Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo ću kratko ispred Odbora za kulturu i informisanje, a imamo danas dve tačke na dnevnom redu. Prva se odnosi na izbor još jednog člana Saveta RRA. Samo ću vas podsetiti, što i sami sigurno znate, radi se o ponovljenom konkursu ispred predlagača iz člana 23. stav 2. tačka 4) Zakona o radiodifuziji, ovlašćenih predlagača koje čine Udruženje radiodifuznih i javnih glasala, udruženje novinara, s jedne strane, kao i profesionalno udruženje filmskih i dramskih umetnika i kompozitora, s druge strane. Radi se o ponovljenom konkursu, jer 26. oktobra prošle godine nismo uspeli da izaberemo člana kojeg predlažu ovi predlagači. U proceduri koja je propisana zakonom Odbor je na kraju morao da skrati listu, koju su činila tri kandidata. Zakon nalaže da ih mora biti dva. Ta tri kandidata su bili Gordana Suša i Branko Žujović ispred novinarskih udruženja i Božidar Zečević ispred Udruženja filmskih i dramskih umetnika. Rukovodili smo se principom da i jedna i druga grupacija udruženja treba da ima svog predstavnika na listi. To je što se tiče tačke dnevnog reda o izboru člana Saveta RRA. Što se tiče izbora zamenika poverenika za tajnost podataka, radi se o pravu poverenika za dostupnost informacija od javnog značaja i tajnost podataka da predloži Skupštini svog zamenika. Odbor je imao jednostavan zadatak, samo da utvrdi da li kandidat ispunjava zakonske uslove. Utvrdili smo da ispunjava. Dodala bih samo da se u priloženoj biografiji vidi da se radi o kandidatu koji apsolutno ispunjava profesionalne i druge kriterijume za obavljanje ovog vrlo značajnog posla. Pozivam narodne poslanike da se u danu za glasanje izjasne o ovim predlozima. Hvala.
Zahvaljujem. Htela bih da vas obavestim da je predstavnik Poslaničke grupe DSS - Vojislav Koštunica narodni poslanik Milan Dimitrijević. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, završavamo set zakona na ovoj današnjoj sednici i, praktično, danas imamo sedmu tačku i zajednički jedinstveni pretres. Ono što je interesantno istaći, vrlo nas je malo. Nemamo nikoga ko će nam eventualno pružiti neka dodatna objašnjenja, što je već ustaljena praksa. Navikli smo, nije ništa neobično. Opet, interesantno je i to da mi radimo u petak, kada normalno, po našem poslovniku, obično ne bi trebalo da radimo. Zašto ovo kažem? Jednostavno, neka mi bude dozvoljeno da se u uvodu samo sa par reči osvrnem na ove naše sednice i na ova naša debatovanja. Srpski parlament je, nažalost, podređen i potčinjen zakonodavac. Sami znate da voljom većine ovde Vlada kontroliše tu većinu i da ona ima i zakonodavni prioritet i inicijativu. Ako pogledate, od zakona, drugih akata i propisa koje naš parlament donosi, ko je pokretač inicijative, videćete da je to skoro isključivo Vlada. I po zakonu i po Ustavu inicijativu mogu pokretati i ostale poslaničke grupe, mogu čak i građani pod određenim uslovima. Međutim, takva praksa u srpskom parlamentu apsolutno ne postoji. Mi narodni poslanici smo dvostruko birani; birani smo od strane građana na izborima, a, bogami, birani smo i od naših stranaka da zastupamo interese stranaka i građana u ovom parlamentu. Nažalost, ovde u parlamentu nema debate, mada „parlament“ koren vuče od reči „parlare“ - govoriti, je li tako; imam utisak da se ona čak i sputava. To je jedan od problema. Jedan od načina kako se sputavaju naše debate i iznošenje oprečnih mišljenja, da bismo dobili najkvalitetnija rešenja, upravo je način na koji danas obrađujemo sedmu tačku objedinjenih predloga i akata koje treba da donesemo. Šta je problem što se tiče petka? Problem je ovo što sam rekao, da su nas birali građani i da u razvijenim demokratijama narodni poslanici imaju vremena kada mogu da komuniciraju sa svojim građanima, pogotovo u vreme kada se donose važna akta. Vi znate kako se naša zakonska akta donose. Jedan od načina da se suzbije debata je hitan postupak, pored objedinjenja i, naravno, ono što je naš poslovnik, koji takođe ne dozvoljava da se ovde razvije prava debata i sučeljavanje stavova. Izuzimajući predlog za skupštinski odbor i stalni sastav delegacije za Parlamentarnu skupštinu Frankofonije, svi ovi predlozi, prelazim sada polako i na njih, izazivaju određene kontroverze i zahtevaju da se o njima raspravlja. Ako pođemo od liste kandidata za izbor jednog člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije, koju je predsednik Odbora za kulturu ovde obrazložila, videli ste da se Odbor praktično sveo na tehničko lice koje je samo utvrdilo da nema zakonskih propusta. Otprilike, kao da smo (Odbor za kulturu) Zakonodavni odbor. Tačno je i to da je ranije vođena kvalifikovana rasprava na Odboru o kandidatima, pogotovo o ovima o kojima danas treba da se izjasnimo i da odlučimo, a tačno je i to da na jednom od ranijih zasedanja parlament nije mogao da izabere kandidata u Radiodifuznu agenciju. Ne bih se ja bavio Radiodifuznom agencijom, ali je važna funkcija lica koja će biti određena u ovo telo. To je jedno od regulatornih tela koja imaju izvršnu funkciju; to je jedan od retkih organa kome je data izvršna funkcija. Vi znate da dodeljuje i oduzima frekvencije. Bitno je tu naglasiti još jednu činjenicu, i završio bih s ovim. Da vas podsetim samo sa koliko je, mogu da kažem slobodno - nezadovoljstva pa i besa, dočekan predlog istog Odbora za kulturu, u kome sedim i ja, da gospodin Vitezović bude predložen od strane parlamenta u ovu agenciju. Sve nevladine agencije, koje su ovde poznate kao izuzetno aktivne, izuzetno su netolerantno iznele svoja mišljenja o kvalitetima, rekao bih, prvenstveno političkim, gospodina Vitezovića. To opet nekako nije u skladu sa nekim ko se zalaže za toleranciju i za civilno društvo. Ako krenemo dalje... Poslanici SRS će možda više govoriti o ovome, pa nemam potrebu da se više zadržavam na ovome. Imate Predlog odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki. Ono što je povučeno... Izvinjavam se, nisam znao da je povučeno, meni nije stiglo to, ali je interesantno. Neka je i povučeno, vrlo je interesantno. Mi dobijamo, upravo u sklopu onoga što sam rekao kako se ovde radi, po hitnom postupku, ovde je po hitnom postupku dato nama da pogledamo odluku koju je donela Vlada. Evo kako srpska vlada donosi odluke: na jednom listiću pet imena, sa predsednikom, i šturo obrazloženje. Mi ništa nismo mogli da zaključimo o kvalitetima ovih ljudi, a spremali smo se i za sednicu. Onda imate „Blic“, koji mora da vam iznese biografiju tog predloženog za predsednika, člana, koji je vrlo kontroverzna ličnost, prema svemu što se u dnevnom listu „Blic“ može videti iz dva napisa. Mene je zainteresovala još jedna stvar – kako je izbor i predlog ovakvog sastava ove komisije, a pogotovo predsednika, zainteresovao i strane medije, tako da u holandskom „Telegrafu“ imate napis o ovome? Mi srpski parlamentarci treba da se informišemo iz „Blica“ i holandskih medija o ljudima koji nam se ovde predlažu da budu članovi značajnih regulatornih tela! Da vas podsetim samo da je izuzetno važno imenovanje članova ove komisije. Ali, postoji niz stvari koje su nama poslanicima, koji svakodnevno ovde radimo i pratimo rad parlamenta, nejasne, u vezi sa ovim predlogom. Kada smo usvajali budžet uopšte nije odvojena stavka za komisiju i za predsednika. Kada smo usvajali budžet, onda smo imali službu kojoj je dodeljen 61.000.000 dinara za ovu godinu, dva miliona manje. Sada se mi pitamo – odakle pare i ovakav jedan predlog? Da li će možda gospodin koji je predviđen za predsednika volonterski obavljati tu svoju funkciju ili ne? Ostavimo se toga, pošto nije interesantno. Ali, interesantan je mehanizam kako se ovde nama poslanicima nudi da odlučujemo. Bio bih slobodan da kažem da to nije u redu, bar što se tiče Vlade. Neću da krivim druge kojima je dužnost da prate da li mi dobijamo kvalitetne predloge po Poslovniku ili ne, to je posebna priča. Ono što je, prema ovome... Nadam se da sledeća tačka nije skinuta, Predlog za izbor zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Čuli smo takođe od uvažene predsednice Odbora za kulturu... Ne znam zašto je on nadležan za davanje podrške i za predlaganje, to mi apsolutno nije jasno, ne mogu to nikako da razumem, voleo bih kada bi neko to mogao da objasni. Teško da ću dobiti objašnjenje, prazne su klupe onih koji upućuju. Praktično, gospodin Šabić je ovo nama uputio. Kada vidite biografiju dotičnog gospodina Resanović Aleksandra, slažem se da zakonski tu nema nekih problema. Kada je prethodni kandidat (o kome sam govorio povodom načina predlaganja) bio u „Blicu“ oslikavan, njegova prevlađujuća karakteristika bila je da je on predsednik kabineta bezbednosti kod Gorana Petrovića, da mu je to jedna od odlika, znači, policajac, da kažemo narodnim jezikom. Kada sam pogledao ovu biografiju, mislio sam – evo, jedan ozbiljan stručnjak, može biti čak i naučnik jer, vidite, devet monografija i onda je nabrojano 12 stručnih radova. Verujem dobrim svedocima kada stave ovo na papir, ali najviše verujem dokazima. Budući da spadam u intelektualce, pošto sam stariji intelektualac, još čitam i knjige, nije me mrzilo da malo pogledam o čemu piše ovaj gospodin. Što se tiče njegove biografije, zaista, od 1980. godine, kada je pravni savetnik, od 1982. do 1992. radi u Savezu za fizičku kulturu Jugoslavije, od 1992. do 1994. godine radi u Saveznom ministarstvu za ljudska prava, a onda od 1994. imate čitav niz funkcija i zaduženja i najveći deo je bio u nevladinom sektoru... Da pročitam par naslova radova, kaže ovako: „Globalna situacija i posledice upotrebe antipersonalnih mina“, „Kasetne bombe – upotreba i pitanje njihove međunarodne zabrane“; „Vođenje i otvaranje tajnih dosijea službi bezbednosti“; „Otvaranje tajnih dosijea vojnih službi bezbednosti“; „Ljudska prava i konflikti u bivšoj Jugoslaviji“. Pošto nisam stručnjak za vojno-bezbednosna pitanja, a očito predloženi kandidat jeste, prema ovome što ovde možemo da vidimo, uzeo sam da pogledam jednu publikaciju u kojoj je veliki doprinos dao i predloženi kandidat. Evo jedne analitičke studije koju je izlagao i koja je publikovana u knjizi na engleskom jeziku, možda postoji i srpski prevod knjige. Pokazaću vam kako izgleda, recimo, poglavlje u kome o revijskom pregledu stanja u Srbiji i Montenegru govori dotična osoba koja će biti predložena. Tu jedan lapidaran jezik koristi, koji je meni odmah bio sumnjiv. Kaže ovako – u Srbiji je usvojen zakon za lustraciju, pa onda službeno ime, pa tačno službeno ime, pa onda datum usvajanja, 30. maj 2003, pa onda gde je tačno objavljen. To je uvod ovog izlaganja koje se nalazi u značajnoj publikaciji, koju su dva strana autora potpisala kao zbornik radova. Onda kaže ovako – pri usvajanju, usvojen je hitnim postupkom sa 111 glasova za, a 15 protiv, pa onda kaže – predložen od šest članova, pa nabraja imena, da ne nabrajam, pa onda usvojen, pa onda nabraja – Demokratska partija, Građanski savez, Socijalnodemokratska unija, Demohrišćanska partija i neki nezavisni članovi parlamenta, pa onda kaže – odbačeno, pa onda kaže - jedan član SPS. Držim taj naučni rad koji je štampan u toj knjizi. Da ne čitam dalje, daleko bi bilo, kada sve ovo pogledam, liči mi na jedan izveštaj. Koje je vrste, sudite sami, i čemu to služi takođe sudite sami. Ne kaže čovek – najgore je kada si čovek jedne knjige ili kada uzmeš nešto što je, recimo, jedan citat pa izlomiš. Vidite kako je isti gospodin radio na značajnom projektu više od godinu dana i kako je oslikao situaciju u našoj zemlji i na ovim terenima. Neću vas zamarati, na engleskom je, da ne bih prevodio, da ne bih zamuckivao, evo ga, suština je vrlo prosta – isključivi krivac za raspad Jugoslavije je autoritarni režim i autoritarni režimi koji su vladali pre raspada Jugoslavije, i ništa drugo. Isključivo je tu krivica. Naravno, mnogi od vas će se možda složiti. Objektivna stručna i naučna javnost neće. Istoričari pogotovo, koji će sa distance ocenjivati. I te kako je velika uloga i stranih sila, stranih obaveštajnih službi. Nije ni čudo što ovaj gospodin ovako piše, jer, recimo, šta nam je podastrto kao njegov kvalitet u njegovoj biografiji – vidimo da je to čovek koji je u Budimpešti 1994. godine bio na određenom kursu, a znamo kakvi su se kursevi u to vreme održavali u Budimpešti. „Ružičasta televizija“ ima seriju „Kursisti“. Gospodin nema akademske titule značajnije, nema doktorata, ali ima kurseve. On je kursista u vreme pred raspad Jugoslavije. Povela se rasprava otprilike ovako – u Srbiji ima 3.000 tajnih agenata i gospodin koga ćemo predložiti meritorno i kvalifikovano kaže – ne možemo negirati mogućnosti da se manipuliše raznim tajnim informacijama koje su pribavljali ne samo ljudi u policiji i resoru DB, koji su tamo formalno bili zaposlenim, već i doušnici. Pre dva meseca imenovana je komisija za sprovođenje Zakona o lustraciji i njeni rezultati rada još ne postoje itd. Vidimo, ako je prethodni gospodin iz DB, ako pogledamo kurikulum ovog gospodina kursiste, onda ćemo videti da ni ovo nije daleko od DB-a i policije. Može biti da je to kvalitet koji je neophodan i potreban, neću da sporim, ali bojim se da to ne treba ni srpskom parlamentu, mada znam da ćete to izglasati, a još manje treba srpskom narodu. Pošto ističe dvadeset minuta, javiću se još jednom u okviru vremena Poslaničke grupe SRS da popričamo o još jednoj stvari, naizgled tehničkoj, kada daje ostavku na funkciju člana saveta za zdravlje RS. Tema je inspirativna za mene pošto sam lekar, pa ne mogu da odolim da se i tada ne javim za reč. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru svoje diskusije osvrnuću se najviše i isključivo na ostavku jednog člana Zdravstvenog saveta Srbije. Dakle, prvi na listi izabranog Zdravstvenog saveta Srbije je prof. dr Slobodan Janković, redovni profesor Medicinskog fakulteta u Kragujevcu, koji je podneo ostavku. Sama činjenica da smo unazad nekoliko godina bili suočeni sa problemom nepostojanja zdravstvenog saveta i da smo kroz rad Odbora za zdravlje i porodicu nekoliko puta insistirali kod nadležnog ministarstva da se ovaj savet oformi zavređuje pažnju da se o ovoj stvari debatuje i govori za skupštinskom govornicom. Zdravstveni savez Srbije je formiran zato što je to zakonska obaveza, po Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Posle dugog vremena i opstrukcije Ministarstva zdravlja, a, rekao bih, i resornog ministra gospodina Tomice Milosavljevića, došli smo do formiranja ovog zdravstvenog saveta. Razlozi za to što tako dugo nije formirano ovo vrlo važno telo, koje između ostalog treba da se bavi i kreiranjem zdravstvene politike u Srbiji, bili su, a meni se čini da je to bio privid, neformiranje određenih institucija kakve su bile Lekarska i Stomatološka komora, pa onda nemogućnost da se ljudi iz tih institucija delegiraju u Zdravstveni savet. Priča o formiranju tih komora ima svoje epizode, nimalo vesele. Neću se baviti sada tim stvarima, nego nečim što je na prošloj sednici Odbora za zdravlje i porodicu, kada smo dobili određene izveštaje o upisnoj politici, o Institutu „Torlak“, rečeno od strane predsednika saveta za zdravlje Republike Srbije. Dakle, na jedno od naših pitanja – kako je radio Savet, gde se sastajao, kakve zaključke je donosio, dobili smo otprilike sledeće odgovore, koji su zabrinjavajući i čudni. Predsednik Saveta nam je rekao da oni u ovom trenutku nemaju prostoriju, nego da se sastaju u jednoj kancelariji Ministarstva zdravlja. Rečeno nam je tada da, i pored jasno naznačene zakonske odredbe da se sredstva za rad Zdravstvenog saveta obezbeđuju u budžetu Republike, on kao predsednik Saveta ne zna kolika su to sredstva i da on tim sredstvima ne raspolaže. Vidite, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kako se izvršna vlast odnosi prema jednom ozbiljnom telu. Kada nešto što stoji u zakonu, a to je da se sredstva obezbede u budžetu, to se ne poštuje. Kada dođemo do drugih stvari, kako se troše budžetska sredstva, onda imamo situaciju da se sredstva koriste za putovanja, dnevnice, kafanske račune, zloupotrebu službenih automobila i zato nema para za rad ovako važnog saveta. To je stanje kakvo je i u državi. S druge strane, sastav Saveta je propisan, isto tako, Zakonom o zdravstvenoj zaštiti i tačka 8. kaže da Savet u svom sastavu ima dva člana iz reda istaknutih stručnjaka za oblast zdravstvenog osiguranja i finansiranja zdravstvene zaštite. Jedan od takvih stručnjaka, bar po ovom sastavu Saveta, jeste i predsednik Saveta gospodin profesor dr Dragan Delić, koji je infektolog. Zanimljivo je šta nam je gospodin predsednik rekao na tom Odboru za zdravlje, kada se povela priča o finansiranju zdravstvenog saveta, o finansijskoj situaciji u zdravstvu. On nam je rekao da je on laik iz te oblasti, što se tiče osiguranja i finansiranja zdravstva. Ovde to stoji izričito. I, postoji drugi član tog saveta koji se bavi osiguranjem i finansiranjem zdravstvene zaštite, ali tog člana mi nismo videli. Dakle, sada se postavlja pitanje, ko se bavi tom tematikom u Zdravstvenom savetu Srbije? Da li mi imamo takvog čoveka? Očigledno je da ga nemamo. Sve u svemu, formiranjem zdravstvenog saveta smo, čini mi se, stvorili jedno mrtvorođenče. Dakle, nešto što treba da ima važnu ulogu u zdravstvenom sistemu, a to ne funkcioniše na onaj način kako je zakonom predviđeno. To je dokaz da su zdravstvena politika i dešavanja u zdravstvu tema i nadležnost isključivo jednog čoveka, a to je ministar zdravlja. Prosto, da vidimo sada šta je to u organizaciji zdravstvene službe, šta je to u finansiranju, kakve se sve tu stvari dešavaju, da vratimo priču unazad nekoliko meseci, a priča je vezana za pandemiju gripa, za nabavku vakcina, da vidimo koliko je vakcina nabavljeno, koliko je utrošeno, šta se pričalo pred tu pandemiju. Dakle, ko je tada i na koji način unosio zabunu među stanovništvo Srbije? Ko je govorio da će u Srbiji oboleti milioni ljudi od ovog gripa? Ko je na osnovu takvih izjava naručio tri miliona doza vakcina? Koliko je tih vakcina utrošeno? Zašto vakcinacija nije uspela? Zašto je sva krivica prebačena na struku? Zašto je ministar u početku govorio da svi oni koji se vakcinišu i oni koji se ne vakcinišu moraju da potpišu to? Zbog čega je taj potpis bio potreban? Zbog čega je ministar pre nabavke vakcina u izjavi „Glasu Amerike“ govorio da su obavljeni preliminarni razgovori sa svim dobavljačima vakcina, a da je sa jednim napravljen dogovor da se od njih kupi tri miliona doza vakcina? Dakle, to je bilo u junu mesecu 2009. godine. Kupljena su tri miliona doza vakcina, rečeno je da je to urađeno iz budžetske rezerve, a utrošeno je nepunih 150.000 vakcina. Šta je sa ostatkom tih vakcina? Koliko je stvarno stiglo u Srbiju? Hoće li država imati neke obaveze prema dobavljaču? I, na kraju, vrlo važno pitanje: ko je uvoznik? Koja je to firma? Čija je firma? Čuli smo razne diskusije ovde za skupštinskom govornicom, da je to firma gospodina Miškovića. Dakle, ako je to tako, a nemamo razloga da ne verujemo, gospodin Mišković nas hrani, gospodin Mišković nam prodaje automobile, gospodin Mišković nas leči... To je ona priča o tajkunima i o tajkunskoj vladi, tako je Vlada formirana. S druge strane, u zdravstvenom sistemu postoje ozbiljni poremećaji. O tome štampa bruji. Zamislite, dame i gospodo narodni poslanici, kada se teškim bolesnicima, kakvi su maligni bolesnici, u jednoj elitnoj zdravstvenoj ustanovi uskrati pravo na ono što je propisano obaveznim osiguranjem! Prave se liste čekanja kod maligniteta. Zaključuje se ugovor sa stranim osiguranjem, dok naši pacijenti čekaju. Poslednjih dana priča se da ćemo određene bolesti, koje su, nažalost, u Srbiji u porastu, rešavati po stranim zemljama, po Turskoj, Holandiji. Šta to govori? Govori da naš sistem onako kako je koncipiran ne može da odgovori ovom zahtevu. Imamo drugu vrstu problema, koju mi stalno ističemo, nemamo sagovornika u Ministarstvu zdravlja. Zašto drugi sektor, dakle privatni, nije uključen u zdravstveni sistem? Zbog čega se uporno beži od takve vrste obuke? Na kraju, ono ključno pitanje: šta je to stvarna potrošnja u našem zdravstvu? Ako nemamo odgovor na ta pitanja, da li je potrošnja u zdravstvu Srbije 6% bruto nacionalnog dohotka, kako tvrdi ministar, ili je to 8%, kako tvrdi Republički zavod za zdravstveno osiguranje, ili je to 12%, kako tvrdi Svetska banka. Ako nemate valjane informacije, onda nemate ništa. Na prošloj sednici Odbora za zdravlje raspravljali smo o upisnoj politici i došli smo do interesantnih podataka, da pored toga što postoji pet medicinskih fakulteta, četiri stomatološka, mi ne znamo stvarno stanje i stvarni broj kadrova zaposlenih u zdravstvu Srbije, da li je taj broj 114.000 ljudi, koliko tvrdi Nacionalni savet za zdravlje, ili 120.000, kako kaže Ministarstvo, ili 105.000, kako tvrde druge institucije. Ako dobijete podatak da je ukupan broj srednjomedicinskog kadra, po istraživanjima koja je uradio Republički savet za zdravlje, 60.000, a od Komore lekara i sestara dobijete da je taj broj 70.000, prosto je pitanje gde se dede tih 12.000 ljudi? Gde su li nestali? Kako to da mi raspolažemo sa različitim podacima? Da li te ljude neko plaća ili su oni volonteri? Nemamo jasne signale o tome. Vrlo je važno pitanje, o kojem javnost Srbije bruji i razgovara, korupcije u zdravstvu, i one male i one sistemske. Pogledajte kako se odnosi Ministarstvo zdravlja prema tom problemu – tvrdi da je to sporadična pojava. Zašto međunarodne institucije zdravstvo Srbije stavljaju u vrh korumpiranosti? Zašto se tvrdi jedno, a istina je, čini mi se, na drugoj strani? Zašto mi danas, kada raspravljamo o ovoj temi nemamo predstavnike Ministarstva pravde ovde? Da li postoje neka važnija posla, nego da se raspravlja o ovakvim stvarima? Verovatno postoje, ti važniji poslovi su verovatno putovanja po Italiji itd. Dakle, Skupština kao zakonodavni organ, koji dobija raznorazne zakone, kakav je bio o javnom zdravlju, a sad smo dobili i o planu mreže, dobija zakone koji su potpuno neusklađeni. Jedan od osnovnih problema koji muče srpsko zdravstvo je taj što ne postoje prava pacijenta. Postoji privid, postoji surogat koji se zove zaštitnik prava pacijenta. Govorio sam nekoliko puta o tom problemu. Ko je zaštitnik prava pacijenta? Osoba koja je zaposlena u toj zdravstvenoj ustanovi, obično pravnik. Kada pacijent dođe u problem sa zdravstvenom ustanovom zbog uskraćivanja svojih prava, on treba da se žali toj osobi. Prosto je pitanje čije će interese da zastupa taj zaštitnik prava pacijenta? Neće zastupati prava pacijenta, nego će zastupati prava ustanove koja ga plaća. Zašto ne postoji zakon o zaštiti prava pacijenta? Mi o tome govorimo godinama. Šta je sa Evropskom poveljom o zaštiti prava pacijenta? Da li je to taj evropski put kojim mi idemo? Da li je to neka beznačajna stvar, da ne poštujemo prava pacijenta? Dakle, suma sumarum, kada imate ovakvu temu, kada nemate sagovornika, kada nemate javnu raspravu o problemima u zdravstvu, imate neprecizne izveštaje, šture izveštaje, suprotnost između uredaba Ministarstva zdravlja i zakona, a navešću jednu. To je Uredba o dopunskom radu. Zamislite, Uredba o dopunskom radu i Zakon o zdravstvenoj zaštiti. U kojoj to zemlji postoji mogućnost da neko sa državnim resursima može da obavlja privatno dopunski rad? Gde to još u svetu postoji i kome je to eksplicitno pravo dato? Možda partijskim kolegama, gospodine Milosavljeviću? Gde su tu prava pacijenta, grubo narušena? Šta je obrazloženje da se smanje liste čekanja? Šta je sa privatnim sektorom, ako ne može sistem da postigne to? Šta kaže naš Ustav? Vidite, u ovih dvadesetak minuta potpuno je jasno gde se mi kao država nalazimo, što se tiče zdravstvene zaštite. Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Miroslav Markićević. Vi ste se prijavili u sklopu redosleda prijavljenih? Želite kao predstavnik? (Da.) Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos, iz ovog seta predloga zakona u okviru objedinjene rasprave osvrnuću se na dva zakonska predloga. Što se tiče predloga za izbor zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, želim samo da kažem da, što se tiče poslanika Nove Srbije, mi ne sumnjamo u kredibilitet kandidata koga je ponudio gospodin Rodoljub Šabić. Dužan sam, radi ličnog morala i političkog morala, ne znam da li na to imam pravo po zakonu, ali reći ću, da pohvalim rad gospodina Rodoljuba Šabića, poverenika za informacije, bar što se tiče poslaničkog kluba Nove Srbije. Dakle, izašao nam je u susret i pomogao kada god smo tražili pomoć, što se tiče prikupljanja nekih informacija koje su nam bile potrebne za rad naše poslaničke grupe. Ako tako mislimo, red je da i ovde javno u direktnom prenosu to i kažemo. Što se tiče liste kandidata za izbor jednog člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije, što se tiče poslaničkog kluba Nove Srbije, mi nećemo komentarisati kredibilitet kandidata za člana ovog saveta, samo ćemo pitati predlagača da li su obavljeni detaljni razgovori sa kandidatima za ovu, kako se ovih dana ispostavlja, vrlo važnu funkciju? Naime, hoću da vas podsetim, a pre svega gospodina Veljka Odalovića, koji nije tu... Da li je on odgovorio na pismo koje mu je uputio gospodin Aleksandar Tijanić još 28. decembra 2009. godine? Pre nego što me verovatno prekinete, predsednice, videćete da je sve ovo što pričam u okviru ove tačke dnevnog reda. Dakle, gospodin Tijanić, pričam o Savetu Radiodifuzne agencije, 28. decembra 2009. godine uputio je pismo kao odgovor na opomenu gospodina Odalovića, koji je samo vršio svoju dužnost i obavezu prema Narodnoj skupštini i narodnim poslanicima. Zahvaljujem mu se na tome, nije to prvi put da on poštuje i Poslovnik, i Narodnu skupštinu i poslanike, uvek je to radio. Očekujem da to i ovog puta uradi. Samo da vidite šta je napisao gospodin Tijanić. Ako se sećate, poštovani građani koji ovo gledate, juče sam pozvao tužioca za organizovani kriminal da uzme ovo pismo, ako ne lično od mene, verovatno bi se sad Tijanić ujeo za jezik zbog ovoga što je napisao 28. decembra, i da pročita šta ovde piše. Gospodina Odalovića pitam zbog zadnje rečenice, u kojoj gospodin Tijanić kaže: „Mišljenja smo da ovakva pitanja poslanika, koja u sebi sadrže kvalifikacije dovoljne za utuženje autora takvih kvalifikacija, snižavaju etički i civilizacijski nivo Skupštine“. Prema tome, u ovoj našoj državi postoje ljudi, na vrlo odgovornim mestima, koji misle da je snižavanje civilizacijskog nivoa ako mi kao predstavnici građana ukažemo na primere gde se pljačkaju građani. Dotle smo mi došli u sistemu vrednovanja nekih pojava i rezultata rada nekih ljudi. Dakle, ako vi ukažete na krađu, ja kažem pljačku, miliona građana Srbije, to je „snižavanje civilizacijskog nivoa rada Narodne skupštine“ – to je napisao gospodin Tijanić generalnom sekretaru. Gospođo predsednice, mislim da bi i vi trebalo da se oglasite, ako ne u direktnom prenosu, onda jednim pisamcetom gospodinu Tijaniću, da on sledeći put, ako bude na ovom radnom mestu... Ako bude sreće, pravde i zakona u ovoj državi, vrlo brzo neće biti, nadam se; s obzirom na to kakve su istrage pokrenute, neće biti na tom radnom mestu. Pitam predlagača da li će se Savet, odnosno članovi Saveta Radiodifuzne agencije baviti i ovim, jer ovo što sam pitao gospodina Tijanića pitao sam i preosvećenog vladiku Porfirija, šta on misli, pre svega sa moralnog stanovništva, o tome da se kocka (tu reč upotrebljavam, što se gospodinu Tijaniću nije svidelo), a sada se ispostavilo da je to i prevara miliona građana, afirmiše preko Javnog servisa, koji ti isti građani plaćaju putem TV pretplate. Da li plaćaju sa 60% ili sa 40%, kažem vam da govorim u ime onih građana koji plaćaju TV pretplatu. I sam plaćam TV pretplatu redovno. I sam sam glasao 2002. godine za zakon, koji ne znam kako se zvao, ali je regulisao plaćanje TV pretplate, iako mi je tada, to sam dužan da kažem pred milionima građana Srbije, još uvek u ušima zvonila (a i ovim kolegama iz sadašnje opozicije, kojih, istina, ima malo, vidim da su većinom iz G17), lupnjava šerpi koju smo mi organizovali zbog nekadašnjeg RTS-a, kako je radio. Da li je neko mogao da poveruje i da li neko može da veruje da će se posle deset godina ovakve stvari dešavati? Dalje, gospodin Tijanić kaže da niko nema pravo da utiče na uređivačku politiku Javnog servisa i da je to stvar kolegijuma i urednika. Sa tim se slažem, ceo život sam se borio za to da mediji budu nezavisni, ali pitam da li to znači, po mišljenju gospodina Tijanića, da niko nema pravo da kaže šta misli o nekim programima na Javnom servisu? Možemo li da zamislimo šta bi bilo na Bi-Bi-Siju da je tokom tri meseca putem telefonskih licitacija, SMS poruka, napravljena ovakva prevara? Dakle, što se tiče Javnog servisa, oni imaju najmanju moguću moralnu odgovornost. Ovde nije uopšte bitno to što će državni i pravosudni organi da istražuju ko je u svemu tome učestvovao, ali tri meseca svako veče emituju. Samo sam upozorio na to da nešto nije u redu. Da li hoćete da kažem svima kad mi je zazvonilo u glavi? Svratio sam u jednu čačansku porodicu koja nema hleba da jede, koliko mogu, i video sam da nemaju da kupe hleb, a mučenici okreću to po deset puta za veče. Ne znam koliko je to, sedamdeset - osamdeset dinara. Tada sam rekao da je to bruka i sramota, da je to krađa, da to nije istina, da to nije pravda. Niko nije reagovao. Trebalo je tri meseca da prođe, da se opljačka milion građana, da ih prevare. Sada oni treba da se organizuju u neke grupe, pojedinačno ili grupno da tuže. Koga da tuže? Zašto stalno pominjem specijalnog tužioca? Da uzme ovo pismo i da pročita. Mnogo toga je ovde Tijanić napisao. Da je znao šta će da ispadne, sigurno ne bi. Ne pričam o njegovoj krivičnoj odgovornosti, niti bilo koga sa RTS-a ili bilo koga uopšte, to je stvar istražnih organa, pričam o moralnoj odgovornosti. To je Javni servis, koji plaćaju svi građani Srbije. Sada on govori o toj strukturi u ovom odgovoru ovde; nadam se da će sve kolege narodni poslanici to dobiti, ako ni zbog čeg drugog, ono zato što više neću da trpim tapšanje po ramenu, čestitanje po hodnicima, nego očekujem od svih poslaničkih grupa da ovde izađu, jer misle isto kao i ja, 99,9%. Evo, gledam kolege iz G17, pošto su iz vladajuće koalicije samo oni danas ovde. Svi misle isto. Hajde onda to i da kažemo. Dobro je što su državni organi pokrenuli, ovo je vraćanje poverenja u pravosudni sistem. Dužni smo, kao narodni poslanici, da podržimo ovu akciju. Pogledajte šta kaže gospodin Tijanić u svom odgovoru: „Od ostatka, 20% prihoda ide u budžet Republike Srbije“. Ako je Javni servis revnosno izvršavao svoje obaveze, 20% od tih para je već uplaćeno u državni budžet. Zameniče generalnog sekretara, piši pitanje. Pitanje za Dianu Dragutinović, ministra finansija – kako ona misli te pare da vrati prevarenim građanima Srbije? Da li svi građani treba pojedinačno, ili će Javni servis, Ministarstvo finansija i ostali koji su u lancu učestvovali, namerno ili nenamerno, svesno ili nesvesno... Ko je odgovoran, ko je umišljeno učinio ovu krađu ili prevaru, on će odgovarati, ali su učestvovali mnogi, svesno ili nesvesno. To ih ne opravdava i ne oslobađa krivice. Atakovao sam i ukazivao na moralnu stranu onoga, da Javni servis, koji nema školski program... Svi smo porasli, makar poslanici mojih godina, ima nas dosta ovde, hvala Bogu, uz „Školski program“. Gledao sam ga i sa 25 godina, ne zato što nisam ništa naučio, nego zato što je bio dobar i zanimljiv. Sada toga nemamo. Šta imamo? Dalje kaže gospodin Tijanić – „48 sati svadba“, to je u deset najgledanijih emisija. Šta to treba da znači? Ako u 22.00 sata pustite porno film, to će biti najgledanija emisija u istoriji televizije. Kakav je to odgovor? Kakav je tu sistem moralnih vrednosti? Da li treba da podsetim sve vas ovde, posebno hoće da vas podseti Poslanička grupa Nova Srbija, koja jedina ovde u sastavu poslaničke grupe ima više od 30% manje zastupljenog pola, da ne kažemo žena, da je u toj emisiji „48 sati svadba“ promovisano nasilje nad ženama kroz jedno šarmantno objašnjenje – pa, ništa to nije tako strašno ako se neki put žena ošamari. Možda sada govorim sa viškom emocija, ali dete sam razvedenih roditelja, znam o čemu govorim. Ali, ne zna Tijanić i ne zna RTS i ne znaju mnoge nevladine organizacije, koje su blago reagovale na to plašeći se silnika i siledžije na mestu direktora Javnog servisa. Sada smo videli da je obična kukavica, poturio je tamo spikerku da pročita tri rečenice nemuštog saopštenja. Javno ga pozivam ponovo – nemoj da daješ nemušte izjave, druže Tijaniću, po nekim glasilima o podmuklosti narodnih poslanika Nove Srbije. Nismo mi podmukli, mislim da smo čestiti, pošteni i hrabri zato što ukazujemo na ovo i na vreme smo ukazali. Ne želim da bilo ko shvati da time želimo neke političke poene da steknemo. Bolje da je 28. decembra ovo skinuto sa programa. Šta kaže menadžment i kolegijum? Baš bih voleo da vidim ko se krije u tom menadžmentu i kolegijumu. Ko je predsednik programskog saveta, to znam, to je jedan od naših kolega ovde, ali neću danas da pričam o tome zato što kolega nije prisutan. I da je legalno na kraju ispalo, kakva je to poruka da se kocka na Javnom servisu promoviše? Koliko ljudi je shvatilo i pomislilo da možda svoje egzistencijalne probleme, svoju tužnu sudbinu, vidimo u kakvoj državi živimo i u kakvim ekonomskim problemima, može tako da reši za veče? Zar ne treba da promovišemo zapošljavanje, rad, učenje, da se na taj način nešto zaradi? Pitao sam tada da li se poštuje Zakon o igrama na sreću. Da li znate koliko građana Srbije možete da ubedite u ovom trenutku da Lutrija Srbije nije umešana u ovo? Nijedan posto. Evo, neka se napravi anketa, i ona će pokazati da preko 90% građana Srbije misli da je Državna lutrija umešana u ovo. Pogledajte, u zadnjoj rečenici (nadam se da će zamenik sekretara umnožiti ovo pismo i dostaviti ga svim kolegama) kaže: „Mišljenja smo da samo ovakva raspodela novca opravdava postojanje telefonske licitacije na Javnom servisu“. To kaže drug Saša Tijanić. „Nagradna igra sprovodi se u skladu sa Zakonom o igrama na sreću.“ To on kaže 28. decembra. Šta ćemo sada da radimo? Da li i mi ovde imamo odgovornost? Da li imam ja odgovornost zato što nisam pričao još žešće, bez obzira na uvrede koje trpimo od direktora Tijanića, generalnog direktora RTS-a? Da li je trebalo da i ostale poslaničke grupe... Da li i one imaju članove stranke, birače, glasače, kolege i komšije koje su prevarene na ovakav način? Pogledajte šta sad kažu, za šta su oni upotrebljavali – jedan deo je već uplaćen za novu žensku sigurnu kuću. Pitam Javni servis i Tijanića – za koju žensku sigurnu kuću i koliki je taj iznos? Slušajte dalje: u saradnji sa Ministarstvom prosvete, završava se spisak zabačenih seoskih škola koje će pomoći. Jadne te zabačene seoske škole ako budu spale na ovo, da se na ovakav način pomažu. Ako ima nekih sredstava, ako je nešto uplaćeno u budžet Republike Srbije, zar naša deca treba da sede u klupama koje su kupljene od novca kojim su prevareni milioni građana Srbije? Da li to zaslužuju Ministarstvo prosvete, Vlada, Skupština, prosvetni radnici, deca i roditelji? Gospodo, braćo narodni poslanici, ovo uopšte nije naivna priča, ovo je paradigma, ovo je simbol Srbije u kojoj živimo, da se sa Javnog servisa, a ne zaboravljam da je toga bilo i na drugim televizijama, neću da ih pominjem samo iz jednog razloga, to su privatne televizije i nadamse da će se njima pozabaviti državni organi... Ali, što se tiče Javnog servisa, koji plaćaju građani Srbije, kakvu mi imamo obavezu? Mi smo izglasali zakon, i ja sam glasao za njega, ima ovde dosta narodnih poslanika koji su bili 2002. godine u Narodnoj skupštini. Nisam ni sada protiv, možda sam u manjini, možda većini građana Srbija smeta taj namet koji se zove TV pretplata. Moje uverenje je da treba da postoji jedna televizija, zvali je Javni servis, zvali je državna televizija, kako god, da tamo bude nešto iz istorije našeg naroda, da bude školskog programa, da ne bude samo komercijalna televizija, ali ovako nešto, što je urađeno, ovo nije bruka i sramota, ovo je skandal. Da li mi svako veče na tom javnom servisu čujemo jednu rečenicu, jedan džingl, jedan spot – „Vaše pravo da znate sve“? Znači, možemo da saznamo na tom javnom servisu i da li se predsednik Francuske razvodi i da li je našao novu suprugu, to je bitno za građane Srbije, ali ne možemo da saznamo koliku platu ima direktor Javnog servisa, koliko imaju novinarke koje je on doveo, koliko je stanova podeljeno na Javnom servisu, po kojim kriterijumima i po kojim konkursima. To ne možemo da znamo. Da li je to mešanje u uređivačku politiku? Nije. Duboko sam uveren da nije. Kao narodni predstavnici, a govorim u ime građana koji plaćaju TV pretplatu, imamo pravo da znamo kako se troši novac koji mi uplaćujemo svakog meseca preko računa za struju kao TV pretplatu ili TV taksu, kako je ko zove. Što se tiče poslanika Nove Srbije, mi nećemo odustati od ovog pitanja. Mislim da su se građani Srbije, a i vi, kolege narodni poslanici, uverili da mi od nekih pitanja teško odustajemo ovde. Hvala Bogu, dobijamo ohrabrenje, a mislim i svi građani Srbije i svi narodni poslanici, da se vredi boriti, da ne treba odustajati, ni na radnom mestu, ni u mesnoj zajednici,ni bilo gde gde je neka nepravda. Vredi se boriti. Znam da za sada u našoj jadnoj državi u većini slučajeva pojedinci koji traže pravdu ne zadovoljavaju tu svoju pravdu zbog sistema, zbog politike koja se vodi u ovoj državi, ali neka ovo bude primer, ne zato što sam ja to govorio. Za ovo su znali i ostali narodni poslanici, nisam jedini ja znao šta se radi, da to nije moralno. Ne pričam o kriminalu, to neka utvrde državni organi. Dakle, nije moralno da se kocka promovišena Javnom servisu, nije moralno da postoji emisija „48 sati svadba“, gde se promoviše nasilje nad ženama. To nije normalno i moramo zajedno, žao mi je što ovde nije predsednica, gospodine potpredsedniče, da sastavimo jednu zajedničku izjavu, kao Narodna skupština, da to već jedanput osudimo, a ne da se plašimo da li će Saša Tijanić večeras u „Dnevniku“ da nas pusti. Sinoć nismo bili ni sekundu, kao Narodna skupština. Da li je to njegovo privatno vlasništvo ili je taj Javni servis vlasništvo svih građana Srbije? Mi smo ovde predstavnici svih građana Srbije. Nije to njegova dedovina i očevina. Dakle, na kraju ovog mog dvadesetominutnog izlaganja ponavljam, druže Tijaniću, skupi malo hrabrosti, nemoj da poturaš jadne spikerke, koje mucaju i ne mogu da pročitaju saopštenje od tri rečenice, izađi, ovo zavređuje specijalnu emisiju, da se pojaviš, pa možda uloviš i neku mušicu u nekom studiju. To ti je jedan put časnog i moralnog čoveka, a drugi put je u Moskvu, kod tvoje „mame“ Mire Marković. Mi koji smo se od '90. borili za demokratiju, slobodu informisanja i sve nismo to zaboravili. Grešni smo što si ti na tom mestu. Zbog toga se ovo i dešava. Zato i pričam, jer me malo grize savest zbog toga što je, makar nekim hiljaditim delom mog uticaja, taj čovek na mestu na kom jeste. Hvala.
Povredu Poslovnika reklamira Nemanja Šarović.
Gospodine Novakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se u skladu sa dva člana Poslovnika, a to su član 27, koji vas ovlašćuje da predsedavate sednicama Narodne skupštine i član 98, koji kaže da možete prekinuti rad zbog nedostatka kvoruma, pauza u radu, potrebnih konsultacija ili u drugim slučajevima kada Narodna skupština tako odluči. Danas raspravljamo o pet ....
Gospodine Šaroviću, povredu Poslovnika možete da reklamirate neposredno nakon što je ona učinjena. Ovde sam seo pre šest i po minuta i prosto je nemoguće da sam za tih šest i po minuta potpunog ćutanja i potpuno koncentrisanog slušanja izlaganja narodnog poslanika uopšte teoretski mogao da napravim povredu Poslovnika. Prema tome, ovde vas prekidam i upozoravam vas da ne zloupotrebljavate reč koju možete dobiti kada reklamirate povredu Poslovnika. Hvala na razumevanju. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe Nova Srbija, DSS i SRS. Prema redosledu narodnih poslanika, reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, pozdravio bih i predstavnike Vlade, ali ih ne vidim ovde, a oni su nam i te kako bitni za određene informacije, jer smo hteli da postavimo određena pitanja vezana za ove tačke dnevnog reda, ovo je pravi galimatijas predloga od strane vladajuće većine. Tu imamo samo predlagača Vesnu Marjanović ispred Odbora za kulturu, a očekivali smo nekoga od predstavnik Vlade da nam da pojedinačna objašnjenja. Naime, usredsrediću se na predlog kandidata za izbor za člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije i pričaću o toj temi. Normalno, postavio bih i neka pitanja, ali ne verujem da ću dobiti odgovor od bilo koga. Pre nego što bilo šta kažem o kandidatima, dobro je da upoznamo građane Srbije šta je Agencija i šta je njen delokrug posla. Naime, Agencija je samostalni pravni subjekt, nezavisna od bilo kog državnog organa, kao i regulatorno telo nadležno za oblast telekomunikacija koje ima svoj organ, koje ima svoj savet. Savet odlučuje, ima devet članova i oni su ugledni građani ove zemlje, stručnjaci iz oblasti medija, pravnici, ekonomisti, stručnjaci iz oblasti telekomunikacija. Rad Saveta je javan i transparentan, može svako da prisustvuje tom radu. Međutim, ono što je problematično i što nas brine, to je da danas biramo jednog kandidata, a prethodnom kandidatu mandat je istekao pre godinu dana, tačno 17. februara. Znači, nešto više od godinu dana nemamo člana Saveta. Postavljam jedno prosto pitanje – zbog čega do sada nismo izabrali kandidata za člana Saveta? Koji je razlog što mi danas nemamo Savet koji može da radi u punom sastavu, u punom kapacitetu? Da li je to svađa vladajuće koalicije koja nije usaglasila kandidata, da li nije došlo do konsenzusa u samoj vladajućoj većini ili je, pak, nešto drugo? To ne interesuje samo nas poslanike, interesuje i građane Srbije zbog čega godinu dana Savet ne radi u punom sastavu. Vidim, nemam odgovor, možda vi, potpredsedniče Skupštine, znate zbog čega godinu dana... Ne verujem da znate, ali nema predstavnika Vlade koji bi mi odgovorio na to pitanje. Druga stvar koju sam hteo da kažem tiče se samih kandidata. Imamo predlog dva kandidata, to su gospođa Gordana Suša i Božidar Zečević. Zanima me kao običnog građanina, jer nisam pravnik, da li gospođa Suša ima pravo, pošto je bila predmet interesovanja vladajuće većine na prošloj sednici, i mogućnost ponovne kandidature za člana Saveta, pošto već jednom nije izabrana kao kandidat vladajuće većine? Ovde imam stenograme i zapisnike koji kažu da je od 128 poslanika 120 poslanika glasalo za, a osam je glasalo protiv. Da li na taj način gospođa Suša nije prošla? Da li ona ima mogućnosti da se kandiduje ponovo na javnom konkursu za člana Saveta? To je jedno pravno pitanje na koje želim da mi odgovorite. Ako ima, da li ste se usaglasili oko toga da li će gospođa Suša proći kao kandidat? Ružno je igrati se imenom gospođe Suše, jer je ona jedan od poznatijih novinara na našoj medijskoj sceni. Drugi kandidat je gospodin Božidar Zečević. Sagledavajući njegovu biografiju i njegov CV vidimo da se radi o jednom stvarno dobrom kandidatu, kvalitetnom, koji bi verovatno, uzimajući ove njegove reference u obzir, i te kako doprineo kvalitetnom radu Saveta RRA. Iz ovoga se vidi da su kandidati... Odnosno, pošto ih je predložio Odbor za kulturu, a njihovi predlagači su Udruženje novinara i Udruženje kulturnih radnika, verovatno su uticajni u svojim sredinama, od ugleda i autoriteta. Nije lepo da se igrate sa kandidatima i imenima ovih ljudi. Siguran sam da opet nemate konsenzus oko imena kandidata koji će proći u Savet RRA i očekujem da na nekoj od narednih sednica ponovo raspravljamo o ovoj tački. Dva su razloga zbog čega ne želite da imenujete kandidata. Prvi razlog je razdor u vladajućoj većini jer nemate jedinstvo oko kandidata koji će proći u Savet, i drugi razlog – zato što se plašite rada tog saveta. Gospodine Novakoviću, pre početka ove sednice niste uvrstili u dnevni red predlog DSS-a da se raspravlja o izveštaju državnog revizora. Po toj logici, očekujem da je razlog zbog čega nećete predložiti kandidata to što se plašite izveštaja Saveta za neka buduća vremena, jer Savet je taj koji kontroliše sve medijske kuće koje imaju nacionalnu frekvenciju, a pošto Demokratska stranka, vladajuća većina, kontroliše sve te medije, velika je cenzura. Njima je mnogo lakše da gospodin Šaper vodi kompletnu cenzuru, nego da Savet RRA radi svoj posao. Napomenuću vam jednu stvar. Vojislav Koštunica je otišao sa vlasti pre skoro dve godine. On je samo jednom u toku dve godine bio na nacionalnom servisu, a kada uključite nacionalni servis, televizor, videćete da svakodnevno prodefiluju predstavnici vladajuće većine: DS, G 17, SPS. Prosto me je strah da otvorim frižider, da njih ne vidim u frižideru, jer, verujte, ovo me podseća na period pre 2000. godine, kada je na RTS-u bio samo Slobodan Milošević. Sada su tu Boris Tadić, Vuk Jeremić, Mlađan Dinkić, Ivica Dačić i mnogi drugi. Očekujemo, ako budete usvojili predlog kandidata, da taj savet počne da funkcioniše i napokon radi svoj posao i da ovakve anomalije ubuduće otklonite. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodine Momčilov, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, vidite, atmosfera u našem parlamentu najbolje odslikava atmosferu u društvu, hoću da kažem, koji značaj parlament danas uopšte ima i rasprava koju danas ovde vodimo. Čovek bi rekao, hajde, možda tematika nije interesantna i značajna, pa možda i ne treba da bude većeg interesovanja, međutim, nažalost, kada govorimo o medijima, oni su danas strogo kontrolisani i parlament ne uživa prioritet u predstavljanju kada su mediji u pitanju. Jasno je da tu postoji velika pristrasnost i da za medije Vlada i protagonisti izvršne vlasti imaju dominantniju i značajniju ulogu. Nije čudo što nas nema. Ako i treba da se progovori o nečemu značajnijem, onda ćemo biti skrajnuti posle ponoći, u odloženim prenosima, što sebi dozvoljava Javni servis, koji se, vidite ovih dana, uključio u koruptivne, špekulativne akcije, gde se od lakovernih građana uzimaju pare, popunjava budžet i jedna manjina opet ima veliku korist. Nadovezaću se na moje prethodno izlaganje, trebalo bi da to bude jedna celina. Neko je možda mogao da stekne utisak da imam nešto protiv policajaca. Kažu mi – šta imaš protiv policajaca? Nemam ništa protiv policajaca. Ako pogledate današnji „Nin“ videćete da je Zavod za udžbenike objavio u dva toma dnevnik Tase Milenkovića, prvog srpskog učenog policajca. Možda će i ovi predlozi, koji jako liče na neke priučene policajce, takođe zavredeti u budućnosti neke tomove nekih značajnih publikacija, ne znam, ali ono što sam hteo da kažem je samo da u takva tela možda ne treba stavljati ljude iz te branše. Protiv tih ljudi nemam ništa, pogotovo kada rade svoj posao na legalan i legitiman način. Pitanje je sada, ako ovde vodimo jednu nepotrebnu debatu, zašto govorimo? Zašto vi srpski radikali i retki pojedinci uopšte uzimate reč, kada nećete biti u novinama objavljeni, nećete biti u medijima adekvatno predstavljeni, ono što vi kažete neće doći do naših građana? Jednostavno, moramo, mi još verujemo da smo u participarnoj demokratiji. Ako to tako jeste, mi narodni poslanici moramo da obezbedimo građanima da obezbede kontrolu nad izvršnom vlašću i nad nama poslanicima, iz dva jednostavna razloga: građani moraju da čuju naš glas, pošto su za nas glasali i moraju da čuju našu kritiku izvršne vlasti, zato što su oni glasali i za tu izvršnu vlast. Ali, ima nešto što je možda daleko važnije, a to je da oni kao poreski obveznici izdržavaju i tu izvršnu vlast i nas kao predstavnike u parlamentu. Zato govorimo i zato ćemo i govoriti, dopadalo se to drugima ili ne; predstavnici izvršne vlasti će ćutati, ali to je realna situacija. Rekao sam da parlament apsolutno nema inicijativu u zakonodavnoj aktivnosti. Ovde samo izglasavamo zakone, ne trudimo se da neke zakone sami kreiramo, jer ne daju partijski vrhovi. To je realnost. Jednostavno, i kada neka poslanička grupa predloži neki predlog zakona ili akta, većinom odbijete i tu se onda otprilike sve završi. Ono što hoću još da kažem, mislim da je potrebno da se kaže, kada vodimo ovakve rasprave, čovek bi mislio da se sve događa u Vladi. Ne, eno ga kazan na Kopaoniku gde se meša, gde se već i nova vlada formira. Tamo ćete videti da je za Javni servis interesantnije da prenosi šta se tamo događa, da li je Vlahović ubacio loptu u koš ili nije. Dobro je što se bave velnes aktivnostima. To je za jačanje zdravlja apsolutno poželjno. Ima samo jedan problem, što većina građana Srbije sebi to ne može da dozvoli i takva demonstracija preko Javnog servisa može da bude sa moralne tačke diskutabilna. Naravno, nećemo se složiti svi. Neko će kazati da to treba prikazivati, da i ostali građani vide, pogotovo jadni penzioneri sa svojim penzijama i gomila nezaposlenih kojima sigurno nije do velnes centara, do sportskih aktivnosti, političara i tajkunsko-političarsko-parlamentarne ujdurme koja se događa na Kopaoniku. Obećao sam da ću sa par reči da se osvrnem i na sledeću tačku koja nam je data da je razmatramo ovako grupno. Imate ostavku jednog člana Zdravstvenog saveta Srbije. Rekao bi sada čovek – šta je sada ovo, čovek je dao ostavku, ostavka je lični čin, šta onda ima da se priča? Ima mnogo da se priča. Savet za zdravlje je birala Skupština Srbije. To je stručni organ. Od stručnih tela imamo još i etički odbor, koji bira Vlada, imamo republičke stručne komisije koje brinu o pojedinim segmentima u zdravstvenoj službi. Ta stručna tela bira Ministarstvo. Šta je problem sa Savetom? Prvi i osnovni problem svih regulatornih i drugih tela koja bira parlament jeste da se neblagovremeno biraju. Zakon o zdravstvenoj zaštiti je donet 2005. godine i propisao je da će devet meseci posle biti izabran Savet. Naravno, Savet je izabran 18. marta 2009. godine; računajte sada, da uzmemo i 2006. godinu, koliko je godina prošlo. Ako gledate zakon, on ima izuzetno značajnu ulogu; kaže, čitam sad član 150. Zakona o zdravstvenoj zaštiti: „Stručni savet se obrazuje kao stručno i savetodavno telo koje se stara o razvoju i kvalitetu sistema zdravstvene zaštite, organizacije zdravstvene službe i sistema zdravstvenog osiguranja.“ Naravno, kada smo birali ovaj savet prvi problem je bio to što nije biran na način koji treba da bude zadovoljen da bi se ispoštovali stručni kriterijumi, a s druge strane, da bi to bilo reprezentativno telo koje bi moglo da odgovori svojim zadacima. Zadaci su u 14 tačaka jasno definisani. Neću ih čitati. Šta je problem ovog odbora od početka? Zamislite, nema nikoga iz Vojvodine u takvom telu. Vojvodina je, hteli ne hteli, jedan od najrazvijenijih delova naše zemlje. Zdravstvena služba Vojvodine i te kako je značajna komponenta zdravstvenog sistema. Hajde da se oglušimo o to, hajde da preskočimo i da kažemo da to nije važno. Drugi problem ovog tela je da tu pored kvalitetnih stručnjaka, nažalost, nemate i kvalifikovane stručnjake. Tu su morali da sede i ljudi koji se bave organizacijom zdravstvene službe, socijalni medicinari, epidemiolozi, da ne nabrajam sve. Ne, što je kolega već naveo, ovde su se izvesni lažno kvalifikovali za članstvo u Savetu. Vidite, predsednik Saveta je istaknuti infektolog, sada ne moram ni da govorim o tome, za koga piše da je izuzetan stručnjak za finansijska pitanja i probleme. On je nama na skupštinskom odboru pre par dana lepo rekao – ja nemam veze sa finansijama u zdravstvu. Tako falsifikovane kvalifikative je ovaj parlament usvajao i onda smo birali članove. Da ne govorim o drugim problemima, da ne kažem da u ovoj zemlji ima kvalifikovanih stručnjaka i eksperata Svetske zdravstvene organizacije, živih, koji su kreirali zdravstvenu politiku na planeti Zemlji, koji ovde apsolutno nisu poželjni. Možemo da se pitamo zbog čega nisu poželjni. Odgovor bi bio, verujte, jadan. Neću ni da pokušam da dođem do njega. Imate autoritet profesorke Viktorije Cucić, imate profesora Đorđa Jakovljevića, da ne idem dalje, vrhunske stručnjake na planu organizacije zdravstvene službe, koji ne mogu da sede u ovakvim telima. Opet će neko da kaže – zašto si se raspričao toliko kada je čovek dao ostavku? Telo koje nije moglo da zaživi na vreme i koje je jedva zaživelo... Neću da pričam o tome da su izvesni predstavnici osporavani, da nisu legalno izabrani – predstavnici komore stomatologa. Tvrdi se da ih niko nije javno predlagao, nego je samo direktor napisao ime i poslao, da u to ne ulazim, imamo kakav-takav odbor. Vidite, mi razrešavamo čoveka, ali niko ne predlaže novu osobu. Neko će da kaže – imaju četrnaest različitih profila, mogu da rade. Kako su radili? Imali su pet sednica do sada. Šta su na Odboru kazali – nemamo prostorija, imamo samo jednu sobicu u Ministarstvu zdravlja, nemamo finansije i kako mi da radimo? Jedan jedini konkretan zadatak koji odbor dobija i koji mora da uradi jeste akreditacija programa kontinuirane medicinske edukacije. Svi lekari moraju stalno da prate struku, da prisustvuju stručnim sastancima i da na taj način dobijaju određenu količinu bodova. Na osnovu broja bodova im se svake godine produžava licenca koju izdaje Lekarska komora Srbije. Šta se dogodilo? Stiglo je 3.000 programa do Saveta. Savet se našao u haosu, ne može da obavlja svoju funkciju. U zakonu lepo piše da administrativno-tehničku pomoć pruža Ministarstvo zdravlja. U zakonu lepo piše da se Savet finansira iz budžeta. Bio sam presrećan kada sam video tu stavku, ljudi su potpuno pokriveni, međutim, kažu – nemamo gde da sedimo, jedna kancelarijica, jedan službenik i nikakva finansijska sredstva. To je realnost. Najviše stručno telo, po zakonu, na ovakav način radi. Dodatni problem, šta su onda oni uradili? Oni su pribegli, pretpostavljam u konsultaciji sa Ministarstvom zdravlja, kršenju zakona. Oni su lepo uveli komoru zdravstvenih radnika u Savet i formirali komisije koje će da određuju akreditaciju. Po zakonu ne može nikako. Komora je profesionalno udruženje lekara, medicinskih sestara, farmaceuta, stomatologa. Uzmite zakon, neću vas zamarati, ni po jednom članu zakona to nije moguće. Ali, u državi Srbiji je moguće. Ovde se zakona ne treba držati. Brozova izreka, krilatica „Nemojte se držati zakona baš kao pijan plota“ doživljava u dosovskoj reinkarnaciji procvat. Mi smo svakog dana svedoci toga. Grubo kršenje zakona. Isto to stručno telo, koje je bilo merodavno da plan razvoja zdravstvene zaštite koji smo dobili analizira, propustilo ga je ka Skupštini, bez da je moglo da ga kvalitetno i kvalifikovano obradi i da svoje mišljenje. Naime, mi smo dobili jedan predlog tog plana, koji će uskoro biti, verujem na narednoj sednici. Šta se čeka? Čeka se samo da se nakupe dva-tri zakona, da može Ministarstvo da vam aglomira nekoliko zakona da bi dekapitiralo raspravu, na kojoj, naravno, neće biti prisutan ministar. Ne krivim ja ministra. Ovo što pričam nije kritika ministra. Ministar je pokazao šta zna, dovoljno vremena. On je potpuno jasan. On radi u granicama svojih mogućnosti. Da li je njegov opstanak uzrokovan Vladom, premijerom, ili možda negde na Kopaoniku treba tražiti neke dodatne ličnosti... Sada smo imali strane ambasadore, pa je sve to kompletirano, taj „đuveč“ sada stvarno liči na našu realnost, i to je ono što nije dobro. Zašto nije dobro, da budem sada jasan. Ovaj parlament, ovaj savet koji smo izabrali kao vrhovno stručno telo nije imao snage i nema snage da donese zdravstvenu politiku zemlje Srbije, znači, da donese najopštije smernice šta treba činiti u interesu građana Srbije kada je zdravlje u pitanju. Iz plana bi trebalo da proistekne program o kojem ćemo ovde raspravljati, a videćete kakav je to program i na kakav način. Garantujem vam da će to biti nekoliko zakona, da će biti protrčano, a ono što treba nakon toga da se desi, da iz plana koji je oročen za jedan određeni vremenski period uslede strategija i politika koju će Ministarstvo zdravlja da formira i inovira, pa onda da primenjuje, trebalo bi da dovede do dobrog stanja u zdravstvenom sektoru. Kod nas nije tako. Kod nas je sve obrnuto. U zemlji Srbiji ste imali situaciju da imamo prvo strategije, nacionalne programe. Ni po jada što su oni takvi, ima druga priča, što su neadekvatni, ali nije prilika da o tome pričamo. Sada se ide na plan koji proističe iz onoga što treba da proizvede. To je logika koja ovde u Skupštini hoće da se nametne, logika protivna stručnim pravilima profesije i logike. Da završim, zašto sada ja to potežem? Potežem zbog toga što ovde nije shvaćen osnovni problem srpskog društva, a to je biološka ugroženost građana. Ne kažem da smo samo lošom politikom (ili politikama) izvršne vlasti, a bogami, sklon sam da mogu i to da tvrdim, dovedeni u takvu situaciju. Dva su velika problema: nedovoljno rađanje i drugi razlog zbog kojeg danas pričam – visoka opšta smrtnost, 14 ljudi na hiljadu umre, a na hiljadu ljudi deset se rodi. Onda imate ono da je svake godine za jedan grad od 35.000 do 40.000 ljudi manje i da će nas manje biti za neki milion u 2025. godini. To je problem. Šta je problem kod te smrtnosti? To što je najveći uzrok nešto što se može sprečiti – hronične nezarazne bolesti, koje se ogledaju u kardiovaskularnim bolestima i u malignim bolestima. Šta je problem? To što ovaj parlament neće to da uoči, neće autistično Ministarstvo da to istakne kao glavni cilj, da se zaustavi biološka dezintegracija našeg naroda, nego priča uopštene priče koje, svaka za sebe, imaju opravdanje, ali ne dotiču ključni i fundamentalni problem srpskog društva. O tome se ćuti. Koje su to mere kojima se to može sprečiti? To znaju oni eksperti koji ne mogu da dobiju mesto u našem zdravstvenom savetu. Svaka čast ostalima, svi su oni časni stručnjaci i svi oni u granicama svojih mogućnosti i pruženih uslova rade svoj posao. Ono što takođe hoću da kažem i otprilike bih završio svoje izlaganje ovim, ovakva politika, loša, prema Zdravstvenom savetu koji je, izgleda, shvaćen samo kao jedna forma i kao jedna kulisa kojom ćemo zamaskirati svu bedu i jad stanja kakvo imamo u zdravstvenom sektoru... Postoji još jedna bitna činjenica koju moram da istaknem. Zašto ovo pričam? Pričam upravo zbog građana Srbije jer smo mi u zdravstvu suočeni sa pravima tzv. pacijenata. Mi smo potpisnici Rimske deklaracije. Tamo je imenovano četrnaest prava pacijenata. Naš Zakon o zdravstvenoj zaštiti je obuhvatio osam svojim članovima. Mi imamo i Zaštitnika građana, ombudsmana, i on je uočio probleme u tom zdravstvenom sektoru i postoji ideja da se uradi projekat ostvarivanja prava pacijenata. Šta je suština i zbog čega se ja brinem? Oni sami pobrojavaju četrnaest prava: pravo na preventivne mere, pravo na pristup, pravo na informaciju, pravo na pristanak, pravo na slobodu izbora, pravo na privatnost i poverljivost, pravo na poštovanje pacijentovog vremena, pravo na standarde kvaliteta, pravo na sigurnost, pravo na inovaciju, pravo da se izbegnu neophodne patnje i bolovi, pravo na lični tretman, pravo na žalbu i pravo na obeštećenje. U pregledu situacije, šta nam nude? Kažu – široko je rasprostranjen utisak da medicinska profesija kolektivno uporno radi na prikrivanju svojih grešaka na način koji najviše liči na bekstvo vozača koji je izazvao saobraćajni udes sa lica mesta, i to uz svesrdnu pomoć ne samo ostalih vozača i svedoka, već i onih koji obavljaju inspekcijski nadzor nad kvalitetom medicinskih usluga. Kaže – izveštaji stručnjaka navode da kao rezultat te kompleksne situacije Republički zavod za zdravstveno osiguranje plaća loše lekare, neadekvatne tretmane, kao i direktne lekarske greške, ali i saniranje zdravstvenih posledica tih grešaka, tj. lečenje onih čije se zdravstveno stanje usled lekarskih grešaka pogoršalo ili se nije popravilo. Ovo je ono što je ombudsman shvatio da je problem u srpskom zdravstvu. Nije korupcija, nije to što pacijent ne može, i pored toga što citira navode, da ode kod privatnog lekara i da bude refundiran. Ne, sve to nije, ali jesu greške lekara, to je ključna stvar i to treba sada ispitati i to treba urnisati. Na stranu uslovi u kojima se radi, na stranu patologija sa kojom se susrećemo, na stranu to što ne postoji ni adekvatna zdravstvena politika. Sve to nije interesantno. Na stranu to što parlament danas i danima na ovakav način raspravlja o bitnim problemima zdravstvene službe. Završavam, u Americi bi Evropejci i oni koji su za ove integracije u NATO... Imate primer da Obama hoće da uvede izvesne reforme u zdravstvenoj službi. Pre per dana, deset poslanika republikanaca i deset ostalih, on u sredini, televizija direktno prenosi, deset sati rasprava. Dame i gospodo, ono što sam na početku rekao u prvom izlaganju, radimo u petak, radimo noću. Britanski parlament i poslanici, koji zakon tri puta češljaju kroz oba doma, uz tri čitanja, i odbore, u četvrtak napuštaju prestonicu, idu u izborne jedinice da vide šta im birači rade. Ne, vi ste biračima namenili da gledaju Kopaonik, da gledaju ono što „pinkovita“ i one druge javne televizije prikazuju, a to je daleko od onoga što je realan život i interes građana Srbije. Hvala lepo.
Iskorišćeno je dvadeset šest minuta i deset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima dr Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što danas u Skupštini nema nikog od predlagača, predstavnika Vlade, tako da nismo u mogućnosti da diskutujemo, samo možemo da iznesemo svoja mišljenja, a odgovore ne možemo da dobijemo. Moja diskusija danas će se odnositi na zahtev za razrešenje funkcije člana Zdravstvenog saveta Srbije. Pre toga moram da izrazim nezadovoljstvo Poslaničke grupe SRS zbog toga što se ova tačka našla u zajedničkom jedinstvenom pretresu sa predlozima i listama koje nemaju nikakvih dodirnih tačaka sa zahtevom o kome ću govoriti. Trinaestog januara ove godine profesor Medicinskog fakulteta u Kragujevcu dr Slobodan Janković je Narodnoj skupštini Republike Srbije podneo ostavku na članstvo u Zdravstvenom savetu Republike Srbije. Citiraću samo deo njegove ostavke: „Poštovani, kao što sam već najavio, podnosim neopozivu ostavku na članstvo u Zdravstvenom savetu RS zbog prevelikih profesionalnih obaveza“. Po članu 153, Narodna skupština može razrešiti člana Zdravstvenog saveta pre isteka mandata, na lični zahtev. Srpska radikalna stranka smatra da je krajnje neodgovorno i neozbiljno da prof. Janković nije znao svoje profesionalne obaveze 18. marta 2009. godine kada je izabran u ovoj skupštini za člana Zdravstvenog saveta Srbije. Povodom zahteva za razrešenje funkcije člana Zdravstvenog saveta Republike Srbije, želim da podsetim ovaj uvaženi dom da je izbor članova Zdravstvenog saveta Srbije obavljen na sednici Narodne skupštine RS 18. marta prošle godine. Članom 150. Zakona o zdravstvenoj zaštiti propisano je da se Zdravstveni savet Srbije obrazuje kao stručno ili savetodavno telo koje se stara o kvalitetu sistema zdravstvene zaštite, organizaciji zdravstvene službe i sistemu zdravstvenog osiguranja. Zdravstveni savet Srbije ima 15 članova. To su sve istaknuti naučnici, profesori medicinskih fakulteta i njih bira Narodna skupština na mandat od pet godina. S tim u vezi, ističem da Predlog odluke o razrešenju člana Zdravstvenog saveta Srbije nismo primili od Vlade, koja je po zakonu formalno predlagač, niti smo primili predlog odluke o izboru novog člana Zdravstvenog saveta Srbije, što je po našem mišljenju nedopustivo imajući u vidu značaj ovog tela u zdravstvenom sistemu, njegovu nadležnost i poslove koji mu predstoje, kao i to da ovaj savet ne radi u punom kapacitetu pred brojnim zadacima i problemima sa kojima se suočava. Zdravstveni savet Srbije je skupštinsko telo koje treba da ima važnu ulogu u zdravstvenom sistemu Srbije. Član 155. Zakona o zdravstvenoj zaštiti propisuje da Zdravstveni savet Srbije podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o svom radu najmanje jedanput godišnje. Takođe, član 27. Zakona o Narodnoj skupštini propisuje da Odbor u okviru svog delokruga rada, odnosno rada drugih organa i tela čiji rad nadzire Narodna skupština, može da nadgleda rad ovog zdravstvenog saveta. Naime, Odbor za zdravlje i porodicu je na sednici održanoj 9. marta ove godine razmatrao informacije o radu i aktivnostima ovog zdravstvenog saveta. Predsednik ovog odbora, istaknuti infektolog prof. Dragan Delić izneo je plan rada ovog saveta, predstojeće zadatke i rokove. Naglasio je da rešavaju jedno po jedno pitanje, a da su krenuli prvo od akreditacije programa kontinuirane edukacije zdravstvenih radnika, upisne politike na fakultete i škole medicinske struke koje treba da budu u službi zdravstvenog sistema Srbije; zatim su uradili izveštaje o stanju i aktivnostima Instituta za virusologiju, vakcine i serume „Torlak“. Pokrenuli su pitanje reforme stručnog lekarskog staža i pokrenuli su pitanje banjsko-klimatskih centara. Po zakonu je predviđeno da radZdravstvenog saveta RS bude javan. Takođe je predviđeno da Ministarstvo zdravlja obezbedi uslove za njegov rad. Na tome se u svojoj izjavi 7. 3. prošle godine obavezao i ministar zdravlja gospodin Tomica Milosavljević. Ali, članovi Zdravstvenog saveta Srbije i profesor Delić su na sednici Odbora, održanoj 9. marta, istakli da Ministarstvo zdravlja nije obezbedilo adekvatne prostorne i administrativno-tehničke uslove za rad ovog saveta. Zdravstveni savet Srbije treba da rešava goruća pitanja koja predstoje imajući u vidu stanje građana Srbije. Među brojnim problemima u zdravstvu posebno se ističu oni o kojima je govorio i moj uvaženi kolega dr Paja Momčilov, a to su: porast opšte smrtnosti usred hroničnih nezaraznih bolesti, pad nataliteta, finansiranje zdravstvene zaštite i sistema zdravstva, nepostojanje nacionalnog zdravstvenog računa i predlaganje mera za očuvanje i unapređenje zdravstvene zaštite svih građana, ali i ugroženih populacija. Dotaći ću se populacione politike, koja je danas u Srbiji potpuno zenemarena. Srbija je zemlja penzionera. Danas u Srbiji živi više starijih od 65 godina nego mlađih od 15 godina. Ukoliko se nastavi trend negativne stope prirodnog priraštaja, u Srbiji će za dvadeset godina biti čak 700.000 stanovnika manje. Godišnje u Srbiji nestane jedan grad veličine Ivanjice, Knjaževca ili Ćuprije, a stanovništvo Srbije je 13 godina starije u odnosu na početak prošlog veka. Pre samo deset godina prosečno domaćinstvo u Srbiji je bilo četvoročlano, a danas je tročlano. Ovo je krajnje alarmantno stanje i prioritet u rešavanju. Smatramo da Zdravstveni savet Srbije, kao stručno i savetodavno telo koje se stara o kvalitetu i razvoju sistema zdravstvene zaštite, treba hitno da predloži mere za ravnomerno ostvarivanje zdravstvene zaštite svih građana Srbije, kao i mere za unapređenje zdravstvene zaštite ugroženih populacija. Naime, Zdravstveni savet Srbije ima jedanaest nadležnosti. U svojoj trećoj tački navodi da je nadležnost Zdravstvenog saveta Srbije da predlaže mere za ravnomerno osnivanje zdravstvene zaštite svih građana Republike Srbije, kao i mere za unapređenje ugroženih populacija. Kao što ste čuli, Zdravstveni savet je obrazovao posebna radna tela, na čelu sa članovima Saveta. Međutim, nije formirano radno telo za unapređenje zdravstvene zaštite ugroženih populacija. Smatramo da Zdravstveni savet treba da bude od velike koristi za poboljšanje funkcionisanje sistema zdravstva, kao i da ovo telo svojim sugestijama treba da unese reformske ideje u zdravstvo. Međutim, na početku rada ovog tela saradnja sa Ministarstvom zdravlja je neefikasna. Srpska radikalna stranka smatra da je neophodno obezbediti bolje materijalne, kadrovske i prostorne uslove za budući rad Zdravstvenog saveta Srbije. Srpska radikalna stranka očekuje da Zdravstveni savet Srbije sagleda fundamentalni problem stanja zdravlja građana Srbije i svojim inicijativama i predlozima doprinese donošenju zdravstvene politike. S tim u vezi, očekujemo da će se u Zdravstvenom savetu Srbije ovoga puta naći i specijalista socijalne medicine koji se bavi javnim zdravljem i organizacijom zdravstvene službe. Izbor Zdravstvenog saveta Srbije je zakonska obaveza, koja je trebalo da bude obavljena ranije, posle 2005. godine kada je donet Zakon o zdravstvenoj zaštiti, ali to nije učinjeno do prošle godine. Nije učinjeno, kako navode, jer nisu bile formirane sve komore, a kasnilo se i sa predlozima nekih članova. Da li je u pitanju opstrukcija ili nešto drugo? I danas se kasni sa predlogom jednog člana Saveta. Da li će građani Srbije u krnjem Zdravstvenom savetu moći da dobiju odgovarajuću zdravstvenu zaštitu? Po savetodavnoj i stručnoj ulozi Zdravstveni savet Srbije je najviše telo u zdravstvenom sistemu Srbije. Da li to nekome smeta? Da li neko ne želi da Zdravstveni savet Srbije funkcioniše, pa se mnogobrojni problemi javljaju već na početku prve godine rada ovog uvaženog tela? Predsednik Zdravstvenog saveta Srbije prof. Delić je istakao važnost međusobne saradnje članova, kao i saradnje sa resornim ministarstvom, Vladom. Da li je neko uplašen postojanjem Zdravstvenog saveta Srbije, kao potpuno nove institucije u našem zdravstvenom sistemu? Stručna i savetodavna funkcija ovog visokog tela treba da napravi sistem zdravstvene zaštite, koji je u Srbiji danas neefikasan i neodrživ. Hvala.
Dvanaest minuta i pedeset sekundi. Hvala vama. Reč ima gospodin Branimir Đokić. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, malo ću se osvrnuti na tačku dnevnog reda, popunjavanje još jednog člana Agencije RRA; u odnosu na predlagača, Odbor za kulturu i informisanje, gde su dva kandidata prošla, Skupština treba da se izjasni o jednom kandidatu koji je bio kao deveti član u Agenciji RRA. Moram da kažem da bi sve to bilo u redu kada bi to išlo nekim stvarno redovnim putem, kada bi se to odvijalo po nekoj demokratskoj proceduri, kada to ne bi bila samo jedna papirološka procedura koja se sprovodi ovde u skupštini, ne samo što se tiče biranja kandidata za određene državne institucije, već i u drugim ili sličnim, kada se na ovakav način sprovodi i kada se postavljaju ljudi ne pitajući se da li su to ljudi od struke ili ne. Naravno, svi se zalažemo ili stalno pričamo da je struka ispred politike i da se tu mora voditi računa, a kada dođe do izbora određenih ljudi na određena mesta tada se, naravno, to zaboravlja i tu se, na neki način, vladajuće političke stranke dogovaraju kako će svog kandidata da stave na odgovarajuće mesto, koje momentalno njima odgovara. Kao član Odbora za kulturu i informisanje učestvovao sam bar na 90% tih sednica. Moje kolege iz SRS i ja trudili smo se da na neki način damo svoj doprinos kako bi ta agencija popunila svoje redove sa najkvalitetnijim ljudima, jer smatramo da je ta agencija jedna vrlo ozbiljna organizacija, sa dosta odgovornosti. Moram da kažem kako to ide i kako smo došli do toga da već dve godine mi popunjavamo jednog člana, pa se čeka po godinu dana na drugog člana, pa se čeka opet šest meseci za trećeg člana. Iako smo u tim predlozima od određenih udruženja novinara i Radiodifuzne agencije dobijali predloge, i bilo je tu stručnih ljudi koji stvarno zavređuju da sede u RRA, naravno, mi smo sve to na nekim odborima rešavali, s tim što se nisu usaglasili predlagači da li će biti tri ili dva. Sve se to povlačilo, odugovlačilo se, dok vladajuća koalicija kod nas nije pronašla svoje kandidate. Šta da vam kažem, mi smo tu imali vrlo interesantne kandidate, kao što je advokat Prelević, koga dovodi Sonja Liht, i, šta ja znam, Miljenko Dereta, mnogih drugih je tu prodefilovalo. Naravno, neki su pozvani da dođu, jer Odbor ima tu obavezu da pozove određene kandidate, da se oni predstave, da kažu nešto o sebi, pored biografije koju prilože. Nekad to Odbor nije ni radio, nije ni pozivao, nego se na osnovu papira (a papir, znamo, trpi sve) izglasavalo i davalo poverenje određenim ljudima da budu članovi RRA. Šta reći o tome? Siguran sam da 90% članova odbora... Kao što naši parlamentarci ovde u Skupštini vrlo malo, a neki ništa ne znaju o određenim kandidatima, a izjašnjavaju se i glasaju za određene ljude, tako je i ovih osam mesta popunjeno na vrlo, vrlo sumnjiv način. To je dokaz da smo mi, na neki način, prilikom preglasavanja na Odboru za kulturu i informisanje bili stalno za jedan glas preglasani od pozicije, ili ljudi koji su drugačije mislili. Imali smo kandidate, kao što su Slobodan Đurić, Velimir Milošević, da ne nabrajam neke odlične ljude koji su stvarno kvalitetni i koji znaju materiju. Stalno se neki razlog izmišljao, da ne možemo doneti odluku, da moramo sačekati, moramo promeniti neki zakon, odluku zbog jedne reči, da li je tri ili dva. Odbor se uvek dovede pred svršen čin i to se odredi kako se odredi, da prođu kandidati koje je vladajuća koalicija planirala. Vi znate dobro da se desilo i ovde u Skupštini da je pre izvesnog vremena došla u proceduru lista kandidata gde je bila Gordana Suša i gospodin Bečejac, predstavnik iz Šapca, Radio-televizije Šabac, pa videli ste kako je prošlo. Gospodin Bečejac je dobio jedan ili dva glasa u Skupštini. Pre toga, imali smo kandidate koji stvarno zavređuju da sede tu u toj RRA. Šta se dešava? Dešava se da mi na takav način popunjavamo i popunili smo, a sada će se popuniti i ovaj deveti član, tu ustanovu koja je od velikog značaja za Srbiju i kompletnu medijsku sliku koja će se odvijati ovde u Srbiji u narednim godinama. Četiri godine mandata koji su ti članovi RRA imali povisili smo na pet godina, pa smo posle toga povisili na šest godina. Molim vas, ako iduće godine budemo imali opet neku dopunu, a imaćemo dopunu RRA, mislim da ćemo sledeće kandidate imati na deset godina. Ako uzmemo u obzir da sada čak imamo kandidate koji su u nekim zrelim godinama, ljudi koji se ovde kandiduju već su u penziji, to znači da će ljudi tu sedeti, maltene, ne želim im loše, do kraja života, kako je krenulo. Mislim da se ovim poslom vrlo malo bave Skupština i Odbor za kulturu i informisanje. To pokazuje da su mali emiteri u Srbiji totalno ugušeni, a već godinama plaćaju tolike namete, koje im nameću RRA i Ratel, da faktički ne mogu da funkcionišu, stalno su na ivici opstanka. Nije to slučajno. Zna se da jedna televizija ili radio u jednoj maloj sredini ne može da ostvari tolika sredstva da bi mogao da opstane. Da sada ne nabrajam, po određenim tačkama zakona njima je RRA davao kvote koje ispunjavaju, tako da maltene moraju da se zatvore sami. Time je otvaran prostor da najjače televizije mogu da rade i da drže monopol u Srbiji. Sa dosta tih malih emitera u Srbiji sam razgovarao. Ljudi su se okupljali, imaju svoju asocijaciju, pokušavali su da dostave dokumentaciju da ne mogu da opstanu na ovakav način, pa su im neke male olakšice omogućene pre pola godine ili pre četiri-pet meseci. Tu su bile neke korekcije u plaćanju poreza i tih taksa koje moraju da plate za njihovo postojanje, nešto je malo smanjeno. Mislim da se ljudi koji sede u RRA vrlo malo bave tim problemom. Ako se vratite unazad, otkako je RRA oformljen do danas, recite mi samo gde se, kad i u kom segmentu RRA oglašavao o ovakvom medijskom monopolu u Srbiji koji se sprovodi od strane velikih televizija, ili nacionalnih? Vi ćete sada da vidite da u Savetu sedi osam članova, od kojih su trojica sa Filozofskog fakulteta, jedan je književnik, jedan je crkveni velikodostojnik i jedan sa područja Kosova i Metohije. Kada su njima istekli mandati u februaru Odbor je održao deset sednica i pozvao kandidate da se mesta za dva člana Saveta, objavljena još u avgustu 2008. godine, popune. Sve je to urađeno na prećutan način, prešlo se, izbori su obavljeni tako da niko u RRA nije ni objavljivao šta se dešava, kako je to odrađeno. Uglavnom, oni završavaju svoju priču i za sadašnja dva kandidata koja imamo u Skupštini, naravno, rešiće se, i oni će popuniti to. O ovom problemu u RRA i njihovim dužnostima, o tome šta bi trebalo da rade moglo bi se dosta diskutovati. Mislim da bi time trebalo da se bavi Odbor za kulturu i informisanje, posebno da vidi kako to oni rade i da na neki način pokuša da usmeri njihov rad da pomognu i malim emiterima po Srbiji. U suprotnom, ti mali emiteri će se morati zatvarati, jedan po jedan. To je sve zbog toga što vladajućoj koaliciji na neki način odgovara da imaju centralne televizije, velike televizije, nacionalne televizije, preko kojih će se voditi sve što treba da se vodi kroz Srbiju medijski, njihova kampanja, a ovi mali nisu ni bitni. Moram da kažem da mnogi ne znaju da do 2015. godine mi moramo izvršiti digitalizaciju radiodifuzije, da ljudi koji sede u RRA moraju biti iz struke zbog toga kako će se to uraditi i kako će to funkcionisati. Svaka čast ljudima sa određenim fakultetima, iskustvima, ali tu ne vidim ljude iz struke koji će ovome dati svoj doprinos. Sada samo mogu da kažem da bih zamolio narodne poslanike... Oni će glasati kako će glasati; u svakom slučaju, od oba kandidata koja su ovde predložena imali smo mnogo boljih, stručnijih kandidata, što se tiče ove agencije, a nisu prošli. Dobijamo iz sednice u sednicu jednog po jednog kandidata koji zauzima mesto u RRA i, naravno, sledećih šest godina će oni na neki način odlučivati o radu svih medija u Srbiji. Mislim da to neće biti dobro i da treba videti da li šest godina treba ostaviti kao vreme u kome će RRA raditi nepromenjen. Hvala lepo.
Iskorišćeno je dvanaest minuta i pedeset sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Šarović.
Hvala, gospodine Novakoviću. Najpre bih se vratio na ono malopre. Vi znate da sam se ja javio, pogrešno ste protumačili da želim da ukažem na povredu Poslovnika, a zapravo sam želeo da dam predlog u skladu sa Poslovnikom. To je nešto na šta nesporno imam pravo. Želeo sam da predložim, u skladu sa članom 27, imajući u vidu da vi predsedavate sednicama i u skladu sa članom 98. koji vas ovlašćuje da napravite pauzu, odnosno da prekinete rad sednice. Imajući u vidu to, odnosno da raspravljamo danas o pet tačaka, trebalo je raspravljati o šest, ali ste u poslednjem trenutku jednu tačku ovde iz ovog objedinjenog pretresa povukli, imajući u vidu činjenicu da praktično nije bilo nijednog poslanika iz Liberalno-demokratske partije, nije bilo nijednog poslanika iz Demokratske stranke, da iz ostalih vladajućih stranaka ima veoma mali broj poslanika i da se danas prijavilo samo osmoro za ovih pet važnih tačaka, a od toga šest poslanika SRS, po jedan iz DSS-a i Nove Srbije, želeo sam da vam predložim da date pauzu. Imajući u vidu i to da su, u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, predviđeni dani za rad utorak, sreda i četvrtak i da danas očigledno ne postoje adekvatni uslovi da se ova rasprava sprovede, mislio sam da bi bolje i celishodnije bilo da vi date pauzu. Jedan od razloga za ovako malu prisutnost poslanika je svakako to što danas građani Srbije obeležavaju dve godišnjice: jedan deo građana Srbije obeležava rođendan našeg proslavljenog generala Ratka Mladića i ovom prilikom mu u ime SRS čestitam. (Predsedavajući: Moram da vas upozorim da pravo na reč u Skupštini ne služi za pozdrave i čestitke. Molim vas da primerite rečnik i da nastavite po tačkama dnevnog reda. Hvala.) Hvala vam, gospodine Novakoviću, ali samo sam obrazlagao koji su to razlozi, po mom mišljenju, što veliki broj poslanika danas nije na svom radnom mestu. Drugi razlog je svakako obeležavanje godišnjice ubistva Zorana Đinđića. Ukoliko ste zaista želeli da ga ispoštujete, to je bio dodatni razlog za vas da ne zakazujete za danas, jer to je dan koji inače ne spada u redovne dane za rad Narodne skupštine. Međutim, očigledno je da je ovo još jedan od načina ponižavanja Narodne skupštine kao institucije, jer vi zapravo time šaljete poruku građanima da nije važno ono što se u Narodnoj skupštini dešava jer ćete vi ionako plasirati u vestima ono što želite da plasirate. Nekoliko je tema koje je trebalo da obeleže današnju raspravu. Jedna je svakako Predlog odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki. To je predlog koji je dostavljen Skupštini 25. februara. Ovo je predlog koji je već nekoliko puta dostavljan Narodnoj skupštini i iz nepoznatih razloga, kao po pravilu, predlog za izbor predsednika i članova ove veoma važne komisije se povlači. Ne znam kako bilo ko od predstavnika vlasti i vas koji podržavate vladajuću koaliciju može mirno da spava znajući da nema komisije koja će se starati o zakonitosti javnih nabavki, posebno imajući u vidu činjenicu da je i ministarka finansija priznala da je oko 130.000.000.000 dinara potrošeno a da se ne zna kako, što znači da su razmere tog lopovluka zaista izuzetno velike. Zakon o javnim nabavkama se apsolutno ne poštuje u Srbiji. Doneo sam jedan dokument da vam pokažem kako se u Skupštini grada Beograda krši Zakon o javnim nabavkama. Oni koji se bave tom materijom znaju da je pri pokretanju neke javne nabavke potrebno obezbediti dva zakonska uslova: jedan je da imate obezbeđena sredstva u budžetu, a drugi je da planom javnih nabavki odnosno finansijskim planom imate predviđenu neku javnu nabavku. Ovde se radi o zaključku kojim gradonačelnik Beograda Dragan Đilas daje saglasnost Agenciji za investicije za pokretanje otvorenog postupka javne nabavke za izvođenje radova na izgradnji stambeno-poslovnih objekata na lokaciji zapadno od ulice dr Ivana Ribara na Novom Beogradu, treća faza ... (Predsedavajući: Gospodine Šaroviću, govorite o tački koja ne postoji na dnevnom redu.) Završiću u roku od trideset sekundi, gospodine Novakoviću, pa ću preći na ovo što je danas na dnevnom redu. Gospodine Novakoviću, vi ste nama ovo uručili pre manje od 24 sata. U dobroj veri sam se za ovu raspravu, koju ste vi odredili da bude objedinjena, pripremao da govorim i o ovoj tački. Ukoliko ne želite da ovo što želim da pročitam čuje srpska javnost, mogu i da odustanem, ali ne mislim da je to, gospodine Novakoviću, dobro. Cenim način na koji vodite sednice, to činite svakako u demokratskijem maniru od bilo koga drugog ko sedi na toj stolici, ali nemojte se vi povoditi za njima. Pustite nas kao predstavnike građana, odrasli smo, poslovno smo sposobni, da sami odredimo koji je najbolji način da obrazložimo ono o čemu želimo da govorimo. (Predsedavajući: Pod uslovom da je na dnevnom redu.) Apsolutno, gospodine Novakoviću. Još ću tu jednu rečenicu. Kaže se da se pokreće javna nabavka i obavezuje Sekretarijat za finansije da obezbedi sredstva za realizaciju predmetne i javne nabavke. Ukupna vrednost javne nabavke je 195.880.000 dinara. Dalje se kaže da su finansijskim planom prihoda i rashoda Agencije za investicije, u skladu sa odlukom o budžetu Grada za 2009. godinu, u okviru razdela 24 u budžetu grada za Agenciju za investicije, poslovi stanovanja i zajednice, obezbeđena sredstva u iznosu od, verovali ili ne, 250 dinara. Pokreće se javna nabavka, ukupna vrednost 195.880.000, a u budžetu obezbeđeno 250 dinara! Ovo su posledice povlačenja tačke o izboru predsednika i članova Komisije za agenciju o javnim nabavkama. Upravo ovakva samovolja je posledica toga što povlačite ovu tačku sa dnevnog reda. Da se vratimo na predlog liste kandidata za izbor članova RRA. Ono što je nesumnjivo jeste činjenica da su neki kandidati koji su bili u postupku, koji sada nisu na dnevnom redu, poput Miljenka Derete, u javnosti poznati po svojim dugogodišnjim antisrpskim stavovima. Bio sam šokiran da je uopšte moguće da neko razmatra kandidaturu tog čoveka, govorim o Miljenku Dereti, za člana RRA nakon što je on pre nekoliko nedelja u emisiji „Utisak nedelje“ upoređivao Srbiju sa nacističkom Nemačkom, a zločin u Srebrenici sa holokaustom. Jasno je da Srbija nije nacistička Nemačka. Čak je grupa jevrejskih intelektualaca nakon toga napisala pismo predsedniku Srbije Borisu Tadiću u kome je zatražila da se u toj rezoluciji koja će, ne daj bože, biti doneta u srpskoj skupštini ne koristi termin „genocid“. Kandidat koji je na moju žalost prošao i koji je jedan od dva kandidata za koje Narodna skupština treba da se odluči, nadam se da to neće biti jedan od ovih, jeste i Gordana Suša, koja je takođe poznata po svojim antisrpskim stavovima već dugi niz godina. Koliko Gordana Suša poštuje Narodnu skupštinu kao instituciju i kolike su njene sposobnosti govori ovaj curriculum vitae koji je napisala. Kada se tako nešto piše obično se prvo navode biografski podaci, ali prema vremenskom sledu događaja. Nikada se prvo ne navodi jedna godina – 1971, pa 1994, pa 2007, pa 1983. godina itd. Ono što smo dobili od podataka o gospođi Suši to je, pre svega, da je rođena 2. februara 1946. godine, što znači da u ovom trenutku ima pune 64 godine. Ako se zna da birate člana RRA na šest godina, to znači da predlažete da gospođa Suša do 70. godine obavlja ovu funkciju. Žene u Srbiji u penziju idu znatno ranije. Da li je moguće da vi kao vladajuća koalicija niste mogli naći boljeg kandidata, da nemate nikog mlađeg, sposobnijeg, obrazovanijeg nego što je Gordana Suša? Verujem da je ona mogla, da je želela, napisati ovaj rezime znatno bolje. I, pitanje je, ovde nema ni potpisa, da li je sa ovim uopšte upoznata? Jer, kad sam god negde slao svoj CV, ono što je potpuno normalno to je da se na kraju svih tih iznetih biografskih podataka onaj ko ga šalje i potpiše. Ovde potpis nemamo i onda se opravdano postavlja pitanje ko je sastavljao ovaj CV, da li je to ona ili je učinio neko drugi? Znate da koji god se dokument ulaže na konkurs on mora biti potpisan. Prema tome, da je dostavljen originalan i da postoji originalan dokument sa potpisom on bi bio samo umnožen i podeljen poslanicima. Ovako se, gospodine Novakoviću, ne može znati da li jeste ili nije Gordana Suša uopšte aplicirala za ovo mesto, a uputio bih i vas da kao potpredsednik Narodne skupštine insistirate da se materijal narodnim poslanicima ubuduće dostavlja u adekvatnom obliku jer ovakav odnos pokazuje nameru vladajuće koalicije da i dalje uništava ugled Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala vam.
Deset minuta od vremena poslaničke grupe. Dakle, prema članu 86. stav 4, rasprava o pojedinim temama iz utvrđenog dnevnog reda sednice Narodne skupštine vodi se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika. To je jedno. Drugo, Vlada Republike Srbije je Narodnoj skupštini dostavila povlačenje iz procedure Predloga odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki. Kako je stiglo u Skupštinu, tako vam je odmah i distribuirano. Dva minuta i pedeset sekundi ima gospodin Avramović, ukoliko želi da iskoristi. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Šarović.
Gospodine Novakoviću, moram reći da zaista nisam zadovoljan vašim odgovorom. U zavisnosti od toga koja je trenutna volja i potreba vladajuće koalicije, vi tako tumačite Poslovnik. Član 230. kaže da je narodni poslanik dužan da učestvuje u radu Narodne skupštine. Kada vama to politički odgovara i kada imate takvu potrebu, jer ne možete da okupite kvorum na početku rada, vi onda tvrdite da narodni poslanici iz opozicionih stranaka moraju učestvovati u radu Skupštine i tako što će davati kvorum na početku, prilikom glasanja i sve ostalo. Onda kada vam odgovara, vi kažete da narodni poslanici ne moraju biti tu. Mislim da je neuporedivo važnije da poslanici svih poslaničkih grupa učestvuju u diskusijama nego to da li će dati ili neće dati kvorum.
Kod povrede Poslovnika dužni ste reći koji je član povređen.
Rekao sam, član 230.
Rizikujete da primenjujem one odredbe koje su izuzetno nepopularne, pa vas molim da ne zloupotrebljavate pravo na reč po reklamiranju povrede Poslovnika. Gospodine Momčilov, imate reč.
Samo bih da vas zamolim da nam kažete tačno vreme. Po našoj evidenciji, postoji velika diskrepanca između onoga što ste vi nama rekli – dva minuta. Ja sam govorio 25 minuta, gospođa Paunović je govorila petnaestak minuta, dvanaest minuta je govorio gospodin Đokić. Prema tome, nešto se ne slažu brojevi. Izvinjavam se.
Vrlo brzo ćemo to razjasniti. Ostajemo kod ona dva minuta i pedeset sekundi. Gospodine Avramoviću, prijavite se.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo, nejasno je zašto nema predsednika Odbora Vesne Marjanović iz Demokratske stranke. Suštinski, ove predloge skupštinskog odbora nema ko ni da brani. Mislim da je svaka diskusija o ovoj temi apsurdna, jer nema ko da nam da odgovore na postavljena pitanja. Podsetiću vas da je izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji određeno da Skupština bira dva kandidata na predlog skupštinskog odbora. Ovde nema nikog, osim članova SRS, iz tog odbora, nema predsednika Odbora. Ne znam kome da postavim određena pitanja u odnosu na kriterijume u vezi s ovim kandidatima. To je dokaz o ozbiljnosti ove skupštine, koja se očigledno namerno urušava. Imao sam želju i nameru da postavim neka pitanja i Radiodifuznoj agenciji, RRA i RATEL-u, ali ova rasprava na neki način nema težinu. Bilo kako bilo, podsetiću vas da je i Savet RRA usvojio neko obavezujuće uputstvo radio-televizijskim stanicama o ponašanju u predizbornim kampanjama. Postavljam pitanje, da li mogu dobiti odgovor u pismenom obliku – ko je ispoštovao to uputstvo, u kojoj meri, posebno po televizijskim stanicama i u kojoj minutaži? Da li ima spisak minutaže, recimo, samo za poslednjih godinu dana, za sve radio i televizijske stanice? To posebno navodim zato što, kaže, svi emiteri mogu emitovati predizborne spotove pod jednakim komercijalnim i tehničkim uslovima, bez diskriminacije, isključivo uz plaćanje preko tekućeg računa. Evo, molim vas, preko Ministarstva finansija, ako možemo da dobijemo spisak platnog prometa radio i televizijskih stanica, koliko je koja politička stranka u poslednjih godinu dana platila i po kojoj ceni minutažu? To dovodi u pitanje postojanje RRA i RATEL-a, zbog nekih drugih obaveza koje se apsolutno ne poštuju kroz predlog ovih odluka. Podsetiću i da je ova, socijalna odgovorna, vlada dala ogromne novce za zakup prostorija u kojima ove institucije rade. Nemam sada vremena da navodim te podatke, ali podsetiću vas da ekonomska opravdanost ne postoji i da ovakav način delovanja skupštinskog odbora i predlog dva kandidata Skupštine od strane skupštinskog odbora govori o jednoj činjenici, a to je politizacija izbora ovih članova. Dakle, ako uzmemo u obzir da većinu u skupštinskom odboru ima vladajuća većina, dakle članovi vladajućih partija, onda je ova rasprava besmislena. U prilog tome moram da dam i neki konkretan dokaz. Da ne bih govorio o cenama zakupa, koje prelaze preko milion evra na godišnjem nivou za zakup samo četiri kancelarije koje se nalaze u srcu grada, na Vračaru, u Višnjićevoj ulici i za RRA, koja se nalazi u Ulici Vase Čarapića, ekonomska opravdanost postoji poprilično kada je u pitanju vladajuća većina i njene odluke. Naravno, ta ekonomska opravdanost se vraća kroz zastupljenost u medijskom prostoru. O tome ću govoriti u narednom periodu. Ono što je takođe potrebno reći jeste da se nije promenila politička situacija, a tako se nije promenio, pretpostavljam, ni džumbus u sferi informisanja u našoj zemlji. Podsetiću da i dan-danas neke televizijske stanice favorizuju određene političke partije, u odnosu na to koliki je iznos primanja tih stanica od tih političkih partija, posebno mislim u finansijskom toku, plus obećanja koja dobijaju te stanice nakon izbora koji se dese, posebno u lokalnim sredinama. To se odnosi na manje emitere. Podsetiću vas i da TV „Pink“, da ne bismo ostrašćeno gledali ko je šta video, nego ko je šta čuo, ostavlja i dan-danas utisak da Željko Mitrović već decenijama preko svoje televizijske stanice siluje narod i natura vrednosti koje su ispod svakog kriterijuma i dobrog ukusa. Tijanić je posebna priča, o njemu bih rekao samo da je u svim vodama svake vlasti; i ne bi mogao da se opravda ovim terminom da je javni evropski servis RTS, pošto ne plaćaju pretplatu građani Evrope, nego građani Srbije, pa onda neka ostane servis građana Srbije, a ne Evrope. Da je tužno to što mi jedini raspravljamo danas o ovom zakonu govori i spisak prijavljenih, jer očigledno svima ovakav džumbus u medijskoj sferi, zbog ovog spiska prijavljenih, odgovara. Podsetiću da smo mi u prethodnom periodu izabrali Živojina Rakočevića iz Gračanice za člana Saveta RRA, po hitnom postupku, sa obrazloženjem da on živi i radi na Kosovu i Metohiji i da ga je predložio Savet te republičke organizacije. Iako smo izneli kritike da je on nakon smrti Slobodana Miloševića na Radio KiM puštao najveselije pesme, a u toku hapšenja pojedinih kosovskih lidera proglašavao dane žalosti na tom istom radiju, on je postao član ove agencije. Time je obesmišljena rasprava o bilo kom drugom predlogu kandidata. Međutim, ono što takođe treba zabeležiti, jeste da je RRA tražio izmenu zakona…
Gospodine Avramoviću, sada je stvarno vreme isteklo. Uvažili smo reklamaciju, pogrešio sam, izvinjavam se. Zahvaljujem vama i gospodinu Momčilovu na intervenciji, koja je svakako bila primerena. Reč ima gospodin Milan Dimitrijević, a vreme ovlašćenog predstavnika je jedan minut, ovde nije bilo greške.
Izvinjavam se, gospodine predsedniče, koliko je vremena grupe ostalo? (Predsedavajući: Vreme teče, ne razumem.) Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je važno reći još jednu stvar o radu Zdravstvenog saveta Republike Srbije. Citiraću član 155. Zakona o zdravstvenoj zaštiti: „Zdravstveni savet podnosi Narodnoj skupštini izveštaj o svom radu najmanje jedanput godišnje“. Taj zdravstveni savet smo formirali 18. marta 2009. godine. To je godinu dana. Izveštaja nema. Šta će biti sudbina? Plašim se da će sudbina tog izveštaja biti kao što je izveštaj, rasprava o DRI. To je jedan ozbiljan problem. S druge strane, dužan sam da javnosti pokažem rezultat jednog javnog istraživanja. (Predsedavajući: Dužan sam da vas upozorim da je vreme stvarno isteklo. Molim vas, završite, u jednoj, dve rečenice.) Na pitanje da li građanima treba omogućiti da sa zdravstvenom knjižicom, obaveznim zdravstvenim osiguranjem mogu da se leče po svom izboru kod privatnog ili državnog lekara, 88,8% građana se izjasnilo sa da, možda 3,4%, ne 3,4% i ne znam 5,3%. Šta imamo? Imamo problem, nagoveštaje …
Zahvaljujem, gospodine Dimitrijeviću. Ovim bi, ako se nijedan od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa ili neko ko još nije iskoristio pravo iz člana 93. ne javlja za reč … Za reč se javlja gospođa Marjanović Vesna.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, samo još nekoliko rečenica i objašnjenja. Danas govorim u ime Odbora za kulturu i informisanje i ne bih volela da neke stvari ostanu nejasne. Kada su u pitanju kandidati za Savet RRA, nije Odbor predlagao kandidate, niti je bilo koja stranka predlagala kandidate, kandidate su predlagala profesionalna udruženja, u konkretnom slučaju novinarska, s jedne strane, i udruženja dramskih i filmskih umetnika, s druge, da to bude jasno, jer je bilo reči da je to bila politizacija ili da su kandidati nekih stranaka. To nije bio slučaj. Jedino ovlašćenje koje Odbor ima, po zakonu, jeste da ukoliko nema dogovora među predlagačima skrati listu na dva, i to je jedina intervencija koju je Odbor učinio u procesu. Takođe, bilo je pitanja da li Vlada treba da bude danas prisutna na sednici. U ovom procesu Vlada nema nikakvu ulogu, po zakonu, niti bi to bilo dopustivo sa stanovišta podele vlasti i načina izbora i rada regulatornih nezavisnih tela. Prosto sam želela da još jednom naglasim da je Odbor zaista postupao onako kako zakon nalaže. Naš zadatak nije da predlažemo kandidate, niti da na taj način učestvujemo u njihovom izboru, već da razmatramo predloge koje su Odboru i Skupštini dostavili ovlašćeni predlagači. Politički uticaj će zapravo biti prisutan u danu za glasanje. Svaka od poslaničkih grupa će imati priliku da se izjasni o tim kandidatima i da glas za ili protiv njih. Hvala.
Hvala, gospođo Marjanović. (Milan Avramović, s mesta: Javljam se po Poslovniku.) Po Poslovniku? Izvolite, gospodine Avramoviću.
Javio sam se na osnovu člana koji kaže da je pogrešno protumačeno izlaganje, zato što nije dobro protumačeno ono što sam rekao. Moram tu ispravku da uradim.
Izvinjavam se, taj član koji vi spominjete ima svoj broj, ali on ne postoji u Poslovniku. Prema tome, nije povređen Poslovnik. Gospodin Branimir Đokić. Izvolite. Samo recite po kom osnovu se javljate za reč?
Javljam se po Poslovniku, član 101. stav 2. da intervenišem da nije tačno…
Gospođa Marjanović nije spomenula poslaničku grupu. Procenjujem da nemate pravo na repliku. Gospodin Paja Momčilov. Izvolite.
Ako mi dozvolite, samo bih replicirao gospođi Marjanović. Ona je rekla, ako dozvolite, da nema potrebe da članovi Vlade budu ovde. Gospođo Marjanović, gledajte stvari holistički, imajte malo širi dijapazon. Pogledajte tačku – zahtev za razrešenje funkcije člana Zdravstvenog saveta Republike Srbije, ko predlaže članove? Vlada, Ministarstvo. Gledajte dalje, tačka koja je skinuta sa dnevnog reda – ko je dao predlog koji je skinut? Zapravo, hteli smo da čujemo zašto je skinut predlog koji je, prvo, nekvalitetno lansiran prema parlamentu. Ako vi smatrate da to vama nije interesantno i da ne treba da znate, mi smatramo da treba i ta informacija da stigne do nas. Zbog čega? Da bismo kvalitetno radili svoj posao. Prema tome, nemojte braniti Vladu. Apsolutno razumemo da imate tu obavezu. Definisao sam vam i da ovaj parlament funkcioniše kao transmisija Vlade. Vlada sama sebe i brani i uzdiže u visine. Bojim se samo da te visine nisu mnogo visoke. Hvala.
Hvala vama. Dozvolio sam vam repliku, ali Vlada nije ni pozvana. Nadležnost za pozivanje Vlade, procena da li treba da dođe neko ili ne isključivo je na predsednici Skupštine. Ovog momenta procena je bila da Vlada nije potrebna, s obzirom na to da nema tačke dnevnog reda o kojoj bi raspravljala. Daću vam reč po Poslovniku. Izvolite, gospodine Avramoviću.
Gospodine Novakoviću, član 104, koji se odnosi na dostojanstvo ove skupštine. Ako je neki poslanik izneo nešto što nije tačno, a vi mi ne omogućavate pravo da to demantujem, onda je urušeno moje dostojanstvo time što je rečeno da ne govorim istinu. Konkretno, stavio sam do znanja, i ponoviću, da Gordana Suša, kandidat, prilikom prošlog izbora u republičkom parlamentu nije dobila većinu (dobila je 120 glasova od 126) i da je danas opet kandidat. To što je ona opet kandidat dokaz je da je to političko pitanje. Zato što je ona danas kandidat, ona planira da dobije, tačnije, Odbor planira da dobije većinu za svoj predlog. To je istina. Tu nema ničega što je sporno. Time ste urušili moje dostojanstvo, da ne mogu da dam odgovor na ono za šta mi je upućena kritika. Isti kandidat prilikom dva izbora ne dobija većinu. U drugom dobija, barem planira da dobija, to ćemo tek da vidimo, zbog političkog prepucavanja. Sada imamo ovde izgovor da to nije političko pitanje. To jeste otvoreno političko pitanje i to smo već dokazali izborom jednog kandidata sa Kosova i Metohije.
Nema povrede odredbe člana 104. Dostojanstvo Skupštine se poštuje. Poslanici se obraćaju sa uvažavanjem, niko ne koristi nikakve uvredljive izraze, niti ocene i činjenice koje se odnose na privatni život drugih lica. Ako je iko povredio Poslovnik, povrediću ga ja ako vam sada ne izreknem samo meru upozorenja, da ubuduće ne zloupotrebljavate pravo na reč reklamirajući povredu Poslovnika koje nema. Hvala. Nema razloga za repliku. Ovim zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Listi kandidata za izbor jednog člana Saveta Republičke radiodifuzne agencije, Predlogu za izbor zamenika Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, Zahtevu za razrešenje funkcije člana Zdravstvenog saveta Republike Srbije, Predlogu odluke o utvrđivanju sastava stalne delegacije Narodne skupštine Republike Srbije pri Parlamentarnoj skupštini Frankofonije i Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Ovim smo završili današnji rad. Zahvaljujem vam na uloženom trudu i zakazujem nastavak za utorak, 16. mart 2010. godine, sa početkom u 10.00 sati – rasprava u pojedinostima o Predlogu carinskog zakona. Hvala.