nič več urejanja dimnikarskih storitev, kar pomeni, da bi po 31. 12. 2015 bil to povsem prost trg, in na drugi strani želja, da se obdrži obstoječi koncesijski način izvajanja teh storitev. S to neko vmesno potjo se zavedamo, da pravzaprav ne bomo, vsaj v javnosti, dosegli nobene podpore. ne eni ne drugi z našo rešitvijo ne bodo zadovoljni. Je pa res, da praktično po vsej Evropi, razen v Angliji, nismo našli primerljivega sistema, sicer pa se ta dimnikarska storitev opravlja na nek podoben način, kot si ga sedaj tudi mi zastavljamo. Pri samem sprejemu zakona bodo sprejete tudi ustrezne uredbe. Ena uredba bo predvsem vključevala tudi, v kakšnih periodah za posamezne vrste kurilnih naprav bo potreben ta pregled. Uredba, ki bo urejala pogoje za pridobitev licenc, bo med drugim podrobneje urejala vsebina vloge za pridobitev licence, postopek opravljanja izpita in opravljanja znanja ter preizkus usposobljenosti in vrste opreme, potrebne za opravljanje dimnikarskih storitev, zadnji pravilnik bo urejal cene dimnikarskih storitev. Glede na čas, torej poletni čas, bo ta zakon v javni razpravi oziroma ponujen v pregled na naših spletnih straneh dva meseca. Hvala.
Gospod Tomaž Lisec, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala, spoštovana ministrica, za dani odgovor. Poslansko vprašanje sem pripravil, rok je bil za oddajo v četrtek, v petek pa sem zasledil v enem izmed slovenskih medijev naslov Dimnikarske storitve še naprej obvezne, čas za pripravo sprememb se izteka. Sedaj ste rekli, spoštovana ministrica, dva meseca v javni razpravi, ampak v bistvu javna razprava glede tega, kakšen model dimnikarske službe za Slovenijo je najboljši, poteka že tam od leta 2008 naprej. Sam sem danes pogledal pretekla poslanska vprašanja od leta 2008, pa je vedno ta debata: koncesije, licence, občasno tudi občine, ampak danes smo 14. 7.; torej še 5 mesecev do presečnega datuma 1. 1. 2016, pa še vedno sami govorite, da sta dva koncepta, s katerim verjamete, da nihče ne bo zadovoljen, evidence so še vedno v razsulu, tako kot so bile leta 2013, ko smo sprejemali Zakon o varstvu okolja, in me zanima: Kakšen je osnutek zakona? Ali gre za licenčni sistem ali sistem koncesionarstva? Torej: Ali bo izključno obvezno, ali čisto prostovoljno, ali kakšna vmesna rešitev oziroma kakšna bo ta rešitev? Drugo omenjeno vprašanje: Ali boste do 1. 1. 2016 uredili evidence tako, da bodo tudi uporabniki vedeli, za kaj gre, in da bodo tudi dimnikarji vedeli, za kaj gre? Tretje ključno vprašanje: Ali bodo lahko tisti, ki so sedaj delali koncesije po svoje, oziroma tisti, ki jih je Računsko sodišče zaznalo, da so kršili koalicijske pogodbe, izločeni iz kakršnegakoli modela opravljanja dimnikarske službe? Kajti kakršenkoli bo model, če bodo tisti, ki bodo dimnikarsko službo naredili po svoji podobi – tudi s pomočjo vaših uradnikov, spoštovana ministrica–, potem nismo naredili nič, ne glede na to, kakšen koncept zakona boste pripravili. Hvala.
Besedo ima ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen.
Spoštovani poslanec, gospod Lisec, imam občutek, kot da me sploh niste poslušali. Težko pristanem na tezo, da govorim tako, da se mene ne da razumeti. Lahko pa tudi. Torej, povedala sem, da bo še ta mesec v dan v javno razpravo pripravljen, izdelan zakon, kar pomeni, da po tej javni razpravi bodo postopki za sam sprejem stekli najprej na vladi in potem seveda v parlamentu, tu je pa pravzaprav v veliki meri odvisno od vas, poslancev, ali boste tako pripravljeno rešitev sprejeli ali pa morebiti tudi ne. Napovedovati tega, vsaj danes, ne morem. Druga stvar, ki sem jo tudi jasno povedala. Torej, v tej javni razpravi spomladi ali pa še danes ta dva zagovornika teh dveh konceptov pravzaprav zagovarjata vseskozi isto. No, mi smo šli pa s to licenčno rešitvijo, bi rekla, nekje med njima in v javnosti ne pričakujemo, da nas bo kdo pohvalil, saj tudi za druge stvari nas ne, tako da okrog dimnikarjev tudi ne pričakujem. Kar se tiče podatkov, je bila obveza koncesionarja, da te podatke zbirajo oziroma jih javljajo, pri sami pripravi zakona se tudi išče varianta, in sicer da bi se skupaj z izdajo računa morebiti vnesla tudi številka kurilne naprave in bi potem skozi to bila evidenca boljša. Tako bom zelo vesela, če boste spremljali to javno razpravo, če boste tudi v parlamentu pomagali pri sprejemanju zakona oziroma da že prej mogoče kakšne konkretne predloge, rešitve podaste. Na to vaše zadnje vprašanje pa sploh ne morem odgovoriti, zaradi tega ker ne vem konkretno, o katerih teh izvajalcih govorite. Mi smo namreč v letošnjem letu kar precej koncesionarjem odvzeli koncesijo in jo podelilo novim koncesionarjem, tako da vam hipotetično na to vaše zadnje vprašanje pa ne znam odgovoriti. Hvala.
Gospod Tomaž Lisec, imate besedo, da postavite postopkovno zahtevo.
Hvala. Ker je že ministrica rekla, da bo dva meseca potekala javna razprava, mislim, da je prav, da tudi jutri, ko bo glasovanje, potrdite predlog, da tudi v Državnem zboru opravimo razpravo. Kajti gre za področje, kjer gre, kakor je že gospa ministrica rekla, za zdravje ljudi, gre za požarno varnost. Vsak izmed nas je tako ali drugače nekako vključen v to delovanje, ki ga dimnikarji izvajajo. Ker gre za dokaj zapleteno materijo, kjer bo tako nov zakon, nove uredbe, novi pravilniki, mislim, da je prav, da ne samo delovna skupina, vsi ostali deležniki, ki bodo vedno eden proti drugemu, da opravimo javno razpravo. Spoštovana ministrica, če bo koncept vsaj deloma takšen, kot ste ga danes napovedali, torej da bo nek licenčni sistem, ampak še vedno pa mora država imeti neke prste vmes predvsem pri nadzoru, bom, če ne prvi, pa vsaj drugi, ki vas bom pohvalil. Nimam nobenega problema pohvaliti ministra, ki nekaj naredi, ampak resnično upam, da boste to naredili do 1. 1. 2016 in ne, da bomo dobili nek super zakon, kjer pa bo ključ v prehodnih in končnih določbah, kjer bomo zapisali, da se evidence uredijo do leta 2018, pravilnik se sprejme do leta 2017, uredbe se sprejmejo do 2018 itn. Potem nismo naredili nič, ampak smo le še malo podaljšali obstoječim koncesionarjem njihovo delo. Skratka, upam, ministrica, da boste svoje poslanske kolega iz koalicijskih vrst predvsem prepričali, da na naslednji seji opravimo javno razpravo. Verjemite, tudi vam bo dobrodošla, kajti verjamem, da se poslanci, kljub temu da se verjetno delimo na to, da so eni za izključno oziroma prosti liberalni pretok, eni pa za strogo koncesionarski sistem, kot je sedaj, da bomo tudi s pomočjo poslancev se prešteli, kajti na koncu bomo, kot ste sami rekli, mi tisti, ki bomo sprejeli z glasovanjem oziroma s tipko "za" ali "proti" zakon, ki bo vsaj večini tega Državnega zbora najbolj po godu. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje bo postavil Primož Hainz gospe ministrici za obrambo Andreji Katič.
Gospa podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovane ministrice in seveda predvsem spoštovana ministrica za obrambo gospa Andreja Katič! Kot v vsaki vojni, je tudi na slovensko osamosvojitveno vojno padla neka senca, zgodilo se je, kar se ne bi smelo zgoditi. 27. junija 1991 je bilo nad Ljubljano sestreljeno letalo gazela s pilotom Tonijem Merlakom pod pretvezo, da gre za nevarnega pilota Jugoslovanske armade. Resnica je bila obratna; Toni Merlak je sodeloval s slovenskimi obrambnimi silami že od avgusta 1990. leta in je pripravljal prelet več helikopterjev tipa gazela na slovensko stran. V času sestrelitve je letel z neoboroženim in neoborožljivim tipom letala oziroma helikopterja gazela in je bil prva žrtev osamosvojitvene vojne. Postavitev spomenika Toniju Merlaku v Rožni Dolini v Ljubljani leta 1994 lahko razumemo kot priznanje države za storjeno napako. Pokojnikovi sodelavci veterani pa menijo, da je to premalo za osamosvojitvene napore, ki jih je opravil pred sestrelitvijo, in za krivico, ki se mu je dogodila. Predlagali so, da bi se po Toniju Merlaku poimenovana helikopterska eskadrilja, pa ni bilo v skladu s kriteriji. Predlagali so tudi, da bi ga posthumno odlikoval predsednik Republike Slovenije, pa ni pravega odziva že dve leti. Spoštovana ministrica! V pisnem predlogu sem vas spraševal, ali se lahko po Toniju Merlaku imenuje vojaški del letališča Cerklje ob Krki. Kasneje so me, torej včeraj me je družina Merlak opozorila, da je to letališče nedeljivo in se v celoti imenuje Vojašnica Jerneja Molana, ki je prav tako veteran in je bil tudi žrtev vojne in bi bilo preimenovanje krivično oziroma ne pride v poštev. Mislim pa, da bi lahko Ministrstvo za obrambno našlo kakšno drugo možnost v smislu oddolžitve pogojnemu Toniju Merlaku in bi po njem, recimo, poimenovali vojaški del letališča Jožeta Pučnika. Dajem samo kot primer. Torej, sprašujem vas: Ali se bo Ministrstvo za obrambo vključilo v reševanje krivice, ki se je zgodila v času osamosvojitvene vojne in ki ne prizadene le posameznika, pač pa tudi veterane kot organizacijo? Hvala lepa za odgovor.
Besedo dajem ministrici za obrambo gospe Andreji Katič.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje in pobudo! Večina poimenovanj vojaških objektov je bila izvedeno že leta 1992, kasneje, leta 1996 Vojašnica Janka Premrla Vojka v Vipavi, Vojašnica Slovenski pomorščaki, Ankaran ter leta 2006 Vojašnica barona Andreja Čehovina v Postojni. Preostala poimenovanja pa so bila izvršena 2012, in sicer po padlih v osamosvojitveni vojni. V letu 2013 pa je bila poimenovana še vojašnica v Celju po Francu Rozmanu Stanetu. Kot ste sami že sedaj povedali, vojašnica v Cerkljah ob Krki, katere sestavni del je tudi vojaško letališče, je bila leta 2012 poimenovala po Jerneju Molanu, ki je kot pripadnik Teritorialne obrambe padel v osamosvojitveni vojni. Menimo, da je trenutno to poimenovanje primerno, ker gre za sestavni del vojašnice, ter da ločeno poimenovanje vojašnice in letališča na isti lokaciji ne bi bilo ustrezno. Gotovo pa ne tudi preimenovanje sedanje vojašnice. Vaš predlog bomo seveda proučili v sklopu preimenovanj objektov Slovenske vojske, ki nosijo še krajevna imena. Ne izključujemo pa tudi ne možnosti, da bi v bodoče, če bi prišlo do določenega poimenovanja letališča Cerklje ob Krki, če bi bilo poleg vojaškega dela izveden tudi načrtovani civilni del vojaškega tega letališča, mogoče potem poimenovanje, kot ste predlagali. Toliko hvala.
Poslansko vprašanje bo postavil gospod Zvonko Lah ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav ministricam, kolegom, kolegici in kolegom! Današnje poslansko vprašanje bom postavil s področja prostorskega urejanja, prostorskega načrtovanja. Večina poznavalcev meni, da je slovenski sistem urejanja prostora in gradenj zastarel. Sloni na preživetih miselnih konstruktih iz socialističnih časov in na zasebnih interesih po dobičkih. Konkurenčni položaj Slovenije v svetu je od njegovega vstopa v Evropsko unijo izjemno nazadoval, svetovno investicijsko poročilo, ki ga pripravlja Konferenca Združenih narodov za trgovino in razvoj je pokazalo, da Slovenija po tujih naložbah v našo državo in po naših naložbah v tujino zaostaja tako za Evropo kot za svetom. Podatki za leto 2013 našo državo uvrščajo celo na zadnje mesto v regiji Srednje in Vzhodne Evrope. Tuji vlagatelji se od Slovenije odvračajo, naši odhajajo v tujino. Evropsko komisijo slovensko zanemarjenje poslovnega okolja skrbi. Junija 2014 je v svojih priporočilih Sloveniji poslala uničujočo kritiko, citiram: "Slovenija ni dosegla nobenega napredka pri izboljšanju poslovnega okolja." Konec citata. Kritika se nanaša zlasti na to, da ni izvedena racionalizacija in da se ni skrajšal čas, potreben za pridobitev dovoljenj za poseg v prostor in gradbenih dovoljenj. To je trenutno ena najpomembnejših ovir za tuje neposredne naložbe. Naša država bi morala zato storiti vse, da podjetjem, ki so gonilo gospodarskega razvoja, ustvari ugodno okolje za poslovanje in privabi tudi tuje vlagatelje. Podjetjem je treba omogočiti varno in hitro pot do spremembe namenske rabe zemljišč, do gradbenega in uporabnega dovoljenja. Zanimivo, na primer, da srednje veliko podjetje s 300 zaposlenimi se znajde na pragu sklenitve pomembnega dolgoročnega posla, ki bo od podjetja zahteval podvojitev zmogljivosti. Svojo tovarno bo moralo hitro razširiti na bližnja zemljišča, ki še niso zazidljiva, zato bo potrebna sprememba namenske rabe skozi občinski prostorski načrt. Kaj bo takšno podjetje doživelo? Bo naletelo na prijazno, predvidljivo in stabilno poslovno okolje, kaj ga čaka pri zagotavljanju območja za gradnjo in drugih urbanističnih pogojev? Zanima me, gospa ministrica: Kaj boste storili [[izklop mikrofona]].
Besedo dajem ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanec gospod Zvonko Lah, priznam, da tudi sama najbolj pričakujem ali pa nestrpno pričakujem pripravljeno to zakonodajo, ker o tej zakonodaji sem pravzaprav, ko sem prišla sem, največ vedela. Je pa res, da se je pri pripravi sprememb pokazalo, da je potrebna v nekem delu tako celovita prenova, da bo, kot kaže, Zakon o graditvi objektov nadomeščen z novim zakonom, ne bo šlo več samo za spremembo, da je tudi Zakon o prostorskem načrtovanju predviden za celostno prenovitev. Dopolnjen bo tudi Zakon o umeščanju prostorskih ureditev državnega pomena v prostor, opravljanje dejavnosti arhitektov, inženirjev bo po novem izvzeto iz dosedanjega Zakona o graditvi objektov in celostno urejeno v ločenem zakonu. Vsi zakoni so trenutno še v fazi priprave znotraj MOP, so pa že v taki fazi, da se preverjajo elementi teh zakonov v strokovnih krogih. To pomeni, da bi sedaj v mesecu juliju in avgustu še intenzivirali to preverjanje znotraj strokovnih krogov in v jeseni bi, tako kot sem prej napovedala za Zakonom o dimnikarski dejavnosti, torej šli tudi s temi zakoni v javno razgrnitev in potem v postopek sprejemanja. Je pa res, da so vsaj po prvih odzivih sodeč nekateri zadovoljni, celo povejo, da so presežena njihova pričakovanja v smislu izboljšav, drugi nekako ocenjujejo, da je teh sprememb preveč, poslanci boste pa tisti, ki boste nekako ugotovili, kaj in v kolikšni meri je mogoče prisluhniti tem spremembam. Hvala.
Gospod Lah imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Gospa ministrica, jaz vas razumem, da je to področje zelo kompleksno. Sprašujem zaradi tega, ker vi imate v normativnem programu tako spremembe ZGO kot ZPN načrta. Spomladi prihodnjega leta oziroma že v jeseni naj bi bili ti zakoni pripravljeni. Vendar mislim, da bo treba temeljito prenoviti to zakonodajo. Če bomo samo popravljali, ne bomo v doglednem času prišli do pravih rezultatov. V tej naši pripravi prostorskih aktov je od 30 do 50 nosilcev urejanja prostora, ki med seboj ne sodelujejo, občine morajo usklajevati eno z drugim, postopki OPN trajajo od 4 do 8 let. Investitorji ne morejo toliko časa čakati. Prejšnji primer, ki sem ga povedal, če bi podjetje moralo širiti svojo proizvodnjo na kmetijsko območje, preden pride do sprejetja prostorskega akta in podrobnega prostorskega načrta, traja od 6 do 10 let, preden pride do gradbenega dovoljenja. To je nesprejemljivo. To nas dela nekonkurenčne z drugimi državami. Današnje poročilo kaže, da smo na 70. mestu po konkurenčnosti. Od leta 2013 in 2014 smo nazadovali še za osem mest. Tudi po podatkih ankete o izkušnjah pri pripravi OPN, ki je bila opravljena v letu 2013 po slovenskih občinah, je 83,% občin navedlo, da so zaradi dolgotrajnega postopka izgubile [[…]] [[znak za konec razprave]] naložbe. Največje zastoje in stroške pa so doživljali pri usklajevanju z ministrstvi, sektorji znotraj njih in državnimi agencijami. Tako da [[izključen mikrofon]]
Besedo dajem ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Pri razlagi v prvem delu sem povedala, da ja, da tudi, ko smo mi najprej želeli ali pa sem vsaj jaz želela, da bi se zdaj obnovil, se je potem pri teh rešitvah pokazalo, da je treba sprejeti novo različico tega zakona. Kar se pa tiče te konkurenčne sposobnosti ali nesposobnosti, pa vseeno bi želela povedati, da v mnogih okoljih so občine investirale v izgradnjo industrijskih con in je še kar nekaj teh prostorov prostih, kamor bi se lahko morebitni investitorji obrnili. Je pa res, da je vprašanje, koliko tuji investitorji sploh zmorejo to iskati, kar pomeni, da mi sedaj obnavljamo ali pa pripravljamo tudi e-prostor, kjer bi bilo moč do teh podatkov prihajati preko spleta, kar bi bilo zelo zanimivo tako za investitorje kot tudi za morebitne prodajalce teh zemljišč, običajno so to občine. V nadaljevanju je seveda ta možnost, ki je bila že dana z Zakonom o prostorskem načrtu in gre za to manjšo širitev območja zazidljivosti, pol hektara, ki pa je bila potem na žalost z Ustavnim sodiščem črtana. Priznam, je vsaj zame bila ta rešitev dobra, odlična, bila je hitro izvedljiva in ravno v takih primerih, ko je neka dejavnost, pa četudi je to kmetijska, že v nekem prostoru, pol hektara širitve, torej možnosti, da se nek obrat – ali je to industrijski, obrtni, kmetijski – širi, se je zdela zdelo dobra rešitev. Mi nekako tudi to imamo še vedno v obdelavi, da bi bilo mogoče, je pa res, da se v prostoru tako ali drugače srečamo z drugimi koristniki prostora, kar se kaže tudi pri sprejemanju ne samo občinskih prostorskih načrtov, tudi državnih prostorskih načrtov in seveda tako, kot je bilo rečeno, vseh teh soglasodajalcev je veliko. Pri izvajanju oziroma kasneje, ko bo zakonodaja v postopkih, se bo pa v resnici videlo, ali so naše odločitve sprejemljive ali pa boste poslanci mogoče iskali kakšne nove rešitve. Hvala lepa.
Gospod Zvonko Lah, imate besedo, da postavite postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o vašem odgovoru.
Izkoristil bi to poslovniško možnost, da se glasuje o tem, da se temeljita razprava opravi tukaj, v Državnem zboru. Mislim, da je tema dosti široka in dosti pomembna. Povedal bi še to, da imamo v Sloveniji nekaj 10 tisoč črnih gradenj, 300 tisoč naj bi bilo objektov, zgrajenih v nasprotju ali v neskladju s predpisi, da bi morali to na nek način urediti, da bi bilo treba sprejeti nek zakon, s katerim bi te legalizacije v kratkem času spravili pod streho. S tem bi občine pridobile komunalne prispevke, ljudje bi legalizirali objekte, gradila bi se infrastruktura – tako nimamo drugega denarja iz integralnega proračuna, ne občine iz proračunov. Mislim, da bi bilo velo delo opravljeno, če bi uspeli v kratkem, doglednem času sprejeti nek zakon, da bi legalizirali te stvari. Poleg tega pa smo tudi danes že slišali, da nimamo pravih evidenc za uveljavitev Zakona o davku na nepremičnine, kar nam je povedalo tudi Ustavno sodišče, ker imamo anarhijo na terenu. To je zelo pomemben zakon, pomembne stvari, ki jih lahko opravimo brez dodatnega denarja iz proračuna. Tukaj je treba samo voljo, znanje in veliko dela, imamo pa primer dobrih praks v tujini. V Nemčiji na primer imajo poseben zakon, na osnovi katerega usklajujejo med samimi nosilci urejanja prostora, med ministrstvi, med resorji, ker tudi pri nas, če bo šlo tako naprej, da bo vsako ministrstvo, vsak resor država zase, vsak zahteval svoje, potem ne bomo prišli nikamor. Tukaj je treba pač preseči. Mislim, da za vsako občino je prostorski akti, odlok o prostorskem OPN bistvenega pomena za vsak poseg v prostor in za razvoj občine, tako tudi države. Mi nimamo osnovnih prostorskih aktov na nivoju države, po katerih bi se potem moralo tudi prenesti to planiranje na regije, ki jih še nimamo oziroma pokrajine, in potem na občine. Tako je tudi v naši zakonodaji v ZPN načrtu, v ZUreP, vendar mi tega nimamo, imamo težave. Gospa ministrica, meni je žal, ampak mislim, da bo ravno v tem času, ko ste vi ministrica, se moralo nekaj narediti na tem področju, moralo se bo presekati in bomo šli postopoma, tako kot mislite oziroma tako kot je Vlada načrtovala – mislim, da bo vse skupaj prepozno in da bo država drsela še navzdol.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Dr. Franc Trček bo postavil poslansko vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivavšku.
Hvala za besedo, predsedujoča. Pozdravljam ministra, skromni preostanek poslank in poslancev ter del ministrske ekipe! Strinjam se s tem, kar je rekel kolega Lah prej, da nam umanjka razmisleko o regionalnem razvoju, da nekega urbanističnega prostorskega načrtovanja skorajda nimamo več, ampak k mojemu vprašanju najprej. Danes smo se že veliko pogovarjali okrog tako imenovanega, eni rečejo prekmurskega, drugi rečejo pomurskega zakona o enakomernem regionalnem razvoju Slovenije. Ob tem zakonu imamo še zakon o enakomernem regionalnem razvoju, po katerem imamo 4 opredeljena razvojno problemska; področja ob Pomurju še Pokolpje, Podravje in Zasavje, 49 občin, pa če bi k temu prišteli še tistih 85 razvojno ogroženih obmejnih občin, je to kar lep del Slovenije. Ampak, če se vrnem k tem 4 razvojno problemskih območjem; gre za neko zakonsko obljubo o 399 skratka skoraj 400 milijonih neke razvojne pomoči v obdobju 2010–2018, ki se z izjemo pomurskega zakona zelo slabo izvaja v praksi. Do sedaj je bilo realizirano le 8 %. Recimo, iz Gospodarske zbornice Dolenjske in Bele krajine, kjer so delali izračune, so mi nekako sporočili, me obvestili, da so oni dejansko neto plačnik razvojne pomoči, če gledam za Belo krajino. Jaz prihajam iz Maribora, dobro veste, za Podravje obljubljena razvojna pomoč 66,2 milijona vlade Alenke Bratušek, sprovedena do sedaj 2,7 %. Ljudje s terena mi govorijo, da so tudi ti razpisi, ta minorna sredstva pogosto zapakirana v nejasne razpise, brez ustrezne neke podpore, z improvizacijo. Vse gre za neko nedopustno prakso naraščanja razlik med nami, za neko prakso, ki vodi v Slovenijo nekih treh hitrosti: ali boste v Ljubljani, ali boste na obrobju Ljubljane, malo proti Obali, ali pa ob avtocesti, ali boste pa nekje, ne bom rekel, katero besedo imam na koncu jezika – Srbijo definirajo kot kraj, kjer se parijo volkovi. Zato bi rad vprašal ministra: Kako bo s spodbujanjem dinamike razvojne pomoči tako tem 4 problemskim območjem, tako tudi drugim razvojno ogroženim regijam in mikroregijam Slovenije? Hvala za besedo.
Besedo dajem ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani gospod poslanec Trček, spoštovani poslanke, poslanci! Odgovor za Pomurje; predvidevamo, da bo izplačil v okviru Programa spodbujanja konkurenčnosti pomurske regije v letu 2015 predvidoma 4,3 milijona evra. Predvidevamo, da bo sprejeto predlagano podaljšanje Zakona o razvojni podpori pomurski regiji v letih 2016 in 2017 in v okviru Programa spodbujanje konkurenčnosti pomurske regije bomo za te namene izvajanje programa o Pomurju s strani Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo predlagali zagotovitev sredstev v višini 5,848 tisoč evrov v letu 2016 in v višini 3 milijone 753 tisoč evrov v letu 2017. Pokolpje. Predvidevamo, da bo izplačil v okviru Programa Pokolpje v letu 2015 v višini 3 milijone evrov in 2,1 milijona evrov v 2016. Kot je predvideno v programu, in sicer konec leta 2016 se program izteče in zato bomo predlagali, da se program podaljša do leta 2020 in zagotovi dodatnih sredstev v skupni višini 10 milijonov evrov. To pomeni, da bi se za Program spodbujanja konkurenčnosti iz pristojnosti Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo namenilo skupaj 30 milijonov evrov namesto zdaj predvidenih 20 milijonov. Zasavje, Hrastnik, Radeče in Trbovlje. Po sprejetem programu spodbujanja konkurenčnosti in ukrepov razvojne podpore za območje občin Hrastnik, Radeče in Trbovlje je predvidenih v letu 2015 1,6 milijona evrov, v letu 2016 1,7 milijona evrov in v letu 2017 1,5 milijona evrov. Maribor s širšo okolico. Načrtovana in realizirana vrednost za izvedbo instrumentov, predvidena dinamika po Programu spodbujanja konkurenčnosti Maribora s širšo okolico v obdobju 2013–2018 je takšna, da na letni ravni predvideva 6,4 milijona evrov oziroma v obdobju 2013–2018 skupaj 32 milijonov. Realizirana vrednost 2014 je bila 1,7 milijona evrov, neposredno za izvedbo programa po pogodbah zagotovljena sredstva za izvedbo v letu 2015 pa so 4,1 milijona evrov. Posredno za izvedbo Javnega razpisa za spodbude za zagon podjetij vseh problemskih območjih z visoko brezposelnostjo so v letu 2015 zagotovljena sredstva v višini 1,5 milijona evrov, razpis je zaključen in sredstva v tej višini so dodeljena. Glede na omejena integralna proračunska sredstva računamo, da bomo del programov sofinancirali tudi s pomočjo evropskih sredstev. Hvala.
Dr. Franc Trček, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Ja, zahteval bom dopolnitev odgovora. Seveda, če vse to skupaj seštejem, še kar ogromno striže do obljubljenih 400 milijonov, pa ne bom rekel zdaj, da ste vi osebno, gospod minister, krivi, ker gospa ministrica za okolje in prostor pravi, da je padla v vodo, vi pa ste padli – ne vem, kaj naj rečem. Glejte, nekako malo preko palca, če rečem, nam je, ljudem, ki se malo ukvarjamo ali iz prakse ali iz analize nekih delovnih mest z neko, kot rečemo znotraj nemarksističnega ideološkega koncepta, višjo dodano vrednostjo, vemo, da tam potrebujemo vsaj enih 100 tisoč evrov, da zgeneriramo eno dobro zaposlitev. Eno delovno mesto, ki nam bo generiralo visoko dodano vrednost. In nekako iz tega – ne bi rad izzvenel grdo, kar je bilo pa vedno – gre za nek drobiž, s katerim se bo zgeneriralo mogoče nekaj 10 delovnih mest z neko razpolovno dobo, toliko pametni nismo, noben ni, tudi v bolj razvitih družbah, bo verjetno vsaj tretjina teh delovnih mest ugasnila, takšna je naravna logika. Nekako bi vseeno rad nek odgovor, kako bomo v tem daljšem časovnem okolju se nekoliko bolj posvetili generiranju kvalitetnih delovnih mest. Dopoldne sem govoril o nekih kazalcih, ki ravno niso obetavni. Če bi lahko bil ciničen ob tistem obljubljenem denarju, bi lahko rekel, verjetno bomo tisti, ki bomo sedeli v tem parlamentu, če nas ne bodo ven nesli, imeli to prolongacijo teh zakonov, ne vem, do leta 2030. Upam, da ne. Rad bi malo še kakšno pojasnitev. Hvala.
Besedo dajem ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku.
Hvala. Za Pomurje in Pokolpje moram pokomentirati to, kar ste povedali. V programu konkurenčnosti, ki ga izvaja naše ministrstvo za Pomurje, je bilo od 33 milijonov po zakonu namenjenih, realiziranih 19,1 milijonov. Zdaj, drobiž gor ali dol, je to 57,8 %. Seveda pa je celotna vrednost paketa za Pomurje 264 milijonov evrov, ki je v veliki meri realizirana, ampak tukaj je treba upoštevati razvojne centre in vse tudi ostale infrastrukturne objekte. V Pokolpju pa je program konkurenčnosti predvideval 20 milijonov evrov in je do konca leta 2014 počrpanih 11,5 milijona, se pravi enak procent, ne 8, kot ste prej omenili, 57,5 %. Seveda od skupnega zneska, 287 milijonov za Pokolpje, tukaj pa je treba vedeti, da je večina tega namenjena cestni infrastrukturi oziroma tretji razvojni osi, železnici in pa elektro infrastrukturi. Skratka, v pridobivanju novih delovnih mest za vsa štiri problemska območja so bila že do sedaj namenjena po naši oceni solidna sredstva, zdaj rezultate lahko merimo. Mislimo, da imamo težave predvsem na področju Posavja – Hrastnik, Trbovlje in pa Radeče – večje kot na drugih treh. Definitivno bomo poskušali del problema rešiti z evropskimi sredstvi, seveda pa bomo, tako kot je bilo že rečeno za Pokolpje, predlagali podaljšanje obdobja z dodatnimi 10 milijoni. Hvala.
Dr. Franc Trček imate besedo, da podate postopkovni predlog, da se na naslednji seji opravi razprava o vašem odgovoru.
Hvala za besedo. Seveda bom izkoristil to možnost. Ker imam pa tri minute, jih bom pa delno zlorabil. Poglejte, tukaj je prisotnih, če sem pravilno štel, nas osem poslancev, ena poslanka, dve strokovki – uradno je prijavljenih petinsedemdeset poslank in poslancev –, dve ministrici, trije ministri, podpredsednica in njeni dve pomočnici [[…]]Zakaj to omenjam? Zato, ker je takšna oblika postavljanja vprašanj ministrom in ministricam, blago rečeno, brezzvezna skoraj. Ko Miro Cerar, ali kdorkoli je že predsednik Vlade, odgovori tistih svojih petinštirideset minut – mislim, to je energetska izguba časa, mi bi to lahko nadaljevali v sobi 212 in upam, da bomo v jeseni odprli debato o poslovniku. Neke malo bolj pametne države imajo to nekako drugače organizirano, tematsko se začne eno, dve področji, opozicija in koalicija se dogovorita, vlada sedi tukaj in seveda mora odgovarjati. Zelo srčno si želim, da bomo šli v to smer. Mi še toliko pametni nismo, da bi, bom rekel, ta ministrska vprašanja skupaj pokupčkali. Recimo, meni se zdaj gospa Kolarjeva smili, ker jo moram še spraševati, pa bova tukaj napol spala do desetih zvečer. Srčno upam, da bomo poslanke in poslanci zmogli toliko pameti, ker to že postaja neka burleska. Včasih je tudi malo kazni – za tistega, ki je iz poslanske skupine dežuren in mora nekako ostati. Vsekakor seveda zahtevam, da se opravi glasovanje. Po navadi se v glasovanjih opozicija povozi in to je nek inštrument, ki ga imamo, ampak ki je defekten, ki ne deluje in ki dejansko zapravlja naš čas in energijo. In srčno upam, če ne drugače, bom našega Vatovca za ušesa vlekel, ker je predsednik komisije, da se resno usedemo, razmislimo o tem in spremenimo to zadevo, da bo nekako dejansko bolj produktivna. Ker če še tega ne znamo v parlamentu narediti, kako bomo pa potem državo furali! Ampak, formalno bom seveda vseeno izkoristil to možnost za glasovanje, ker vem, da bom nekako povožen. Definitivno bi bila pa to neka tema, ki bi jo potem ob eni ali dveh tem odprli. Tako delajo pametni parlamenti, potem se štiri, pet ur razpravlja o eni ali dveh temah, kar navsezadnje prisili tudi izvršilno oblast, da se zelo dobro pripravi, kar navsezadnje tudi prisili predsednika ali predsednice vlade da ga dobro "zbrifirajo", da se pripravi na to tematiko. Vsak od nas je seveda omejen, ne more imeti znanja o vsem, ampak ko si na tej funkciji, je nekako tudi ta način edukacija. Srčno upam, da bomo šli v tej smeri, da bomo čez poslovnik, čez Mandatno-volilno komisijo spravili te spremembe. Ker tako, kot je, mislim, res škoda tega štroma za to. Pa z vsem dolžnim spoštovanjem do nas, ki zdaj tukaj v niti ne tako poznih urah sedimo. Hvala za besedo.
Hvala. Res je šlo malce za zlorabo postopkovnega. Kljub temu ste povedali, da želite, da se opravi razprava. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Gospod Ivan Prelog bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospodu mag. Dejanu Židanu.
Hvala. Spoštovani gospod minister! Priprava državnega prostorskega načrta za navezovalno cesto zahodna obvoznica Maribor se je začela s sklepom Vlade Republike Slovenije pod točko 1.53 na 178. redni seji dne 17. julija 2008. Namen načrtovane navezovalne ceste je zagotoviti prostorsko umestitev zadnjega odseka zahodne obvoznice do omrežja hitrih cest in avtocest. Ministrstvo za infrastrukturo in prostor je v času od 11. junija 2012 do 11. julija 2012 javno razgrnilo študijo variant, povzetek za javnost in okoljsko poročilo tako na ministrstvu kot v lokalni skupnosti. Javna obravnava je bila izvedena 19. junija 2012 v prostorih krajevne skupnosti Razvanje. Bistvenih pripomb v fazi javne razgrnitve ni bilo. Postopek se je nadaljeval s pridobitvijo prvih mnenj k predlogu najustreznejše variante. Takratno Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, Direktorat za kmetijstvo je podalo negativno mnenje z dne 23. avgusta 2014, iz katerega izhaja, da so vplivi izvedbe plana z vidika varovanja kmetijskih zemljišč nesprejemljivi. Predlagana varianta namreč zavzema cirka 40 hektarjev kmetijskih zemljišč, kar po njihovem mnenju bistveno odstopa od podobnih projektov. Na podlagi navedenega je bil sklican usklajevalni sestanek. Zaključek sestanka, ki je potek dne 5. februarja 2014, je bil, da se izdela predlog optimizacije predlagane variante 1 tako, da se zmanjša poraba tal – to je sklep dva – ter se preveri izvedljivost alternativnega poteka variante preko poslovne in industrijske cone – sklep tri; povzeto po zapisniku z dne 5. februarja 2014. Kot najoptimalnejša se je pokazala modificirana varianta ena, kateri se je zmanjšal poseg v kmetijska zemljišča z 42,9 na 24,9 hektarjev kmetijskih zemljišč. Zato vas sprašujem: Ali ni mogoče za razvoj in prebivalcem mesta Maribor preko Sklada za kmetijska zemljišča ustrezno nadomestiti teh 24,9 hektarjev kmetijskih zemljišč, ki so že danes deloma degradirana zaradi bližine prometne ceste in ostale infrastrukture? Samo z načrtom opustitve ideje o logističnem centru Luke Koper v Prekmurju se je prihranilo okoli 100 hektarjev bistveno bolj kvalitetnih kmetijskih zemljišč, katerih le četrtina bi bila rešitev za Maribor. Ali res ne morete zagotoviti tega in s tem preprečiti nadaljnje zaviranje, ustvarjanje možnosti razvoja Maribora in njegove okolice, celotne regije ter na koncu koncev vse severovzhodne Slovenije s Koroško vred? Naj poudarim, da gre pri tem za izjemno pomembno cestno povezavo Prekmurja s Koroško preko Maribora. Hvala.
Besedo dajem ministru kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano gospodu mag. Dejanu Židanu.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani poslanec iz Maribora, hvala za vprašanje. Še enkrat lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Kolikor vem, v Pomurju logistični center ni dobil soglasja za spremembo namembnosti zemljišč, tako da se s tem težko primerjamo. Potem naslednje vprašanje: Ali tam, kjer se izgubijo kmetijska zemljišča, lahko vzpostavimo drugo? To je načeloma veljalo, dokler niste poslanci spremenili – sicer v prejšnji sestavi – Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki je od lepih načrtov odvzel denar, z lepimi besedami pa se kmetijska zemljišča ne dajo pridobivati iz manj ustreznih. To na splošno. Kar se pa tiče konkretnega, pa dovolite le: v tem trenutku je kar nekaj prostorskih načrtov na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Moram reči, da me situacija spreminja na leto 2010 pa 2011, s tem da takrat je bilo obratno. Namreč, ministrstvo je ravno takrat dobilo revizijsko poročilo Računskega sodišča, ki je ugotavljalo, kaj se je delalo s kmetijskimi zemljišči v času samostojne Slovenije in kako so se izgubljala in kako so se gradile ceste, poslovni objekti in podobno. Pa mogoče samo kot predlog, dajte to poročilo tudi prebrati, ker je zelo poučno. Kar se pa tiče konkretnega vprašanja okoli Maribora, moram reči, da sem seveda pogledal arhiv, ki je dosti debel. Tudi verjetno gospod poslanec pozna, da je stališče Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ves čas enako, da v bistvu ni vsakega pol leta različno. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano varianti 1 nasprotuje že od samega začetka postopka, saj je od vseh treh variant varianta 1, varianta 2 in varianta 2, iz kmetijskega vidika najslabša. Predvsem zaradi dejstva, ker poteka po sredini kompleksa kmetijskih zemljišč, kompleks je pa velik 170 hektarjev in ga dejansko razdeli. Torej, sam kompleks naredi za manj uporaben. Vprašali ste o nadomestnih kmetijskih zemljiščih. Ta se teoretično lahko vzpostavijo, res je tudi strošek vzpostavitve, samo je potrebno potem tudi denar za to zagotoviti. Kot kompromisno rešitev ministrstvo že ves čas zagovarja varianto 3. To je varianta, ki poteka po obstoječi Papeški cesti in se nadaljuje po obstoječi Tržaški cesti. Predvidena je razširitev Tržaške ceste v šestpasovnico. S to varianto se izognemo poseganju na strnjen kompleks kmetijskih zemljišč in tudi sicer se prizadene najmanj kmetijskih zemljišč. Mislim, da je tudi marsikateremu urbanistu Maribora ta varianta bila všeč, čeprav je družba, ki umešča to, pa ves čas vztrajala pri tem, da se povozijo najboljša kmetijska zemljišča. Meni je tudi poslan zadnji zapisnik, kjer piše, da ni skrbi, da bo ministrstvo tako ali tako preglasovano na vladi, ampak potem to več ni iskanje kompromisa, ampak se pač jasno pove, da vsi interesi v tej državi so pomembni, ni pa pomemben interes prehranske varnosti. To je sicer stališče, pa je to stališče obratno, kakor je bilo leta 2011 v Državnem zboru sprejeto z resolucijo Zagotovimo si hrano za jutri. Ker imam še nekaj sekunda časa, dovolite, da vam povem, kako se pa odloča na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Osnova za presojo sta 3.e člen Zakona o kmetijskih zemljiščih in 30. člen prehodnih določb zakona, C varianta, in sicer prostorske ureditve državnega pomena se umeščajo najprej na zemljišča nekmetijske namenske rabe. Če to ni mogoče, se ureditev državnega pomena načrtuje najprej na kmetijskih zemljiščih nižjih bonitet. Pri tem se je treba v čim večji meri izogibati umeščanja na območja in agrarnih operacij, bližino vodnih virov, primernih za namakanja, in na območja trajnih nasadov. Hkrati je treba v čim večji meri upoštevati obstoječa omrežja prometne in gospodarske javne infrastrukture ter načrtovati racionalno in tako, da se v čim večji meri ohranja kmetijska zemljišča in njihova zaokroženost. Spoštovani poslanec, dovolite, da vam še enkrat povem: če bi šlo v Sloveniji samo za en primer razmišljanja, da je vse pomembno, edino kmetijska zemljišča ne, potem bi mogoče bilo stališče kmetijskega ministrstva pač takšno, da bi se pač iskali še dodatni kompromisi, ampak je to sedaj postala miselnost, ki začenja prevladovati v Sloveniji. Se pa prav tako tudi zavedam, da čez nekaj let, ko bo prehranska varnost še bolj ogrožena, da kdorkoli bo takrat kmetijski minister, bo dobil vprašanje: Zakaj pa takrat, ko je bilo mogoče, kmetijskih zemljišč niste zaščitili? Hvala.
Gospod Bojan Podkrajšek bo postavil vprašanje ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Cenjeni ministrski zbor, kolegice in kolegi! Moje vprašanje bo za ministrico za kulturo Republike Slovenije. Naj uvodoma povem, da se prav gotovo vsi zavedamo v tej dvorani, pa tudi širše, da je Slovenija zelo bogato obdana s kulturno dediščino, ki so jo ustvarili naši predhodniki. Dotaknil bi se rad vašega osnutka financiranja v prihodnje teh objektov. Predvsem bi se moje vprašanje nanašalo na objekt Žličke kartuzije. Moram biti korekten in tudi vam povedati, se zahvaliti za vaš trud, ki ste ga v letošnjem letu opravili. Naj povem, da je to trajalo že devet let. Želja lokalne skupnosti, seveda vseh strokovnjakov, da bi ta objekt bil razglašen za spomenik državnega pomena, seveda to ste letos s svojimi sodelavci pripravili, dali na vlado in seveda vlada je 24. junija to tudi sprejela. Tako iskrena hvala tudi s tega mesta. Me pa, spoštovana ministrica, zanima glede tega objekta predvsem: Kako bo glede financiranja v prihodnje? Ne bom rekel, da samo za ta objekt. Kar nekaj županov sem srečal po Sloveniji, ki jih skrbi financiranja njihovih kulturnih objektov, predvsem v tej novi perspektivi 2014–2020. Hvala za vaš cenjeni odgovor.
Besedo dajem ministrici za kulturo gospe mag. Julijani Bizjak Mlakar.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana ministrica, minister, poslanke, poslanci! Spoštovani gospod poslanec Bojan Podkrajšek, za to vprašanje se vam zahvaljujem. Res je, da kar se tiče na splošno financiranja te naše bogate kulturne dediščine, za katero se pa tudi sama bojim, da bi nam popadala, ker nam po nekod propada. Torej tudi mene in nas na ministrstvu zelo skrbi in zaradi tega si zelo prizadevamo, kako po tistem, ko smo ugotovili, da v operativnem programu za nepovratna sredstva Evropske unije ni prednostne naložbe varovanja, ohranjanja in razvoja kulturne dediščine, kar je žal dediščina prejšnjega mandata, vendar bomo storili vse, kar je v naši moči, da bo to mogoče. Res je, letos smo se zelo potrudili, tudi zaradi visoke obletnice Žičke kartuzije, da se je vse pripravilo in da smo še pred to obletnico na vlado dali odlok in se je Žička kartuzija razglasila kot spomenik državnega pomena. Samih virov financiranja je seveda po zakonu več, in sicer eno, tisto kar velja po ustavi, naj bi bil vsakdo torej dolžan v skladu z zakonom varovati naravne znamenitosti in redkosti ter kulturne spomenike, vendar vemo, kako je to in da je lahko za same lastnike to zelo veliko breme. Zaradi tega so tudi vsaj možnosti brezplačnih strokovnih nasvetov strokovnih služb, to je Zavoda za varstvo kulturne dediščine, ki deluje v sedmih izpostavah po slovenskih regijah, kadar pa je potrebno za varovanje in oživljanje spomenika oziroma izvedbo drugih ukrepov varstva in kadar nastanejo izredni stroški, ki presegajo običajne stroške, potem je mogoče, da država, pokrajina ali občina za ta namen v okviru možnosti prispeva tudi druga javna sredstva. Zdaj, na ministrstvu imamo določene razpise za spomeniškovarstvene projekte, ki se izvajajo preko javnih razpisov. Tako smo od leta 1995 dalje iz proračunskih sredstev Ministrstva za kulturo za spomenike državnega pomena zagotovili 38 milijonov 505 tisoč 871 evrov, iz evropskih sredstev 27 milijonov 883 tisoč 392 evrov, kot lastno udeležbo pri evropskih projektih pa še 6 milijonov 732 tisoč 238 evrov, to se pravi skupaj 73 milijonov 121 tisoč 501 evro. Status spomenika državnega pomena lahko sicer bistveno olajša prijave na mednarodne projekte, kakršen je na primer norveški mehanizem, in pri vseh teh razpisih tudi, ki so na ministrstvu, se pri vrednotenju prednostnega reda upošteva tudi status posameznega kulturnega spomenika in status spomenika državnega pomena seveda prinaša to večje vrednotenje. Hkrati pa, ker želimo na Ministrstvu za kulturo glede na vsa dejstva, ki trenutno so za novo finančno perspektivo in kar zadeva sredstva Evropske unije, prav zaradi tega dejstva, ki zadevajo te prednostne naložbe, ki je nimamo, pa bi jo morali imeti, smo pripravili tudi osnutek zakona oziroma predlog zakona o interventnem sofinanciranju najbolj ogroženih spomenikov – tako imenovani kulturni evro; evro, v katerem so tudi spomeniki državnega pomena primerno zastopani. V okviru tega smo seveda prav zaradi pomanjkanja denarja in tudi finančne krize [[…]] [[znak za konec razprave]] torej v ta zakon uvrstili tiste spomenike, ki pomenijo najbolj ogrožene kulturne spomenike. Ta seznam je pripravil [[izklop mikrofona]]
Gospod Bojan Podkrajšek imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala za vaš odgovor, vam bom omogočil, da boste lahko končali. Seveda se vam zahvaljujem za ta vaš odgovor. Je pa moja skrb, pa ne samo moja, tudi širša; ste mi pa jasno povedali, da denarja za ta spomenik ni predvidenega v tem vašem osnutku. Zelo sem bil vesel, ko sem na vaši spletni strani Ministrstva za kulturo videl, da piše, da je Žička kartuzija izjemnega pomena za Slovenijo in tudi za širši evropski prostor. Tako, spoštovana ministrica, res je moja skrb, skrb širše lokalne skupnosti, seveda tudi državljank in državljanov Republike Slovenije za ta spomenik, pa prosim, da končate z odgovorom pa še mogoče kaj dopolnite. Hvala.
Besedo dajem ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar.
Hvala lepa. Prej sem želela povedati, kaj je razlog, da se ta spomenik Žička kartuzija ni znašel na seznamu spomenikov, ki so navedeni v predlogu našega zakona. Namreč, Žička kartuzija je bila na seznamu tako imenovanega zakona o kulturnem evru in so bila tista sredstva že v celoti porabljena. Tako je bilo iz proračunskih sredstev Ministrstva za kulturo v obdobju od leta 1995 za zgornji samostan Žičke kartuzije izplačanih 859 tisoč 922,45 evra, za cerkev v Špitaliču pa še dodatno 378 tisoč 765,11 evra. Zaradi razsežne Žičke kartuzije so že sanirali spodnjo cerkev v Špitaliču, Gastuž in tri četrtine obzidja s stolpi. V enem od njih je odprta zeliščna lekarna. Obnovljen je bil baročni trakt, v katerem je muzejska predstavitev zgodovine kartuzije in način življenja menihov. Nobeden od imenovanih objektov ni več statično ogrožen, zato objekt ni bil uvrščen med ogrožene najpomembnejše kulturne spomenike po programu zavoda. Vendar pa glede na pomen Žičke kartuzije pri samih razpisih, ki pa jih bo imelo Ministrstvo za kulturo v okviru integralnega proračuna, pa je seveda Žička kartuzija glede na svoj velik pomen uvrščena med tiste spomenike, ko bodo razpisi zunaj, da bo seveda prav zaradi tega pomena lahko dobila bistveno večje vrednotenje kot kakšni manj pomembni spomeniki. Tako verjamem, da bo v prihodnje, če bodo proračuni takšni, kakšni bi morali biti za področje kulture, predvsem še tudi zaradi zanemarjenosti, kar se tiče v prejšnjem mandatu, in tudi te neobčutljivosti do kulturne dediščine, da se bo to spremenilo in da bomo lahko tudi Žički kartuziji namenili potrebna sredstva. Ker namreč, na ministrstvu si zelo prizadevamo, da bi se to vedenje o kulturnem turizmu, o pomenu kulturnega turizma – tega vedenja je na lokalnem nivoju bistveno več kot tam, kjer bi tudi moralo biti. Torej upamo, da bo to vedenje prišlo tudi do torej do ušes tistih, ki dostikrat odločajo o sredstvih. No, in končno na koncu boste tako poslanci odločali tudi o teh sredstvih in jaz vas tukaj zelo prosim za ta posluh vse po vrsti. Verjamem, da bomo nekaj dobrega naredili za to, da bo razvoj v Sloveniji resnično šel v korist vseh, torej celotne države, in da bomo vsi bolje živeli. Tudi na ta račun obnavljanja kulturne dediščine. Hvala lepa.
Gospod Marko Ferluga bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Lep dober večer vsem, predvsem damam ministricam in obema ministroma! Spet bom začel svoj šlager sezone: drugi tir. To je never ending story. Upam, da se bo v teh mandatih, upam, končalo ali pa, da bomo prišli blizu. Kar se tiče vprašanja, minister, pa je tako – vem, da zdaj v teh dnevih bi moralo priti to poročilo OECD oziroma analiza OECD na plan, pa me zanima: Ali jo bomo imeli tudi mi možnost videti oziroma ali bo to objavljeno nekje, da bomo enkrat končno vedeli, koliko nas bo to stalo: ali bo to 700 ali bo 1 milijardo 400? Drugo, kar me pa zanima pri vseh teh zadevah, je pa to: Ali je potrebna dokumentacija – ki bo verjetno nedvomno potrebna tudi za nadaljnje zbiranje dodatnih sredstev, ki jih je vedno premalo – že v neki fazi priprave, tako da imamo res vso potrebno dokumentacijo in vse tisto, da bomo zadostili vsem zahtevam, ki so dane na teh javnih razpisih, da bomo resnično zagotovili ta prepotreben denar? To je eno vprašanje. Ali lahko vsaj okvirno poveste neko časovnico tega? Se pravi, govorili smo nekje, da bo v septembru spet nek nov razpis: Kako vi predvidevate razvoj dogodkov? Moje drugo vprašanje, ki se veže na drugi tir, je ta izvlečni tir. Tukaj pa mislim, da ne sme biti več dvomov, ampak je samo vprašanje časa, kdaj bo to narejeno. Se pravi: Kdaj se bodo začela pripravljalna dela in če je vsa potrebna dokumentacija pripravljena za to? Kakor je bo povedano tudi z vaše strani in kakor je bilo razumeti tudi iz medijev, je to pripravljalno, pripravljalni del je sicer skromen, kilometer in 200 metrov in verjetno še ta transformatorska postaja, ki je potrebna, ampak je to eno pripravljalno delo, ki je potrebno za ta naš začetek nesrečnega tega drugega tira. Upam, da se bo to začelo in bi vas prosil za odgovor na ti dve vprašanji. Hvala lepa.
Besedo dajem ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Hvala, predsedujoča. Lep pozdrav ministrskima kolegoma in poslankam in poslancem! Hvala tudi poslancu gospodu Ferlugi za postavljeno vprašanje. Res je, v zvezi z drugim tirom se v zadnjem času veliko pogovarjamo in mislim, da je prav, da se pogovarjamo. Vesel sem vsake razprave in z veseljem pojasnjujem in odgovarjam na vsa vprašanja. Tako tudi danes z veseljem pojasnim, če morda karkoli še ni bilo odgovorjeno na nedavni nujni seji Odbora za infrastrukturo, kjer smo na temo drugega tira že, mislim da, tukaj tudi dokaj izčrpno razpravljali, saj je bila razprava okoli 4 ure dolga. Tudi tako bi rekel, jaz ne bi niti uporabljal izraza, da je to nesrečni drugi tir, ampak gre pa res za enega najbolj zahtevnih projektov na področju infrastrukture in kot tak pač terja določene postopke in procedure, da ga bomo lahko spravili v fazo izgradnje. Okoli vprašanja, koliko bo dejansko stal, lahko povem to, da se v javnosti okoli tega zelo veliko govori, lahko se tudi postavlja trditev, da sedanja ocenjena vrednost temelji, bom rekel, na izkustveni oceni iz preteklih infrastrukturnih gradenj na področju zlasti slovenskih avtocest, vendar imamo tukaj zelo natančne popis vseh del iz projekta za gradbeno dovoljenje. Na podlagi tega popisa in teh izkustvenih cen iz preteklih infrastrukturnih objektov je ocenjena ta investicijska vrednost tega projekta. Koliko je to realno ali ni realno, se seveda lahko pogovarjamo. Že večkrat sem tudi rekel, da je tista prava, bom rekel, tržno preverjena cena tista, ki jo dobiš z zavezujočo ponudbo na mizo. Skratka, dokler mi teh zavezujočih ponudb nimamo, ne moremo biti nikoli sigurni, kaj je tista prava cena, za katero bo projekt tudi potem realiziran. Tudi če damo zdaj nekim potencialnim izvajalcem oceniti, za koliko bi pa oni zgradili, bodo to oceno seveda naredili z določenimi rezervami, tisto pravo ceno bodo dali, ko bodo pripravili zavezujočo ponudbo. Mi smo se sicer tudi zavezali in odločili, da bomo naredili neko revizijo, da tako rečem, mednarodno revizijo samega projekta. Pa ne toliko z namenom, da, recimo, preverimo to našo oceno investicijske vrednosti, vendar bolj z vidika, da vidimo, ali so še možnosti za optimizacijo projekta. Sam projekt je sicer že zelo natančno začrtan s tem, ko je bil umeščen v prostor, tukaj seveda nobenih sprememb v tem smislu nekih optimizacij ne moremo več delati, lahko pa naredimo še neke optimizacije pri sami tehnologiji gradnje in tako naprej. Te preverbe bi radi s to recenzijo projekta še naredili in videli, ali so mogoče tudi še kje kakšne optimizacije, s katerimi bi projekt racionalizirali. Kot rečeno, sama projekta dokumentacija za ta projekt je pravzaprav pripravljena, projekti za gradbeno dovoljenje so pridobljeni in zdaj je v teku to, kar je treb narediti za to, da se finančna konstrukcija zapre. Vi veste, da so tukaj za nas zavezujoči sklepi Vlade, ki pravijo, da se bo projekt financiral z javno-zasebnim partnerstvom, ki tudi pravijo, kako se bodo črpala evropska sredstva za ta projekt. V zvezi s tem zasebnim partnerstvom poteka zdaj ta študija, ki ste jo omenili, z OECD, kjer se delajo analize možnih modelov javno-zasebnega partnerstva in prav to analizo bo OECD v temu tednu predstavil. Tudi v petek pripravljamo neko takšno predstavitev teh njihovih analiz, na katere smo povabili pravzaprav tudi poslance Odbora za infrastrukturo. Zdaj formalno ne vem, ali ste član ali ne, ampak seveda ste tukaj vsi prisotni pa tudi ostali vabljeni. Glede časovnice, se pravi, glede priprave na novem razpisu. Mi se bomo s tem projektom seveda prijavljali na naslednje razpise, v naslednjih fazah bo projekt nekoliko že v bolj zrelih fazah. Pri sedanjem razpisu je bil glede zrelosti ocenjen kot šibek, zato ker seveda nimamo še pridobljenih vseh gradbenih dovoljenj. Tudi finančna konsolidacija je pa zelo v bistvu odprta, tako da v naslednjih razpisih računam, da bomo te slabosti, šibkosti izboljšali, odpravili in v temu smislu pričakujemo, da bo tudi dobil možnosti [[izklop mikrofona]]
Gospod Marko Ferluga, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Prosim še odgovor, se pravi, kar se tiče tega izvlečenega tira in dokončanja vaših misli, se pravi odgovor na prejšnja vprašanja, ki sem jih dal. Hvala.
Besedo dajem ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Zgleda, da smo tole res prehitro skušali izpeljati. Torej, na tem razpisu računamo, da bo projekt tudi v tem pogledu ocenjen bolje in kot takšen potem tudi primeren za sofinanciranje. V ostalih ocenah je dobil pravzaprav projekt dobre do zelo dobre ocene. Lahko povem, da pridobitev gradbenih dovoljenj ali pa zaprtost finančne konstrukcije nikakor ni izključujoč kriterij za pridobitev evropskih sredstev na razpisu, kajti že tudi iz naših izkušenj imamo, da so evropska sredstva lahko uspešno pridobili tudi projekti, kjer še nismo imeli v celoti, recimo, pridobljenih vseh gradbenih dovoljenj. Tako v temu smislu ne vidimo, da je to, bom rekel, izključujoč pogoj, da ne bi mogli kandidirati na naslednjih razpisih in pridobiti teh evropskih sredstev. Kar se tiče izvlečnega tira, to dejansko razumemo kot začetek gradnje drugega tira, kajti izvlečni tir predstavlja 1,2 kilometra drugega tira, ki poteka vzporedno z obstoječim tirom, potem pa se njegova trasa odvije in odcepi v samostojno progo. Torej, s tem projektom predvidevamo [[…]]V bistvu je že objavljen javni razpis za izbiro izvajalca, v kolikor ne bo nekih zapletov, računamo, da bo javni izvajalec izbran že v jesenskem času, vsekakor računamo, da bo to v letošnjem letu, ko se bo lahko tudi začelo z gradnjo tega projekta. Predvideno je, da bi bil končan do leta 2017, zanj so zagotovljena sredstva, to so tako evropska sredstva, ki smo jih dobili na tem CEF razpisu v višini 20 milijonov evrov, preostanek pa bo s proračunskimi sredstvi. Tako bo ta projekt še dodatno povečal kapacitete obstoječe proge. Naj še to povem, da že z modernizacijo obstoječe proge, se pravi z nadgradnjami postaje Koper, z elektrifikacijo proge, z obnovo signalnovarnostnih naprav in tako naprej, se je kapaciteta te proge povečala z 9 na 14 milijonov ton letno, z dodatno investicijo izvlečnega tira se bo ta kapaciteta povečala še za dodatne 3 milijone na približno 17 milijonov ton, kar je že praktično kapaciteta pretovora, ki jo je Luka Koper, denimo, imela v letu 2014. Če torej upoštevamo še, da bo del pretovora v bodoče še vedno potekal po avtocesti, na ta način dobimo kar nekaj let dodatnih kapacitet, v katerih pa seveda moramo potem zagotoviti sam preostali del drugega tira [[…]] [[znak za konec razprave]]
Gospod Žan Mahnič bo postavil poslansko vprašanje ministrici za obrambo gospe Andreji Katič.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani ministri, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Moje poslansko vprašanje se bo nanašalo na problematiko vojaškega letalstva in na status vojaških pilotov. Vemo, da lahko o vojaškem letalstvu Slovenske vojske slišimo predvsem takrat, ko se kdo pritožuje zaradi preletov, bodisi ko govorimo o financah v Slovenski vojski, da ni niti za gorivo, bodisi ko kaj odpove, recimo, letalo Turbolet L-410 je bilo nazadnje prizemljeno in gospa ministrica, najprej bi me zanimalo: Kakšno je stanje v vojaškem letalstvu? Ali se načrtujejo v prihodnosti kakršnekoli obnove in rekonstrukcije voznega parka? Nadalje pa me zanima sam status vojaških pilotov. Vemo, da so že večkrat izpostavili problem plačnega sistema, problem pokojninskega sistema, poklicnega zavarovanja, opozarjajo na neurejene in dolge postopke pri šolanju, opozarjajo na to, kako izginja denar pri raznoraznih posrednikih, ko se nabavlja oprema, in tako naprej. Leta 2001 so bile s ZPIZ odvzete določene bonifikacije, tudi vojaškim pilotom, prej so imeli 12 za 18, kar pomeni, za 12 mesecev dela jim je bilo priznano 18 mesecev delovne dobe, potem se je ta številka zmanjšala na 15. Vemo, da je vojaško letalstvo posebej specifično, piloti opravljajo težka in zdravju škodljiva dela, od hrupa do raznoraznih vibracij, do izpostavljenosti nevarnim snovem, delo z eksplozivnimi snovmi, odpovedi, možne so odpovedi raznoraznih sistemov in tako naprej. Če primerjamo, recimo, z ZDA, tam po 20 letih dela v vojski prejmejo pokojnino v vrednosti polovice zadnje plače, po 30 letih dela prejmejo pokojnino v vrednosti tri četrtine zadnje plače, bonifikacijo imajo vojaški piloti, recimo, 12 za 24, v Franciji imajo pokojnino 12 za 27 oziroma v nekaterih primerih tudi 12 za 32, da ne govorim o Veliki Britaniji, kjer je treba za poklicno pokojnino v vojaškem letalstvu delati 18 let oziroma če preračunamo 12 za 27. Vem, da so piloti tudi že na vas naslavljali ta vprašanja, vem tudi, da je to bolj področje Ministrstva za delo, pa vendar kljub temu vojaško letalstvo spada nekako v vaš resor. Zanima me: Ali bodo kakšne spremembe na tem področju in tudi glede drugih stvari, drugih anomalij, ki se pojavljajo v vojaškem letalstvu, na katere se opozarja praktično že več kot desetletje in katere bi bilo nujno potrebno urediti? Zanima me, gospa ministrica: Ali v okviru Zakona o obrambi oziroma kakšnih drugih ukrepov, ki sledijo, že imate pripravljene kakšne rešitve oziroma v kateri smeri bodo te rešitve šle? Hvala za odgovor.
Besedo dajem ministrici za obrambo gospe Andreji Katič.
Spoštovani poslanec, hvala za to vprašanje. Res je, tudi na področju slovenskega letalstva se pozna v bistvu to krčenje sredstev za obrambne izdatke v zadnjih petih letih in če je, kot ste omenjali letalo turbolet, strokovno redno servisirano, ampak je letnik 1991, torej je staro že 24 let, vzdrževanje je vse bolj zahtevno, sredstev je namenjeno vse manj za posodobitve in temu primerno je potem tudi stanje. Ampak vseeno, razen te manjše težave je letalo redno vzdrževano in tudi varno za letenje. Seveda pa bo potrebno v prihodnosti za to področje nameniti še več sredstev, kar pa nekako s srednjeročnim programom obrambe tudi že načrtujemo. Kar se tiče vsega ostalega; res je, pripravljamo nov Zakon o obrambi. V tem času sem opravila že usklajevanje v vseh poslanskih skupinah, načeloma so vsi dali podporo temu, da se pripravi nov Zakon o obrambi, in kar se tiče delavnopravne zakonodaje imamo tudi napotilo Ustavnega sodišča, da večino določb izvzamemo iz Zakona o obrambi in to uredimo v Zakonu o službi Slovenske vojske. Tako se bosta ta dva zakona nekako sočasno pripravljala in jeseni upamo, da bomo imeli tudi že besedilo členov, tako da bomo lahko vam, poslankam in poslancem, tudi bolj podrobno predstavili to tematiko; se pravi tako Zakon o obrambi kot tudi Zakon o službi Slovenske vojske. Kar se tiče vsega položaja slovenskega vojaka, tudi pilotov, se zavedamo, da je položaj slab, da se uvrščeni v sistem javnih uslužbencev, ki pa ne upošteva te specifike, ki jih prinaša vojaški poklic, in tudi specifike, če pogledamo sedaj pilote tega konkretnega dela in to bo potrebno urediti, izpostaviti. Zaenkrat ne načrtujemo, da bi pripadnike Slovenske vojske izvzeli iz sistema javnega uslužbenca, ker to pomeni potem nekako tudi domino efekt za vse ostale uniformirane poklice, zagotovo pa bo treba v Zakonu o službi Slovenske vojske urediti specifike, tako da bo upoštevano težka zahtevnost dela, specifični pogoji dela, posebne obremenitve, ki jih drugi poklici nimajo. Tisto, kar bo v pristojnosti Ministrstva za obrambo, bomo sami poskušali, seveda v dialogu tudi s sindikati, že urediti; določene zadeve, ki jih Sindikat pilotov Ministrstva za obrambo Republike Slovenije že izpostavlja, bomo lahko uredili, imamo že načrtovano tudi s spremembo Uredbe o uvrstitvi formacijskih dolžnosti in nazivov v Slovenski vojski v plačne razmere predvsem glede tega opozorila, da niso določeni plačni razredi in plače formacijske dolžnosti glede na zahtevnost del – to je v naši pristojnosti, to lahko sami uredimo, predvsem tudi to, da se upošteva specifika dela na mednarodnih operacijah in misijah –, vse ostalo, kar pa je v sistem javnih uslužbencev, tudi v sistemu pokojninske zakonodaje, pa glede na to, da bomo to področje odprli tudi z Zakonom o obrambi in bo treba poseči tudi tja, neke dogovore z ministrico, pristojno za to področje, smo že neformalno pričeli, pa tudi načrtujemo, da bomo to izvedli v jesenskem obdobju letošnjega leta. Tako vsi pripadniki Slovenske vojske imajo vso mojo podporo pri uveljavljanju tistih pravic, ki so smiselne. Res pa je, da tudi Slovenska vojska deli usodo celotnega javnega sektorja in ukrepov, ki jih je Vlada in tudi Državni zbor sprejel v preteklem obdobju. Anomalije se morajo odpraviti, kar bomo lahko, bomo sami odpravili, česar ne bomo mogli, pa se nam zdi smiselno, bodo imeli vso našo podporo, mi moramo biti nekako tisti, ki bomo vodili te razgovore, pomagali pri tem, da bodo tudi ostala ministrstva pristopila k potrebnim spremembam. Kar se tiče pa krize, pa upamo, da bo čim prej minila in da bodo v bistvu tudi vse plače primerne delu, ki ga ljudje v Sloveniji opravljajo.Hvala.
Gospod Žan Mahnič, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Ja, hvala, predsedujoča. Hvala tudi za ta del odgovora, gospa ministrica. Moram reči, obramba je specifična zadeva, v njej tudi vojska in nekako bi šel v tej smeri, da bi vojake izločili iz sistema plač javnih uslužbencev. Kar se tiče vojaškega letalstva, upam, da tudi za to branžo in seveda tudi za ostale obrambne zmogljivosti Republike Slovenije prihajajo svetlejši časi, kar ste nakazali včeraj skupaj s premierjem, ko je bil tukaj generalni sekretar Zveze Nato Jens Stoltenberg. Upamo pa, da bomo končno sedaj enkrat prišli tudi od besed k dejanjem, kar bomo videli kmalu, ko bomo na mizo dobili proračun za leto 2016. Kljub temu, gospa ministrica, me mogoče malo bolj direktno zanima: Ali bi vi podprli to bonifikacijo za vojaške pilote? Recimo, da je poklic res specifičen. Da so nekateri celo na polovici, ko so že popolnoma izčrpani, dokazuje tudi to, da do 40. leta morajo samo enkrat letno na zdravniški pregled, po 40. letu morajo dvakrat letno na zdravniški pregled. Vemo, da so zadeve zahtevne, ko je potrebno en meter od stene držati motor oziroma elipso, da ne pride do kakšne nesreče. Poleg tega imamo tudi anomalije, kar se tiče nagrajevanja. Recimo, ne dolgo nazaj sem videl, da je vojska ZDA za svoje vojaške pilote – tiste, ki so želeli podaljšati za deset let, dala 225 tisoč dolarjev bruto nagrade, Slovenska vojska pa daje za podaljšanje desetih let tam okrog 6 tisoč 100 evrov bruto nagrade. Prav tako me pa zanimajo, kot sem že omenil, nekatere zahteve vojaških pilotov. Recimo, pravijo, da je nesprejemljivo, da imajo na misiji iste plače, kot jih ima, recimo, pehota. Dali so tudi primer, recimo letalo falcon, vodja letala je v 35. plačnem razredu, namestnik vodja letala je v 52. plačnem razredu. Njihova zahteva je tudi bila, da bi imeli 2,5-kratnik povprečne plače. Bi mi lahko še na to odgovorili? Hvala.
Besedo dajem ministrici za obrambo gospe Andreji Katič.
Hvala. V bistvu sem mogoče premalo podrobno povedala. Da, zagotovo, vse, kar se bo dalo urediti s spremembo Uredbe o uvrstitvi formacijskih dolžnosti in nazivov v Slovenski vojski v plačne razrede, kamor spada to, da se pravilno vrednoti zahtevnost dela, kar je bilo rečeno, in tudi to, da se pri določitvi plače na mednarodnih operacijah in misijah upošteva specifično delo – to bomo naredili. To v bistvu že imamo načrtovano in to se lahko uredi, tako da je to pravično. Kar se pa tiče spremembe pokojninske zakonodaje, pa je to seveda del širše zgodbe, zagotovo pa je res to, kar ste opozorili, da so obremenitve velike, da je težko, tako kot tudi gledamo pripadnike Slovenske vojske, da se določeno delo po določeni starosti opravlja glede na psihofizične sposobnosti vsakega posameznika in da je treba to tudi pri nekih bonitetah upoštevati. Tako bodo razgovori šli v tej smeri. Kolikšno, kako, bomo še videli, kaj potegne to, tudi v primeru, da ne gledamo samo slovenskih pilotov, ampak tudi ostale specifike v Slovenski vojski, bo to treba preveriti in to načrtujemo v drugi polovici letošnjega leta. Kar se tiče primerjave Slovenije. Tudi mi si bi želeli, da bi imeli tako dobro plačane vojake, kot jih imajo v nekaterih boljših vojskah ali pa v nekaterih državah, kjer jim gre bistveno boljše. Upamo, da bomo to tudi dosegli. Sedaj s to napovedjo, ki jo je dal tudi predsednik Vlade, se bodo obrambni izdatki nekoliko povečali, ampak mi smo pripravili SOPR na 0,01 v 2016 in potem 0,04 v 2017 in naprej. Verjetno bo dogovor mogoče skleniti tako, da bo ostal v 2016 procentualno enak znesek kot v letošnjem letu glede na BDP, kar pomeni minimalno povečanje, potem pa 0,04 v prehodnem obdobju. Ampak vseeno to pomeni samo en majhen del vseh sredstev, ki bi jih Slovenska vojska potrebovala za to, da se modernizira. Treba bo spremeniti tudi strukturo izdatkov, se pravi, da ne bo večina sredstev namenjenih samo za plače, da se bodo to tudi pri plačnem sistemu odpravile te anomalije, ker vojaki začetniki imajo res nizke plače, tudi neprimerljive z drugimi začetniki, recimo v policiji oziroma drugimi informiranimi poklici, in te anomalije se morajo odpraviti in to vse nas čaka v prihodnjem obdobju. Hvala.
Gospod Miha Kordiš bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance dr. Dušanu Mramorju ter generalnemu sekretarju Vlade mag. Darku Krašovcu.
Hvala za besedo, predsedujoča. Zdaj vidim, da gospoda finančnega ministra Mramorja ni danes z nami v dvorani. Mogoče ga bolj zanima teroriziranje Grčije kot to, da se dogaja potencialno ilegalna privatizacija Nove Ljubljanske banke. Za to namreč gre, v to smer gre moje vprašanje. 18. decembra 2013 je Evropska komisija izdala odločbo o državni pomoči Novi Ljubljanski banki. Ta odločba vsebuje tudi seznam zavez Republike Slovenije in med njimi je tudi obljuba, da bo po sanaciji Republika Slovenija prodala 75-odstotni delež NLB. Tu se ustavim pri svojem prvem vprašanju: Kateri organ je v imenu Republike Slovenije potrdil ta seznam zavez? Vemo namreč, da Državni zbor o prodaji deleža NLB ni nikoli odločal, pa bi načeloma moral. Naj podkrepim to z svojim drugim vprašanjem: Ali je ta odločba sploh pravno veljavna? Če citiram obrazložitev Vlade iz predloga sklepa o soglasju z 27. 11. 2014, ki se nanaša na Abanko in Banko Celje, ta pravi: "V kolikor zaveze ne bi vsebovale potrjene zaveze glede prodaje (torej sledeč 84. členu ZSDH 1), Evropska komisija ne bo zaključila postopka za izdajo odločbe o dovoljenih državni pomoči, saj Evropska komisija kot pogoj za izdajo takšne odločbe zahteva formalno potrjen katalog zavez. V konkretnem primeru je to katalog zavez, ki ga potrdi Vlada Republike Slovenije, v delu glede zaveze o prodaji pa tudi Državni zbor Republike Slovenije." Se pravi, državna pomoč potrebuje odločbo Evropske komisije, ta odločba potrebuje katalog zavez in če je tu vključena tudi privatizacija, mora to iti skozi Državni zbor. V primeru NLB to ni šlo nikoli skozi Državni zbor. Leta 2013 je veljav stari zakon o SDH, ki je imel v 34. členu identično določbo. Delež v naložbah, kot je NLB, se lahko proda samo ob soglasju Državnega zbora na predlog Vlade. Famozen primer je tu na primer tistih 15 podjetij, za prodajo katerih je soglasje podal Državni zbor v juniju 2013. Nikoli pa, kot rečeno, ni odločal o NLB. In kdorkoli je tukaj dal obljubo o privatizaciji NLB je bitno prekoračil svoja pooblastila. In kakšna je končna posledica vsega tega? Če katalog zavez ni bil potrjen v skladu s pravnim redom, potem je protizakonita tudi odločba, ki je bila izdana na podlagi tega kataloga zavez. S tem se hkrati zruši glavni argument koalicije, ki navija za privatizacijo NLB, zato ker je to pač Slovenija obljubila Evropski komisiji. Najlepša hvala za vaš odgovor, gospod državni sekretar.
Besedo dajem generalnemu sekretarju Vlade mag. Darku Krašovcu.
Spoštovani poslanec, hvala lepa za vprašanje. Sicer kot generalni sekretar Vlade lahko odgovarjam na poslanska vprašanja, ki se nanašajo na področje delovanja generalnega sekretariata Vlade in vladnih služb, ki sodijo v pristojnost generalnega sekretarja Vlade. Generalni sekretariat Vlade skrbi za pripravo sej Vlade in izvrševanje njenih odločitev ter opravlja druge naloge v zvezi z organizacijo dela v Vladi in vladnih službah. Pri tem se v okviru svojega dela v zvezi z organizacijo in izvedbo sej seznanim tudi z vsebino gradiv, ki jih v vladno proceduro pošiljajo ministrstva in vladne službe, vendar pa vsebine teh gradiv ne morem pojasnjevati, saj bi s tem posegel v pristojnost resornih ministrstev in vladnih služb. Glede na navedeno tudi ne morem vsebinsko odgovarjati na to zastavljeno vprašanje, sem pa se po prejemu vprašanja seznanil z dokumentarnim gradivom generalnega sekretariata pred tem mandatom Vlade. Vlada namreč v tem mandatu o NLB oziroma teh vprašanjih, ki jih sprašujete, ni odločala, je pa o tem odločala v mandatu 2013–2014 na svoji 37. redni seji dne 12. 12. 2013, kjer je pod točko 5.4. sprejela sklep, v katerem je v okviru izvedbe ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank soglašala s katalogom zavez za Novo Ljubljansko banko ter pooblastila takratnega ministra pristojnega za finance, da v imenu in za račun Republike Slovenije podpiše katalog zavez. Hvala.
Gospod Miha Kordiš, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala, predsedujoča. Glejte, gospod državni sekretar, mogoče niste pristojni za presojanje ali je neka odločba Evropske komisije veljavna ali neveljavna, ste pa, kot ste tudi sami ravnokar obrazložili, prvi administrativec te vlade v marsikaterem pogledu, zato morate odgovoriti na preprosto vprašanje, na katerega ste pa sedaj odgovorili, in sicer, kateri organ je v imenu Republike Slovenije potrdil katalog zavez. Kateri organ je tukaj obljubil, da bo Slovenija po dragi sanaciji NLB, ki smo jo financirali vsi davkoplačevalci, vsi državljanke in državljani Republike Slovenije, potem pač odprodala 75 % banke. Res je, svoje vprašanje sem postavil v resnici s predvidevanjem, da je ta katalog potrdila Vlada, čeprav ni imela tu nikakršne pristojnosti, sedaj pa naletimo na hakeljc, zaradi tega pač preprosto ne moremo pomesti pod preprogo, ker v tej vladi, aktualni vladi Mira Cerarja, sedita najmanj dva ministra, ki sta bila prisotna tudi v vladi Alenke Bratušek, zato je to, kar imamo danes pred nami, zelo pomembno politično vprašanje, na katerega moramo takoj dobiti odgovor in na to preprosto ne moremo pozabiti. Ne nazadnje je v zraku privatizacija Nove Ljubljanske banke, za to privatizacijo se pa izkazuje, da se dogaja popolnoma nelegalno, kot je sedajle objasnil tudi gospod generalni sekretar, da gre pač tu za sklep Vlade in da je bil katalog zavez sprejet s sklepom Vlade. Medtem pa vemo, da je zelo jasen standard, da bi v primeru, da ta katalog zavez vključuje privatizacijo, moral ta katalog iti skozi Državni zbor, pa ni šel. Vsa natolcevanja o privatizaciji NLB in kako smo dali neke zaveze v tujino so torej nična, zaradi tega, ker odločba Evropske komisije, ki je bila izdana na podlagi kataloga zavez, kakor vem, pravno ni veljavna in ne zdrži.
Hvala. Besedo dajem generalnemu sekretarju Vlade mag. Darku Krašovcu.
Hvala lepa. Ne vem, kaj naj dodatno odgovorim. Načeloma pa mislim, da so morale takšne zaveze sprejeti vse države Evropske unije, ki so želele dokapitalizirati svoje banke oziroma pomagati svojim bankam. Gre namreč za državno pomoč, ki je načeloma nedopustna, razen pod določenimi pogoji, in Evropska komisija je ob odločanju o dovolitvi državne pomoči odločala na podlagi teh zavez, ki jih je Republika Slovenija poslala Evropski komisiji. Zato v razmerju do Evropske komisije ni pomembno, kateri organ je odločal, ampak to zavezuje Republiko Slovenijo. Če Republika Slovenija teh zavez, ki jih je dala, ne bo spoštovala, to seveda pomeni, da je bila ta pomoč nedopustna oziroma nezakonita, posledično pa bi Evropska komisija lahko zahtevala, da se nedovoljena državna pomoč vrne. Hvala.
Gospod Miha Kordiš, imate postopkovno zahtevo, da se na naslednji seji opravi razprava o vašem odgovoru. Izvolite.
Natančno to, predsedujoča. Točno to zahtevo bom postavil. Poglejte, gre za zelo preprosto vprašanje, na katerega smo dobili oziroma je bil preprost odgovor. Kdo v Sloveniji lahko odloča o privatizaciji tako velikih naložb kot je 75-odstotni delež v Novi Ljubljanski banki? Zakonodaja je jasna, in to je Vlada, sicer v nekem drugem primeru, ne nazadnje tudi uradno zapisala: "Katalog zavez mora v delu, ki se nanaša na prodajo naložb, potrditi tudi Državni zbor." In Državni zbor v primeru NLB o tem ni niti odločal, kaj šele, da bi kaj takšnega potrdil. To je čista samovolja, ki si jo je privoščila vlada takratne premierke Alenke Bratušek. Vlada, v kateri je sedel tudi Karel Erjavec, vlada v kateri je sedel tudi Dejan Židan. In s tem je ta vlada bistveno presegla svoje pristojnosti in pravni akt, ki je bil izdan brez pooblastila, je, po mojem mnenju in o mojem vedenju, ničen. V nasprotnem primeru bi si lahko pač jaz izmislil, da podpišem neko darilno pogodbo v imenu kogarkoli, pa bo potem ta pogodba veljavna. Lahko na primer podpišem darilno pogodbo in s tem kar tako podarim avto našega finančnega ministra Dušana Mramorja pač nekomu tretjemu. Veste, to pač ne gre. Gospod Dragonja je 29. junija na vprašaje o veljavnosti odločbe povedal naslednje: "Kar pa se tiče zaveze glede NLB, je to sedaj stvar pravne ocene, ali zdaj zaveza, ki je bila dana, pravno učinkuje ali je nična. Če se bo pač uveljavljala ničnost, to je pač treba s pravnimi sredstvi tudi zagotoviti." Skratka, vsaj nekdo na ministrstvu se zaveda, da je odločba pravno sporna. In to predstavlja zelo realne temelje za nova pogajanja z Evropsko komisijo in cilj teh pogajanj bi moral biti, da se NLB reši pred to grozno usodo, ki jo je doživela NKBM. Obstaja boljša alternativa privatizaciji, ki jo je spet gospod sekretar Dragonja opisal in ga bom ponovno kar citiral: "Je tudi možnost alternativa, strateška alternativa, da bi banka sicer ostala v pretežno državni lasti, v tem primeru pa bi morala odprodati oziroma izstopiti iz trgov regij, odprodati svojo regionalno mrežo, ki jo ima v državah Zahodnega Balkana.". Naložbe skupine NLB v regiji ne koristijo niti našemu in niti regionalnemu gospodarstvu, tako da jih ni nobena škoda odprodati. Na drugi strani pa imamo seveda priložnost, da NLB ohranimo v lasti državljanov, ki jo moramo zagrabiti z obema rokama, zato predlagam, da Državni zbor opravi razpravo o tem odgovoru. Hkrati imamo pa primer, da Vlada in koalicija govorita o sivi ekonomiji, da uvajata davčne blagajne in preganjata kurje tatove, hkrati se pa pripravlja prodaja ogromne, gromozanske Nove ljubljanske banke in to očitno kar na črno.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015, v okviru glasovanj. Gospa Anja Bah Žibert bo postavila poslansko vprašanje gospodu ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Hvala lepa, predsedujoča. Zdaj se nam je že predsedujoči pridružil. Dober večer vsem skupaj, kolegice in kolegi, minister! Junija 2013 sta vrh sodne veje oblasti in takratna vlada podpisala zavezo državljanom za izboljšanje stanja v sodstvu z nekaterimi konkretnimi ukrepi, ki naj bi bili realizirani v letu dni. Med temi ukrepi je bilo med drugim tudi zmanjševanje števila sodnikov. Takrat je Ministrstvo za pravosodje sporočilo, da je sodstvo s podpisom zaveze jasno pokazalo, da razume zahteve državljanov in gospodarstva po učinkovitem sodstvu, ter da prevzema polno odgovornost za izboljšanje razmer. Zaveza seveda ni bila uresničena, sodišče pa je takrat praktično za to nerealizacijo prejelo okoli 3 milijonov evrov v dveh letih. Vsi dobro vemo, kaj pomeni 3 milijone evrov sedaj, ko govorimo o brezplačnih malicah za otroke. Torej, denar je bil porabljen, pravih učinkov ni bilo. Da je temu res tako in da so po tej zavezi praktično ni bistveno veliko spremenilo, govori tudi zadnje poročilo Evropske komisije o pregledu stanja na področju pravosodja v EU. Slovenija ima še vedno 45,5 sodnika na 100 tisoč prebivalcev, kar je največ v Evropski uniji. Tudi glede neodvisnosti in zaupanja v sodstvo smo na repu lestvic, podobno glede porabe sredstev in trajanju postopkov v civilnih in gospodarskih zadevah. Čas trajanja postopkov se je namreč nekoliko znižal, pa še vedno traja 301 dan. Ko smo na odboru za pravosodje ob obravnavanju te teme v Slovenski demokratski stranki predlagali nekaj koristnih sklepov, jih je takrat koalicija zavrnila, češ da so ti nepotrebni, ker se stanje izboljšuje. Izboljšuje, je bilo rečeno. Poglejte, leta 2020 bomo imeli v Sloveniji še vedno 42 sodnikov na 100 tisoč prebivalcev, medtem ko imajo nekatere druge države, to je okoli triindvajset držav, že sedaj manj kot 30,2 sodnika na 100 tisoč prebivalcev. Minister, sprašujem vas: Ali ste terjali odgovornost za nerealizirane ukrepe s strani Vrhovnega sodišča? Dejstvo je, da svoje naloge in zaveze niso uresničili. Zanima me tudi: Katere konkretne rešitve ste že predlagali oziroma izpeljali za izboljšanje stanja na področju pravosodja? Tudi v tem tako imenovanem [[izklop mikrofona]]
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Spoštovani predsednik, hvala, ker ste se nam pridružili. Spoštovana poslanka in tistih par poslancev in poslank, ki so še v dvorani! Gremo po vrsti. Najprej, kar se tiče zaveze, ki jo je podpisala prejšnja vlada. Drži, da je slovensko sodstvo ni 100 % uresničilo, ni je niti Vlada, če smo iskreni, zato ker je zahtevala posamezne in precej pomembne finančne vložke, ki jih kriza ni premogla. Dejstvo je tudi, da se trendi zmanjševanja sodnikov, ki jih je zaveza postavila – in pri tem vztrajam – v Sloveniji zmanjšujejo. Dejstvo je tudi, da ima Slovenija po Justice scoreboard, ki ste ga večkrat omenili, še vedno največ sodnikov na prebivalca. Dejstvo je tudi, da je Slovenija, kar je bilo izrecno povedano s strani evropske komisarke Jourove, ena najbolj pridnih pri poročanju o sodnikih, kategorijah sodnikov in tako naprej, zato ker dejansko poročamo o celotnem sodnem osebju, medtem ko mnoge države, vključno z Avstrijo, ki recimo administrativno sodstvo izključuje iz tega poročanja, da ne govorim o Angliji, ki ima tako imenovane magistrates oziroma justices of peace in jih sploh ne poroča, ne poročajo. Dejstvo je tudi, da je pred kratkim, bomo rekli, nadzornica tega poročila, to se pravi komisarka Jourova, ko nas je obiskala, in verjamem, da če že nam ne, zaupate Evropski uniji, rekla, da so reforme pravosodja in trendi pravosodja na pravi poti, da je pa seveda treba storiti še korake naprej. Dejstvo je tudi, da je recimo v priporočilih Evropske komisije leta 2013 Slovenija prejela več tako imenovanih country-specific recommendation, tudi s področja pravosodja, medtem ko smo letos prejeli samo enega, in to je, da naj zmanjšamo zaostanke na področju civilnega prava. Dejstvo je tudi, da se je na področju recimo izvršbe v zadnjih letih zmanjšal povprečni čas reševanja iz 18 na 8 mesecev. Vi pravite, da gre za majhne spremembe. Jaz mislim, da za vsakega državljana Republike Slovenije 10 mesecev pomeni veliko. Ali sem s tem kot pravosodni minister zadovoljen? Nisem zadovoljen in verjamem, da bomo z ukrepi, ki jih pripravljamo, nekatere od njih smo že sprejeli, povzročili še večji napredek. Kaj bi še odgovoril na vaše vprašanje? Nekatere ukrepe, žal ne ob sodelovanju stranke, ki ji pripadate, smo sprejeli marca letos in že daje rezultate v praksi. To pomeni lažje razporejanje sodnikov z okrajnih na okrožno sodišče in bolj enakomerno razporeditev sodnikov. Dejstvo je, kar večkrat poudarja vaš strankarski in poslanski kolega dr. Gorenak, da imamo v Sloveniji sodišča predvsem v severovzhodni regiji, ki jim, po domače povedano, spisov manjka. Z ukrepom, ki smo ga sprejeli marca letos, s spremembo Zakona o sodiščih in Zakona o sodniški službi smo omogočili prehajanje spisov in sodnikov med okrožnimi in okrajnimi sodišči, medtem ko mislimo, in to je bilo tudi večkrat napovedano, s celovito strategijo reforme pravosodja, ki naj bi bila sprejeta do konca leta, in v normativnem programu je tudi sprejem novega zakona o sodiščih, uvesti enotnega prvostopenjskega sodnika, ki naj bi te stvari še dodatno omogočil. Naša zaveza oziroma moja zaveza je še vedno, da je mogoče na področju kvalitete učinkovitosti in odprtosti sodstva narediti več, kot je trenutno narejenega, sem pa tudi trdnega prepričanja, in takega prepričanja je tudi Evropska unija, da napredek vendarle je očiten, je prepoznaven in se mora nadaljevati. Mimogrede, zadnja stvar, Evropska unija je vsem državam posredovala posebno orodje za pripravo strateških usmeritev pri črpanju evropskih sredstev in notri so tudi ukrepi, ki jih je sprejelo slovensko [[izklop mikrofona]]
Gospa Anja Bah Žibert, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Hvala za odgovor. Minister, kateri je moj ljub organ, bom verjetno odločala jaz, ne vi, tako kot ne bom jaz, katera stranka je vam pri volji in katera vam ni. Poglejte, omenili ste komisarko Jourovo in tukaj se bom tudi ustavila. Dejstvo je, da je verjetno vam kot ministru znano tudi to, da gre ob takšnih obiskih velikokrat tudi za diplomatski jezik, pa naj vas vendar spomnim, kaj je gospa komisarka izjavila ob temu obisku. Opozorila vas je na nujno skrajšanje postopkov predvsem v civilnih in gospodarskih zadevah na 1. stopnji. Ponovno vas je tudi usmerila k uresničevanju priporočil, ki ste jih prejeli s strani Evropske unije. Menila je tudi, to se mi zdi zelo pomembno, da je marsikaj mogoče rešiti tudi z boljšim vodenjem sodišč in postavitvijo določenih rokov. Je pa res, kar je zelo zanimivo, da ste v svojem odgovoru najprej govorili o tem, da smo sprejeli reforme, in res je gospa tudi omenila, da so naše reforme v pravi smeri, mene pa zanima, spoštovani minister, o katerih reformah je govorila. V tem Državnem zboru v tem mandatu reform na pravosodju namreč še nismo sprejemali, tako da ne vem, ali evropska komisarka ve več kot poslanci tega Državnega zbora ali pa gre zato, da ste govorili nekaj, česar sicer še ni, pa naj bi bilo, kot ste rekli, konec leta. Prosim za dopolnitev odgovora.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, predsednik Državnega zbora. Ker je vaš poslanski kolega povedal, da ni slišal zadnjega dela odgovora, bi rad samo ponovil oziroma povedal, da je Evropska unija vsem članicam pri pripravi nove finančne perspektive poslala poseben tako imenovan toolbox, v katerem je Slovenija na področju tako imenovanih predsednikovih plošč na področju pravosodja, spremljanja nerešenih zadev in tako naprej, izpostavljena kot dobra praksa. Tako kot tudi supervizor, ki ga je pač pripravila KPK. Se pa opravičujem glede tiste opombe o vam ljubih inštitucijah. Kar se tiče priporočil, drži, kar je rekla gospa Jourova in kar ste citirali, pod to se v vsakem trenutku podpišem in temu sledi tudi priprava nove strategije na področju pravosodja. Vendar pa je zelo pomembno tudi to, kar sem prej povedal, ker je Jourova tudi poudarila, da smo še v preteklosti imeli recimo sedem priporočil s področja pravosodja, danes imamo samo eno, kar pomeni, da gredo reforme v pravo smer. In, spoštovana gospa poslanka, reforme se ne sprejemajo samo v Državnem zboru, so tudi predmet delovanja pravosodnega sistema. Večina zadnjih vlad – ne glede na to, katera vlada jih je sprejemala, vaša res ni, ampak so jih pa recimo prej, so jih potem, pa kakšno smo tudi mi na področju pravosodja –, so pripeljale do tega, in to je zelo pomembno, da imajo danes predsedniki sodišč odgovornost in tudi pravico upravljati z pravosodnim okrožjem. Ne glede na to, kako gospod Gorenak maha z rokami, dejstvo je, da vaša vlada teh reform ni sprejemala. Jih je pa sprejemala prejšnja vlada, ki recimo ni moja vlada, je bil pa slučajno isti minister, moj predhodnik, gospod Pličanič, ki je dal predsednikom predvsem okrožnih sodišč več pooblastil ter več odgovornosti, in s tem mislimo nadaljevati. S tem, da mislimo nadaljevati tudi z več zahtevami in pristojnostmi do Sodnega sveta. V eni stvari se strinjam, da s stanjem v slovenskem pravosodju, tako vi kot jaz, danes nismo zadovoljni. Razlika pa je v tem, v kakšni meri in zakaj nismo zadovoljni in kakšna je pot do rešitve, ampak zato pa je demokracija, da se lahko o tem pogovarjamo. A ne? Hvala lepa.
Gospa Anja Bah Žibert, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa, predsedujoči, res je. Kot je minister zaključil, ker živimo, upam, da res, v demokratični državi, upam, da bo tudi podprl, da Državni zbor nekoliko več spregovori o teh reformah, ki jih je pravosodni sistem očitno sprejel, pa v Državnem zboru z njimi nismo bili seznanjeni, ker gre seveda za različne ukrepe. In jaz bi res rada vedela, ker smo še vedno na lestvicah na zadnjih mestih, povsem na dnu ali pa dva, tri mesta višje – vi odkimavate, ampak podatki so znani. Statistični. Tudi vsi vemo, kakšno je zaupanje državljank in državljanov v ta sistem. In jaz mislim, da boste vi prvi, ki boste podprli to, da bomo o teh reformah, ki ste jih sprejeli in o katerih v Državnem zboru nismo govorili, ker se ne tičejo Državnega zbora, lahko spregovorili v tem državnem zboru. Toliko, hvala.
O vašem predlogu za razpravo bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015 v okviru glasovanj. Zdaj pa bo ministrici za obrambo gospe Andreji Katič vprašanje zastavil dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Ministri očitno lahko po najnovejši praksi večkrat omenjajo mene, kot njej odgovarjajo. In, predsednik, vi to seveda dovoljujete. Moje odkimavanje, minister, pa ni bilo namenjeno vaši vsebini, ampak predsedniku Državnega zbora, ki to dovoljuje, kot da ne bi bil predsednik vseh poslancev. Ampak pustimo to zadevo. Ministrici za obrambo sem že pisno postavil eno poslansko vprašanje in dobil precej nenavaden odgovor. Nanaša pa se na delo neodvisnega organa, saj je pri nas itak vse neodvisno, pa mora imeti še obramba kaj neodvisnega, zato ima seveda Inšpektorat za obrambo, ki na desno dobro vidi, na levo pa malo slabše, če to povem v prispodobi. Seveda sem mislil na tisto, kar ste mi odgovorili v poslanskem vprašanju, to pa je o denarni kazni gospodu Dežmanu, na drugi strani pa seveda o vseh simbolih in vseh zadevah, ki jih nosijo v Dražgošah, tam pa inšpektorat ne vidi nič. Zato vas tokrat sprašujem naslednje stvari: Koliko zaposlenih ima ta inšpektorat? Koliko kršitev je po letih obravnaval v času od leta 2010 do leta 2014? Koliko inšpektorjev je bilo prisotnih? Hodijo namreč pred sodišče, sprašujem vas, koliko hodijo v Dražgoše zadnjih pet let in koliko so tam zaznali kršitev? Koliko kršitev zakona so inšpektorji obravnavali po letih? Ter zadnje vprašanje: Koliko so odkrili kršitev v Dražgošah, glede na to, da so uspešni pred sodiščem v Ljubljani. Hvala lepa za odgovor.
Odgovarja ministrica za obrambo gospa Andreja Katič.
Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Na vprašanje, koliko zaposlenih je v Inšpektoratu za obrambo Republike Slovenije, odgovarjam, da je v Inšpektoratu RS za obrambo trenutno zaposlenih 16, od tega 12 inšpektorjev za obrambo. Koliko kršitev je obravnaval Inšpektorat za obrambo po letih v času 2010 do 2014? Imamo podatke o izvedenih inšpekcijah ter odrejenih inšpekcijskih ukrepih v zvezi s kršitvami. In sicer, v letu 2010 je bilo število opravljenih inšpekcij 75, število odrejenih ukrepov 315, število odločb o prekršku 3, število opozoril po Zakonu o prekršku 7. V 2011 je bilo število opravljenih inšpekcij 70, odrejenih ukrepov 317, nobene odločbe o prekršku, število opozoril po Zakonu o prekršku 9. V 2012 je bilo 53 opravljenih inšpekcij, 366 odrejenih ukrepov, 1 odločba o prekršku in 7 opozoril po Zakonu o prekršku. V 2013 je bilo 55 opravljenih inšpekcij, 259 odrejenih ukrepov, ena odločba o prekršku, eno opozorilo po Zakonu o prekrških. V 2014 je bilo 56 opravljenih inšpekcij, 140 odrejenih ukrepov, tri odločbe o prekršku in izdana ustna opozorila po Zakonu o prekršku. Se pravi, od leta 2010 do konca 2014 je inšpektorat za obrambo skupaj opravil 308 inšpekcij oziroma povprečno 61 letno in izrekel 1397 inšpekcijskih ukrepov, izdal 8 odločb in 24 ustnih opozoril, kar pa se ne vodi kot statistika o prekrških. Koliko inšpektorjev je bilo prisotnih na prireditvah v Dražgošah po letih v času od leta 2010 do 2015? Inšpektorji niso in se ne udeležujejo prireditev, ne v Dražgošah niti drugih javnih prireditev, shodov v funkciji inšpektorja na Inšpektoratu za obrambo, ker inšpektorat nima pristojnosti izvajanja inšpekcijskega nadzora na področju organiziranje vsebine javnih prireditev oziroma javnih shodov. Koliko kršitev zakona so inšpektorji obravnavali po letih v času od 2000 do 2014 vezanih na osrednjo proslavo bitke v Dražgošah? V zvezi s to prireditvijo so inšpektorji obravnavali eno prijavo, in sicer januarja 2015, kar so vam že podrobno pojasnili v pisnem odgovoru 17. 6. 2015. Inšpektorji v konkretnem primeru niso ugotovili kršitve 9. točke 106. člena Zakona o obrambi in postopka niso nadaljevali. Koliko kršitev zakona so obravnavali po letih v času od 2000 do 2014 vezanih na druge prireditve? V obdobju od 2000 do 2014 so v zvezi s prireditvami obravnavali eno kršitev Zakona o obrambi, ki se je zgodila na prireditvi, in so kršitelju v začetku letošnjega leta tudi izdali plačilni nalog. In kar se tiče tega konkretnega primera, ko ste omenili zgodovinarja gospoda Dežmana, v bistvu so takrat novinarsko vprašanje odstopili inšpektoratu in inšpektor je to obravnaval kot prijavo in tudi izvedel postopek. Hvala.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo. Zahtevate dopolnitev odgovora?
Hvala lepa. Rekel bom takole. Poglejte, ministrica, če jaz te številke, ki ste jih omenili, glede na količino dela in dvanajstimi inšpektorji primerjam recimo z notranjimi zadevami – nekoliko star podatek, osem ali devet let –, en kriminalist v Ljubljani reši 108 kaznivih dejanj. Napiše 108 kazenskih ovadb, ampak to pomeni, da rešuje kaznivo dejanje od prijave, mesec dni, do tega, da spiše nek akt, ali je našel storilca ali ga ni našel. Potem bi vam človek rekel, bom tako na grobo rekel, da razmislite in od dvanajstih ene devet delovnih mest ukinite, pa jih recimo daste notranji ministrici, ker se mi zdi, da je količina dela, ki ste ga vi povedala, izjemno izjemno mala. Vsaj po mojem mnenju. Nisem vas dobro razumel, mogoče mi to pojasnite, ko pravite, da nimajo pristojnosti, da gredo na teren. To težko razumem. Kako pa potem prekrške ugotavljajo, če ne gredo na teren? Vsaj po mojem to ne gre skupaj. Poglejte, je pa v nebo vpijoč, res v nebo vpijoč, tisti prekršek, ki ste ga omenili, da ste ga obravnavali januarja. Domnevam, da je bil tisti prekršek, ki sem ga jaz tukaj prijavil ministru, vašemu predhodniku, skozi poslansko vprašanje. Namreč, v Dražgošah vidite, kar hočete. Od stare orožarne do uniform sedanjih, bivših, ne vem, kaj vse vidite. Nek zgodovinar Dežman pove tam en stavek, dva ali pa pet minut govori, saj je vseeno koliko, ima na sebi neke vojaške simbole, dobi pa 250 evrov kazni. Tako da, kakorkoli gledano, vi pač sodite v levo politično opcijo, ne vem, kaj naj rečem. V imenu neodvisnosti bi kazalo malo videti, kaj ti inšpektorji delajo, ali res vidijo vse ali ne. Hvala lepa.
Odgovarja ministrica za obrambo gospa Andreja Katič.
Hvala za to dodatno vprašanje. Nisem rekla, da nimajo pristojnosti, da gredo na teren. Povedala sem samo, da inšpektorat nima pristojnosti izvajanja inšpekcijskega nadzora na področju organiziranja in vsebine javnih prireditev oziroma javnih shodov. Ima pristojnosti po Zakonu o obrambi, 86. člen. Verjetno mi ga ni potrebno brati, ampak vseeno, gre za nadzor nad izvrševanjem predpisov na obrambnem področju; preverjanje stanja priprav civilne obrambe; preverjanje stanja in usposobljenosti za izvajanje ukrepov za pripravljenost in mobilizacijo; preverjanje izvajanja vojaškega izobraževanja in usposabljanja; preverjanja in ocenjevanja pripravljenosti in dela vojaških poveljstev; opravljanje upravnih in strokovnih zadev na področju obrambe. V skladu z 42.a členom Zakona o tajnih podatkih ima tudi pristojnosti na področju obravnave tajnih podatkov v obrambnem sistemu, od leta 2005 pa izvaja skladno z Zakonom o prekrških tudi naloge prekrškovnega organa. Inšpektorji so v okviru svojih nalog, tako kot ste sami povedali, samostojni, zoper odločitev inšpektorjev je dovoljena pritožba, o kateri odloča minister. In kdaj se smatra kršitev predpisov glede tega konkretnega primera? Upoštevano je bilo mnenje, da do kršitev predpisov pride v primeru, ko bi z uporabo oziroma nošenjem predpisanih oznak osebo lahko zamenjali ali napačno identificirali s pripadnikom Slovenske vojske oziroma vojaško osebo. Hvala.
Sedaj bo ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču vprašanje zastavil dr. Bojan Dobovšek.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Kot ste slišali, je vprašanje namenjeno ministru za pravosodje. Že prej smo ugotavljali, da stanje v pravosodju ni zadovoljivo, in jaz mislim, da morajo za ugled sodstva prvi nekaj storiti sodniki, kot smo to ugotavljali tudi na številnih odborih in komisijah. Eno izmed področij, ki je pereče, vsaj iz mojega vidika, je ukvarjanje sodnikov s pridobitno dejavnostjo. To potem ustvarja konflikte interesov in pa ustvarja videz pristranskosti, ki je še kako pomemben pri sodnikih. Sami sodniki dobijo v bistvu dodatek za to, da imajo svojo funkcijo nezdružljivo s pridobitno dejavnostjo, kar naj bi pomenilo, da se naj ne bi ukvarjali z neko dejavnostjo, ki jim prinaša nek dobiček. Zakon o sodniški službi seveda pozna izjeme, te izjeme so za pedagoško, znanstveno, publicistično in drugo raziskovalno delo. Sama razlaga zakona je bila v začetku mišljena zelo ozko, vezana na tiste sodnike, ki so se ukvarjali s pedagoško in raziskovalno dejavnostjo predvsem v okviru univerze in je bilo to res izjemno delo. Dovoljenje za takšno dejavnost je na prošnjo sodnika na strani predstojnika sodišča, če se s tem ne strinja, potem o tem odloči Sodni svet. V zadnjem času opažamo da je te pridobitne dejavnosti vse več in se opravlja preko zasebnih družb, se pravi, gre za čisto pridobitno dejavnost, kar vsekakor ni bil namen zakona. Zato me zanima nekaj vprašanj: Kakšno je stališče ministra do tovrstnih dejavnosti? Kako regulirati tovrstno dejavnost? Kako pridobiti podatke, koliko te dejavnosti sploh obstaja in kolikšni so zaslužki? Kakšna je vloga predstojnikov, če smo prej slišali, da se predstojnikom da večja pooblastila in hkrati tudi odgovornost? Hvala.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, predsednik. Kolega dr. Dobovšek, prav ste povedali v vašem vprašanju, 42. člen Zakona o sodiščih predstavlja enega od predpisov, ki najstrožje določa nezdružljivost funkcije in omejevanje dodatnih dejavnosti od vseh funkcionarjev, ki jih poznamo. Izjema je v bistvu edino še Zakon o poslancih, ki prav tako na nek svoj način določa to ureditev. Ko sem bil še predsednik Komisije za preprečevanje korupcije, smo podali več pobud, da če je že Komisija za preprečevanje korupcije za celotno izvršilno oblast, za celotno oblast v lokalni samoupravi Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije to ureja na enem mestu in določa tudi postopek, kako se o takšni dodatni dejavnosti odloča, da bi bilo smiselno to narediti tudi za poslance in sodnike. Za poslance nam to seveda ni uspelo, kar se tiče pa sodnikov, pa mislim, da deloma smo. Strinjam se z vašim izhodiščem, da se je to področje nekoliko oziroma ne nekoliko, ampak v določenih primerih, preveč razširilo. In s tem namenom smo tudi marca v Državnem zboru sprejeli oziroma ste sprejeli na predlog Vlade oziroma Ministrstva za pravosodje dopolnila novele Zakona o sodniški službi in Zakona o sodiščih, ki je Sodnemu svetu naložil sprejem kodeksa sodniške etike in mu naložil tudi dolžnost, da v zvezi s tem izdaja zavezujoča priporočila, hkrati pa je Vrhovnemu sodišču naložil sprejem akta za odpravljanje korupcijskih tveganj. In ker sva oba iz istega foha na tem področju, se boste strinjali, da je nasprotje interesov pomemben del korupcije oziroma korupcijskih tveganj. Po mojih informacijah, tudi na podlagi vašega vprašanja, je Sodni svet že pripravil na tem področju osnutek in ga bo v kratkem tudi obravnaval ter, upam, sprejel. Komisija za etiko in integriteto, ki se bo ustanovila pri Sodnem svetu, bo tisti organ, ki se bo moral do teh vprašanj opredeljevati. Kot vam je mogoče znano, se je do sedaj do teh vprašanj opredeljeval Svet za sodniško etiko pri Slovenskem sodniškem društvu. Ta je tudi sprejela nekaj dobrih odločitev oziroma mnenj v zvezi s tem, dostopnih tudi na spletni strani, tako v zvezi z dopolnilnim delom kot v zvezi s sodelovanjem pri različnih mediacijah in tako naprej. Vendar te preprosto niso bile zavezujoče, kar je opazil tudi GRECO – Skupina držav proti korupciji pri Svetu Evrope, zato smo to prenesli v zakonodajo, ob seveda glasnem nasprotovanju dela opozicije. Vendarle se da na vaše vprašanje odgovoriti s tem, da verjamem, da se bo to področje uredilo skozi to novonastalo Komisijo za etiko in integriteto, ki je pravi naslov za naslavljanje takih vprašanj. Mislim, da Ministrstvo za pravosodje v tem primeru ni upravičeno, po sedanji zakonski ureditvi absolutno ne, ampak tudi sicer Ministrstvo za pravosodje na tem področju ni upravičeno sistemsko posegati. Tako tudi ne moremo pridobiti podatkov o tem, koliko tega je, podatke o tem, koliko tega je, pa lahko v vsakem trenutku pridobi Komisija za preprečevanje korupcije, vsak sodnik in državni tožilec, če hočete, je dolžan namreč poročati o premoženjskem stanju, ker je funkcionar. In tudi na podlagi preverjanj teh podatkov je komisija že pred leti poslala Sodnemu svetu predlog, da na tem področju sprejme enovito politiko. Hvala lepa.
Dr. Bojan Dobovšek, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala. Nisem dobil še odgovora na tisto: Kako vidite vlogo predstojnikov sodišč pri tem in pa po drugi strani vlogo Sodnega sveta? Videli smo, da se zdajšnja ureditev sodniškega društva ni spoštovala. Kaj pa potem, če se tudi kodeksi in pa ta novo nastala komisija, torej tudi te rešitve ne bodo spoštovale? Kako vidite potem naslednji korak? Ali je potem potrebna sprememba zakonodaje? Hvala.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa. Kar se tiče predstojnikov, so pogosto v, po domače povedano, zoprnem položaju, in praksa je zelo različna. To vam povem iz lastnih izkušenj, ko so predstojniki včasih še na KPK naslavljali vprašanja, kako ravnati v takem primeru. Poskušali smo jim dati neke smernice, vendar smo hkrati morali tudi povedati, da tako za sodnike kot za poslance KPK na tem področju ni pristojen. Prakse so, kot rečeno, zelo različne in pričakovati je, da bo Sodni svet skozi novo komisijo na tem področju sprejel jasne usmeritve, ki se jih bodo morali držati vsi. Kako je, če se jih ne bodo držali? Glejte, to pa večkrat sami poudarite, mislim, da tudi upravičeno pogosto, saj ste strokovnjak za to področje. Bomo potem predpisali kazni? Rekli, da je to kaznivo dejanje? Ne vem. Problem je politične in pravne kulture v tej družbi. Verjamem pa, da ko so določeni sodniki ali sodnice, ki so se posluževali tovrstnih pridobitnih dejavnosti, v preteklosti rekli, da saj niso člani sodniškega društva ali pa da to ni zavezujoče, zelo dvomim, da bodo isto storili v primeru, če bo tako odločil Sodni svet. Sodni svet je namreč v končni fazi tisti, ki odloča o napredovanjih in tako naprej. Zato polagam kljub temu določeno mero vere v to, da bo nova ureditev, ki je bila uzakonjena marca letos, zaživela. Ne bo se pa to zgodilo čez noč. Dodal bi še nekaj. Ne samo pri sodnikih, tudi pri javnih uslužbencih, pri funkcionarjih se je to dovoljenje okoli opravljanja pedagoške dejavnosti izjemno izrodilo. Pogosto gre v bistvu za predavanje zgolj iz zaslužkarstva, ki nima nobene veze s pravo pedagoško dejavnostjo. In to je bistveno bolj razširjeno, na kar smo opozarjali tudi v preteklosti, celo v drugih segmentih izvršilne, mogoče celo zakonodajne veje oblasti, kot v sodstvu. Je pa tudi, se strinjam, v sodstvu prisotno. In odgovornost Sodnega sveta, ki mu je bila dana z zadnjo spremembo zakona, je, da na to postavi piko. Hvala.
Sedaj bo ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču vprašanje zastavila gospa Janja Sluga.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani prisotni, ministri in ministrica, spoštovani dr. Peter Gašperšič! V strategiji prostorskega razvoja Slovenije je opredeljeno, da se Celje prioritetno razvija kot pomembno regionalno prometno vozlišče in središče nacionalnega pomena z ostalimi razvojnimi potenciali. Razvoj podpira zasnova prometnih povezav, ki predvideva umeščanje tretje prometne osi. Slednja povezuje regionalna središča v Avstriji, Sloveniji in Hrvaški in se v osnovi deli na tri trase. Prva je med mejo med Republiko Avstrijo in avtocesto A1 Šentilj–Koper, druga med avtocesto A1 in avtocesto A2 Ljubljana–Novo mesto in tretja med avtocesto A2 in mejo z Republiko Hrvaško. Problem predstavljajo izrazita dolgotrajnost sprejemanja državnih prostorskih aktov umeščanja tretje razvojne osi že od leta 2006 dalje, časovna nedorečenost izvedbe investicijskega projekta in neusklajenost napredovanja aktivnosti posameznih tras. Kot veste, ker ste konferenci prisostvovali, smo prejšnji teden v Celju gostili konferenco na temo razvojnih vidikov tretje razvojne osi, kjer smo se osredotočali predvsem na srednjo traso. Glede srednje trase sem danes že postavila podobno vprašanje ministrici za okolje in prostor, pa vseeno se mi zdi izredno pomembno povprašati tudi vas, kako napreduje gradnja južnega dela, ki poteka med Novim mesto in Vinico. Zato vas prosim, da mi odgovorite na naslednja vprašanja: Kako napredujejo postopki južnega dela tretje razvojne osi, kjer je trasa, kot vemo, že umeščena v prostor? Kakšna je ocenjena vrednost investicije posameznih odsekov južnega dela tretje razvojne osi? Ali so ta sredstva zagotovljena? Tu mislim predvsem na finančno konstrukcijo projekta. Hvala.
Odgovarja minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovana poslanka gospa Janja Sluga, hvala za postavljeno vprašanje. Ta južni odsek hitre ceste tretje razvojne osi od avtoceste pri Novem mestu do hrvaške meje, torej pri Črnomlju, pri Vinici in pri Metliki, je razdeljen tudi na več etap oziroma odsekov, in sicer prvi odsek poteka od Novega mesta do priključka Maline vključno s predorom pod Gorjanci, drugi odsek poteka od tega priključka Maline do Metlike oziroma do Črnomlja, tretji odsek pa poteka od Črnomlja do mejnega prehoda Vinica. Ti odseki so seveda različno obdelani, znano je, da je ta prvi odsek, se pravi mimo Novega mesta do predora pod Gorjanci oziroma do samega priključka Maline, že umeščen v prostor, ta odsek je bil umeščen v letu 2012 in je v bistvu zdaj že tako rekoč v izvedbeni fazi, medtem ko na ostalih dveh odsekih umeščanja v prostor še poteka. Na tem prvem odseku je bil torej tudi v letošnjem letu storjen pomemben premik. Investitorstvo tega odseka je namreč prešlo iz Direkcije Republike Slovenije za infrastrukturo na družbo Dars, kajti na ministrstvu smo ocenili, da pravzaprav nekih drugih možnosti za izvedbo te investicije oziroma za realizacijo tega odseka, kot da to prevzame družba Dars, ki je pristojna za gradnjo cestninskih odsekov v Republiki Sloveniji, pravzaprav ni. Tako je družba Dars v mesecu maju prevzela, izvedena je bila primopredaja med Direkcijo in družbo Dars. Družba Dars tako zdaj prevzema naloge in se že loteva torej priprave projektne dokumentacije in v nadaljevanju tudi pridobivanja zemljišč na tem prvem delčku tega odseka do Malin, ki poteka mimo Novega mesta do tovarne Revoz, to je približno pet kilometrov dolg odsek, ki je tudi sofinanciran z evropskimi sredstvi. Ta odsek je ocenjen oziroma njegova vrednost na nekaj čez 80 milijonov evrov, približno 89 milijonov evrov, od tega je približno 40 milijonov teh evropskih sredstev. Tako da ocenjujem, da tukaj za ta del sama finančna zmožnost ne bi smela biti problematična, v ostalem delu, ki zajema potem izgradnjo samega predora pod Gorjanci do priključka Maline, pa je seveda že odvisna finančna spodobnost družbe Dars, ki pa bo pogojena tudi s prestrukturiranjem že najetih posojil, ki so bila najeta za izgradnjo dosedanjih odsekov. Sama investicijska vrednost tega prvega odseka do priključka Maline, vključno z zahodno obvoznico Novega mesta, je ocenjena na dobrih 700 milijonov evrov, medtem ko je celotna investicija južnega dela tretje razvojne osi, se pravi vseh treh odsekov, ocenjena na dobro milijardo 300. Skratka, govorimo torej o zahtevnih infrastrukturnih projektih, katerih investicijska sposobnost bo pogojena s sposobnostjo financiranja oziroma najemanja posojil družbe Dars. Skratka, lahko rečemo, da je teoretično torej finančna konstrukcija nekako zaprta oziroma opredeljena, izvedbeno je pa seveda odvisno, kako bo družba Dars pravzaprav sposobna najemati nova posojila in jih torej tudi potem vračati s prilivi, ki bodo nastajali od pobranih cestnin na teh odsekih. Zdaj lahko omenim še to, da je predvideno, da se bo umeščanje v prostor v tem delu, torej od priključka Maline do Črnomlja oziroma Metlike , končalo še v letošnjem letu, medtem ko je za tisti odsek od Črnomlja do Vinice pravzaprav še preuranjeno napovedovati, kdaj bi bilo to lahko končano, kajti nadaljevanje postopkov bo steklo, ko bo umeščen ta drugi del [[izklop mikrofona]]
Zdaj bo ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču vprašanje zastavil dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Mogoče samo še en stavek na tisto, kar je bilo prej govora s strani dr. Dobovška. Minister, leta 2010 sem v Google dal samo par ključnih besed in ugotovili boste lahko, da za 2 tisoč 500 do 5 tisoč evrov ljudi pripravljajo na pravosodne izpite v eni privatni šoli v Kranju. Pa še marsikaj se tam dogaja. Raziščite. Kar se tiče pa mojega poslanskega vprašanja, pa se seveda nanaša sicer na konkreten primer, čeprav je vprašanje splošno., Glavne obravnave na sodiščih v času sodnih počitnic. Jaz ne poznam predpisa, po katerem bi lahko bile. V času sodnih počitnic so sodniki na dopustih in opravljajo tako imenovane obvezne zadeve, ki so vezane na tujce, vezane na priporne zadeve in še kaj. V Mariboru se je zgodilo nekaj nenavadnega. Nekdo, ki je bil poslanec v tem državnem zboru, je vabljen na sodišče vsakih 5 dni, in sicer od 15. julija do 15. avgusta, ko so sodne počitnice. Ta zadeva je sicer preklicana, ampak preklicana je bila šele po tem, ko je bilo v javnosti kar veliko govora o tem, kako je to mogoče. Pravzaprav vas sprašujem: Kako je to mogoče in kateri predpis je tisti, ki sodnikom dovoljuje tovrstno samovoljo? Hvala za odgovor.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala lepa, predsednik. Dr. Gorenak, nisem čisto razumel tistega vašega prvega poudarka iz leta 2010. Sam tudi ne uporabljam Googla, ampak DuckDuckGo, kar je zelo boljša stvar, vam zagotavljam, hkrati pa ne spremlja vsakega vašega iskanja, tako da vam bom hvaležen, če mi boste posredovali, kar ste imeli v mislih. Sodne počitnice so nekaj, kar je v določeni meri kar precejšna slovenska posebnost, ampak to je druga zgodba. Je pa tudi vprašanje, ali bi morali kdaj, in tukaj si bomo mogoče podali roko glede učinkovitosti pravosodja, to tudi spremeniti. Predvidevam, da se vaše vprašanje nanaša na primer Kangler. Ni treba preveč ugibati glede tega, kjer je dejansko sodnica razpisala več glavnih obravnav. Na njim je tudi 5 glavnih obravnav v času sodnih počitnic. Če prav razumem, so bili ti naroki kasneje tudi preklicani. Priznam, da mi je to dalo misliti, ko sem dobil vaše vprašanje, pa tudi sicer, da je dejansko treba spremeniti zakon, zato ker je za pozdraviti tako ravnanje vsakega sodnika, ki je pripravljen delati v času sodnih počitnic, biti čim bolj učinkovit. Mislim, da sodstvo ni tukaj, da se bo prilagajalo odvetnikom ali obdolženim, obdolžen si v času sodnih počitnic ali izven njih. Ker so bili naroki preklicani, tudi ni razloga, da bi se zdaj spuščali v to, ali bodo zakonito ali nezakonito uvedeni. Dejstvo je, da 83. člen Zakona o sodiščih določa, katere zadeve se lahko obravnavajo tudi v času sodnih počitnic, in glede na to, da je ura že pozna in da ste bili vi zadnjič precej šaljivi, boste dopustili mogoče tudi to, da vam povem – ker sem prebral, da ste nov predsednik sveta za pravosodje SDS –, da ne gre samo za priporne zadeve in tujce, ampak so nujne tudi zadeve s kazenskega področja, ki se tičejo preiskave, in zadeve, v katerih je bilo predlagano ali že odrejeno zavarovanje zahtevka za odvzem premoženjske koristi. Ne vem, ali je temu tako tudi v zadevi Kangler, ker nadzora nad tem nismo opravili, ker so bili naroki preklicani. Mislim pa in verjamem, da se bomo tudi v navezavi z vprašanjem, ki ga je pred tem postavila vaša poslanska kolegica Bah Žibert, strinjali, da velja razmisliti o tem, da bi razširili Zakon o sodiščih na ta način, da bi dejansko dopustili sodnikom večjo diskrecijo pri razpisovanju narokov, ker je, kot rečeno, to nek anahronizem, da imamo sodne počitnice takšne, kot so, posebej v kazenskih zadevah, kjer verjamem, da je tudi v interesu obdolženih, da se postopki odvijajo čim hitreje, toliko bolj, če gre za obdolžene, ki dvigujejo sodna pisanja in se udeležujejo obravnav. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Saj se lahko strinjamo s tem, da je fino, če sodniki delajo tudi v času sodnih počitnic, pa imajo dopuste kdaj drugič, kar seveda sploh ni sporno. Veste, jaz sem to poslansko vprašanje poslal in ga podpisal v času, ko so bile te obravnave še razpisane in so bile kasneje preklicane. Ampak, glejte, če 83. člen jasno našteva, oziroma kaj je v času sodnih počitnic mogoče opravljati in kaj ne oziroma kaj se mora in kaj ne – pa seveda primer Kangler ne sodi v nobeno od teh točk 83. člena – potem se boste pa tudi vi morali strinjati z menoj, da nastane vprašanje, zakaj tako. In odgovor, ki se ponuja sam po sebi, je politično motiviran sodnik. Saj drugega ne more biti. Drugega ne more biti. Če je Kangler edini po drugi svetovni vojni, karikiram, ki v času sodnih počitnic vsakih 5 dni dobi poziv na sodišče, je tu res nekaj hudo narobe. Načeloma pa se lahko strinjam s tem, da če je zakon spremenjen in to velja za vse državljane, ne samo za Kanglerja, potem zadeva seveda ni problematična. Ker mi je ostalo še 39 sekund, naj povem, kaj sem mislil s tistim, kar sem vam prej rekel. V Google dajte besede: učinkovito vas pripravimo na pravniški državni izpit, pa vam bo ven padla ena šola iz Kranja, pa boste videli, katere vrhovne sodnike in sodnike višjih sodišč ponujajo kot učinkovite in čudovite predavatelje za 2 do 5 tisoč evrov! Dodaten podatek, ki pa ga je treba preveriti – jaz ga ne morem, ker nimam teh pooblastil –, je pa ta, da tam spišejo tudi pisni del pravniškega državnega izpita, ki ga potem na pravem izpitu samo zamenjajo. Tega minister Zalar ni hotel nikoli razčistiti, vi pa imate to možnost. Hvala lepa.
Odgovarja minister za pravosodje mag. Goran Klemenčič.
Hvala, predsednik. Pa se spet strinjava. Se ne pogosto, ampak včasih se. Jaz mislim, da se sodniki – vrhovni, višji, okrožni ali okrajni – s temi stvarmi ne bi smeli ukvarjati. Tu je pika. Se pa absolutno ne strinjam s tem, da tam samo zamenjajo izpite. To pa je neumnost – ne veste, kako pravosodni izpiti potekajo –, da lahko kaj takšnega trdite. Kar pa se tiče gospoda Kanglerja, glejte, jaz ne vem, ali so obstajali razlogi za to. Vi mogoče veste. Jaz vem to, da je on osumljen resnega kaznivega dejanja, povezanega s korupcijo. Lahko povem tudi to, ker je bilo to v javnosti, da je tudi KPK preverjala njegovo premoženje in da se, po mojem skromnem mnenju, z balami sena, pujsi in tako naprej ne da zaslužiti toliko, kot je on trdil, da se da zaslužiti, in mogoče je v zvezi z njim izdana kakšna odredba v zvezi z zavarovanjem zahtevka za odvzem premoženjske koristi. Jaz tega ne vem, vi odkimavate. Ne vem. Vam je mogoče rekel, ker ste z njim očitno v kontaktu, da temu ni tako. Ampak jaz tega ne vem. In dokler tega ne vem, tudi ne morem pristati na vašo podmeno, da je bil narok razpisan nezakonito, še manj pa politično, ker sem vam prej povedal, in mislim, da kot minister za pravosodje v senci to morate vedeti, da ne gre v času pravosodnih počitnic samo za izjemo obravnavanja pripornih zadev in tujcev, ampak tudi za zadeve povezane z odvzemom protipravne premoženjske koristi. To je to. V Google pa bom tisto vpisal, to vam pa obljubim. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, imate besedo, da postopkovno zahtevate razpravo o odgovoru na naslednji seji.
Hvala lepa. Dobro, samo o primeru Kanglerja verjetno na izredni seji ali na seji Državnega zbora ne bomo razpravljali, širše o delu pravosodja pa, kamor pa seveda to vprašanje, zato tudi prosim za to. Noben od tistih primerov, ki ste jih našteli, pa v dan primer gospoda Kanglerja seveda ne sodi. To, da ni politično, je pa že čisto drugo vprašanje, veste, ker če sodnik v sodbi napiše, da obstaja potencialna nevarnost, da se Kangler vrne v politiko in da mora zato v zapor, kaj takšnega tudi na Luni ne bi napisali, če bi tam znali pisati. Ampak to je seveda v slovenskem pravosodju možno in zaradi tega se mi zdi, da je kakšna razprava o pravosodju izglasovana zaradi poslanskega vprašanja ali pa na kakšen drugi način še kako potrebna. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v sredo, 15. julija 2015 v okviru glasovanj. Sedaj pa bo ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar vprašanje zastavila gospa Anja Bah Žibert.
Ponovno dober večer vsem skupaj! Nekaj nas je pa še ostalo, pa še gospod Trček se je vrnil, tako da nas je celo še nekaj več. Spoštovana ministrica, tako imenovana romska problematika v Novem mestu in tudi širše na Dolenjskem je obsežna in gotovo zahtevna. Nekaj rešitev iz preteklosti je znanih, ampak vse skupaj bolj izgleda kot gašenje požara, za katerega pa nikoli ne veš, kje bo zopet pokazal svoje zobe. Menim, da je za celovitejšo rešitev potrebno učinkovitejše medresorsko delo in predvsem inovativnejši pristop. V Sloveniji sicer imamo nekaj področij, kjer je stanje zadovoljujoče, lahko rečemo tudi dobro, a so žal ta področja bolj izjeme kot pravilo. Največje breme teh neurejenih razmer pa je na plečih prebivalstva na eni in na drugi strani. Dejstvo je, da so ogroženi tako eni kot drugi. Njihove zgodbe so zaskrbljujoče, marsikje že obupujejo. Za pomoč so se obračali tako na lokalno skupnost in na državo, ampak v končni fazi nekih premikov ni. Tudi policija je pri tej problematiki velikokrat nemočna, včasih pa njen vrh preprosto ta problem presliši oziroma noče videti dejanskega stanja, da je problem tudi v kapacitetah in primerni zadostni opremi za učinkovitejšo delo policije. Lokalno prebivalstvo opozarja, da se dogajajo hude kršitve zakonodaje in tudi ustave, prevladuje strah, bivanjske razmere postajajo nevzdržne, tako za odrasle, kaj šele za otroke. Ministrica, na vas se obračam z vprašanjem: Kaj boste oziroma kaj lahko še storite, da se bo v Novem mestu in ožji okolici le naredil korak naprej in da bo zagotovljena varnost ljudi in premoženja? In hkrati dovolite, da vas ob tej priliki tudi pozovem, da vaše ministrstvo, ki ga vodite, prevzame morda medresorsko iniciativo za celovitejši pristop k problematiki romskega vprašanja. Hvala lepa.
Odgovarja ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovana poslanka, zahvaljujem se vam za vprašanje! Se strinjam, urejanje romske problematike je horizontalno vprašanje, torej problematika, ki vsekakor zahteva horizontalne pristop in kjer morajo tudi vsi resorji prispevati svoj optimum. To pomeni, da je v pristojnosti tako različnih državnih organov kot tudi vladnih in nevladnih organizacij. Tukaj izpostavljam, kar se tiče konkretnega dela policije, da je ključno težišče, kar se tiče policije, predvsem na preventivi, ne glede na represivno naravo policije, ker namreč zgolj izvedba represivnih ukrepov dolgoročno ne more pripomoči k dolgotrajnemu učinkovitemu zagotavljanju javnega reda. Lahko vam tudi iz svoje lastne izkušnje, torej iz mojih neposrednih zaznav na terenu, ko sem obiskala Policijsko upravo Novo mesto, povem, da policisti zavestno in plansko zagotavljajo celovito obravnavo varnostnih dogodkov in pojavov. Na trenutke so tudi inovativni, kot ste sami nekako nakazali v svojem vprašanju. Pogosto so tudi mediatorji v sporih in pa tudi predlagatelji rešitev za izboljšanje stanja tako na področju varnosti bivanja kot tudi šolanja Romov in tudi svetovanja državljanom za izvedbo ukrepov za večjo varnost. V vsakem primeru je torej delovanje policije transparentno in pa tudi zakonito ter sorazmerno. Izpostavila bi tudi nekatere napredke, ki so bili do sedaj že doseženi na področju obvladovanja romske tematike, in sicer kar se tiče zmanjšanja motenja večinskega prebivalstva s kurjenjem nevarnih snovi ter povzročanjem hrupa in intenziviranju ukrepa na področju varnosti cestnega prometa. Aktivnosti policije so tudi usmerjene v vključevanje prebivalcev romskih naselij v različne projekte. Tukaj izpostavljam projekt Skupa-j, v okviru katerega je policija zelo dejavna. Cilj teh projektov je vsekakor krepitev integracije romske skupnosti, ker menimo, da je uspešno in mirno bivanje različnih etničnih in narodnih skupin vsekakor pogoj za eno stabilno družbo, ki temelji na napredku, in tudi tukaj policija stremi k temu, da se izgrajuje kot sodobna organizacija, ki si nekako prizadeva za spoštovanje in uresničevanje človekovih pravic za vse, torej za vse prebivalce. Res je, kar izpostavljate, da je to zahtevna problematika na teh področjih, kjer bivajo tudi pripadniki romske etnične skupnosti. Občasno je bolj izrazita, občasno manj, kar tudi od policije zahteva nenehno prilagajanje po načelu sorazmernosti, kar tudi za policijo predstavlja velik izziv, še posebej glede na dejstvo, da je policija nenehno soočena z različnimi mnenji o tem, kako je sploh potrebno reševati te varnostne dogodke. Policija ocenjuje tudi, da je ocena varnostnih razmer v tem trenutku v romskih naseljih in v bližini romskih naseljih dobra. Tudi sicer je stanje javnega reda in miru v Sloveniji ugodno, na kar kažejo tudi podatki o ugotovljenih kršitvah Zakona o varstvu javnega reda in miru, ki v zadnjih letih upadajo. Je pa policija izvedla tudi nekaj konkretnih preventivnih aktivnosti, za katere menim, da so tudi doba osnova za njeno ravnanje v bodoče. Torej, policija predlaga ustanovitev varnostnih sosvetov na območjih kjer živijo tudi Romi, skrbi tudi za redne stike z romskimi svetniki, udeležuje se delovnih srečanj z župani, udeležila se je mednarodne konference Romi v Evropski uniji, udeležila se je tudi mednarodnih romskih športnih iger na Hrvaškem, sodelovala je na Dnevu druženja in gibanja vseh generacij, udeležila se je okrogle mize Mediji o Romih in romski mediji v Sloveniji, sodelovala je z Ljudsko univerzo Murska Sobota, prizadeva si za izboljšanje bivalnega okolja v romskih naseljih, prizadeva si za vzpostavitev čim boljših razmer sobivanja Romov z večinskim prebivalstvom, Rome seznanja tudi s pomenom izvajanja ukrepov za dvig kvalitetne življenjske ravni v romskih naseljih in pa izvaja preventivne aktivnosti za mlade Rome, ki so že bili obravnavani zaradi kaznivih dejanj. Sodeluje pa tudi s šolsko inšpekcijo in tudi aktivno sodeluje z neformalnimi vodji v romskih naseljih. Hvala.
Gospa Anja Bah Žibert, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, ministrica, za izčrpen odgovor. Res je, veliko je bilo v Sloveniji na tem področju že narejenega, vendar sem se jaz pred kratkim sestala z lokalno skupnostjo oziroma eno od krajevnih skupnosti ali četrtnih, kakorkoli jih imenujemo, in dejansko razmere morda niso takšne, kot jih vedno beleži policija. Nato sem na zadnjem odboru, kjer smo obravnavali tudi Poročilo o delu policije za leto 2014 opozorila tudi generalnega direktorja policije, da dejstvo, da se zmanjšujejo tako imenovani klici na policijo, še ne pomeni, da se razmere izboljšujejo. Ljudje se namreč bojijo. Ljudje živijo skupaj in, poglejte, če nekdo pride k vam domov in vam odnese dobesedno pol vrta, potem natančno ve, kdo je to interveniral, in ljudje so enostavno obupali in več na te številke ne kličejo. Dejstvo je, da je policija dejansko ukrepala in naredila vse, da bi bilo manj hrupa čez vikend - včasih se je to pojavljalo čez vikend – sedaj se je obrnilo in to poteka čez teden, ko morajo ljudje zjutraj vstati in iti na delo. V romskem naselju je nekoliko drugače, ampak jaz se sprašujem tudi, kaj je potem z njihovimi otroki, ki morajo prav tako v šole. Jaz mislim, da je res težji problem, kot je morda na prvi pogled viden in da morda tudi oprema ni povsem takšna, ki bi ustrezala policistom, vendar morda to tudi težje povedo, ker se potem lahko kaj hitro smatra, da so neučinkoviti. Zato vas res pozivam, ministrica, če lahko zadeve v tem okolišu še pogledate in pogledate, kaj se da narediti, da ne bi prišlo do kakšnih hujših nezgod, zaradi katerih bi potem vsi skupaj trpeli. Hvala.
Odgovarja ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar.
Hvala za besedo. Hvala tudi za to dopolnitev vprašanja. Se strinjam. Gre za zelo zahtevno problematiko, ki zahteva poglobljeno delo policije tudi v bodoče, tudi sama se bom še bolj zavzela v tej smeri. Treba je nadaljevati z izvajanjem uveljavljenih oblik dela in tudi povečanjem kvalitete vseh postopkov, kar je nenazadnje odvisno tudi od ustreznega povezovanja med pristojnimi organi in organizacijami, kot ste sami tudi ugotovili na začetku, ker vemo namreč, da je varnost v določeni skupnosti odvisna tudi od ekonomskih, socialnih, zdravstvenih, izobrazbenih, zaposlitvenih, bivanjskih in tudi drugih vidikov. Mogoče samo nekaj besed glede aktivnosti Policijske uprave Novo mesto. Na teh območjih z romskimi naselji ta policijska uprava dnevno izvaja represivne in preventivne aktivnosti. V prvi vrsti zagotavljajo seveda stalno in takojšnjo policijsko intervencijo na vse varnostne dogodke in tudi pri dogodkih, o katerih so obveščeni, zoper kršitelja seveda tudi ukrepajo, je pa tudi pomembno to, kar ste povedali, ker dejansko ljudje tudi verjetno zaradi te celotne problematike do določene mere niso tako pripravljeni tudi kontaktirati policije. Zaznali so dejavnike, ki so najbolj moteči za okoliško prebivalstvo, in temu tudi ustrezno prilagajajo najrazličnejše oblike dela in tudi aktivnosti za sankcioniranje storilcev proti pravnih ravnanj. Ker pa, kot je bilo že rečeno na začetku, sam represivni pristop vedno ne doseže želenega cilja, torej dobrega stanja varnosti na teh območjih, so policisti okrepili tudi preventivno delovanje in se tudi osredotočili na iskanje vzrokov, zaradi katerih prihaja do motečih dejavnikov v tej smeri, kar sem tudi sama zaznala na terenu po pogovorih s policisti. Opravljajo tudi različne preventivne pogovore in tudi delavnice v romskih naseljih, veliko pozornosti namenjajo tudi vidnosti oziroma transparentnosti policijskega dela, s čimer nedvomno prispevajo k večjemu občutku varnosti prebivalcev, ki živijo v neposredni bližini romskih naselji. Primer dobre prakse na področju Policijske uprave Nove mesto predstavlja tudi vračanje policistov, torej zavestno vračanje policistov k oškodovancem, ki jih tudi sprotno seznanijo o vseh aktivnostih in ukrepih policije glede na njihove prijave. In tudi policisti ugotavljajo, da te povratne informacije prijaviteljem kažejo, da so s tem pristopom zadovoljni, imajo občutek, da tudi njihova klic in želja po policijskem posredovanju doseže namen. Menim, da bo tudi ta občutek varnosti pri ljudeh nedvomno prispeval k boljšemu sobivanju z romsko skupnostjo in tudi večji pripravljenosti ljudi, da bodo poklicali policijo, kadar se bodo dejansko počutili ogroženo. Hvala.
Gospa Anja Bah Žibert, imate besedo, da postopkovno zahtevate, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru.
Hvala lepa, predsedujoči. Ne bom zahtevala razprave, ker je pač ministrica res podrobno razložila, predvsem pa tudi povedala, da bo potreben še kakšen korak in da se bo še dodatno zavzela. Bi pa samo eno zadeva izpostavila. Dejstvo je, da je na enem področju zadeva že tako zelo pereča, da je lokalno prebivalstvo prosilo župana, da jih izseli. Veste, to pa so že problemi. Predsednik, jaz vem, da morda ne bi smela ta trenutek to, ampak govorimo vendarle o državljanih in državljankah, vseh, enih in drugih, in pomembno je, da iščemo rešitve, ki bodo ustrezne tako za ene kot za druge. Jaz se vam ob tej priliki zahvaljujem in res upam, da bomo našli ustreznejše poti kot to, da bodo ljudje dobesedno bežali s svojih domov. Hvala.
Ne bom nič komentiral in ničesar pripominjal. Danes jemljemo široko razlago postopkovnika, že pri drugih smo in tudi tokrat bo tako. Naslednji bo ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc vprašanje zastavil dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Dobesedno bom vzel to, kar ste rekli na koncu. Noč je mlada in vlada očitno še vedno vlada, zlasti damski del in kolega Židan. Bom najprej zastavil vprašanje, potem pa kaj drugega. Meni je že malo tečno, da moram ministrici težiti s to helikoptersko nujno medicinsko pomočjo, ampak nekako se mi zdi krivična ta diskrepanca po ducatu let od začetka tega pilotskega projekta, ko je bilo nekako rečeno, da bomo imeli tri baze, če se tako izrazim, ob brniški še postojnsko in mariborsko. Ducat let je mimo, tega še vedno ni. Vodja enote tovrstnega reševanja na Brniku je zelo plastično povedal, da dve ali tri uspešne intervencije, ko nekdo s poškodbo hrbtenice ne ostane hrom, pa če moramo vse prevajati v univerzalni ekvivalent, v denar, pomenijo že znesek, ki se ga dejansko potrebuje za vzpostavitev tovrstne oblike reševanja na naši strani Trojan, ker je še vedno ni, ker je nekako nedopustna diskrepanca, saj v bistvu plačujemo isto zdravstveno zavarovanje kot na vaši strani Trojan. To se mi nekako zdi problematično, da se to v ducatu let ne uredi. Vem, da malo že težim s tem, ampak gre za te drobne nedopustne, nekdo bi lahko celo rekel narcizme malih razlik, za katere upam, da jih bomo presegli. Navsezadnje je zadnje čase v modi, da se spleza na kozolec in se ponudijo kakšni piškoti, potem pa ne morete dol zlesti. Če padem s kozolca, pa da si ne poškodujem hrbtenice, pa da ne bom ostal hrom, mogoče bom to potreboval. Da ne bom preveč duhovičil, bi od ministrice želel, da mi nekako odgovori: Kdaj se bo to vzpostavilo, kdaj se bo začelo z usposabljanjem? Ta isti gospod, ki je vodja edino delujoče enote, je to zelo izpostavil, da to ni kar tako, v smislu od danes na jutri bomo z nečim začeli. Treba je usposobiti ljudi. Kdaj na naši strani Trojan lahko pričakujemo tovrstne frčeplane, za katere upam, da bodo čim manj v zraku? Hvala.
Odgovarja ministrica za zdravje gospa Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo v tej pozni vroči poletni skorajda noči. Pa vendar, ker govorimo o helikopterski nujni medicinski pomoči, bom tudi jaz ekspeditivna in bom dala, mislim da kratek in jasen odgovor. Res, po toliko letih zavzemanja, da bi tudi v Mariboru vzpostavili helikoptersko bazo, iz katere bi poletel helikopter in v teh primerih, ko je potrebna, tako pomoč tudi nudil. Seveda pa zadeva ni tako enostavna, tako kot je že gospod poslanec omenil. Res je, da se ta helikopterska nujna medicinska pomoč izvaja z državnimi zrakoplovi policije in Slovenske vojske in da se trenutno izvaja samo iz letališča Jožeta Pučnika v Ljubljani. Zaradi uredbe EU iz leta 2012 pa mora Republika Slovenija oziroma v njenem imenu Vlada sprejeti odločitev o načinu izvajanja te helikopterske nujne pomoči v Sloveniji. In prav sedaj, v začetku julija, je Ministrstvo za zdravje imelo zadnje usklajevanje z vsemi resornimi ministrstvi, ker teh je kar nekaj, to so Ministrstvo za obrambo, Ministrstvo za notranje zadeve, Ministrstvo za infrastrukturo in tudi Ministrstvo za finance, kjer pripravljamo vladno gradivo. Jaz verjamem, da ga bomo uspeli v kratkem dati tudi na obravnavo na Vlado, kje bo potrebno, da se Vlada opredeli, na kakšen način se bo ta helikopterska nujna medicinska pomoč izvajala. Namreč, ali bo šlo za komercialno najetje ali bomo nadaljevali s tovrstno pomočjo, ki jo bodo izvajale enote tak policije kot Ministrstva za obrambo. In ko bo Vladi sprejeta ta odločitev na, bomo seveda pristopili k spremembi tudi vseh drugih aktov, da se bo ta pomoč lahko izvajala. Po zagotovilih Ministrstva za infrastrukturo so tehnični pogoji za izvajanje helikopterske nujne medicinske pomoči z Letališča Edvarda Rusjana v Mariboru z obnovo letališke infrastrukture večinoma zagotovljeni, prav tako je letalska enota policije zagotovila, da ima na voljo helikopter, ki bi lahko bil v tej mariborski bazi. In ko bodo vzpostavljeni vsi ti pogoji, se bo seveda začelo z usposabljanjem. Jaz verjamem, da bo to v začetku naslednjega leta. Hvala.
Dr. Franc Trček, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala na ekspeditivnosti, ampak poglejte, spet smo – zdaj boste rekli: Ti te tečni združeni levičarji! – ob 15 čez 11 zvečer trčili ob privatizacijo. Skratka, imamo nek pritisk določenega dela znotraj EU, ki bi to rad na komercialni osnovi urejal. Ministrica je lepo povedala, letališče imamo urejeno v Mariboru –, to je spet tisto, kar jaz zelo rad težim, damo ogromno denarja v infrastrukturo, potem pa malo ne vemo, kaj bi z infrastrukturo počeli –, imamo celo zagotovljen helikopter in zdaj bomo čakali. Zdaj bom temo malo razširil. Skrajni čas bi že bil, ko berem tiste evropske direktive, da končno dojamemo, da smo del Evropske unije in da tudi v Bruslju začnemo nekoliko bolj proaktivno delovati, se tangencialno povezovati z državami, ki imajo podobne poglede kot mi, in v tovrstne direktive tudi bolj odločno vnašati možnosti, to je en tak lep primer, ki bodo dovoljevale tudi takšne oblike organizacije, ki navsezadnje odgovarjajo nam oziroma komurkoli. Ne bom zahteval dopolnitve, tudi ne bom zahteval glasovanja o razpravi, ker vem, da bom preglasovan, bom pa v jeseni zahteval spremembo poslovnika, ker so ta poslanska vprašanja v bistvu nekako malo že šlamastika. Tu nas je toliko, da bi odbojko lahko igrali. Če bom šel računati, ker Združena levica je vseeno koalicija, ki ima tudi močen ekološki del, koliko elektrike porabimo za to, mislim, da je skrajni čas, če že govorimo, da je Slovenija zelena država, če že govorimo, da drugi zakon ekologije pravi, da brezplačnega kosila ni, da tudi pri spremembi poslovnika to upoštevamo. Lep večer gledalcem in srečno pot domov.
Želi ministrica odgovoriti na to?
Če mi dovolite, bi vseeno dodala res samo dva, tri stavke. Ministrstvo za zdravje ne bo predlagalo, da se ta helikopterska nujna pomoč opravlja v obliki komercialnega načina, temveč bo predlagalo Vladi, in to je bilo tudi soglasje vseh že prej naštetih ministrstev, da se bo ta helikopterska nujna pomoč izvajala v obliki državne javne službe in bomo o tem obvestili tudi Evropsko komisijo. Jaz sem se pozanimala in lahko povem, da imajo podobne težave tudi še nekatere druge države, s katerimi smo se povezali, zato obstaja velika možnost in verjetnost, da bo prišlo celo v določenem delu do spremembe uredbe Evropske komisije. Tako da ste lahko pomirjeni. Hvala.
Sedaj pa bo ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak vprašanje zastavil Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica! V Združeni levici se zavzemamo za varno starost, torej za človeka vredno, dostojno preživljanje tretjega življenjskega obdobja. Domovi za starejše občane so nedvomno ena od oblik skrbi za varno starost. Na nas se obračajo številni občani, ki živijo v domovih za starejše občane, z različnimi opažanji in dogajanji, ki so jih zaznali v okoljih, kjer bivajo. Pred nekaj dnevi je bilo v medijih zaslediti podatek, da skoraj leto in pol v slovenskih domovih niso izvajali strokovnih nadzorov, saj zato ni bilo pravne podlage in da gre za napako, ki jo je zakrivilo Ministrstvo za zdravje Republike Slovenije. Razlog naj bi bil v pravilniku, ki so ga sprejeli avgusta 2013, kjer naj bi šlo za neprimerno dikcijo, ki ni vključevala vseh izvajalcev zdravstvenih dejavnosti. Pravilnik je izločal vse izvajalce, ki niso izvajali zdravstvene nege in rehabilitacije v socialno varstvenih zavodih. Januarja 2015 je bil pravilnik ustrezno popravljen, tako da zdaj je pravna podlaga za izvajanje strokovnih nadzorov. Zato vas sprašujem: Kdo spremlja dogajanja in izvaja nadzor v javnih zavodih, in sicer v domovih za starejše občane? Če se dogajanje spremlja in nadzoruje, ali se izdelujejo letna poročila, kot jih na primer izdeluje Varuh človekovih pravic? Če takšna poročila so, kje so dostopna javnosti? Glede na nesporno dejstvo, da se število starejše populacije v tretjem življenjskem obdobju povečuje, da obstajajo potrebe po varni starosti vse večje, ali vaše ministrstvo načrtuje pripravo nekega strateškega dolgoročnega dokumenta za to področje, ki zajema več kot četrtino prebivalstva Slovenije? Hvala lepa.
Odgovarja ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak.
Hvala. Je že skoraj naslednji dan, tako da dober večer! Hvala za besedo, predsednik Državnega zbora. Hvala, dr. Hanžek, za vprašanje. Jaz bi najprej rekla, da si seveda to skrb verjetno delimo vse stranke v Državnem zboru in tudi širša javnost, da je za starejše treba poskrbeti. Jaz mislim, da je na tem mestu nujna naša skupna skrb, da pripravimo zakon o dolgotrajni oskrbi in osebni asistenci, ki bo dal podlago, da lahko te storitve peljemo bolj pluralno. Danes imamo pomoč na domu, ki je bolj ali manj v pristojnosti občin, razlike so vedno večje v višini subvencije, ki jo zagotavljajo, pa institucionalno varstvo v domovih za starejše, kjer sicer zagotavljamo relativno dobro pokritost, torej 5 % starejših od 65 let ima v naši državi možnost bivanja v socialno varstvenih zavodih, vendar je problem višina stroškov, ker pokojnine večinoma ne zagotavljajo zadostnega vira za pokritje stroškov, zato občine vstopajo v to zgodbo. Z dolgotrajno oskrbo bi to lahko sistemsko bolj pokrili. Tudi Evropska komisija nas naslavlja, smo ena bolj ogroženih držav z vidika starajoče se populacije, torej, kaj nas čaka med leti 2030 do 2060 so dejansko izzivi, s katerimi se moramo soočati. Mi smo k temu na ministrstvu pristopili tako, da smo vire, ki jih imamo, torej so evropski viri skupaj z Ministrstvom za zdravje [[…]]AHA Skupina je projekt, ki ga izvajamo, kjer gre za analizo teh potreb, in tudi na podlagi te analize se pripravlja strategija. Imeli smo do leta 2012 Strategijo varstva starejših, sožitje je pač daljši naslov. V tem trenutku ni pokrita, nimamo v državi strategije, jo pa pripravljamo na tej podlagi teh izhodišč. Je pa pomembno predvsem, da se pripravi zakon o dolgotrajni oskrbi. Glede na vaše vprašanje. Morate se zavedati, da je dolgotrajna oskrba nujna zakonsko zato, da integriramo storitve socialne oskrbe z zdravstveno oskrbo. V tem trenutku ste vi naslavljali še vedno to polje, da Socialna inšpekcija, ki jo pokriva Ministrstvo za delo in je v okviru Inšpekcije Republike Slovenije za delo, pokriva torej nadzor nad socialno varstvenimi storitvami, medtem ko ga pa nad zdravstvenimi storitvami pokriva Zavod za zdravstveno zavarovanje v delu in pa tudi Ministrstvo za zdravje. To, kar ste omenjali, je bil pravilnik, povezan s storitvami nadzora nad zdravstvom. Tega jaz ne morem komentirati oziroma, ni v moji pristojnosti. Kar se tiče socialne inšpekcije, so vsi nadzori in ugotovitve dosegljivi v letnem poročilu Inšpekcije Republike Slovenije za delo, kjer je Socialna inšpekcija del te inšpekcije, in tudi letno poročilo obravnava tako Ekonomsko-socialni svet, Vlada Republike Slovenije ter matični odbor Državnega zbora in ste torej vsi z njim seznanjeni in je dosegljiv tudi na spletnih straneh tako Ministrstva za delo kot tudi Inšpektorata. Dejstvo pa je, da seveda imamo premalo socialnih inšpektorjev, tako kot na celotnem področju inšpekcije za delo, ker se nam zmanjšuje delež inšpektorjev. Mi to zagotoviti poskušamo z notranjimi prerazporeditvami. Imamo pa seveda letne nadzore, imamo pa tudi nadzore, ki jih pristojen minister odredi, če je minister seznanjen s problemi, tudi anonimnimi, včasih se dogaja, potem imamo določeno kvoto izrednih nadzorov, ki jih letno izvedemo. Drugače so pa približno na pet let odvijajo redni strokovni nadzori. Torej, nadzori se izvajajo, seveda pa bi, če bi imeli številčnejšo socialno inšpekcijo, to lažje in tudi učinkoviteje izvajali, se trudimo v tej smeri. Ni pa stanje tako zelo, zelo zaskrbljujoče. Moram pa povedati, da tudi Varuh človekovih pravic na tem področju opravlja nadzore. Prav prejšnji teden, ko sem bila pri varuhinji, ko smo se o drugih stvareh pogovarjali, me je na primer seznanila, da so šli preveriti, ko smo imeli največjo vročino v državi, kakšne so temperature tudi v domovih za starejše, ne samo v bolnicah, tako da se ti nadzori opravljajo z različnih vidikov. Tudi, kar se tiče na primer varovanih oddelkov, kjer gre za posebno varstvo, imamo polje dementnih, skratka, na tem področju se dela. Ni vse idealno, ampak ni pa tudi tako zelo slabo. Hvala.
Matjaž Hanžek, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Predvsem se bom zahvalil za izčrpno poročilo. Morda bi dodal to, ker ste že odprli vprašanje, da bi bil res že skrajni čas, da čim hitreje institucionaliziramo dolgotrajno oskrbo, da bomo vedeli, kaj je to. Vem, vi veste še bolj, da se to govori že leta, če ne že kakšna desetletja, pa so sami konflikti med različnimi deli Vlade in fino bi bilo, ker vem, da se vi za to zelo zavzemate, da bi to tega res enkrat prišlo. Ne samo zaradi starih ljudi, dolgotrajna oskrba je tudi neka možnost reševanja nezaposlenih mladih ljudi, nekaj tisoč ali celo nekaj 10 tisoč bi jih lahko zaposlili, ampak izgleda, da je to stvar, ki že leta ne zanima nobene od vlad, ker raje razmišljajo o nekih imaginarnih načinih zaposlovanja. Samo to. Se zahvaljujem. Na to lahko seveda odgovorite, čeprav to ni vprašanje. Še to, to pa čisto osebno, ne vem, ali sem narobe razumel, rekli ste dr. Hanžek. Nisem doktor. Hvala lepa.
Želi ministrica še kaj dodati?
Jaz bi samo poudarila, da ni res, da se vlade ne zavzemajo. Kar nekaj vlad. Dolgotrajna oskrba je tak velik zalogaj, predvsem pa gre za finančno zgodbo, kjer bo treba zagotoviti dodatna sredstva, temu se ne bomo mogli izogniti, je pa seveda vprašanje, na kakšen način to zagotovimo, da ne obremenimo stroškov dela. Danes je že bila razprava o obremenitvi stroškov dela. Treba je gledati, da to zagotovimo na nekako vzdržen način. Mi smo v koalicijski pogodbi zapisali, in jaz verjamem, da je to najboljša oziroma izvedljiva možnost, da se dopolnilno zdravstveno zavarovanje spremeni na način, da bomo vključili tudi prispevek za dolgotrajno oskrbo, da je to na nek način edini najhitreje izvedljiv način, v to verjamem. Zdaj pač usklajujemo stvari. Ni enostavno, ampak verjamem, da bo do konca leta predlog tudi povezan s predlogom reforme financiranja zdravstvenega varstva z ministrstvom. Tu sodelujemo z roko v roki, kar je ključ, ker je treba povezati zdravstvene in socialne storitve. Vsekakor pa je tudi to, ko pogledamo, koliko imamo zaposlenih na polju delovnih mest povezanih s staranjem prebivalstva, imamo tudi absolutno rezervo, ki jo je treba izkoristiti, in jaz bi si najbolj želela, če lahko to povežemo tudi z ustvarjanjem delovnih mest v socialnem podjetništvu in drugih oblikah, kjer bi zagotovili možnost tudi za zaposlovanje ranljivih skupin in bi zmanjšali problem na pasivo, torej na socialne transferje, ampak bi ljudem dali to, kar si želijo, to je pa predvsem dostojno delo in pač možnost, da preživijo svoje družine. In tukaj je ena možnost, kjer bi lahko zagotovili 10 in več tisoč delovnih mest z neko pametno politiko, ki pa jo je treba zapreti. Jaz res verjamem, da bi leta 2017 s to stvarjo šli v polje implementacije in zagotovili tudi to dolgotrajno oskrbo. Brez sodelovanja celotnih, torej medsektorske povezave, pa dejansko to ni možno, ker se je izkazalo že v času mandata Boruta Pahorja, ko se je na tem področju začelo delati zelo intenzivno, vendar se je izkazalo, da brez popolne podpore Vlade v celoti sam sektor enostavno ne more tega izpeljati. Jaz verjamem, da ta vlada danes ima to podporo in da bomo to tudi zagotovili. Hvala.
Zdaj pa bo ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejanu Židanu vprašanje zastavila Violeta Tomić.
Jaz pozdravljam vse prisotne ob tem presrečnem trenutku zadnjega poslanskega vprašanja ob pol polnoči! Tukaj nas je z ministri vred natanko 13, plus najbolj pridna strokovna sodelavka Združene levice Lara. Postavljam vprašanje ministru Židanu. Vsako leto znova nas mediji obveščajo o pomorih čebel. Tudi letošnje leto ni izjema. Vzrok pomora je vedno znova neustrezna raba škropil. Čebelarji inšpektorje obveščajo o pomorih, a le ti odreagirajo praviloma, ko je že prepozno in je že težje ugotoviti vzroke. Po znanih podatkih lahko vzrok za velik del letošnjih pomorov pripišemo fitofarmacevtskemu sredstvu, po domače strupu, pesticidu Actara, ki ga uporabljajo vinogradniki. Vlada Republike Slovenije je sprejela Nacionalni akcijski program – NAP za doseganje trajnostne rabe fitofarmacevtskih sredstev za obdobje 2012–2022, v katerem je v zaključnem 8 poglavju z naslovom Zbiranjem podatkov in način poročanja Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano naloženo: "Ministrstvo ustanovi strokovno skupino, ki zbere zahtevane podatke ali poročila po posameznih ukrepih. Na podlagi podatkov, poročil in analiz se pripravi letno poročilo o napredku pri doseganju ciljev NAP s priporočili za dejavnosti v prihodnje. Strokovna skupina lahko predlaga tudi spremembo NAP z dodatnimi ukrepi za doseganje ciljev NAP." Zato vas sprašujem: Kdaj je strokovna skupina začela z delom in kolikokrat se je sestala? Ali so se pripravila letna poročila o napredku pri doseganju ciljev in kje so dostopna javnosti, saj gre za podatke o javnem interesu? Do zdaj bi morala biti pripravljena 3 letna poročila. Ali je oziroma ali namerava strokovna skupina oziroma ministrstvo predlagati spremembo NAP z dodatnimi ukrepi predvsem na področju zaščite čebel pred vsakoletnimi pomori zaradi fitofarmacevtskih sredstev? Ali je oziroma ali namerava strokovna skupina oziroma ministrstvo predlagati spremembo NAP z dodatnimi ukrepi na področju zaščite podtalnice, posledično pitne vode, in zdravja ljudi pred fitofarmacevtskimi sredstvi, ki so opredeljena kot potencialno rakotvorne snovi? Hvala.
Odgovarja minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana poslanka, spoštovani poslanke in poslanci! V veliko veselje mi je, da sem še vedno z vami in da ste tudi vi tukaj z mano. Ker smo se začeli pogovarjati o čebelah, verjamem, da vas zanima, da ravno tukaj, če kje, vidim velik napredek. Dovolite, da vam omenim leto 2011. Takrat smo imeli 28 čebelarjev s prijavo, število prizadetih panjev pa je bilo 2 tisoč 130. Zadnje leto, torej leto 2014, je bilo čebelarjev s prijavo 9, število prizadetih panjev pa 247. Tudi letos je bilo nekaj poročil, ampak kakor ste opazili, ni šlo za velike pomore, ampak za posamezne. Preden začnem natančno odgovarjati na vaša štiri vprašanja, bi pa rad le nekaj povedal. Za razliko od splošnega prepričanja, da gre za škodljive stvari, ki jih počnejo kmetje do čebel in do narave, v veliki večini primerov ni tako. Sankcije, ki jih lahko dobi kmet, če uporablja nedovoljena škropiva, preveč škropiv ali ob nedovoljenem času, so namreč tako velike, finančno so zelo velike, pomenijo tudi odvzem neposrednih plačil in drugih plačil kmetijske politike za leta nazaj, da se enostavno ne srečujemo več z tovrstnimi kršitvami, zlasti ne na veliko. Težavo predstavljate hobi kmetice in kmetje, ki škropite na svojih vrtovih, na svojih treh ali štirih jablanah, in to je bistveno težje kontrolirati. Na tem področju bo tako treba narediti korak naprej. Kar se pa tiče vaših vprašanj. Komisija je bila ustanovljena leta 2012. Sestavlja jo 29 strokovnjakov. Moram reči, da se je sestala nekajkrat. To je bilo prvo vprašanje. Drugo vprašanje: Kako je s poročilom? S tem poročilom je nastala težava, to ste pravilno ugotovili, in ta težava je bila, da je začela statistika zbirati podatke o uporabnikih. In to je bila skupna naloga Statističnega urada Republike Slovenije in Uprave za varno hrano leta 2014. In takrat se je izvedla obširna raziskava porabe, ki je zajela 10 tisoč uporabnikov. Rezultati obdelave še vedno niso na razpolago, čakamo jih in jih bomo vključili v to poročilo, ki je tu pred menoj. To je poročilo za leto 2013 in 2014, to je poročilo, ki je pripravljeno kot osnutek, čakamo pa te podatke, da jih lahko vključimo. Ko bodo podatki vključeni, bo sprva ta strokovna skupina pregledala poročilo, pogledala kaj v tem trenutku pripraviti, in potem bodo kot vsi ostali dokumenti Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano tudi ti podatki na razpolago javnosti. Pa še nekaj je treba povedati. Sam nacionalni program je bil osnova za sprejetje okoljskega dela Programa razvoja podeželja. Poznano vam je, da Slovenija kot marsikatera druga država izvaja ta program šele od leta 2015. To izvajamo prve države, ki nam je bil program odobren. Nekatere države pa ga niti letos še ne morejo izvajati in ga bodo lahko izvajale šele leta 2016. Takrat se bo dalo tudi oceniti, kateri ukrepi so zadostni in kateri ukrepi so nezadostni. Ker imam še nekaj časa na razpolago, dovolite naslednje. Seveda je treba program in cilje spreminjati šele takrat, ko se vidijo rezultati. Kar se tiče podatkov o atrazinu in nekaterih drugih substancah, je treba povedati, da so največje breme še vedno nekatere substance, ki so prepovedane že več kot deset let. Na žalost so to substance, ki se počasi razgrajujejo v okolju. Po drugi strani pa je stanje pitne vode po oceni stroke zelo dobro, tudi če se upošteva potencialni vplivi rabe fitofarmacevtskih sredstev. Tudi v teh primerih, kadar se ugotovi, da odstopajo, gre zlasti za mikrobiološko ustreznost in vsebnost nitratov, ne pa fitofarmacevtskih sredstev. Hvala.
Violeta Tomić, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Spoštovani minister, se strinjam z vami, da je program in cilje treba spreminjati, ko se vidijo rezultati. Ravno zaradi tega bi od ustanovitve komisije 2012 leta zdaj morali imeti že tri poročila, na podlagi katerih bi lahko program in cilje spreminjali. Jaz se vam opravičujem za neprijetnost ob tej hudi uri, ampak naloga opozicije je, da budno spremljamo vaše delovanje, čeprav smo včasih zaradi našega vestnega dela nemalokrat deležni kritik s strani koalicije. Tudi zame, ki sem tukaj od osme ure zjutraj, je pozna ura, vendar vam polagam na srce staro Einsteinovo misel, da bo po smrti čebel človeštvo živelo samo še kakšnih pet let, zato so te stvari zelo resne. Hvala.
Minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejan Židan, imate besedo.
Moram ugotoviti, da je ravno obratno. V nobenem primeru mi ni neprijetno biti tukaj z vami. Zelo se veselim. Tudi kadar imamo seje Odbora za kmetijstvo, sem vedno znova žalosten, če končamo prehitro. Tudi zadnja seja, ko sem bil pripravljen z vami biti v sobi do dvanajste ure zvečer, se je končala že ob devetih. Verjamem, da bomo to napako v bodoče tudi popravili. Kar se tiče čebel, pa mogoče samo tole. Velja vse, kar ste, spoštovana poslanka, povedali. Mogoče samo še tole, da čebele veljajo za najpomembnejšega opraševalca. Opraševalci pa naredijo koristi samo kmetijstvu na letni ravni po oceni mednarodnih študij za več kot 150 milijard evrov na leto. V Evropi je ta ocena 22 milijard evrov, v Sloveniji pa 140 milijonov. To je eden od treh razlogov, da poteka svetovni dan čebel. To aktivnost vodi Čebelarska zveza Slovenije. 2. aprila jo je prevzela nase tudi Vlada Slovenije. Moram reči, da nas je podprl tako pristojni odbor Evropskega parlamenta, imamo soglasje vseh držav članic Evropske unije – razumljivo je, da naš minister tako in tako –, veliko podporo smo dobili tudi, ko sem se srečal s predstavniki FAO iz različnih držav, vključno z generalnim sekretarjem, ki bo obiskal Slovenijo. Ko govorimo o čebelah, mislim, da je ravno ta naša skupna akcija svetovni dan čebel možnost, da Slovenija postane bolj prepoznavna in pa da tudi kakšno korist naredimo za turizem in gospodarstvo. Hvala.
S tem smo zaključili 1. točko dnevnega reda, to so vprašanja poslank in poslancev. Predsedniku Vlade, ministricam, ministrom in generalnemu sekretarju Vlade se zahvaljujem za podane odgovore, poslancem pa za podana vprašanja. S tem prekinjam to točko dnevnega red, ki jo bomo nadaljevali jutri, v sredo, 15. junija 2015, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam 10. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.