Gospodine Markoviću, već treći put govorite - izvolite, ali nikako mikrofon da uključite. Gospodine Markoviću, moram najpre da kažem da ste ponovo povredili Poslovnik, i to član 85. stav 1, koji reguliše vreme u kome radi Skupština. Ne znam zašto se trudite da budete navodno fini, pa da objašnjavate poslanicima kada će raditi i kako će raditi, da mogu da planiraju navodno svoje vreme, a vi na najgori mogući način uzurpirate naše vreme, tako nas jedan dan terate da radimo produženo do 20-21 čas, do ponoći ili kako kada, a sledeći dan sednicu završite posle svega sat vremena ili 15 minuta rada. U utorak smo imali situaciju da ste nas praktično prevarili. Došli smo svi ovde, pozvali ste nas da raspravljamo o poverenju ministru pravde gospodinu Stojkoviću, a onda ste vašom skupštinskom većinom jednostavno odlučili da to ne dođe na dnevni red i poslali nas sve kući. Ali, da se vratimo na zakon i molio bih da se obezbede uslovi za rad. Gospodine Mihailoviću, pošto vidim da se sada promenio predsedavajući, a ja sam pitanje koje se odnosi na povredu Poslovnika prevashodno uputio gospodinu Markoviću, vi ne morate da odgovarate, ali se nadam da će on to učiniti kada se vrati u ovu salu. Što se tiče izmene Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, ponoviću nekoliko stvari koje sam već juče rekao i nastojati da postavim još nekoliko pitanja ministru. Nadam se da se on u toku jučerašnjeg dana i danas pre podne konsultovao malo sa zakonodavnom službom u Vladi Republike Srbije, da su mu oni objasnili kako ovaj zakon može da izgleda, šta je ustavno a šta nije ustavno, pogotovo što već imamo neke odluke Ustavnog suda koje su jasno opredelile stav da ovo što je napisano u ovom predlogu o izmenama i dopunama jednostavno nije dozvoljeno u skladu sa našim Ustavom. Podsetiću vas, član 35. Ustava Republike Srbije kaže: "Svako ima pravo na rad. Jamči se sloboda rada, slobodan izbor zanimanja i zaposlenja i učešće u upravljanju. Svakome je, pod jednakim uslovima, dostupno radno mesto i funkcija". Dakle, ne možete jednim niti zakonskim niti podzakonskim aktom menjati nešto što je određeno Ustavom kao najvišim pravnim aktom u zemlji. Ukoliko bi izglasali ovo što ste vi tražili, ukoliko bi iz Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju, odnosno iz člana 36. tog zakona izbrisali stav 4. koji kaže da prilikom donošenja programa iz stava 2. ovog člana opštine, odnosno grad, nemaju pravo da ograniče broj lica koja mogu obavljati auto-taksi prevoz na teritoriji opštine, odnosno grada, praktično sa tim ne bi ništa dobili. Zašto? Dva su razloga. Najpre zato što već na osnovu samog Ustava postoji zabrana ograničenja nekoga, bilo kog u izboru zanimanja, ne samo što se tiče taksi prevoza, već bilo kog drugog zanimanja, tako da vama brisanje ove odredbe, koja je bila, može se slobodno reći, i nepotrebna potpuno, jer reguliše i ponavlja nešto što je već regulisano višim pravnim aktom, neće doneti ništa. Drugo, neće se ukloniti anarhija, kako kaže ministar, koja bi mogla da nastane u drumskom saobraćaju, jer svi oni koji su od dana stupanja na snagu ovog zakona, pa do dana kada eventualno ove izmene budu stupile na snagu, podneli zahtev za dobijanje dozvole za obavljanje taksi delatnosti, moraju apsolutno tu dozvolu i da dobiju. Sve drugo značilo bi pravno nasilje, potpunu pravnu nesigurnost i značilo bi da ova država i ova vlada ne stoje iza onoga što parlament izglasa, da vi, kao i neke prethodne vlade, nastavljate da na brutalan način gazite i Ustav i zakone ove zemlje, da vam ne valjaju ni oni predlozi koje sami donesete. Što se tiče ove vaše opaske, da kažem, da ono što nije bio predlog Vlade, kako vi ovde kažete, usvojen je amandman implementiran u stav 4, ja ne znam šta znači da je usvojeni amandman implementiran u stav 4, jer da je nešto implementirano u stav 4, onda apsolutno ne bi ni bilo potrebno da se to ponovo implementira amandmanom. Ali, to što je usvojen amandman koji nije predlog Vlade, apsolutno ne možete da kažete da zbog toga smatrate da je neophodno brisanje ovog stava. To bi značilo da je Narodna skupština ovde samo nemi posmatrač, da možemo samo da aminujemo kada nam podnesete tekstove, da su amandmani apsolutno nepotrebna kategorija i onda ne samo da ne treba da postoji kvorum u danima kada se raspravlja o nekom zakonu, već je bespredmetno da imamo kvorum i u danima kada se odlučuje. Dovoljno je da se kaže da je nešto predložila Vlada, da se to obnaroduje i da to u budućnosti bude tako. Nadam se da ću danas dobiti, pošto ih juče nisam dobio, odgovore na ova konkretna pitanja od strane gospodina ministra. Pitao bih još nešto, kaže se da se postavlja pitanje usaglašenosti stavova 2, 3. i 4. člana 36. Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju. Dakle, ukoliko je već nastala neka neusaglašenost, to je bio isključivi posao Skupštine, u skladu sa Poslovnikom, da preko Zakonodavnog odbora predloži izmenu određene odredbe kroz pravno-tehničku redakciju. Postoje mogućnosti da Skupština nakon usvajanja tog amandmana zastane sa daljim odlučivanjem. Imali smo tu situaciju već nekoliko puta. Ne može ni na koji način da obrazloženje za menjanje nečega što je Skupština usvojila bude to da nisu usaglašeni stavovi 2, 3. i 4. istog člana zakona. Zbog svega toga, naravno, SRS neće glasati za ovaj zakon, a ja pozivam i sve one koji su prvi put kada je ovaj zakon bio na dnevnom redu glasali za ovaj amandman da ponovo potvrde to svoje mišljenje, jer ne znam koje su to sile koje vas teraju da u roku od nekoliko dana ili nekoliko nedelja potpuno promenite određene stavove, da li su to neke nebeske sile, da li su podzemne vode, o čemu se tu radi, ja ne znam, ali budite sigurni da ćete jednog dana morati da objasnite svojim biračima zašto se jedan dan zalažete za jedno, a već sutradan za potpuno suprotno rešenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, doživesmo još jednom da, u roku od 15 - 20 dana, zakon koji smo već doneli, koji smo izglasali, amandmane koje smo usvojili, zakon koji je već stupio na snagu samo za 10 ili 15 dana menjamo. S obzirom na to da se radi o zakonu o bezbednosti o saobraćaju, razlog nije bezbednost u saobraćaju, nego je razlog jedan od amandmana koji je usvojen u ovoj skupštini. Radi se o amandmanu koji su poslanici Srpske radikalne stranke dali na stav 4. člana 36. Ministar, odnosno Vlada traži da se taj stav 4. briše, a taj stav 4. ću da pročitam zbog građana Srbije: "Prilikom donošenja programa iz stava 2. ovog člana opštine, odnosno grad, nemaju pravo da ograničavaju broj lica koja mogu obavljati auto-taksi prevoz na teritoriji opštine, odnosno grada." Šta je ovo značilo? To znači da svako ko ispunjava zakonom propisane uslove može da se prijavi da taksira i da na taj način zarađuje i izdržava svoju porodicu. Razlog zbog čega se ovo radi, bar u obrazloženju jučerašnjem i u obrazloženju koje nam je dato, jeste da se ne prijavi veliki broj taksista, da neko ko kupi auto i ima B i C kategoriju, ispunjava te zakonske uslove može slobodno da ide u taksi službu. To je onaj otvoreni razlog. Drugi razlog je, to treba reći građanima Srbije, dakle, vrlo jednostavan: Nenadu Bogdanoviću, gradonačelniku Beograda, ukazala se prilika da i na ovaj način, znači ograničenjem broja taksi vozila i davanjem licenci, jer će to da bude sledeći korak, zaradi poprilično. Znate, u situaciji kada je napravio pumpu tamo gde joj nije mesto, kada je prekopao pola Beograda, a još uvek ne asfaltira, kada je mnogo kriminala upravo od tog gradonačelnika u ovom Beogradu građana pretrpelo, nije za odbaciti ni ovo. Ovo je način da se od svake licence uzme bar po 5000 evra. Javna je tajna da ispod 5000 evra Bogdanović ne radi. Ne čudi mene Bogdanović, čudi me ministar što je prihvatio ovo, osim ako nije neka ucena u pitanju ili ako nije ono – rad po učinku, učinim ja tebi, učiniš ti meni. Zašto se to ne uklapa, jer uostalom, treba pustiti tržišnu ekonomiju, ko je sposoban, ko je kvalitetan, ko kvalitetno pruža usluge opstaće na tržištu. Oni koji su kupili kola da bi se uključili u taksi, pa videli da ne mogu da zarađuju na tome vrlo brzo će se isključiti, jer, a činjenica je da to može da se utvrdi, Beograd je upravo sa oko 5000 - 6000 taksista, i to se stanje stalno održava, i kada nije bilo ograničenja zakonskog, a i kada je bilo, jedno vreme su ga uveli, pa su ga onda izbrisali. Ako ovako krenemo, onda će neki ministar za trgovinu i turizam da kaže – u Beogradu može da bude toliko i toliko prodavnica mešovite robe, toliko i toliko prodavnica konfekcije, u Beogradu može da egzistira 2000 obućara i ne sme nijedan više i onda će licencu za obućara dati. Dame i gospodo narodni poslanici, nije u skladu sa zakonom, a gospodin Šarović je juče jasno govorio zašto nije u skladu, zašto ne treba prihvatiti brisanje ovog stava 4. člana 36. Konkurencija je jedini način da se na tržištu opstane. Sada ću malo da proširim temu. Išao sam nedavno do Obrenovca; put, za koji je presekao vrpcu i pustio ministar Velimir Ilić, popravili smo most, a ne izgradili, lepo je urađen most, pustili smo put, put je pravljen još u ono vreme onog nenarodnog režima koji ste posle 5. oktobra doveli; most je takođe bio izgrađen, pa su ga vaši prijatelji srušili, pa ste pustili dva meseca taj put i most i dva meseca taj most i taj put ne radi. Da li ste onda slagali narod da je sve spremno kada ste ga puštali ili sada lažete narod; ako je bio spreman, zašto ga sada držite toliko dugo? Još jedna stvar zbog građana Srbije mora biti rečena, a ja pitam – nisu li slučajno ovaj zakon i slični zakoni maska da nešto mnogo veće prođe? Radi se o koncesiji na autoputu Horgoš-Požega; radi se o koncesiji na pola autoputa, Horgoš-Novi Sad, odnosno o koncesiji na ceo autoput, ali već je izgrađeno pola autoputa. Radi se o koncesiji na već izgrađenom mostu na Dunavu, i tu je druga polovina od 120 miliona evra, odnosno 120 miliona dolara. Mi smo donosili odluku ovde da se država zaduži, odnosno to je bila odluka o kontragarancijama. Radi se o autoputu izgrađenom od Beške do Beograda, radi se o neizgrađenom autoputu od Beograda do Požege. Dame i gospodo narodni poslanici pri cenama pre ovog poskupljenja, a sada su cene skočile, otprilike koliko znam 100%, jer je bilo 200 dinara do Vrbasa, a sada je 400 dinara u jednom pravcu, dakle, pri onoj ceni putarine čista zarada koncesionara prelazi 640 miliona evra. Pitam se i pitam građane Srbije ko to može, dakle, 640 miliona evra njihovih para, da da nekome i koji su razlozi? Razlog je: ili mi je brat, ili onaj treći razlog o kome ja neću da govorim, jer neću da sumnjam da je ministar podložan korupciji. Međutim, stručni tim Srpske radikalne stranke, gde su eminentni profesori, doktori nauka građevinske struke, uradio je elaborat po kome su dokazali da pri ceni kapitala, pri ceni kredita od 5%, a to su otprilike cifre, do 2025. godine bi se autoput Beograd-Požega potpuno isplatio. Od 2025. godine do 2030. godine, jer se na 33 godine daje koncesija, čista je zarada, a pri tom nije uzeta u obzir infrastruktura oko autoputa. To su vam moteli, hoteli, benzinske pumpe itd. O tome treba da razgovaramo još jednom u ovoj skupštini pre nego što koncesija izađe i pre nego što neko od tih koncesionara zamoči ruke u teglu, u srpsku teglu meda, pa da liže prste još 30 godina. Hvala vam.
Reč ima šef poslaničke grupe DSS Miloš Aligrudić, narodni poslanik, izvolite.
U svojstvu šefa poslaničke grupe nešto ću da kažem o samoj materiji, o zakonu i o izmeni koja je predložena. Dakle, bilo je reči o tome da li je izmena u skladu sa Ustavom, da li je zakonita – zakonita je, čim je to zakon, naravno; da li je u skladu sa pravnim sistemom – svakako da jeste, jer ne postoji nijedan drugi zakonski propis u državi kojem bi se suprotstavila ova odredba. Što se tiče Ustava, Ustav pre svega podrazumeva ravnopravnost građana u svim oblastima života, tamo gde je ona logična i normalna. Podsetiću vas, pre svega, na sledeću stvar, da ravnopravnost u pogledu obavljanja profesije ili delatnosti ili u nekom drugom smislu znači da su ljudi jednaki, da su građani jednaki pod određenim uslovima. Dakle, postoje uslovi za obavljanje određene delatnosti ili određene profesije i u okviru tih uslova svi su građani ravnopravni. To znači da kada postoje uslovi za obavljanje taksi delatnosti svi građani koji ispune uslove koji su propisani za obavljanje taksi delatnosti imaju pravo da obavljaju tu delatnost. Ovde se, međutim, postavljalo sledeće pitanje, da li je mogućnost ograničenja broja, koju bi ova odredba zakona davala, jer ona ne ograničava broj taksista po opštinama i gradovima, nego daje mogućnost lokalnoj samoupravi da u vršenju svojih ustavnih i zakonskih ovlašćenja, uređujući saobraćaj u gradu i opštini, može da ograniči broj taksista, odnosno ljudi koji obavljaju delatnost taksi prevoza u gradu. Tu se polazi od pretpostavke da će se to raditi na osnovu uslova saobraćaja u gradu, a ne na osnovu toga što postoje nečiji motivi da neko nema konkurenciju. To ne može biti motiv zakonodavca, ne može biti motiv nas ovde danas da mi kažemo – zbog toga što postoje esnafi, taksi udruženja mi hoćemo da ograničimo broj taksi prevoznika, da im neki drugi ne bi bili konkurencija ako se pojave. Ne. Osnov za to je nešto drugo. Podsetiću vas da i u drugim oblastima postoje slična ograničenja, pa niko ne pravi nikakva pitanja, a radi se o logičnoj stvari. Uzmite, na primer, visokoškolsko obrazovanje ili srednjoškolsko obrazovanje. Vi vrlo dobro znate da je Ustavom i zakonom svakom omogućeno da se obrazuje pod jednakim uslovima. Vi znate da fakulteti u Beogradu, Novom Sadu, Kragujevcu primaju određeni broj studenata u toku godine. Mnogi, i više od tog broja, bi želeli da studiraju na tim fakultetima, pa se zato organizuju i prijemni ispiti koji su eliminacioni. Prema tome, postoje određeni bodovi koji se obračunavaju i to samim tim znači da ne mogu svi oni koji hoće u tom trenutku da upišu određeni fakultet, jer postoji ograničenje u broju. Dakle, tu su dati određeni uslovi koje ne mogu svi da ispune, iako potencijalno imaju svi svoja prava, pa onda znači ne mogu svi da studiraju na fakultetu. Idemo bliže onome što je materija, idemo na organizaciju gradskog saobraćaja u javnom prevozu u gradovima i opštinama. Vi znate da treba da postoji linijski prevoz. Linijski prevoz se određuje tako što se utvrđuje određeni broj linija prema potrebama grada i o tome odluku donosi grad ili opština na svojoj teritoriji. Prema tome, u gradu ili opštini određuje se broj linija i prema tim linijama se određuje i broj vozila koja mogu biti uključena u te linije. Broj vozila i broj linija, i jedno i drugo se određuje prema uslovima saobraćaja u gradu. Zamislite da u Beogradu, na primer, možemo slobodno da angažujemo svakoga ko hoće da vozi, prema uslovima koju bi gradska odluka utvrdila, i da obavlja prevoz privatnim vozilom, a što nije ništa sporno, i da to bude, recimo, broj od 5.000 vozila. Garantujem vam da grad Beograd taj broj vozila ne može da izdrži. Nastao bi saobraćajni kolaps. Prema tome, taksi prevoz, za razliku od privatnog prevoza koji imamo kada vozimo sopstveni automobil, jeste prevoz koji se obavlja tako što ljudi to rade za život. Oni obavljaju to da bi živeli, a kada imaju dozvolu i kada su se opredelili da voze taksi, oni moraju da uđu u svoj taksi da bi tog dana pokušali da zarade novac. Istina je da bi tržište raščistilo situaciju, istina je da mnogi od njih vremenom odustaju od obavljanja tog prevoza ako uvide da je konkurencija velika i da ne mogu da zarade koliko su mislili. Gospodo i dame, prošlo bi vreme dok se to ne ostvari, prošlo bi pet, šest, sedam meseci ili godinu dana, a za to vreme, pošto bi svi pokušali da obavljaju tu delatnost, jednostavno bi nastao kolaps u gradskom saobraćaju. Prema tome, neko mora da vodi računa i to se mora zakonom dopustiti da se vodi računa o ukupnom opterećenju saobraćaja. Dakle, ne radi se ni o kakvoj diskriminaciji ili postavljanju uslova koji su diskriminatorski u odnosu na bilo koga, nego se radi o nečemu što spada u uslove obavljanja taksi prevoza. Dakle, svakome je dato pravo da obavlja taksi prevoz, a ukoliko za to postoje uslovi i ukoliko jedan grad ili opština u Srbiji može da izdrži takvo opterećenje u datom trenutku i mislim da je sasvim korektno da se zakonom dozvoli gradu ili opštini da u skladu sa svojim ustavnim i zakonskim ovlašćenjima utvrdi šta je to što može ili ne mora da opterećuje jedan grad ili opštinu kada je reč o uslovima saobraćaja. Prema tome, to je ključ i to je razlog donošenja ovakve odredbe, a sve ovo drugo nema previše veze sa ovim o čemu ja govorim. Dakle, ne postoji nikakav osnov za diskriminaciju bilo koga u pogledu prava na obavljanje delatnosti, nego se prosto radi o tome da mi moramo utvrditi da li postoje ili ne postoje u određenoj sredini uslovi da se pusti u promet određeni broj vozila za lica čija će to bitiprofesionalna delatnost i koja nemaju izbora od tog trenutka, već moraju sesti u svoj auto i moraju opteretiti ulice grada kretanjem svog sopstvenog vozila kojim obavljaju delatnost. Znači, to je poenta priče, a ne da li će ili neće neko moći obavljati tu delatnost. Znači, svi moraju obavljati tu delatnost, koji ispune određene uslove, a ovaj uslov će takođe spadati u uslove za obavljanje taksi delatnosti, onako kako će biti dati u pojedinim gradskim ili opštinskim odlukama u Srbiji, a što ne mora da bude, jer odredba o kojoj je reč, a nadam se da će se promeniti kako smo predložili, omogućiće to gradovima ili opštinama. Dakle, nikakva diskriminacija se ovom zakonskom odredbom ne sprovodi, niti se najavljuje na bilo koji način. Hvala vam što ste me saslušali.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, apsolutno ne vidim kakve veze ima ovo poređenje koje nam je dao gospodin Aligrudić i kakve veze ima upisivanje na fakultete sa obavljanjem taksi prevoza. Dakle, kada biste rekli, a vi kažete da ne želite da diskriminišete bilo koga, nego da propisujete uslove... Mi se, naravno, apsolutno ne protivimo propisivanju uslova. Dakle, možete da kažete – onaj ko želi da obavlja taksi prevoz mora da ima takvo vozilo, koje mora da ima petoro vrata, mora da bude određene starosti i određenog kvaliteta i da ispunjava određene uslove. Svakome ko ispuni te uslove vi morate apsolutno da date dozvolu za rad. Sve ostalo, ukoliko vi kažete - ograničićemo broj taksista u Beogradu, to onda jedino može da znači da vi želite da zaštitite one u Beogradu, a vrlo se dobro zna koji su to ljudi, od Bogdanovića pa nadalje, koji uzimaju izuzetno velike sume novca da bi izdavali dozvole. Dakle, javna je tajna da postoji nekoliko hiljada lica koja su ispunila sve zakonom i propisima i odlukama grada Beograda propisane uslove za obavljanje taksi prevoza, i da čekaju po nekoliko godina za dobijanje dozvole, a da se opet neki drugi koji se prijave posle mesec ili dva dana već nađu na ulici sa uredno izdatim dozvolama. Dakle, nije ovde cilj nikome, bar nije Srpskoj radikalnoj stranci, da na bilo koji način zabranjuje nekome da se bavi određenom delatnošću i da unosi haos ili bilo šta drugo, već se radi o onome što garantuje član 35. Ustava Republike Srbije, a to je pravo, i kaže se da svako ima pravo na rad i jamči se sloboda rada, slobodan izbor zanimanja i zaposlenja. Svakome je, pod jednakim uslovima, dostupno radno mesto i funkcija. Znači, možete vi propisivati uslove kakve god hoćete, strože ukoliko želite manji broj taksista ili manje stroge ukoliko želite veći broj, ali ne možete reći da ćete zakonom ili odlukom grada nekome zabraniti da se bavi bilo advokaturom, taksi prevozom, da bude pekar ili bilo šta drugo. Vaš drugi argument, da je to navodno zbog uslova saobraćaja u gradu, takođe ne može da se prihvati, jer je jasno, i to su evropske tendencije, tako se radi u svim evropskim gradovima, upravo se stimuliše da se što veći deo prevoza po gradu obavlja preko taksija i preko autobusa. Dakle, to je ono što treba stimulisati – što veći broj ljudi koji se profesionalno bave tom delatnošću. To je jedini način na koji može da se rastereti saobraćaj u gradu. Ali, ovo nije uređeno ni u nekoj studiji, niti na bilo koji drugi ozbiljan način, već se želi, pod nekim izgovorom koji apsolutno ne pije vodu, zaštititi neko u gradu Beogradu, ko, ponavljam, velike prihode uzima od ovih ljudi, a oni će tek morati dosta toga da plate kada na dnevni red dođu licence koje je ministar najavio.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Naravno da nisam pomenut, kao što ni ja nisam pomenuo gospodina Šarovića. Gospodin Šarović je, tražeći repliku, verovatno u skladu sa članom 101, upravo povredio Poslovnik, dovodeći u zabludu predsedavajućeg u pogledu sopstvenog prava na repliku. To se na kraju videlo iz izlaganja. Kao što je gospodin Nemanja Šarović juče citirao Poslovnik, to ću učiniti i ja. Dakle, u članu 101. stoji : "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje", što je verovatno ono na šta se vi pozivate, a o tome ću nešto reći, "narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku." Replika može trajati najduže tri minuta. Dakle, pretpostavljam da se gospodin Nemanja Šarović pozvao na to da sam ja pogrešno protumačio ono što je on izgovorio. Prvo, nijednog trenutka Nemanju Šarovića pomenuo nisam. Drugo, on je u mom izlaganju prepoznao pogrešno tumačenje onoga o čemu je on govorio. Nema nikakve veze ono što je gospodin Nemanja Šarović govorio sa onim što ja govorim. Upravo u tome i jeste poenta priče. Da bih vas pogrešno protumačio, morao bih da imam u vidu, da komentarišem ono što ste vi govorili, izvlačeći pogrešne zaključke iz onoga što ste vi govorili. Ne, izvlačim potpuno ispravne zaključke iz onoga što ste vi govorili, ili bilo ko iz vaše poslaničke grupe, i vrlo dobro stojim na stanovištu da to nije dobro, da nije ispravno. To da li je pogrešno ili nije, ne možete na osnovu toga ceniti. Ja sam ovde izneo neke druge argumente za istu stvar, iz čega ne proističe ni najmanje da sam ja vas pogrešno tumačio. Prema tome, kada smo to raščistili, iz toga proističe da ste vi zloupotrebili svoje pravo na repliku, zloupotrebili poverenje predsedavajućeg i na taj način, gospodine Nemanja Šaroviću, povredili Poslovnik, zloupotrebili svoje ovlašćenje iz člana 101. ovog poslovnika.
Tačno je da sam dao repliku upravo zato što se narodni poslanik Nemanja Šarović pozvao na to da je pogrešno protumačen. Upravo član 101. stav 1, a u vezi sa članom 3, dao sam pravo na repliku. Gospodin Šarović traži repliku.
Gospodine Aligrudiću, pošto je sada nesporno da ste me spomenuli, u okviru replike ću vam pročitati još nekoliko članova Poslovnika, pa ću vam reći sledeće. U skladu sa članom 27. predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. U njegovom odsustvu, gospodine Aligrudiću, to radi predsedavajući. Onda ja vama da objasnim. Vi ste šef određene poslaničke grupe i možete da se osećate silno zato što je ta poslanička grupa još uvek na vlasti, ali, gospodine Aligrudiću, nije vaše da tumačite Poslovnik. Dakle, predsedavajući gospodin Mihailović je apsolutno bio u pravu i odlično je procenio kada mi je dao pravo na repliku, zato što je nesumnjivo da ste vi govorili o onome što sam ja govorio najpre sinoć, pre kraja jučerašnje sednice, a onda nastavio jutros. Gospodine Aligrudiću, vi ste još i sinoć rekli da ćete mi replicirati, pogotovo jer vas je pogodilo ono oko upravnih odbora, oko keša itd. Još ste tada najavili da ćete mi replicirati. Prema tome, nemojte sada govoriti da to nema nikakve veze sa mojim izlaganjem. Možemo i stenograme da proverimo, ukoliko želite. Vi ste upravo govorili o onome što sam ja govorio i potpuno pogrešno protumačili ciljeve zbog kojih se ovaj zakon donosi i potpuno pogrešno protumačili moje izlaganje.
Gospodin Aligrudić, povreda Poslovnika.
Član 104. kaže – narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine i dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem. Gospodine Šaroviću, ja se vama obraćam sa uvažavanjem. Nijednog trenutka nisam izrekao bilo kakvu diskvalifikaciju. Međutim, vi niste mogli da se suzdržite da za ovom govornicom ne iznesete sada nešto što vi mislite da je mogao biti osnov za moju repliku, pa se sećate da sam tražio repliku juče. Od te replike sam bio odustao, jer da sam hteo, podsetio bih predsedavajućeg na početku sednice da mi da reč. Jednostavno, u tom trenutku sam pomislio da dam repliku zbog nečega, od toga sam odustao i to više neću komentarisati. Pominjanje upravnih odbora, keša itd. verovatno ide za tim da pokušavate da izazovete određenu raspravu, da me uvredite lično ili moju poslaničku grupu. Zaista nemam razloga na to da reagujem i mislim da je to u redu. Što se tiče tumačenja, verujte mi da nikakve veze ono što sam ja govorio nema sa onim o čemu ste vi pričali. To sve vreme pokušavam da dokažem i pokažem. Prema tome, nemojte se osećati prozvanim. Ako ste se ijednog trenutka osetili prozvanim, ja vam se odmah izvinjavam zbog toga.
Pošto se narodni poslanik Simonović vratio sa Odbora, daćemo njemu reč, pa posle gospodin Arsić.
Dame i gospodo, ova izmena zakona izgleda mala, kao, briše se stav u jednom članu, ali ona je vrlo značajna da bi se uredila taksi služba u zemlji Srbiji. Ovde prvenstveno imam u vidu Beograd, jer ponekad koristim taksi i znam te probleme. Ovo nije nova stvar. I ranije kada sam bio odbornik u Gradskoj skupštini, i tada su taksisti protestovali, tražili neka svoja prava itd. Dakle, ovo uopšte nije novi problem što se tiče Beograda. Promena je značajna, jer se dozvoljava gradskim vlastima da mogu da ograniče broj taksista. Nema grada u Evropi gde taj broj nije ograničen. Broj taksista se određuje prema broju stanovnika jednog grada, pa se kaže npr. Beograd može da ima 5.000 taksista. To je gotovo i niko više ne može da dobije licencu. Nezgoda je što neki poslanici polaze od pretpostavke da će se sve raditi nepošteno. Ja od takve pretpostavke ne polazim. Ne vidim zašto branite ovo ograničenje. Kada sednete u bilo koji taksi danas u Beogradu, pitajte taksistu da li želi da bude broj ograničen i on će vam kazati – da, čekamo to, želimo da broj bude ograničen. Mi imamo još jednu specijalnost koje nema nigde u svetu, a to su tzv. divlji taksisti. Jedan dan sam seo u taksi da me odveze do Kalemegdana i na kraju tražim račun, a on kaže: "Gospodine, ja nemam račun", a ja kažem: "Vi ste divljak?". "Jesam", priznao mi je pošteno. Ko njima daje one table da su taksisti? Ja sam čuo, ali ne mogu to da tvrdim, da im daje predsednik jednog udruženja taksista. To meni kažu taksisti, niko ne kaže za Nenada Bogdanovića, nego predsednik jednog beogradskog udruženja im daje te table i naplaćuje. Ja nemam za to dokaze i ne želim dalje o tome da govorim, ali to sam ovih dana čuo od jednog taksiste. Prema tome, nije samo problem broja taksista, problem je i kako izgledaju taksisti i njihova vozila. Jedanput sam ušao u taksi vozilo, samo što se ne raspada. Nije samo što je prastaro, nego je prljavo, nije ga nikada oprao taj taksista. Zapalio cigaretu, ne pita me da li može da puši ili ne može. Šta ima da puši u taksiju? Jednog dana ćemo možda doneti odluku da taksisti budu uniformisani, pa da budu vozila kategorisana, da se izaberu, recimo, dva vozila za taksije u Beogradu. Tako je svuda u Evropi. Sada to ne možemo, siromašna smo zemlja, ne možemo to da tražimo od taksista, ali će doći to na red jednoga dana, jer taksi je javna služba, dame i gospodo, i to mora da bude uređeno, kao što su uređene druge javne službe. Što se tiče prava na rad, piše u Ustavu da svako ima pravo na rad, ali ne na Terazijama, na teritoriji Srbije. O tome se radi. Recimo, neko završi medicinu, ode u jednu bolnicu i kaže - hoću da radim, a oni kažu - izvinite, imamo dovoljno lekara, za sada nam niste potrebni, kada bude bilo raspisaćemo konkurs i onda ćete se javiti. To isto važi i za sva druga radna mesta, pa i za taksiste. Taksisti očekuju ovu izmenu, barem što se tiče taksista u Beogradu.
Reč ima poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, Srpska radikalna stranka je protiv ovog zakona, ne zbog taksista nego zbog građana koji koriste taksi usluge. Prvo to da raščistimo. Dalje, da nisu bila ova dva prethodnika koja su branila ovaj predlog zakona predložio bih ministru da podnese ostavku, a i neka se sam zapita zašto su samo dva poslanika od 130 i nešto koji podržavaju Vladu izašla da brane Predlog ovog zakona. U razlozima za donošenje zakona piše da se zbog amandmana koji je implementiran u stav 4, a koji nije bio predlog Vlade Republike Srbije, smatra da je neophodno brisanje ovog stava. Sa tim, gospodine ministre, možete da izađete na sednicu Vlade Republike Srbije kao predlagač jednog zakona, pre nego što Vlada utvrdi predlog zakona, ali sa ovakvim tekstom da izađete pred Narodnu skupštinu i da kažete da je Vlada pametnija od Skupštine i narodnih poslanika, to je sramota i poniženje za Skupštinu i za svakog poslanika koji jedan ovakav predlog zakona brani, pogotovo ako je ovako obrazložen. Ja sam se ovde naslušao, od onih koji brane ovaj zakon, svakojakih gluposti, u najmanju ruku. Čovek je mešao babe i žabe, kada je pričao o broju studenata, o autobusima, samo je još falilo o avionima da priča. Samo još to je nedostajalo, da avion uporedi sa taksi službom, i ništa više, da bude kompletno. Bilo je ovde priče da to rade svi evropski veliki gradovi. Možda. Šta je problem u Srbiji, u zemlji Srbiji, kako to neki vole da kažu? Problem je što neko pokušava da obezbedi parče hleba svojoj porodici, ništa više. U tome je razlika između evropskih metropola i Srbije. Nezaposlenost prisiljava ljude da traže način kako da obezbede svoju porodicu. Prvo ste, gospodine ministre, buldožerima doveli na vlast jednu vladu koja je uzrokovala veliku nezaposlenost u Srbiji. Sada učestvujete u Vladi koja istrajava u tom poslu, ljudi ostaju bez posla, pokušavaju da se snađu kako znaju i umeju, a jedan od načina je da se bave taksi prevozom. Zašto mu sada i to pravo osporavate? Kome to pravo ostavljate? Ko je taj koji ima takva prava da lokalnim samoupravama da nešto što po nekim pravilima u ovom trenutku ne bi trebalo da bude. Neko reče da nema zakonskih prepreka za jedan ovakav zakonski predlog. Šta je sa Zakonom o zaštiti konkurencije? Da li je u suprotnosti sa tim zakonom? Tu je neki moj kolega izašao, napričao se svega i svačega. Šta je sa Zakonom o zaštiti konkurencije? Da li se on krši ovde? Krši se, a ova vlada ga je donela. Kako to sada obrazlažete, gospodine ministre? Gde je tu sličnost? S jedne strane radimo u interesu građana, a sa druge strane donosimo ovakav predlog zakona. Sada izađe neko i kaže da taksisti nisu protiv ovog zakona. Možda oni koji imaju dozvolu, koji su se nekako dodvorili lokalnim samoupravama. Šta je sa onima koji još uvek čekaju dozvolu? Da li su i oni za jedan ovakav zakon ili nisu? Šta je sa građanima? Zašto ta gradska skupština, pošto je reč o Beogradu kao najvećem tržištu, ne propiše uslove, standardizuje kakva taksi vozila mogu da budu? O tome možemo da raspravljamo, da kažemo da građani ne treba da uđu u svaki auto koji nije čist, koji nije uređen, koji nema određene standarde, petoro vrata, određene godine starosti itd. O tome možemo da pričamo. Šta se dešava sa građanima kada ograničimo broj taksista? Građani su korisnici taksi usluga. Ako ih nema dovoljno ili je ograničen broj, jedna određena usluga koštaće toliko i toliko, koliko se taj ograničeni broj dogovori i nema zakona tržišta, nema zakona ponude i potražnje. Bilo je priča o tome da će donošenjem ovog zakona da se reguliše da ne dođe do kolapsa u gradskom saobraćaju. To je, u najmanju ruku, glupost. Ako je cena taksi usluge visoka, ako, primera radi, od Skupštine Srbije treba da odete do Zemuna i da date 1.000 dinara i 1.000 dinara da se vratite, normalno je da ću sesti u svoj auto. Neću da poklonim nekome 2.000 dinara. Smatram da ta usluga toliko ne košta, ali može da se sprovodi na tržištu zato što je neko u ljubavi sa gradonačelnikom Beograda. Ništa drugo nije u pitanju. Nekome može da padne na pamet da u nekim sledećim zakonima ograniči svuda svaku vrstu usluge: maloprodaju, trafike, robne kuće, prodaju tekstila itd. Možemo na taj način da jednostavno napravimo jedan sloj ljudi koji su bliski nekoj vladajućoj strukturi u nekoj lokalnoj samoupravi i da oni suprotno tržištu posluju na nekoj određenoj teritoriji. Osim ovog obrazloženja, koje je u krajnjem slučaju sramota za Narodnu skupštinu, što je uopšte stavila jedan ovakav zakonski predlog sa jednim ovakvim obrazloženjem na dnevni red, postavlja se pitanje čija je ovo ideja. Sa jedne strane imamo stranku koja kaže da neće da ulazi u Skupštinu zato što joj je navodno Demokratska stranka Srbije oduzela dva poslanika i sa njima neće u Skupštinu Republike Srbije, ali zato i te kako dobro sede u Skupštini grada i diktiraju zajedno sa Nenadom Bogdanovićem DSS-u kakve će zakonske predloge ovde da donose. O tome glasate, gospodo narodni poslanici iz vladajuće većine.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje koje bi trebalo da postavimo predsedniku Skupštine jeste da li je imao pravo da pred Narodnu skupštinu izađe sa jednim predlogom zakona koji je u direktnoj suprotnosti sa Ustavom i onim što predviđa član 35. Ustava Republike Srbije. Srpska radikalna stranka smatra da je predsednik Skupštine Srbije učinio jedan veliki presedan kada je dozvolio sebi da se predlog jednog neustavnog akta nađe pred poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije. Da podsetim i ponovim, mi srpski radikali kažemo da je u članu 35. Ustava Republike Srbije propisano da svako ima pravo na rad. Jamči se sloboda rada, slobodan izbor zanimanja, zaposlenja. Svakome je, pod jednakim uslovima, dostupno radno mesto i funkcija. Po Predlogu ovog zakona toga nema. Ovde se očigledno vrši diskriminacija i ograničava se broj građana koji će sutra biti taksisti, i ne samo taksisti; ovde se otvara mogućnost za brojne zloupotrebe za brojna zanimanja. Gospodin ministar Ilić je dao predlog da se izmeni ovaj zakon. Sada očekujte i onog ministra iz prosvete, onog ministra iz zdravstva, onog ministra za druge resore. Imaju svi pravo da sada kažu – mi sada dajemo ovlašćenja gradonačelniku Beograda da on propiše koliko ćemo imati babica, kuvarica, električara, mehaničara, svih drugih zanimanja, da ne nabrajam. Ko je ovlašćen u ovom parlamentu da pogazi osnovna ljudska prava, koja su zagarantovana međunarodnim dokumentima koje je ova država ratifikovala? Dame i gospodo narodni poslanici, Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima, koja je usvojena, UN su učestvovale u njenom donošenju, Povelja UN, Opšta deklaracija o pravima čoveka, Međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, Međunarodni pakt o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima, i da ne nabrajam. Zatim, evropski, američki, afrički i drugi dokumenti o drugim pravima. Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava, američka konvencija, Rezolucija o evropskoj saradnji, Pariska povelja, Evropska konvencija o sprečavanju nepravde; zatim, ustavi sedam zemalja, SAD, Francuske, Nemačke, Italije i da ne nabrajam, kojima su regulisana na odgovarajući način prava svih građana u državi. Ako se naša država oslanja na evropske standarde i ako prihvata međunarodne pravne akte i ako poštuje one međunarodne pravne akte koje je ratifikovala, onda ne može biti ni reči o tome da se donosi jedan zakon koji će ograničiti diskriminacijom određenih zanimanja. Ako imamo u vidu da smo uveli višepartijski sistem, da imamo gradonačelnike u opštinama Srbije iz različitih partija, desiće se i to da će taksista dobiti dozvolu za rad ukoliko se taj i taj bude učlanio u tu i tu stranku. Neću da nabrajam koja je to stranka i koja može eventualno sutra biti, ali se otvaraju brojne mogućnosti za manipulaciju i brojne zloupotrebe. Biće taksista, ali moraju doći kod predsednika opštine da potpišu pristupnicu i oni će biti iz jedne stranke. To neće moći i to ne bi trebalo da se događa i ne možemo dozvoliti da se krše čak i ona osnovna ljudska prava koja su propisana međunarodnim aktima. Dakle, države članice koje su ratifikovale međunarodne ugovore i ove odredbe određenih propisa obavezuju se da poštuju i garantuju svim licima koja se nalaze na njihovoj teritoriji i koja potpadaju pod njihovu nadležnost sva određena prava, pa i prava na rad. Ministar se smeje, verovatno mu je ovo smešno. Žao mi je, gospodine ministre, ali ja to sebi ne bih dozvolio. Ja bih prvo uzeo ove međunarodne dokumente koje je naša zemlja ratifikovala i ne bih od njih odstupao, pa i neka budem sutra kritikovan od nekoga kome se to ne sviđa. Dame i gospodo, ovi međunarodni dokumenti su to precizirali, ovi međunarodni dokumenti su to utvrdili i mi to moramo poštovati. Pitanje je, ono što su govorili narodni poslanici Srpske radikalne stranke, ima li reda u saobraćaju. Ne može, gospodine ministre, biti reda ako vaši inspektori za saobraćaj ne obavljaju svoju dužnost. Šta vam se događa na terenu? Izvršite analizu, izađite pred Skupštinu i na Vladu, pa recite – imamo saobraćajnih inspektora na teritoriji Srbije toliko i toliko; da li je to dovoljan broj da vrše kontrolu saobraćaja i da vrše kontrolu i ko ima dozvolu za rad kao taksista i ko nema dozvolu za rad. Gospodo, inspektori saobraćaja na terenu vam ne obavljaju dužnost kako je to zakonom predviđeno. Lako ćete vi sa onima koji nemaju dozvole za rad. Samo neka vam na terenu radi inspekcija i da se preduzmu odgovarajuće mere. Ali, ono što su govorili poslanici Srpske radikalne stranke morate imati u vidu, i to – ako Vlada poboljša socijalnu situaciju, otvori nova radna mesta, nema radnika toliko u milionskom broju na zavodu za zapošljavanje, svakako da neće biti ni toliko onih koji će divlje da obavljaju ovu delatnost. Ali, ako imate divlju taksi službu, onda niko ne odgovara i neće se postići krajnji rezultat. Ovo neće dati rezultate. Apsolutno vam ovo neće dati rezultate, možete da menjate zakon sto puta, praksa govori drugo. Drugo, i cene taksi usluga sigurno će uticati ako se ograniči broj taksista. Zašto? Zato što će biti u prilici samo pojedinci da se upišu u registar taksi službe i da dobiju dozvolu, a veliki broj onih koji nemaju od čega da žive, što su rekli poslanici Srpske radikalne stranke, biće u nepovoljnijem položaju. Mi srpski radikali smatramo da ovo treba skinuti sa dnevnog reda, ali vam ukazujemo da je ovo protivno Ustavu Republike Srbije, članu 35. Protivno je po svim međunarodnim... Ponoviću, nije na odmet. Mi smo ratifikovali brojne dokumente. Ako je to tačno, ako priznajete, molim vas upozoravamo i skrećemo pažnju da će ovo moći da ide čak i do Međunarodnog suda u Strazburu, jer ako donesete rešenje, odbijete nekoga da ne može da dobije dozvolu za rad, Univerzalna deklaracija o pravima čoveka garantuje da on ima pravo da se obrati i Međunarodnom sudu pravde. Šta će biti? Pitaće se tamo – dobro, Srbija je kao članica državne zajednice Srbija i Crna Gora potpisala i ratifikovala, zašto vi ograničavate prava što se tiče određenih zanimanja i građani ne mogu da steknu prava na rad. Ovo nije beznačajno. Verujem da neće ni ministar Ilić ovo olako moći da zaobiđe, ako je ovo regulisano međunarodnim aktima. Da, ali to može od danas do sutra, ali ovo nema primene i bićemo suočeni sa odredbama međunarodnog prava. Ja vam kao pravnik skrećem pažnju i govorim da ovo nije beznačajna stvar, iako se svela samo na dva člana. Otvara prostor i mogućnosti za brojne zloupotrebe u različitim strukturama i na različitim nivoima. Ako je osnovni problem kako da se uredi taksi služba, molim, za to postoji određena služba, postoji policija, postoji ministarstvo i inspektori saobraćaja i neka oni rade ono što im zakon nalaže, a ne da gledaju kroz prste Janku, Marku, da li je iz ove ili one partije. Srpski radikali smatraju da to pred zakonom nije dopušteno, jer srpski radikali smatraju da su svi građani ravnopravni i pod jednakim uslovima imaju pravo na rad.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvinjavam se, gospodine Krasiću, ovde je prigovor bio da je Nataša Jovanović pre vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona, odnosno stavljanje van snage jednog ranije usvojenog amandmana poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije kroz predlog koji nam je stigao od resornog ministra i Vlade Republike Srbije ne samo da je loša praksa za odnos izvršne prema zakonodavnoj vlasti, već jedna jasna poruka nama poslanicima opozicionih stranaka da uopšte ne treba da podnosimo amandmane. Kada su u pitanju amandmani Srpske radikalne stranke, a vi znate da smo mi najažurniji u tome jer smo najoštriji kritičari i jedina istinska opozicija aktuelnoj vladi Vojislava Koštunice, nastojimo da ti amandmani i u pravno-tehničkom smislu i suštinski, u skladu sa programom SRS i sa onim što smatramo da je bolja prilika i uslov za građanina i za određene oblasti, podnosimo amandmane. Međutim, sada se dešava ono isto što se desilo sa Zakonom o radu pre nekoliko meseci. Zapravo, u februaru mesecu usvojen je Zakon o radu; u jednom trenutku se stvorilo, u neko gluvo doba noći, puno poslanika i postojala je skupštinska većina; pretrpeo je drastične izmene u odnosu na ono što je predložio Lalović kao resorni ministar. A onda se posle nekoliko meseci pojavio Lalović i rekao – ništa to ne valja, nisu to dobro odlučili poslanici, nastale su ucene sa ovim "privescima" koji podržavaju Koštuničinu vladu i došao je sa izmenama i dopunama Zakona pred Skupštinu i "pojeo vuk magarca", nema ništa od toga. To što smo se mi jedne noći dogovorili ne valja, stvorila se jedna većina koja je poboljšala prava radnika, a ovo je ista priča. Dakle, ako se u nekom trenutku neko od ovih koalicionih partnera koji stalno ispostavlja Koštunici nove zahteve, po sistemu ranijeg jedinstvenog DPS-a, kao što su dolazili u Beograd ili sada ovi drugi koji pregovaraju i šuruju sa Koštunicom, i Marović sa njima, po džakove para da bi došli na sednicu Skupštine državne zajednice, tako su i ovde prisutne te ucene i dogovori, i to nije dobro. Ako je motiv druge prirode samog ministra Ilića i Republičke vlade da se pitanje taksista i obavljanje taksi prevoza uredi na ovakav način u našoj zemlji, nije dobar. Postoje iskustva iz drugih zemalja. Ja sam zaista, bez lažne skromnosti, većinu evropskih zemalja i metropola obišla i znam kako funkcioniše taksi prevoz i u Londonu, Parizu, Atini i u drugim velikim gradovima ili u prestonicama tih velikih zemalja. Istina je da tamo postoje određeni limiti, linijski prevozi i ograničenja, ali vi morate da imate u vidu da je obavljanje taksi prevoza u Srbiji u direktnoj vezi sa socijalnom strukturom i negativnim tendencijama u našem društvu, kada su u pitanju oni koji su ostali bez posla. Nemoguće je da u Londonu od sedam hiljada onih koji se bave taksi prevozom, to je tamo jedna ustanovljena tradicija i zbog automobila koji se koriste u tu svrhu, što znači da su svi jednoobrazni, ili u nekom drugom gradu u Evropi naiđete na taksistu koji kaže – ja sam diplomirani mašinski inženjer, radio sam u toj i toj firmi 20 godina, ostao sam bez posla i sada moram da taksiram. Međutim, u Kragujevcu je takav slučaj, naglo je porastao broj taksi prevoznika i firmi koje su registrovane za tu oblast u gradu u kome ja živim, a ima ih više stotina, možda oko 500, ali proveriću taj podatak zbog sednice Skupštine grada, na kojoj će se raspravljati o drugim stvarima vezanim i za njihov stalno izraženi problem parkiranja u gradu. Ovakvom odlukom i prebacivanjem odgovornosti, odnosno davanjem odrešenih ruku predsednicima opština, gradonačelnicima i onima koji su na vlasti u jedinicama lokalne samouprave, stvarate veliku mogućnost za zloupotrebe. Kabadahijsko ponašanje gradonačelnika Veroljuba Stevanovića u gradu Kragujevcu je veoma poznato, pa čak i vašem poslaniku gospodinu Vučićeviću, koji je tamo opozicija u parlamentu, u kojem je i SRS žestoka opozicija Veroljubu Stevanoviću, ali i taksisti imaju sa njim problem. On nikako da se urazumi. Osim toga što je nešto malo behaton ploča stavio u Ulicu Nikole Pašića samo sa jedne strane, a sada pokušava sa druge, što je grad potpuno raskopan, što i vaš poslanik, odnosno tamo odbornik i naša odbornička grupa svakog ponedeljka ukazuje, on kroz neke performanse, a mi kroz konkretne primere, da se tamo ništa ne radi i da taksisti, sa voznim parkom koji je stariji od 15 godina, polomiše i ono malo osnovnog sredstva što imaju. On tamo ima nekog glavnog stručnjaka, tome ja ne bih dala dve nacrtane koze da čuva, izvesnog Nebojšu Vasiljevića, koji će da kaže – e može toliko, jer se taj u sve razume. Nema oblasti u koju se taj Vasiljević ne razume i on će da kaže – slušaj, Verko, usvojen je zakon u Skupštini i ja ću da ti kažem koliko za grad Kragujevac treba optimalno taksista, i on će da mu poveruje, kao što mu sve slepo veruje, i ljudi će se naći u problemu. To je neka moja greška i propust – nemam vozačku dozvolu, pa kada mi treba u nekim malim relacijama da se vozim po gradu, kada mi je to neophodno koristim taj taksi prevoz, koji je, uzgred rečeno, i zbog socijalne situacije u Srbiji daleko jeftiniji nego u vašem rodnom Čačku ili u Kraljevu, a da ne govorim o Beogradu i o drugim većim gradovima. Ti ljudi rade da bi preživeli. Oni koji imaju veći broj automobila možda mogu nešto više da zarade, a ovi drugi mučenici, oni koji su zaposleni u tim firmama i rade kao taksisti, 12 sati im je jedna smena. To pričaju i mladi ljudi i stari ljudi i veoma često su to ovi radnici ZZO, otpušteni iz "Zastave" ili iz drugih kragujevačkih propalih preduzeća. Oni će sada da izraze otvorenu bojazan šta će sa njima da bude ako se na takav način ograniči broj i ako samo podobni, kao što su ranije za vreme kriminala i velike korupcije, koja i sada ostavlja tragove u Kragujevcu, za vreme vladavine DS-a, dobijali poslove. Tako je dobijala posao građevinska urbanistička mafija za vreme ovih žutih koji neće ovde da borave u Skupštini, a neka su vajna opozicija, a vi znate da nisu. Evo, i Tadić to pokazuje u kohabitaciji sa Koštunicom, i svi njihovi na nivou lokalne vlasti i sa DSS-om i sa vama i iz svih ostalih stranaka. Ali taj problem što se uvek jedna takva odluka bazira na novom modelu korupcije i mafijaštva, u pravom smislu reči, jeste nešto protiv čega je SRS. Ja konkretno govorim za grad iz kojeg dolazim. Pošto je bilo dosta reči u toku jučerašnjeg dana i danas povodom ovog slučaja i konkretnih primera da takva praksa postoji, kao što sam ja sada rekla, a verovatno i vi to znate, u ovim drugim velikim evropskim gradovima i na drugim kontinentima, ovde se dešavaju stvari koje vaše ministarstvo nikako da krene da rešava, a koje su velika posledica velikog kriminala i korupcije iz vremena dosmanlijske vladavine. Ja ću da se osvrnem i povezaću te dve stvari, znači kako korupcija može da uzme maha i da vas podsetim na jednu vašu javno izrečenu ocenu, pre svega na državnoj i nacionalnoj televiziji. To nije bilo onog puta kada ste i mene u nekom kontekstu spominjali, navodno da ne treba da vas kritikujem za koncesije i da to neprimereno radim kada se u osnovi i strukovno time ne bavim. Mogu za sve da vas kritikujem zato što sam ja narodni poslanik, pa kada dođe ministar za zdravstvo, mogu da mu pričam o tome, kada dođe i ovaj za poljoprivredu takođe, kada dođe i onaj za turizam, što je moja oblast, takođe mnogo kompetentnije i stručnije mogu da govorim, ali vi ne treba da imate takvu vrstu sujete kada su u pitanju poslanici, jer poslanici su ti, a i sami ste bili poslanik, koji mogu sve da vam kažu, a vi morate sve da otrpite i to sportski da podnesete, a ne da odete prvi put na nacionalnu ili neku drugu televiziju pa da govorite – ovaj me napao tamo, ova je rekla ovo ili ono. Ne možete tako, gospodine ministre. Pre svega morate da budete gospodin džentlmen, a sa druge strane, da kao ministar i nosilac izvršne vlasti to sve lepo istrpite. Vi ste bili u pravu i moram da vas podržim u ovoj izjavi datoj u februaru mesecu 2005. godine, i kasnije ste je ponovili na Odboru za saobraćaj i veze, pa me interesuje da mi danas u kontekstu vaše prisutnosti i cele ove priče oko kriminala koju mi potenciramo, a koji je direktno uzrokovan vladavinom onda Demokratske stranke a sada ovih njihovih naslednika iz G17 plus, kažete kako se to i dalje dešava u Srbiji da SBB i KDS vršljaju i rade šta god hoće. Kada je u pitanju Kragujevac i odnos KDS-a prema javnom preduzeću RT Kragujevac, tu ni sam Stevanović i da hoće da se upušta u to, a neće očigledno, ne može da reši problem, jer on kreće od Beograda, odnosno od Republike, monopolskog ponašanja i ovoga što ste vi ispravno rekli, da oni ubiraju veliki kapital, nikome ne plaćaju ništa, da ih Soroš finansira, i to je tačno. Neke novine su pisale o tome da oni koriste tu svoju opremu i način na koji posluju čak i da prisluškuju političke neistomišljenike ili one koji su, kako su oni nazvali, tvrda nacionalna opcija, a protiv su Soroša i onih koji sistematski uništavaju državu i narod, ali to su sad već neke druge stručne priče i analize. Mene konkretno zanima kada će vaše ministarstvo, Republička vlada da krene u oštar obračun sa onima koji sprovode, a navodno legalno, kriminal kakav se dešava od strane SBB-a i KDS-a. Oni su na naše tržište, i u Kragujevcu i u svim drugim gradovima u Srbiji, potpuno bez jednog jedinog dinara, centa, čega god hoćete, ušli i posluju. To pitanje je pokrenuto na Odboru za privatizaciju i veoma često su vas novinari pitali za to. Ja sam konkretno i na poslednjoj sednici Skupštine grada postavila pitanje da li će da se oglasi novi tender, kako ćemo mi da rešimo taj odnos, iako smo mi za to da se sve medijske kuće privatizuju. Vi znate, vuku se repovi za jednim od čelnika DS-a iz Kragujevca (a on je sada angažovan u tom kablovsko-distributivnom sistemu), koji je bio direktor medijske kuće čiji je osnivač grad Kragujevac. Tako od jednog do drugog grada afera za aferom, a vi ništa ne rešavate po tom pitanju. Sa druge strane, ono što je velika zamerka SRS-a, vama lično i vašem ministarstvu, kada je u pitanju Odbor za saobraćaj i veze, čiji ja nisam član, žao mi je što tog dana nisam mogla, što mi je poslovnička mogućnost takva, dakle, kada se govorilo o izveštaju i tabelarnom pregledu troškovnika i urađenih deonica puta... Veoma je indikativno i zato su me zamolile neke kolege koje danas sticajem okolnosti zbog obaveza u SO nisu ovde, a članovi su Odbora za saobraćaj i veze, da vas pitam ono što su vas oni pitali kada je u pitanju ta tabela i neobjašnjenje specifikacije troškova. Recimo, koliko su mi oni objasnili i dobro sam razumela, kada je u pitanju neka deonica kod Užica od 15 kilometara javno je prikazano sve konkretno kako je tekao tender, ko je izvođač, kolika su sredstva utrošena, dokle se stiglo, koliko je deonica realizovano, ali kada je u pitanju, recimo, deonica Vrčin - Bubanj potok, ili tako neka druga, nema ništa, samo piše – realizacija 100%. Mi sada imamo jednu situaciju u Kragujevcu, ne znam da li ste upoznati sa tim, verovatno vas nije ovaj vaš koalicioni partner obavestio o najnovijem slučaju; to je skandal u pravom smislu reči i niko od normalnih predsednika opštine ne može sa takvom politikom da se složi da je Stevanović grad zadužio za novih 350 miliona da bi radio određene infrastrukturne projekte i poslove, bez ikakve specifikacije troškova. Dato mu je da on sam izabere poslovnu banku sa kojom će da potpiše ugovor, niti znamo na koji rok, niti koja je kamata, ni kako će to prezaduženi građani da vraćaju. Kažu, uradiće taj i taj deo grada, toliko košta gasifikacija, a tako su radili i oni prethodni iz DS-a i zato su tako prošli na izborima. Ali, mi upozoravamo građane Srbije, kada je u pitanju i ovaj kriminal oko KDS-a i svi ti mutni poslovi gde nema prikaza stanja koliko šta građane košta, da je to nešto što oni ne mogu da podnesu. Jer, u svim problemima koji postoje u društvu, sa kojima smo mi opterećeni kao država i kao narod, kao nacija, sa svim onim čime nam se preti od strane onih koji stalno ucenjuju i ovu vladu, ucenjivali su i prethodnu, pokušavaju na takav način da se igraju sa nama kao narodom koji je teško postradao, građani, u sklopu svih pitanja i problema koje prepoznaju kao najizraženije i kada zahtevaju prevremene izbore, a ogroman je procenat onih koji to traže u ovom trenutku, šta je to što vas najviše muči. Nemate posla, teško živite, penzije male, nezaposlenost, a evo sada i sve ove druge zdravstvene pretnje, ne daj bože, koje haraju po svetu, sa kojima je trenutno svaki građanin opterećen, šta je ono što vas najviše boli? A oni kažu - kriminal i korupcija. Odakle to dolazi? Od vrha državne vlasti. Odakle se vuče ovo sa KDS-om i SBB-om? Od vladavine Demokratske stranke i dosovskog režima i taj problem mora da se reši. Što se taksista tiče, dobro razmislite, ova naša argumentacija nije samo zbog toga da bismo oponirali zato što želimo po svaku cenu svaki predlog Republičke vlade najoštrije da kritikujemo, jer smo najžešća opozicija, jedini smo u stanju da vas srušimo sa vlasti, ali stvari u nekom zakonskom projektu za koje smatramo da mogu u toj formi da ostanu mi amandmanima ne diramo. Za ovo vam kažemo da će prouzrokovati mnoge probleme, jer lokalne kabadahije i oni koji su spremni da zloupotrebe pozicije vlasti na kojima se nalaze, kao što znam da je to slučaj u Kragujevcu i u drugim gradovima i tamo gde hara DS, poput Bogdanovića i Beograda i drugih gradova, iskoristiće i zloupotrebiće ovo i uzeće nekom detetu parče hleba iz usta, a to nije mala stvar. Zahtevam od vas da mi danas, ako je to moguće, jer vaš pomoćnik magistar Dragomir Vasiljević je 9. maja rekao, kako on ima saznanja i informacije, sve što se tiče KDS-a je usklađeno sa zakonom, a nije, i vi ste bili u pravu kada ste to tvrdili – da li ostajete pri tim tvrdnjama i kada će taj veliki kriminal u zemlji da se reši. To je ono što građani traže i ja u ime njih kao narodni poslanik.
Reč ima narodni poslanik Vladan Vučićević, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristio bih priliku, pošto sam pomenut, za repliku i naravno da nešto bliže kažem o ovom zakonu. Naravno, imam pravo na repliku, gospodine Krasiću, a isto tako imam pravo da pričam o svojoj sredini gde živim, kao i poslanik Nataša Jovanović. Naravno da mnoge stvari koje je gospođica Nataša Jovanović iznela stoje i sa nekim stvarima se slažem, a želim da kažem da zakon, član 36. kaže: "Opština, odnosno grad može propisati bliže uslove za obavljanje auto-taksi prevoza. Opština, odnosno grad, u skladu sa saobraćajno-tehničkim uslovima, donosi program kojim definiše optimalno organizovanje auto-taksi prevoza." Sigurno je da za svaku delatnost treba obezbediti određene uslove, tako i za taksi prevoz grad mora obezbediti određene uslove. Grad Kragujevac ima negde oko 1000 stajališta, ona su obeležena, ili parking mesta, a negde oko 80.000 vozila. Grad Kragujevac ima oko 700 taksi prevoznika danas, dozvoliću sebi za 10% gore ili dole da pogrešim, i jednostavno grad nije u situaciji da locira toliki broj taksista. Niko ovde ne želi da se bavi diskriminacijom, niko ovde ne želi da zabrani pravo na rad, jer svako ima pravo na rad, ali ćete dozvoliti da jedna lokalna samouprava ima prava da u svojoj sredini reguliše jednu oblast ili jednu delatnost. Prema tome, Kragujevac je u vrlo specifičnoj situaciji, baš upravo ta socijalna situacija nalaže mnogim ljudima da vrlo jednostavno sa malim sredstvima koja imaju mogu da obavljaju tu delatnost. I, dešava se situacija da u gradu Kragujevcu centar bude zakrčen taksistima, da niko od građana ne može prići centru grada, da ima prevelik broj tehnički neispravnih vozila, neadekvatnih vozila. Naravno, ono što je vrlo bitno, ono što treba dopustiti, jeste da konkurencija guši, a sigurno je da će svi ovi ljudi doći u vrlo tešku ekonomsku i socijalnu situaciju, jer će sa svojom delatnošću neminovno propasti. Ono što želim da kažem, to je da ovde niko ovim zakonom ne pravi nikakvu diskriminaciju, da niko ne ograničava pravo na rad, da svaki taksi prevoznik može raditi prvu, drugu i treću smenu, znači pored sebe zaposliti još dva vozača, ali moramo znati i moramo biti iskreni i reći da lokalna samouprava može reći – možemo obezbediti u toku godine toliko i toliko... (Predsedavajući: Vreme.) ...i za taksiste. To lokalna samouprava ima prava i treba da uradi i to jeste u interesu lokalnih samouprava, to jeste u interesu građana. Što se tiče svih ovih argumenata da to pruža mogućnosti za mito, korupciju, ako neko polazi od sebe, kako je on radio, pa misli da će tako raditi i drugi, to nije dobro polazište. Mi idemo u Evropsku uniju, želimo da regulišemo pravne odnose u ovoj državi... (Predsedavajući: Gospodine Vučićeviću, prekoračili ste vreme.) ...i mito i korupcija će u bližoj budućnosti biti iskorenjeni u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Dobro je što imamo jedan predlog zakona na kome se oslikava praktično karakter ove naše vlade koja godinu i po dana radi. Vidite, razlozi za donošenje ovog zakona su – zato što se opravdano postavlja pitanje (a mi ne znamo koje pitanje) usaglašenosti stavova 2, 3. i 4, i to samo posle nekoliko meseci. Ovo je nova inovacija. Prvo smo imali inovaciju Mlađana Dinkića kada je prošle godine usvojen Zakon o izmenama i dopunama Zakona o akcizama, a on se naljutio i naravno vratio zakon, kroz izmene i dopune da vrati ono svoje, mislim da je bila u pitanju akciza na dizel gorivo. Jer, poslanik Hranislav Perić je podneo amandman i Skupština je to maltene jednoglasno usvojila, a onda je Mlađan Dinkić kukao i kaže – MMF se ljuti i moramo to da vratimo. Druga inovacija je bio onaj čuveni falsifikat Zakona o radu, a ovo je već novotarija koja se zasniva na tome da stav 4. postoji, ali on nije rezultat intelektualnih napora Vlade Republike Srbije kao predlagača zakona, nego inventivnosti poslanika koji je predložio amandman i Skupština usvojila amandman; Vlada se ljuti što je Skupština usvojila amandman i sada će Vlada da vrati na svoje. Ovde imamo otvorenu koaliciju između Vlade i lokalne vlasti u većim mestima, ne u manjim mestima, već u ovim velikim mestima gde se vrte velike pare i gde postoje parcele sa propisanim interesima itd. Ovi što ih nema danas u sali, a zadržali su pravo da uđu kada je to značajno, a nisu danas ušli, mada je za njih ovo značajno, verovatno za jednu frakciju od onih sedam frakcija u DS, ali da ih ne mirim pošto mi slabo ide taj posao... Samo da se osvrnemo na ovo što se sada menja. Menja se nešto u šta ne bi smelo ni da se pipne, jer ako sada okrenem stvari i postavim pitanje – da je kojim slučajem prilikom prethodnih izmena ovog zakona izostavljen stav 4, šta bi bila onda smetnja lokalnoj vlasti da primenjuje jedan princip koji se zasniva na ravnopravnosti, na pravu na rad i slobodu izbora zanimanja itd. Onda dolazimo do zaključka da je ona završila posao ako je predložila zakon i ako je Narodna skupština usvojila zakon i tu je kraj. Šta je sa izvršenjem zakona? Evo, da uzmemo hipotetički da taj stav 4. nije ni postojao, da li bi to značilo da onda lokalna vlast može da krši neka Ustavom propisana načela koja se tiču ljudskih sloboda. Dolazimo do zaključka da se ovde u stvari i ne zna da u svim oblastima, a vi ste donosili, vi koji ste većina, i Ustavnu povelju državne zajednice i tada ste napisali da prioritet ima međunarodno pravo nad domaćim pravom, a pogotovo one konvencije koje su ratifikovane kod nas. Neću da vam nabrajam šta je sve poremećeno, neću da se pozivam na sudsku praksu Evropskog suda za ljudska prava, ali samo hoću da ukažem više zbog ovih ljudi koji se bave ovom delatnošću i koji su sada u jednoj vrlo neprijatnoj situaciji, jer očigledno, sa međusobno sukobljenim interesima, sada su u prilici da dobijaju različite informacije, kao, Vlada im pomaže, lokalna samouprava tu nešto stiska, a radikali to sada sve hoće da razdrmaju i da se opredeljuju prema nekom nemoralnom navodno i nezakonitom poslovanju ove oblasti, što naravno nije tačno. Na ovom primeru promene ovog zakona vidi se da u Vladi Republike Srbije oni ljudi koji osmišljavaju ovu politiku u stvari i ne znaju ovu oblast, ne znaju da uslovi za vršenje neke delatnosti mogu da se propišu zakonom, ne mogu da se propišu podzakonskim aktom, a pogotovo jednog nivoa koji nije čak ni vlast, nego lokalno samoupravljanje. Nemamo odgovor na pitanje da li je vršenje auto-taksi prevoza delatnost od opšteg interesa. Ako jeste, u kom delu jeste. Treća stvar, da li je ovde malo konsultovan Zakon o lokalnoj samoupravi i u kom delu lokalna samouprava može da se meša kada je u pitanju obavljanje jedne privredne delatnosti, a ovo je privredna delatnost? I na kraju, posebna oblast koja je nepoznata Vladi Republike Srbije, a to se zaključuje na bazi ovakvih predloga zakona, jeste – kod nas, u našem pravnom sistemu vršenje te taksi delatnosti je delatnost ličnograda sredstvima u svojini građana. Sada, što se javilo nešto u međuvremenu da po osnovu registracije i tablice i činjenice da je neko upisan i da se bavi taksi delatnošću on ostvaruje neke beneficije kod uvoza vozila i kreditiranja itd, pa se pojavilo još neko novo pravo da ko odlazi i gubi posao može da koristi neke beneficije i da krene sa nekom delatnošću, sada je to haos i zbunjivanje. Sada dolazimo u situaciju da nam Vlada kaže – mi ne želimo da primenimo ni normativno zakon koji je usvojen pre jedno mesec dana, a ja ga zovem antimonopolskim zakonom. U tom zakonu je rečeno, kada su u pitanju delatnosti, da se ova država opredelila da pitanje monopola reguliše podsticanjem konkurencije, u pretežnom delu i u drugom delu zabranom ponašanja koje narušava konkurenciju. Mnogo je širi problem koji Vlada ne shvata od ličnog interesa nekih ljudi koji stoje na čelu nekih udruženja ili ovih koji u lokalu misle da mogu da vedre i oblače itd. Kako sada ne bi bilo da radikali kritikuju radi kritike, da se sada navodno pro forme zalažu za slobodu obavljanja delatnosti, moram da vam skrenem pažnju da postoje tri pristupa ovom problemu. Vlada se nije opredelila ni za jedan od poznata tri pristupa. To je problem. To je taj čudni miks. Izmiksovano je nešto i napravljeno je ništa. Imamo sada situaciju da ako čovek želi da se bavi ovom delatnošću on mora da moli Boga da neko ko ima tablicu umre, da bi se na njegovo mesto prijavio neko, a onda nam izlazi ovde predsednik Zakonodavnog odbora pa nam kaže kako su to uslovi i da postoji mogućnost da se propišu uslovi. Da, postoje mogućnosti i postoji obaveza neki put da se propišu uslovi, tehnički uslovi i drugi uslovi za obavljanje neke delatnosti, koji moraju da se ispune da bi neko dobio dozvolu ili bio upisan da vrši tu delatnost. Kakve veze imaju uslovi za studiranje sa uslovima za obavljanje privremene delatnosti kao što je taksi prevoz? Pobrkao je babe i žabe, totalno je pobrkao lončiće, dve različite teme je pokušao da uporedi. Student se upisuje i ne vrši privrednu delatnost, nego konkuriše da bi se školovao, a taksista, ako se negde upisuje i registruje, stiče pravo da vrši delatnost. To su dve različite stvari, to su babe i žabe. Ali, mi imamo takvog predsednika Zakonodavnog odbora. On bi te uslove da definiše nekako, kako zna i ume. Dalje, što je interesantno, nekoliko pravaca postoji. Vlada je mogla da se opredeli za jedan koncept i da kaže - ovu delatnost može da vrši registrovano pravno lice, i da propiše uslove koje treba da ispunjava pravno lice koje treba da zaposli odgovarajući broj ljudi, da ima odgovarajuća tehnička sredstva i da obavlja tu delatnost. Ali, to je druga koncepcija. Kod nas je u Zakonu o ličnom radu propisano da je taksi delatnost nešto što rade fizička lica, uz ispunjavanje određenih uslova i upis u odgovarajući registar. Ovo što Bogdanović predviđa, to je nešto najbliže tome: da postoji nekoliko licenciranih udruženja, verovatno u budućnosti nekoliko pravnih lica, preduzeća koja bi morala da ispunjavaju te standarde itd. Ovde se čak nije krenulo ni na tu koncepciju. Ako se ide sa koncepcijom da treba da se omogući da ovaj posao rade fizička lica koja ispunjavaju neke uslove, onda je stvarno iluzorno i razmišljati o tome da se nekim podzakonskim aktom može ograničiti vršenje te delatnosti. Malopre je jedan poslanik rekao da je lokalna samouprava ovlašćena da propisuje delatnost. Ako je ovlašćena da propisuje delatnost, što ne propisuje kako se proizvodi električna energija na nuklearni pogon? Što lokalna samouprava ne propiše kako će da se proizvode i koje uslove treba da ispunjavaju avioni koji će da lete iznad Beograda? Pa, ne može. Ako se propisuju uslovi za vršenje neke delatnosti, to mora da bude uređeno zakonom, ne može podzakonskim aktom. Ne može ni Bogdanović koji se navodno ljuti, kobajagi, niti bilo koji drugi gradonačelnik, niti bilo koja lokalna samouprava da propiše. Ovde se kroz formu programa... Vidite: "Prilikom donošenja programa iz stava 2. ovog člana opštine, odnosno grad, nemaju pravo da ograničavaju broj lica...". Šta smeta što to stoji u zakonu? Malopre sam objasnio. I da ovog nema u zakonu, ono postoji i mora da se primeni. Koliko ste pogrešili, recimo, reći ću vam jedan slučaj: presuda Evropskog suda za ljudska prava, gde su dva engleska državljanina htela da otvore neku privatnu školu za engleski jezik na Gibraltaru. (Predsedavajući: Gospodine Krasiću, isteklo je vreme.) Naravno, dobili su. Tada je konstatovano da nije moguće ograničavanje kada je u pitanju vršenje delatnosti. Ali, ova vlada vlada vidite na koji način: piši - briši, usklađuje neke interese, ovamo se svađaju, ovamo se napadaju, ovamo na istom tragu. Valjda će i tome doći kraj.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENI ODLUKE O OBRAZOVANjU ANKETNOG ODBORA RADI UTVRĐIVANjA ISTINE O NOVOROĐENOJ DECI NESTALOJ IZ PORODILIŠTA U VIŠE GRADOVA U SRBIJI Primili ste Predlog odluke koju su podneli narodni poslanici Živodarka Dacin, Leila Ruždić-Trifunović, Snežana Stojanović-Plavšić, Miroslav Nedeljković i Milan Dimitrijević. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača narodni poslanik Živodarka Dacin želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Da li neko od poslanika želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podneo narodni poslanik Veroljub Stevanović, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača narodni poslanik Miroslav Markićević želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Da li neko od poslanika želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke u celini. Određujem pauzu do 16,50 časova, kada ćemo nastaviti rad u pojedinostima.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad shodno Poslovniku. Pošto je isteklo 24 časa od završetka načelne rasprave, preći ćemo na raspravu u pojedinostima. Pre nego što pređemo, zbog rasporeda vašeg vremena da vam prenesem sve informacije vezane za rad Skupštine. Pošto me je veliki broj poslanika obavestio o svojim obavezama posle 18,00 časova i pošto ne možemo da garantujemo televizijski prenos, današnji radni dan ćemo završiti u 18,00 časova i nastavićemo raspravu u pojedinostima u utorak od 10,00 časova. Istovremeno, sve one koji se pripremaju za rad po amandmanima obaveštavam da je na sednici Vlade Republike Srbije povučena 2. tačka dnevnog reda, tako da svi koji su nameravali preko vikenda da se spremaju za rad po amandmanima mogu da odahnu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VETERINARSTVU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dragan Petrović, Arsen Kurjački, Dragoslav Milković, Milorad Krstin, dr Zoran Mašić i Prvoslav Savić, kao i Odbor za poljoprivredu. Primili ste izveštaje Odbora za poljoprivredu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na sednici Odbora za poljoprivredu amandmane su povukli narodni poslanik Arsen Kurjački na naslov iznad člana 30. i član 30. i narodni poslanik Milorad Krstin na član 30. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo poslanik Dragoslav Milković. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković. Samo još jedno obaveštenje: predsednik Skupštine će svakako u toku današnjeg ili sutrašnjeg dana zakazati novu sednicu za četvrtak 20. oktobar i sve poslaničke grupe će dobiti obaveštenje o spisku zakona koji se planiraju da bi pravovremeno mogli da se pripremaju novi amandmani, da se ne bi zakasnilo. Izvolite, gospodine Milkoviću.
Dame i gospodo poslanici, koliko vidim, ministar nije prisutan, znači ne interesuje ga ovaj zakon. U ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na Predlog zakona o veterinarstvu, i to na član 3. tačka 36) gde zahtevamo da se ona menja i da glasi: "otpaci životinjskog porekla su sastavni delovi životinjskog tela koji nisu namenjeni ili bezbedni za ishranu ljudi, konfiskat, leševi životinja i delovi leševa životinja". Vlada nije prihvatila ovaj amandman uz obrazloženje da se amandman ne prihvata iz razloga što je pojam "otpaci životinjskog porekla" u Predlogu zakona definisan u redosledu koji je logičniji. Prema našem predlogu ispada da je logičnije, međutim čisto iz inata, pošto je to amandman Srpske radikalne stranke, nije prihvaćen i baš me čudi što nije tu da obrazloži zašto nije prihvaćen.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu. Pošto je Vlada prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragoslav Milković. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković.
U Predlogu zakona o veterinarstvu kao najmanje organizacije veterinarske službe predviđene su veterinarske ambulante. U Predlogu zakona nije predviđeno da veterinarske ambulante prodaju lekove i hranu za životinje. Ja sam u ime Srpske radikalne stranke podneo amandman na član 16. stav 1. da se posle tačke 3) doda nova tačka 4) koja glasi – veterinarska ambulanta može da vrši promet na malo veterinarskih lekova i hrane za životinje. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Kaže – amandman se ne prihvata iz razloga što je za promet na malo veterinarskih lekova i hrane za životinje neophodno imati posebne veterinarske i sanitarne uslove i stručni kadar za obavljanje ovih poslova. U slučaju da ambulanta ispuni te uslove može da vrši promet na malo veterinarskih lekova i hrane za životinje. Međutim, u Predlogu zakona ne stoji tako. Veterinarske ambulante već sada ispunjavaju uslove, vrše promet lekova na malo, imaju prostorije i baš me čudi zašto Vlada nije to prihvatila, a ministar nije tu da obrazloži. U nerazvijenim opštinama sa malim brojem stanovnika neće biti privatizovane veterinarske ambulante čisto iz ekonomskih razloga. Ostaće državne i javne veterinarske ambulante, pa će biti problema ako im se ne omogući da vrše prodaju lekova. Baš me čudi zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Nije prihvaćen čisto iz inata, zato što je to amandman Srpske radikalne stranke. Da je amandman stranke G17 plus, prihvatili su njihove amandmane, ali u našoj verziji, pa su ih malo preinačili.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, razumem da ministar trgovine ne poznaje Srbiju, pa je predlagao onakav zakon kakav je predlagao, ministar energetike takođe, pa ni ministar za kapitalne investicije, koga smo imali prilike danas pre podne da kritikujemo zbog onog predloga zakona koji je doneo, ali ministar poljoprivrede mora da poznaje Srbiju. Neshvatljivo je da u brdsko-planinskom području, gde inače naša sela zaostaju onoliko i gde se jedva skrpila mogućnost da se otvori veterinarska ambulanta, da se toj ambulanti ne dozvoli da pored ostalog, kako je tražio narodni poslanik Milković... On je kao veterinar, kao čovek koji živi u takvom području sigurno najbolje sagledao situaciju, problem i hteo je ovim amandmanom da pomogne da se zakon u tom delu poboljša, da se ispravi nepravda koja se nanosi građanima koji žive u brdsko-planinskom području. Neprihvatljivo je da čovek mora za najobičniji lek za lečenje životinja da ide po 20, 30 ili 40 kilometara da bi kupio lek u najbližoj gradskoj poljoprivrednoj apoteci ili veterinarskoj apoteci, a da istovremeno ima ambulantu u selu, da ima veterinara u selu, ima stručnjaka koji može tu injekciju ili lek da da. Prošlo je vreme kada se za sve moralo ići u grad. Naša sela su inače ostarela. Vi terate starca od 70 godina da za najobičniji lek mora da ide 40 kilometara u grad, a veterinarska ambulanta mu pod nosom. Razumem da se ministar zdravlja oglušuje kada se radi o apotekama pri ambulantama u selima, ali ovo je stvarno potrebno i mislim da treba ovaj amandman usvojiti.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na naslov iznad člana 30. i član 30. amandman je podneo Odbor za poljoprivredu. Pošto je Vlada prihvatila ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik dr Zoran Mašić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. Predloga zakona o veterinarstvu. Amandman se odnosi na poslove koje veterinarska komora treba da obavlja. S obzirom da je komora udruženje ili institucija svih veterinara koji rade u veterinarskoj struci, između ostalih poslova koje komora treba da obavlja Predlogom zakona predviđeno je da komora treba da predlaže cene veterinarskih usluga. Suština amandmana koji sam podneo podrazumeva da veterinarska komora utvrđuje najniže cene veterinarskih usluga i da predlaže cene veterinarskih usluga koje će obavljati i veterinarske službe i veterinarske stanice i laboratorijskih ispitivanja koja će obavljati takođe specijalističke veterinarske ustanove iz okvira programa mera zdravstvene zaštite životinja. Smatram da je bilo apsolutno osnova da se prihvati ovakav jedan amandman, jer komora, po Predlogu zakona, ima pravo da utvrđuje cene veterinarskih usluga, ali svakako zahtev veterinarske struke je bio da komora utvrđuje najniže cene veterinarskih usluga, jer te usluge ne mogu biti sa istom cenom na celom području Republike Srbije. Upravo to potvrđuje obrazloženje koje je dao predlagač zbog čega je odbio taj amandman, jer stoji da se amandman ne prihvata iz razloga što je obavljanje veterinarskih delatnosti obavljanje delatnosti na tržištu, gde cene određuje ponuda i tražnja, odnosno kvalitet usluge, te kroz predlaganje cene veterinarskih usluga komora ima mogućnost da utiče na visinu istih. Mi smo do sada imali situaciju da je upravo Veterinarska komora, koja inače postoji kao organ veterinarske struke po postojećem zakonu, utvrđivala jedinstven cenovnik svih veterinarskih usluga, koje su bile na neki način obavezujuće za sve veterinarske stanice. Pokazalo se da to nije dobro, upravo iz razloga što neke stanice mogu da pruže veći kvalitet usluga, bolje su opremljene, imaju rendgen, rendgenološku službu, hematološke i biohemijske laboratorije, hirurške ordinacije; samim tim, takve veterinarske stanice kvalifikuje mogućnost i veće cene usluga; u krajnjem, imaju i veći broj izvršilaca i treba prosto da zarade za sve te koji rade u veterinarskoj stanici. Iz tih razloga struka je predlagala da Komora ima ovlašćenja da predlaže najnižu cenu, a upravo ti tržišni uslovi i konkurencija pružanja usluga da određuju krajnju visinu cena. Normalno, korisnik usluge u skladu sa tim će se opredeliti da li će ići za kvalitetnu uslugu ili će ići kod nekoga ko može onu osnovnu uslugu da pruži, samo medikamentozno lečenje, a da ne može veći kvalitet usluge pružiti. Drugi deo amandmana koji sam podneo odnosi se na pravo Veterinarske komore da bude partner Ministarstvu poljoprivrede kod utvrđivanja cene usluga koje veterinarska služba obavlja kroz sprovođenje programa mera zdravstvene zaštite životinja, a to je pre svega vađenje krvi za dijagnostička ispitivanja i vršenje tuberkulinizacije, testa na tuberkulozu. Uglavnom su to bili poslovi koje je obavljala veterinarska služba; veterinari iz veterinarskih stanica i veterinarskih ambulanti su te poslove radili iz okvira programa mera, a drugi, dijagnostički deo ili laboratorijsko ispitivanje su radili specijalistički veterinarski instituti i ova dva veterinarska naučna instituta. Smatrao sam, a to je i mišljenje kolega koji rade na sprovođenju programa mera, koji inače država iz budžeta finansira, da Komora treba da ima partnerski odnos sa Ministarstvom i Vladom upravo kod određivanja tih cena i pravljenja budžeta za svaku poslovnu godinu. Da se prethodno s jeseni dogovore cene tih ispitivanja i da se na osnovu toga postigne konsenzus i da se na kvalitetan način sprovede program mera zdravstvene zaštite životinja. Zato je po meni neprihvatljivo obrazloženje koje je dato od strane Vlade da u pogledu formiranja cena po programu mera koji će se finansirati iz budžeta ne postoji opravdanost da za tu vrstu usluga cene formira Komora, već odgovornost za visinu i način korišćenja ovih sredstava pada na teret Ministarstva. Amandmanom nije ni traženo da komora formira te cene, nego samo da bude partner u utvrđivanju tih cena sa Ministarstvom. Ja sada pitam i Ministarstvo i ministra, nažalost, nema je, ni nje ni kolege Krnjajića, kao direktora Uprave, ali pitam sa ove govornice i njih i Vladu šta će se desiti kada se donese program mera, kada bude kompletno privatna veterinarska služba, veterinarske stanice, a veterinari procene da je ta cena koju je država u budžetu odredila i koju je Ministarstvo odredilo za sprovođenje programa mera za njih neprofitabilna i da neće da rade taj deo posla. Ko će to raditi? Danas mogu tako da se ponašaju Ministarstvo i Vlada, dok još imamo javnu ili državnu službu, ali za godinu dana, kada će se privatizovati kompletno javna veterinarska služba, veterinarske stanice, gde će državne biti samo na područjima i opštinama gde neće biti interes privatnika da otvaraju veterinarske stanice, pitam šta može da se desi u takvoj situaciji ako te službe nisu zadovoljne cenom koju nudi Ministarstvo za sprovođenje programa mera. Isto tako, specijalistički instituti; no, nažalost, oni će još izvesni broj godina sigurno ostati državni; neki će najverovatnije biti duži vremenski period državni, oni se mogu naterati da rade to, ali biće problem ko će materijal uzeti od tih životinja koje treba da budu podvrgnute dijagnostičkim ispitivanjima iz okvira programa mera zdravstvene zaštite. Prema tome, veterinarska komora, kao organ i telo veterinara, koje treba da štiti interes veterinara, apsolutno treba da ima pravo i mogućnost partnerskog odnosa sa Ministarstvom i Vladom upravo kod utvrđivanja cena usluga koje treba da rade za državu. U protivnom, ako tu ne bude konsenzusa i ta služba bude nezadovoljna cenom, može da postoji takva opasnost i mogućnost da se ne može realizovati jedan državni program. Mislim da je bilo osnova da se prihvati to. Prilikom rasprave na Odboru što se tiče ovog amandmana, kolege iz Ministarstva su to pravdali time da će komora cenu predlagati i određivati statutom, ali na statut takođe Ministarstvo za poljoprivredu daje saglasnost. I, jedno je cena veterinarskih usluga koje su mimo programa mera zdravstvene zaštite, ali za program mera amandman nema suštinu i ne preferira da komora bude izričiti učesnik tj. da ona određuje cenu, nego da samo ima partnerski odnos sa Ministarstvom i da se cene tih veterinarskih usluga iz okvira programa mera zajednički određuju. Moram izraziti žaljenje što ovaj amandman nije prihvaćen, kao što želim javno da izrazim na neki način zahvalnost zbog razumevanja Ministarstva za poljoprivredu i Vlade koja je povukla iz procedure jedan predlog zakona za koji smo rekli da apsolutno nema osnova da se, u ovakvom obliku kako je predložen, razmatra u ovom visokom domu i kao takav da bude donet. Dobro je da je uvažila, pre svega, sugestije nas iz Srpske radikalne stranke, jer smo mi jedini predložili amandmane na taj zakon i osporavali potrebu donošenja jednog takvog zakonskog akta. Izražavam zadovoljstvo što je upravo taj predlog zakona povučen iz procedure i nadam se, ako se opredeli Vlada da priprema novi, da će se na mnogo kvalitetniji način pripremiti. Hvala.
Hvala vama. Ja vam se sa ovog visokog mesta zahvaljujem za podršku visokom domu. Izvolite, gospodine Kroniću, tražili ste reč po istom amandmanu.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko reči o amandmanu mog uvaženog kolege dr Zorana Mašića. Mislim da je suština u dve ključne reči. U članu 38. stav 1. tačka 8), u slovu zakona piše da veterinarska komora predlaže cene veterinarskih usluga. Naravno, podrazumeva se da je jedan od subjekata koji utiče na formiranje cena. U amandmanu mog uvaženog kolege stoji – utvrđuje najniže cene. Razlika između predlaganja i utvrđivanja je značajna. Normalno je da onaj ko će to da plati ima uticaja i na utvrđivanje cena. Samo sam toliko hteo da kažem – mislim da nije isto predlagati i utvrđivati. Hvala.
Hvala vam. Replika, dr Zoran Mašić.
Pojašnjenja radi, samo da kažem, gospodine Kroniću, ovo što ste izneli donekle ne stoji. Predlog je da komora utvrđuje najniže cene veterinarskih usluga, a misli se na usluge koje nisu iz okvira programa mera zdravstvene zaštite, da predlaže cene veterinarskih usluga i laboratorijskih ispitivanja iz programa mera. Predlog je da komora samo predlaže Ministarstvu i da normalno to podrazumeva dalje usaglašavanje, a utvrđuje najniže cene za druge usluge koje nisu iz okvira programa mera, tako da se najverovatnije nismo razumeli. Istina je da u članu 38. Predloga zakona stoji da komora predlaže cene veterinarskih usluga. To stoji u tački 8), a ovde je predlog da utvrđuje najniže cene, a predlaže cene za program mera. Mislim da je u tome nesporazum, najverovatnije.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Petrović. Pošto su Vlada i Odbor za poljoprivredu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Mašiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo gospodin Dragan Petrović u suštini je ono što sam ja predlagao i prilikom prvog razmatranja i u amandmanu, koji nažalost Vlada nije prihvatila. Moje zalaganje je bilo da se popravi tekst u članu 96, da se u epizootiološkoj jedinici, a to je područje jedne ili nekoliko opština, može vršiti prevoz životinja bez obaveze evidentiranja prevoznih sredstava kod Ministarstva za poljoprivredu. Drago mi je da je amandman prihvaćen od strane gospodina Petrovića, jer mislim da je suštinski od značaja upravo za naše poljoprivredne proizvođače i stočare da kod prevoženja životinja unutar jedne opštine na pijace gde se trguje životinjama neće biti obaveza registrovanja prevoznih sredstava kod Ministarstva za poljoprivredu, nego ta prevozna sredstva moraju ispunjavati minimalne tehničke i higijenske uslove. Smisao mog zalaganja i mog amandmana je upravo to. I dalje sam na stanovištu da je formulacija koju sam ja dao i ponudio Ministarstvu i Vladi potpunija i sveobuhvatnija, jer sam predložio i kada prevozna sredstva moraju biti registrovana – ako se prevoze iz jednog u drugo epizootiološko područje, da to treba da podrazumeva registraciju prevoznih sredstava, iako u poslednjem stavu ovog člana stoji da će Ministarstvo kroz pravilnik ili podzakonski akt bliže odrediti način i postupak registracije prevoznih sredstava i šta se podrazumeva pod tehničkim i higijenskim uslovima. Upravo sve dok takav pravilnik ne ugleda svetlost dana i dalje će biti zabluda kod velikog broja poljoprivrednih proizvođača i stočara, zatim kod veterinarske inspekcije i, u krajnjem, kod policije koja će kontrolisati ta prevozna sredstva da li, recimo, iz jedne opštine u drugu, ili uzmimo primer iz Inđije ako se prevoze životinje u Rumu na rumski vašar, da li treba to prevozno sredstvo da bude registrovano ili ne. Znači, dok se ne definišu epizootiološke jedinice i epizootiološko područje i dalje će sa ovakvim zakonskim rešenjem biti dilema koja prevozna sredstva treba da budu registrovana kod Ministarstva, a koja se mogu koristiti za prevoz životinja bez prethodne registracije kod Ministarstva. U svakom slučaju, želim da pozdravim dobru nameru Ministarstva da je barem ovim amandmanom koji je gospodin Petrović podneo izmenilo osnovni tekst Predloga zakona. I to je za početak dobro, a dalje ćemo sačekati pravilnik kojim će se to bliže regulisati, pa ćemo eventualno predlagati izmenu ovog člana zakona. Hvala.
Hvala, gospodine Mašiću. Izvolite, po istom amandmanu reč ima gospodin Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo da nekoliko dilema raščistimo, jer smo raspravljali o ovom zakonu nema nedelju dana, odnosno od kada smo glasali o njemu pa je zakon pao i evo nas opet, i nas i naše građane Srbije maltretiraju da opet raspravljamo, a Predlog zakona se nimalo promenio nije. Ono što je bilo bolno u članu 96. i što ostaje bolno ukoliko se ne usvoji amandman narodnog poslanika prof. dr Zorana Mašića i što će građani Srbije koji žive na područjima i bave se poljoprivredom, odnosno stočarstvom najviše osetiti na svojoj koži jesu upravo prvi i zadnji stav ovog člana, odnosno prvi i četvrti stav člana 96. "Prevoz životinja se vrši u vozilima koja ispunjavaju tehničke i higijenske uslove..." To je normalno i to se i do sada radilo. Da bi se prevozile životinje, mora da bude patos napravljen tako da ne propušta organske otpatke koje te životinje stvaraju tokom transporta. Ono što je i onda bilo bolno, a evo i sada je, a posle ću reći zbog čega, to je – i koja su (vozila) registrovana u Ministarstvu. Zadnji stav kaže: "Ministar bliže propisuje tehničke i higijenske uslove koje moraju da ispunjavaju vozila iz stava 1. ovog člana, način njihovog evidentiranja, kao i veterinarsko-sanitarne uslove za objekte iz stava 3. ovog člana." Opet dovodimo jedno lice koje je državni činovnik na nivo institucije i na nivo organa. Ministar je državni činovnik, a ministarstvo je državni organ. Prema tome, ministarstvo propisuje, a ne – ministar propisuje. Ali, to je najmanje bitno u ovom članu. Mnogo bitnije je nešto drugo, igranka oko amandmana koji je predložio prof. dr Zoran Mašić i amandmana koji je predložio Dragan Petrović. Prvi deo amandmana prof. dr Zorana Mašića i amandmana Dragana Petrovića su identični, jer kaže se – posle reči "životinja" u stavu 1. dodaju se reči "iz jednog epizootiološkog područja u drugo epizootiološko područje". Drugi deo amandmana koji je podneo prof. dr Zoran Mašić glasi – prevoz životinja unutar epizootiološke jedinice vrši se vozilima koja ispunjavaju higijensko-tehničke uslove. Taj deo amandmana nije usvojen sa ovim predlogom koji je podneo Dragan Petrović. Međutim, ima još jedna stvar koja treba da zabrine sve nas i one na koje će se ovaj zakon sutra odnositi. Koje su granice epizootiološkog područja, ko određuje te granice, da li su granice opštine, jer ako Ministarstvu padne na pamet da predloži granice da budu opštine, onda ćemo doći u neverovatnu situaciju da, recimo, Ruma ima vašar, na vašaru se skupljaju prodavci i kupci iz celog regiona i imamo Irig, koji je osam kilometara udaljen od vašarišta u Rumi; ako je Irig kao opština epizootiološko područje, ovaj čovek da bi preterao tih osam kilometara do Rume, do pijace mora ispunjavati sve ove uslove iz člana 96. stav 1. To znači da mora vozilo da mu bude registrovano u Ministarstvu itd. To dalje znači da neće moći u frezu da utovari svinjče, pa da ga otera na pijacu, da neće moći na traktor u onu korpu, kako inače naši seljaci prevoze stoku od kuće do pijace, nego će morati tu frezu i taj kavez da registruje u Ministarstvu. Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je nedorečenosti, a nije nimalo naivno, jer kada okrenete sledeće članove gde su kaznene odredbe, kaže – kazniće se sa 100.000, odnosno sa milion dinara onaj ko napravi prekršaj iz člana 96; pa, seljak poterao devet svinja na pijacu, sve ukupno mu koštaju 90.000 dinara, a on mora iz džepa da izvadi još 10.000 dinara da plati kaznu, jer nije registrovao svoju prikolicu u Ministarstvu. Ona jeste registrovana u SUP-u, ima onu zelenu tablicu, jeste da je dozvoljeno učešće u saobraćaju, ali nije registrovana u Ministarstvu, pa će on morati da se vrati kući, još jedno svinjče da utovari i da da Ministarstvu. S obzirom na to da naši seljaci nemaju para, nego imaju to malo robe, onda će Ministarstvo morati da pravi posebne obore, torove i štale da skuplja tu stoku koja će se skupljati od tih kazni koje će se naplaćivati od seljaka.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Poštovani predsedniče, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko reči ukratko, pošto je bilo reči ovde o tome da se registruju prevozna sredstva. Molim vas, u slovu zakona piše da se evidentiraju u Ministarstvu, a usvojeni amandman gospodina Petrovića kaže da se ne evidentiraju životinje koje su u okviru iste epizootiološke jedinice. Prema tome, nema registracije, registruje se prema zakonu o osnovama bezbednosti u saobraćaju. I danas se vozila koja prevoze životinje van epizootioloških područja naravno kontrolišu da li su dezinfikovana itd. Ti isti propisi važe danas. Usvajanjem ovog amandmana se ta vozila čak ne evidentiraju u Ministarstvu; radi se o evidentiranju, a ne o registracijama.
Hvala gospodinu Kroniću i hvala gospodinu Mašiću koji je pre toga isto to pojasnio. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Oprostite, nije vas pominjao ni na jedan način. Govorio je o amandmanu, molim vas, govorio je o amandmanu gospodina Petrovića, a vi ste govorili o amandmanu gospodina Mašića i ne postoji nijedan razlog, ali izvolite.
Samo minut, gospodine predsedniče, sve je u redu, ne registruju se, ali se evidentiraju i ta evidencija se plaća Ministarstvu, tu je suština.
Hvala na pojašnjenju. Na član 115. amandman je podneo narodni poslanik Dragoslav Milković. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragoslav Milković.
U ime Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 115. Predloga zakona gde predviđamo da posle reči "osemenjavanje" dodamo reči "kloniranih embriona". Obrazloženje zašto ovo predlažem – predloženim amandmanom treba jasno zabraniti nekontrolisani uvoz kloniranih embriona, jer to može imati negativne posledice za stočarstvo zemlje Srbije. Vlada nije prihvatila ovaj amandman uz obrazloženje, pa kaže ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što se pod pojmom "oplođena jajna ćelija" podrazumevaju svi stadijumi razvoja embriona, bez obzira na način oplodnje, pa ne postoji celishodnost posebnog izdvajanja pojma "klonirani embrioni". Odbijanjem ovog našeg amandmana doći ćemo u takvu situaciju da će se uvoziti sve i svašta. Vi sami doprinosite ovim zakonom da dođe do afera. Bila je šećerna afera, bila je afera oko soje; neprihvatanjem ovog našeg amandmana doći će u dogledno vreme afere kloniranog embriona, jer danas se uvozi sve i svašta u ovoj zemlji. Prema tome, ministarka nije tu, mi smo se natezali na Odboru, nije prihvaćeno, međutim, da je to predlog od strane G17 plus, bilo bi sigurno prihvaćeno, a pošto amandman dolazi iz Srpske radikalne stranke, naravno on nije prihvaćen. Hvala.
Po istom amandmanu reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovani narodni poslanici, na samom početku izrazio bih zadovoljstvo što je povučen predlog zakona o agenciji za laboratorije, jer ja sam ovde imao slobodu da izjavim da je to jedan od najštetnijih zakona koji je ponuđen nama poslanicima da ga usvojimo, najštetniji po zdravlje građana Srbije. Hvala Bogu, izgleda da je proradila svest Vlade Srbije, da je mogla argumentaciju koja je ovde izneta, nažalost, samo od jedne poslaničke grupe, na neki način da usvoji i prihvati i spreči donošenje jednog ovako štetnog zakona. Molim vas, da se malo osvrnem na ovaj član 115. Predložili smo, znači, pored toga da se zabrani promet uvoza i izvoza semena za veštačko osemenjavanje, pa mi dodajemo - i kloniranih embriona. Dobijamo odgovor koji kaže ovako – amandman se ne prihvata iz razloga što se pod pojmom "oplođena jajna ćelija" podrazumevaju i svi stadijumi razvoja embriona, bez obzira na način oplodnje, pa ne postoji celishodnost posebnog izdvajanja pojma "klonirani embrion". Dakle, jedno smešno i laičko objašnjenje koje zaslužuje i jedan komentar. Prvo, zašto ne konsultujete struku? Da li vam je neko iz Akademije rekao da ovako odgovorite? Ne mora da bude iz Akademije nauka gde imate akademike koji jasno govore i oni bi vam kazali šta je proces oplodnje ili fertilizacija i šta je proces kloniranja. To su dve različite stvari. Genetski inženjering nije obavezno delo asistirane fertilizacije ili oplodnje. To su dva različita termina. Naime, kada vi kažete - oplođena jajna ćelija; biologija je srce nauke, veterinarske, poljoprivredne i medicinske; treba imati elementarno znanje ili imati elementarno neznanje i dati ovakvo objašnjenje. Kaže se da ona podrazumeva sve embrionalne stadijume. Nije tačno. Oplođena jajna ćelija je biološki entitet par ekselans i pravni entitet par ekselans. Svi evropski zakoni imaju tu delatnost i oni su obuhvatili i asistiranu fertilizaciju i oplođena jajna ćelija je posebna jedinica koja nema veze sa ovim drugim. Kada se podeli oplođena jajna ćelija (a sada ja treba da držim ovde vama predavanje), to je već blastula. Kada ima mnogo ćelija, to je morula. Po vama je i plod u materici oplođena jajna ćelija, ili je to jedan stadijum. To je smešno. Kako možete da ovakva smešna obrazloženja dajete i da izbegavate suštinu, jer pazite, ovaj vaš 115. član kaže kada se zabranjuje uvoz – dakle, ne svih oplođenih jajnih ćelija (i prema nama i kloniranih oplođenih jajnih ćelija), nego ako su bakterijski zaražene i ako su biološki štetne. Šta mi smatramo? Zašta smo dali ovaj predlog? Smatramo da je klonirana oplođena jajna ćelija opasna u ovom trenutku. Smatramo da su genetskim inženjeringom dobijene vrste prirodne, kako biljke tako i životinjski organizmi, u najmanju ruku neispitane bezbednosti. Tek od 1996. godine se masovno primenjuju ovi organizmi i kratak je vremenski period da se utvrdi eventualno njihovo štetno dejstvo. Juče sam vas upozoravao da, kada već nećete struku da konsultujete kada govorite o ovako važnim i ozbiljnim stvarima, morate imati i suprotnu argumentaciju i da uzmete u obzir i da ispoštujete. Rekao sam vam, uzmite, pa čitajte knjigu u kojoj sve lepo piše koje su opasnosti od genetskog inženjeringa. Mi imamo soju ovde koja nam je ubačena i tačno znamo ko nam je ubacio i ko se zalaže za genetski modifikovanu soju. Znamo i rekli su vam juče podatak da već 50% prehrambenih proizvoda na našem tržištu imaju najverovatnije materije koje su produkt genetske modifikacije, zbog kukuruza, zbog sirupa koji se koristi u konditorskoj industriji i da ne nabrajam sve. To je naša realnost. Rekao sam vam juče, u Srbiji mi danas uvozimo 250.000 tona genetski modifikovane soje. Rekao sam vam i to da Surčin ima 50 hektara zasejanih genetski modifikovanom sojom. Rekao sam da u Mačvi ima više, 350 hektara zasejano je genetski modifikovanom sojom, koju ste otkrili i koju niste uništili, a dužni ste po zakonu da uništite. Surovo se igrate zdravljem građana Srbije. Hoćete li da vam pročitam i nešto drugo; naša gospođa ministar nije ovde, a trebalo je da pročita. Ode ona često do Zagreba, pa onda nastavi za Ameriku. Evo lepe knjige iz ove godine, 2005, "Trebaju li Hrvatskoj genetski modifikovani usjevi i hoće li Hrvatska slediti put Argentine" profesora Marijana Jošta, izdanje "Matice hrvatske" iz ove godine. Šta bi tamo pročitala? Kancerogeno dejstvo genetski modifikovanih useva na životinjama, pobrojano, stručna literatura. Zašto to ne čitate? Onda na ovakav besprimeran način odbacujete jedan naš amandman koji je zasnovan, a ne pričamo mi ovo zato što smo mi pametni i zato što mislimo da smo popili pamet sveta. Srpska radikalna stranka crpi svoje znanje ili svoje neznanje iz stručnjaka iz stručnih službi. Konsultovali smo široku paletu genetičara i ljudi koji se bave ovim problemima da bismo ovo vama danas pričali. A vi, šta radite – sedite i ćutite. Sramota da vas bude. Nema odgovora. Kažite – lažete radikali; kažite – vi ste destruktivni. Vi kažete da smo mi destruktivni, a nađite argumente kojima ćete pobiti ovo što sam ovde pokazao, ove podatke; kažite vi gde imate bolje podatke. Amerika je ušla sa Evropom u rat zbog genetski modifikovane hrane i ona traži da prođe ta hrana ovde. Ona se zalaže, i tu su veliki problemi. Brane se evropske zemlje koliko mogu. Nisu sve ni prihvatile da ne koriste tu hranu i u svojim zemljama. Većina jeste. Ako pitate građane Evrope, 80% ih je protiv genetski modifikovane hrane. Čemu služe izvršne vlasti – Svetskoj trgovinskoj organizaciji ili svojim narodima, zdravlju svog naroda? To treba da se zapitate kada predlažete ovakve zakone. Molim vas, da ne bude nikakvih nesporazuma, juče sam rekao da je veterinarski zakon, koji je u suštini dobar zakon i nama je neophodan, uzeo sebi slobodu da preuzme nadležnosti sanitarnog zakona. Upravo zbog toga vi ovakva rešenja odbijate i zbog toga vi dajete ovakva, a to nisu ni laička, nego smešna obrazloženja, što otimate ono za šta nadležni niste i za ono što ne razumete i ne znate. Ne čudi mene zašto je to tako, kad vodi Ministarstvo onaj ko vodi, kada je ministar savezni od 2000. godine čovek kome je to prvo radno mesto, gospodin Vitošević, koji danas igra značajnu ulogu. Ne čudi mene, kada sanitarnu zaštitu u ovoj zemlji vodi onaj ko vodi, ko je lekar obiteljske medicine sa 180 sati škole "Andrija Štampar" za obiteljsku medicinu. Sanitarnu struku Srbije vodi, a onda možemo da spadnemo na ovo i da nam se ovo nudi. Molim vas, je l′ hoćete u Evropu? Čitao sam vam juče, "Karl Bro" je rekao – sve što donesete, to je vaša politička odluka, mi se ne mešamo koje će nadležnosti imati Ministarstvo zdravlja, koje će imati Ministarstvo poljoprivrede. Evo vam taj dokument. Vi ga znate dobro. Hoću da vam kaže i ovo. Slovenija je verovatno zemlja koja je u Evropi, složićete se sa mnom. Šta Slovenija kaže u vezi sa ovim? Šta je sve nadležnost sanitarna zdravstvene službe? Vidite šta je pobrojano. U Srbiji samo tri. Sve ste uzeli. A vi veterinari sada otimate nadležnost iz medicine. Ako govorimo o hrani, pošto za ovaj zakon kažete u uvodu, u obrazloženju – kvalitet i bezbednost hrane je osnovni razlog i sprečavanje prenošenja zaraznih bolesti na ljude, nemojte vi brinuti o tome. Brinite o tim životinjama, budite prema njima humani. Nemojte uvoditi termine - humano klanje i humano ubijanje. Naša struka ima dobre termine, bolje termine koji i to podrazumevaju. Hoću da vam kažem, kada je ta hrana u pitanju, šta kaže slovenački zakon, a time ću i završiti. Kaže ovako – za obezbeđivanje zdrave ispravne hrane i proizvoda, kao i materijala koji dolazi u dodir sa hranom, vrše se sledeće vrste nadzora: prvo interni, pa službeni zdravstveni nadzor nad hranom, vodom za piće, aditivima za hranu, sastavom namirnica koji može imati uticaja na biološku i energetsku vrednost hrane, hranljivim materijama za obogaćivanje hrane, proizvodima i materijama koje dolaze u dodir sa hranom, pa vrše zdravstveni, osim nadzora iz tačke 3. ovog stava. Evo tačka 3 – službeni nadzor nad proizvodnjom, ne prometom, a vi hoćete promet da kontrolišete. Ne može. To lekari moraju da kontrolišu i to rade u svim uređenim zemljama. Vrše veterinarski inspektori nad proizvodnjom hrane životinjskog porekla. Znači to je zakon, a evo vam ovde, neću da vam govorim broj, on je kod mene i mogu vam pokazati, to je strana 6.949 iz 2000. godine, a ima i nova varijanta iz 2002. godine. Šta vi to radite? Razbijate sanitarnu zaštitu 100 godina staru, sa dugom tradicijom.Primer: vaše laboratorije koje ste zamislili da osnivate i koje nikada čuli nismo da postoje. Sanitarna laboratorija bivše savezne države na surčinskom putu, koja ima ISO sertifikat, u koju je uloženo 500 miliona dolara za opremu, šta je sa njom? Ko je pokušao nasilno da upadne i da obije i zašto ona ne radi? Ona koja je opremljena, koja je kvalifikovana da vrši kontrolu zdravstvene ispravnosti hrane i sredstava. Odgovorite na to, to vas pitamo, to ste dužni. Srpski narod jeste u bednom položaju. Ovi stranci iza kojih se vi krijete ne kažu to što vi radite, neće oni stati iza svih ovih stvari iza kojih vi stojite. Jedini način i jedini put, mislim, da dođe bolje za sve nas jeste da ipak dođe do parlamentarnih izbora, da patriotske snage, oni kojima je bitno i dete na ulici koje ide sa majkom, i penzioner koji muku muči i dan-danas, kada budu došle na vlast, onda ćemo morati da mnoge ovako loše zakone suspendujemo.
Hvala, gospodine Momčilov. Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Molim vas da pažljivo saslušate ove argumente i isto vas molim da se sve iz čega se crpi znanje dostavi, dakle, sve iz hrvatske nauke da se dostavi i iz slovenačkih zakona. Mislim da moramo svi međusobno da se uvažavamo. Na član 124. amandman je podneo narodni poslanik dr Zoran Mašić. Vlada i Odbor za poljoprivredu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 124. gde sam predložio da se u postupku izdavanja dozvola za uvoz i dozvola za provoz životinja, pre svega se ovo odnosi na uvoz životinja, proizvoda životinjskog porekla, hrane životinjskog porekla i hrane za životinje obavezno vrši prethodno laboratorijsko ili dijagnostičko ispitivanje. Znači, da dozvola podrazumeva obaveznu kontrolu nakon ulaženja u našu zemlju. Predlagač ovog zakona kao mogućnost daje da se može vršiti kontrola. Više puta sam obrazlagao zašto smatram da bi ovo što sam predložio amandmanom trebalo da se usvoji. Stvarno izražavam žaljenje da predlagač, Ministarstvo i Vlada, nije ovo prihvatio. Pogotovo za mene, kao čoveka koji se bavi strukom i koji se bavi upravo laboratorijskim ispitivanjima svih ovih 26 - 27 godina kako radim u struci, obrazloženje koje je dato, a moram ga pročitati, pa neka čuje naša stručna javnost da li je ono stvarno, uz izvinjenje onima koji su dali ovaj predlog za obrazloženje, da li je suvislo ili nije. Kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se laboratorijsko i dijagnostičko ispitivanje životinja, proizvoda životinjskog porekla, hrane životinjskog porekla, hrane za životinje i pratećih predmeta naknadno sprovodi na osnovu izvršene analize rizika, koji se vrši na osnovu precizno utvrđenih kriterijuma navedenih u stavu 4. ovog člana, a ne prilikom svakog uvoza pošiljke. Navedena odredba predstavlja i usaglašavanje odredaba koje se odnose na izdavanje uvoznih dozvola sa preporukama OIE, međunarodnim konvencijama i drugim međunarodnim sporazumima". Analiza rizika, u ovom predlogu zakona u stavu 4. doslovce stoji, čitam kako u Predlogu zakona stoji pod tačkom 1), znači, ispitivanje onoga što se uvozi u zemlju opredeljivaće se,kaže: "namena za koju će se koristiti proizvodi životinjskog porekla, hrana životinjskog porekla ili hrana za životinje". Šta to znači? 2) "geografske i druge karakteristike zemlje izvoznice, odnosno zemlje provoza koje utiču na pojavu, širenje i opstanak bolesti; 3) postojanje područja bez zaraznih bolesti životinja; 4) istovetnost u radu veterinarske službe zemlje izvoznice i veterinarske službe u Republici; 5) istovetnost mera u Republici i zemlji izvoznici, odnosno u zemlji provoza na suzbijanju zaraznih bolesti životinja". Pre svega, ovo što je ovde pobrojano u stavu 4. ne može predstavljati ozbiljnu procenu i analizu rizika. Prvo da pođemo od toga. Tu ni iz daleka nije na pravi način definisano šta sve može da čini kao faktor procene rizika, pogotovo "namena za koju će se koristiti proizvodi". Da li će ići u paštete ili u kobasice, mislim da je svejedno. Ako se radi o proizvodima životinjskog porekla, trebalo bi kontrolisati, a da ne kažem o živim životinjama koje uvozimo. Juče sam u načelnoj raspravi izneo svež podatak, do koga sam došao od mojih kolega koji rade u određenim institucijama, o tome kakva su goveda koja se koriste za priplod i koja treba da se daju privatnim vlasnicima uvezena i sa kojim bolestima su zaražena. Samo to je bilo dovoljno Ministarstvu i predlagaču ovog zakona da naloži obavezu, a predlagao sam, upravo dok smo u fazi tranzicije, da kontrolišemo barem ono što možemo, a možemo mnogo toga da kontrolišemo. Upravo iz države koja ima razvijeno stočarstvo, koja ima mnogo viši nivo stočarske proizvodnje nego mi, uvezli smo grla zaražena bolestima koje ne bi smele da budu zastupljene. Sada ćemo ta grla slati na klanje, a platili smo ih tamo kao priplodna. Bez obzira da li je taj koji je uvezao napravio ugovor sa obavezom da se to i vrati nazad u tu zemlju, ali je bruka od te zemlje koja je izvezla, a i od nas. Da to nismo kontrolisali, da nije naloženo, takva grla bi mogla otići u priplod i širiti zarazu kod životinja. Danas kada imamo ovu opasnu zaraznu bolest - influencu živine, koja preti, moram priznati da je Ministarstvo donelo rešenje o zabrani uvoza žive živine iz zemalja gde se to javilo i proizvoda od živine. To je sasvim u redu, ali mogu da navedem iks primera iz sopstvene prakse, s obzirom da se bavim ishranom životinja, koliko je uvezeno kontingenata ribljeg brašna sa povećanom količinom teških metala, recimo, kadmijuma i žive, ili soje ili sojine sačme sa prisustvom mikotoksina, da to nije kontrolisano. Do ovog zakona, svako rešenje koje se izdavalo za uvoz, a izdavalo se po saveznom zakonu, podrazumevalo je obavezno da se kontroliše, da li se radilo o živim životinjama, o namirnicama životinjskog porekla, o hrani za životinje, o bilo čemu što se koristi kod nas, podrazumevalo je obavezu. Donošenjem ovog novog zakona, da bismo se dodvorili i da bismo ispoštovali zahteve Svetske trgovinske organizacije, mi stavljamo jednu odrednicu "može se naložiti ispitivanje", što će biti dobra volja onoga koji izdaje rešenje ili potpisuje, pa će se nekome naložiti, pošto te troškove plaća uvoznik. Znači, neko će biti, kao uvoznik, opterećen obavezom da ispita sve ono što je kod nas propisano, a neki uvoznik može proći i da uveze, a da se ne ispita njegova ili hrana za životinje ili žive životinje. Mislim da nije u redu što nije prihvaćen ovaj amandman, pogotovo što u sledećem stavu 6. stoji: "Ako se veterinarsko-sanitarnom kontrolom utvrdi da su prethodne pošiljke iz zemlje izvoznice, odnosno iz određenog objekta porekla bile bezbedne za upotrebu i praćene ispravnim međunarodnim veterinarskim potvrdama, dozvola za uvoz i promet izdaje se bez laboratorijske kontrole pošiljki proizvoda životinjskog porekla, hrane..." itd. Znači, prvo, moramo ga kontrolisati ili treba sistematski kontrolisati. Ako se stvarno dokaže i pokaže da je taj pouzdani dobavljač ili izvoznik, onda ga u nekom periodu osloboditi. Ovakvim definisanjem u ovom članu se daje mogućnost diskrecionog odlučivanja Ministarstvu kome će naložiti obavezno ispitivanje i šta će se, a šta se neće morati dijagnostički ili laboratorijski ispitivati. Mislim da se ozbiljnim zakonom ovako ne reguliše ova oblast.
Još neko po ovom amandmanu? Imate dva minuta. Da li vam je to dovoljno ili ćete to da prebacite za utorak? Poslanička grupa SRS po ovom amandmanu ima još dva minuta. Nastavljamo raspravu u pojedinostima u utorak u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, trenutno ne radi elektronski sistem za brojanje i nemojte ubacivati svoje kartice. Stručne službe broje prisutne poslanike, pa ćemo otpočeti rad, a elektronski sistem će biti popravljen. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika, ali na osnovu brojanja stručne službe, obaveštavam vas da je prisutno 90 poslanika i da možemo početi sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Milorad Belić i Nikola Jovanović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O VETERINARSTVU (nastavak u pojedinostima) Podsećam vas da je Narodna skupština prekinula rad u toku pretresa o amandmanu na član 124. koji je podneo narodni poslanik dr Zoran Mašić, kao i da se za reč o ovom amandmanu javio narodni poslanik Veroljub Arsić. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Gospodine Arsiću i svi ostali govornici kasnije, moraćemo da se koristimo ovim časovnikom, ali mislim da ćemo biti međusobno korektni.