Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika, a da bi utvrdili broj narodnih poslanika koji svoje poslaničke kartice stavljaju u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje, molim vas da to učinite. Molim narodne poslanike da prekontrolišu svoje poslaničke kartice da li su dobro postavljene u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je u poslaničkim jedinicama 85 poslaničkih kartica, te da postoje uslovi utvrđeni Poslovnikom za rad Narodne skupštine, kao i da je još jedan broj narodnih poslanika prisutan u sali. Podsećam takođe narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanje broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine koji u prvom stavu kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju u trajanju od pet minuta utorkom i četvrtkom i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam da li žele reč predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa da iskoriste svoje pravo iz člana 286? Narodni poslanik Riza Halimi ima reč. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam 11. oktobra tražio obaveštenje od ministra Predraga Markovića – šta će Ministarstvo kulture i informisanja i informacionog društva preduzeti da reši problem nedostatka informisanja na Albanskom jeziku na RTS. Dobio sam odgovor ministra na ovo moje pitanje, da bi morao da se obratim Republičkoj radiodifuznoj agenciji, a da ministarstvo vrši samo nadzor nad Zakonom o javnom informisanju. Očigledno da je ministar pokušao ovim odgovorom da se olako oslobodi odgovornosti koja proizilazi iz člana 5. stav 1. Zakon o informisanju koji govori o obavezi države da obezbeđuje deo sredstava i drugih uslova za rad javnih glasila na jezicima nacionalnih manjina. Zapravo, po meni i ovaj odgovor ministra kulture i informisanja je samo deo neodgovornog pristupa Vlade Republike Srbije u rešavanju veoma ozbiljnih, osetljivih životnih problema u Preševskoj dolini. Samo malo upoređenje. Trenutno Radio televizija Kosova ima samo jedan program i u okviru tog programa ima više časova sadržaja na srpskom i drugim jezicima manjina Kosova. U RTS, sem par minuta na romskom, ne znam da ima na nekom drugom jeziku. Na albanskom jeziku nema nijedne minute informisanja, a da ne govorim o nekim drugim programskim sadržajima. Krajnje je vreme da se i ova problematika ozbiljnije razmotri. Ako su Albanci u Preševskoj dolini građani ove države, onda valjda imaju pravo, kao i svi drugi i kao većinski narod, hajde da kažemo i kao druge manjine, pa i u javnom glasilu Vojvodine imaju to pravo, ostvaruju to pravo. Zbog čega to u drugim delovima države nema, država nema obaveze da prema tim građanima ispunjava to njihovo legitimno pravo. U ovom vremenu bih pokušao od Vlade, ovo je moje pitanje, ako ministar nije u stanju da da odgovor, ovo isto pitanje je upućeno Vladi, da ona da odgovor na ovo pitanje. Isto bih Vladu pitao, u vezi sa brojem zaposlenih radnika u Koordinacionom telu Vlade Republike Srbije za opštine Preševo, Bujanovac, Medveđa, jer poznato je da budžetom za ovu godinu je došlo do znatnog povećanja pozicije za plate od nekih osam miliona, 25 miliona je bilo predviđeno, rebalansom je reducirano na 22, ali vidim da je i za narednu godinu predviđeno 24 miliona samo neto plata, bez doprinosa. Radi se, po svemu sudeći, o priličnom broj zaposlenih u administraciji u Beogradu koji nemaju direktnih veza sa problemima Preševske doline ili opština Preševo, Bujanovac, Medveđa, za šta je formirano svojevremeno Koordinaciono telo. Obzirom da legitimni predstavnici Albanaca nisu uspeli, po sporazumu od 2009. godine, a nakon tog sporazuma koji sam ja potpisao zajedno sa ambasadorom OEBS i sa ministrom Markovićem, došlo je i do odluke Vlade od 9. aprila 2009. godine,u kojoj su postavljene norme uređenja tog Koordinacionalnog tela, a u kojoj je trebalo da Albanci ravnopravno učestvuju i odlučuju u radu ovog vladinog tela. Ali u praksi se to nije ostvarilo. Kao poslanik sam bio član, sad više nisam, nema više smisla ni da budem, jer apsolutno ni jedan organ tog Koordinacionog tela ne funkcioniše, samo formalno zbog međunarodne javnosti se u toku godine dva put poziva, da bi Albanci dali samo neko demokratsko pokriće tom radu Koordinacionog tela. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Stvarno sada pitam – bio sam deo predsedništva, potpisao sam sporazum o principima regulisanja Koordinacionog tela, nisam mogao da saznam koliko je uopšte tu zaposlenih? Koliko je tu zaposlenih u ove dve – tri godine? Red je da se dobije odgovor o broju zaposlenih i o vrsti poslova… (Predsedavajuća: Šest minuta.) … koje obavljaju ti zaposleni u Koordinacionom telu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Željko Tomić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, takvo je došlo vreme da se valja podsetiti izjave nekadašnjeg preminulog ambasadora Nemačke države u Beogradu, Andreasa Cobela, koji je rekao onomad – nemojte se mnogo protiviti nezavisnosti Kosova, jer na red će onda doći Raška i Vojvodina. Nemačka diplomatija koliko juče i bukvalno juče je dala svoj pun doprinos u demontiranju Srbije. Nemačka kancelarka Angela Merkel je juče u Prištini izjavila da, između ostalog, od Srbije za dobijanje kandidature očekuje rasformiranje paralelnih institucija, kako ih ona naziva, na severu Kosova. Jasno je da je mislila na srpske institucije i na samo državno prisustvo države Srbije na severu Kosova u južnoj našoj pokrajini. To i ne čudi od Angele Merkel, jer je Nemačka priznala Kosovo i samim jučerašnjim srdačnim sastajanjem i rukovanjem sa Hašimom Tačijem, ignorisanjem kosovskih Srba, pokazala je koga Nemačka podržava a kog ne podržava. S druge strane, predsednik Tadić je nedavno prilikom posete Makedoniji rekao da su se neki u Srbiji obeshrabrili zato što nismo dobili status kandidata za EU. Da li to znači da će Tadić do marta meseca poslušati preporuke, nadam se da on ne shvata, i naredbe Angele Merkel i da će, između ostalog, rasformirati institucije na severu Kosova? Šta su ti Srbi na severu Kosova? Da li je to neko pleme praistorisko koje valja skloniti sa puta u evropske integracije, da bi Srbija bila moderna država? Sada su oni jedina maltene kočnica na tom putu do marta meseca sledeće godine. Šta raditi sa tim Srbima? Šta radite vi sa njima? Da li ih neko posećuje od državnih organa? Ima li vajnog pregovarača Borka Stefanovića na KiM? Ima li ga u Mitrovici, Zvečanu, Leposaviću i Zubinom Potoku? Ima li skupštinskog Odbora za KiM? Šest sednica za redom niste uspeli da sazovete kako treba, ni jednu sednicu Odbora za KiM. Ministra nema, možemo da ga tražimo svećom po Srbiji. Borka Stefanovića tek nema. Znali su da pružaju podršku tim Srbima sa Kosova pre samo par meseci. Gde su danas? Koliko juče, bukvalno juče, isto tako je nemački ambasador Mas, između ostalog, rekao da problem regionalnog predstavljanja veoma lako može da se reši i on je predložio kako to valja učiniti. Sa jedne strane tablica na kojoj piše – država Kosovo, sa druge strane tablica na kojoj piše – država Srbija. Nije se oglasio ni jedan jedini predstavnik države Srbije. Ni jedan jedini zvaničnik Republike Srbije nije reagovao na ovako vruću šamarčinu od jednog stranog diplomate. Ćutite i dalje kao zaliveni. Politike o Kosovu nema. Ako je ima i ono što malo u tajnosti radite, varate najpre građane sa severa Kosova, pričalo im se jedno, a danas se priča drugo. Zato vas tamo nema, ne smete da ih pogledate u lice. Moje pitanje glasi – da li su institucije na severu KiM nešto važno za ovu vlast i da li će biti izbora na severu KiM republičkih, ali bogami i lokalnih? To smo vas već pitali i nedeljama i mesecima nam ne odgovarate na to pitanje. Poslanici DSS su to pitali. To je sve dokaz da je Srbija slaba zato što nema institucija i država je samim tim slaba. Najslabija institucija u ovoj državi jeste predsednička, jeste Boris Tadić, koji po sistemu – ubi Srbiju i spasi se, Borise, a to su mu rekli svi zvaničnici, on se ponaša shodno toj floskuli. Branite Kosovo, jer branite time sebe. Budite bar i tu malo sebični, koliko ste sebični u vođenju ove države. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Dana 11. aprila 2006. godine potpisan je ugovor o prodaji društvenog kapitala društvenog preduzeća "Azotara" Pančevo konzorcijumu pravnih lica, kojima je prodato 100% ukupnog kapitala preduzeća. Međutim, Agencija za privatizaciju je 14. januara 2009. godine raskinula taj ugovor, sa obrazloženjem da je prodata ugovorom o kupoprodaji pogona Karbamit 2 veća vrednost od dozvoljene i po njima je to 10,8% od ukupne vrednosti preduzeća, a firma je svojevremeno, odnosno kupac je tvrdio da je to 3,8% u odnosu na celokupnu vrednost Azotare na dan procene. O tome se vodi spor pred međunarodnom arbitražom, spoljnotrgovinskom arbitražom pri privrednoj komori i ja o tome neću da govorim, sačekaćemo rezultate. Međutim, nakon raskida ugovora u kraćem periodu preduzećem je upravljao privremeni zastupnik, a onda je "Srbijagas" kao javno preduzeće preuzelo upravljanje sa 68,44% upravljačkih prava. Vlada je svojim zaključkom od 29. jula 2009. godine Agenciji za privatizaciju dozvolila da 3. avgusta 2009. godine donese odluku o restruktuiranju, koja je bila na snazi na 28. novembra 2011. godine, kada je na vanrednoj sednici skupštine HIP Azotare doneta odluka da se pokrene stečajni postupak, i to po unapred pripremljenom planu reorganizacije. U međuvremenu gubitak od 31. decembra 2008. godine, odnosno evidentirane obaveze Azotare, koje su iznosile 89,6 miliona evra, na dan 30. septembra 2011. godine porasle su na 316 miliona evra. Znači, u vreme kada je Azotara bila relaksirana za obavezu vraćanja dugova, povećano je zaduženje za 226 miliona evra. S obzirom na težinu učešća države, mogućnosti da se vrlo otvoreno konstatuje da postoje zloupotrebe u ovom postupku, pitanja na koja tražim odgovor su sledeća. Koji su finansijski rezultati aranžmana Azotare sa Direkcijom za robne rezerve i "Viktorija grupom" u vezi posla pozajmice i prodaje pšenice i kukuruza, a nije predmet rada Azotare, jer se osnovano sumnja da je napravljen gubitak koji se meri desetinama miliona evra? Pošto aranžman još nije završen i ne zna se konačni gubitak, očekujemo podatke i o tome. Pod dva, potraživanja od kupaca u zemlji iznosi 39 miliona evra i odnose se na prodaju robe firmama od kojih nisu uzeta adekvatna instrumenta obezbeđenja plaćanja, pa se pretpostavlja da je u stvari reč o transakciji onog, što bi naš narod rekao, keširanja novca, tj. podizanja gotovine. Pod tri, zašto je Azotara sa određenim firmama pravila ugovore o skladištenju robe, plaćala prevoz do skladišta, istovar, lager i utovar, a roba uopšte nije prevožena do tih magacina? Takođe se sumnja da je reč o fiktivnim ugovorima i fakturama, tj. poslovima, jer je roba isporučivana drugim kupcima. Pod četiri, da li je tačno da je prilikom hapšenja zamenika direktora Mihajla Grujića, 14. oktobra 2010. godine, pronađeno u kasi 600.000 evra u kešu, koji je u tom momentu, praktično, vršio funkciju direktora "Azotare"? Pod pet, koja je uloga firme "Ces mekon" u "Azotari" i "Srbijagasu" i koliko im je plaćeno za usluge konsaltinga u vezi sa preuzimanjem "Azotare", od strane Javnog preduzeća "Srbijagas", do uvođenja u stečaj kroz restrukturiranje i koliko je ukupna suma isplaćena za navedene usluge u "Azotari" i "Srbijagasu"? Pod šest, da li je "Azotara" davala novčane pozajmice firmama sa kojima nije bila u poslovnoj vezi, pošto postoji osnovana sumnja da su se te pozajmice koristile za izmirivanje obaveza povezanih firmi prema "Azotari" za kupovinu robe na odloženo plaćanje? Pošto mi ističe vreme, još ću tri pitanja koja stoje na ovom dokumentu dostaviti vama u pisanoj formi, a tiču se firme RST, koja ima vrlo neobičan aranžaman u poslovanju "Srbijagasa" i na koji način je vršen izbor dobavljača repromaterijala izvođača investicionih radova i kako su im te obaveze izmirivane? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, uputio bih pitanje ministru unutrašnjih poslova, zamenu predsednika Vlade i prvom potpredsedniku, ne znam koje sve titule u nazivu svojih funkcija ima. To pitanje želim da postavim najpre kao Nišlija, neko ko je rođen u Nišu i ko je zabrinut nad činjenicom da i moj grad tone u sivilo beznađa juga Srbije, koji se na neki način uklapa i u sivilo beznađa i stramputica na kojima se Srbija već duže vreme nalazi. Ne tako davno poslanička grupa LDP postavila je pitanje ministru unutrašnjih poslova: Zbog čega već skoro dve godine niška Uprava policije nema načelnika, zašto se ne postavlja načelnik i zašto se na taj način mnogi nagomilani problemi, ne samo u Policijskoj upravi u Nišu nego i šire, počev od kriminala i stvaranja kriminogenih sredina tamo gde im nije bilo mesto i gde se nisu nalazile, pa do najprizemnijih problema koje treba rešavati, a sa kojima se građani svakodnevno susreću? Da, ozbiljan je problem da grad te veličine i takav centar na jugu Srbije nema načelnika policijske uprave. U novinama srećemo neke odgovore na ta pitanja, neke je dao i sam ministar unutrašnjih poslova. Citiraću neke od tih odgovora. Na primer, jedan od odgovora koji se skoro pojavio u štampi je da niko ne želi da prihvati tu funkciju. Uz to su išla i objašnjenja da Niš nema kadrove za to mesto i da to svakako mora da bude neko sa strane. Blago rečeno, bio sam začuđen ovakvim odgovorima, jer oni ne samo da prkose pravilima logike, oni vređaju i zdravu inteligenciju. Kako to da niko ne želi da prihvati tu funkciju? Poznajem najmanje nekoliko dobrih policijskih kadrova koji su završili fakultet u Nišu i koji već duže vreme rade u policiji i koji bi svakako prihvatili tu odgovornost. To potire i onu tvrdnju da Niš nema kadrove za to mesto. Grad koji ima i te kako dobre kadrove sa zavidnom obrazovnom strukturom u redovima policijske uprave, grad koji ima Pravni fakultet, grad koji i te kako daje dobre i kvalitetne kadrove, odjedanput se stavlja u kontekst da za mesto načelnika policijske uprave nema kadrove. Na kraju, jedna tvrdnja koja, blago rečeno, da ponovim, vređa inteligenciju – da to mora da bude neko sa strane. Apsolutno mi je nejasno kako neko sa strane može bolje da razume probleme Nišlija, može bolje da razume kako treba da funkcioniše policija u Nišu i okolini i može bolje da obavlja tu funkciju nego neko ko je rođen, ko je rastao u Nišu, ko se školovao u Nišu i ko i te kako dobro zna probleme svojih građana i svoje okoline. Da podsetim, mi na ovo pitanje, kao poslanička grupa, nismo dobili adekvatne odgovore kada smo to pitanje postavili. U međuvremenu su se pojavili ovakvi nazovi odgovori i neke tvrdnje koje iritiraju ne samo građane Niša nego sve nas koji imamo mandat da interese građana Niša zastupamo i u Skupštini i na svim nivoima države Srbije. Da ponovim pitanje upućeno ministru policije: Zašto Niš skoro dve godine nema načelnika policijske uprave i u kom kontekstu su odgovori da niko ne želi da prihvati tu funkciju, da Niš nema kadrove za tu funkciju i da to mora da bude neko sa strane, dakle neko ko nije Nišlija? Insistiramo na adekvatnom i odgovornom odgovoru na postavljena pitanja. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Izvolite.
Dame i gospodo, naše konkretno pitanje je upućeno Vladi Republike Srbije. Moramo da izrazimo jednu vrstu zabrinutosti, ako ne i šokiranosti, jer vidimo da se politika Republike Srbije prema KiM, prema južnoj srpskoj pokrajini, ne vodi u parlamentu, gde joj je mesto, već se vodi preko medija, preko nekih kanala koji nama nisu dostupni i preko nekih dogovora koji nisu verifikovani u ovom parlamentu i za koje ne postoji saglasnost u vezi neke zajedničke deklaracije i zajedničke rasprave, a vidimo da čak nije moguće ni održati Odbor za KiM, što je skandal svoje vrste i jedan simptom jednog stanja netransparentnog dogovaranja i dogovaranja koje nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije, sa deklaracijama koje su ovde donete i sa svim onim što pokazuje da treba štititi nacionalne interese u vezi južne srpske pokrajine. O čemu se konkretno radi? Mi moramo iz medija, i to iz stranih medija, iz skopskog "Dnevnika" da saznajemo kako stoje neki drugi predlozi, da postoji predlog, direktno i konkretno ću to reći, od predsednika Republike, da će se, kao jedna mogućnost ili kao jedan predlog sa srpske strane, verovatno od gospodina Borka Stefanovića razmatrati pitanje tzv. dvojnog suvereniteta. Šta to znači? Kakvi su primeri za to, predsednik Republike je objasnio tako što se pozvao na primer Severne Irske i Republike Irske. Međutim, radi se o potpuno neprikladnom i štetnom poređenju za pregovarački proces u kojem učestvuje Republika Srbija, protiv kojeg je SRS, jer smatramo da EU nije neutralan posrednik, već je EU neko ko nameće uslove i ko vrši jednu vrstu pritiska na Republiku Srbiju, a ove tzv. kosovske vlasti su samo instrument EU. To je svakom neutralnom i neostrašćenom posmatraču jasno kada vidi kako teku ti pregovori. Kako je moguće da se od strane najviše institucije, najvišeg državnog činovnika, gospodina predsednika Republike, predlaže dvojni suverenitet po ugledu na Republiku Irsku i Severnu Irsku, ako se zna da je Severna Irska deo Velike Britanije, to nije deo neke samostalne države, to je deo Velike Britanije ili države koju Republika Irska priznaje. Prostom analogijom, logičkim tumačenjem, pravnim tumačenjem, sistemskim tumačenjem, kako god hoćete, vi dolazite do zaključka da, ako Republika Irska priznaje Veliku Britaniju, onda će i Republika Srbija priznati tzv. Kosovo. Tako proizilazi iz tumačenja ovog štetnog predloga, ovog neprikladnog predloga i predloga koji nije utemeljen čak ni u pravu, ni u istoriji, ni u ekonomiji. Vi sigurno znate, u tom smislu i tražimo razjašnjenje, kako je moguće da se Republika Srbija poziva i ugleda na jedan ugovor koji je donet 1921. godine, skoro pre 100 godina, između Republike Irske i Velike Britanije, na jedan ugovor koji je proizveo velike ljudske žrtve ili negde oko 3.500 ljudi je poginulo samo u sukobima u Belfastu i okolini između protestanata i katolika. Dakle, radi se potpuno o neprimerenom poređenju, poređenju koje nije dobro za naše nacionalne interese i koje se ne može primeniti na KiM. Prosto smo zapanjeni tom vrstom neozbiljnosti i jednom vrstom zanemarivanja Rezolucije 1244 i to nas, nažalost, upućuje na činjenicu da taj nemački pritisak i to treba jasno reći, radi se o pritisku najjače države u EU, Nemačke, i videli smo šta se desilo i kakva je provokacija u suštini bila ova jučerašnja poseta Angele Merkel. Radi se o jednoj vrsti popuštanja pod pritiskom Nemačke i to treba jasno i glasno reći. Ne radi se ni o kakvom ispunjavanju evropskih standarda, ne radi se o nikakvom ispunjavanju evropskog puta, već o popuštanju pred pritiskom jedne zemlje i jedne politike, tačnije, koja nije prijateljska prema Republici Srbiji. U tom smislu mi vidimo otvorene pretnje gospođe Merkel, koja pominje čak i neke vojne metode za rešavanje pitanja tzv. paralelnih institucija na severu Kosova. Kada pogledate, svako ko je bio u Kosovskoj Mitrovici, svako ko je bio u te četiri opštine zna da nema "s" od suvereniteta tzv. Kosova. Dakle, postoji suverenitet Republike Srbije na KiM, postoji na severu Kosova i ne smemo se odricati zbog nekakve fraze da UN nema alternativu, ili zbog štetnog ekonomsko-pravnog i političkog puta koji nas vodi u EU. Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika, ili ovlašćenih predstavnika želi da koristi svoje pravo na osnovu člana 286. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodna poslanica Maja Laušević. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Upućujem, zapravo, pitanje Ministarstvu finansija i ministru finansija, koja dolazi sa Skupštine Udruženja, održane dana 12. decembra, srpskih poslodavaca - na koji način Republika Srbija i Ministarstvo finansija predlaže koje mere, da bi se sprečio problem dvostrukog oporezivanja firmi koje su registrovane u Republici Hrvatskoj, a koje imaju predstavništva u Republici Srbiji? Zahvaljujem.
Da li se još neko od predsednika, ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, ili ovlašćenih predstavnika ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Janković. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović pozvala da pored predstavnika predlagača dr Olivera Dulića, ministra životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i Vesna Hreljac, pomoćnik ministra finansija, Maja Lakićević, viši savetnik u Ministarstvu životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja, Mirjana Bačikin, savetnica u Ministarstvu finansija – Uprava za javni dug i Vuk Dapčević, savetnik u Kabinetu potpredsednika Vlade. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona pod tačkom 10, 11, 12. i 13. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 10. do 13. a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe i to: poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Prijave za reč mogu biti predate do otvaranja načelnog, zajedničkog i jedinstvenog pretresa o tački dnevnog reda. Obaveštavam vas takođe da su ovlašćeni predstavnici pojedinih poslaničkih grupa: narodni poslanik Bojan Đurić, poslanička grupa LDP, narodni poslanik Dejan Mirović, poslanička grupa SRS. Ukoliko još neka poslanička grupa želi da ovlasti nekog od svojih članova, da predstavlja grupu na raspravi, molim vas da nas o tome obavestite, da možemo da informišemo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres: - Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Komercijalne banke A.D. Beograd za potrebe kupovine zgrade "Aeroinženjeringa" i izvođenja neophodnih radova na objektu za potrebe smeštaja Prvog osnovnog suda u Beogradu, - Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu i programu za program rehabilitacije sistema daljinskog grejanja u Srbiji - faza IV u iznosu od 45.000.000 evra između KfW-a Frankfurt na Majni Republike Srbije, - Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu i finansiranju između KfW-a Frankfurt na Majni i Republike Srbije u iznosu od 25.000.000 evra za program vodosnabdevanja i kanalizacije u opštinama srednje veličine u Srbiji II - faza 2, - Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma između Republike Srbije i Evropske investicione banke o osnivanju i aktivnostima regionalne kancelarije Evropske investicione banke, u Republici Srbiji. Pre nego što reč dam predstavniku predlagača Oliveru Duliću, želim da na osnovu člana 90. i člana 87. obavestim Narodnu skupštinu o sledećem, danas u toku našeg radnog dana, prepodnevnog i popodnevnog dela, u zavisnosti naravno od ritma i toka rasprave, radićemo upravo otvoreni zajednički, načelni i jedinstveni pretres od 10. do 13. tačke dnevnog reda. Zatim će, nakon zaključenja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, biti otvoren jedinstveni načelni pretres o tačkama koje su odlukom Skupštine objedinjene u celinu, od 14. do 18. tačke, a kad zaključimo pretres i po ovim tačkama dnevnog reda, kao poslednja celina o kojoj se Skupština izjasnila da se debata vodi u zajedničkom jedinstvenom i načelnom pretresu, tačke 18. i 20. i time ćemo završiti dnevni red za danas, odnosno rad za danas, a ako bude potrebe Skupština će raditi posle 18,00 časova. Uobičajena pauza od sat vremena biće data, ili bar pokušana da bude data, u logičnom prekidu između tačaka dnevnog reda kojima se bavimo u ova tri zajednička načelna i jedinstvena pretresa. Da li predstavnik predlagača Oliver Dulić, ministar životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja želi reč? (Da.) Reč ima Oliver Dulić.
Hvala vam puno. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su danas tri zakona koji se tiču pozajmice koja Republika Srbija uzima da bi rešila neke od gorućih problema koje ima u svom sistemu. Prvi je Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu i finansiranju između KfW-a, Frankfurt na Majni i Republike Srbije u iznosu od 25 miliona evra za "Program za vodosnabdevanja i kanalizacije u opštinama srednje veličine u Srbiji II – druga faza". To je nastavak projekta koji je započeo pre nekoliko godina. Programom je obuhvaćeno 14 gradova srednje veličine u Srbiji i od 2008. godine u program su uključeni sledeći gradovi: Kraljevo, Loznica, Pančevo, Šabac, Smederevo, Sombor, Sremska Mitrovica, Vršac, Trstenik, Vranje, Leskovac, Jagodina, Aleksinac i Pirot. Ukupna suma zaduženja je 25 miliona evra i sigurni smo da nakon realizacije ovoga projekta građani ovih gradova će steći pravo da u svojim sredinama imaju dobru, razvijenu vodovodnu i kanalizacionu mrežu, kao postrojenja za pročišćavanje otpadnih voda. Drugi je Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o zajmu i programu na iznos od 45 miliona evra za program rehabilitacije sistema daljinskog grejanja u Srbiji, faza četiri. Radi se o tome da se u velikom broju gradova u Srbiji radi rehabilitacija sistema daljinskog grejanja koje je neophodno da bi se ispunili ekološki standardi, da bi grejanje bilo dostupnije našim građanima u skladu sa zaštitom životne sredine i da bi se omogućilo da bude efikasnije i u smislu energetske efikasnosti i u smislu smanjenja emisije gasova staklene bašte. Što se tiče trećeg zakona, radi se o Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Komercijalne banke za potrebe kupovine zgrade Euroinženjeringa i izvođenje neophodnih radova na objektu za potrebe smeštaja Prvog osnovnog suda u Beogradu. Radi se o ukupnom zaduživanju koje je neophodno da bi se toliko potrebna sudska infrastruktura uspostavila i u gradu Beogradu i da bi se zgrada stavila u funkciju i za potrebe ovako važne sudske institucije. Nakon debate i razmatranja ovih zakona pozivam vas da za njih glasate. Hvala puno.
Da li želi reč izvestilac Odbora za finansije, narodna poslanika Branka Ljiljak, zamenica predsednika Odbora? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora želi reč? (Ne.) Da li žele predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, gospodine Duliću, dame i gospodo narodni poslanici, kratko je obrazloženje, ministre Duliću, ali pokušaću da ga prevedem na onaj ne toliko politički jezik kojim se najčešće govori u redovima vladajuće koalicije kada se opisuje odnos Srbije i Evrope. Ako Srbi žele da piju vodu i da prežive zimu, moraće da zakucaju na vrata Evrope i da u Evropi pronađu novac koji sami nemaju ili nisu sposobni da ga stvore. Iz tih nekoliko rečenica vašeg obrazloženja, gospodine Duliću, jasno je u kojoj meri je neiskrena i pogrešna antievropska orijentacija Vlade, jer bez kredita koji uzimamo u Frankfurtu od Nemačke banke nećemo biti u stanju da kao država pružimo svojim građanima ono što smo dužni da uradimo. Govorili ste o vodovodu, govorili ste o grejanju. Jasno je da na te potrebe Vlada mora efikasno da odgovori, ali sada je ključno pitanje - kako mislimo da vodimo ovo društvo, tako što ćemo stalno biti u sukobu sa onima bez kojih te potrebe unutar društva ne možemo da zadovoljimo? Kada je naš odnos sa Nemačkom izraz uvažavanja interesa i potreba ovog društva, onog trenutka kada konfrontiramo Srbiju ili onoga trenutka kada od Nemačke tražimo da uradi ono što sami nismo u stanju da uradimo? Naravno da treba realizovati te projekte, ali paralelno sa tim, pomenuo sam samo jednu politiku cenu o kojoj vladajuća koalicija ne želi da govori, ali paralelno sa tim moramo postaviti i neka pitanja koja smo ovde u kontinuitetu godinama postavljali i na koje nismo dobijali odgovor od Vlade, ali je život nemilosrdno odgovarao, htela to Vlada da prihvati ili ne. Gospodine Duliću, šta ćemo sa zakonima ove zemlje koje obavezuju Vladu? O budžetu ćemo razgovarati kada se budžet pojavi ovde pred nama i mislim da će to biti za sedam dana, iako je Vlada bila dužna da sa budžetom izađe znatno ranije i mi kao parlament u obavezi da ga usvojimo polovinom decembra meseca. Ako ne poštujemo mi najvažniji zakon koji se donosi u parlamentu jedne godine, a to je Zakon o budžetu, zašto su građani dužni da, recimo, poštuju pravila finansijske discipline? Zamislite kada bi oni imali tu slobodu koju je država sama sebi dala zbog što nije sposobna da poštuje zakon i ponaša se u skladu sa njima. Gospodine Duliću, ovim zaduženjima povećava se dug Srbije. Da li je neko razmišljao kako će se vratiti ti krediti? Da li postoji neki racionalan plan na osnovu koga možemo videti da će ovo društvo biti efikasnije kada se ovaj novac u Srbiju investira? Gospodine Duliću, kada ste postali ministar javni dug je u odnosu na bruto društveni proizvod bio oko 33%. Sada, po izjavama NBS, Vlada krši pravila finansijske discipline koje je sama utvrdila, probijajući granicu javnog duga od 45% bruto društvenog proizvoda. Ko će vraćati taj novac i na kakav način u političkoj situaciji u kojoj se nalazimo, pre svega zbog neodgovorne politike i vladajuće koalicije jer nikada nismo bili u dubljem nesporazumu sa Evropom i nikada nije bilo očiglednije koliko upravo od te Evrope zavisimo? Gospodine Duliću, pitao bih vas zašto Vlada nije pokušala da uzme kredit od Moskovske banke, npr? Kako se došlo do Nemačke banke? Kako se došlo do EIB? Jedina grinfild investicija u bankarskom sektoru u ovoj zemlji je Moskovska banka i to je deo jednog političkog aranžmana. Da sam direktor Moskovske banke, bio bih jako zadovoljan, ali pošto sam šef poslaničke grupe stranke koja godinama ukazuje na neodrživu tendenciju Vlade da političke interese koje ne može da zadovolji svojom politikom zadovoljava tako što od drugih očekuju da urade posao umesto nje, a za uzvrat ispostave svoje komercijalne interese. Tako smo privatizovali NIS. Tako smo, između ostalog, i dali dozvolu jednoj banci da uđe u ovu zemlju i da u aranžmanima sa državom ostvaruje izuzetne profite, pre svega plasirajući svoj novac u državu, ali ne i kroz kreditne aranžmana, poput ovog o kojem govorite, jer su ovi kreditni aranžmani komercijalni znatno neatraktivniji od onih o kojima govorim kada vas pitam što na primer niste otišli u Moskovsku banku pošto sam se sugeriše svakog dana da je alternativa Evropi na nekoj otomansko – austrijskoj granici iz srednjeg veka. Gospodine Duliću, ako govorimo o ovom zaduženju od gotovo od preko 80 miliona evra onda vas moram podsetiti na nekoliko činjenica. Zahvaljujući zaista neverovatnoj ekonomskoj politici vaše vlade, najmanje iz dva razloga neverovatne, nikada nije htela da razgovara o toj ekonomskoj politici. Ovde u parlamentu nikada nismo vodili raspravu o ekonomskoj politici Vlade. Ovde nismo, recimo, usvojili vladinu strategiju Srbija 2020. Da li znate i jednu zemlju na planeti, izuzimajući Severnu Koreju, pošto ne stižu informacije iz nje, u kojoj je usvojena strategija ekonomske politike države a da poslanici o tome nisu imali priliku čak ni da razgovaraju, da se sa tom strategijom upoznaju? Uključujući Severnu Koreju, ne postoji ni jedna zemlja na svetu koja nema ministra finansija u ovako teškoj ekonomskoj situaciji kakva je naša. Da li su ministri finansija savetnici Mirka Cvetkovića pa koji javne finansije tretiraju kao partijske ili svoje, gotovo privatne? Nećemo podržati ovo vaše zaduživanje ne zbog toga što nam smeta ambicija Vlade da reši problem vodosnabdevanja ili grejanja u Srbiji, ne zato što nemamo razumevanje za potrebe našeg pravosuđa, nego zbog toga što je jasno da će cena ovih kredita zapravo biti još veći problem sa kojim ćemo se suočiti sutra kada pred sobom vidimo činjenice da je nesposobna Vlada, recimo, počela da plaća kamate na odobrena nepovučena sredstva, zbog toga što nema projekata, zbog toga što su ministri veseli i duhoviti, zbog toga što su vođeni partijskim spletkama i intrigama davno zaboravili na obaveze koje imaju prema društvu. Šta ćemo sa stotinama miliona koje nam je odobrila Svetska banka, Međunarodna finansijska korporacija ili obe evropske investicione banke, EIB i Evropska banka za rekonstrukciju i razvoj, a mi ta sredstva ne povlačimo zato što nemamo dovršene projekte ili nismo u stanju da poštujemo procedure koje su preduslov dobijanja tih sredstava? Sve to zajedno dva ili tri meseca pre izbora, zapravo nas dovodi u poziciju da možemo da vam kažemo, gospodine Duliću, da uprkos podršci koju smo davali svakom evropskom nastojanju Vlade, mi sada ovde prisustvujemo slomu jedne političke orijentacije, koja pri tom nije spremna da otvoreno kaže društvu da ono ne može da računa ni na kakvu vrstu razvoja, pa čak ni na ona elementarna koja proizilaze iz potrebe za normalnim životnim standardom, bez saradnje partnerstva i podrške Evrope, sa kojom smo u sukobu zbog toga što popuštamo pred politikom, populizmom, demagogijom, nemoći i neiskrenosti onih koji ovu zemlju vode. Da sledeći put dođete u parlament, nemojte nam dolaziti sa kreditima koje uzimamo u Evropi, a da pri tom vodite politiku, koju u ovom trenutku vodite u odnosu na Evropu, ili najkonkretnije na Nemačku, u kojoj pronalazimo novac za svoje potrebe, ali ne pronalazimo zajednički jezik kada se govori o politici koju treba da vodimo, ne zbog toga što je nemoguće voditi tu politiku, nego pre svega zbog toga što to nije u vašem političkom interesu. Naravno da ćemo učestovati i u raspravi o budžetu, zbog toga što je jasno da je to jedini način da stignemo do društva koje sigurno ne razume interpretacije na kojima Vlada insistira kada opisuje svoju ekonomsku politiku. Mi smo zemlja koja je probila granicu duga utvrđenog Zakonom o fiskalnoj odgovornosti. Mi smo zemlja sa najvećom stopom inflacije, najvećim rastom zaduživanja, da ne govorimo o drugim segmentima naše ekonomije. Podsetiću vas da smo spustili projekciju rasta bruto društvenog proizvoda sa četiri i po na jedan i po, da u narednoj godini 30% našeg izvoza treba da damo na servisiranje kamata. To je tehnički neodrživo. Uz inflaciju koju procenjujemo od oko 5%, inflaciju u evro zoni od 2%, šta će biti sa kreditom od milijardu dolara koje smo uzeli uz kamatu 7 od 25? Kako ćemo to servisirati i šta ćemo sa Srbijom tada raditi? Dakle, projekti verovatno potrebni, o tome ne treba polemisati. Situacija u kojoj se vi nalazite prilično je besmislena, ali ste ispred Vlade zbog toga što nema ministra finansija. Sa vama razgovarati o javnom dugu, Zakonu o fiskalnoj odgovornosti, mislim da nema smisla, jer nam nije ovde želja da vas iskoristimo kao metu zbog toga što nema nikog drugog ispred Vlade, ali zajedno mi ne možemo pobeći od te jednostavne istine koju sam rekao na jeziku Ivice Dačića i Borisa Tadića, na jeziku te "malo morgen" politike. Kad ovo društvo pomisli na vodu i na grejanje, onda treba da shvati da to društvo neće ostvariti svoje potrebe čekajući na nekog u Beogradu, nego da, nažalost, ovo društvo zavisi od nekog ko je uspešan i ko vodi drugačiju politiku u Evropi. I to treba da znaju građani svih tih gradova i opština koje ste vi pogurali, građani koju u 21. veku ne mogu da zadovolje elementarne životne potrebe. To je zajednički neuspeh onih koji su vodili ovu državu godinama, ne likujemo na tim činjenicama, ali pre svega nam smeta ta politička neiskrenost koja u ovom trenutku dodatno truje naše društvo, koje nije u stanju da razume činjenice sa kojima ste vi došli ovde u parlament zbog toga što se nikad nije govorilo u Srbiji jezikom političke istine. Istinu pred građane, pa će onda i izbor politika biti lakši. A život na evropskim parama, sa glavom na Gazimestanu ili negde s druge strane Urala nije život na duge staze i mi tu više nećemo pronaći sreću ni za ljude koji žive u ovoj zemlji, a ni za nas same, ako tu politiku nastavimo da afirmišemo.
Iskorišćeno je 12 minuta i 30 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Ja ću u raspravi o ovom setu zakona, u vremenu za ovlašćenog, pričati samo o Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Komercijalne banke, za potrebe kupovine zgrade Aeroinženjeringa i izvođenje neophodnih radova na objektu za potrebe smeštaja Prvog osnovnog suda u Beogradu. Onda ću u raspravi govoriti o kreditima kod Nemačke razvojne banke za drugu fazu projekata koji traju već nekoliko godina. Pre svega, mislim da ovaj zakon o zaduživanju kod Komercijalne banke za potrebe suda govori najmanje o dve stvari: o neuspešnoj reformi pravosuđa i o štetama koje trpimo kao društvo zbog tvrdoglavosti vlasti da ne prihvati ponudu opozicione stranke i izvrši izmenu i dopunu Zakona o javnim nabavkama, koja je još od februara meseca bila u postupku i da, s obzirom na ono što je izmena i dopuna tog zakona nudila, uštedi ovoj državi nešto sredstava. Pre svega, treba reći da o efikasnosti sprovedene reforme rečeno je mnogo, u zemlji, u inostranstvu. Činjenica je da nismo poboljšali efikasnost, da imamo manjak sudija, da je pravosuđe grupisano i da odjednom nemamo prostora za taj Prvi osnovni sud, a ranije smo imali prostora za pet opštinskih sudova koji su nesumnjivo mnogo bolje radili od ovog jednog. Dobili smo reorganizacijom, uslovno rečeno reorganizacijom, jedan glomazan sud za teritoriju Beograda, koji radi dvostruko sporije od bivših pet opštinskih sudova, govorimo još uvek o istom obimu posla, koji ima manjak sudija i zaposlenih i sad odjednom mu je potrebna zgrada Aeroinženjeringa i to po ceni koja je teško razumljiva. Ono što nam je dostavljeno kao poslanicima u materijalu jeste nešto što je problem i na šta upozoravamo duže vreme, primena pregovaračkog postupka, u potpuno neopravdanim okolnostima, prosto vređa i nas poslanika i građane Srbije, a košta nas sve kao građane Srbije. U materijalu se tvrdi da je ponuda Komercijalne banke izabrana kao najpovoljnija za nabavku usluge kredita u tom pregovaračkom postupku, a bez objavljivanja javnog poziva koji je primenjen zato što se Vlada pozvala na izuzetnu hitnost. Ova vrsta pregovaračkog postupka primenjuje ste kad se zbog, citiram, zakon, zbog izuzetne hitnosti prouzrokovane vanrednim okolnostima ili ne predviđenim događajima, pa sada naglašavamo, čije nastupanje ni u kom slučaju ne zavisi od volje naručioca, naručilac nije mogao da postupi u rokovima određenim za otvoreni ili restriktivni postupak. Svi znaju da sam citirala član 24. stav 1. tačka 4). Da li je ovo bila nepredviđena okolnost ili reforma traje toliko dugo, o njoj se priča toliko dugo, premeštaj, grupisanje i smeštanje sudova je toliko bilo javno, prozivano osporavano, podržavano, hvaljeno? Ovo zaista nije u redu da kažete da je reč ohitno, da se prouzrokuju vanredne okolnosti ili nepredviđeni događaji na koje niste mogli da utičete ni na koji način. Sad o rokovima i o hitnosti. U obaveštenju o izboru za najpovoljniju ponudu na portalu javnih nabavki 28. novembra na sledeći način je opravdana primena ovakvog postupka. Piše – Republička direkcija za imovinu Republike Srbije je za potrebe Ministarstva pravde, Prvog osnovnog suda 27. juna 2011. godine sa preduzećem Aeroinženjering d.o.o. u stečaju zaključila ugovor o kupoprodaji pokretne i nepokretne imovine, kao i aneks ugovora o tom istom, od 23. septembra, kojim je rok isplate kupoprodajne cene produžila do 30. novembra 2011. godine. Ugovorena kupoprodajna cena iznosi 800 miliona dinara. Članom 3. zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu predviđeno je da će Republika Srbija u 2011. godini odobriti projekte i programske zajmove, između ostalog i za kupovinu zgrade Aeroinženjeringa i izvođenje neophodnih radova na sanaciji i adaptaciji objekta za potrebe Prvog osnovnog suda u Beogradu. Sve to u dinarima iznosi milijardu i 331 milion i 200 hiljada dinara, odnosno u originalnoj valuti 13 miliona evra. Najciničniji deo objavljen na portalu, kako Ministarstvo pravde ne bi dospelo u docnju s posledicom jednostranog raskida ugovora od strane preduzeća "Aeroinženjering" u stečaju, bilo je neophodno u što kraćem roku sprovesti predmetni postupak javne nabavke dugoročnog kredita. Sad ja pitam vas prisutne, javnost Srbije i one koji su nam ovo dostavili - ako je, kako predlagač ovog zakona navodi, članom 3. Zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu predviđeno da će Republika Srbija u 2011. godini odobriti projektne i programske zajmove, između ostalog, i za kupovinu zgrade "Aeroinženjerniga" i izvođenje neophodnih radova na sanaciji i adaptaciji objekta za potrebe Prvog osnovnog suda u iznosu od 13 miliona evra, a Vlada još 24. februara ove godine donela zaključak o pribavljanju u državnu svojinu zgrade "Aeroinženjeringa", ako je Republička direkcija za imovinu 27. juna, s preduzećem "Aeroinženjering" d.o.o. u stečaju, zaključila ugovor o kupoprodaji pokretne i nepokretne imovine, postavlja se pitanje, zašto je Vlada pokrenula postupak javne nabavke tek 3. novembra? Da ponovim, krajem 2010. godine doneli smo budžet, gde je zajam sa konkretnom namenom bio predviđen. U februaru ste doneli zaključak o pribavljanju zgrade, juna meseca Republička direkcija za imovinu potpisala ugovor o kupoprodaji, a vi pokrećete postupak javne nabavke u novembru. Odredba člana 24. koji sam citirala na početku, jasno kaže da okolnosti koje su uzrokovale izuzetnu hitnost ne mogu da budu ni u kakvoj vezi sa naručiocem, odnosno da njihovo nastupanje, tih vanrednih okolnosti, ne može da zavisi od volje naručioca. Da li bi neko bi raspoložen da mi objasni, a kako to Vlada bez svoje volje dovodi do ovako rastegnutih rokova u postupku sprovođenja nečega što je nameravala još u 2010. godini da uradi? Znači, jedni mogući zaključak koji se nameće je, da je Vlada namerno, svojim nepostupanjem dovela sebe u situaciju da ne može da postupi u rokovima predviđenim u otvorenom postupku. Ovaj postupak je takođe namerno izabran, jer eventualni zahtev za zaštitu potrošača, npr. od nekog konkurenta koji bi nudio prikladniju zgradu po nižim cenama, da to ne spreči zaključenje ugovora. Jer, jedino u takvom postupku i kada je naveden razlog hitnosti, zaštita prava potrošača ne sprečava naručioca da zaključi ugovor. Zato vi nećete da promenite Zakon o javnim nabavkama. Zato niste hteli ni izmene i dopune da dopustite. Ono služi samo kao paravan za podsticanje konkurencije i javnost postupka. Na osnovu svega što sam vam rekla, potpuno je jasno da nisu ispunjeni uslovi da primenite pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva onako kako ste to uradili. Sada, da ne ostane sve na priči, zahtevamo od Ministarstva pravde i Vlade, da makar Odboru za finansije dostavi izveštaj o sprovedenom pregovaračkom postupku i zahtevamo od Uprave za javne nabavke, dok je ne ukinete, da da svoje mišljenje o osnovanosti i pravilnosti ovog postupka. Prvenstveni razlog zašto ovo tražimo jeste, zato što je Uprava za javne nabavke za prvu polovinu 2011. godine utvrdila nepravilnosti u ovakvim pregovaračkim postupcima, gde je zloupotrebljena izuzetna hitnost kao razlog, zloupotreba u vrednosti od 1,4 milijardi dinara. Samo jedna nabavka koju je Vlada učinila zloupotrebom postupka i namernim odugovlačenjem iznosi milijardu i 331 milion i 200 hiljada dinara. Sve ono što drugi zloupotrebe za šest meseci, Vlada u jednom postupku učini. Još jednom ukazujem da, znači, ovaj primer je vrlo jasno ilustrovao to koliko je opasno što se na samu nabavku nepokretnosti, a to je izmenama i dopunama Zakona menjano, a menjali ste mnoge zakone na gore od prvobitnih tekstova, što se na nabavku nepokretnosti ne primenjuju postupci Zakona o javnim nabavkama, pa makar i ovako lošeg. Jer, da se primenjuju, vi ovo nikada ne bi mogli da uradite. A možda i grešim. Ova vlada misli da može sve da uradi, zato što takva činjenja prolaze nekažnjeno. Sada postavljamo pitanje ukupnog posla. S obzirom da je kupoprodajna cena 800 miliona, a da je kredit 13 miliona evra, postavlja se pitanje – kako je utvrđena vrednost neophodnih radova na adaptaciji i sanaciji objekta u ostatku od pet miliona dinara? Inače, predlogom koji ste nam ovde dostavili, uopšte nije predviđeno kako će da se obavi korišćenje kredita, kakav je plan povlačenja, kakav je plan i iznos otplate kredita? Svi koji su i jednom radili bilo koji postupak javne nabavke znaju da je to obavezni deo konkursne dokumentacije, makar i u ovom postupku. Zašto to krijete od javnosti Srbije i od nas poslanika? Izborili smo se sa gospođom Dijanom Dragutinović da obezbedimo poslanicima i javnosti zaključen ugovor sa bankama i drugim finansijskim institucijama, kada to ratifikuje Skupština. Mi ovde nećemo da overavamo svojim glasanjem ili protivljenjem postupke, a u stvari ne znamo šta i za koga stoji. Zašto nam niste dostavili ovaj obavezni deo ugovora, odnosno konkursne dokumentacije, a nedvosmisleno postoji? Primera radi, na osnovu plana povlačenja kredita se utvrđuje i početak otplate kredita, pa citiram, kažete – puštanje prve tranše kredita u tečaj, od čega zavisi dinarska protivvrednost kredita. S obzirom da nema ovog elementa, kao i drugih elemenata koji su se našli u tekstu Predloga zakona i koji će se naći u ugovoru, za mene su oni, što je najstrašnije, neodredivi. Na stranu protivljenja kada u trenutku promovišemo dinarske kredite, svoju valutu i kad se trudimo da eliminišemo rizik zaduživanja u evrima, sve vreme pričamo kao da smo članovi Evropske monetarne unije, gde domaćoj banci, Komercijalnoj banci, želimo da se ne obezvredi kredit i nazivamo ga dinarska protivvrednost, iako su troškovi korišćenja nimalo niski da bi mi mogli da kažemo, evo sada, pošto je kredit dinarska protivvrednost isplate jer se plaća u zemlji, znači, definisano je da je to 13 miliona evra i plus, nimalo beznačajni ili laki uslovi zaduživanja. Na kraju, ako je rok za isplatu kupoprodajne cene 30. novembar, Vlada je već u docni. Nigde nisam videla da piše plaćanje zatezne kamate, ili je to deo onoga što mi nismo zaslužili, kao brbljivi, lajavi poslanici, da saznamo. Srpska napredna stranka ima potpuno drugačiji stav po pitanju nabavke zgrade za Prvi osnovni sud i mi smo vam to podnetim amandmanima i objasnili. U svakom delu gde pominjete kupoprodaju mi smo vam napisali da treba, u stvari, nabaviti za potrebe kupovine zgrade, znači, briše se "Aeroinženjering" i "izvođenje radova", i menja rečima"za izgradnju zgrade". Zgrada "Aeroinženjeringa", koja je predmet kupovine, verujem da svako od nas zna kako ta zgrada izgleda, je po svojim arhitektonskim i tehničkim karakteristikama takva da se i najskupljom adaptacijom vrlo teško može prilagoditi potrebama suda. Treba uzeti takođe u obzir da je ta zgrada veoma stara, zapuštena i da od izgradnje u nju ništa nije ulagano. Kako će se 110 sudnica koje treba da budu opremljene priključcima za softvere, kompjutere, napajanje strujom opremiti, koliko će to koštati, da li će to prevazići osnovnu vrednost ugovora koji ovde dolazite da ratifikujemo, sve ćemo to izbeći ako prihvatite rešenje koje vam nudimo. Vi ste naveli koja je to cena kupovine i korisna površina zgrade. Mi imamo izvor koji kaže da je to devet i po hiljada kvadratnih metara, na B 92 se pojavila informacija da je to 7.800 i sada govorimo da se cene kvadrata, znači neuslovne, stare i zapuštene zgrade kreću između 850 i 1000 evra po kvadratu. Da li se tako veliki prostor može kupiti po toj ceni? Da li je to dopustivo? Ako, žao mi je što je izašao gospodin Dulić, se može izgraditi prostor i on to radi kroz jedan deo svog projekta gde vam adaptacija ide 500 evra po kvadratu, da u stvari gradnja nove zgrade može koštati mnogo manje i sama adaptacija, u ovako jednoj staroj zgradi će potrajati duže od gradnje novog objekta. Znači, smatramo da je mnogo bolje prema projektu, a čitam u štampi da je Elkoms radio i projekat, znači, imate projekte kako treba da izgleda zgrada sa tih 110 sudnica, pa izvolite, Vlada ste i gazdujete zemljištem. Na Novom Beogradu postoji veliki broj prostora koji se može upotrebiti za ovu namenu, mogu biti odgovarajuća parking mesta uz to. Evo sada će sa mostom na Adi ili preko Ade, kako ga zovete, građani lako i brzo doći i imati gde da se parkiraju i da se obezbedi lakši i brži pristup i uslovniji rad i ljudima u pravosuđu i građanima koji treba da koriste ovu zgradu. Takođe, imamo jedan vrlo zanimljiv predlog da se sredstva, što je najznačajnije za izmirivanje ove obaveze, ne koriste iz budžeta nego izvolite da prodate Četvrti i Peti opštinski sud, jer ste reformom pravosuđa učinili manji broj zaposlenih, dovoljno dobrim i kvalitetnim da mogu da obave sve poslove, pa od prodaje ova dva suda i od povećanih sudskih taksi ili bolje naplate, izvolite izmirite gradnju zgrade koja će biti mnogo jeftinija, ako je u takvom postupku obezbedite za Prvi opštinski sud, nego na način kako ste vi ovde predvideli, a pokušavajući da ispravite sve greške za privatizaciju koja nije uspela da u postupku prodaje ni u stečaju završi postupak sa zgradom "Aeroinženjeringa". Hvala.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da i u vaše i u svoje ime pozdravim studente Beogradske poslovne škole, Visoke škole stručnih studija, koji se nalaze u poseti Domu Narodne skupštine i trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Prisutni su: Samardžić Ilija, Bjelić Milan, Filipović Milovan, Filipović Luka, Stojmirović Ljubiša, Malešević Ljiljana, Đurović Đuro, Đurić Zvezdan, Vučičević Slobodan, Kostić Dušan, Borota-Tišma Ankica, Jokanović Vesna, Lekić Snežana, Matović Dragan, Ranđić Dragiša, Samardžić Mile, Branković Nenad, Stojmirović Stojan, Rajković Bosiljka, Vasić Branka, Ždrnja Ivana, Stanković Zorica, Jovčić Milan, Odalović Tomo, Lomas Aleksandar, Mrđa Bojan, Karakaš Nedeljko, Matijaš Zlatko, Bojković Čedomir, Tomić Saša, Kocić Stefan, Bakal Miloš, Neđić Jovana, Savić Milosava, Tadić Milovan, Pavlović Peđa, Petrović Darko, Mastilović Marija, Drljača Mirjana, Dakić Pavle, Marina Vasović, Sidorenkov Mirjana, Milena Bundalo, Đurišić Vanja, Trivić Milan, Živanović Miloš, Radovanović Maja, SmuđaVladimir, Babić Goran, Paspalj Miodrag, Premović Nenad, Milošev Jovan, Vesna Miladinović i Nikola Vujanić. Dobrodošli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Zahvaljujem. Danas na dnevnom redu imamo više ugovora sa Nemačkom razvojnom bankom i to je, nažalost, sa naše tačke gledišta, sa tačke gledišta SRS koja se uvek zalagala za domaći bankarski sistem, za jednu nacionalnu politiku i u finansijskoj sferi, to je žalosna činjenica jer posle 2001. godine mi faktički nemamo mogućnost da stvorimo jednu našu razvojnu banku, jednu banku koja bi finansirala naše privrednike, naš izvoz i sve ove projekte koji se dana spominju na dnevnom redu, jer kao što sigurno znate, žao mi je što nije tu gospodin Cvetković, kao bivši i aktuelni ministar finansija, četiri razvojne banke su gašene zbog zahteva Svetske banke i MMF i umesto da smo od njih stvorili jednu razvojnu banku, danas uzimamo nepovoljne kredite od Nemačke razvojne banke. Moje kolege i ja ćemo dokazati da su to nepovoljni krediti, da su uslovi tih kredita loši i da su oni, to je suština ovih kredita, usmereni ka poboljšanju rada nemačkih formi na teritoriji Republike Srbije. To je suština ovih kredita i to je nešto od čega ne treba da bežimo, već da pogledamo istini u oči i da vidimo da Nemačka razvojna banka, Evropska investiciona banka, Evropska banka za obnovu i razvoj i sve druge bankarske institucije povezane sa Nemačkom i EU u suštini i faktički u praksi daju kredite uglavnom svojim konsultantima, svojim firmama, a u isto vreme srpska preduzeća, srpski radnici, srpska građevinska preduzeća pre svega gube posao. To su činjenice koje stoje iza ovih kredita i mi ćemo ih dokazati u raspravi, argumentovano naravno, i pokazaćemo da je bilo mnogo bolje da su se ta sredstva usmerila ka našim preduzećima i našim ljudima koji su suočeni sa sve većom nezaposlenošću. Pre svega bih hteo da kažem nekoliko reči o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma o izmenama Sporazuma između Republike Srbije i Evropske investicione banke. Nažalost, ministar nije rekao ni jednu reč o tom sporazumu. Smatramo da je to veoma važno i da je tzv. saradnja sa Evropskom investicionom bankom ili bankom koja je faktički jedna vrsta konsultativne institucije ili organa EU, Evropska investiciona banka je jedan činilac u finansijskom i ekonomskom pogledu koji određuje usmeravanje tih kredita i dobijanje javnih nabavki. Faktički se preko tih nepovoljnih uslova suspenduje Zakon o javnim nabavkama, što je katastrofa i skandal za koji, pre svega, odgovara Vlada Republike Srbije. Evropska investiciona banka o kojoj danas raspravljamo, tj. o sporazumu koji treba da se promeni sa Evropskom investicionom bankom, kao što znate, osnovana je još 1957. godine rimskim sporazumima, Lisabonskim ugovorom ona je već dobila drugu funkciju i postala konsultativni organ EU. Međutim, iza te Evropske investicione banke, to treba otvoreno reći, stoji Nemačka, jer Nemačka je glavni akcionar te Evropske investicione banke. Nemačka je uložila najviše sredstava u nju i sa ostalim velikim zemljama Evropske unije, Italijom, Francuskom i Velikom Britanijom, ima većinu u Savetu guvernera, ima preko 50% glasova u tom telu koje odlučuje o postavljanju Evropske investicione banke. Evropska investiciona banka faktički uzima kredite na finansijskom tržištu i dalje ih usmerava prema tržišnim kamatama. Dakle, ne radi se o nikakvoj pomoći, ne radi se o nikakvim filantropskim ili bilo kakvim drugim motivima, već se radi o tržišnim zakonima, radi se o banci iza koje stoji Nemačka, i to treba jasno reći kada se govori o nekakvoj pomoći Evropske unije, o nekakvim dobrim namerama i sličnom. Takođe, što se tiče tog sporazuma sa Evropskom investicionom bankom, treba naglasiti da je on samo deo jednog okvirnog sporazuma sa Evropskom investicionom bankom, koji je Republika Srbija potpisala pre nekoliko godina i koji je objavljen u međunarodnim ugovorima u 2009. godini, tj. u "Službenom glasniku". Radi se jednostavno o jednom okvirnom ugovoru, čiji je ovaj sporazum o kojem danas raspravljamo deo, jednom okvirnom ugovoru koji je više nego štetan za građane Republike Srbije, za preduzeća Republike Srbije i posebno za građevinske firme. Jednostavno, dovoljno je da pogledate član 6. ovog okvirnog sporazuma sa Evropskom investicionom bankom i biće vam jasno da taj član 6. faktički suspenduje Zakon o javnim nabavkama Republike Srbije ili zakon koji je više nego važan i zakon o kome danas, juče i svaki dan slušamo kao da je veliki problem što se tiče korupcije. Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da nije tako i da je glavni problem, što se tiče Zakona o javnim nabavkama, upravo Evropska investiciona banka, Evropska banka za obnovu i razvoj i sve one banke koje suspenduju fer i ravnopravne uslove u vezi sa javnim nabavkama. Tačnije, i biću potpuno konkretan, vi imate u članu 6. ovog okvirnog sporazuma, citiram, da banka može povremeno da uslove i finansiranje projekata dogovorom o učešću u javnim nadmetanjima i drugim konkretnim postupcima. Šta to konkretno znači? Ne treba neko veliko tumačenje da imate u vidu da će Evropska investiciona banka ili banka iza koje stoji Nemačka faktički finansirati i forsirati upravo banke, firme i građevinska preduzeća iz zapadnog dela EU. To je suština ovog sporazuma sa Evropskom investicionom bankom. To je suština svih naših odnosa sa Evropskom investicionom bankom. Mi imamo konkretne dokaze za to i to nije nikakva teorija zavere ili sada neko naklapanje. Pogledajte ko gradi most kod Beške. Pogledajte ko gradi Žeželjev most u Novom Sadu, most na Adi, ko renovira Gazelu i ko radi sve obilaznice u Republici Srbiji. Strane firme, a naša mostogradnja koja je izgradila te projekte ili Energoprojekt, moraju da idu po afričkom zemljama na tržištu Ruske Federacije da bi dobili posao. To je skandal. Do toga dovodi ovako loše pregovaranje sa Evropskom investicionom bankom ili sa bankom iza koje stoji Savezna Republika Nemačka. To su činjenice od kojih se ne može pobeći, ako ih pogledate i tumačite u ekonomskom, pravnom ili bilo kakvom smislu. To je takođe i posledica fraze da EU nema alternativu u ekonomskom i u bilo kakvom drugom smislu. Naravno da ima alternativu, alternativa je Srbija, alternativa je pomaganje našim preduzećima, našim radnicima, našim građevinskim preduzećima, onima koji se bave ovim ugovorima, koje ćemo danas razmatrati, o toplanama i vodovodu. Imaju i postoje naša građevinska preduzeća, postoje preduzeća u ovim oblastima koja će bolje uraditi to i sa manje troškova za budžet Republike Srbije. To je činjenica i SRS je, između ostalog, zbog toga protiv fraze da EU nema alternativu i da je EU spas u ekonomskom smislu za Republiku Srbiju. Ne, nije to tačno, to je loše i to je propast za Republiku Srbiju i u ekonomskom i političkom smislu i kojem god hoćete, počevši od otimanja Kosova, tj. 15% naše teritorije pa nadalje. Što se tiče ovog okvirnog sporazuma između Evropske investicione banke i Republike Srbije, takođe, postoji još jedna za nas neshvatljiva u pravnom smislu te reči činjenica, da se predviđa nadležnost Evropskog suda pravde. Kako je to moguće? Koji je ovo pravnik pisao? Da li je moguće da vi priznajete nadležnost Evropskog suda pravde, iako Srbija nije članica EU? To je skandalozno. To ne postoji čak ni u Nemačkoj koja stoji iz ove Evropske investicione banke i ovih kredita Nemačke razvojne banke, već postoji jedna supstidiarnost i primat nacionalnog prava nad pravnom EU. To je samo kod nas moguće da jedan pravosudni organ kao što je Evropski sud pravde može da bude nadležan za nešto što se tiče nacionalnog prava. To je potpuno neshvatljivo i mislimo da jednostavno to treba odbaciti, da je ta odredba u suštini ništavna i da ruši pravnu koherentnost pravnog sistema Republike Srbije. Takođe, u članu 10. ovog okvirnog sporazuma sa Evropskom investicionom bankom se pominje da će moći da se izvrši subrogracija ili prelaz potraživanja nekim drugim poveriocima, što je ponovo jedna vrsta pravne nesigurnosti i jedna vrsta unošenja konfuzije u pravni i ekonomski sistem Republike Srbije. Što se tiče ovog ugovora, tj. okvirnog ugovora o kreditu, i tako ga treba naglasiti, jer detalje ne znamo i tek ćemo videti te detalje, nadamo se u Narodnoj skupštini, ili će to biti opet netransparentno u onom kontekstu EU, od 45 miliona evra od Nemačke razvojne banke je za grejanje u pojedinim delovima Srbije. U preambuli se opet pominje da će se javne nabavke faktički usklađivati sa uslovima OCD, što nas ponovo dovodi do zaključka da se jednostavno Zakon o javnim nabavkama suspenduje i da jednostavno imate neke institucije, pre svega Evropsku investicionu banku, Nemačku razvojnu banku, Evropsku banku za obnovu i razvoj, Svetsku banku i MMF, koji imaju prvenstvo na finansijskom i ekonomskom tržištu Republike Srbije, što dovodi do dalje nezaposlenosti, pada industrijske proizvodnje i, naravno, daljeg zaduživanja Republike Srbije i otplaćivanja enormno velikih i lihvarskih kamata koje su prisutne na finansijskom tržištu Republike Srbije. Takođe, iznosi se jedna potpuno konfuzna definicija da će Republika Srbija, to je u preambuli ovog sporazuma sa Nemačkom razvojnom bankom, da će Republika Srbija dati doprinos od 9,250 miliona evra, što je potpuno neshvatljivo. Ako dobijate kredit, kako je moguće da dajete još devet miliona evra faktički, nešto više od devet miliona evra? Dakle, ovo nije razjašnjeno u preambuli i to pokazuje da je ovaj ugovor sa Nemačkom razvojnom bankom jednostavno nejasan, netačan i da ga treba dalje definisati. To ponovo pokazuje da je tačna naša definicija, a to je da se radi o okvirnom sporazumu čiji je cilj, i to ćemo ponovo naglasiti, faktički pomaganje nastupa nemačkih firmi na tržištu Republike Srbije. To je činjenica koja se ne može demantovati u pravnom i ekonomskom smislu i na koju ukazuje tumačenje i drugih članova ovog ugovora, okvirnog ugovora sa Nemačkom razvojnom bankom. Pogledajte član 2. ovog ugovora i član 1. gde se formira jedna agencija koja će vršiti izradu tih poslova u vezi grejanja. Ne piše se koje će firme biti u toj agenciji i ne navodi se, na primer, da će to biti firme iz Srbije, nego se ostavlja jedno tumačenje, jedna vrsta tumačenja ili jedna vrsta pravne praznine da će tu agenciju činiti, recimo, firme iz zapadne Evrope, a najverovatnije će to biti firme iz Nemačke. Nema nikakve garancije da se to tako neće desiti. Takođe, zašto je štetan ovaj sporazum? Štetan je i zbog velikog broja provizija, velikog broja odredbi o zateznim kamatama, o paušalnim naknadama. Na primer, u članu 4. se navodi da je provizija negde oko 0,25% za, pazite sada, neisplaćeni deo kredita. Vi ćete, znači, plaćati za neisplaćeni deo kredita koji, kao što ovde postoji u tabeli, je u ratama, plaćaćete ogromnu proviziju od 0,25%. Posle toga, takođe u članu 4. se navodi da postoji naknada za poslovanje od 0,5% glavnice. To je negde oko 250 hiljada evra i mi faktički dajemo bogatoj i razvijenoj Nemačkoj 250 hiljada evra kao jednu vrstu poklona. Do toga dovodi ovaj ovako loš kredit. Takođe, u članu 7. ovog okvirnog ugovora o kreditu sa Nemačkom razvojnom bankom se navodi da postoji zatezna kamata od nekih 300% bazičnih poena i da postoji još jedna paušalna naknada takođe od 300% bazičnih poena, što pokazuje da se radi o jednom uslovljenom kreditu, da se radi o kreditu koji je loš, koji je netransparentan i koji je u samoj svrsi jedna vrsta opterećenja za budžet Republike Srbije, a ne o jednom razvojnom kreditu ili o jednom kreditu koji će dovesti do boljitka u ovoj sferi koju on reguliše, tj. što se tiče grejanja. Sa pravne tačke gledišta je potpuno neshvatljivo da jedna strana u ovom ugovoru, a to je Nemačka razvojna banka, može da ima pravo da podnese obračun na osnovu uverljivog dokaza. Šta je to uverljiv dokaz? Kako je moguće da jedna strana tumači šta je uverljiv dokaz? Valjda to treba da tumači arbitraža ili nadležan sud. To je potpuno neshvatljivo. To pokazuje da ne postoji ravnopravnost strana upravnom smislu između Republike Srbije i Nemačka razvojne banke. Jer nemoguće da jedna strana u sporu automatski je u pravu samo na osnovu definicije da ona može podneti uverljiv dokaz. Može se odrediti u slučaju spora samo mišljenje i stav eventualno neke arbitraže, recimo Međunarodne trgovinske arbitraže u Parizu, a ne arbitraže u Frankfurtu kao što je ovde navedeno i u jednom i u drugom ugovoru sa Nemačkom razvojnom bankom i što ponovo pokazuje da jednostavno radi se o nepovoljnom kreditu, o kreditu koji jednostavno nije rezultat ravnopravnih volja između dve strane. Takođe, potpuno je skandalozno da se Republika Srbija obavezala da plaća deo poreza u vezi ovog kredita do nemačkih poreza. To je kao da tvrdite da je Republika Srbija deo SR Nemačke. Nije tačno, to nije tačno, možda neko misli da je to tako, možda neko misli da treba im popuštati i na KiM i u ekonomiji, i u takozvanim evropskim integracijama, ali u pravno-formalnom smislu Republika Srbija nije do pravno-finansijskog sistema SR Nemačke. To su činjenice, makar formalno je tako, faktički to je već drugo pitanje i to je već pitanje za neku drugu raspravu, to je pitanje za predsednika Republike, premijera itd. Takođe, ako dođe do uvećanja troškova navodi se u članu 10. ovog štetnog ugovora navodi se da oni mogu doći kao posledica mera centralne banke, promene zakona ili višestranog ugovora. Dakle, kada ovo pogledate i jezički, logički, pravnim i svakim drugim tumačenjem, doći ćete do zaključka da, ako gospođa Merkel ili gospodin Sarkozi promene Lisabonskim ugovorom, onda može doći do promene ugovora o kreditu koji uzima Republika Srbija ili, tačnije, da dođe do daljih i dodatnih troškova, kao što se navodi u članu 10. ovog štetnog i lošeg ugovora o kredita sa Nemačkom razvojnom bankom. Dakle, radi se o jednom ne transparentnom, jednom uslovljenom, jednom okvirnom sporazumu koji neće doprineti boljoj ekonomskoj situaciji u Republici Srbiji. Mislim da je suština i jednog i drugog ugovora sa Nemačkom razvojnom bankom i apelujem da obratite posebnu pažnju na član 11, gde se navodi da je Republika Srbija i agencija koja će biti formirana za izvršavanje ovog kredita od 45 miliona evra, dužna da posao "poveri dobrim konsultantima na međunarodnim tenderima". Ne treba neka velika pamet, ne treba neko specijalno tumačenje da dođemo do zaključka na osnovu prethodnih kredita koji su zaključivani sa Evropskom investicionom bankom, sa Nemačkom razvojnom bankom i sa svim drugim tzv. evropskim bankama, da će se raditi o konsultatntima iz zapadnog dela EU. Pošto se o nemačkoj banci, verovatno će se raditi o konsultantima iz Nemačke. To je činjenica. Dakle, Srbija će se zadužiti da bi plaćala konsultante iz Nemačke, da bi plaćala nemačke firme. To je suština ovog štetnog i lošeg ugovora sa Nemačkom razvojnom bankom od 45 miliona evra. Takođe, kao što sam već rekao, u članu 14, što je više nego štetno, navodi se nadležnost arbitraže u Frankfurtu, a ne arbitraže koja je opšte poznata, međunarodne arbitraže Međunarodne arbitražne komore. Takođe, sve ovog što smo rekli za prethodni kredit od 45 miliona, može se isto tako, još više primetiti za sledeći kredit sa Nemačkom razvojnom bankom u visini od 25 miliona evra, tačnije u visini od 17 miliona evra i nekakvih 7,5 miliona finansijskog doprinosa. Taj finansijski doprinos, više je nego jasno kada pogledate odredbe ovog ugovora od 17 miliona evra, će biti isplaćen nemačkim firmama, nemačkim konsultantima koji će se baviti problemima vodosnabdevanja u Republici Srbiji. To je skandal i još jedan dokaz da je fraza da EU nema alternativu štetna u finansijskom, ekonomskom, političkom, pravnom i svakom drugom smislu za Republiku Srbiju. Takođe, radi se o uslovljenom, okvirnom sporazumu, jer u članu 1. ovog ugovora od 17 miliona evra ili 25 miliona evra se navodi da će posebni ugovori tek biti sklopljeni između Republike Srbije i Nemačke razvojne banke i da taj tzv. finansijski doprinos, o kojem se govori u preambuli, može biti umanjen ili uslovljen. Dakle, nije sigurno da će tih 7,5 miliona evra uopšte biti isplaćeno, kome će biti isplaćeno i da će doći ikada u Republiku Srbiju. Takođe, u članu 4. ovog ugovora se navodi da će ponovo biti propisana provizija od 0,25% koju će Republika Srbija plaćati, provizija od 0,25% od glavnice i kamata, pored svih ovih velikih provizija, od 3,49%. Vi sigurno znate da je svaka kamata i za 3% loša u ekonomskom i pravnom smislu za zajmoprimca. Naravno, u članu 7. se navodi zatezna kamata, u članu 11. ono što je glavno za nemačke tzv. partnere je to da će se projekat od ovih 17 ili 25 miliona poveriti konsultantima i firmama koje će se prijaviti na međunarodnim javnim nabavkama, tačnije najverovatnije nemačkim firmama, nemačkim konsultantima i svima onima koji povećavaju nezaposlenost i loš životi standard u Republici Srbiji. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, prijave za reč, a u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podele poslaničke grupe: LDP, Napred Srbije i SRS. Prelazimo na deo sednice kada pravo na reč imaju narodni poslanici, a po prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 10, 11, 12. i 13. dnevnog reda. Prvi prijavljeni je narodni poslanik Bojan Đurić, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovana potpredsednice, prijavio sam se pre otvaranja ovog drugog dela sednice, da iskoristim onih sedam i po minuta preostalog vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, pa ću na taj način govoriti…
Narodni poslaniče, sada možete da koristite 14 minuta 24 sekunde, koliko imate kao poslanička grupa. To je sve vreme koje možete da koristite, pa vas molim, u skladu sa Poslovnikom, to vreme.
Smatram da to nije korektno, pošto smo vi i ja razgovarali pre desetak minuta za stolom predsedavajućeg o tome i dogovorili se…
Narodni poslaničke, jasno sam rekla i vama i koleginici potpredsednici Juditi Popović, ovlašćeni predstavnik ili predsednik može svoje izlaganje da deli u dva dela, jedno pre nego što počne rasprava, a po redosledima prijavljenih govornika, a drugo kada se ta lista iscrpi.
Prijavio sam se i tada.
Narodni poslaniče, sada je lista počela. Vi ste prvi prijavljeni govornik na listi.
U redu, nemojte vikati samo na mene, nema nikakvih problema.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da se sa uvažavanjem odnosite prema drugim učesnicima na sednici i da ni ne pokušavate da omalovažite pravila koja ste bili dužni da pročitate pre nego što ste uopšte uzeli učešće na bilo kojoj sednici. Čisto i jasno pravilo u članu Poslovnika koji opisuje na koji način teče sednica u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu je da predsednici i ovlašćeni predstavnici dobijaju reč odmah nakon predlagača i izvestilaca odbora, da tada dobijaju reč narodni poslanici koji su prijavljeni po redosledu na listi i da, kada se iscrpi lista govornika, pravo na reč imaju svi oni koji nisu iskoristili svoje pravo i, naravno, predlagač. Najlepše vas molim da sa uvažavanjem koristite svoje pravo na reč. Izvolite.
Samo sam želeo da kažem o čemu ću suštinski i na koji način govoriti. Mislio sam da ovo svoje izlaganje počnem analizom onoga što je u smislu komercijalnog ili trgovinskog prava govorio gospodin Mirović i možda nekih grešaka u njegovom izlaganju, ali posle ove vaše analize zaista neću ulaziti i neću kritikovati gospodina Mirovića, zadržaću se na nekim drugim stvarima. Nema gospodina Dulića, ministra, kao predstavnika Vlade, pa je dosta teško da polemišemo, nije bilo ni njegovih odgovora na pitanja koja su mu ovde postavljena u prvom delu sednice. Nezavisno od toga, postoji jedan politički problem, o kome mi ovde govorimo, a u analizi tog problema i možda traženju rešenja, sprečava nas, pre svega ponašanje predstavnika vladajuće koalicije, ne samo koalicije koja je najpre ovlastila za ove tačke dnevnog reda gospodina Božidara Đelića, koji je u međuvremenu podneo ostavku, ne taj problem što je ove ugovore, sporazume sa Nemačkom bankom potpisao predsednik Vlade i ministar finansija Mirko Cvetković, koga danas ovde nema, ni to što se niko od predstavnika vladajuće koalicije ne javlja za reč ili makar nije govorio u ovom prvom delu, kada govore ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Obećao sam da se neću mnogo baviti izlaganjem gospodina Mirovića, ali moram samo jednu rečenicu, sve ono što je rekao, mislim da će zaslužiti da večeras bude možda u nekim od prvih minuta od hedova "Dnevnika" dva RTS-a. Prosto poslednjih dana "Dnevnik" dva RTS-a, zapravo liči na ovo što je govorio gospodin Mirović. Ta antinemačka kampanja koja se sprovodi u našim medijima, taj zaista neverovatan bezobrazluk, da vi imate početak televizijskog "Dnevnika" koji govori o tome – Nemačka različito od Brisela, ucene Nemačke prema Srbiji, svi nas u Evropi vole, samo nas Nemačka mrzi, a u nastavku Dnevnika imate kako je potpisan ugovor o beskamatnom kreditu Nemačke za pomoć građevinske industrije u Srbiji, odnosno za povećanje energetske efikasnosti. Imate raspravu ovde u Skupštini danas, gde god govorimo o dva kredita nemačke banke, zapravo Nemačke države pod uslovima koji su daleko povoljniji i od trećeg kredita, znači Komercijalne banke za aero-inženjering, o kome danas ovde govorimo, a da ne govorim o tome kakvi su bili krediti, kako je bilo ugovoreno pravo, na koji način se regulišu odnosi i sprovode postupci, recimo u našim ugovorima koji su vezani za sprovođenje energetskog sporazuma, odnosno sporazuma o privatizaciji i investicijama u naftnoj industriji Srbije "Gasprom njeft", kako se već zove ta kompanija. Ako možemo to malo da razjasnimo, kakvi su uslovi ovih kredita, dakle, kredit koji se tiče izgradnje, odnosno revitalizacije sistema daljinskog grejanja u Srbiji, uz kamatnu stopu od 2,5%. Postoji taj pogled na ekonomiju i bankarske poslove koji kaže da je svaka kamata iznad 3% nepovoljna za onog ko kredit uzima, ali moram da vas podsetim da ova stopa, fiksna stopa od 2,5% godišnje praktično na nivou prosečne inflacione stope u zemljama Evropske unije, odnosno u ero zoni. Dakle, kredit koji dobijamo u iznosu od 45 miliona evra će se zapravo vraćati bez realne kamate, dakle isplaćivaćemo samo ono što je inflacioni trošak u zemljama Evropske unije. Nešto je viša kamata za kreditni aranžman kod vodosnabdevanja i kanalizacije, ona je 3,5%. Da bismo uporedili koliko su to zaista povoljne kamate koje dobijamo od nemačke banke, odnosno Nemačke države, može da nam posluži i ovaj treći ugovor koji danas ovde potvrđujemo, to je ugovor o kreditu naše države, kod naše većinski državne banke, Komercijalne banke, čiji su kamatni uslovi određeni na sledeći način. Dakle, šestomesečni euroribor plus fiksna marža od 4,2%. To je u ovom trenutku ukupno između 5,9 i 6%. Mi danas uzimamo dva kredita po kamati od 2,5 i 3,5% i kredit kod domaće banke po kamati od 6%. Toliko o tome, na koji način treba pomagati domaću industriju, domaći bankarski sektor i koliko će građanima Srbije biti bolje, ukoliko se krediti uzimaju kod domaćih banaka. S druge strane, zanimljiva je ova rasprava, bez obzira što u njoj ne učestvuju poslanici vladajuće koalicije. Ima ovde argumenata koji su i politički, koji govore o tome kakav je odnos Nemačke države prema našoj Vladi. Međutim, u ugovorima je predviđeno i da će Nemačka Savezna vlada dati garancije za realizaciju ovih kredita. Dakle, biće neka vrsta rasprave i u nemačkom parlamentu. Bojim se da će se u tom parlamentu pokrenuti ista vrsta političke argumentacije. Zbog čega se ulazi u ovakve povoljne aranžmane, zbog čega Nemačka država na određeni način finansira ili sufinansira izgradnju komunalne i druge infrastrukture u Srbiji, dok vojnici te iste države stradaju na severu Kosova i dok je to deo, ili je makar bio deo zvanične srpske politike. Na tu vrstu paradoksa ne mogu da daju ni poslanici Liberalno demokratske partije, ni poslanici Srpske radikalne stranke. Odgovor na ta pitanja, odgovor na pitanje bilateralnih odnosa sa Nemačkom, odgovor na pitanje kako ćemo u narednim godinama finansirati ovakve i slične projekte, ukoliko nemamo ugovorne aranžmane sa Evropskom unijom, ukoliko zaustavimo naš put evropskih integracija treba da daju predstavnici Vlade. I to ne može da bude direktorka Kancelarije za evropske integracije, što je uz svo dužno poštovanje prema gospođi Delević, tehnička ili birokratska funkcija, odgovor na to pitanje moraju da daju političari u Srbiji. Oni koji su u isto vreme dok je potpisivan ovaj sporazum, dakle 29. septembra na vrlo afirmativan način govorili o onome što se desilo na Jarinju, dva ili tri dana pre toga, kao i oni koji su u međuvremenu proglašavali pobedu nad pojedinim zemljama koje navodno ne žele Srbiju u EU. Pretpostavljam misleći u tom trenutku na Nemačku sa kojom su potpisali i planirali ratifikaciju kreditnih aranžmana na oko 70.000.000 evra samo kroz ovu tranšu. Nema ministra, ne mogu da mu postavim još neka konkretnija pitanja. Mi smo pre nekoliko dana govorili o problemima koje ima Građevinska direkcija Srbije sa internet prezentacijom, a u međuvremenu se ispostavilo da ta građevinska direkcija očigledno ima mnogo veće probleme sa izgradnjom stanova na Kosovu, sa nekim prošlim vremenom. To će pretpostavljam rešiti istraga i sudski postupci ali to prosto govori o tome koliko su efikasni naši državni organi ili državne institucije ili kvazi državna preduzeća u realizaciji ovih projekata. Zadužili smo se danas za 70 miliona evra, te kredite ćemo vraćati narednih nekoliko godina, a u međuvremenu ćemo se budžetom, sredinom sledeće nedelje zadužiti u 2012. godini za 4,5 milijarde evra. Većim delom ćemo ta sredstva koristiti da bismo vratili kredite koje smo u prethodnih nekoliko godina uzeli. Danas vam garantujem da ako se ovakva politika bude nastavila, da ćemo negde pred kraj isteka ovog grejs perioda koji je predviđen praktično u sva tri ugovora morati da uzimamo nove kredite, pod znatno nepovoljnijim stopama i siguran sam da će te stope biti mnogo nepovoljnije ukoliko zaustavimo naše evropske integracije, odnosno ukoliko ih ne obnovimo već u februaru ili martu. Hvala vam.
Sedam minuta i 28 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, a posle nje narodni poslanik Dragan Stevanović.
Sledeća dva zajma o kojima želim da govorim su zajmovi od Nemačke državne razvojne banke, KfW, koja čini mi se zbog asocijacija na davno planiran, a nikad ostvaren posao osnivanja domaće razvojne banke se u Srbiji, potpuno namerno tako skraćeno naziva samo Nemačka razvojna banka, a da se u stvari zapostavlja ono što mene u stvari najviše zanima, a to je struktura vlasništva te Nemačke državne razvojne banke. Bez obzira na teorije zavere, na možda postojanje neke nemačke osvete Srbima, kako neko misli, na vrlo neprijatnu ulogu u koju se na primer našao gospodin Mas našao juče, zašto je uvažena gospođa Merkel bila na Kosovu, a nije ovde. Mislim da je princip funkcionisanja i nemačke države i Nemačke razvojne banke, nešto na čemu smo za 10 godina trebali da naučimo bar toliko da imamo i do sadasvoju razvojnu banku. Imali smo i osnova da je stvorimo i to na depozitima četiri velike ugašene banke o kojima postoje pouzdani podaci šta su sredstva, na depozitima države i njenim tekućim računima sa nivoa, svojevremeno savezne, a sada republičke države, lokalnih vlasti koji su svoje slobodne depozite ili dnevnetekuće prilive držali kod poslovnih banaka drugih, a ne kod svoje razvojne banke koji su mogli da budu najjeftinija baza i najjeftiniji izvor sredstava za ulaganje u ono što država odredi kao prioritet. Nismo naučili to za ovolike godine ali jesmo uspeli da naljutimo i jednu veliku Nemačku po načinu na koji smo plaćali kamate i za nepovučena sredstva, a bogami su podržavali ovu državu kreditima svih vrsta i za energetsku efikasnost, sve ono što je po namenama u stvari i nadležnost Nemačke državne razvojne banke, a to je finansiranje stanogradnje, znanja kao obrazovanja, energetske efikasnosti, razvoja komunalne i ostale infrastrukture. Ali onima kojima daje novac, ali i sa svoje strane oni su vrlo uspešno finansirali i izvoz svojih proizvoda, ali i izvoz svoga znanja preko stručnjaka koji su boravili kod nas u ovakvim vodoprivrednim preduzećima, odnosno vodovodima, preduzećima koja su se bavila nadležnostima vodovoda i kanalizacije, ali i rehabilitacijom daljinskog sistema grajanja u Srbiji. Finasirali su oni i razvoj sistema zaštite i sanacije depozita kod nas. Bilo je mnogo bespovratnih sredstava, bilo je mnogo sredstava za koje smo u svakom trenutku znali preciznu cenu i namenu. Ono što mi je posebno drago i kažem, Nemačka je država na koju se treba ugledati po tome kako svoje firme prati finansirajući njihov izvoz, kreditirajući države kupce, štojesmo mi, mogu slobodno da čitam primedbe ili zapažanja ili da upoznam javnost sa detaljima ugovora koji npr. zaključen aprila 2006. godine, a ticao se rehabilitacije lokalnog sistema grejanja u Srbiji, faza III ili da čitam Ugovor iz 2003. godine, biće jednaki. Na ne povučena sredstva postoji kazna koja se zove plaćanje od 0,25% godišnje od osnovne vrednosti ugovora. Zajmoprimac će platiti naknadu za poslovanje od 0,5 na ukupan iznos zajma u prvom trenutku i ne treba tražiti ništa skriveno. Znači, pristajali smo na uslove nekoga koji je sasvim regularno finansirao ne samo kod nas nego i svuda u okruženju ove delatnosti. Postavljam jedno drugo pitanje – čime smo mi to naljutili nemačku državu da u ovom trenutku, kada je trebalo poslušati mišljenje Evropske komisije, Nemačka bude ta koja će dovesti u pitanje čitavu instituciju EU, koja odlučuje tako, konsenzusno, zajednički, u saglašavajući svoje mišljenje, i da mi ostanemo kratkih rukava, a bili smo vrlo blizu? Priča se da smo Nemačkoj uskraćivali učešće u mnogim privatizacijama i da su potpuno nepravedno negde izgubili mogućnost da učestvuju u privatizaciji, a da smo nekim drugima zbog političkih ili ne znam već kojih razloga davali nelojalnu prednost koja je kompromitovala ovu državu, a nama nije obezbeđivala dovoljnu prednost. Nama su u svakom slučaju ostali krediti i kamate. To ide na dušu ove i ranijih vlada. "Meser tehnogas" je jedna od privih privatizacija još 1997. godine započeta i jedna od najboljih privatizacija. Čak mogu da kažem da su privatizacije koje su sa te strane dolazile, bile najčistije u smislu čistoće uslova koji su dogovarani. Da li smo odgovorili istom merom ili može po sistemuda ne uvredim muški rod, ali po sistemu muških razgovora u kafani – dajte vi samo nama pare, sve ćemo mi to lako, a onda u sistemu realizacije posla problema koliko hoćeš? Sa Nemačkom se ne može tako razgovarati. Meni je zaista žao što smo došli u situaciju da se osećamo neprijatno dok pričamo o povlačenju jednog ovakvog kredita. Ponovo ovde nemam izveštaj kako su ti krediti utrošeni i koja je njihova efektivnost. Znam da smo mi u prošloj godini, u ovoj tekućoj, pošto novi budžet ide, platili kamate na strane kredite 20 milijardi dinara, a bilo je planirano u osnovnom tekstu budžeta samo 14 milijardi. Kako je mogla ova država da pogreši za šest milijardi dinara troškova u 2011. godini, a euribor nije rastao? Šta se desilo? Šta se desilo da se informacija o tom našem putu u dobrom pravcu odjednom izokrene? Da l i je baš prihvatljiv izgovor da su odjednom dobrosusedski odnosi u prvom planu i da smo tu napravili problem? Ne verujem jer imam pouzdane informacije o tome da Srbija nije dovoljno iskreno radila reformske procese u smislu -priča o korupciji je bila priča a ne borba. Danas je priča o korupciji priča protiv političke konkurencije i zloupotreba. Danas je priča o konkurentnosti onakva kao što sam vam rekla, o upotrebi pregovaračkog postupka prilikom kupovine zgrade "Aeroinžinjeringa". Tako se omogućava svima da učestvuju u postupcima javnih nabavki. Slično je i sa privatizacijom. Da li neko zna u kom postupku je "Trajal" postao novokupljena firma od strane Amerikanaca gde gospođa ambasador lepo obeća da će sve učiniti da budemo regionalni lider. Kakav regionalni lider? Mi smo kada je CEFT doneta malo skrajnuti u stranu da budemo u tom trening centru za pripremu ne zato što nam nije ostavljena mogućnost da uredimo svoju kuću na pravi način, nego zato što to sami nismo hteli, ne mi građani, nego Vlada koja nas je vodila. Umesto da ispravljamo loše delovi ovih zajmova koje smo dobijali od nemačke banke KfW, a bilo ih je, evo jedan od takvih ugovora imam kod sebe, govori o troškovima iz finansijskog plana ovog kredita, ponoviću za one koji su zaboravili, od npr. 886 miliona evra gotovo 801 milion je otišao na troškove projektnih delova projekta gde se od vozila, karata za prevoz, troškova za smeštaj, nabavke opreme, računara, kancelarija itd, potroši za stručnjake koji dolaze da delitelje toplote i termostate kontrolišu i da proveravaju automatizaciju kotlova, ugrađenih, pregradnih ventila za distributivnu mrežu itd, u nekih 11 podstanica. Praksa započeta uzimanjem kredita od staratelja od starateljskog fonda Svetske banke 2001. godine, u kojoj je od šest miliona dolara kredita 4.780.000 otišlo na konsultantske usluge, a samo ostatak na nabavku roba je bila praksa sa kojom ni jednog trenutka niste hteli da se borite na način da kažete – u redu, vaši stručnjaci koji dolaze da ovde daju uputstva i savete vrede, ali ne vrede 80% projekta i da ostalo budu nabavke robe za koje se vi pitate. Znači, efektivnost kredita koji su ovde stizali su morali da budu predmet analize i efektnosti tih ulaganja. Ne, vi ste se setili danas kroz Agenciju za privredne registre proveravate gde su otišle subvencije od šest milijardi evra i da vidimo da li su pare uložene uredbama donele neku korist građanima Srbije. Pa ne može prvo nešto da se uništi ili potroši, a da onda proveravamo koliko je to dobro urađeno. Da li će to neko od nas u svojoj kući ili u državi koju smatra svojom kućom da radi na ovakav način? Ne. Jedan ovakav prilog za bilo koga ko bi se ovde mogao predstaviti sumnjalom, neću zato što se pominju imena, ali mogu da dostavim onima koji sumnjaju gde je, npr. uloženo na teritoriji Vojvodine tih sredstava iz KfW banke za razvoj vodoprivrede. Lavovski deo, 90% je otišlo na troškove stručnjaka, da nadgledaju i prate, a nama su ostali takvi troškovi da mi za glavnicu u ovoj godini smo trebali da platimo 26 milijardi dinara, a u idućoj godini ćemo za glavnicu kredita trebati da platimo po novom budžetu 38,8 milijardi. To je rast od 146%. Kamate pomenuh, bile su 20 milijardi na strane kredite, a u ovoj godini 26 milijardi dinara. Budžet je povećan za jednu milijardu evra. Mnogima su se smanjili i svi kažemo dobila ministarstva manje. Ljudi, šta je struktura kredita koji uzimamo, gde ide? Šta je struktura ovih troškova koji se plaćaju jer pričati priču da postoji fiskalni savet da vodimo računa da podelimo pravedno teret troškova i života na račun budućih generacija je bespredmetan, licemeran, zato što se uopšte ne vodi računa o tome da živimo preko granica svojih mogućnosti i ne samo to da ostavljamo dugove koje više nemamo odakle da servisiramo jer sve manje privrede radi, nego smo dozvolili da jednog zajmodavca, kakav je Nemačka, dovedemo u situaciju da nam potpuno okrene leđa u svakom smislu i da naše dalje uređenje države u smislu poštovanja ugovora, reforme pravosuđa, privatizacije, prevedu u dobrosusedske odnose. To je nedopustivo i to je velika greška i teret ove vlasti. Sad umesto da ovu strukturu kredita uredite tako da stižu zaista neke robe, da se naši ljudi obučavaju, pa da sad to oni rade, mangupi uzeli sistem i iz privatizacija i ista šema, savetnici, oglašivači, reklameri, pravne, ekonomske i ostale struke, kroz Agenciju za privatizaciju, pokupili najveći deo sredstava, malo nešto od kusura ostavili u budžet i umesto da se štedi onda kada se imalo, za dane kada će imati manje, što radi svaki dobar domaćin, mi smo došli u situaciju da nam gospodin Cvetković kaže – mi smo se zadužili jednu milijardu dolara dok imamo kreditni rejting, ali mi te pare nismo potrošili, kaže, njih čuvamo. Koji pametan čovek plaća trošak na kredit i drži novac bez ikakve kamate? Ili, ko to uzima pare gde je trošak po kreditu manji od troška, odnosno prihoda koji dobijate tek kada date pare na štednju? Da li negde postoji veća kamata na štednju od kamate na kredit? Ne postoji, to je suprotno zakonima, definiciji bankarskog poslovanja, zato što se kamata na kredit računa na osnovu ulaznog troška, a to je tuđ novac na koji plaćate neki trošak, to su uglavnom troškovi koje isplaćujemo štedišama, pa sve troškove koje ima banka, kamatne marže i onda se formira cena kredita. Znači, izvrnuli ste naopačke i namene i sredstva i ciljeve i doveli nas do toga da mi ovde pitamo zašto je Zakon o javnim nabavkama ovakav, gde sebe uvodite u docnju, zašto od ovog malog dajete opet onima koji nije neophodno, da bi u stvari za ono što se zove puko preživljavanje kao socijalna zaštita, kao život ugroženih slojeva, socijalna davanja, učenički standardi i sve ostalo, bilo na najnižim mogućim granama ili makar pokriveno onoliko koliko priznajete inflaciju, ne koliko je ona stvarna, nego koliko se priznaje. Smatram da je ova država od 2002. godine, ako ne od 2001, onda od 2002. godine mogla da ima svoju razvojnu banku i da određene strateške projekte, poput ovog, finansira sama, a ne da i dan danas budemo država idealni dužnik i da nam bude najvažnije da možemo da stanemo u red za kredit. Lažno je prikazivan društveni proizvod, namerno uvećan i to gospođa Diana Dragutinović priznaje tek danas kada nije ministar, da su metodologijom namerno uvećavani prihodi, metodologijom namerno smanjivani rashodi, da bi mi mogli da se zadužujemo. Kada sam vam u ovoj sali rekla da velika i jaka Nemačka uvodi kočnicu dugova, a ima odakle da vraća kredite, niste hteli da slušate. Krize nije bilo, pa je otišla, pa se vratila, pa sve je drugi neko kriv, samo nije ova Vlada, koja u stvari ne želi da se bavi onim što je suštinski posao – kako to malo novca što od građana stiže najbolje rasporediti? Sve otpisane dugove javnih preduzeća, puteva, onoga što je navodno 700 miliona kada nismo učestvovali u radu zbog čekanja da se zakaže sednica o Kosovu, prošlo ovde kao otpis, 700 miliona evra kredita, sve će to platiti građani Srbije kroz budžet, kao i kamate na ovaj kredit, kao i kamate na sve uzete kredite od kojih mi nemamo izveštaj, iako je na kraju formirana Uprava za javni dug, iako je formiran i Fiskalni savet, iako je formirano i nebrojeno agencija, organizacija koje navodno treba da se bave što boljim i efikasnijim upravljanjem onim čime raspolažemo od prirodnih resursa, do novčanih sredstava kojima raspolaže ova država. Duboko sam razočarana što mi 2011. godine pričamo o planovima za osnivanje razvojne banke, što i dalje realizujemo neku četvrtu fazu projekta i što ćemo ponovo imati da plaćamo troškove na nepovučena sredstva, a prvi put smo videli da imamo te troškove kada nam je revizor 2008. godine dao prvi izveštaj o reviziji završnog računa. Da toga nije bilo, možda ni danas ne bi znali, jer je kreativno izveštavanje i računovodstvo vrlo zanimljiva disciplina, gde se može sakriti sve, ali se nadam da zaista ne može još dugo. Kažu – možete sneg farbati u crno, ali ne cele zime. Hvala.
Iskorišćeno je 19 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, a posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS ću samo da se osvrnem na nekoliko konstatacija koje su izrekli neki od mojih prethodnika, a tiču se SRS i svakako u kontekstu sporazuma, odnosno zaduživanja o kojima danas govorimo. Mi zaista ne branimo bilo kom ili bilo kojoj poslaničkoj grupi u ovoj Skupštini i ne osporavamo pravo da lementiraju nad sudbinom nastradalih ili vojnika koji stradaju iz nemačkog kontingenta na severu KiM, za SRS je to stvar u odnosu na koju smo indifirentni. Smatramo da su došli nepozvani i što pre odu sa KiM, manje će da stradaju. Ali, ako neko očekuje da zbog njihovih stradanja i tzv. žrtava na KiM prihvatimo i pozdravljamo ovakve kredite sa Nemačkom KFV bankom, ni to nećemo da uradimo. I zbog javnosti i zbog vas kolega koji ovde sedite mora da se zna jedna stvar. Ovo su krediti kojima Nemačka ne pomaže i ne daje podršku Republici Srbiji. Nemačka nam prodaje svoj novac koji ćemo morati, naravno u vremenu koje je pred nama, svi zajedno da vraćamo. Problem je što je novac trošen do sada kako je trošen. Nemojte vi, kolege poslanici, da lementirate nad sudbinom Nemačke. Bilo bi pametnije da lementirate nad sudbinom Srbije, koja vrlo brzo, a ne u vremenu kada ćemo morati da vraćamo ove kredite, neće biti u stanju da servisira svoje obaveze, obaveze na ime stranih kredita i stranih zaduženja, koje ste vi svojom nerazumnom i neodgovornom ekonomskom i fiskalnom politikom natovarili svim građanima, pa i sebi samima i vašoj deci ove države na vrat, odnosno na leđa. Kamo sreće, kako su opet kolege koje sede do nas rekle, da ste se vi posvađali sa EU. Ne samo da se niste posvađali sa EU, nikada vlast u Srbiji nije bila servilnija u odnosu na EU i kamo sreće da podršku i perspektivu tražite u državi iza Urala, jer da je bilo malo pameti znali biste dobro, a ne sporim i da znate da se dobri odnosi sa Nemačkom grade upravo preko države iza Urala, odnosno sa Ruskom Federacijom. Ali, ne možete se poigravati sa prijateljima, ne možete se poigravati sa onima koji hoće da nam budu i politički i ekonomski saveznici i da od njih tražite podršku za bilo šta što želite kao vlast da činite i da radite. Ovi sporazumi koje ste danas pred nas izneli suštinski promovišu vašu nesposobnost, vašu neodgovornost i nedomaćinsko poslovanje vlasti i upravljanja ovom državom. Izgleda su ovakva zaduživanja još jedina stvar koja uspeva da vas održi na brojci 126. Još jedino oko ovakvih destruktivnih finansijskih stvari nemate problem da se skupite, da date kvorum i da eventualno ovo izglasate. Za vas su sve ostale odluke i zakoni u ovom parlamentu postali balast, postali kamen spoticanja. Ali, to je jako loše i opasno za ovu državu i za njenu budućnost. Nemam puno vremena, na žalost i počeću odmah sa ovim prvim zakonom, koji se odnosi na uzimanje novca od Komercijalne banke, kako biste finansirali, zamislite, ni manje ni više kupovine zgrade i njenu adaptaciju. Ovaj sporazum, po svojoj suštini, izvinjavam se na izrazu, predstavlja jednu trulu muljačinu. Samo što ne znamo ko mulja, a vreme će verovatno kao što je i za Kolubaru i Resavicu i sve ostalo, pokazalo ili pokazati, ko mulja i u čijem interesu je usvajanje jednog ovakvog sporazuma. Postupak na koji se on odvija, sprovodi i pretpostavljamo postupak na koji će se on privesti kraju, ako dočekate da ga sprovedete zbog vaših međusobnih odnosa, predstavlja muvanje. Sad ću da kažem u ime SRS zašto imamo takav stav. Jedino što ovde nije sporno, evo da ne budemo do kraja kritični, što je domaća banka, bar ste tu malo političke korektnosti pokazali i ako ste zbog toga ovako sprovodili javnu nabavku, onda ste to mogli otvoreno i da kažete. Ali, nije to problem. Ovde su najmanje važne kamate, rokovi otplate, mada ste i tu, evo ponavljam, bili bezobrazni, odnosno onaj ko je pisao ovo obrazloženje, ovaj zakon. Zamislite drskost da nazovete zakon, odnosno da kredit koji ćete vratiti sa grejs periodom za pet godina nazovete dugoročnim. Voleo bih da je tu genijalac, bilo ko iz Vlade da mi kaže – a kakav je kredit koji ćemo vraćati 2025 - 2026. godine? Kakvi su onda ti krediti, gde će prva naplata da dođe 2016. godine, ako je dugoročni kredit koji će se vratiti u narednih četiri, pet godina? Bar i to niste umeli da prećutite, da ne budete do kraja neodgovorni i da pokažete jedan potpun podsmeh i prema javnosti i prema poslanicima koji će ovo dobiti da čitaju. Pogledajte sada ovo, 24. februara je doneta odluka, odnosno zaključak da se ova zgrada pribavi u državni svojinu. Onda su čekali osam meseci, da bi u novembru mesecu, 3. novembra, ovlastili Ministarstvo pravde da u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama, i to članom 24. stav 1. tačka 4), sprovedu pregovaračkipostupak bez javnog poziva. Sada ću vam samo pročitati, a i zbog javnosti, šta znači to kada se ovakav postupak na osnovu onoga što se Vlada poziva, sprovodi – ako zbog izuzetne hitnosti, prouzrokovane vanrednim okolnostima ili nepredviđenim događajima, čije nastupanje ni u kom slučaju ne zavisi od volje naručioca, naručilac nije mogao da postupi u rokovima određenim za otvoreni ili restriktivni postupak. Šta to vi niste kontrolisali u postupku reforme pravosuđa, odnosno uspostavljanja zdravog i adekvatnog sudstva u Beogradu, pošto se radi o Prvom osnovnom sudu u Beogradu? Na sve ste vi uticali. Vi sprovodite reformu pravosuđa i kroz vašu reformu pravosuđa, gomila sudskih zgrada u Srbiji zvrlji prazno, zbog vaše mreže sudova koji ste uspostavili. U Surdulici, tu znam, tu živim, lepa zgrada, rekonstruisana i sređena, prazna, zbog vašeg zakona o mreži sudova. Vi se pozivate na član Zakona o javnim nabavkama koji kaže da vi nešto niste mogli da kontrolišete. Sve ste mogli da kontrolišete. Da li zaista u Beogradu ne postoji zgrada koja je vlasništvo bilo čije firme ili bilo koje firme koja je upropašćena u postupku kriminalne privatizacije koja je sprovođenja u Srbiji? Niste mogli da takvu jednu zgradu namenite, nego ćete da kupite zgradu "Aeroinženjeringa". Hvalite se Zakonom o otimanju imovine proistekle iz krivičnog dela, a što takav velelepni objekat niste smestili ovo, pa za 10 puta manje novca, nega bude i iz kredita, adaptirali i rekonstruisali, napravili sudnicu sa 110 prostorija u kojoj će, tzv. beogradsko reformisano sudstvo, biti efikasno? Još samo da im nađete zgradu i oni će biti ekstra efikasni. Građani Srbije će, neka, da finansiraju sudije koji rade, pa će građani Srbije iz svojih džepova plaćati sudije koji ne rade, pa će građani Srbije da plaćaju kredit, kojim ćemo kupiti zgradu "Aeroinženjeringa", da Prvi osnovni sud u Beogradu bude evropski. Je li tako? Ovde je suština priče – zašto "Aeroinženjering"? Zašto kupujete zgradu čiji su vlasnici firme u stečaju i likvidaciji? Čije vi dugove hoćete ovde da izmirite, za 10 puta manje novca? S obzirom da je zgrada u državnom vlasništvu, mogli ste da napravite novu zgradu. Pitajte bilo koju ozbiljnu građevinsku firmu i to će vam reći. Država je mogla da ne naplati komunalije, da ne naplati zemljište i da bude samo cela golog kvadrata, građevinskih radova i eventualno tehnike, i to ne više koštalo, tvrdim, od pet miliona evra. Ali, neko mora da uzme novac i neko mora da finansira. Ko se tu pominje? Karići, ovi ultra moderni evropski fanatici koji su sada u toj priči i pominje se još jedno ime, Janjušević. To je vaše čedo DS-a. Čiji se dugovi izmiruju? Bilo bi lepo da nam Vlada to kaže. Ko će dobiti pet miliona evra u adaptaciju i rekonstrukciju? Koja je to firma i kakav će tu postupak javne nabavke biti, da se taj posao poveri? Sve je ovo muljačina i zato SRS neće za ovo da glasa i nema nameru da podrži ovakvu stvar. Videćemo se, kroz vreme, pa ćemo da se demantujemo, ili vi nas ili vi nas. Još jedna stvar i vrlo brzo ću da završim. Što se kredita od Kfw banke tiče, a vezano za toplane u Srbiji, poštovana gospodo, pre dve-tri nedelje ste usvojili Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Žao mi je što gospodin Dulić nije tu, ali jel vi znate kako je predstavio Zakon o javno-privatnom partnerstvu? To je model da uđe privatni kapital u komunalne delatnosti. Znate šta, SRS je tada predložila, da se pored vodovoda i kanalizacije, izuzmu i toplane iz okvira, na osnovu kojeg će se one poveravati privrednim privatnim društvima da obavljaju tu delatnost. Vi to niste prihvatili kroz amandman. Rekli smo da je to stvar kojom država mora da se bavi. Onda bi možda imalo smisla da kažemo – država povlači pare za toplane koje su u problemu. Donosite Zakon o javno-privatnom partnerstvu da biste obezbedili kapital i sanaciju toplana, a onda opet zadužite građane Republike Srbije da biste toplanama vi davali novac. Vi u svoju strategiju i koncepciju ne verujete, zato što znate da vam je koncept javno-privatnog partnerstva osuđen na neuspeh, jer je vaša politička volja da to tako bude, da ne uspe, da biste i dalje mogli da imate monopol u javnom sektoru, da trošite novac kroz javne nabavke, a to trošenje novca kroz javne nabavke znate šta danas predstavlja u Republici Srbiji. Što se SRS tiče, ne pada na pamet da ovo podržimo. Ovo samo pokazuje da je vlast potpuno nesposobna, potpuno neodgovorna, da je, kako joj mandat ističe, ništa više ne interesuje i da će problemi koje će bilo ko posle njih naslediti, a nadamo se da će to biti nacionalno svesni i odgovorni ljudi, biti zaista veliki i da ćete zbog toga snositi političku odgovornost. Hvala.
Iskorišćeno vreme od vremena poslaničke grupe je 12 minuta i 45 sekundi. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Posle nje, narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, skoro su poslednji dani ove godine i baš u ovim poslednjim danima se vlast zadužuje. Tako je počela godina, sednicom sa kreditima, a tako ide i do kraja. Dva zaduživanja za toplane i vodovod su planirana i prikazana u budžetu za ovu godinu. Inače, kada govorimo o tome koliko je Srbija zadužena, evidentno je da je zaduženost prevelika. Zvanično se prikazuje da smo na ivici zaduženosti. Imali smo prilike da pre par dana vidimo podatke Ministarstva finansija, koji pokazuju da je na kraju novembra meseca, zaduženosti bila 44,8% BDP. Ovi podaci Ministarstva finansija se ne poklapaju sa podacima koje smo imali prilike da čujemo od predstavnika NBS, koji kažu da je već u septembru premašila zakonom definisani maksimum od 45% i da je bila 46,7%. Opravdanje se pokušava da pronađe u različitoj metodologiji koje koriste ove dve ustanove što ne samo da je neodgovorno nego, da nije žalosno, bilo bi smešno. Koje god podatke posmatrali, jasno je da stanje nije dobro. Umesto da se zbog ovakvog stanja neko pozove na odgovornost, mi sada pred sobom imamo neviđeni apsurd. Naime, pored ova dva zaduženja koja sam pomenula maločas i koja jesu planirana Zakonom o budžetu, raspravljamo i o zaduživanju države za 13 miliona evra za kupovinu jedne zgrade. Naglašavam ovo - jedne zgrade - i imam za to mnogo razloga. Vidimo da u obrazloženju stoji da za sprovođenje ovog zakona obezbeđivaće se sredstva u budžetu Republike Srbije. Ovaj novi kredit nije planiran i ovaj predlog zakona bi, u postupku još hitnijem od onoga koji je stavljen na dnevni red ove sednice, trebalo povući iz procedure. Ne postoji ni jedan jedini opravdani razlog da se za jednu zgradu potroši 13 miliona evra, plus kamata, plus troškovi kredita. Na koju god stranu se okrenete možete videti mnoštvo zgrada koje su prazne i koje se mogu kupiti po mnogo nižoj ceni i privesti svrsi za takođe mnogo manje para, ili da se čak izgradi nova, a da se opet zadovolje potrebe koje imaju pravosudni organi, u ovom slučaju Prvi opštinski sud u Beogradu. Mi u SRS uvažavamo potrebe koje ovaj sud ima. O tome da li će efikasnost biti poboljšana kada bude sudio svakodnevno, moći ćemo da govorimo nakon nekog vremena. Sada moramo da pustimo da to vreme protekne. Međutim, ono što je nesporna činjenice jeste da bukvalno na svakom koraku imamo velikih i pristojnih zgrada koje su godinama prazne i na kojima velikim slovima piše – na prodaju. U ovo vreme kada se ne vidi kraj krizi već se samo očekuju novi udari, sve snažniji, vlast u Srbiji dozvoljava sebi luksuz da baci 13 miliona za jednu zgradu. Srpska radikalna stranka u tome vidi nečista posla. Ovom prilikom ću navesti neke podatke o tome po kojim cenamasu privatizovana neka srpska preduzeća koja su i te kako uspešno poslovala. Krenuću od leskovačkog "Zdravlja", to mi je nekako najbliže. Za tri i po miliona evra prodate su… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, ja vas molim, član 106. Razumem širinu diskusije, ali privatizaciju ili dovedite u vezu sa bilo kojom od tačaka dnevnog reda ili vas molim da obe poštujemo odredbe Poslovnika.) Hvala gospođo predsedavajuća, pravim poređenje između trinaest miliona evra koja će biti potrošena za zgradu sa prodajom nekih drugih zgrada i još neke druge državne imovine. Znači, za tri i po miliona evra prodate su i poslovne zgrade i proizvodne hale i oprema i vozni park, patent, licence i sve ostalo što čini jednu uspešnu kompaniju. Da mi neko ne bi prebacio kako govorim o tom nekom zdravlju, u tom nekom Leskovcu, na tamo nekom jugu Srbije, navešću još jedan primer bliže, zgrada koja želi da se kupi se nalazi u Beogradu. Evo jedan bliži primer, smederevska železara prodata je za 21,3 miliona dolara i opet pravim poređenje sa jednom zgradom koju srpska vlast hoće da plati osam plus pet miliona evra. Naravno, iz budžeta koji pune svi građani, u kojem odavno nema dovoljno sredstava pa se sredstva uzimaju iz kredita. Ali, ovo za šta se sada kredit uzima je zaista apsurd da se za ovakav luksuz uzme kredit. Preostala dva kredita su od Nemačke razvojne banke. Vrlo je interesantno da za ove kredite garanciju izdaje nemačka Vlada. Još je interesantnije da za program vodosnabdevanje i kanalizacije, pored kredita od 17,5 miliona evra mi vidimo da Nemačka razvojna banka želi da da i 7,5 miliona bespovratnih sredstava. Ponoviću ono što gospodin Zoran Krasić govori svakog dana, da je sir besplatan samo u mišolovci. Niko vam neće dati ništa ako u tome ne vidi svoj interes i ako u tome na bilo koji način ne obezbeđuje tržište za sebe. Sa druge strane, ta ista Nemačka koja navodnim dobrotvorstvom od 7,5 miliona evra želi da navodno unapredi kvalitet života građana Srbije kroz poboljšanje vodosnabdevanja neprekidno ucenjuje Srbiju da na indirektan način prizna samoproklamovanu nezavisnost države Kosovo. Koliko juče, imali smo prilike da slušamo njihovog ambasadora kako otvoreno govori da Srbija treba da se složi sa regionalnim predstavljanjem navodne države Kosovo. Za njega je regionalno predstavljanje Kosova lako rešiv problem i on ima jednostavnu ideju. Stavite table sa imenom gde piše ko su sve učesnici i problem je rešen. Postoji država Srbija i postoji država Kosova. Srbija to nikada neće prihvatiti. Taj isti ambasador Mas nas je prošle godine ubeđivao kako treba da mi Srbi svojoj deci objasnimo da je bombardovanje bilo ispravno. Mi u SRS smo mišljenja da pomenutom gospodinu neko treba da objasni da su njihove bombe sa osiromašenim uranijumom dovele do povećane smrtnosti naše odojčadi i do povećanja obolelih od malignih bolesti. U stvari, zašto bi mu bilo ko to i objašnjavao, kao i svi drugi on to zna, ali mu ovako više odgovara. Čemu služe njihovi vojnici u sastavu međunarodnih snaga kojima je Angela Merkel došla u postu na KiM? Mi smo u Narodnoj skupštini imali javno slušanje u organizaciji Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i svi redom govornici su u svojoj diskusiji izneli podatke da je najveće stradanje, najveći progon Srba sa Kosova se dogodio u vreme nakon dolaska mirovnih snaga. Na kraju, kada sagledamo sve ove predloge o kojima danas raspravljamo, mnogo jednostavnije je napraviti jedan ispravan potez, odustati od bacanja 13 miliona evra za jednu zgradu, obezbediti taj prostor po normalnoj ceni, tako će se uštedeti milioni navodne pomoći a građani Srbije biće pošteđeni balasti dugovanja, ionako je zaduženost prevelika a kriza sve intenzivnija, nezaposlenost sve veća a pad životnog standarda nezadrživ, a na odgovornost nije pozvan niko. Vlada ima obavezu da predloži mere i vrati dug u definisane okvire. umesto da bilo šta radi po tom pitanju mi imamo ispred sebe zaduživanje od 13 miliona evra ili nešto više od milijardu i 300 miliona dinara za jednu zgradu. Ove godine budžet ima deficit 142,7 milijardi dinara a za narednu godinu predviđen je 125 milijardi, mada premijer i ministar finansija, otvoreno govorim, da će nakon izbora biti potrebno raditi rebalans i da će to raditi neka nova vlast. Od ove vlasti mi nismo očekivali da drugačije projektuje budžet za godinu u kojoj će biti održani izbori, kako bi se građani ubedili da neko zaslužuje njihovo poverenje, negde će se asfaltirati putevi, negde popraviti vodovod i kanalizacija, negde će se popraviti stanje u toplanama. Sve to pada na teret svih građana Srbije a predstavnici vlasti zasluge će prepisati sebi i hvaliti se kako su dobro radili. Onaj ko dobro radi ne stvara ovoliku zaduženost i ne rasipa se milionima za jednu zgradu. Zahvaljujem.
Devet minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dušan Marić, posle njega narodni poslanik Momčilo Duvnjak.
Dame i gospodo, sa ova tri zakona Republika Srbija se dodatno zadužuje za 76, odnosno 83 miliona evra. Mi iz SRS ćemo glasati protiv usvajanja ovog seta zakona iz razloga što smatramo da Republika Srbija ne treba da se više zadužuje. Od 100 evra koje Republika Srbija danas proizvede i prihoduje, 45 evra otpada na dug. Inače, ovo je 1271. dan rada ovog saziva Skupštine Republike Srbije. Za tih 1271 dana vladajuća većina izglasala je ukupno 68 zakona o zaduženjima Republike Srbije uz manje kredita i zajmova. Kada izglasate ova tri zakona, a nema sumnje da ćete ih izglasati, o novom zaduženju od 83 miliona evra, vi ste za 1271 dan mandata ovog saziva Skupštine Republike Srbije državu zadužili za tačno 6.024.493.000 evra. Kada se ovoj cifri dodaju kamate i troškovi servisiranja kredita i zajmova, to je ukupno 6.626.942.000 evra. Šta to praktično znači? To praktično znači da su poslanici vladajuće većine podizanjem ruku u danu za glasanje svakog dana građane Republike Srbije zadužili za tačno 5.213.396 evra. Svakog dana 5.213.396 evra i tako iz dana u dan 1271 dan. Šta ovo praktično znači, ako se ovo zaduženje podeli na građane Republike Srbije? Po zadnjem popisu Republika Srbija ima 7. 120.666 stanovnika. To znači da ste svakog od njih, uključujući i tek rođenu decu, za vreme ovog mandata zadužili sa 930 evra. Ono što je posebno apsurdno jeste da ste sa 930 evra zadužili više od milion građana Srbije koji nemaju stalna primanja, koji su nezaposleni. Sa 930 evra ste zadužili više od 700 hiljada ljudi koji danas nemaju 1,5 evro da kupe osnovne životne namirnice, žive ispod granice siromaštva i sa 930 evra ste zadužili 70 hiljada ljudi koji se hrane na narodnim kuhinjama. Postavlja se jedno pitanje. Danas trebamo da usvojimo zakone o zaduženju, danas raspravljamo o zakonima sa kojima se zadužujemo za dodatna 83 miliona evra. Osnovno je pitanje – kakve koristi od toga imaju građani Republike Srbije, posebno ovih milion nezaposlenih i posebno ovih 700 hiljada gladnih koji bi valjda trebali da budu prioritet svake, pa i ove vlasti. Pozivam poslanike vladajuće koalicije da, pre nego što izglasaju novo zaduženje naše države za ovih 83 miliona evra, postave sebi jedno pitanje – kako je moguće da se Republika Srbija za 3,5 godine zaduži za 6.626.942 evra, a da se to ne oseti na standard građana Republike Srbije, da nema nikakvog poboljšanja života? Naprotiv, imamo situaciju da je broj nezaposlenih stalno veći i broj gladnih stalno veći. Postavlja se pitanje – gde su otišle te silne milijarde? U pitanju je šest milijardi i 626 miliona evra. Ako izglasate, a nema sumnje da ćete izglasati ove zakone, to praktično znači da ste za vreme svog mandata 2. 497.187 domaćinstava u Srbiji zadužili svaku sam 2.653 evra. Evo kako zaduženja izgledaju po godinama. Ovo sve iznosim iz razloga da ubedim poslanike vladajuće većine da ne glasaju za usvajanje ovih zakona. Godine 2008. ukupno 15 zakona, ukupno zaduženje 946.330.000 evra. Godina 2009. – 22 zakona, ukupno zaduženje 2.679.380.000 evra. Treća godina, 16 zakona o uzimanju kredita i zajmova, ukupno zaduženje 1.630.266.000 evra. Ove godine, ako izglasate, a izglasaćete ova tri zakona, ukupno 15 zaduženja u ukupnom iznosu od 1.370.966.300 evra. Ukupno 6.626.942.000 evra. Znate, ako ovaj iznos od 6.624.000.000 podelimo na poslanike vladajuće koalicije, koji su glasali za usvajanje ovih zakona, 127 poslanika, onda dobijamo jedan neverovatan podatak. Želim ovim podatkom da ubedim poslanike da ne glasaju za ovaj zakon. Dobijamo podatak da je svaki poslanik vladajuće koalicije u proseku Republiku Srbiju u protekle tri i po godine zadužio sa 52.180.645 evra. Još zanimljiviji podatak dobijemo ako zaduženje podelimo sa 68 glasanja. Znate li koji podatak dobijamo? Svakim glasanjem u ovoj skupštini o zaduženju Republike Srbije država je zadužena sa 97.455.029 evra. Zadnji argument kojim ću ubediti bar nekog poslanika vladajuće većine da prilikom glasanja ne uđe u salu jeste sledeći. Ovih 68 zakona su usvojeni sa 8.735 glasova za poslanika vladajuće koalicije. Kada ukupno zaduženje od 6.624.000.000 podelite sa brojem glasanja za, ispada da je svaki poslanik vladajuće koalicije pojedinačno, svaki put kada je digao ruku za zaduženje Republike Srbije, zadužio državu samo sa jednim glasanjem sa 761.717 evra. Građani Srbije često imaju priliku da u raspravama čuju termin – dan za glasanje. Slušajte kako izgledaju dani za glasanje u kojima se Republika Srbija zadužuje… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas bar malo o temi dnevnog reda, a o danima za glasanje, tvrdim da ne znate kako izgledaju pošto ni jednom ni jedan poslanik nije prisustvovao istom. Molim vas, o temi dnevnog reda, član 106. Bez obzira na iscrtavanje brojki, sve je u skladu sa temom, osim ovog što ste sad počeli, pošto dan za glasanje ne znate kako izgleda.) Zbog poslanika vladajuće koalicije želim da navedem samo nekoliko primera u kojima se Republika Srbija zadužila na ovaj isti način, za mnogo veće iznose, nadajući se da ću na taj način uticati na njihovu savest i da oni u danu za glasanje neće glasati da se građani Republike Srbije bespotrebno zaduže za nova 83 miliona evra. Kaže – unapređenje usluga na lokalnom nivou – 32 miliona evra. Pazite sad ovo… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, podsetila sam vas na temu dnevnog reda. Dakle, pažljivo vas slušam, sav kreativan doprinos množenja i deljenja, ali ne možete o zakonima baš u istom kontekstu koji su davno usvojeno. Dakle, molim vas o temi dnevnog reda, četiri tačke imate, pa o jednoj ili o sve četiri. Izvolite.) Dobro, treća tačka jeste zaduživanje od 25 miliona evra za poboljšanje vodosnabdevanja u Republici Srbiji. Koristim ovaj zadnji minut svoje diskusije da izrazim protest zašto se među investicijama, koje će biti finansiranje sa ovih 25 miliona evra, ne nalazi i Fabrika vode u Velikoj Plani. Ko zna koliko puta sam ovde upozoravao na činjenicu… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, zamolila sam vas o temi dnevnog reda. Dakle, tema dnevnog reda, na vašu i možda na moju žalost, nije Fabrika vode u Velikoj Plani. Onda vas molim da ne omalovažavate Narodnu skupštinu pričajući 10 minuta o tome da se ne treba zaduživati, brojeći neprebrojivo, i onda tražiti da se zadužujemo za neku posebnu fabriku vode. Molim vas da, bez vređanja ugleda Narodne skupštine, privedete svoju diskusiju kraju o tačkama dnevnog reda.) Izvinjavam se, naslov zakona glasi – Zakon o zaduživanju radi rehabilitacije svih sistema vodosnabdevanja. Prilikom uvodnog izlaganja gospodin ministar je rekao, odnosno nabrojao je opštine i nabrojao je projekte za koje će ta sredstava biti iskorišćena, a ja sam samo iskoristio ovu priliku da izrazim protest što se među tim projektima i među tim opštinama ne nalazi Velika Plana.
Treći put vas podsećam da govorite o temi dnevnog reda, jer baš zato što je nabrojano za čega se koristi, odnosno za šta se koriste sredstva koja su odobrena, to je tema dnevnog reda, a ne ono za čega, odnosno za šta nisu sve odobrena. Da li želite da nastavite? (Ne.) Iskorišćeno je 10 minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Molim narodne poslanike da, koristeći svoj kreativni svetonadzor o tome kako da diskutuju o tački dnevnog reda, da ni ne pomisle da će biti dozvoljeno omalovažavanje ugleda Narodne skupštine, pristojnosti, kršenje pristojnosti ili da se tema koristi za zloupotrebu člana 106. koji nas sve obavezuje da govorimo o dnevnom redu i drugih članova koji nas obavezuju na način kako se ophodimo prema svom poslu i prema drugima u sali. Reč ima narodni poslanik Momčilo Duvnjak, posle njega narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nešto ću da kažem o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu za rehabilitaciju sistema za daljinsko grejanje, vodosnabdevanje i kanalizaciju. Kada vidite Predlog ovoga zajma, odmah se vidi da je ovo loš zajam. Kada pročitamo uslove zajma, odmah se vidi da nemačka država traži da se, ako dobijemo ovaj zajam, uveze oprema iz Nemačke i da bude nadzor iz Nemačke, projekat iz Nemačke i oni određuju izvođača radova, sigurno je da neće odrediti izvođača radova iz Srbije, nego će odrediti izvođača radova iz Nemačke ili iz zemalja EU. Po ovome se vidi da naše firme koje se bave proizvodnjom ove opreme, da se ide na to da ova država i ova vlast unište naše firme, ovo je sigurno da građani Srbije znaju da se priprema privatizacija ovih javnih preduzeća, toplana i vodovoda po Srbiji. Postavljam prvo pitanje onima koji su dali ovaj predlog za zajam – ako dobijemo ovaj zajam za daljinsko grejanje od 45 miliona evra i prosledimo ga toplanama po Srbiji pod istim uslovima koje je dobila i Srbija - 2,5% na godišnjem nivou kamatu, da li će toplane u Srbiji imati bolje grejanje? Građani jeftinije grejanje? Da li ćemo imati bolju opremu i bolju naplatu? Nećemo sigurno. Vi, gospodo, morate dobro da znate da problem u našim toplanama nije ni oprema, nije ništa, problem su kadrovi i zapošljavanje. Sad napravite analizu od toplane do toplante u Srbiji, vidite koliko su dugovanja toplanama, a koliko toplane duguju. Otvoreno ću vam reći, a mi smo to radili, da veća potraživanja toplane imaju nego dugovanja. Evo vam primer u Kruševcu, javna preduzeća, ustanove,duguju gradskoj toplani 254 miliona dinara. Toplana je u minusu 110 miliona dinara. Šta ovo znači? Kada bi se naplatilo pola ovog duga, toplana ne bi vila u minusu. Znate go duguje, gradska uprava samo 18 miliona dinara. Šta ovo znači? Nema grejanja…
Narodni poslaniče, znači da ne govorite o temi dnevnog reda. Milim vas o temi dnevnog reda i podsećam vas da ste obavezni da govorite o temi dnevnog reda. Pažljivo slušam svakog narodnog poslanika i postoje stvari koje se mogu ilustrovati primerima za ono što je diskusija, a postoji jasno i čisto kršenje člana 106. što je vaš slučaj trenutno. Tako da vas molimo o temi dnevnog reda.
Primetio sam u ovome zakonu o zajmu sa Nemačkom investicionom bankom da piše, ako se uzme oprema iz Nemačke, da će biti oslobođena carina i neće biti naplaćen PDV. Evo, otvoreno vam govorim da imamo firme u Srbiji koje imaju ovu opremu i da će ta oprema biti jeftinija 15-20% i sa ovim povlasticama iz EU ili Nemačke, što se uvozi ova oprema. Mi ovde imamo i firme koje proizvode i predizolovane cevi, Zrenjanin i Aleksinac, pumpe "Sever" Subotica, merači toplotne energije, "Elektronika" iz Niša. Ponovo kažem, naše firme koje se bave ovom proizvodnjom, ova vlast hoće da uništi te firme, da ne prave više tu opremu nego da se ta oprema uvozi iz zemalja EU. Mi smo imali jedan primer u gradu Kruševcu, gde su nam govorili za proširenje fabrike vode da treba da uzmemo kredit, isti uslovi su ovde – 6 miliona evra…
Narodni poslaniče, ali mi ne razgovaramo o kreditu koji je neko nekada negde tražio ili nudio Kruševcu, nego je tema dnevnog reda ono što je tema dnevnog reda. Drugi put vas podsećam, sledeći put kada me budete primorali da vas podsetim, biću primorana da, na osnovu člana koji jasno kaže u svom stavu da je predsedavajući dužan da izrekne opomenu narodnom poslaniku koji ne želi da govori o temi dnevnog reda, to i učini. Sada vas poslednji put upozoravam.
Ovde se kaže da uzimate kredit pod ovim uslovima, ne znamo kolika je visina kredita za vodosnabdevanje i kanalizaciju, da li je 25 miliona evra ili 17 miliona evra i vi obavezno naznačite, gde god imamo te kredite u lokalnim samoupravama, da su to meki krediti. Svaki kredit je loš, da znate. Šta vam to znači meki kredit? Meko kad uzimate, tvrdo kad vraćate, je li? Ovo je bruka i sramota šta predlažete građanima Srbije. Prvo ste ih prevarili sa cenom grejanja. Da li znate šta radite sa ovim gasom? Prvo je cena bila 10%...
Narodni poslaniče, koji deo u mom podsećanju da namerno kršite odredbe Poslovnika Narodne skupštine ne govorim dovoljno jasno? Da li ćete govoriti o temi dnevnog reda ili da počnem sa izricanjem mera opomene? Na vama je. Imate vreme na raspolaganju, ali bez omalovažavanja poslanika. Molim vas da se prijavite, da bi mogli da nastavite, pošto ne želite da saslušate, kao što niste želeli ni da pročitate odredbe Poslovnika po kome želite da se postupa. Dužni ste da saslušate predsedavajućeg kada vas podseća na odredbe Poslovnika koje smo svi dužni da poštujemo. Tri puta sam vas upozorila da ne možete samo za sebe uzimati pravo da vi ne govorite o dnevnom redu. Dakle, ili o dnevnom redu ili ću vam bez daljih upozorenja izricati mere opomene. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u zakonu i u uslovima dobijanja kredita sa Nemačkom investicionom bankom za vodosnabdevanje i kanalizaciju, u jednoj rečenici se kaže da će učestvovati eksperti iz Nemačke. Ovde se pominje moja opština Trstenik, koja će dobiti ta sredstva za proširenje fabrike vode. Na kraju ću da kažem da je nacionalni investicioni plan uložio u opštinu Trstenik, za proširenje fabrike vode, 2,5 miliona evra…
Narodni poslaniče, izričem vam prvu opomenu. Narodni poslaniče, dužni ste da slušate kada vam se predsedavajući obraća.
… ali da poslanici znaju da je 2,5 miliona evra propalo, pukli su prstenovi za proširenje fabrike vode…
Narodni poslaniče, izričem vam drugu opomenu.
… i od vode nema ništa, 2,5 miliona evra su propali.
Narodni poslaniče, ukoliko nastavite da kršite odredbe Poslovnika, oduzeću vam reč i isključiću vas sa sednice. Zaključujem da je, zbog kršenja odredbi Poslovnika, narodnom poslaniku Momčilu Duvnjaku, po odredbama Poslovnika, izrečena prva, pa druga opomena. Zahvaljujem. Vreme koje je iskorišćeno je sedam minuta. Ne razumem zbog čega smatrate da vi možete da dobacujete i da možete da činite šta god vam je volja u određenom trenutku, bez ikakve samokontrole, u toku sednice Narodne skupštine. Uvidom u stenogram videćete da sam pokušala sve što bilo koji predsedavajući ume, da narodnom poslaniku objasnim da ne može za sebe da uzima prava koja odriče drugima. Narodni poslanik Vitomir Plužarević smatra da može da dobacuje i da može da se ponaša mimo odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslaniče, da li želite oduzimanje reči i isključenje sa sednice? To su sledeće mere opomene, kaznene mere za narodnog poslanika koji smatra da može da priča o čemu god želi na sednici. Narodni poslaniče dobacujete sa mesta. Sada vas poslednji put upozoravam, posle toga ću vam izreći meru oduzimanja reči na sednici koja je u toku. Gledajte kako vam narodni poslanici dobro savetuju da samokontrolom, počnimo zajedno da poštujemo odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Narodni poslanik Vladan Jeremić, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo najnovije zaduživanje Srbije za 83 miliona evra samo je nastavak jedne neslavne priče i potvrda ispravnosti stava Srpske radikalne stranke da generalno Vlada Republike Srbije ima očigledno nerešive probleme u vođenju ekonomske politike. Do sada je argumentovano ukazano, dakle na suštinu problematičnosti kredita Evropske investicione banke, Nemačke razvojne banke. Naravno bio bih maliciozan kada bi rekao da nije potrebno regulisati tako važne oblasti kao što su vodosnabdevanje, grejanje, kanalizacija, to jeste nešto što je svakako neophodno za normalno funkcionisanje u 21. veku. Ali ono što bih hteo i ovom prilikom da istaknem, to je dakle, pitanje koje se neminovno nameće, da li je jedino rešenje za sve te nagomilane probleme upravo uzimanje kredita i pogotovo ono što čini mi se i te kako interesuje javnost jeste od koga i pod kojim uslovima mi kao država Srbija, dakle, uzimamo kredite. Dakle, zaista je jedna nepodnošljiva lakoća zaduživanja krajnje neprihvatljiva, država očigledno već previše duguje međunarodnim finansijskim organizacijama, bankama i drugim državama i pogotovo je to problem što ovo zaduženje, a i ovo danas o kojem razgovaramo i u principu po onoj narodnoj, uzmi sve što ti život pruža, problem je taj što očigledno da će sve to što smo radili u proteklom periodu morati da vraćaju mnoge generacije posle nas. Neću se mnogo baviti nekim podacima koji ukazuju na činjenicu na koji je to način Vlada Srbije rešavala probleme. Naravno, to je sada jasno kao dan da se jedini izvor, odnosno jedina alternativa svim ovim problemima videla iznova zaduživanju Republike Srbije. Problem jeste taj, što recimo novac koji je bio usmeren za određene infrastrukturne projekte, kao što su recimo i ovi o kojimadanas govorimo, očigledno nije bio usmeravan tamo gde bi zaista i trebalo da bude, jer da je sav taj novac iz kredita zajmova po osnovu raznih ugovora, sporazuma završavao tamo gde je zaista i trebalo da bude namenjen, mi bismo danas u Srbiji mogli da imamo mnogo bolje uslove za život. Primera radi, evo i podatak da smo recimo mogli da izgradimo bez većih problema i dva mosta, ili čak 250 kilometara auto-puteva. Umesto toga, očigledno da su novčana sredstva koja su dobijana na osnovu zajmova, kredita i ostalog završavala uglavnom u nekoj tekućoj potrošnji, a mi u Srbiji danas sigurno, odnosno vlast ne može da se pohvali činjenicom da je u tom proteklom periodu uspela da izgradi svega negde oko 60 kilometara auto-puteva, itd. Problem koji naravno prati ovu politiku, politiku zaduživanja, jesu svakako investicije koje takođe stagniraju iz godine u godinu, pa od nekih očekivanih tri milijarde koliko je bilo planirano u ovoj godini, očigledno da će Vlada uspeti da s obzirom da je do kraja godine ostalo tek nekih desetak dana, da obezbedi tek nešto malo više od četvrtine. Naravno, Srpska radikalna stranka smatra da umesto suštinskih reformi sa kojima je trebalo da se pozabavi vlast, da se zapravo problemi pokušavaju izbeći upravo zaduživanjem i sve dok je to tako, dakle neće biti motiva ni za suštinske reforme, niti za štednju. Prosto je neshvatljivo, ekonomski ne postoji logika da uz stopu rasta koju imamo u državi od svega jedan do dva odsto, da se zadužujemo i to posle odbitka inflacije, po nekih 6, 7 ili 8%. To jednostavno zaista nije održivo i na taj način se samo dodatno tovari dug na inače sve slabiju privredu. Takođe ću samo podsetiti javnost da je Srbija kao država pod pritiskom jedne od tih međunarodnih finansijskih institucija, na kojima očigledno temelji svoju ekonomsku politiku i donela nekakav zakon, odnosno Zakon o fiskalnoj odgovornosti, po kome taj javni dug ne bi smeo da pređe 45% BDP. Međutim, nameće se pitanje koliko je ovo prevelik teret, odnosno hoće li servisiranje te obaveze odneti novac koji je preko potreban za investicije. Dalje, naravno da bi probleme mogli da rešavamo ne na ovaj način, dakle ne zaduživanjem, nego zaista i rast privrede, i svega ostalog. Naravno da je potrebna uređena privreda, da su potrebni lokalni izvori, a pre svega proizvodnja radi izvoza jer to donosi devize pošto je sve ovo za nas neki vid naučne fantastike, dolazimo zapravo do te poražavajuće činjenice, a to je da je Srbija ovakvim načinom vođenja ekonomske politike zaista zadužena zemlja, a pogotovu se javlja problem u odnosu sa svim tim potencijalnim investitorima za koje je naravno najvažnije da znaju da li je država sposobna da otplaćuje kredite koje preuzima. Naravno, ukoliko nije država može da bankrotira, a tada bankrotiraju i banke kao kreditori države i ovo jeste jedan najgore mogući scenarijo. Plašim se da nažalost Srbija užurbano ide ka njemu. Dakle, nisu vredela neka od upozorenja koje smo iznosili u ime SRS kada je reč o stanju spoljnjeg druga, o obavezama na osnovu redovne kamate, glavnici itd. Čak je bilo i nekih nesuvislih odgovora da se povlači manje nego što je moguće novca. Naravno, ako je to za utehu cilj međunarodnih finansijskih institucija kod kojih se Srbija uglavnom zaduživala, naravno nikad i nije da se otplaćuje samo glavnica već upravo da poseduje dužnika koji redovno plaća kamate jer se na taj način, posle te ekonomske zavisnosti od onoga ko i daje novčana sredstva, ekonomska zavisnost pretvara i u političku i naravno onda poverilac i može da diktira dužniku šta i kako da radi. Pa otuda kao što smo i čuli od kolege Mirovića, vidimo da pogotovo u nekim članovima predloženog sporazuma, pogotovo kada je reč o Nemačkoj razvojnoj banci se ukazuje na to, da praktično mi kao država nećemo imati apsolutno nikakvog uticaja na sve ono što bude pratilo realizaciju jednog ovakvog sporazuma. Problem svakako jeste i taj što je najveći deo novčanih sredstava koji je potrošen uglavnom za intervencije na tržištu, potrošnju kroz budžet, dobrim delom je u džepovima uvoznika, naravno servisiranje duga se prenosi na buduće generacije i zato u Srbiji danas jeste zao drug. Frapirao sam se kada sam našao podatak da je u proteklih deset godina u Srbiji po osnovu kredita, donacija, investicija, privatizacionog procesa, na ime doznaka iz dijaspore ušlo čak negde oko 55 milijardi evra. Nije bilo lako izračunati da se za taj novac moglo napraviti nekoliko koridora 10, dve stotine hiljada vrtića, isto toliko škola, mogla je u potpunosti da se modernizuje železnička mreža ili pak da se izgradi bez malo pola miliona stanova prosečne veličine 60 metara kvadratnih. Onda, čak i pored te činjenice da smo imali toliko ekonomskih eksperata u svim vladama Srbije, pored tog stalnog tutorstva Svetske banke, Evropske banke, MMF i drugih mi smo očigledno kao država i društvo dotakli dno i pri tom uz sve te probleme koji jesu postojeći mi kao država trpimo i godišnju štetu od onih skoro 300 miliona evra zbog smanjenih carinskih prihoda, što je upravo posledica jednog takvog odnosa koji režim ima prema EU i štetni primeni tog sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Dakle, jako je teško sa uništenom privredom, ograničenom poljoprivredom, finansijskim organizacijama poput MMF i zapadnih banaka, da Srbija ima neko drugo rešenje osim onog koje je nametnuto, dakle zaduživanje kao jedan put bez alternative. To što se država zadužuje direktno uzimanjem deviznih kredita kao što je sada slučaj ili možda emitovanjem dinarskih hartija od vrednosti je praktično svejedno jer Srbija kao celina, dakle troši mnogo više nego što zarađuje i postalo je jasno da taj nedostajući novac za sve projekte može da stigne, dakle ili od kreditora ili kroz domaći bankarski sektor koji istini za volju više i ne postoji. Šta je u svemu tome motiv države? Pa, prilično je jasan, pogotovo je bitno u ovom narednom periodu, dakle do izbora, da se spreči i zaustavi jedan finansijski kolaps, odnosno da se sačuva socijalni mir po svaku cenu, a da onda sa nekom daljom ili novom pričom bude nastavljeno sa ovakvom nazovi ekonomskom politikom. Da rezimiram, ako se sabere sve ono što je urađeno u proteklom periodu, ako pri tom dodamo i ono o čemu danas govorimo, čuli smo već da je Srbija u ove bezmalo tri godine zadužena sa nešto preko šest milijardi evra, da je struktura takva da obveznice, domaće i strane, čine 3,7 milijardi, dok su kreditna zaduženja 2,3 milijarde evra. Čuli smo i koliko nas je ove godine vlast zadužila, sva sreća pa je do kraja godine preostalo još samo desetak dana, tako da ne očekujem da će na skupštinskom zasedanju biti još neki od predloga o kakvima danas razgovaramo. Taj trend zaduživanja se očigledno nastavlja do kraja trajanja mandata. Govorili su da će 2008. godine najpre kriza da nas zaobiđe, pa će nam koristiti jer će investitori pohrliti u Srbiju. Onda je rečeno da oporavak kreće 2011. godine. Sad je jasno da će iduća godina biti još lošija od ove. Na kraju krajeva, sve dok je ovakve vlasti, biće po onoj narodnoj – ko poslednji izađe, neka ugasi svetlo. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno je 11 minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Marko Milenković i on je poslednji prijavljeni govornik. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je 16 minuta. Izvolite.
"Izmišljeni stečaj je jedan od omiljenih načina otimanja imovine. Mnogo su važniji pravi organizatori ove nečuvene pljačke, a to su političari i njihovi tajkunski prijatelji. Dana, 25. marta 2010. godine, stečajni sudija Privrednog suda u Beogradu, Gordana Aranđelović otvorila je stečaj nad "Aeroinženjeringom" d.o.o. i to zbog navodnog duga od 928.754, 87 dinara. Celokupna imovina ovog preduzeća, vredna više miliona evra, tako se bukvalno gura u ruke i džepove tajkuna povezanih sa DS i G17 plus." Novinski tekst od pere godinu dana gde se najavljuje šta će da se desi. Idemo redom. Takođe novinski tekst: "Tako će se 28. septembra 2010. godine na prodaji naći "Aeroinženjeringova" zgrada na Novom Beogradu, veličine 9,5 hiljada kvadrata sa početnom cenom od oko 12 miliona evra i vila Karićevih od 510 kvadrata u Krunskoj 76 u Beogradu po početnoj ceni od nešto više od milion evra. Zanimljivo je da će, osim radnika "Aeroinženjeringa", koji potražuju neisplaćene zarade za oko tri godine rada, novac od prodaje, po svemu sudeći, dobiti i sami Karići, koji su i dalji vlasnici 48,24% ove kompanije. Albi kapital i 8,52% država. Vlada Srbije kupuje i adaptira zgradu "Aeroinženjeringa" na Novom Beogradu u kojoj će biti smešteno kompletno parnično odeljenje Prvog osnovnog suda, tako da će ubuduće svaki sudija imati svoju sudnicu i moći će da sudi svakog radnog dana do mile volje. Državni sekretar Ministarstva pravde, Slobodan Homen izjavio je TANJUG da će zgrada biti plaćena osam miliona evra, odnosno oko 800 evra po kvadratu. Ostatak kredita biće uložen u adaptaciju zgrade itd, 110 novih sudnica." To je najava. Znači, zgrada "Aeroinženjeringa" više vredi nego "Trajalov" pogon za proizvodnju guma. Zgrada "Aeroinženjeringa" otprilike je kao pola "Sartida", nešto malo više od pola "Sartida". Da se setimo, ovde je nekoliko puta glasano i doneti su zakoni o stečaju. Ko radi stečaj "Aeroinženjeringa"? Agencija za privatizaciju. Ko nastupa u ime te agencije? Poverenik Dragan Perković. Zašto firma ide u stečaj? Zato što je prezadužena. Stečajni poverioci treba da namire svoja potraživanja, ali u stečaju, po pravilu, to se vrši srazmerno, ne u punom iznosu. Ako je stečaj otvoren zbog milion dinara, kako da se onda sada pojavljuje 13 miliona evra? Da li je bilo uslova za stečaj? Dobili smo Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Komercijalne banke. Pa ko je napravio tu Komercijalnu banku? Gde im je onaj čuveni direktor? Da nije on neki prijatelj sa Bogoljubom Karićem? Zadužujemo se da bismo kupili zgradu i izvodili neophodne radove. Koji su to neophodni radovi, to će da nam kaže "Elkoms". Za dva miliona dinara oni treba da naprave dokumentaciju. Međutim, ovde je prodata i oprema i nameštaj. Sve je prodato. Da vidimo šta kaže Agencija za privatizaciju. Pokušali su prošle godine da se izvrši prodaja nepokretnosti i pokretne imovine metodom javnog prikupljanja pismenih ponuda. Procenjena vrednost je dve i po milijarde dinara, a ove godine, pošto to nije uspelo, onda se prodaja vrši neposrednom pogodbom. Minimalna cena je 800 miliona dinara. Čekajte, ko je utvrdio koliko to vredi? Evo i BK televizija se otvori pre neki dan. I Tihomir Simić je napredovao kao kadar ovog Čankovog tamo. O čemu se radi ovde? Da li je ova zagrada zaista potrebna pravosuđu? Kako to osam miliona evra pa sada 13 miliona? Kakva je to adaptacija od pet miliona evra? Ko namiruje svoja potraživanja iz ovog iznosa? Znate, čudne stvari se dešavaju. Ovaj zakon ne sme da se donese. Zašto bi se država zaduživala za ovo? Toliko ima praznih zgrada koje zvrje prazne, ali ne, neko je bacio oko na ovo, a dve godine na toj zgradi piše "for sale" i prolaze turisti i niko da "sale", niko da calne. Bilo je i ono "for rente". Da li vi mislite da je država na"for rente"? Sada imamo dva ugovora sa dragim nam prijateljima Nemcima. Prosto ne mogu da shvatim zašto kritikujete nemačku državu ovde. Oni lepo rade svoj posao. Daćemo vam pare da sredite daljinsko grejanje, vodovod i kanalizaciju, ali pod našim uslovima. Oni vrlo lepo pregovaraju. Oni kažu – za naše pare mi ćemo da kažemo naši delovi, naša oprema, naš mozak, naša provizija, a vi, Srbi, kao podizvođači ima da budete robovska radna snaga. To je njihov interes. Znači, nije problem u njima, problem je u onome ko je zaključio ugovor. Ko je zaključio ugovor sa njima? Onaj mali sa dve kese, sećate se, ajmo, hajde u Evropu, Božidar Đelić. On je problem. Nije kriv Mlađan Dinkić što je rekao 1.000 evra besplatne akcije, krivi su oni koji su verovali. Njegov je zadatak da vara, vaš je zadatak da verujete ili ne verujete. Pod ovim uslovima ovi nemački krediti su eksploatatorski za Republiku Srbiju. Naši vitalni ekonomski interesi zabranjuju da se jedan ovakav ugovor potpiše. Potreba da se diše, potreba da se pije voda, potreba da se bude normalan u Srbiji, zabranjuje svakome u Republici Srbiji da ovakav sporazum pravi sa KFV itd. Znači, nisu krivi Nemci, oni to lepo rade. Kriv je onaj koji pristaje ovde na ovo. Zašto neko pristaje na ovo? Zato što je na vlasti peta kolona. Hvala gospođo Čomić.
Iskorišćeno je devet minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Marko Milenković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, današnji predlozi zakona o dodatnom zaduživanju naše države u iznosu od 83 miliona evra, neće doneti ništa dobro ni državi ni građanima, jer će i ta sredstva kao i sva ostala do sada biti utrošena bez uvida javnosti, nerazumno, bez kontrole, a samim tim i bez pozitivnih efekata. Upamtite dobro, građani Srbije, usvajanjem ovih predloga zakona bićete dužniji za 83 miliona evra, a opet ćete biti bez posla, bez standarda i novca za osnovne životne potrebe i to nakon 11 godina vladavine demokratije u Srbiji. Dok prosečan građanin ne može da zamisli 100 evra u svom džepu, Vlada Borisa Tadića vodi Srbiju u dužničku krizu iz koje ćemo teško izaći. Predlog zakona o zaduživanju od 13 miliona evra kod Komercijalne banke za kupovinu i adaptaciju zgrade Aeroinženjeringa apsolutno je nerazuman, rasipnički, samim tim i suvišan. Ako uzmemo u vidu tržišno realnu veoma malu cenu preduzeća u stečaju, kao što je Aeroinženjering, koji je još metodom neposredne pogodbe, prodaje, Agencija za privatizaciju za čak osam miliona evra. Zapamtite dobro, vladina agencija prodaje Vladi zgradu ovakvog izgleda, zapuštenu, staru, bez uslova za potrebe suda za osam miliona evra, dok će još pet miliona evra na čaroban način nestati u rekonstrukciji zgrade za potrebe Prvog osnovnog suda, jer kako kaže državni sekretar Homen, koji je do ramena umešan u aferu Luke Beograd, tek će tada kada svaki sudija ima svoju sudnicu imati i uslove za rad. Dakle, građani Srbije, do danas nije bilo pravde samo zato što sudije Prvog osnovnog suda u Beogradu nisu imali adekvatnu zgradu od 13 miliona evra, a od danas možete samo zamisliti kakva će vas pravda snaći u reformisanom pravosuđu sa basnoslovno skupim prostorijama parničnog odeljenja Prvog suda u Beogradu, koji Vlada kupuje od sebe same za osam miliona evra, plus pet miliona evra za adaptaciju, umesto da se ta sredstva ulože direktno u proizvodnju ili u izgradnju porodilišta, bolnica, škola i vrtića. Da bi tragedija bila još veća, u razlozima za stupanje na snagu ovog zakona pozivate se na hitnost i neophodnost uzimanja ovog kredita, jer kako kažete, moguće je jednostrano raskidanje ugovora od strane Aeroinženjeringa u stečaju, a svi znaju da apsolutno kontrolišete i Agenciju za privatizaciju i stečajne upravnike i sve nivoe i mehanizme vlasti, tako da navodno baš ste se uplašili raskida ugovora, samo što vam to niko ne veruje. Osim toga, nezamislivo je i stavljanje na dnevni red naredna dva sporazuma o zajmu, prvi u iznosu od 45 miliona evra za rehabilitaciju sistema daljinskog grejanja u četvrtoj fazi, a ne navodite šta je bilo urađeno u prethodne tri faze i drugi od 25 miliona evra za program vodosnabdevanja i kanalizacije u opštinama srednje veličine u drugoj fazi, bez podnošenja izveštaja šta je bilo u prvoj fazi. Dalje, iz Predloga zakona nejasno je kojim će se to preduzećima za proizvodnju toplotne energije podeliti zajam od 45 miliona evra i kojim će se to opštinama odobriti i raspodeliti kredit od 25 miliona evra. Srpska radikalna strankaneće glasati za dodatno zaduživanje svog naroda koji ne zna gde će ta sredstva otići, a još manje na koji način će biti iskorišćena. Razumem vaš motiv za nova zaduženja, državna kasa je prazna, a novac vam je potreban. Ako pogledamo finansijsko stanje države, slobodno možemo reći da smo finansijski Titanik u kojem curi na sve strane, dok orkestar Borisa Tadića svira davljenicima, odnosno građanima Srbije, lepu pesmu o EU. Kabinet Mirka Cvetkovića verovatno će ući u istoriju kao Vlada koja je najviše zadužila građane Srbije, ako se saberu samo veliki dugovi Srbije u mandatu ove Vlade, plus današnjih 83 miliona evra, za 3,5 godine pozajmili ste šest milijardi evra. Zaduživanje po principu – uzmi sve što ti život pruža dok si na vlasti, je apsolutno nemoralno, jer će vaše dugove morati da vraćaju naredne generacije, samo u narednoj godini za kamate će biti potrebna milijarda evra. Srbijo, građani Srbije, probudite se. Vreme je da vidite ko vodi Srbiju i kuda je vodi. Ovi vladini sporazumi o zajmovima samo su još jedan dokaz da na čelo države moraju doći ozbiljni ljudi, da na čelo države mora doći SRS, koja jedina može obezbediti građanima Srbije dostojanstveni život, jer se vlast u Srbiji ne vrši u korist pojedinaca i državnih funkcionera Amerike, Nemačke, EU i njihovih banaka, već u korist građana Srbije i države Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta od vremena poslaničke grupe. Ovim je iscrpljena lista narodnih poslanika prijavljenih za raspravu u načelnom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka 10, 11, 12. i 13. dnevnog reda. Pitam da li pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Komercijalne banke A.D. Beograd za potrebe kupovine zgrade Aeroinženjeringa i izvođenja neophodnih radova na objektu za potrebe smeštaja Prvog osnovnog suda u Beogradu; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu i programu za program rehabilitacije sistema daljinskog grejanja u Srbiji - faza IV u iznosu od 45.000.000 evra između KfW-a Frankfurt na Majni Republike Srbije; Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu i finansiranju između KfW-a Frankfurt na Majni i Republike Srbije u iznosu od 25.000.000 evra za program vodosnabdevanja i kanalizacije u opštinama srednje veličine u Srbiji II - faza 2, i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma između Republike Srbije i Evropske investicione banke o osnivanju i aktivnostima regionalne kancelarije Evropske investicione banke, u Republici Srbiji. Prelazimo na sledeći zajednički jedinstveni pretres. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa po tačkama dnevnog reda od 14. do 18. pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike i Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu i energetiku, pozvala da sednici prisustvuju i Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, Dragan Jovanović, pomoćnik ministra za infrastrukturu i energetiku, Milorad Todorović, sekretar u MUP i Radoje Savićević, rukovodilac grupe za međunarodne sporazume u socijalnom osiguranju u Ministarstvu rada i socijalne politike. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima akata po tačkama 14. do 18. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, imaju pravo da govore, svako po ,jednom do pet minuta. Takođe, molim poslaničke grupe ukoliko to nisu već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika. Poslanička odredba je da se prijave za reč primaju do otvaranja pretresa, bez obzira da li je načelni, zajednički načelni, zajednički jedinstveni pretres, kao u ovom slučaju kada se radi o tačkama dnevnog reda od 13) do 19). Niko do sada nije ovlastio. Da li poslaničke grupe imaju ovlašćenog predstavnika za ovu poslaničku grupu? Narodni poslanik Aleksandar Martinović je zamenik predsednika poslaničke grupe, te Poslovnik ne predviđa da posebno obaveštava predsedavajuću da je, pošto ima to pravo, i da imenuje bilo koga od narodnih poslanika i da se javi za reč kad god to Poslovnik omogućava. Dakle, nema drugih. Zahvaljujem. Saglasno članu 170. i shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske u borbi protiv teških krivičnih dela, naročito terorizma i organizovanog kriminala; Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o uslovima putovanja državljana dve zemlje; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u borbi protiv organizovanog kriminala, međunarodne ilegalne trgovine drogama i međunarodnog terorizma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Bugarske o socijalnoj sigurnosti i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o usvajanju jednoobraznih tehničkih propisa za vozila sa točkovima, opremu i delove, koji mogu biti ugrađeni i/ili korišćeni na vozilima sa točkovima i uslovima za uzajamno priznavanje dodeljenih homologacija na osnovu ovih propisa. Molim službu Narodne skupštine da obavesti ministra Rasima Ljajića, kome želim dobrodošlicu i saradnike. Molim da ministru Rasimu Ljajiću. dodate post karticu za ministra, da može da se obrati Narodnoj skupštini. Molim vas, bez direktne komunikacije. Ministre, po Poslovniku, sada vi imate pravo da dobijete reč. Da li želite sada? (Da.) Ako želite, samo se prijavite. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je do sada potpisala 26 sporazuma o socijalnom osiguranju, uglavnom, sa zemljama EU, što je posebno značajno jer u njima živi, boravi i radi veliki broj naših državljana. Ovo je jedan od tipskih sporazuma koji potpisujemo sa Republikom Bugarskom i kojim je uređeno ostvarenje prava iz PIO, zdravstvenog osiguranja, osiguranja za slučajeve nezaposlenosti, kao i za slučaj povrede na radu i profesionalnih bolesti i dečjeg dodatka. Ovim sporazumom se olakšava tretman jednih i drugih državljana u oblastima, a posebno zdravstvenog i socijalnog osiguranja, kao što su neposredna isplata stečenih davanja, korisniku koji je ostvario pravo na davanja u mestu njegovog prebivališta. Takođe se omogućuje sabiranje perioda osiguranja na vršenje obe države ugovornice radi ostvarivanja prava na penziju i novčanu naknadu za slučaj nezaposlenosti. Zatim, korišćenje zdravstvene zaštite lica koja imaju prebivalište ili boravište na teritoriji druge države ugovornice, što je značajno za turiste, penzionere i detaširane radnike. Takođe, još jednom se potvrđuje princip osiguranja. Naime, omogućava se da teret davanja socijalnog osiguranja snosi ona država čiji je osiguranik u pitanju. Stupanjem na snagu ovog sporazuma prestaje da važi, sporazum zaključen sa Republikom Bugarskom još 1957. godine. Rekao sam da je ovo 27 sporazum koji stupa na snagu. U narednim mesecima očekujemo zaključivanje sporazuma sa Kanadom, Slovačkom, kao i novi sporazum sa Austrijom. Takođe, pokrenuli smo inicijativa za zaključivanje i sklapanje ovog sporazumom sa Australijom, Novim Zelandom i SAD, gde takođe boravi veliki broj naših državljana. Očekujem da će ratifikacija ovog sporazuma omogućiti da naši državljani i naši građani ostvare prava iz oblasti zdravstvene i socijalne zaštite u Republici Bugarskoj.
Da li izvestioci nadležnih odbora, žele reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega SRS smatra da je ovde sa nama trebao da bude jedan drugi ministar, ministar unutrašnjih poslova, gospodin Ivica Dačić, zato što je većina od ovih sporazuma koji su danas na dnevnom redu u nadležnosti njegovog ministarstva a i gospodin Ivica Dačić je potpisao jedan sporazum koji je, blago rečeno, skandalozan, potpuno nerazuman sa pravnog i političkog aspekta a za koji gospodin Ljajić, kao predstavnik Vlade, nije našao za shodno da kaže jednu jedinu reč. Verovatno je gospodina Ljajića sramota što je taj predlog sporazuma danas na dnevnom redu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa je verovatno zbog toga izbegao da o njemu uopšte i govori. O čemu se radi? SRS najoštrije protestvuje i smatra skandaloznim, smatra uvredljivim činjenicu, da je danas na dnevnom redu, između ostalog, Predlog zakona i potvrđivanju Sporazuma o saradnji u borbi protiv organizovanog kriminala, međunarodne ilegalne trgovine drogama i međunarodnog terorizma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije. Gospodine ministre, od vas smo očekivali da nam objasnite, kako je moguće da ste potpisali sporazum u ovoj oblasti sa državom koja je sve, samo ne primer države koja se bori protiv organizovanog kriminala, međunarodnog terorizma, trgovine ljudima i trgovine narkoticima? Albanija je sve, samo nije to. U samom sporazumu piše da se ovaj sporazum potpisuje, između ostalog, na osnovu Rezolucije Generalne skupštine UN 45/123 od 14. decembra 1990. godine. Želim da vas podsetim, gospodine ministre, a mislim da je to vama veoma dobro poznato, da je 1990. godine, Albanija tek što je izašla iz jednog od najcrnjijih perioda svoje istorije, pod vlašću komunističkog diktatora Envera Hodže, a posle toga, Albanija je bila upravo stecište međunarodnog kriminala svih vrsta, pre svega, trgovinom drogama, trgovinom ljudima i međunarodnog terorizma. Želim da vas podsetim, gospodine ministre, da je vaša vlada potpisala sporazum sa državom u kojoj se oružje slobodno prodavalo na ulicama, sa državom gde se oružje iznosilo iz vojnih i policijskih skladišta, sa jednom državom koja tek treba da bude uvedena u red civilizovanih država. Mislim da nema potrebe podsećati građane Srbije, ali želim da podsetim vas, gospodine ministre, o kakvoj se još državi radi. Predstavnici Vlade Srbije,kao i sam predsednik Republike Boris Tadić, izgleda da su zaboravili na jednog čoveka koji se zove Dik Martin, a koji je ponudio obilje relevantnih dokaza o tome, da je Hašim Tači glavni trgovac ljudskim organima na KiM, a da se kao država koja je blisko sarađivala sa Hašimom Tačijem u toj trgovini, nelegalnoj trgovini, toj monstruoznoj, nečovečnoj trgovini ljudskim organima, nalazi i Republika Albanija. Ta čuvena žuta kuća, zloglasna žuta kuća u kojoj su Srbima i drugim građanima koji žive na KiM, pre svega, Romima, zatim onim Albancima koji nisu podržavali terorizam Hašima Tačija, dakle, u toj žutoj kući vađeni su ljudski organi a žuta kuća se nalazi na teritoriji, odnosno u severnom delu Republike Albanije. I nikada u proteklih nekoliko meseci, kada je Republike Srbija izložena najžešćim mogućim pritiscima od pojedinih država EU, pre svega Nemačke, zatim SAD, da prizna nezavisnost KiM, predsednik Republike, zatim njegov šef pregovaračkog tima Borko Stefanović, ministar za KiM nisu ni jednu jedinu reč rekli o tome da se pregovori sa Prištinom, kako se oni eufemistički zovu, u stvari vode sa predstavnicima vlade koju vodi Hašim Tači, čovek koji je trgovao ljudskih organima, čovek koji je klao, silovao, kidnapovao, koji je ljudima vadio vitalne organe i prodavao ih na crnom tržištu. Taj čovek se zove Hašim Tači. On je nekakav samozvani premijer tzv. republike Kosovo i vi sa takvim ljudima, gospodine ministre vodite pregovore, još vas upozoravaju vaši prijatelji iz EU na to da morate da unapredite dijalog sa Prištinom. Kada se kaže Priština, dame i gospodo narodni poslanici, i poštovani građani Srbije, EU u stvari misli na svog prijatelja i saveznika Hašima Tačija. Vi sa njima, gospodine ministre, vodite razgovore, što je naravno apsolutno gaženje dostojanstva države Srbije, što je apsolutno gaženje Ustava Srbije, Rezolucije 1244 i naravno potpuno gaženje dostojanstva žrtava Hašima Tačija. Srpska radikalna stranka traži, pre svega, hitnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije na kojoj bi se raspravljalo o tim tzv. pregovorima sa Prištinom. Mi tražimo suspenziju svih postignutih sporazuma sa tzv. Prištinom, odnosno sa Hašimom Tačijem, tražimo da EU ne bude više posrednik u tim razgovorima, već da se razgovori prenesu tamo gde im je mesto, a to su UN. Naravno, nema govora o tome da bi bilo koji srpski radikal razgovarao sa predstavnicima vlade koju vodi zlikovac i zločinac Hašim Tači. A, bliski saradnik Hašima Tačija, u svemu onome što se dešavalo na KiM, od 1996. godine, kada je po američkim podacima zvanično formirana tzv. oslobodilačka vojska Kosova pa do danas, jeste i Republika Albanija, država sa kojom je gospodin Ivica Dačić, koji sada plače i kuka kako navodno EU traži od nas da priznamo nezavisnost KiM, potpisao sporazum o borbi protiv organizovanog kriminala, o državi koja je učinila sve da naoruža šiptarske teroriste na KiM. Potpisuje te sporazum o borbi protiv organizovanog kriminala, terorizma, trgovine ljudima, sa državom koja sve to radi, koja to podstiče, koja je glavni krivac, između ostalog, pored SAD, Velike Britanije, Francuske i Nemačke, za sve one užase koji su se desili na KiM od 1996. godine pa do dan danas, a žrtve tih užasa bili su pre svega Srbi, ali su isto tako bili i Romi, Turci i svi oni Albanci koji nisu podržavali terorizam Hašima Tačija. Neverovatno je da se vi spremate da ratifikujete jedan ovakav sporazuma u uslovima kada je Republika Albanija ne samo priznala nezavisnost KiM, nego predstavlja politički, medijski, finansijski sponzor Hašima Tačija. Prosto neverovatno. Ne znam da li postoji jedna država u svetu koja bi ovako nešto uradila. Zamislite da je nekome palo napamet da svojevremeno potpiše sporazuma sa Adolfom Hitlerom o tome da se suprotstavlja formiranju koncentracionih logora, o upotrebi gasnih komora, sa čovekom koji je sve to radio. To vi danas promovišete u Srbiji. Potpisali ste sporazum sa jednom ovakvom državom. Ono što je neverovatno, gospodine ministre, a što takođe predstavnici vaše vlade neće javno da kažu, kažite nam konačno, bez uvijanja – šta EU traži od nas, kada je u pitanju KiM? Do 9. decembra mogli ste da pričate i obmanjujete građane Srbije kako je KiM, odnosno EU, da su to dva odvojena koloseka i dva odvojena pitanja. Posle 9. decembra potpuno je jasno da nisu i da je ključni uslov da bi Srbija dobila status kandidata za člana EU, da prizna nezavisnost KiM. Vaša vlada, gospodine Ljajiću, kriminalizuje Srbe na severu KiM. Vi ste ti koji tvrdite da su sukobe sa KFOR-om u stvari izazvali Srbi, a da se KFOR samo branio i time dajte legitimitet stavovima Angele Merkel koja u stvari traži razlog zašto Srbija nije dobila status kandidata, pa kaže – ti zli i pokvareni Srbi su, između ostalog, napali nemačke vojnike. Nemačka se protivi da Srbija zbog toga dobije status kandidata. To nije originalna ideja Angele Markel. Na tu ideju je došao, na početku Drugog svetskog rata, jedan drugi Nemac, nemački predstavnik i Zagrebu, Zikvid Kaše, koji je tvrdio da su sukobe na teritoriji NDH izazvali četnici, a onda su, po njegovim rečima, ustaški protivudari bili radikalni. Onda su Nemci opravdavali zločine nad Srbima, to čine i dan danas. Šta vam je rekao stalni predstavnik Rusije u SB UN, Vitali Čurkin? Da je KFOR odgovoran za incidente na severu KiM, da KFOR provocira sukobe sa Srbima. Na kraju krajeva, skandalozno je da niko iz Vlade Srbije nije reagovao na jučerašnju izjavu Angele Merkel koja je verovatno huškačka i zločinačka. Šta znači da će situacija na severu KiM da se reši kombinacijom politike i vojnih sredstava? Protiv koga će biti uperena ta vojna sila Nemačke? Protiv Srba, gospodine ministre. Zašto niko iz Vlade Srbije nije reagovao na to? vama su puna usta ljudskih prava, demokratije, evroatlanskih integracija, proglašavate Srbe genocidnim narodom, donosite deklaraciju o Srebrenici, mi smo krivi za raspad bivše Jugoslavije, svi drugi su naše žrtve itd… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, podrazumevajući da sporazumi koji se tiču tema omogućavaju da zaista široko tumačimo šta je sve po dnevnom redu, ipak bih vas molila da sve ove argumente koje imate povežete sa nekom od najmanje dve tačke dnevnog reda. Hvala.) Dakle, na Svetog Nikolu, na jednu od najvećih srpskih slava, Angela Merkel namerno dolazi u Prištinu i kaže – situacija na severu KiM biće rešena kombinacijom politike i vojnih metoda. Niko iz Vlade Srbije na to ne reaguje. Zašto, gospodine ministre? Jel treba Nemci ponovo da nas streljaju? Jesu malo pobili u vreme Drugog svetskog rata? Jel nama malo Kragujevaca, Kraljeva, Šapca, Niša, jel malo srpskih žrtava? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, uz puno razumevanje, podsećam vas, da ne bih i vama trošila vreme i zamarala tok sednice, da ne čitam teme dnevnog reda, milim vas da argumentaciju koju koristite dovedete u vezu sa bilo kojom od tačaka dnevnog reda, od 14. do 19.) Gospođo Čomić, mislim da je vama poznata činjenica koja je poznata i meni i svim građanima Srbije. Sa teritorije Albanije 1999. godine teroristi oslobodilačke vojske Kosova su, između ostalog, ulazili na teritoriju SRJ i vodili borbe sa vojskom Jugoslavije i pripadnicima MUP Republike Srbije. Ovde u poslaničkoj grupi je general Delić koji je živi svedok da su čak i vojnici i oficiri regularne albanske vojske učestvovali u borbama sa pripadnicima Vojske Jugoslavije i MUP Srbije. Bili smo izloženi direktnoj agresiji, ne samo NATO-pakta, nego i Republike Albanije. Vi sa državom agresorom na SRJ, između ostalog, potpisujete sporazum o tome kako će jedna teroristička država da se bori protiv međunarodnog terorizma. Ne možete nikoga u to da ubedite. To je skandalozno. Ovo je sramotno, ovakav sporazum da se nađe na dnevnom redu Skupštine Srbije. Ja mislim da je ideja mogla da se rodi u jednoj krajnje nerazumnoj glavi, koja apsolutno nema sluha za trenutak u kome se nalazi država Srbija i u kome se nalaze njeni građani na Kosovu i Metohiji. Pa, je li vi nemate drugu državu sa kojom možete da potpišete jedan ovakav sporazum, nego ste našli Republiku Albaniju, koja je sponzor sveg užasa koji se desio na Kosovu i Metohiji od 1996. godine, pa do danas? Dakle, Republika Albanija je ta koja stoji iza Hašima Tačija. Republika Albanija je ta koja promoviše nezavisnost Kosova i Metohije. Republika Albanija je sponzor terorizma na Kosovu i Metohiji, i to treba otvoreno reći. Ono što je, takođe, neverovatno, gospodine ministre, to je da vašim velikim prijateljima iz Nemačke ne smeta Hašim Tači. Videli ste, juče se vrlo srdačno pozdravlja gospođa Angela Merkel sa Hašimom Tačijem, ali joj smetaju navodno srpski ekstremisti na severu Kosova i Metohije. Pa, ne znam kakvi da su ekstremisti u pitanju, niko do tih ekstremista, pod znacima navoda, nije klao ljude, vadio im srce, bubrege, pluća i te vitalne organe prodavao na crnom tržištu, a Hašim Tači je to radio. Kako je moguće da jednoj gospođi, koja dolazi iz jedne navodne civilizovane, demokratske evropske zemlje, ne smeta jedan takav čovek i da niko iz Vlade Srbije ne podseti gospođu Angelu Merkel da je svoju ruku pružila čoveku kome su ruke krvave do ramena, koji je počinio zločine koji su ne zapamćeni u 20 veku, koji možda imaju pandan samo u onome što je radio zloglasni nacistički doktor Mengele? Angeli Merkel ne smeta Hašim Tači, smetaju joj srpski ekstremisti na severu Kosova i Metohije. Kakvu vi poruku šaljete građanima Srbije, koji žive na Kosovu i Metohiji, ratifikacijom jednog ovakvog sporazuma? Gospodo, šta vam mi možemo, tu je došla Angela Merkel, ona će da reši vaše probleme upotrebnom vojne sile, odnosno nemačkog kontingenta KFOR-a, mi tu ne možemo ništa. Ona je naš veliki prijatelj i, znate, to je uslov da bismo mi dobili kandidaturu za EU. Ako je, gospodine Ljajiću, uslov za dobijanje kandidature da priznate nezavisnost KiM, šta mislite šta će biti uslov da biste bili jednog dana punopravni članovi EU? Da se odreknete Vojvodine, Raške oblasti i da Srbiju u bukvalnom smislu svedete na beogradski pašaluk. Ako je za dobijanje statusa kandidata potrebno da se odreknemo KiM, pa šta će nam tražiti kada se na dnevnom redu nađe pitanje našeg navodnog punopravnog članstva u EU? Poslanici SRS traže da im odgovorite na ta pitanja. Pustite vi sad socijalnu sigurnost sa Bugarskom i homologizaciju točkova na vozilima, to je potpuno pitanje, ne od drugog, nego od petog reda u odnosu na ono što se dešava na KiM. (Predsedavajuća: Ali su na dnevnom redu, narodni poslaniče, pitanja koja ste spomenuli, pa vas molim o tome.) Jeste, gospođo Čomić, to je predmet dnevnog reda, ali nažalost država Srbija je jedina država u svetu koja ne drži do svog dostojanstva i koja je spremna da ratifikuje sporazum sa državom koja otvoreno radi protiv njenog suvereniteta i teritorijalnog integriteta na KiM. Nađite mi jednu državu u EU ili van EU koja je spreman da potpiše jedan ovakav sporazum. Takve države nema. Jedina država na svetu koja je spremana da ovako nešto učini jeste Republika Srbija pod Vladom gospodina Mirka Cvetkovića. Drugog primera za ovo nemate. Dalje, gospodine ministre, kako se vi ophodite prema srpskim prijateljima u svetu? Evo, između ostalog, o tome govore i ove tačke dnevnog reda. Spremate se da ratifikujete sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije. Izvinite, gospodine ministre, ta država koja je nastala otcepljenjem od SFRJ je u UN primljena kao Bivša Jugoslovenska Republika Makedonija i potpisivanjem sporazuma u ovakvom tekstu vi direktno gurate prst u oku Grčkoj koja nije priznala KiM, a dajete za pravo Makedoniji koja to jeste učinila. Da li biste se vi uvredili, gospodine ministre, kada bi vam ja rekao da se zovete Sulejman a ne Rasim? Verovatno bi, zato što svaki civilizovan čovek očekuje da ga nazivate onako kako se on sam zove. Ako je ta država nazvana Bivša Jugoslovenska Republika Makedonija, što je vi zovete Republika Makedonija? Grčka ima potpuno istorijsko opravdanje da ne prizna naziv Makedonija, zato što je pojam Makedonija vezan za antičku Makedoniju, za Aleksandra Makedonskog, za helenističko političko istorijsko nasleđe. Kakve veze imaju ovi u stvari Srbi sa Aleksandrom Makedonskim? Nemaju nikakve veze. Potpuno je neverovatno da vi koji se pozivate na međunarodno pravo kršite to međunarodno pravo. Nama je upravo međunarodno pravo jedna suštinska veza sa KiM, to je Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti UN. Na drugoj strani, vi iz Vlade Srbije kršite upravo to međunarodno javno pravo, dajući lažno ime jednoj državi sa kojom potpisujete sporazum. Državu možete da nazivate u sporazumima onako i pod onim imenom pod kojim je ta država primljena u organizaciju UN i nikako drugačije. Ova država se ne zove Republika Makedonija, nego Bivša Jugoslovenska Republika Makedonija. Na tome treba insistirati, da se slučajno ne bi nekome omaklo da pomisli da ova Makedonija sada ima ikakve veze sa Makedonijom Filipa Makedonskog i njegovog sina Aleksandra. Nikakve veze nema ni u istorijskom, ni u teritorijalnom, ni u jezičkom, ni u kulturnom smislu. Umesto da idete na ruku srpskim prijateljima u svetu, između ostalog Grčkoj, vi radite protiv njih, a istovremeno potpisujete sporazum sa Republikom Albanijom. Onda se čudite kako to da Srbija nema saveznike u borbi za KiM. Vi iskrene saveznike Srbije gurate od sebe, a hoćete za saveznike da prihvatite države koje jasno i glasno kažu da ne žele da budu vaši saveznici. Gospodine ministre, šta treba da se desi, koliko Srba na Kosovu još treba da bude ubijeno, pa da vi shvatite da vas Nemačka ne želi, da Srbiju ne želi, da nas ne želi Velika Britanija? To su dušmani koji su ubijali Srbe kad god im se ukazala šansa i Nemci bi to uradili opet samo da mogu. To je suština cele priče.
Zahvaljujem. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da koristi svoje pravo u ovom delu toka sednice? (Ne.) Ako ne, obaveštavam vas da je, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnela poslanička grupa SRS. Prva prijavljena po redosledu je narodna poslanica Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Petar Jojić. Dakle, narodni poslanici Vjerica Radeta, Petar Jojić, Milorad Buha, Dragan Stevanović, Nataša Jovanović i Dušan Marić. Služba će otkucati pa će vam dostaviti. Narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas, između ostalog, ovde raspravljamo o sporazumu o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske, pa onda o sporazumu između Vlade Republike i Vlade Republike, pogrešno napisano, Makedonije, pa onda između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije, Vlade Republike Srbije i Republike Bugarske. Interesantno je da su sve ove zemlje na spisku zemalja koje su priznale lažnu državu Kosovo. Ono što je interesantno i što vas mi iz SRS pitamo je kada ćete se zaustaviti u ovakvom srljanju na, očigledno vam je, valjda gubitničkom putu ka EU? Valjda su vam ohladili glave 9. decembra kada su vam jasno stavili do znanja da neće Srbiju u EU, ali vama sve to nije dovoljno, vi i dalje gazite dostojanstvo svakog građanina Srbije pojedinačno i gazite dostojanstvo države Srbije, zaključujući bilo kakav sporazum sa i jednom od ovih država, o kojim sporazumima zapravo danas govorimo. Interesantno je, kad je u pitanju ovajsporazum između Srbije i Bugarske o socijalnoj sigurnosti, šta stoji u članu 1. ovog sporazuma? Taj član 1. govori o definiciji pojmova i kaže se: Bugarska – u ovom sporazumu sledeći pojmovi znače, broj 1 -teritorija " u odnosu na Republiku Srbiju državna teritorija države Srbije". Gospodine Ljajiću,da li u ovom terminu podrazumevate Republiku Srbiju sa KiM, kao sastavnim delom Republike Srbije? Mi se bojimo da ne, zato što sporazum zaključujete sa državom koja je priznala lažnu državu Kosovo. Dakle, ovo sa aspekta Bugarske znači država Srbija bez KiM. Ovo je veoma ozbiljno pitanje i zaista očekujemo odgovore na sva ova pitanja koja smo vam do sad postavili, pa naravno i na ona, koja ćemo vam postavljati danas u toku ove rasprave. I ono što jeste potpuno nenormalno u celoj ovoj situaciji jeste, da vi najpre potpišete sporazume i da nam onda donosite te sporazume na ratifikaciju. Naravno, da to jeste, ne znam zašto me gospođa predsedavajuća čudno gleda, to jeste nešto što je potpuno naopačke postavljeno u pravnom sistemu države Srbije, u poslednjih 11 godina, ali nažalost, to nije jedino što je u pravnom sistemu države Srbije naglavačke postavljeno, jer ništa što ste do sada uradilo, pokazalo se nije u interesu ni jednog građanina Srbije i nije u interesu države Srbije. Imamo i sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije, kako ste vi ovde napisali, da ne ponavljam ono što je kolega Martinović rekao, da ne možete da neku državu nazivate drugačije od imena koje je za tu državu prihvaćeno u UN, ali dobro, to ste već čuli i verovatno vas baš briga. Ali, radi se o sporazumu dakle, kako ste vi napisali između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Makedonije o uslovima putovanja državljana ove zemlje. Hajde da se podsetimo, da je pre nekoliko dana državljanin ovde zemlje koji je nažalost i predsednik države Srbije, Boris Tadić i bez ratifikovanja ovog sporazuma bio u poseti bivšoj jugoslovenskoj republici Makedoniji i da je odande dajući intervju njihovim novinama Dnevnik,čini mi se da se tako te novine zovu, poručio građanima Srbije i poručio svojim evropskim prijateljima,da on misli da bi bilo dobro da se prizna dvojni suverenitet kada je u pitanju teritorija KiM. Dvojni suverenitet ne znači ništa dugonego priznavanje, zvanično priznavanje lažne države Kosovo. To je prosto neverovatno, da predsednik države na ovaj način šalje poruke građanima Republike Srbije i to čak, ne iz svoje države nego iz ove druge države. Tada je takođe rekao da moramo da vodimo računa o Srbima u Makedoniji u Temišvaru, u Crnoj Gori itd. i kaže – a naravno i o Srbima na Kosovu. Dakle, Boris Tadić je Srbe na KiM izjednačio sa Srbima koji žive u…
Narodna poslanice, ja ću vas moliti izjave predsednika Republike Srbije da dovedete u vezu sa nekim od zakona o potvrđivanju sporazuma, da bi bilo poštovanja odredbe Poslovnika koja vas obavezuje da govorite o temi dnevnog reda.
Sledeći sporazum koji ste nam predložili u dnevni red i o kome se raspravlja, je Sporazum o saradnji u borbi protiv organizovanog kriminala, međunarodne ilegalne trgovine drogama i međunarodnog terorizma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Republike Albanije. Zaista je neverovatno, a i sklandalozno da vam je palo na pamet da ovakav sporazum i bilo kakav sporazum sa Albanijom možete da potpišete, bilo ko od vas iz Vlade Republike Srbije i da tražite da ga ova skupština ratifikuje. Između ostalog, u ovoj preambuli Rezolucije Generalne skupštine UN, pa kažete broj rezolucije, koja se odnosi na međunarodnu saradnju u borbi protiv organizovanog kriminala, kao jedinstvene konvencije itd. Ovo skrećem pažnju da bi bilo jasno da se vi ovde pozivate na neku rezoluciju Generalne skupštine, a pitamo vas zašto se ne pozivate na Rezoluciju 1244? Naravno, vama to ne pada na pamet. Opet moram da pomenem ime, odnosno funkciju predsednika države, koji je 9. decembra pričao o tome kako su njemu rekli ovi iz EU da traže da se odrekne Rezolucije 1244, pa je on njima rekao, itd. kao da je pričao o nekim svojim porodičnim odnosima. Pa i da je o tome govorio, valjda bi se konsultovao sa ženom i decom. Dakle, prosto neverovatno. Osnovni motiv za potvrđivanje ovog sporazuma, vi ovo pišete, predstavlja potreba za daljim jačanjem i unapređenjem policijske saradnje između Republike Srbije i Republike Albanije, kao teritorijalno bliske zemlje. Gospodine Ljajiću, Albanija nije Srbiji teritorijalno bliska zemlja, već država sa kojom se graniči Srbija. Neverovatno je da ovakve stvari možete da napišete u ovom obrazloženju. Dakle, vi već priznajete da postoji država između Albanije i Srbije. Ovo je jedan od 20 načina na koji ste vi već priznali lažnu državu Kosovo, vi iz Vlade Republike Srbije i generalno svi iz režima Borisa Tadića. Zaista je skandalozno ovo što pokušavate da podmetnete narodnim poslanicima. Kada je reč o Albaniji, ne možemo a da vas ne podsetimo na Izveštaj Dika Martija. Kada je malo pre kolega Martinović pričao o zaista monstruoznim stvarima koje su radili šiptari, kada je u pitanju trgovina ljudskim organima, kada je pominjao da su vadili živim ljudima srce, organe, da su klali ljude itd, gledala sam neke narodne poslanike koji se mršte i, kao, ne mogu to da slušaju. Da, to je strašno, to je monstruozno i da se sluša i da se izgovara, ali to su Šiptariradili Srbima i živim Srbima su vadili organe i prodavali ih preko Albanije. Vi hoćete da mi sarađujemo sa Albanijom? To je prosto neverovatno, gospodine Ljajiću. Zašto niste insistirali, mi iz SRS smo vam to predlagali, da se zaista otpočne istraga po izveštaju Dika Martija? Kako – pod okriljem UN. Ko da vodi tu istragu – nadležni organi Srbije i Albanije. Zašto? Zato što se radi o građanima Srbije, kojima su živima vadili organe. Zašto i nadležni organi Albanije? Zato što je Albanija kao država bila vrlo umešana u trgovinu ljudskim organima. Vi onda ironišete sa narodnim poslanicima i kažete da hoćete neki sporazum u borbi protiv međunarodnog terorizma sa Albanijom. Da li postoji veće leglo međunarodnog terorizma od ovog što su radili Šiptari i što se radi u Albaniji? Živim ljudima su vadili organe. Šta je država Srbija uradila, koliko ste se založili da Izveštaj Dika Martija dođe na dnevni red, da se zaista o Izveštaju Dika Martija sprovede istraga i da neko odgovara, da odgovara Hašim Tači, direktno umešan u ovo? Ne, vama je Hašim Tači premijer neke države, on je vama partner, gospodine Ljajiću. Vi razgovarate sa potpredsednikom takozvane države Kosovo onom Editom Tahiri. Ona i Borko Stefanović razgovaraju. Priznajete i na taj način i na mnogo načina ste priznali lažnu državu Kosovo. Onda još hoćete da se sporazumevamo i da potpisujemo sporazum sa državom na čijoj teritoriji je žuta kuća, čuvena žuta kuća. Zaista neverovatno. Ono takođe što, evo treba i da završim zbog ostalih kolega, samo da napomenem kratko preambulu vezano za ovaj sporazum koji se odnosi na Srbiju i Tursku. U želji da unaprede bilateralnu saradnju kažete vi, - s ciljem jačanja i razvoja prijateljskih odnosa između Republike Srbije i Republike Turske, radi unapređenja dobrobiti i stabilnosti u mirnoj atmosferi u obe države, u okviru principa uzajamnog poštovanja suvereniteta jednakosti, interesa obeju strana. Jeste li i ovde priznali da vi ne priznajete suverenitet države Srbije u okviru našeg Ustava i Ustavom utvrđenih granica, gde je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije. Bojim se takođe da niste, jer Turska vam ne priznaje takav suverenitet. Turska je priznala suverenitet lažne države Kosovo. Gospodine Ljajiću, niste govorili o ovim sporazumima, možda zato što se slažete sa nama, sa ovim što mi iznosimo. Ako nije tako, recite onda da li smo u pravu. Hvala.
Trinaest minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, posle njega narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanici Srpske radikalne stranke već u prethodnim izlaganjima ukazali su na monstruozne pokušaje i neviđene skandale šta pravi država Srbija, tj. njena Vlada kada su u pitanju odnosi između suseda i između država. Ovo je skandal. Gospodin Ljajić nije tu, izašao je ministar, ali šteta što je izašao. Mi moramo da imamo prvo utvrđene granice između Albanije i Srbije. Mi to nemamo. Nemamo utvrđene granice ni sa Makedonijom. Nemamo utvrđene granicu ni između Bugarske. Nemamo ni sa Hrvatskom, mada Hrvatska ovog puta nije u ovom predlogu dnevnog reda. Čudo je da se mi tako olako opredeljujemo i zaboravljamo na zločine vekovima koje su činili albanski teroristi, kriminalci i pljačkaši. Gospođa Vjerica Radeta i gospodin Martinović su vas upozorili da se vi ne držite osnovnog međunarodnog dokumenta Rezolucije 1244. Ako hoćemo da zaključujemo sporazume sa Albanijom moramo izvršiti reviziju odnosa između Albanije i Srbije utoliko što moramo da utvrdimo koje sve zločine su iz države Albanije podržavali teroristi, zločinci, kriminalci, lopovi, prevaranti i možete ih nazvati svakako zato što to zaslužuju. Bivša SFRJ je izdvajala svake godine 365 miliona dolara, jedan milion dnevno za Kosovo i Metohiju, da bi se Albanija udružila sa separatistima sa Kosova i Metohije i da bi učinili sve što je moguće samo da proteraju srpsko stanovništvo sa svoje zemlje. Učešće u događajima od 1990. do 2000. godine, a od 2000. godine nastavak posle dolaska DOS-ove vlasti u Republici Srbiji od 2000. godine pa do pre neku godinu niko iz vladajuće koalicije nije pominjao Kosovo. Nije se vodila briga o građanima Kosova, nije se vodila briga o državnoj teritoriji o njenom suverenitetu i o bezbednosti i o celovitosti države. Tek je pre godinu, dve dana Vlada počela da se oglašava nakon što je Hašim Tači i njegovi zločinci i teroristi, kada su proglasili nezavisnu državu Kosovo i Metohiju. Zašto Vlada Srbije do današnjeg dana nije pre svega tražila i zahtevala pred Ujedinjenim nacijama, dakle Savetom bezbednosti…
Narodni poslaniče, molim vas o nekoj od tema dnevnog reda, ili da argumentaciju koju sada izlažete dovedete u vezu sa bilo kojom tačkom i da vas podsetim da ste u obavezi da govorite o temi dnevnog reda.
Ovaj sporazum je skandalozan. Ovo nije dobar sporazum za Srbiju, kada je u pitanju i sa Albanijom, a takođe i kada je sporazum sa Makedonijom. Napomenuo sam, verovatno ste primetili da mi nemamo utvrđene granice, a drugo sa Albanijom imamo iskustvo da je Albanija pre svega bila protagonista vođenja terorističkih akcija na području Kosova i Metohije i da mi na granicama između Albanije i Srbije nemamo predviđen broj policije, vojske i carinika, kako je to regulisano Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244, te da bi mi zaključili neki sporazum sa nekom državom, mi moramo da imamo čiste račune. Moramo da prvo, utvrdimo da li je to prijateljska zemlja ili neprijateljska. Albanije je neprijateljska zemlja Srbiji. Ovaj sporazum koji se potpisuje, a ovde bi trebao danas kao što je rekao gospodin Martinović da se nađe i ministar za unutrašnje poslove koji bi nam mogao dati određene informacije, kakvo je stanje na granici između Srbije i Albanije. Pošto mi srpski radikali ne priznajemo tu nazovimo nezavisnu šiptarsku, zločinačku nezavisnu državu. Mi možemo da govorimo sada o granici između Albanije i Srbije. To je moje mišljenje i mišljenje je Srpske radikalne stranke. Ali aktuelna Vlada nikako ne pominje godinama da li treba da se vrate naše snage na granicu između, dakle, Albanije i Srbije. To se prećutkuje. A to je osnovni, pre svega dokaz, da se međunarodnoj zajednici i Savetu bezbednosti svakodnevno trebalo obraćati i od nje tražiti da se prvo to pitanje reguliše, e onda možemo da govorimo da zaključujemo eventualne ugovore, a ne da mi zaključujemo ugovore sa neprijateljem koji uništava srpsko stanovništvo na južnoj srpskoj svetoj zemlji pokrajini Kosovo i Metohija. Nikako ne možemo zaboraviti zločine Šiptara. Nikako ne možemo zaboraviti da je Josip Broz doneo pre svega uredbu po kojoj je bilo zabranjeno povraćaj
Narodni poslaniče, ali stvarno vas molim, Josip Broz i ova četiri zakona o potvrđivanju, stvarno ni na koji način ne možete da dovedete u vezu i molim vas, stvarno vas molim da me poštedite obaveze ako smo narodni poslanici koji se zajedno staraju o redu na sednici, da me poštedite obaveze da izričem opomene zato što ste uporni u kršenju odredbi Poslovnika o dnevnom redu. Molim vas o tačkama dnevnog reda.
Gospođo Čomić, valjda je nesporno da mi razgovaramo između Albanije i Srbije i u ovom sporazumu. Držim se isključivo tog sporazuma.
Narodni poslaniče, ne bih vas podsećala da se držite sporazuma i ova četiri kao i sve druge pažljivo pročitam i proverim, pažljivo slušam svakog narodnog poslanika i smatram da u dobroj veri možemo da odslušamo svu širinu argumentacije ali kada narodni poslanik insistira da svoju argumentaciju i izlaganje održi bez imalo veze sa dnevnim redom, moram da reagujem, obavezuje me Poslovnik na to. Molim vas o temi dnevnog reda, bez Josipa Broza i rezolucija koje nemaju nikakve veze sa temom dnevnog reda. Koliko god to bilo postavljeno kao argumentacija.
Član 1. dovodim u vezu i sa Brozom i sa Albanijom.
Narodni poslaniče, sada vas poslednji put upozoravam. (Petar Jojić, sa mesta: Vidite, ilegalno…) Narodni poslaniče, morate me saslušati, poslednje upozorenje. Dva puta sam vas prekinula. Obaveza vaša je da saslušate kada vas predsedavajući prekine. Sada vas prekidam poslednji put u toku vašeg izlaganja, sledeći put vam iziričem prvu opomenu. Molim vas, o temi dnevnog reda..
Vidite, u ovom sporazumu preambula koja govori o tome da će Savet ministara Republike Albanije, koji zastupa ministar unutrašnjih poslova Republike Albanije i Vlada Republike Srbije, koju zastupa ministar unutrašnjih poslova Srbije, malo pre sam vas zamolio, dobro bi bilo da je gospodin Dačić tu da nam neke stvari pojasni jer mi iz ovog teksta još neke stvari nismo baš najbolje razumeli, kaže: "ugovorne strane u nastojanju da doprinesu razvoju uzajamnih odnosa". Jesam li na temi dnevnog reda? Jesam. "Uverene da je saradnja u borbi protiv međunarodnog kriminala od značaja za obe zemlje". Mi radikali kažemo – sa Albanijom ne možemo da zaključujemo sporazume jer je Albanija neprijateljska zemlja Srbije. Pazite, kaže dalje: "zabrinute zbog opasnosti od širenja ilegalne trgovine drogama i drugim opasnim i štetnim materijama, oružjem, međunarodnog kriminala i druge, obe zemlje". Znate, ako predlagač Vlade smatra da je on zemlja, da on predstavlja i Vladu i državu i Narodnu skupštinu, kažem mu da on nije taj koji može bez referenduma građana da zaključuje ugovore sa neprijateljima srpske države. "Koordinacija aktivnosti u borbi protiv međunarodnog organizovanog kriminala, ilegalne migracije i polazeći od toga", dalje se nastavlja. Vidite, gospođo Čomić, sa teritorije Albanije više od 100 godina prelaze granicu Albanci, naseljavaju KiM i na taj način našu zemlju okupiraju, a niko ih ne pita kako su sa stadima ovaca došli i kako su kad je oružje pokradeno posle 1990. godine u Albaniji, kako se to oružje na magarcima transportovalo na KiM i da se Tačijeva OVK naoružava. Mislim da to nije u redu i da nije dobro za državu Srbiju da mi zaključimo ugovor sa Albanijom. Bio sam na Kosovu 1981. godine u sastavu 10.000 policije i mogu vam reći…
Narodni poslaniče, Sporazum je sa Republikom Albanijom. Prekidam vas isključivo onda kada pokažete nameru izvan svake sumnje da govorite o onome što vi hoćete, a ne što je tema dnevnog reda. Dakle, vaš pokušaj da pričate o temi koja nije tema ni jedne od ove četiri tačke, neće biti omogućena. Molim vas, o Sporazumu.
Evo, o Sporazumu, primera radi, član 2. Mi smatramo da ti oblici saradnje apsolutno ne mogu biti primenljivi i da su ti oblici saradnje štetni za Srbiju. Nadležni organi koji se predviđaju u članu 3. takođe su organi koji apsolutno u ime Srbije ne bi trebali da učestvuju o bilo kakvim bilateralnim ili drugim odnosima sa Republikom Albanijom. Pošto ste mi ukazali da se nisam držao dnevnog reda, ne slažem se sa vama jer sam se zaista sve vreme držao dnevnog reda i pokušao sam da nešto kažem kada su u pitanju odnosi između Srbije i Albanije. Još jednom moram da saopštim građanima Srbije, Albanija je neprijateljska zemlja i sa njom nema razgovora i sa njom ne treba zaključivati nikakve ugovore i sporazume. Hvala vam.
Iskorišćeno je 12 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, a posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, danas razgovaramo o nekoliko sporazuma koji sa aspekta SRS ne odgovaraju suštini problema. Prigovaramo Vladi i državnim institucijama da ne posvećuju dovoljno pažnje prilikom zaključivanja ovih sporazuma ukupnim diplomatskim, ekonomskim, privrednim, finansijskim aspektima između država. Kada govorimo o odnosima između Albanije i Srbije mislim da je neprihvatljivo bilo koji oblik ugovaranja dok se ne reše svi problemi, između ostalog i ovo što bi trebalo na Savetu bezbednosti za neki dan, vezano za trgovinu ljudskim organima. Mislim da je to bitno i nema nikakvog sporazuma ni dogovora dok se taj spor ne reši. U istorijskom kontekstu mislim da između našeg naroda i albanskog naroda ima jako spornih tačaka koje su bile kroz istoriju vrlo prisutne i neprihvatljivo je u jednom segmentu razgovarati a celokupni odnosi su nedefinisani. Slična je situacija i sa Makedonijom. Prvo, složio bih se sa prethodnicima da u međunarodnom pravnom smislu naziv Makedonija ne stoji. Zna se šta je Organizacija UN učinila i moramo se pridržavati međunarodnog prava. U nekim situacijama se dosledno zalažemo za određene rezolucije i određene konvencije, deklaracije, rezolucije itd. i pozivamo se na međunarodno pravo, a ovde odstupamo od međunarodnog prava. Mislim kršimo dobre prijateljske i bratske odnose sa grčkim narodom koji je bio vrlo dosledan, principijelan u ne priznavanju nezavisnosti KiM, svete srpske zemlje. Ovim sporazumom kršimo te odnose. Zašto se to čini? Prvo, radi se nedoslednosti politike Vlade Republike Srbije. Onog trenutka kada je Makedonija priznala nezavisno KiM državni organi su napravili pravi potez, proglasili su državnog predstavnika odnosno ambasadora Makedonije persona non grata i on je otišao iz države. Takav sled odnosa morao je biti sa svim državama u regionu i u svetu. Persona non grata proglašen je crnogorski i makedonski ambasador. Šta je sa ostalima? Sada mi ulazimo u jedan segment i kažete u obrazloženju ovog sporazuma sa Makedonijom da je cilj ovog sporazuma uspostavljanje prijateljskih odnosa između dve države i regulisanje određenih odnosa u olakšavanju putovanja državljana ove države. Ne smemo polaziti sa tog aspekta. Zašto? Zato što su ogromni problemi srpske populacije u Makedoniji. Oni su diskriminisani do kraja. Bio sam predstavnik jedne komisije koja je bila u poseti uz podršku ambasade u Makedoniji i koja nam je dala jasnu sliku o poziciji srpske populacije u Makedoniji. Narod je diskriminisan. Naš narod u toj državi nema onaj obim ljudskih prava koji je neophodan i normalan u savremenim odnosima. Naš narod tamo je uskraćen u pogledu veroispovesti. Srpska pravoslavna crkva nije priznata kao verska zajednica tamo. Verski obradi se obavljaju u privatnim objektima. Pre nekoliko dana i pre pet godina i pre tri godine itd. uhapšen je episkop Braniškovski, zvanični predstavnik SPC. Isto se to čini sa sveštenstvom SPC. Oduzeto je na stotine verskih objekata SPC posle osamostaljenja Makedonije 1991. godine. S druge strane, naši istorijski kulturni objekti se ruše. Evo, i sada je predsednik Tadić bio kod spomenika koji je podignut 30-ih godina prošlog veka, to je poznati spomenik "Zebrnjak" povodom pobede u Kumanovskoj bici, gde je poginulo preko 20.000 Srba. Taj objekat se ruši, taj objekat se svesno ruši od makedonskih vlasti. Šta je predsednik Tadić rekao prilikom posete tom objektu? Ni jednu rečenicu o tome zašto to činite, to je istorijski spomenik. Šta ovo smeta? Kome smeta? Zašto ga ruše? Ruše se groblja, ruše se istorijski spomenici iz bitaka u toku Prvog svetskog rata, Drugog svetskog rada itd, ali najveći problem je problem Srba u Makedoniji. Diskriminisani su, nisu zaposleni, nemaju onaj obim prava kao što imaju Makedonci ovde. Moramo primeniti sistem reciprociteta, onoliko prava makedonskoj nacionalnoj manjini, koliko srpska populacija ima prava u Makedoniji. Reći ću vam sa finansijskog aspekta jedan podatak. Godine 2010. državni organi Republike Srbije dali su makedonskoj zajednici preko 100.000 evra. Koliko su dobili u Makedoniji? Nijedan evro.
Narodni poslaniče, molim vas da argumentaciju koju koristite ipak samerite sa sadržajem sporazuma o kome razgovaramo i zakonu o potvrđivanju tog sporazuma. Sva pitanja koja ste otvorili bar na neki način dovedite u vezu sa sporazumom, inače moram da vas podsetim da ne govorite o temi dnevnog reda.
Govorim u vezi člana 1. koji se odnosi na ravnopravnost građana u smislu međusobnog putovanja iz jedne države u drugu.
Tako je, narodni poslaniče, međusobno putovanje, pa vas molim onda o temi dnevnog reda.
Državni srpskog porekla koji se obraćaju državnim institucijama u Makedoniji su diskriminisani. Oni ne mogu dobiti državna dokumenta Makedonije, ne mogu dobiti državna dokumenta Republike Srbije. Neki su rođeni u Srbiji. Njihova deca su u nekim okolnostima porodila se ovde itd. Međusobna korespodencija između tih državnih organa ne postoji. To vam mora biti jasno. To smo mi konstatovali. Mi smo pismeno obavestili Skupštinu Srbije, jer smo bili predstavnici Skupštine Srbije kao parlamentarci i ukazali na sve probleme sa kojima se suočavaju naši građani tamo. Imaju ogromne probleme. Ne možemo parcijalno, pojedinačno ići na ovakav sporazum, nesagledavajući njihove probleme. Moramo njih zaštititi. Prisustvo predsednika države tamo ne znači ništa. Izmanipulisan je kao što su izmanipulisani mnogi ministri koji su odlazili do sada. Bili smo prisutni sa 30 predstavnika udruženja građana, raznih kulturnih, sportskih institucija Srba u Makedoniji, koji su nam otvoreni rekli – ovo je teror nad Srbima, pomozite nam. Evo, samo u nacionalnom smislu ću reći da je 60-ih godina bilo preko 250.000 srpskog življa tamo. Koliko ima sada? Ima 35.000. To je otvorena diskriminacija, asimilacija srpske populacije. To moramo zaustaviti. Da li zaustavljamo sa ovakvim sporazumom taj nadirući fašizam u Makedoniji? Ne zaustavljamo.
Narodni poslaniče, stvarno vas sada upozoravam po dva osnova. Prvo, da vas podsetim odgovornosti za javnu reč. Vi ste narodni poslanik i izgovorili ste stvari u sali za sednice Narodne skupštine. Molim vas da slušamo sami sebe šta govorimo. Molim vas da pažljivo slušamo sebe šta govorimo. Vaša reč, kao i svakog od drugih 249 narodnih poslanika se jako daleko čuje. Sada vas opominjem, ne izričem opomenu, ali vas opominjem da prvo govorite o temi dnevnog reda, drugo, da vodite računa o načinu na koji iskazujete svoj stav o bilo kome, sebe radi i poslovničkih odredbi o pravilima ophođenja radi.
Ovo što sam izgovorio, to sam i napisao. To je zvaničan izveštaj jedne komisije koja je bila tročlana i komisije koja je bila tamo.
Narodni poslaniče, o temi dnevnog reda i sledeći put stvarno vam izričem opomenu.
Zadatak državnih organa, kada ulazi u pregovaranje sporazumevanja, je da prikupi sve relevantne podatke, pa između ostalog i podatke vezane za putne i administrativne i lične isprave. U konkretnom slučaju, Republika Makedonija ne čini ništa da omogući Srbima da uredno, slobodno dobijaju i putne isprave, lične isprave i sve isprave koje se odnose na pojedince i u nemogućnosti su da normalno putuju. To su nam otvoreno rekli. Valjda smem u ovom parlamentu to da kažem, da sam bio zvanično ovlašćen ispred ovog parlamenta i da prenesem taj stav. To sam i napisao. Tražio sam da se zauzme stav, između ostalog i ovog parlamenta, vezano za stanje i poziciju srpske manjine u Makedoniji. Drugi sporazum o kome želim da govorim je sporazum Republike Srbije i Republike Bugarske o socijalnoj sigurnosti. Ovo je jedna forma sporazumevanja u kojoj opet Srbi nemaju određenu korist. Ko ima tu korist? Ko ima određene obaveze? Ima obaveze Republika Bugarska koje prema odredbama i principima EU mora sklopiti sa svim susednim državama sporazume o socijalnom osiguranju, odnosno socijalnoj sigurnosti. Da li i mi imamo takvu obavezu? Imamo, ali smo opet tu neprincipijelni. Mi sa Bugarskom imamo, hajde da kažem, u poslednjih dvadesetak godina dosta dobre odnose, ali ovaj princip se mora primeniti ne samo u slučaju Bugarske, nego i kod svih drugih zemalja. Sklopili smo ugovor sa Hrvatskom. Prema odredbama tog sporazuma hrvatski državni organi su bili u obavezi isplatiti sve penzije, sve invalidnine i sva druga socijalna davanja shodno odredbama potpisanog sporazuma. Koliko su od toga učinili? Gotovo ništa. Slična je situacija sa ugovorom o socijalnom osiguranju sa BiH, sa Crnom Gorom i sa drugim državama sa kojima smo sklopili. Ne primenjujemo, ne materijaliziramo sve te odredbe. To je suština našeg problema. Mi to potpišemo i onda ostavimo stihiji, neka se dešava kako se dešava. Onda, kakva je situacija posle toga? Ostajemo bez materijalnih prava i bez svih finansijskih obaveza koje imaju naši građani. Sa aspekta SRS neprihvatljiv je način iznošenja. Glasaćemo protiv. Hvala.
Iskorišćeno je deset minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Izvinjavam se, ako možete samo da nam kažete još koliko imamo vremena na raspolaganju?
Još 33 minuta i 25 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, dosta toga su moje kolege rekle i na neki način izneli stav SRS vezano za sve ove sporazume o kojima sada govorimo. U najvećem delu svog vremena koje mi pripada od vremena poslaničke grupe SRS osvrnuću se na sporazum o kome je govorio i ministar. Često puta sam u ovoj Skupštini govorio o nekim događajima i pojavama koje se dešavaju u pograničnim područjima, naročito u odnosima sa Republikom Bugarskom. Mislim da ovaj sporazum o kome danas treba da govorimo, koji ćete ako obezbedite većinu u danu za glasanje pretpostavljam i ratifikovati, kakve će on efekte eventualno proizvesti i da li će neke efekte u suštini u životu ljudi koji žive u pograničnim područjima, da li će proizvesti neke efekte, da li će im neke stvari biti olakšane i da li će se na osnovu ovog sporazuma neke stvari i neke pojave koje imaju vrlo loše političke konotacije po Republiku Srbiju uvesti u legalne tokove? Naravno, ono što načelno moram da kažem, a tiče se ovih sporazuma, mislim da danas raspravom i eventualnim izglasavanjem ovih sporazuma i njihovom ratifikacijom šaljemo jednu vrlo lošu poruku našim prijateljima, prijateljskim državama koje žele da nam daju podršku u našim političkim ambicijama da očuvamo teritorijalni integritet i suverenitet države, a ako se to ne odnosi na političke interese i intenciju ove države, onda i za ekonomske, socijalne, diplomatske i svake druge. Zašto to kažem? Mi danas razgovaramo o sporazumima sa državama koje su priznale nezavisnost KiM. Prosto je, morate priznati, opor jedan ukus u ustima kada govorite o Sporazumu sa Turskom o saradnji u borbi protiv teških krivičnih dela, terorizma i organizovanog kriminala. Podsetiću vas da je danas Turska najveći lobista priznavanja nezavisnosti Kosova u svetu. I svako ko danas u Srbiji ne želi da prihvati političku, vojnu i ekonomsku snagu i moć Turske da je prizna, da ona postoji, da je evidentna, taj bi bio neozbiljan. Ali, u očuvanju naših političkih i nacionalnih teritorijalnih interesa, nas ne obavezuje ništa da pravimo ovakve sporazume sa njima. Mi mislimo da ovaj sporazum Srbiji neće pomoćiu odbrani, još uvek, bar deklarativno političkih stavova vlasti, već će čuvati teritorijalnu celovitost i integritet ove države. Ovo Tursku neće zaustaviti da prihvati, prizna i kaže, da država tzv. Kosovo je sazvana na terorizmu, na organizovanom kriminalu, na teškim krivičnim delima i mi ćemo svoj odnos prema Kosovu, kao nezavisnoj državi, odnosno prema Republici Srbiji da promenimo i prihvatićemo Srbiju u međunarodno priznatim granicama sa njenom južnom srpskom pokrajinom. Političke ambicije i političko prisustvo Turske na ovim prostorima za Srbiju je vrlo destruktivno. Turska je najveći eksponent politike SAD na Balkanu. I to niko ne sme i ne može da ospori. Ito službe ove države znaju, ali službe su sapete, službe su uokvirene zvaničnom politikom ove države. One ne mogu da rade svoj posao, zato što država nema političku hrabrost da se suprostavi ambicijama koje nisu naš interes, odnosno ne mogu da budu kompatibilne sa našim političkim interesima i mi tu imamo problem. To je problem politike, a ne državnih institucija i službi koje bi možda mogle da funkcionišu pod rukovodstvom ili dirigentskom palicom potpuno drugačije politike na jedan potpuno drugačiji način. Mi zato smatramo da Srbiji treba apsolutno nova politika, politika suprotstavljena politici evropskih integracija, politika koja će pokazati odvažnost, hrabrost, diplomatsku mudrost i dostojanstvo. To će biti najbolja poruka svim državama u svetu, kako se nacionalni interesi jedne države štite, a sa druge strane, ili indirektno, daće vam za pravo da od tih država očekujete ili eventualno tražite bilo kakvu podršku. Ovako, sklapati sporazume sa državama koje su apsolutno usredsređene na urušavanje državnog suvereniteta ove države, potpuno je besmisleno i ponavljamo, onoj državi iza Urala i ostalim državama koje su prijateljske, šalju jednu vrlo lošu poruku. Sada da se osvrnem na ovaj sporazum o kojem je govorio gospodin Ljajić. Vidite, ovim sporazumom će se indirektno van snage staviti dva sporazuma, odnosno direktno jedan, a indirektno drugi. Taj koji će se indirektno staviti na snazi je iz 1957. godine, Narodna demokratska Jugoslavija ga je sklopila sa Bugarskom. Drugi koji će se staviti van snage je sporazum državne zajednice Srbije i Crne Gore i Republike Bugarske koji je ratifikovan, čini mi se, 2003. godine, u novembru. Zamislite šta piše ovde u obrazloženju, da nakon njegovog stupanja na snagu nije došlo do razmene ratifikacionih instrumenata, pa samim tim, nije došlo ni do primene sporazuma između ove dve države. To ukazuje koliko je, u stvari, država bila zainteresovana i koliko je značaja i važnosti davala ovom sporazumu i uopšte sa odnosima sa Republikom Bugarskom. I načelno, kako je rekao gospodin Buha malopre, mi imamo korektne odnose sa Republikom Bugarskom ovih poslednjih nekoliko godina, međutim, iza kulisa se dešavaju vrlo loše i opasne stvari koje predstavljaju vrlo jednu, u perspektivi, neprijatnu političku konotaciju za Srbiju. Ovde sam u više navrata govorio šta u Bosilegradu određeni ljudi i određeni elementi pokušavaju da urade. Ali, nisam siguran da će ovim sporazumom značajno da se reši bilo kakav problem tih ljudi iz pograničnog područja, nitiće se ova država probuditi i pokušati da mnogo aktivnije usredsredi svoju, i pažnju, i kapacitete, i političke i ekonomske, da zaštiti bugarski narod koji predstavlja građana Republike Srbije na tom području. Njih ovih problemi ne tište. Njih je država Srbija, otvoreno ću reći, zaboravila. Uvaženi gospodine, prenesite Vladi, šest meseci Vlada Republike Srbije nije u stanju da skloni odrone sa magistralnog puta koji povezuje Bosilegrad sa Surdulicom. Šest meseci nisu u stanju da naprave prohodni magistralni put. Ne pitajte nas kakav je put do tamo. Znate li zašto ovo govorim? Zato što socijalnu, zdravstvenu, sudsku zaštitu ljudi iz Bosilegrada moraju da ostvaruju u Surdulici ili u Vranju. Moraju da je ostvaruju i moraju da dođu. Znači, iz Doma zdravlja u Bosilegradu, upućeni su da dođu u zdravstveni centar Vranje ili u Surdulici. Ne mogu da dođu, jer država ne vodi brigu o tom narodu gore. Šta proističe iz toga, poštovana gospodo? Naravno, i prirodno je da se okreću onima koji pomoć hoće i žele da im pruže. O tome sam govorio. Jedan građanin Bosilegrada koji plaća zdravstveno osiguranje u Republici Srbiji, treba da čeka godinu ili više dana da bi zamenio kuk ili rešio problem sa svojim kukom u Kliničkom centru u Nišu, ali o trošku lokalne samouprave iz Bosilegrada, organizovano je sporazumom koji je potpisala opština Bosilegrad sa VMA u Sofiji, za tri, pet ili deset dana, oni taj problem reše, i to zamislite, bez jednog jedinog dinara, ili evra, ili leva, zavisi šta je sredstvo plaćanja. Ovo se tim sporazumom neće rešiti. Nebrigu države u odnosu na te građane, nećete promeniti ovim sporazumom, niti ćete zvaničnu Bugarsku zaustaviti da ovakve stvari radi. Ovo su vrlo, ne bih želeo da komplikujem stvari, ali ovo su vrlo perfidne stvari koje urušavaju našu političku stabilnost i naš državni integritet. To su naši građani i o njima moramo da vodimo računa. Uvažena gospodo, da ne govorim šta se dešava u sferi prosvete i obrazovanja. Imenično i prezimenično mogu da govorim o ljudima koji su apsolutno usmereni u destruktivnom delovanju u odnosu na Srbiju, a platu primaju iz budžeta Republike Srbije. Deca koja završavaju škole u Nišu, u Beogradu, u Kragujevcu, u Leskovcu, u određenim školama, nemaju šansu da dobiju posao u Bosilegradu, naši univerziteti. Zato, za mesec dana završe fakultete na nekim državnim fakultetima u Sofiji, odnosno Bugarskoj, i pod nekim vrlo čudnim okolnostima na teritoriji AP Vojvodine, ratifikuju svoje diplome i za 15 dana škole u Bugarskoj, postanu profesori ili direktori škola na teritoriji opštine Bosilegrad. To su pravi životni problemi. Pa vam se pojavi direktor škole, reći ću vam ime i prezime, Metodi Čipe, srednje škole u Bosilgradu i studentu koji je završio školu, fakultet na niškom Univerzitetu otvoreno kaže – nećeš dobiti posao na konkurs na koji si se javio. Ne možeš da dobiješ posao. Ali, onaj koji je preko noći završio školu i na volšeban način nostrifikovao svoju diplomu u Srbiji u nekim institucijama u Vojvodini, dobiju posao. Da ne govorim o problemima ulaska knjiga, suprotno stavovima, zakonima i interesima i Ministarstva prosvete i Vlade Republike Srbije na tom području. Ovo su ozbiljni problemi. Ovaj sporazum to ne rešava. Republika Srbija ima mnogo važnije i bitnije probleme na tom području, pre svega, da štiti domaće nacionalne interese, nacionalne interese Republike Srbije, štiteći građane opštine Bosilgrad koje god da su nacionalnosti. To su lojalni građani i država mora da pokaže svoju brigu i materinstvo u odnosu na njih, a ne da im majka bude Bugarska, a maćeha bude Srbija. Ovo su ozbiljne stvari. Mi apelujemo po ko zna koji put na Vladu Republike Srbije, na prosvetnu inspekciju, na zdravstvenu inspekciju i na sve ostale nadležne državne organe, da se usredsrede na to područje, kako bismo imali sve argumente u rukama da branimo naš državni suverenitet i integritet i na tom području. Hvala.
Dvanaest minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Dušan Marić, i on je poslednji prijavljeni govornik.
Gospođo Čomić, zaista je velika šteta što nije prisutan ministar unutrašnjih poslova, gospodin Ivica Dačić, da razgovaramo o ovom sporazumu, o kome je danas najviše bilo reči, o ovoj zaista velikoj bruci i sramoti za Republiku Srbiju, da potpisuje ovaj sporazum sa Savetom ministara Albanije, o sporazumu u vezi organizovanog kriminala, međunarodne ilegalne trgovine drogama i međunarodnog terorizma, zato što smo mi i ranije, dok je gospodin Dačić bio predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, a i kasnije na sednicama tog odbora, više puta kroz tematske rasprave i kroz izveštaje upravo tretirali ovu temu. Za nas srpske radikale i za čitavu patriotsku Srbiju je neverovatno, a, zamislite, ovo sada gledaju i Srbi na KiM, da se država Srbija usudila da potpiše jedan ovakav sporazum koji predstavlja zaista bruku i sramotu. Moram da podsetim javnost, ako to već neko nije rekao na početku, kada je sporazum potpisan. U martu mesecu 2010. godine. Godinu dana pre nego što je u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope Dik Martin, bivši državni tužilac, a sada senator Švajcarske, podneo rezoluciju o trgovini srpskim organima, koje su mučili, zverski ubijali i živim ljudima i deci vadili šiptarski teroristi na području Albanije, u "žutoj kući", u mestu koje su mnogi svetski mediji, još pre nego što je Marti podneo izveštaj, istraživali. Sećate se da smo mi još 2005. godine potencirali onu grupu agenata BND, koja je dejstvovala na KiM, pod nekim humanitarnim navodnim radom, u parlamentu Skupštine smo puno pričali o tome, koji su nedvosmisleno utvrdili, po nalogu odbora Bundestaga, da se šiptarski teroristi bave trgovinom oružjem i ljudima i da su zverski ubijali srpsku nejač, srpske civile i u "žutoj kući", kako su ti mediji napisali, na kraju ukletog sela to sve radili, a kasnije je navode na tu temu svetskoj javnosti obelodanila Karla del Ponte, koja je takođe u svojoj knjizi, posle izvesnog vremena, od kako je napisana ova lažna optužnica protiv našeg predsednika dr Vojislava Šešelja, objavila da je Zoran Đinđić rekao, pošto je naložio da se napiše takva optužnica, zbog koje je naš predsednik nevin devet godina u Haškom kazamatu - vodite ga i ne vraćajte ga više. Koliko država Srbija nema apsolutno sluha za ono što narod prepoznaje kao izdaju, kao skandal, kao što je ovaj, pa onaj koji smo imali pre 15 dana - potpisivanje sporazuma o vojnoj saradnji sa ustaškim hrvatskim vlastima, dovoljno govori o Tadiću, o vašem režimu i o činjenici da je ovde samo jedan čovek predstavnik ministarstva, koji niti može sa nama da polemiše, niti da odgovara na sve ovo, a činjenice su na strani govora srpskih radikala i onoga o čemu ću ja da nastavim kroz konkretne podatke. Svako ko je iole upućen u politička zbivanja na prostoru nekadašnje Jugoslavije, a naročito posle svega onoga što se desilo od okupacije naše južne pokrajine 1999. godine, vrlo dobro zna da albanska mafija predstavlja, ne samo najveće zlo u Evropi, nego, kako mnogi eksperti za borbu protiv organizovanog kriminalna i terorizma kažu, najveće zlo u svetu. Albanska mafija danas broji preko pola miliona članova i važi za jednu od najsnažnijih karika svetskog podzemlja, jer kontroliše tržište SAD, Evrope, Bliskog istoka i severne Afrike, a njene specijalnosti, i to apsolutno svi znaju, pa i odbor i komitet koji se bavi ovim pitanjem u organizaciji UN, upravo je specijalnost albanske mafije trgovina ljudima, ljudskim organima i narkoticima. Da je ona baza svetskog kriminala, zaključeno je još početkom 2005. godine u američkoj Stejt dipartmentu, ali to Amerikancima nije smetalo da i te kako i dalje finansiraju, kao što to rade 20 godina unazad, šiptarske teroristi i baliste, koji su ubijali srpsku decu i izvršili zverstva, ovo u "žutoj kući" i na drugim mestima na KiM, ali su oni, eto, proforme radi, i to su objavili "Vašington post" i neki mediji su pisali o tome kako deluje albanska mafija i šta je njihov zapravo cilj. U proleće 2009. godine sličnu ocenu je doneo Komitet, koji sam već pomenula, za organizovani kriminal UN, koji je u Beču konstatovao da je albanska mafija ostala pri samom vrhu svetskog podzemlja, u kome funkcioniše aktivno već 40 godina. Pipci albanske mafije i terorističkog lanca svih tih zlodela vode baš preko Albanije, sa kojom ste vi potpisali sporazum o ovakvoj saradnji. Najveće uporište na Balkanu imaju upravo na području naše južne pokrajine KiM, a kreću se od Pakistana, preko Turske, pa sve do srednje Evrope, istočne obale SAD i Kanade. Naser Keljmendi, koji danas ima 54 godine, nalazi se na čelu trenutno najjače albanske mafijaške i kriminalne porodice na Balkanu, koja sve poslove vodi iz Tirane, iz Peći i iz Sarajeva, jer to su njegova kretanja, koji slovi za jednog od najvećeg narko bosa. Sada mi objasnite, gospođo Čomić, vi ste razumna žena i dugogodišnji ste parlamentarac, kako će država Srbija, koja u ovom trenutku ni policiju, a nije Srbija htela pod, najpre Đinđićevim, a onda Tadićevim, sada režimom da iskoristi aneks ugovora 1244, da bar hiljadu policajaca i vojnika pošalje u našu južnu pokrajinu, kako će onda država koja nema apsolutno nikakvo prisustvo policije, nikakvih organa bezbednosti, što mi vrlo dobro znamo kroz izveštaje koje dobijamo u Odboru za odbranu i bezbednost, da bilo šta preduzme, da suzbije delovanje albanskih terorističkih grupa, narko i ostale mafije, kada oni upravo uz pomoć NATO, Amerike i zapadne Evrope, EU, u koju vi hrlite da uđete, rasprodajući srpsku teritoriju i odričući se KiM, upravo sve to rade u sadejstvu za raznim obaveštajnim službama, pre svega američkom CIA? To su sve podaci i to su egzaktne stvari i niko to ne može da pobije. Onda se postavlja zdravo i razumsko pitanje – da neko ispred Vlade Republike Srbije, Vlada Republike Srbije u ime građana, u ime države Srbije potpisuje jedan ovakav sporazum? Znate, nije epilog bio usvajanje izveštaja Dika Martija, to je samo bilo finale. On je dve godine radio na tom sveobuhvatnom izveštaju za koje je glasalo 169 poslanika Parlamentarne skupštine Saveta Evrope. Ali, tamo su apsolutno svi šiptarski lobisti, iz svih zemalja, jer mi kao članovi delegacije smo prisustvovali toj raspravi i glasali za tu rezoluciju, a znali smo i bili svesni toga, kao što jesu i ovi iz Vašingtona, iz Stejt dipartmenta, kao što to zna i Angela Merkel, koja je došla da pruži ruku zlikovcu Tačiju, da mu da podršku da nastavi dalje sa svojim planom, a to je potpuno otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije i, naravno, sledeći nalog koji ćete dobiti od njih je, i to uočio 12. februara, pa kasnije marta meseca, a već ovih dana to provejava iz briselske administracije, da se raspuste, kako oni kažu, paralelne institucije na severu KiM…
Molim vas, o temi dnevnog reda onoliko široko koliko argumentacija zahteva, ali ipak o nekoj od tačaka dnevnog reda.
To sve ima i te kako veze, gospođo Čomić, sa delovanjem albanske, odnosno šiptarske mafije na području čitavog Balkana, zato što oni ništa ne bi mogli da urade, UČK-a teroristi, da nisu imali direktnu podršku iz Tirane i iz ostalih mesta iz Albanije. To je ono što su činjenice i o tome su danas napisani mnogobrojni feljtoni naših ljudi i stručnjaka koji se time bave. Što se tiče albanske mafije i onoga koliko je to poznato i ljudima koji rade u strukturama bezbednosti, znate, još je 1988. godine, kakva je takva bila, ta postbrozovska bezbednosna struktura pisala UN i tražila je da se rasvetli veza albanskih narko bosova sa političkim strukturama koje su pripremale pokušaj secesije i sada svesrdnu podršku Merkelove, Vašingtone i EU naše južne pokrajine. Ovo je zaista jedna tema koja zahteva mnogo vremena. Sami podaci koje bih iznela ovde zahtevali bi najmanje sat vremena da im o njima govorim. Koliko se prema ovom pitanju neodgovorno odnose, pošto o ovome raspravljamo u Skupštini, narodni poslanici Republike Srbije, reći ću vam, gospođo Čomić, bruku i sramotu kada smo letos bili u sedištu NATO pakta, u koji vi hoćete da uđete, te zlikovačke organizacije, kada su se poslanici DS smejali nad podacima koje je kolega Boris Aleksić izneo tim zlikovcima, generalima NATO pakta, rekavši da je šeik Al Muhamed, jedan od zamenika…
Narodna poslanice, koliko god to bilo vama zanimljivo i, ne sumnjam, potpuno tačno, ipak vas molim, tema dnevnog reda.
Gospođo Čomić, htela sam da završim moje izlaganje vrlo argumentovano…
Narodna poslanice, moram da vas prekinem svaki put kada se potpuno udaljite od teme dnevnog reda toliko da bi moje ćutanje i zaborav o tome da treba da vas podsetim, predstavljalo kršenje Poslovnika. Zbog staranja o dnevnom redu, to ne mogu sebi da dozvolim, tako da vas molim o temi dnevnog reda.
Završiću time i onda ću vam dati obaveštenje da je upravo taj šeik Muhamed, jedan od glavnih pomagača šiptarskog terorizma i organizovanog kriminala, upravo boravio 10-ak godina na KiM i da to vaši poslanici nisu hteli da prihvate kao činjenicu. Hvala.
Narodna poslanice, ne mogu ništa drugo da kažem osim da izrazim žaljenje što se tako tvrdoglavo istraje na tome da za vas odredbe Poslovnika ne važe. To je nemerljiva šteta koja se čini ovoj instituciji, koja se čini svemu onome što sam sigurna da se prvo zalaže vaša stranka i da se na ideologiji te stranke treba da zalaže i poslanički klub. Ako svojim ponašanjem hoćete da poreknete sve ono za čega se inače na rečima zalažete, meni je žao što moram to da konstatujem. Narodni poslanik Dušan Marić ima reč. On je poslednji prijavljeni govornik, ima na raspolaganju devet minuta. Molim vas, o temi dnevnog reda, bez toga da vas upozoravam. Sasvim je jasno da ću Poslovnik primenjivati. Izvolite.
Dame i gospodo, kad sa Republikom Albanijom potpisujete Sporazum o saradnji protiv organizovanog kriminala, protiv međunarodnog terorizma, protiv trgovinom drogom, to vam je, otprilike, kao da sa Somalijom potpisujete sporazum o saradnji u borbi protiv gusara ili da sa Pakistanom potpisujete sporazum o saradnji u borbi protiv Al Kaide i Islamskog terorizma. Podsećam da je u Republici Albaniji nestalo nekoliko stotina Srba sa KiM, da su ti ljudi tamo ubijeni radi vađenja njihovih vitalnih organa koji su kasnije prodati na svetskom tržištu. U Izveštaju Karle del Ponte se tvrdi da je u pitanju 300 ljudi. Već 10 godina Republika Albanija prikriva ovaj zločin i odbija da otkrije gde se nalaze posmrtni ostaci ovih nesrećnika. Umesto da razmišlja o prekidanju diplomatskih odnosa sa Republikom Albanijom, što bi, po meni, bilo puno normalnije, Vlada Republike Srbije predlaže da sa tom i takvom Albanijom potpišemo Sporazum o saradnji protiv organizovanog kriminala, uključujući i borbu protiv trgovine ljudima. Takođe, ponavljam činjenicu da je na kartama bukvalno svih policija sveta sever Republike Albanije označen kao centar koji se nalaze pod kontrolom organizovanog kriminala, da je Albanija označena kao glavni centar za trgovinom drogom u Evropi i kao glavni regrutni centar Al Kaide za evropsko područje. Postavljam pitanje: Kako da sarađujemo u borbi protiv trgovine drogom sa državom kojoj je trgovina drogom jedna od glavnih privrednih delatnosti? Američka agencija za borbu protiv droge (DEA) u svom izveštaju tvrdi da Albanci kontrolišu 65% trgovine drogom koja se pojavi na svetskom tržištu i 90% trgovine drogom na evropskom tržištu. Kaže: "Albanska mafija iz Republike Albanije kontroliše tržište SAD, Evrope, Bliskog Istoka i severne Afrike". Izveštaj "Stejt dipartment" o stanju svetskog kriminala: "Albanija je tranzitna država za šverc droge, oružja, ilegalnih migranata i falsifikovane robe." Izveštaj Komiteta za organizovani kriminal UN od pre dve godine: "Pipci albanske mafije, koja svoje izvore, osim u Albaniji, ima i na KiM, kreću se od Pakistana i Turske, preko srednje Evrope, do istočnih obala Amerike i Kanade. Trenutno najunosniji posao albanske mafije je trgovina ljudima, devojkama, mladim ženama, decom i dečjim organima". U ovom izveštaju se tvrdi da je albanska mafija samo tokom 2008. godine u zapadne zemlje prebacila "najmanje 70 hiljada ljude iz Turske, Pakistana, Šri Lanka, Kine" i dr. Ako Vlada Republike Srbije nije posvetila pažnju ovim izveštajima o tome šta o Republici Albanije misli Vlada SAD, citiram Izveštaj Vlade Republike Srbije o umešanosti Albanije u kriminal na KiM. Citiraću samo jednu rečenicu: "Albanija je najveći centar za pranje novca i trgovinom drogom na Balkanu". Ovo se kaže u Izveštaju Vlade Republike Srbije, koja predlaže da sa Albanijom potpišemo Sporazum o borbi protiv trgovine drogom. Ista Vlada Republike Srbije predlaže da sa Albanijom sarađujemo u borbi protiv terorizma. Podesćam na nekoliko činjenica. Republika Albanija je bila i ostala centar, komandni centar oslobodilačka vojska Kosova. Sledeće, Tirana je sedište fronta za nacionalno oslobođenje Albanaca. Radi oslobođenja, kako oni kažu okupiranih teritorija na jugu Republike Srbije, u Makedoniji, u Grčkoj itd. Ovaj front je formirao terorističku organizaciju koja se zove, Albanska nacionalna armija, ANA. E sad, slušajte ovaj zvanični podatak, sedište, komandi centar ANE se nalazi u Tirani. Ovu terorističku grupaciju, organizaciju, kako oni kažu armiju, a u pitanju je zaista armija čiji je deo oslobodilačka vojska Kosova, vode operativci državne bezbednosti Republike Albanije, Gafur Aljilji i Aljban Josif. Takođe ukazujem na činjenicu, da pod svojom komandom ANA ima četiri divizije, četiri divizije terorističke vojske. Jedan od operativnih štabove ANE nalazi se u Prištini. Jedan se nalazi u Prizrenu, a sedište jedne od četiri divizije, a divizija se zove Adem Jašari, čine kosovski zaštitni korpus. Ovo je vrlo bitno i oslobodilačka vojska Kosova nalazi se na teritoriji tzv. republike Kosovo. Sledeće, Vlada Republike Srbije je potpisala Sporazum o saradnji u borbi protiv organizovanog kriminala i terorizma, sa državom čiji bukvalni politički i mafijaški gospodar Sali Beriša. Na proslavi 130 godina Prizrenske lige izjavljuje sledeće, citiram – mi planiramo da do kraja 2013. godine bude stvorena Albanija u svojim prirodnim granicama. Što se tiče trgovina ljudskim organima i ove žute kuće. Postavljam jedno pitanje da li neko zaista veruje da se organi Srba sa Kosova i Metohije vađeni u kućama bez struje i vode, u nehigijenskim i nemedicinskim uslovima.Žuta kuća je samo sporadični slučaj. Kidnapovanim Srbima organi su vađeni u za to specijalizovanim klinikama, koje su bile potpuno opremljene za vađenje organa, za čuvanje organa i za njihov brz transport do naručioca. Iz tih razloga sve te klinike su se nalazile na širem području Tirane. To potvrđuje specijalni izvestilac Saveta Evrope, Dik Martin, u čijem izveštaju piše, da su Srbi sa KiM dovođeni u selo Gure. Uzmite geografsku kartu i videćete da se to selo nalazi 25 km od centra Tirane. U istom izveštaju se pominje i selo Ripe, koje se takođe, nalazi 30 km od aerodroma u Tirani. Karla del Ponte u svojoj knjizi kaže sledeće – u selu Ripe radi vađenja organa izkasapljeno je oko 50 srpskih civila dovedenih sa KiM. Takođe, skrećem pažnju na činjenicu da je Dik Martin kategoričan, da je njegov izveštaj, citiram – zasnovan na istraživanju ali i na dostupnim dokumentima zapadnih obaveštajnih službi, posle čega je čovek izveo zaključak da su Amerika i zemlje EU znale za te zločine, ali da su citiram – odlučile da jednostavno zažmure pred tim navodima. Da su vađenje ljudskih organa i trgovina ljudskim organima važan biznis u Republici Albaniji sa kojom mi treba da potpišemo sporazum i da Vlada ga je već potpisala u borbi protiv organizovanog kriminala, vidi se iz izveštaja Grčke Vlade koja kaže – u Albaniji je rasprostranjena trgovina decom i dečijim organima, vađenje organa vrši se u opremljenim klinikama od odakle se uglavnom diplomatskim kanalima prebaciju u Italiju i dalje na zapad radi prodaje. Citirao sam izveštaj Grče Vlade. Citiram nedavni izveštaj Grče privatne televizije "Alfa" koja tvrdi da je objavila istraživanje i da je došla do saznanja da je u zadnjih sedam godina više od 12 hiljada dece iz Albanije postalo žrtva ilegalnog krijumčarenja, a u većini slučajeva deca ili njihovi organi su prodati za novac. Sa tom i takvom Republikom Albanijom mi treba da uspostavimo saradnju u borbi protiv organizovanog kriminala, u borbi protiv trgovine drogom, u borbi protiv trgovine ljudima. Ovaj sporazum će ostati mrtvo slovo na papiru. On će jednino koristiti Republici Albaniji da poboljša svoj imidž u svetskoj javnosti. Svako će reći, pa da je Albanija takva ne bi valjda Vlada Srbije bila luda da sa njom potpiše ovakav sramotan sporazum.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Ako da, molimo da se prijavite? Pošto nema prijavljenih zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Pošto smo obavili zajednički jedinstveni pretres Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima zakona i sada određujem pauzu koja će trajati nešto malo duže od sat vremena. Podsećam da je rad produžen, tako da ćemo rad u popodnevnom delu nastaviti u 16,30 minuta. Hvala vam.
Možemo da počnemo sa popodnevnim radom. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2011. godinu i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2012. godinu. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o tačkama 19. i 20. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam da je u skladu sa članom 192. shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe pet časova i da se raspodeljuje na sledeći način: poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, a što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam vas takođe da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Milorad Buha, poslanička grupa SRS. Drugih prijava nema. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlog odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2011. godinu i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2012. godinu. Da li neko u ime predstavnika predlagača želi reč? (Ne.) Da li neko iz nadležnog odbora želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Milorad Buha, predsednik Odbora za industriju.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, radi se o dve odluke koje je Odbor za industriju, u skladu sa odredbama Zakona o energetici i Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, razmatrao i predlaže Skupštini na usvajanje. Moram ovde ukazati na jednu okolnost koja je vrlo nepovoljna i vrlo štetna sa aspekta pravne norme koja obavezuje ovaj organ, odnosno Narodnu skupštinu da sve one odluke o finansijskim planovima ne samo ove institucije, ne samo ovog regulatornog tela nego i drugih regulatornih tela razmatra i usvaja u terminima koji su predviđeni zakonskim propisima da bi ti pravni akti i finansijski akti, u ovom slučaju i pravni i finansijski akt, Finansijski plan za nastupajuću godinu mora imati pravnu i finansijsku formu. U ovom slučaju se radi o dva finansijska plana. Prosto čudi, evo, kraj godine je za 11 dana, da danas raspravljamo Finansijski plan za 2011. godinu, kada je on dostavljen ovde od strane Agencije za energetiku u zakonom predviđenom terminu, od strane Odbora za industriju je dostavljen 16. decembra 2010. godine i evo gotovo godinu dana on nije ušao u formu. Zašto to sada, zašto nije ranije? Zašto nije uobičajena praksa da se na kraju godine sa budžetom razmatraju i finansijski izveštaji ne samo ove agencije, nego i svih drugih agencija i svih drugih državnih institucija koje imaju obavezu da svoja finansijska akta provuku kroz Skupštinu? Kad kažem provuku, u određenoj pravnoj noj formi dobiju adekvatne odluke i onda to ima jednu pravnu celinu, jednu pravnu suštinu, pravnu celishodnosti i sve se to završava objavljujući to u "Službenom glasniku Republike Srbije". Na taj način, vi to upotrebljavate često, kažete postajemo transparentni. Jeste transparentno i građani Srbije moraju znati šta to Skupština usvaja i šta ne usvaja. U ovom slučaju kod ovog Finansijskog plana za 2011. godinu očito je vidljivo da je to stajalo negde u ladicama u Narodnoj skupštini godinu dana i tek danas o tome razmatramo. Primereno je i normalno da je to, a s obzirom da vodim Odbor za industriju znam da od 2004. godine ovo nije prošlo kroz Skupštinu niti je objavljeno u "Službenom glasniku". Te institucije su finansijski radile i podnosile završne račune i finansijske planove i predlagale. Nadležni odbor, Odbor za industriju u ovom slučaju je dao svoj sud, saglasnost. Većinom članova Odbora usvojen je ovaj Finansijski polan i prosleđen je ovde. To je zamerka Skupštini, ali ne samo sa aspekta ove agencije nego i druge agencije to moraju učiniti i druga regulatorna tela moraju položiti račun, polažući ovde svoje odluke o finansijskim planovima za nastupajuću godinu. Zašto imamo probleme? Zašto imamo kriminal? Zašto imamo razne afere u sredstvima informisanja u tim agencijama? Upravo stoga što ne poštujemo pravnu normu, ne poštujemo sve ono što je zakonska obaveza i propuštamo određene rokove. U ovom slučaju se radi o Skupštini i kritika SRS odnose se na ovu Skupštinu koja, evo ovaj pravno-finansijski akt je držala u svojoj fioci godinu dana. Sa druge strane, moramo ukazati na određeni aspekt SRS i stav SRS oko prihodovanja pojedinih agencija. Mi vidimo tu heterogene odnose u primeni propisa. Pojedine agencije se isključivo finansiraju iz budžetskih sredstava, druge imaju mešovitu varijantu, delimično budžet, delimično prihoduju od vlastitih izvora prihoda, a neke agencije imaju isključivo varijantu prihodovanja vlastitim radom. Mogu li nastaviti kao ovlašćeni predstavnik.
Možete. Izvolite.
To je jedan heterogen pristup. I SRS i ekonomski tim SRS često vam je do sada ukazivao, kritikujući mnogobrojne agencije koje ste osnovali, posebno u poslednje četiri godine, da ne primenjujete striktno odredbe Zakona o javnim agencijama, koje vas obavezuju na unifikaciju propisa i prilagođavanje rada i poslovanja tih agencija odredbama Zakona o javnim agencijama. Međutim, ništa tu nije napravljeno u smislu unifikacije, homogenizacije određenih propisa, a posebno je to bitno sa aspekta poslovanja. Zašto je to bitno? Zbog toga što pojedina regulatorna tela ostvaruju vlastite izvore prihoda i troše ih onako kako one smatraju da treba to da troše. A imamo situacija da i same te agencije i regulatorna tela određuju visinu naknada, taksi i drugih davanja u pogledu njihovih prihoda, što je nezamislivo u pravnom sistemu, da ja sam određujem visinu naknade i da na taj način ostvarujem visoke prihode da bi mogao kasnije trošiti onoliko koliko sam planirao, odnosno prilagođava svoje prihode svojim rashodima. Što više digne naknade, takse, imaće veće mogućnosti u rashodnom smislu, u pogledu rashoda. To je nezamislivo u pravnom sistemu. Vi to imate u poslovanju naših regulatornih tela, to je jedna negativna praksa. Tu ima i kriminala, tu ima svega, ali ništa ne činite da se to otkloni. Srpska radikalna strankato godinama ukazuje, evo i kroz ove dve tačke dnevnog reda ukazaćemo na taj problem i tražimo od vas da u praksi dosledno primenite odredbe Zakona o javnim agencijama. Kada govorimo o finansijskom izveštaju, finansijskom planu za 2011. i 2012. godinu. Tu je zadovoljena forma, ali opet nije zadovoljena suština o kojoj ću malo više govoriti, samo o jednom segmentu. Ovo je jedna nezavisna agencija, ovo je stručna agencija u oblasti kojom se bavi, u oblasti energetike i do sad je bila na margini događaja. Nije imala onu suštinu kakvu ima u savremenim energetskim sistemima. Izmenama, odnosno inoviranjem zakona, novim Zakonom o energetici koji smo usvojili pre pet, šest meseci, agencija je dobila ogromna ovlašćenja. Prilikom rasprave o Zakonu o energetici, ukazivali smo na aspekte rada ove agencije i tražili da se ovlašćenja koja su joj data smanje. Zašto da se smanje? Zbog toga što ni u kadrovskom ni u političkom smislu, posebno ću naglasiti ovaj politički aspekt, ni u stručnom smislu nije kipirana, nije zrela ovoga trenutka da izvrši sve ono što jedno regulatorno telo u jednom društvenom sistemu treba da ima. Od 1. januara 2012. godine ova agencija će biti regulatorno telo za određivanje cena svih energenata, samostalna, nezavisna, onako kako je to definisano zakonom. To je velika opasnost, zbog političkog voluntarizma koji vlada kod nas, bez obzira na to što je ta agencija i nezavisna i stručna i koja će pripremiti adekvatnu dokumentaciju za određivanje cena, ko će stvarno određivati cene? Opet politika, opet Vlada ili pojedinci iz vlasti. Ono što je najpogubnije, cenu energenata će određivati lobi. Koji lobi? Energetski lobi, od Lazarevića, od Hamovića i svih drugih. Ukazivali smo vam to. Nemojte dozvoliti da u sistemu imamo jedno telo iza koga će se sakrivati lobiji, kada zaškripi, kada narod, kao što je sada kod povećanja cena gasa, narod ustao i kaže – nemojte, povećanje 20, 25%. Onda ovi izVlade kažu od predsednika Vlade do pojedinih ministara, oni kažu – ne, tu je agencija, ona je dala prave parametre, ona je shodno pravilniku o načinu i uslovima određivanja i visine cena, ona je sve to iskalkulisala itd. Mi se zapanjamo, ali to je politički voluntarizam koji je vrlo štetan, jer se iza toga krije samovolja pojedinih lobija kojima odgovara da u pojedinim trenucima imamo visoke ili niske cene. Po pravilu su to visoke cene, cene koje naši građani ne mogu podneti. Kada govorimo o mestu i poziciji ove agencije, moramo reći da će ona biti izložena ogromni političkim pritiscima i neće moći odoleti tim političkim pritiscima i u praksi ćemo imati političke zahteve da se pojedine cene nivelišu shodno kalkulativnim troškovima naših javnih preduzeća i EPS i Srbijagasa i toplana itd, svih onih koji su ovoj grani. Da li ovo sve građani Srbije mogu da plaćaju? Ne mogu. Znamo i sami iz sredstava informisanja, dobijamo informacije da EPS građani i privreda duguju negde oko 83, 84 milijarde dinara, Srbijagasu četrdesetak milijardi, toplanama desetak milijardi itd. Milijardu i po evra je sada dug građana i privrede. To su ogromni dugovi. U normalnim državama, tog trenutka preduzeća su u blokadi, moraju bankrotirati. Međutim, kod nas to sasvim ide normalno, čak čujemo informacije iz EPS da će najverovatnije biti pozitivno poslovanje. Da li može biti realno poslovanje, normalno i pozitivno, ukoliko imamo takva dugovanja? Ne može biti normalno i ne može biti pozitivno. Šta mi činimo da omogućimo građanima da uredno izmiruju, ako znamo da ima milion nezaposlenih, da ima 50.000 invalida koji nisu u sistemu socijalnog zbrinjavanja, jer nemamo socijalnu kartu, nemamo predviđen program sanacije pojedinih sistema kroz određena društvena i državna sredstva koja ćemo pomoći javnom sektoru koji u ovoj oblasti ne može iz objektivnih razloga to naplatiti. Situacija je danas takva da građani ne mogu izmirivati obaveze, posebno oni koji su nezaposleni, posebno izbeglice, interno raseljena lica, posebno invalidi, posebno onih četristo i nešto hiljada penzionera koji imaju ispod 100 evra penzije. Kako oni da izmiruju ovako visoke cene energenata? Ne mogu ih izmirivati. Ne možete izbeći situaciju da kroz socijalnu kartu pomognete njima. Međutim, evo obećavate godinama da ćete to, evo socijalna karta itd. Slušali smo od ministra Ljajića još početkom mandata ove vlade i ove vlasti i njega kao ministra – evo, za šest meseci, za godinu dana napravićemo socijalnu kartu, želimo da pomognemo građanima, itd. Evo kraja mandata, nema socijalne karte, nema socijalnih davanja i pomoći građanima Srbije onim kategorijama stanovništva koji iz socijalnih razloga ne mogu izmirivati obaveze. Suludo je ono što se napravili sa Ministarstvom za energetiku. U trećem mesecu kada je došlo do rekonstrukcije Vlade, ukinuto je Ministarstvo za energetiku kao samostalni organ i pripojeno je Ministarstvu za infrastrukturu i tako je postalo Ministarstvo za infrastrukturu i energetiku. Koji je razlog? Reforma sistema. Nikada niko, ni jedna država u svetu u svim vremenima, nije ulazila u reformske zahvate u nekoj oblasti, u određenoj grani, a gasi najviši državni organ, ministarstvo. Ali, iza toga se krije određena politička priča. Sa čela toga ministarstva, morao je otići čovek koji je zagovarao prorusku politiku i on je sklonjen iz ministarstva, ugašeno je ministarstvo, postavljen je na mesto savetnika za energetiku. Znate i sami o kome se radi. Suluda je situacija da mi gasimo nešto i ulazimo u reformske zahvate u toj oblasti. Da li se radi o reformi? Ne radi. Samo nam je to bila politička dogma preko koje ćemo smeniti jednoga, ubaciti samostalni organ u neki drugi organ, itd, zabašuriti sve ono što se iza svega krije, a iza svega toga stoji pozicija EU kojoj nije odgovarao taj čovek na čelu toga ministarstva. Kada govorimo o dugovanjima u EPS, 83 - 84 milijarde to je ono što duguju građani i privreda. Otprilike, pola je dug građana i privrede. Samo da nemamo socijalnu kartu i da su građani ugroženi i da to ne mogu izmirivati. Ali, kakva je situacija sa privredom i šta se čini da se od strane EPS, da se putem određenih posebnih ugovora i posebnih prolongiranja, plaćanja i posebnih beneficija pomogne privredi i da se u sve to umeša država? Da li država pokazuje interes da pomogne javnom preduzeću? Sa druge strane, da li postoji inicijativa EPS da se reši taj problem? Ne postoji. Poslednjih godinu dana taj iznos od 50 se popeo na 83. Kakva će situacija biti u idućoj godini? Još gora – 120, 130 milijardi će biti u sledećoj godini, itd. Rapidno se to povećava, a ne činimo ništa. Država i Vlada ne čine ništa da zaustave taj negativan tok. Gde je tu mesto i pozicija agencije? Šta ćete toj agenciji učiniti? Kažete da je to nezavisno telo, itd. Da li ona tu može pomoći? Ne može – niti stručno, niti kadrovski, ona u svemu tome ne može pomoći. Ne može bez Vlade. Ne može bez ozbiljne Vlade koja ulazi u sistem i reformiše. Bolje je i pogrešiti sa određenom merom, sa drugom i trećom merom, nego to prepustiti stihiji. Ovo je gola stihija. Kako ćemo iz nje izaći? Teško. Nikako. Sa ovom vlašću, nikako. Zato morate dati izbore, da dođu snage koje će promeniti odnose. Ono što vam SRS ukazuje o načinu finansiranja agencije i drugih regulatornih tela, vlastiti prihodi ne mogu biti prihod državne institucije, agencije. To mora biti prihod države, jer je država formirala agenciju i neće biti zloupotrebe. Onda ćete u ravnoteži unificirati sistem i ujednačiti rashode u tim agencijama, i u pogledu zarada, i u pogledu materijalnih i nematerijalnih troškova. Ovako, svaka agencija gleda da se ogrebe što više iz budžeta i što više iz vlastitih prihoda – dignemo takse, dignemo naknade i onda trošimo onoliko koliko uberemo. U pravilu, uberemo više zato što sami određujemo nivo cena. Sa aspekta SRS je to tragično. Vi ste svesni te činjenice, jer ne činite ništa da to ispravite i otklonite. Svaki prihod državnog organa mora ići u budžet. Iz tog budžeta se deli kao i svakom direktnom budžetskom korisniku. Onda se tačno zna da u toj i toj agenciji, nivo zarade je takav. Može biti 10% više ili niže, ali ne može biti dva, tri, pet, osam puta. Čistačica u Skupštini Srbije ima 16-17 hiljada platu, a čistačica u pojedinim agencijama ima 7-8 puta više. Kako je to moguće? I jedno je državni organ i drugo je državni organ. To je moguće zato što vi to dozvoljavate. Stav SRS je jasan i to vam govorimo godinama. Svaki prihod bilo koje agencije koji ostvari u sistemu vlastitih usluga je državni prihod. Ulazi u budžet i kroz finansijski plan se planiraju prihodi i rashodi svake agencije. Onda imate uravnoteženost i imate jedan pravni sistem koji deluje i koji radi. U protivnom, imate sve ovo što imate. Onda imamo situaciju da pojedine agencije, svaki radnik odlazi na dva stručna savetovanja, ima razne vidove školovanja, imaju letovanja, imaju zimovanja, imaju plaćene godišnje odmore, i ko zna šta sve imaju u odnosu na druge, a posebno, pa čak i u odnosu na ministarstvo. Kakva je razlika između zarada u Skupštini i u ministarstvu? Gotovo da nema nikakve razlike. Ali, između institucija koji su monopolisti u tome, a govorim o regulatornim telima, neverovatna je razlika – dva, tri, pet, osam, deset puta. Kako je to moguće? Zašto to dozvoljavate? To je štetno i insistiramo da menjate te stvari. U protivnom, pozivam građaneda menjaju ovakvu situaciju jer je zrelo. Sada je svakom građaninu jasno posle svih naših apela, sugestija, primedbi, prigovora da se to mora menjati. Kada govorimo o poziciji u energetskom sektoru, moramo ukazati na nerad vlati i nerad države. Poslednji ozbiljni energetski objekat u energetskom sistemu je izgrađen pre30-35 godina. Onda, znamo kakvo je stanje. Ako za 30-35 godina ova država nije našla mogućnosti da izgradi novi energetski sistem, novu termoelektranu, veću termoelektranu, onda vidimo koliko se ova država brine o energetskom sistemu. Tu nema brige. To je jedan sistem koji je rasturen sistem i samo nas sreća spašava što imamo prirodne resurse kojima možemo zadovoljiti neke naše potrebe. S druge strane, imamo neracionalnost i imamo ogromno trošenje, pre svega,u državnim institucijama. Svetla gore i gore, troši se, razbacuje se itd. Nema odgovornog pristupa energiji, nema racionalnog trošenja energije, rasipamo je i razbacujemo je. Resursi su nam ograničeni i moramo svoju politiku prilagoditi. Prevashodno, to je zadatak Vlade i vlasti. Šta je u tom pravcu učinjeno? Imamo Agenciju za energetsku efikasnost. Možda zadnjih godinu dana nešto kreće, ali ta agencija postoji šest – sedam godina. Da li je država postavila tu agenciju na noge, dala joj određene nadležnosti koje su utvrđene zakonom? Da li je insistirala i tražila od nje da položi račun? Kao što je Agencija za energetiku podnela finansijski plan, tako su Agencija za energetsku efikasnost i druge agencije morale podneti finansijski plan da se kontroliše, da se preko finansijskog plana, preko izveštaja o izvršenju završnog računa za prošlu godinu, prati i analizira, itd. Svaka institucija mora položiti račun početkom godine i da se zauzme određeni stav. Niti tražite finansijski plan za nastupajuću godinu, niti tražite završni račun za prethodnu godinu, niti tražite izveštaj itd. To je jedno rasulo koje ne može doneti dobro ovoj državi. Regulatorna tela koja deluju u pravnom sistemu Republike Srbije su organizovana na različit način i zbog toga imamo ove odnose i praksu koja je vrlo loša. Neke agencije su osnivane od strane ove skupštine kroz određeni zakon. Druge agencije su formirane kroz određene aktivnosti Vlade. Treće agencije su opet osnivane kroz treći oblik itd. To je jedan heterogen pristup u kome nemamo bonifikaciju i ne možemo imati sređene odnose. Stav SRS je da menjate ovo stanje. Ovo stanje je jako loše. Evo, spomenuli smo oko ove agencije, oko Agencije za energetsku efikasnost i kroz druge. Stalno vam ukazujemo na taj problem oko rada regulatornih tela, međutim, pomoći nema. Dolaze izbori i zbog toga pozivamo birače da vode računa za koga će glasati. Mislim da smo dovoljno govorili, dovoljno ukazivali, dovoljno nudili rešenja, bez obzira što nam kažete – evo, opozicija nema rešenje. Imamo rešenje i, konkretno, kada dođemo na vlast promenićemo sistem finansiranja u agencijama, izjednačiti nivo zarada u svakoj agenciji i ukinućemo određene agencije, ali određene agencije koje moraju da postoje i one moraju imati iste zarade, iste materijalne prihode, iste materijalne rashode i nematerijalne rashode. Ne može se desiti sve ovo što imamo u praksi. Hvala.
Obaveštavam da su, shodno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podneli poslanici poslaničke grupe SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Srboljubu Živanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, dobro znamo da ove agencije, o kojima je malopre gospodin Buha govorio, su agencije koje je stvorila Vlada, odnosno agencije koje su stvorene na jedan veštački način, da bi u stvari pod jednim vašim patronatom mogli opet da kažemo – evo, to je sve stvoreno zbog EU. Dobro znamo da je Srbija potpisnik ugovora o osnivanju energetske zajednice jugoistočne Evrope i u skladu s tim je obavezna da izvrši homogenizaciju zakonodavnog okvira sa direktivama EU. Pitam vas da li ta EU mora ili je ona ta koja će da reguliše sistem postojanja energetskog bilansa, kao što kolega Buha reče, i te pravne regulative koja je potrebna da postoji u funkcionisanju energetskog sistema, odnosno u funkcionisanju bilo koje agencije, ne samo Agencije za energetiku, i formiranja agencije za energetsku efikasnost? Međutim, nažalost, moramo iskreno reći, kada smo još pre par meseci, pre dva-tri meseca razgovarali o ovim agencijama, bilo je reči gde smo napomenuli i gde smo rekli o određenim negativnostima vezano za funkcionisanje ovih agencija. Meni se sve čini da su sve tri agencije u stvari postavljene da bi u njima mogli da funkcionišu politički podobni, odnosno da bi se u njima mogao prati određeni novac iz budžeta Republike Srbije, odnosno da bi sa tim novcem mogli manipulisati za pokrivanje određenih negativnosti vašeg rada. Jer, ova oblast, vezano za energetiku, ona je u stvari, moramo iskreno reći, sudbonosna oblast o kojoj treba diskutovati, o kojoj treba razgovarati, kao što sami znate, pa taj energetski potencijal, koji je prisutan u Srbiji, pa vidimo kakve su se zloupotrebe desile u Kolubari. Da li je to u stvari trebala da diskutuje ili da li je o tome trebala da razgovara Agencija o energetici? Dosta dugo je prisutan, evo, čitavih 10 godina, a možda i šire, prisutan problem koji se danas manifestuje vezano za energetiku, a to je vrlo malo ulaganje u energetske potencijale. Mi želimo da se uključimo u sistem EU. Da li vam je poznato koliko EU danas uvozi energenata, da li vezano za gasifikaciju, da li vezano za sistem električne energije? Sve to pokazuje kolika je slabost vladajuće elite, koja se svih ovih godina faktički bavila uvozom energenata, a ne u stvari određenim podsticajem, individualnim podsticajem. Kad kažem individualnim, mislio sam na Republičku Vladu, misli sam na rukovodstvo Vlade, koje je još 2000. godine uz pomoć mučenih rudara došlo na vlast, odnosno taj DOS je došao na vlast. Tada je iskoristio i sve vreme iskorišćava loš položaj. Ništa se nije promenilo od te 2000. godine na ovamo u nekom pozitivnom trendu, da su radnici u "Energosektoru" osetili nekakvo poboljšanje, bar što se tiče vezano za termoelektrane, vezano za rudnike. Molim vas, nije isto pritisnuti dugme i baviti se proizvodnjom električne energije. Nisu isto oni koji tu električnu energiju odnosno sirovinu proizvode, a to su rudari u rudnicima koji su nisko plaćeni, i sistem koji je još gori. Jeste da se vrlo malo ulaže u te rudnike. Čitav niz tih problema koji je danas prisutan, a imaju i problemi koji su prisutni i koji govore o potencijalu gde se najveći energenti, gde se najviše električne energije koristi danas, nažalost, u Srbiji. Zbog čega se koristi? Zato što industrije uopšte u Srbiji danas nema, ona je prestala da funkcioniše. Posle petooktobarske revolucije svi veliki giganti su ugašeni, odnosno veliki potencijali potrošnje električne energije. Šta se dalje dešava? Dešava se da određenim potencijalom kredita, ovo što je gospodin Buha govorio, vi pokušavate da operete sistem svake godine, da prilikom prikazivanja koliki je taj energetski bilans, koliko je utrošeno u proizvodnji energije, pokušavate da sakrijete ili na neki način lažno da predstavite. Srbija je veliki uvoznik električne energije, nažalost. Stalno govorimo kolikim potencijalom mi danas raspolažemo vezano za energiju. Pokušaću sada da vam prikažem kolika je, nažalost, proizvodnja. U posmatranju sektora za potrošnju, najviše učešće u finalnoj potrošnji električne energije, zbirno posmatramo domaćinstva sektora poljoprivrede i javna komunalna preduzeća, sa zajedničkim učešćem oko 40%, dok industrija svega 34%. Saobraćaj je u potrošnji negde oko 36%. Šta to govori? Vi na kraju hoćete da pokažete ili da dokažete da je u razvijenom svetu potrošnja električne energije, odnosno da je cena električne energije, koja se koristi u domaćinstvima i u industriji, najmanja kod nas od svih zemalja u Evropi. To nije tačno. Mogu da kažem da, u odnosu na BDP ili u odnosu na primanja naših građana, to su najveće cene u Evropi. Ovo što je gospodin Buha govorio, koliki je procenat danas penzionera koji su platno sposobni da plate električnu energiju? Moramo reći da su to najvrednije platiše električne energije, jer oni prvo, ono što prime penziju, prvo plate, pa ono što im ostane posle toga, ali, zato najviše gladuju. To je taj problem. Najviše socijalne strukture, socijalna karta koja je danas, nažalost, koju samo prikažete za vreme izbora sa onom kesicom kada raznosite po selima ili po gradovima, od domaćinstva do domaćinstva, da bi opet prevarili građane koliko mislite o njima za kilo ulja ili kilo šećera, ili jedan kilogram deterdženta. To je, u stvari, vaša briga koju vi pokazujete prema građanima, ali ne u onom periodu kada ste na vlasti, kada ste trebali da napravite plan i program funkcionisanja, kako u ekonomskom, tako i, da ga nazovem i u političkom smislu danas u Republici Srbiji. Ali, to ne funkcioniše uopšte zato što pojedinci danas vladaju, što danas tajkuni vladaju Srbijom. Danas, ono što je najbolnije, oni koji su najviše privređivali ovoj zemlji i koji su od svog ličnog dohotka najviše izdvajali, a to su radnici, seljaci i penzioneri, danas su oni najveća sirotinja, jer srednjeg sloja, nažalost, više nema. Danas Srbijom vladaju tajkuni koji su, nažalost, došli preko crnih fondova, odnosno preko crnog tržišta, došli su na vlast, jer su za vreme vaše vladavine oprali novac kupovinom velikih privrednih subjekata i objekata koji, nažalost, danas i ne funkcionišu, jer su njima oni samo služili da bi mogli da operu onaj svoj ukradeni novac koji su za vreme opet vaše vladavine uspeli da ga na taj kriminalni način primene, odnosno da ga na taj način zloupotrebe. I ta velika borba protiv korupcije i kriminala, ona je najviše izražena baš u prostoru energetike, jer dobro znamo kako su najveći kriminalci u energetskom potencijalu, ljudi koji su izvozili struju, koji su bili povezani takođe sa unutrašnjim tajkunima, kako je zaustavljeno to njihovo preispitivanje Hamovića, Lazarevića, da pokažu ili da dokažu svoju nevinost ovde u Skupštini, odnosno prozivanjem određenih poslanika još u vremenu kada je funkcionisala jedno telo, a na čelu tog tela je bio Aleksandar Vučić. I, na kraju, kada je trebalo da dođe do krajnjeg rezultata, da se utvrdi zloupotreba ove dvojice, to telo je na kraju prestalo da funkcioniše, ali ne znamo kako je prestalo da funkcioniše. Znači, Aleksandar Vučić je normalno, i njegova elita koja je oko njega, oni su uzeli pare, jer i danas uzimaju pare od tih ljudi da bi mogli da finansiraju svoju političku opciju, odnosno da pokažu građanima koliko im je stalo do njih, jer njihova odela sigurno više vrede nego hektari zemlje u Mačvi ili u Posavini, ili Vojvodini. To su ljudi koji sa velikim primanjima danas pokušavaju da imaju samilosti odnosno jednu žalopojku nad tim mučenicima danas, koji bedno žive u Srbiji, radnici seljaci i penzioneri. Oni pokušavaju da ih prevare pa da sutra kažu – mi smo ta politička opcija koja će sutra misliti na vas, odnosno mi ćemo izvršiti reforme u bilo kom delu, da li u onom delu koji je sigurno najvitalniji, a taj deo je najvitalniji vezano za njihov džep, za njihova primanja. Ali, nažalost, to se neće desiti. Ti ljudi, koji nikada nisu mislili, niti će ikada misliti o građanima Srbije, niti o samoj Srbiji, njima je stalo do njihovog profita, do njihovog kapitala, njima je stalo da slušaju Brisel i Vašington, da izvršavaju njihova naređenja. To je ta alternativna politička partija koja kaže da Evropa nema alternativu, ta Evropa koja je, nažalost, propala i ta Evropa koja diktira tempo i koja diktira sada Srbijom uz pomoć Tadića i uz pomoć režima koji treba sutra zajedno da formiraju vlast, a to je režim Aleksandra Vučića i Tomislava Nikolića sa Borisom Tadićem. To treba danas da čeka Srbiju, ono što je najbolnije. Dobro znate da se SRS zalaže za ulazak u EU, odnosno zalaže se da se zaustavi rasparčavanje Srbije, zalaže se SRS da zaustavi ovaj trend siromaštva građana i njihovog uništenja. SRS se zalaže za taj nacionalni eho, zalaže se da se sačuva svaki prag, svaka porodica, da se sačuva Srbija u granicama u kojima je i ranije bila. Prema tome, znajte da ovo što predviđate sa ovom agencijom, to je čisto uništenje energetskog potencijala. Hvala.
Narodni poslanik Goran Mihajlović ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo Đukić Dejanović. Da bi građani Srbiji stekli potpuniju sliku o onome o čemu danas raspravljamo, podsetio bih da smo mi pre nekih pola godine, u julu mesecu, u ovom domu usvojili Predlog zakona o energetici, koji, kao što je poznato, predstavlja jedan od fundamentalnih zakona države Srbije, jer se bavi proizvodnjom, distribucijom i uređenjem tržišta energije i energenata u Republici Srbiji. Između ostalog, u okviru ovog zakona, u petoj glavi članovi 36. do 51. bave se tzv. Agencijom za energetiku Republike Srbije, koja je predviđena da bude osnovana kao jedno regulatorno telo radi unapređenja i kontrole ovog veoma osetljivog i delikatnog tržišta. Svima nam je poznata činjenica da nivo privredne razvijenosti neke zemlje i životni standard njenih građana zavise baš od energije i energetskog sektora, pa je razumljivo zašto je ovaj zakon tada imao toliko veliki publicitet u javnosti. Ono što je interesantno za danas, mi u okviru 19. tačke dnevnog reda imamo Predlog odluke o davanju saglasnosti na finansijski plan Agencije za energetiku za 2011. godinu. Da je ovo decembar 2010, pa da raspravljamo o tome, bilo bi logično, ali zaista ne razumem kako na kraju kalendarske 2011. godine mi uopšte možemo da raspravljamo o finansijskom planu za tu godinu. Podsetiću građane Srbije da to nije prvi put. Kada smo nedavno raspravljali o planu odbrane Republike Srbije za 2011. godinu, bio je identičan slučaj, pa je naš ovlašćeni predstavnik tada gospodin Božidar Delić pitao ministra Šutanovca – šta da je, ne daj Bože, neko napao Srbiju ove 2011. godine, po kom bismo se mi to planu branili i odbranili? Nešto potpuno slično se dešava i danas. Mi treba da govorimo o finansijskom planu za godinu koja je već protekla. Očigledno da je sve moguće, pa da i danas raspravljamo nešto retroaktivno, što po zdravoj logici ne bi trebalo da bude. Inače, nadležnosti Agencije za energetiku definisane su članovima 46. i 47. Zakona o energetici. Podsetiću građane Srbije, između ostalog, da ona ima zadatak da donosi metodologije za određivanje cene električne energije i prirodnog gasa, pa za određivanje cene pristupa sistemu prenosa energije i distribucije gasa, pa donosi razna pravila i pravilnike o uređenju ove oblasti, zatim, izdaje i oduzima licence onima koji se bave delatnošću u energetskom sektoru, a takođe i daje saglasnosti na različite propise iz oblasti bezbednosti u energetskom sektoru. Ova agencija ima velika ovlašćenja, a to je ono što je opasno. Mi smo i tada kritikovali ovlašćenja koja je zakon dao ovoj agenciji, jer sami znamo da je energetsko tržište, tržište gde dolazi do velikih mahinacija i zloupotreba. Setimo se samo "Kolubare" i nedavnih afera. Sigurno su kreatori ovog zakona pošli od proste logike: lakše je podmititi par ljudi u Agenciji nego možda čitavo ministarstvo. Zbog toga mi ponovo ističemo da ova ovlašćenja su prevelika, jer agencija od 1. januara 2012. godine, kao što je gospodin Buha naš ovlašćeni predstavnik i rekao - treba da preuzme sve nadležnosti u energetskom sektoru, a sigurni smo da ona još uvek materijalno organizacionoj kadrovski nije dorasla da obavlja ovako krupne i delikatne zadatke. Dalje, stav SRS je da su agencije nešto što je uopšte nepotrebno i suvišno jer, evo, konkretno ovde u energetskom sektoru, mi imamo Agenciju za energetiku, a imamo i Agenciju za praćenje energetske efikasnosti. Zašto je potrebno da dupliramo funkcije i samo uvećavamo administraciju, jer podsetiću vas na jedan podatak. Nekadašnja SFRJ imala je šest jugo republika i 28 hiljada ljudi u državnoj administraciji, a tada je bilo preko 20, 22 miliona stanovnika, a sadašnja Srbija sa sedam - osam miliona stanovnika, već ima 29 možda i 30 hiljada ljudi u javnom državnom sektoru. Pa, onda sami zaključite šta je Srbiju u ovom trenutku brod koji se stalno prenatrpava i koji ako se ovako nastavi moraće da potone. Ali, normalno, mi to nećemo dozvoliti, zalagaćemo se za ukidanje ovih agencija, jer komparacija radi reći ću vam samo jedan primer, da u Nemačkoj koju eto, aktuelna vlast voli često da ističe kao lokomotivu EU postoji samo šest ovakvih agencija u Češkoj osam, Slovačkoj 11, i od prvog dana od kada su te agencije osnovane one su bile predmet kritike javnog mnenja.Šta bi tek bilo da se u našoj situaciji da imaju 131 agenciju, pa to bi bilo nešto što je nezamislivo zdravom razumu. Dalje, želeo bih da na još nešto ukažem, skrenem pažnju građanima Srbije naime, ova agencija nikada do sada nije se pozabavila energetskim sektorom na KiM. Reći ću vam, da su na Kosovu ogromna rudna bogatstva, pre svega, po proceni Svetske banke mineralne rezerve iznose oko 13 i po milijardi evra, samo lignita, pa onda ima oko 50 miliona tona olova i cinka. Svi znamo šta je bila Trepča jedan gigant u evropskim i svetskim razmerama. Pa, onda rezerve boksita blizu dva miliona tona. Ljudi iz ove agencije nikada nisu napravili nekakav presek stanja rudnog bogatstva na Kosovu i Metohiji.I vidite kao član skupštinskog Odbora za Kosovo i Metohiju, imao sam nameru da na sednicama Odbora postavimo to pitanje nekome iz Ministarstva za Kosovo iz Vlade Srbije, ali videli ste pet ili šest puta za redom mi dolazimo na sednice Odbora tamo nema ni jednog predstavnika iz Vlade kao što je uostalom i danas slučaj vidite da je prazno mesto rezervisano za predstavnike Vlade i jednostavno izgleda da niko se i ne bavi ovim pitanjem da te ogromne rezerve na Kosovu i Metohiji su pod velikom znakom pitanja. Ali, naravno, to neće biti tako do veka, to će biti do kraja mandata ove vlade, a kad odgovor nepatriotske snage u državi Srbiji dođu na vlast, mi ćemo i te kako pokrenuti pitanje rudnog bogatstva Kosova i Metohije i naći ćemo najbolji način da se ono razreši i trajno u interesu svih građana Srbije.
Dajem reč narodnom poslaniku Momčilu Duvnjaku.
Gospodo, narodni poslanici, mi danas na dnevnom redu imamo finansijski plan Agencije za energetiku za 2011. godinu i finansijski plan Agencije za energetiku za 2012. godinu. Logično je bilo da je finansijski plan Agencije za energetiku za 2011. godinu bio na početku 2011. godine, ali gospodo kod vas iz vladajuće većine je sve moguće. Vi gospodo iz vladajuće većine morate da znate da je energetika najbitnija grana za razvoj naše privrede. Vi ste ovim osnivanjem ove agencije, uništavate komplet energetski sistem, sistem naše zemlje. Vi ste ovim agencijama dali velika ovlašćenja. U njima rade stranački, a ne stručni ljudi. I ove agencije vam služe samo za zapošljavanje stranačkih kolega, prijatelja i rođaka. Agencija za energetiku po ovom Zakonu za energetiku koji smo doneli nedavno ima velika ovlašćenja i najveća ovlašćenja. Ona sve daje predloge ministarstvu, a ministarstvo to daje Narodnoj skupštini, a Narodna skupština to sve usvoji. Agencija za energetiku što je najbitnije za građane Srbije određuje cene električne energije i cene prirodnog gasa. Agencija za energetiku mora da odgovori građanima Srbije koja je tačna cena električne energije po kilovat času. Mi smo jedina zemlja u svetu gde imamo ove zone, plava, crvena, zelena. Ovde treba da bude poseban stručnjak da bi znao koja je prava cena, cena električne energije i kad građanima dođe na kraju meseca da bi znali da se to obračuna. Zašto ta agencija ne izađe kad ste jeveć formirali i ne kaže već jednom građanima. Kako je moguće da može da bude potrošnja električne energije i 2000 dinara i 72 hiljade dinara, ako se upadne u neke zone. Gde imamo te zone? Samo ovde kod vas. Vidite ovde mi u zadnje vreme imamo neverovatne stvari oko cene gasa. Ponovo je ta agencija za energetiku odredila cenu gasa. Izvinjavam se mojim stranačkim kolegama ali prava cena gasa, gospodo da znate je 63 dinara po metru kubnom. To je povećanje za 33 %. Ko je prevario građane? Matematika je prosta stvar, izračunajte ovo pa ćete videti. Vi ste rekli 10%, uzmite zadnje račune svi građana. Ko je učestvovao u tome? agencija. Kakva je bila cena gasa kada ste građanima pričali? Sa 23 dinara po metru kubnom, pre četiri i po godine, pet. Ovo je najbolje za grejanje, najjeftinije i građani uzeli kredite, zadužili se, kupili kotlove, opremu, svi i posle tri, četiri godine, građani se vraćaju ponovo na šporete i na drva. Gde živimo mi? Daću vam jedan primer šta radi Agencija za energetiku sa distribucijom gasa u Kruševcu. Mi smo imali jednu firmu koja je bila strateški partner grada Kruševca, "Tehno-energetika". Ta firma je prodata bratu Vojina Lazarevića, ne zna se po kojoj ceni. Ne možemo dobiti odgovor. Sve je učestvovala Agencija za energetiku, a brat Vojina Lazarevića tu novu firmu, on joj je dao ime "Rasina gas" je prodao ponovo samo distributivnu mrežu tri puta po većoj ceni i šta je ovde. Znači, mafija, kriminal. Ne možemo da dobijemo odgovor već šest, sedam meseci, a u svemu učestvuje "Srbija gas". I onda se javlja problem, imamo 360 stanara u Kruševcu gde im je dozvolu za distribuciju i prodaju toplotne energije dala Agencija za energetiku. Uskratila toj firmi "Energo mačo" da se dalje bavi time jer nije platila dug od dva i po miliona dinara. Problem je, a u tome učestvuje Agencija za energetiku, grad Kruševac, gradska vlast, jer se vlasnik koji je do juče prodavao toplotnu energiju ucenjuje da mora nekome da da 70 hiljada evra da bi se pustio gas građanima i da bi se oni grejali. Ima 360 stanara, što je oko 1.600 ljudi, i oni se smrzavaju u gradu Kruševcu već malo manje od tri meseca. Šta je u pitanju? Agencija za energetiku, koja učestvuje u svemu ovome. Postavio bih još jedno pitanje – šta je uradila Agencija za energetiku sa ovim što se desilo u Kolubari? Da li se došlo do nekoga ko pripada vladajućoj većini i tu se stalo? O tome treba Agencija da izvesti građane Srbije, da znaju šta se radi. Ja sam jednom rekao, biće da i neki ljudi koji se bave fudbalom imaju svoje bagere u Kolubari. Imaju i mnogi od vas koji sedite u toj vladi, to je sigurno. Ali, vreme brzo prolazi i ovome će biti kraj za tri-četiri meseca, sve će se saznati. I oni koje vi štitite i koje nećete javno da kažete, sve će se saznati. Stalo se na onome da neko ne zna da izgovori ime Savatijevića, na njemu se stalo i gotovo, ili Kene, kako ga zovete? Ali, nije on tu sam. Njega je neko tu postavio. Zna se ko je. Zašto ćutite? Sve će se to saznati vrlo brzo i to u predizbornoj kampanji. Još jednom vas molim da građanima Srbije objasnite pravu cenu električne energije i pravu cenu gasa. Za to služi ova agencija koju ste formirali, a ne za vaše stranačke kolege, prijatelje i rođake. Hvala vam.
Narodni poslanik Dušan Marić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, ja ću govoriti o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Plan finansijskog poslovanja Agencije za energetiku za tekuću, 2011. godinu. Po mom mišljenju, sa Predlogom ove odluke ne bi bilo ničeg sporno, ali samo pod jednim uslovom – da je danas decembar 2010. godine. Međutim, mi 20. decembra 2011. godine, drugog dana Svetog Nikole, 10 dana pre isteka 2011. godine, dobijamo na usvajanje plan finansijskog poslovanja jednog državnog organa za godinu koja je prošla. Da bi cirkus bio potpuni, ja imam jedan konstruktivan predlog – da Vlada povuče Predlog ove odluke, da sačeka još 10-15 dana, da prođu novogodišnji i božićni praznici, pa da se onda lepo okupimo i da o jednom trošku završimo posao i da u isto vreme usvojimo i finansijski plan Agencije za energetiku za 2011. godinu i izveštaj o izvršenju ovog plana, ali da vodimo računa da ipak plan bude na dnevnom redu pre samog izveštaja. Ovde se nameće nekoliko vrlo bitnih pitanja. Prvo je zašto Narodna skupština o ovoj odluci nije raspravljala ranije? Drugo, mnogo važnije pitanje, na osnovu čega, na osnovu kojeg dokumenta je Agencija za energetiku poslovala u tekućoj, 2011. godini? Ovde se nameće i pitanje šta je sa finansijskim planovima, a još više šta je sa izveštajima o izvršenju finansijskih planova ostalih agencija, kancelarija, odbora, itd, ima ih više od 130? Četvrto pitanje – da li je uopšte moguće i šta bi se dogodilo da jedno javno preduzeće iz unutrašnjosti, iz Surdulice, iz Velike Plane, iz Sremskih Karlovaca, decembar 2011. godine dočeka bez plana finansijskog poslovanja? I najvažnije pitanje – da li je Agencija bez finansijskog plana poslovanja mogla da odgovori obavezama koje ima po Zakonu o energetici Republike Srbije? Da bi građani shvatili važnost ovog problema, ja ću citirati član 46. Zakona o energetici, koji govori o poslovima Agencije. Pošto ovde ima negde 70-80 zaduženja, ja ću pročitati samo ona najvažnija i zaista važna: "Poslovi Agencije. Agencija obavlja sledeće poslove: donosi metodologije za određivanje cene električne energije za javno snabdevanje; određivanje cene prirodnog gasa za javno snabdevanje; određivanje cene pristupa sistemu za prenos električne energije; određivanje cene pristupa sistemu za distribuciju električne energije; određivanje cene pristupa sistemu za transport prirodnog gasa; određivanje cene pristupa sistemu za distribuciju prirodnog gasa." Zaista je teško odrediti šta je od ovoga važnije. O svemu tome odlučuje državni republički organ koji20. decembar 2011. godine dočekuje bez plana finansijskog poslovanja. Sledeće, određivanje troškova priključenja na sistem za prenos i distribuciju električne energije. Određivanje troškova priključenja na sistem za transport i distribuciju prirodnog iz dela izdavanja raznoraznih licenci, pravilo o radu sistema za skladištenje prirodnog gasa, plan razvoja prenosnog i distributinvog sistema električne energije. Inače, o usvajanju Finansijskog plana govori član 48. Zakona o energetici i sada ću citirati stav 5. "Ako se godišnjim obračunom prihoda i rashoda Agencije utvrdi da su ukupno ostvareni prihode Agencije veći od ukupno ostvarenih rashoda, razlika sredstava se prenosi u finansijski plan kao prihod za narednu godinu, s tim što se izvori i visina prihoda za narednu godinu usklađuju sa realnim troškovima Agencije za tu godinu". Mi nemamo pojma da li je Agencija u prošloj i ovoj godini imala prihode, da li ima rashode, a kamoli da znamo koji su realni troškovi Agencije. Sada se postavlja jedno pitanje – na osnovu čega je napravljen ovaj finansijski plan Agencije za sledeću, 2012. godinu? Po zakonu, nije mogao biti napravljen na osnovu člana 48. bez izveštaja poslovanja u 2011. godini, a prethodno taj izveštaj nije mogao biti napravljen, nije logično da bude napravljen bez postojanja finansijskog plana. Znači, morali smo imati finansijski plan poslovanja za ovu godinu, morali smo razmatrati taj finansijski plan, morali smo razmatrati izveštaj o izvršenju togfinansijskog plana i tek na osnovu tog izveštaja Agencija je mogla da napravi plan finansijskog poslovanja za 2012. godinu. Za kraj ću pokazati vama i građanima Srbije šta dobijete kada na Internetu pokušate da se bliže upoznate sa radom ove agencije za energetiku Republike Srbije. Dobijate sledeći papir: Agencija za energetiku Republike Srbije, organi i republičke organizacije - Kompanija Agencije za energetiku Republike Srbije nije objavila potpunu informaciju o svomradu, kao ni podatke o svojim proizvodima i uslugama. Tražite od ove firme više informacije, kontaktirajte je putem kontakt forme ili pogledajte ostale firme u delatnosti državni organi i republičke agencije. Znači, ako hoćete da se upoznate bliže sa radom Agencije za energetiku Republike Srbije onda treba da se raspitate kod komšija, kod državnih organa i republičkih agencija. Sada, samo još da potrefite, da odete kod pravog komšije, ko ima pojma o radu ove agencije. Da sve bude veselo, kaže: veb adresa – nedostupno, radno vreme – nedostupno, datum osnivanja – nedostupno, lokacija – Terazije 5/5 Beograd, Stari Grad, kategorija – opšte informacije, šuplje u prazno, delatnost – državni organi i republičke agencije, lična karata – Republika Srbija pod vlašću Borisa Tadića i DS, faks – nedostupno, info, telefon – nedostupno, platne kartice – nedostupno. Agencija za energetiku Republike Srbije. Svaki komentar je izlišan. Svako očekivanje odgovornosti i efikasnosti ove agencije je čista iluzija. Podsećam da smo mi iz SRS glasali protiv usvajanja Zakona o energetici, protiv osnivanja ove Agencije i sad se pokazuje koliko smo bili u pravu. `Zbog svega navedenog predlažem da Vlada povuče ove dve odluke iz procedure, i da Vlada Srbije pripremi i Narodnoj skupštini što hitnije dostavi novi zakon o energetici, u kojem neće biti predviđeno postojanje Agencije za energetiku. Hvala.
Osam minuta i 15 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić i on je poslednji prijavljeni na listi govornika.
Zahvaljujem se. Pošto je javnosti koja prati naš današnji radsada definitivno postalo jasno da mi zapravo dajemo saglasnost, odnosno usvajamo finansijski plan Agencije za energetiku za 2011. godinu, danas na deset dana pre dolaska 2012. onda sigurno da ne treba ni da čudi jedna opšta konstatacija,da je energetska efikasnost u Srbijina nezadovoljavajućem nivou, a stepen racionalnosti u potrošnji energije veoma mali. Ono što je evidentno,to je da energetska efikasnost i možei mora da se poboljša i u segmentima proizvodnje i prenosai distribucije električneenergije, a isto to važi i za toplotnu energiju. Međutim, ono što je neophodno u celoj ovoj priči jeste da svakako država stvori jedan povoljan ambijent za unapređenje energetske efikasnosti putem subvencija, novih oblika finansiranja, projekata partnerstva javnog i privatnog sektora i to npr. uvođenjem modela finansiranja iz uštede. Srbija, dame i gospodo narodni poslanici, ne troši puno primarne energije po glavni stanovnika, što je istini za volju i posledica slabe industrijske razvijenosti, ali ostaje taj problem energetske efikasnosti, koja se inače meri energetskim intenzitetom ili specifičnom potrošnjom energije po jedinici novostvorene vrednosti. Naša država po tom osnovu zaostaje u odnosu na najrazvijenije zemlje čak i do pet puta. Primera radi, kad je reč o zemljama u okruženju, Hrvatska ima indeks energetske efikasnosti 0,45, BiH 0,6, Rumunija 0,4 itd. Važno je da se taj indikator energetskog intenziteta Srbije smanji, kako bi privreda postala konkurentnija, samim tim i standard građana naravno bolji i onočemu se takođe dosta vremena i pažnje posvećuje, a to je da životna sredina bude čistija. Ono što pokazuju i svetska iskustva, ukazuju na to da je najznačajnija mera racionalnije potrošnje energije njena cena, koja je u ovom trenutku, bar kada je reč o električnoj energiji, destimulativna u smislu motivisanosti pre svega potrošača, ali pri tom i zašto ne reći i proizvođača za primenu mera energetske efikasnosti. Dakle, za sigurno, bezbedno i kvalitetno snabdevanje energijom svih potrošača, neophodno je stvoriti jedan efikasan, konkurentan finansijski održiv sektor energetike u državi koja bi valjda trebalo da podstiče i konkurenciju na tržištu i samim tim doprinese do onoga što jeste cilj i nas kao društva i države u celini, a to je unapređenje energetske efikasnosti i obnovljive energije i održivog razvoja životne sredine. Ono što je činjenica je da pouzdano i sigurno snabdevanje energijom je jedan od osnovnih preduslova privrednog razvoja, a da na osnovu analitičkih podataka lako se može zaključiti da energetski sektor u Republici Srbiji karakterišu brojni problemi koji mogu biti ograničavajući činioci daljeg privrednog razvoja. Pri tom se misli na visok nivo energetske uvozne zavisnosti sa tendencijom daljeg rasta, zatim osnovni energetski indikatori ne samo da prevazilaze standarde, nego su lošiji od većine zemlja regiona. Stanje infrastrukturnih kapaciteta je neadekvatno. Nivo poslovne efikasnosti energetskih privrednih subjekata je takođe nezadovoljavajući. Neophodno je da se preduzme niz konkretnih mera i aktivnosti, a tu bi recimo moglo da se uradi dosta na uklanjanju tih cenovnih dispariteta u energentima, na uvođenje te komponente, zaštiti socijalno ugroženih potrošača energije, sprovođenje reorganizacije energetskih subjekata itd. Ono što možda u ovom trenutku u toj pravnoj regulativi možda i ponajviše nedostaje, to je usvajanje tog zakona o racionalnoj upotrebi energije i svemu onome što bi to pratilo, a to znači i uklanjanje administrativnih prepreka, donošenje raznih podsticaja za stimulisanje investicija u energetske projekte itd. Pri tom se posebno misli na one koji se baziraju na obnovljivim izvorima energije. Osnovna zamerka svim dosadašnjim strategijama, ako se to tako može nazvati, energetskog sektora je ta što je prioritet uglavnom stavljen na neke tehničke mogućnosti zadovoljavanja energetskih potreba. Pri tom se izostavljalo naravno ono što je mnogo važnije, a to je ekonomsko-finansijski efekat takvih rešenja, a osnovni preduslov za unapređenje energetske efikasnosti je upravo, ponavljam, uspostavljanje realnog pariteta cena energenata, pre svega električne energije itd. Pošto se socijalni problemi ne mogu više rešavati samo niskom cenom, neophodno je uvesti i tu ekonomsku kategoriju cene električne energije koja bi uključivala program podrške za onu kategoriju socijalno ugroženih potrošača, kojih je nažalost danas u Srbiji sve više i više. Budući da u praksi ne postoji jedinstveno prihvaćena definicija, odnosno kriterijum za utvrđivanje kategorije, ove koju sam spominjao, socijalno ugroženih potrošača, jedan od prioriteta je utvrđivanje kriterijuma i to na bazi te činjenice traženja mogućih oblika zaštite te kategorije potrošača. Ono što bi u okviru te suštinske, istinske strategije trebalo učiniti, to je preduzimanje i nekoliko tehničko-organizacionih mera, kao što je formiranje baze podataka o stanju u potrošnji energije u svim sektorima potrošnje, i u industriji, saobraćaju, u domaćinstvima itd. Zatim, izrađivanje jedne energetske revizije za one velike potrošače energije u sektoru industrije, kako se ne bi suočavali sa nekim stvarima koje su prisutne u ovom smislu i obučavanje ljudi koji bi trebalo da se pozabave sa ovim problemom u nekom narednom periodu. Ono što je evidentno jeste da upravo ta energetska pitanja postaju sve aktuelnija iz dana u dan. Energetske strategije dobijaju sve veći značaj i predstavljaju bitan segment politike svake zemlje. Trend, porasta cena energenata, povećanje potrošnje svih vidova energije, iscrpljivanje rezervi fosilnih goriva i misije gasova koje stvara efekat staklene bašte, uticaj na svetsku klimu, stanje životne sredine uopšte, problemi u snabdevanju gasom itd, samo su neki od činjenica koje govore u prilog ovome. Jako je bitno da se u kreiranju te energetske politike krene već od nekog lokalnog nivoa, odnosno da se u definisanju ciljeva koje bi trebalo da ima ta politika, pristupi sistematično. Otuda, ponavljam, opet, izuzetno je bitno da se sve to precizno definiše, da se jasno postavi okvir tih planova, što zapravo i jeste cilj u smislu povećanja energetske efikasnosti. To jeste jedan složen postupak, ali opet ponavljam, to je izuzetno bitan segment svake države. Dalje, jedan od razloga za zagovaranje te energetske efikasnosti, a istovremeno, i najčešće pominjano jeste ostvarivanje finansijskih ušteda. Drugi razlog je mogućnost smanjenja energetske zavisnosti privrede. To se, uostalom, može postići upravo ovim racionalnim korišćenjem energije. Treći razlog je potreba da se izbegne dramatično povećanje efekata staklene bašte. Četvrti je taj, da se može posmatrati kao deo opšte promene filozofije u smislu održivosti u ovoj priči. Svi izvori, ne samo energetski, moraju da budu racionalno korišćeni, moraju da budu uravnoteženi, a svrsishodna upotreba energije se ne može poboljšati bez komercijalnih investicija. Kada je o njima reč, naravno, sve komercijalne ustanove ne moraju uvek imati interes za poboljšanje energetske efikasnosti. Imajući u vidu, dinamičan tehnološki razvoj, tehnologiju koja je danas na raspolaganju, svakako će biti zamenjena nekim modernijim, efikasnijim i jeftinijim tehnološkim rešenjem, a investiranje u poboljšanju efikasnosti, omogućava bolji pregled tehnološkog tržišta, primenu novije tehnologije, što bi moglo da postane ključna prednost. Suprotno tome, investicija nosi uvećani rizik da će se konkurenti, primenom naprednije tehnologije, pre nego što ta investicija bude otplaćena, investicija u energetskoj efikasnosti, shodno tome, opterećene sa uvećanjem njihove cene u odnosu na neke investicije koje se tiču proširenja kapaciteta. Ali, suštinski zavise od, da je tako nazovem, javne politike kojom se svi ti nedostaci i nesavršenosti mogu uklanjati sa tržišta. Da zaključim, ono što je sada postojeći pravni okvir nije dovoljno obavezujuće, kada je reč o povećanju energetske efikasnosti u sektorima potrošnje energije. Država, ukoliko zaista ima iskrenu nameru, mora u narednom periodu da na znatno kvalitetniji način reguliše i uredi racionalnu upotrebu energije, kako bi omogućila realizaciju tih utvrđenih prioritetnih tehničkih mera, politički, ekonomski, ekološki razlozi i naravno rast potrebe za sve intenzivnijim korišćenjem postojećih energetskih resursa, pratili bi jedan ubrzaniji industrijski razvoj Srbije. Srbija bi mogla da razvija te nove izvore energije, a samim tim, poveća nivo energetske efikasnosti. Naravno, za ostvarivanje energetske stabilnosti jedne države, njen održivi razvoj, treba unaprediti energetsku efikasnost, kako proizvodnje, tako i svih sektora potrošnje. To mora biti trajan proces, ukoliko zaista želimo da dođemo u grupu tih prosperitetnih zemalja. Dakle, neophodna je jedna zaista smislena strategija, jer rešenja koja se ne temelje na održivosti, na neki duži vremenski rok, praktično i nisu pravna rešenja. Zahvaljujem se.
Iskorišćeno vreme od vremena poslaničke grupe je 11 minuta i 20 sekundi. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Ako da, molim vas da se prijavite u elektronski sistem. (Ne.) U tom slučaju, zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Agencije za energetiku Republike Srbije za 2011. godinu i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na Finansijski Agencije za energetiku Republike Srbije za 2012. godinu. Ovim završavamo naš današnji rad. Sa radom nastavljamo sutra, 21. decembra u 10:00 časova, načelnom raspravom o Predlogu zakona o Ustavnom sudu, nakon čega ćemo preći na pretres u pojedinostima o tačkama dnevnog reda za koje smo već obavili načelni pretres. Zahvaljujem se svima. Vidimo se sutra, 21. decembra u 10:00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 77 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika koji stavljaju svoje poslaničke kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje, molim vas da to učinite da bi utvrdili koliko je u elektronskom sistemu konstatovano narodnih poslanika, a na osnovu odredbi Poslovnika koji propisuju da najmanje od 84 poslanika prisutnih u elektronskom sistemu mora biti u sali da bi počeli naš rad. Konstatujem da je elektronskim sistemom utvrđeno da je u sali 85 narodnih poslanika, da je takođe u sali još jedan određen broj poslanika i da postoje uslovi potrebni za rad i početak sednice Narodne skupštine. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Janković i predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić – Dejanović. Saglasno članu 90. stav 1. takođe vas obaveštavam da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić – Dejanović, pored predstavnice predlagača Snežane Malović, ministarke pravde, pozvala da sednici prisustvuje i Slobodan Homen - državni sekretar u Ministarstvo pravde, Jovan Ćosić - načelnik u Ministarstvu pravde, Zlatko Petrović – viši savetnik u Ministarstvu pravde i Božidar Blagojević – samostalni savetnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres o 21. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O USTAVNOM SUDU. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Prijave za reč se otvaraju do otvaranja načelnog ili zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa pojedinih tačaka ili tačke dnevnog reda, pa vas molim da svi oni koji to još nisu učinili, da dostave spisak sa imenima i prezimenima narodnih poslanika koji žele da učestvuju u raspravi u načelu. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Đorđe Milićević, poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Zoran Krasić, poslaničku grupu. Ukoliko još neka od poslaničkih grupa odredi nekog od svojih članova da ih ovlašćeno predstavlja tokom rasprave, molim vas da nas o tome obavestite, da bi mogli da informišemo Narodnu skupštinu. Pre nego što otvorim tačku dnevnog reda, na osnovu člana 90. i člana 87. dajem sledeće obaveštenje. Današnji radni dan proteći će, nakon otvaranja rasprave o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o ustavnom sudu, nakon okončanja rasprave, odnosno zaključenje rasprave danas ćemo raditi otvaranje rasprave u pojedinostima po zakonima o kojima je skupština odlučila da budu predmet zajedničkog načelnog pretresa i to Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Rasprava u pojedinostima biće otvorena. Kada se zaključi rasprava u pojedinostima o ovom predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o jedinstvenom biračkom spisku, otvorićemo i raspravu u pojedinostima o Predlogu zakona o kinematografiji i zaključenjem rasprave u pojedinostima o ovom predlogu zakona završićemo svoj rad za danas. Naravno, ukoliko bude potrebno, na osnovu člana 87. radićemo i posle 18,00 časova, a do zaključenja rasprave u pojedinostima na Predlog zakona o kinematografiji. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnica predlagača, ministarka Snežana Malović želi reč? (Da.) Reč ima Snežana Malović.