Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 99 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Nenad Čanak, Velimir Ilić, Milan Lapčević Radojko Obradović i Željko Tomić. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuje Marijana Karadžić, pomoćnik ministra finansija. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENA I DOPUNAMA ZAKONA O EKSPROPRIJACIJI (nastavak u pojedinostima) Raspravu u pojedinostima nastavljamo raspravom o amandmanu na član 7. koji je podneo narodni poslanik Đura Mučenski. Vlada i Odbor za finansijepredlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Javljam se na osnovu člana 88, stav 2. Povređen je po meni član 88. stav 2, koji utvrđuje određene vaše obaveze kao predsedavajućeg na početku sednice radnog dana. Maločas ste izgovorili koji su poslanici sprečeni da prisustvuju sednici i tu ste pomenuli ime Nenada Čanka. Cela javnost u Srbiji zna da nije sprečen da prisustvuje sednici, nego da se sam sprečio prijavom u serijal "Veliki brat". Čovek se sprečio sam, nije on sprečen. Nemojte dezinformisati narod i Narodnu skupštinu Republike Srbije, nismo valjda toliko blesavi.
Narodni poslaniče nema povrede Poslovnika. Poslanici koji su sprečeni da prisustvuju sednicama Narodne skupštine, o tome u takvom tekstualnom obliku obaveštavaju Narodnu skupštinu, odnosno službu i predsednicu Narodne skupštine, narodni poslanik Nenad Čanak kao i svi ostali narodni poslanici koji su danas sprečeni da prisustvuju sednici Narodne skupštine. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Na početku ću da navedem član 27, alineja druga, ali pošto to može da deluje malo komplikovano da javnost ne zna o čemu se radi, pozvaću se i na član 138. Poslovnika, o čemu se u stvari radi? Radi se o tome što je predsednik Narodne skupštine, predsedavajući morao ovaj predlog zakona da vrati Vladi i da upozori Vladu da mora da tekst ovog predloga zakona upodobi u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine. Konkretno, da obrazloženje za pojedina rešenja koja se predlažu da se da to obrazloženje, da to obrazloženje bude potpuno, da to obrazloženje bude normalno i da obrazloženje bude tog kvaliteta da isključuje mogućnost bilo kakvog krivičnog gonjenja. O čemu se radi? Uskoro ćete imati prilike da slušate obrazlaganje amandmana na član 14. predloga ovog zakona. Tekst člana 14. predloga zakona je kriminal. Zašto kriminal? Ubacuje se nov stav… [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, upozoravam vas na član 100. stav 1, koji glasi - da narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu postupanja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, ukoliko smatra da ona nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjenoj na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi, što vi niste učinili i napravili ste zloupotrebu stava 1. člana 100. Zahvaljujem narodni poslaniče, niste postupili u skladu sa stavom 1. člana 100, koji vam omogućava pravo na reč. Da li podnosilac amandmana na član 7, narodni poslanik Đura Mučenski, želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đura Mučenski.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministre, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, cilj mog amandmana koji sam podneo je ravnomerni privredni razvoj svih opština u Srbiji. Kako ćemo to ostvariti? Mojim amandmanom se proširuju razlozi za eksproprijaciju koji sada već postoje u članu 20. ovog zakona i pored postojećih razloga za eksproprijaciju nepokretnosti za potrebe obrazovanja, zdravstva, kulture, energetske, komunalne infrastrukture, proširuje se i za potrebe razvijanja industrijskih parkova. O čemu se radi? Šta su industrijski parkovi? Industrijski parkovi su zemljišne celine koje su namenjene za obavljanje privredne aktivnosti. Oni omogućavaju priliv stranih investicija, ali i aktiviranje domaćih investicija, povećanje nezaposlenosti, a njihovim osnivanjem izvan industrijskih centara smanjuje se regionalna nerazvijenost i nejednakost, podstiče se razvoj ekonomski nerazvijenih opština i to je poenta mog amandmana. Industrijski parkovi mogu da budu poluga privrednog razvoja, pogotovo u gradovima i u opština u kojima je industrija ugašena. Molio bih vas da poslušate, svestan sam da će ovaj amandman izazvati različita mišljenja, ali mislim da je to vrlo važno kako za sve nas, tako i za građane Srbije. Industrijski parkovi se po pravilu osnivaju po obodima naselja, gde je često zemljište u privatnoj svojini. Ovakva lokacija je prirodna i logična zato što se komunalno opremanje industrijskog parka…
Dva minuta. Zahvaljujem narodni poslaniče. Hoćete li da koristite vreme poslaničke grupe? Da, izvolite.
… veže za komunalnu infrastrukturu samog mesta i na taj način se smanjuju troškovi opremanja industrijskog parka, a industrijski potencijal se izmešta van stambene zone. Opštine vrlo često imaju problem pribavljanja ovog zemljišta u državnu svojinu, zbog visoke cene koja se traži za ovo zemljište. Uvođenjem mogućnosti eksproprijacije zemljišta za tu namenu daje pregovaračku poziciju opštinama da to zemljište pribave po tržišnoj, ali realnoj i pravičnoj ceni. Potrebno je da se obezbedi realno i pravično obeštećenje. Mislim da niko nema dilemu oko toga. Ali, da se izbegnu nerealno visoke cene koje se traže od strane pojedinaca. Po mom mišljenju i dubokom uverenju ovo je način da se ne ošteti pojedinac kao vlasnik privatne svojine, ali i da se sačuva javni interes, a javni interes je privredni razvoj i standard svih građana Republike Srbije. Ovo je poenta, opštine koje su nerazvijene ili nemaju atraktivne lokacije, a to je većina opština u Srbiji, moraju da ponude investitorima najpovoljnije uslove da bi došli u njihovu sredinu, a to je potpuno komunalno opremljeno zemljište sa svim pratećim sadržajima, da bi ih na taj način privukli i dali im u zakup. Znači, oni to zemljište ne prodaju, to ostaje državno vlasništvo, ali ga daju u zakup investitoru da tamo razvije svoju privrednu aktivnost. Zato je potrebno omogućiti mehanizam da osnuju i opreme opštine svoje industrijske parkove u skladu sa skromnim sredstvima kojima raspolažu, na taj način razviju svoj privredni potencijal i otvore nova radna mesta. Daću samo jedan primer značaja industrijskih parkova jedne opštine, a to je opština Pećinci, koja nije imala problem rešavanja vlasništva zemljišta zato što ima atraktivnu lokaciju, ali hoću da naglasim važnost industrijskoj parka za budžet jedne opštine. Opština Pećinci je 2001. godine imala budžet od 37 miliona dinara, ponavljam, 37 miliona dinara, ako sam pogrešio za malo, izvinjavam se. Prošle godine budžet je bio milijardu i 300 miliona dinara. Mislim da je ovo veliki kvalitativni skok. Oni su uspeli da na 1600 ha radne zone dovedu 30 domaćih i stranih firmi. Država, tj. mi, kao oni koji deo sistema koji uređuju ovu državu, mora da uradi dva strateški važna pravca.Kao prvo, morala bi opštinama dati bespovratna sredstva za opremanje komunalne infrastrukture u industrijskim parkovima, kao što je to uradila Češka. Ona je sufinansirala sa 60% opremanje komunalne infrastrukture industrijskih parkova, a lokalne samouprave su učestvovale sa 40%.Rezultat toga: od 1996. do 2007. godine otvorili su 160.000 radnih mesta. Drugi veliki problem koji treba da se reši, to su komplikovane procedure izgradnje objekata u zemlji Srbiji koji traju i mesecima. Investitori neće imati strpljenja da čekaju na dobijanje dozvola mesecima, mesecima i mesecima. Ako se izgube u šumi papirologije, odustaće od Srbije. Mi bez ovih promena i bez ovog amandmana nećemo uspeti da napravimo brzi iskorak u privrednom razvoju koji nam je potreban u ovim godinama ekonomske krize i ovaj naš deo, naš teret koji mi sami moramo da uradimo. Postoje dileme, ali mislim da interes pojedinca ne može da bude iznad interesa države, jer mi ne živimo kao pojedinac, nego kao društvene grupacije po određenim pravilima. Ovo jeste borba za pravo na život i pravo na svojinu, ali ovo je i borba za bolji život, gde čovek na svom radnom mestu može da ostvari pristojnu zaradu za sebe i za svoju porodicu i da ih na taj način izdržava. Uvek se trudim dau ljudima i u stvarima koje gledam pronađem ono dobro. Juče sam u mnogim diskusijama koje sam ovde čuo, koje su kritikovale pojedine odredbe ovog zakona izmena, videli samo ono loše. Mislim da to nije dobar stav i definitivno se po tom političkom stavu razlikujemo u mišljenjima. Ubeđen sam da je ovo amandman koji može doneti prosperitet ovoj zemlji, prvenstveno da može da pomogne opštinama koje su nerazvijene, koje nemaju atraktivne lokacije, a koje žude i vape za radnim mestima, te želim da ubedim i vas, a takođe i našu Vladu, i gospođu ministarku da prihvate ovaj amandman, jer mislim da ćemo time uspeti da rešimo jedan veliki problem. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Na početku, gospođo Čomić, da bi me bolje shvatili, da ne bi napravili ponovo neku grešku, ovo što imam nameru da kažem da je povreda Poslovnika to niste uradili pre tri sekunde ili pre dva minuta, nego ste uradili pre nego što je ovaj govornik izašao za govornicu. Radi se o povredi iz člana 104. Poslovnika Narodne skupštine, gde vi jednostavno od jutros, prepuni mržnje, besa ili nekog drugog emotivnog stanja sa kojim ste došli na sednicu Narodne skupštine, tretirate dostojanstvo Narodne skupštine samo u okviru dva minuta. U dva minuta i jednoj sekundi, po vama, narušeno je sve, raspalo se sve i sve treba eliminisati iz Narodne skupštine, bez obzira koji je poslanik, bez obzira šta poslanik priča sa govornice. Molim vas, skrećem vam pažnju, uzdržite se kada tumačite dostojanstvo Narodne skupštine i omogućite narodnim poslanicima da javno kritikuju nešto što u krajnjem slučaju može biti i kriminal, jer u protivnom, mislim za nekoliko dana da vam donesem lutke Miškovića, Beka, Đilasa i ostalih, pa njima izričite opomene, a ne narodnim poslanicima.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Poslovnikom je propisano da dva minuta svaki podnosilac amandmana ima na raspolaganju za obrazlaganje svog amandmana. Vaš zahtev koji je predstavljen kroz pokušaj da kažete da je kršenje Poslovnika kada se svaki govornik na to upozori u stvari predstavlja zahtev da za neke od nas pravila važe, a da za neke od nas pravila ne važe. O pravilima nema pregovora. Dakle, radi se o primeni odredbe Poslovnika koja glasi da za obrazlaganje amandmana narodni poslanik ima dva minuta, nakon toga nema, može da koristi vreme poslaničke grupe ako mu je na raspolaganju ili može da govori u okviru vremena od 15 minuta ako je ovlašćeni predstavnik ili predsednik poslaničke grupe. Dakle, nema povrede Poslovnika. Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Poslanička grupa DSS ima na raspolaganju 15 minuta. Kao predsednik poslaničke grupe - osam minuta.
Mora da se progovori nešto o ovom amandmanu Đura Mučenskog. Mislim da je to jako loš amandman. Loš je, kao i ceo zakon. On je izneo ovde, to ste se izgleda dogovorili, rekli ste nesrećnom Đuri Mučenskom da podnese ovakav amandman da bi išao korak dalje od vaše zamisli u Predlogu zakona, a vaša zamisao je da gazite ... (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da ne ometaju govornika za vreme izlaganja.) Sada vi meni smetate zato što me prekidate. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, nije u pitanju da li vama smetam, nego je u pitanju kršenje Poslovnika Narodne skupštine.) Vi meni smetate zato što govorite preko mikrofona, a ovo niko ne čuje što oni žamore. Molim vas, predsedavajuća, da me pustite da govorim. Da li možete da me pustite da govorim? Hvala vam. Dakle, ovim amandmanom se ide korak dalje. Razumem razloge koji su Vladu nagnali da proširi pojam javnog interesa, utvrđivanje javnog interesa u članu 20. osnovnog zakona. Čak se sa 90% stvari slažem, ali, naravno, proširuje se i krug korisnika eksproprijacije. Po jednom sistemu koji sam juče nazvao psom koji juri svoj rep i na kraju će ga uhvatiti, obrazovanjem ili uvođenjem instituta privrednog društva, na način kako se ovde formira, kroz eventualno zadovoljenje i privatnog interesa u formi ugovora o zajedničkom ulaganju, ovde se može na krajnje dolozan način pogodovati privatnom interesu, a jedini koji će zapravo procenjivati realizaciju javnog interesa, u konkretnom slučaju, biće Vlada Republike Srbije. Naravno, ista ta vlada može da zaključi ugovor o zajedničkom ulaganju sa određenim privrednim subjektima i da crpi pravo na utvrđivanje javnog interesa iz svoje obaveze da namiri nenovčani deo uloga. To je kompletna katastrofa. Ovim amandmanom se ide znači deset koraka dalje – utvrđuje se da se javni interes može utvrditi za industrijske parkove. Šta vi predlažete – državnu industriju, vreme socijalizma, državnog socijalizma? Šta vi hoćete da uvedete sa ovim amandmanom, gospodine Mučenski? Kako mislite vi da to tako može da egzistira u životu? Eksproprijacija je institut po Ustavu, koji je izuzetan, izvodi se zakonom i predstavlja izuzetno ograničenje svojine. To što se utvrđuje naknada koja mora naravno biti tržišna ne menja suštinski na stvari. Naknada koja se daje ljudima za eksproprisanu svojinu mora biti tržišna naknada zato što je to jedino pravično, ali se tu upravnim aktom države ljudi teraju, teraju se da se liše svojine na svom objektu ili svom zemljištu, što inače ne bi uradili da nema tog upravnog akta. Zašto? Zato što je država utvrdila javni interes. Sada vi meni kažete da je proizvodnja u državi Srbiji javni interes, pa kada god nekome padne napamet nešto da proizvodi, država može da stvori kompleks industrijskog parka, da izvrši eksproprijaciju, a onda, kako vi to kažete, maštovito daje u zakup raznim privatnim licima da rade šta god hoće od industrijske proizvodnje na tim površinama. Šta ćemo sa pravom svojine? To je logika celog zakona. Vi ste samo istrčali nekoliko koraka dalje. Logika ovog celog Predloga zakona je – da se ograniči pravo svojine više nego u meri, na koju država to ima pravo. To je suština.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 18 minuta. Narodni poslanik Đura Mučenski traži pravo na repliku. Ja sam već dala reč narodnom poslaniku Draganu Stevanoviću. Samo ako bude kolegijalnog dogovora? (Poslanik prihvata.) Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Đura Mučenski. Pravo na repliku.
Poštovani gospodine Aligrudiću i ovi ostali koji možda tako misle, svestan sam da ovaj amandman unosi različite poglede na rešavanje problema. Znači, suština amandmana jeste da se eksproprijacijom stvori mogućnost za pregovore i da opštine u razgovoru sa vlasnicima utvrde realnu cenu, a da ovo bude samo mogućnost, krajnja, i da se u ovoj situaciji pojedinac ne obogati, prodajući svoju zemlju za deset puta veću cenu. Druga stvar – šta je naš nacionalni interes? Da li je naš nacionalni interes da se razvije privredna aktivnost i da se poboljša standard građana? Da li je to opšti interes? Da li je to interes iznad interesa jednog pojedinca? U tome se, gospodine Aligrudiću, jako puno razlikujemo. Mislim da u ovoj situaciji, u kakvoj je sada naša zemlja, moramo da iskoristimo sve naše resurse i zajednički da uradimo sve ono što je najbolje, a naše iskustvo ne mora da bude iskustvo ni Zapada ni Amerike, ni Istoka ni Rusije ni Kine. Mi moramo, u našoj situaciji u kakvoj jesmo – bez dovoljno novaca, sa našim skromnim sredstvima uraditi ono što je najbolje za sve.
Ima reč narodni poslanik Miloš Aligrudić, pravo na repliku, po osnovu direktnog pominjanja.
Znate, gospodine Mučenski, dame i gospodo iz DS, za ovu priču biste našli najboljeg sagovornika upravo u Kini ili Severnoj Koreji. To je izuzetno mesto na kome možete ovakve ideje da plasirate. Ljudi, opšti je interes da se proizvodi, opšti interes je da društvo napreduje – što nije javni interes. Zato se u ovom zakonu, ako niste čuli, i menja pojam „opšti interes“ u „javni interes“ i usklađuje se pojmovno sa Ustavom RS. Nije opšti interes isto što i javni. Da bi se ta dva pojma razgraničila, upravo se zato ovo i menja. Naravno da je opšti interes da svi živimo dobro. Kako mislite da živimo dobro, ako otimate privatnu svojinu zarad izgradnje nekog industrijskog kompleksa, za čiju sudbinu uopšte ne znate kakva će biti – koja zavisi od niza tržišnih uslova? Kada bi se svaka proizvodnja povezala sa reči „industrija“, a svaka industrija sa reči „prosperitet“ i to davalo jednu potpuno sigurnu jednačinu, onda ne biste bili u krivu, već biste bili u pravu, ali to nije tačno. Tržište je lutrija i vi hoćete da sa tržišnom lutrijom izjednačite javni interes u Srbiji. Kako to može? To je ono što je Vlada Republike Srbije već na pola i uradila ovim predlogom zakona, a vi kao – da dokusurite. Zato sam ja rekao da ste vi istrčali deset koraka dalje u odnosu na sve ovo što je ovde dato u Predlogu zakona, ne bi li, ako se vaš amandman ne usvoji, pošto vidim da ga Vlada nije prihvatila, ispalo kako je Vlada bila umerena. Ne, niste umereni ni vi, ni Vlada RS. Vi gazite jedno od svetinja našeg društva, a to je pravo na privatnu svojinu. To upravo radite ovim Predlogom zakona.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Narodni poslanik Dragan Stevanović je tražio i dobio reč i onda su razmenjene tri replike između narodnih poslanika. Zahvaljujem narodnom poslaniku što je kolegijalno dopustio da se kroz repliku razjasni. Sada ima pravo na reč, jer mu je reč data, a posle toga ćete dobiti reč vi gospodine.
Samo ako mogu da pitam koliko vremena imam?
Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 18 minuta.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ne želeći da ulazim u bilo kakvu diskusiju i polemiku, evo počeću obraćanjem kolegi koji je podneo ovaj amandman. Vidite, gospodine Mučenski, smislenost vašeg amandmana i možda vašu dobru nameru koju ste pretočili u ovaj amandman, pa čak i smislenost celog ovog zakona, obesmišljava nešto drugo, nešto što nije urađeno u nekim postupcima ranije ili pre, što bi stvorilo preduslove da ovaj zakon ima smisao, da njegova primena ima smisao, a samim tim i vaš predlog koji bi se eventualno ugradio u ovaj zakon kao predloženi amandman. Zašto to govorim i kako ćemo doći do te priče i do ove konstatacije? Juče su poslanici SRS i opozicije izražavali jednu sumnjičavost i bojazan prema opredeljenju Vlade da zaštiti javni interes, što je suština i smisao ovog zakona. Ja verujem da ćete se složiti samnom da su sve te skepse i sumnje opravdane. Najbolji dokaz za to jeste, recimo, ono što je govorio juče i čitao gospodin Martinović, kroz odgovor na jedno poslaničko pitanje, gde se govorilo o primanjima javnih funkcionera, nameštenika Vlade. Mislim da je kroz tu priču najbolje oslikano vaše opredeljenje – opredeljenje vlasti da štiti javni interes. Idemo dalje. Postavlja se takođe jedno objektivno pitanje – da li je donošenje ovog zakona javni interes ili je interes nekih grupa ili pojedinaca, koji stoje iza kulisa? Tu može da se postavi objektivno pitanje i da se zakon i sve što se tiče ovog zakona dovede u pitanje. Evo zašto to kažem. Ovde je juče čak pokušano da se SRS na teret stavi i to da maltretiramo gospođu ministar Dragutinović, da sedi ovde sa nama, zbog njenog zdravstvenog stanja, jer mora da učestvuje u raspravi. Mi smo juče, ne verujem da je zbog toga, zbog nečeg drugog ostali uskraćeni za izvesne odgovore, odnosno izvesne odgovore na koje ona objektivno nije mogla dati odgovore, jer se ne tiču nje i nisu iz njenog resora. To ostavlja veo sumnje nad ovim zakonom i ovom raspravom od juče i od danas. Ovaj zakon je upućen, povezan i isprepleten sa Zakonom o planiranju i izgradnji i to je zakon koji ova država nema još uvek donet, nov. Tu se stvara osnovni i elementarni problem. Zato mislim da neke odgovore koje smo od juče tražili, mogli bismo da dobijemo od gospodina Dulića, da je bio tu danas. On kaže da 20% opština u Srbiji jedino ima prostornu i plansku dokumentaciju, odnosno strateške dokumente koji mogu da definišu industrijske parkove o kojima govorite, da definišu šta je poljoprivredno, šta je građevinsko, a šta neko drugo zemljište. Dok to ne dobije i 100%, odnosno preostalih 80% opština – svaka rasprava na ovu temu je besmislena. Ovaj zakon će moći da se primenjuje samo selektivno, u uređenim opštinama – sve ostalo u Srbiji samo predstavlja šumu neuređenu u svakom smislu, od katastra pa do planske, odnosno urbanističke dokumentacije. Svaka priča o industrijskim parkovima, poljoprivrednom zemljištu, tržišnim vrednostima dobija svoj besmisao zbog ove konstatacije i zbog ove činjenice. Po mišljenju SRS jedini i prvi standard, ozbiljni standard koji je ova većina prepoznala i koji želi da ugradi u zakonodavnu materiju ove države, jeste činjenice da ćete raspuštati skupštine opština koje za 18 meseci posle stupanja na snagu zakona o planiranju i izgradnji ne usvoje svoju stratešku i plansku dokumentaciju. To je jedina i prva stvar u poslednjih devet godina koju ste prepoznali kao ozbiljan standard, standard koji je u funkciji javnog interesa. SRS smatra da je zakon besmislen, da su amandmani obesmišljeni zbog te činjenice i efekat koji želite da postignete i koji kao predstavljate, da je sve ovo što radite u funkciji javnog interesa, ozbiljno je doveden u pitanje. Nema ovde javnog interesa, očigledno je da je i zakon i sve što se polemiše u vezi sa zakonom dovedeno i inspirisano na nekim drugim mestima i centrima moći. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganje poslaničkoj grupi SRS je još 13 minuta. Narodni poslanik Miroslav Markićević, poslanička grupa Nova Srbija.
Poštovana potpredsednice, poštovane kolege poslanici, gospođo ministarka, poštovani građani Srbije, kolegi Mučenskom, narodnom poslaniku iz vladajuće koalicije, najiskrenije zahvaljujem što je izašao ovde da pojasni svrhu i motive, pobude njegove da podnese ovakav amandman. Da nije on ovde nama ovako lepo objasnio o čemu se radi, mi možda i ne bismo ovakvu pažnju pridavali ovom zakonu. Gospodine Mučenski, ovo nije 1946. godina, nije ni 1947, 1948, 1949, 1950. godina. Ovako kako ste vi objasnili kolektivitet, neće ni neki pojedinci da uvećavaju cenu 10 puta, a znate li šta nečija đedovina znači? Ko neće da je proda, njemu nema cene za to. Još nešto mogu da primetim, gospodine Mučenski, vi kao da sinoć niste gledali televiziju. Vi kao da niste gledali jednu emisiju posvećenu ubistvu premijera Zorana Đinđića. Citirana je jedna od njegovih čuvenih izjava gde on kaže - Srbija je zbir svih nas pojedinačno. Taj pojedinac o kome vi pričate je Srbija, a kolektivitet 1946, 1947. i 1948. je radio to što je radio, oduzeo mnogim građanima njihovu imovinu, đedovinu, nasledstva i to se od 2000. godine krčmi i prodaje ovih dana. Dakle, mi kao država, kao društvo, kao vlada, nismo ni tim građanima vratili njihovu imovinu, a već se spremamo, kako vi ovde objašnjavate i DS, da već neku novu imovinu oduzimamo građanima, u ime nekog javnog interesa. Gospodine, probudite se, ovo je 2009. godina, vreme komunizma je prošlo. Komunizam možete da zavijate u raznorazne demokratske forme i imena, da vidimo šta mi radimo na delu. Ovo što ste vi predložili ovde, ovo je prikrivena nacionalizacija i otimačina imovine građanima koju vi spremate iz DS-a pod formom javnog interesa privrednih društava. Taj film smo gledali 1946. godine. To je radila jedna stranka. U ovoj državi, hvala bogu, postoji još mnogo stranaka kao što je Nova Srbija, koja će se suprotstaviti ovakvim vašim težnjama, pre svega DS-a. Hvala.
Preostalo vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi Nova Srbija je osam minuta. Narodni poslanik Jovan Palalić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS je 15 minuta.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zaista je neophodno diskutovati o ovom amandmanu koji pokazuje na koji način Vlada Republike Srbije s jedne strane širi broj korisnika eksproprijacije, a sa druge strane na najširi mogući način tumači javni interes, a naravno pod deklaratornim zalaganjem za razvoj lokalnih samouprava. Mi sad dolazimo u situaciju da zbog industrijskih parkova koji su potrebni svakoj lokalnoj samoupravi kršimo osnovno sveto pravo svojine. Ekspropriše se, oduzima se nepokretnost da bi se na jednom prostoru u lokalnoj samoupravi formirao industrijski park i time omogućilo privatnim subjektima formiranje svojih kompanija. Naravno, kao što sam rekao, sve pod idejom razvoja lokalnih samouprava. Zaboravlja se jedna prethodna obaveza Vlade Republike Srbije, koja bi to i te kako omogućila, koja je sasvim dovoljna lokalnim samoupravama da uđu u razvoj. Juče sam to pitao gospođu Dragutinović, šta je sa zakonima koji definišu javnu svojinu, svojinu opština, svojinu gradova, svojinu pokrajine? To su zakoni koji će omogućiti lokalnim samoupravama kada bude definisana njihova svojina da upravo uđu u ovaj proces formiranja industrijskih parkova i na taj način prave ozbiljne strategije svoje ekonomskog razvoja. Znači, prethodno pitanje je da se ispuni ustavna obaveza Vlade Republike Srbije, da se donesu zakoni, da se opštinama prenese svojina, a onda će one moći da to urade, a ne da se sada otima privatno vlasništvo i da se, pazite, industrijski parkovi, pored ozbiljnih javnih interesa kao što je izgradnja puteva, izgradnja bolnica, izgradnja škola, sada kao javni interes proglašava želja nekog privatnog subjekta, nekog preduzetnika da na jednom prostoru napravi svoju privatnu kompaniju. To je ozbiljan problem. Mi sad na najširi, najdublji mogući način zadiremo u pravo svojine. Ovo je opasna namera Vlade Republike Srbije. Pored proširenja prava mnogih korisnika eksproprijacije da učestvuju u eksproprijaciji, sada na najširi mogući način širimo pojam javnog interesa. Predlažem da Vlada nikako ne prihvati ovaj amandman, nego da donese zakone i da kaže šta je opštinska imovina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sava Čojčić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe G 17 plus je 28 minuta i 48 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Čomić, javio sam se po amandmanu kolege Mučenskog, pošto dolazim iz opštine Pećinci i mogu da vam kažem da ova rasprava ne vodi ničemu. Opozicija kritikuje Predlog zakona, a mislim da je ovo jedan od boljih zakona koji se može implementirati u praksi. Konkretno ću vam reći šta se desilo kod nas, samo jednu malu primedbu na diskusiju predlagača amandmana. Nije to geografska prednost opštine Pećinci, to zemljište u Pećincima postoji i pre 2000. godine, već hoću da kaže da postoji osam godina kontinuitet jedne odgovorne vlasti koja je 2001/2002. godine nudila zemljište za džabe stranim i domaćim investitorima koji su prepoznali tu komparativnu prednost opštine Pećinci i kao partneri doveli smo do toga da u 2006. imamo 300 miliona direktnih stranih investicija. Ne znam da li postoji neka opština u Srbiji koja je imala takav uspeh. U 2001. godini budžet 15 miliona dinara, prošle godine smo realizovali milijardu i 600 miliona. Rezultat svega toga je 42 km izgrađene kanalizacije, gasifikacija opštine itd. Rekao bih opet konkretno, primena u praksi ovog zakona omogućiće Vladi, državi, lokalnim samoupravama konkretne poteze. Mi imamo strašne probleme. Hajde samo da pričao o industrijskim parkovima gde je kompletna dokumentacija završena, od generalnog plana, prostornog plana, razrade planova, detaljnih regulacija. Gospodine Stevanoviću, samo da vas pitam šta ćemo sa koridorom poljskih puteva u zonama koje su državno zemljište, koji ne trebaju ni lokalnoj samoupravi ni državi, a imamo vlasnike zemljišta koji ne prihvataju, i u javnoj raspravi su imali primedbe, pa im nije uvaženo za prolaz puteva, za prolaz infrastrukture svake vrste oni ni po koju cenu ne prihvataju eksproprijaciju? Ovaj zakon, ove izmene i dopune će omogućiti da se uradi kvalitetna zamena, što oni predviđaju u članu gde se kaže mogućnost naknade eksproprisanog zemljišta adekvatnim zemljištem u neposrednoj blizini. Niko neće ostati na gubitku, ali ne sviđa mi se ovaj deo rasprave gde kažete interes pojedinca pre svega, pre interesa države, pre interesa naroda. Ljudi, javni interes je državni interes, interes ovog naroda, radna mesta su naš interes, nove investicije itd. Zahvaljujem se Vladi na ovom mnogo dobrom predlogu, gospođi ministarki i poslanička grupa G17 plus će svim srcem podržati ovaj predlog izmena i dopuna zakona.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dragan Stevanović, na osnovu direktnog pominjanja. Izvolite.
Kolega, uopšte nisam osporavao smisao javnog interesa, potrebu ili obavezu, ali ću vam skrenuti pažnju da sa ove govornice nastupate sa aspekta opštine koja ispunjava uslove da se ovaj zakon u njoj primenjuje, jer kažete da imate prostorni plan, urbanističke akte i sve akte nižeg reda koji iz toga proističu, ali 20% opština u Srbiji to nema. O tome sam govorio. Tačno je da niste krivi vi iz Pećinaca, a krivi su ovi iz Beograda zato što su se posle devet godina setili da u zakon koji još nisu usvojili ugrade činjenicu odnosno normu da nateraju lokalne samouprave da ispune preduslove koje u svojim opštinama imate. Dolazim iz opštine koja je u vreme SRS takođe završila najveći deo prostorne i planske i strateške dokumentacije, i mnogo nam je kraći put za primenu ovog zakona kakav god da jeste. Naš interes jeste da ga primenjujemo, jer je to suština, javni interes, radna mesta, razvoj itd. Ali, šta ćemo sa 80% opština koje to nemaju? Šta ćemo sa činjenicom da 80% opština nema izgrađenu svest da treba to da uradi? Šta ćemo sa činjenicama da se dve trećine opština urušava i da se bave samo smenama lokalnih rukovodstava zbog činjenice da u vlasti ne učestvuje DS ili zbog činjenice da je na vlasti SRS. Ne bavimo se suštinskim stvarima koje predstavljaju javni interes, trošimo vreme i državi i građanima, ne mi nego vlast u Srbiji. Lepo je što možete, ali postavljam pitanje koliko će ovaj zakon biti primenjiv u 80% opština? Trebalo je obezbediti preduslove da se on sprovodi, to je bila suština moje priče. Zahvaljujem.
Povredu Poslovnika reklamira poslanik Miloš Aligrudić i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Hvala, predsedavajuća. Mislim da ste povredili član 101. stav 1. Poslovnika koji reguliše pravo na repliku. Ne radi se samo o tome da pravo na repliku postoji kada se nečije ime pomene, nego kada se izlaganje narodnog poslanika ...
Narodni poslaniče, povreda člana 101, koji definiše pravo na davanje replike, ne može biti izrečena, pošto je pravo na repliku davanje reči po osnovu replike diskreciono pravo predsedavajućeg. Zahvaljujem.
Da li mogu da objasnim?
Nema povrede Poslovnika, niti može biti okarakterisana kao povreda Poslovnika pravo predsedavajućeg da, pažljivo slušajući narodne poslanike, ocenjuje ko ima, a ko nema pravo na repliku. Imate pravo na raspravu u pojedinostima po ovom amandmanu pošto vam je ostalo vreme koje vam je na raspolaganju kao poslaničkoj grupi i imate vreme još uvek kao predsednik poslaničke grupe. Druga povreda Poslovnika, Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 27. reguliše vaše pravo da vodite računa o poštovanju Poslovnika. Maločas kada sam se javio da reklamiram povredu Poslovnika minimalno što je trebalo da učinite jeste da imam pravo dva minuta da govorim o povredi Poslovnika. Piše da imam pravo da govorim dva minuta o povredi Poslovnika. Ne možete me prekinuti, jer u dva minuta imam pravo da obrazložim zbog čega mislim da ste povredili Poslovnik, a kada završim svoje izlaganje od dva minuta onda možete da kažete da Poslovnik nije povređen, pa ako bih insistirao da govorim o tome ponovo, kao što kažu navedene odredbe Poslovnika, možete da mi ne date reč. Svakako možete reći, nakon moje istaknute povrede Poslovnika, da to obrazložite svojim diskrecionim pravom zbog čega ne želite da mi date pravo na repliku i sve ostalo, a ne možete me prekinuti, morate mi dozvoliti da govorim svojih dva minuta. Molim vas da se ispravite na taj način što ćete mi omogućiti da obrazložim povredu Poslovnika u sledećih minut i 20 sekundi, koliko mi je ostalo, a zatim odbijte i recite da nema povrede Poslovnika, i ne možete mi posle toga više dati reč po tom osnovu, ali ne možete me sprečiti da obrazložim ono što sam hteo da kažem.
Narodni poslaniče, odredbe članova Poslovnika su jasne, ne može biti povređen član Poslovnika koji predsedavajućem daje za pravo davanje reči po osnovu replike. Dakle, ne možete uopšte da dobijete reč da govorite o povredi Poslovnika tamo gde Poslovnik ne može biti povređen, pošto predsedavajući ima diskreciono pravo da procenjuje da li je pravo na repliku osnovano ili ne. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da dobije reč po povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Osnovni član 27, maločas sam dao drugi argument, drugu argumentaciju, međutim sada iz potpuno drugih razloga koji proističu iz vaših reči maločas. Mogućnost da predsedavajući ima arbitražno pravo da odluči o tome da li može dati ili ne može dati nekome repliku ne svodi se na samovolju. Čini mi se da je vaše postupanje, ne dozvoljavajući mi da završim do kraja svoju misao i ne dozvoljavajući pravo na repliku, konkretno u ovom slučaju samovolja i mislim da u tom smislu kršite član 27. ovog poslovnika.
Narodni poslaniče, dva puta izričite istu povredu Poslovnika. Upozoravam vas da je po članu 100. predsedavajući dužan da vam izrekne opomenu u slučaju takvog kršenja Poslovnika Narodne skupštine, te vas podsećam da pročitate ponovo član 100. koji reguliše davanje reči, a po povredi Poslovnika i član 101 koji reguliše davanje reči po osnovu prava na repliku da ne bi bili primorani da komuniciramo izricanjem kazne. Narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, htela sam samo da povodom polemike koju je izazvao amandman narodnog poslanika Đure Mučenskog kažem da parlamentarna većina u danu za glasanje neće podržati ovaj amandman, iako razumemo motive narodnog poslanika, razumemo razloge zbog kojih smatra da postoji interes lokalne samouprave da se obezbedi efikasnije privođenje pojedinih delova privatnog zemljišta za izgradnju parkova industrijskih. Ali, takođe potpuno razumemo sve pravne nemogućnosti koje onemogućavaju da se ovakav amandman prihvati i zbog toga na taj način želim da otklonim eventualnu sumnju da postoji namera da se ovakav amandman prihvati. Dakle, ne postoji namera jer razumemo da je pravno nemoguće prihvatiti ovaj amandman. Hvala vam.
Narodni poslanik Vladan Batić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, moj predlog je da ovaj zakon povučete, iz prostog razloga što je potpuno anahron, što je potpuno dekadentan, što nije u saglasju sa principima Saveta Evrope, što je u koliziji sa savremenim evropskim zakonodavstvom, čiji je osnovni aksiom zaštita privatne svojine. Ovaj zakon predstavlja jednu svojevrsnu zamku. Zbog čega? Zato što te administrativne mere države iz onih vremena posle Drugog svetskog rata, agrarna reforma, sekvestracija, komasacija, nacionalizacija i poslednja u nizu tih mera je eksproprijacija, ako ste hteli da eksproprijaciju, koja se mora u nekom segmentu zadržati, uskladite sa principima Saveta Evrope, onda je ona morala biti apsolutno restriktivna. Koja je zamka u pitanju? Termin "opšti interes" menja se terminom "javni interes". Hajde da se pozabavimo semantikom. To nije isto. Opšti interes je interes svih, javni interes je, ovde ga limitirate, čak i interes javnih preduzeća, privrednih društava koja osnivaju javna preduzeća, privrednih društava sa većinskim državnim kapitalom. Upravo tu je zamka. To će biti interes pojedinca, tajkuna, oligarha, moćnika koji, po principu "država - to sam ja", žele da kažu da je javni interes, u stvari, njihov interes. Živi bili pa videli. Ako ovaj zakon stupi na snagu, videće se šta je prava namera donošenja jednog potpuno anahronog i potpuno neupotrebljivog zakona. Nastaviću, da ne potrošim svih svojih pet minuta. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, želela bih, pre svega, vama da se obratim, u nameri da vam skrenem pažnju da, ako se već zalažete za poštovanje Poslovnika, a stalno to ističete kao vašu orijentaciju i da održavate na taj način red u Skupštini, to ne radite selektivno, nego da se prema svim poslanicima i prema svim poslaničkim grupama ponašate isto. Vi ste više puta umeli da sa tog mesta iznesete ili izreknete 24 opomene narodnim poslanicima iz poslaničke grupe SRS, a sada ste imali osnov iz člana 100, čak i obavezu da izbegnete opomenu gospodinu Aligrudiću. Naravno, ne zalažem se za to i cenim to što niste to uradili, ali ste demonstrirali da ste to mogli da uradite i da je trebalo da uradite. Imate član 100. koji vas na to prosto obavezuje. Takođe ste napravili proceduralnu grešku, jer gospođu Kolundžiju niste ni pitali po kom osnovu izlazi za govornicu, po kom amandmanu, ni kako po amandmanu, da li po Poslovniku, koja je povreda Poslovnika učinjena, niti je ona rekla šta je njen osnov. Čisto zbog stenograma. Pogledajte stenogram i videćete da se ne zna koji je osnov izlaska za govornicu gospođe Kolundžije. Dakle, papa i gospođa Čomić su uvek u pravu, a pridružuje im se na tom tronu i gospođa Kolundžija. Hvala.
Narodna poslanice, nema selektivnog pristupa. U trenutku neprijatnom za svaki parlament i za svakog predsedavajućeg, kada su izricane mere, uvidom u stenogram ćete videti da su narodni poslanici dva puta upozoreni da lupanjem predmeta o inventar i delova tela o inventar, ne ometaju govornika Narodne skupštine, za govornicom Narodne skupštine. Dakle, jasno usmeno upozorenje je izrečeno. Narodni poslanici su svesno nastavili da krše Poslovnik, u nameri da ometaju govornika koji je u tom trenutku dobio reč. Tada je izrečena mera opomene. Vi ste ušli u salu neposredno nakon, odnosno u toku izricanja, ali uvidom u stenogram videćete da nema selektivnih primena odredbi Poslovnika Narodne skupštine, niti će ih biti. Narodni poslanik Miloš Aligrudić je tražio pravo na repliku. Narodni poslanik Dragan Todorović dobacuje iz klupe. Upravo sam objasnila, ali očigledno ste bili ometeni da me saslušate. Dakle, primedba da, pri izricanju opomene, poslanici koji su dobili opomene zato što krše Poslovnik, član 104, omalovažavaju Narodnu skupštinu, ometaju govornika i ponašaju se nedolično i nepristojno, da je opomena izrečena. Rekla sam da to nije tačno. Narodna poslanica nije bila prisutna i ja sam, i u tom slučaju, prvo upozorila narodne poslanike, kao što sam upozorila i narodnog poslanika Miloša Aligrudića, kao što sada upozoravam narodnog poslanika Sulejmana Spahu da dobacuje, što je kršenje člana 104, da imate dve opomene i da je ovog trenutka upozorenje za izricanje mere oduzimanja reči. Dakle, svaki put pre nego što se izrekne mera, upozori narodnog poslanika da će mera biti izrečena. Obzirom da narodni poslanik Miloš Aligrudić do tog trenutka nije kršio Poslovnik, upozoren je da će biti izrečena mera, a na osnovu člana 100, ako nastavi da krši Poslovnik. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima pravo na repliku, na osnovu direktnog pominjanja u izlaganju narodne poslanice Gordane Pop-Lazić. Izvolite.
Vidite kako je sada lepo procenjeno da imam pravo na repliku, jer sam direktno pomenut, što je samo jedan od osnova. Dakle, gospođo Pop-Lazić, ne vidim zbog čega ste mene uzeli kao primer u konkretnom slučaju, kada ste želeli da zaštite prava narodnih poslanika vaše poslaničke grupe. Kako ne vidite da ovde uopšte nije reč o tome da li sam ili nisam kršio Poslovnik prilikom javljanja za reč. Gospođo Pop-Lazić, prilikom svog javljanja za reč sam pokušao da objasnim različite motive, bez obzira na isti član zakona koji pokriva većinu situacija, da bih da se u svakom sledećem trenutku po potpuno drugom osnovu krši Poslovnik od strane predsedavajuće, na šta je predsedavajuća, gospođo Pop-Lazić, morate da pratite šta se dešava, reagovala tako što je protumačila da se javljam po istom osnovu, što je netačno. Zloupotrebila je Poslovnik, pokazala neviđenu osionost i samovolju i upozorila me da će svako sledeće moje ponašanje biti sankcionisano opomenom. To je ono što je ona uradila. Naravno, time je kršila Poslovnik. Moj primer vam nije dobar, tako da morate naći neki drugi. Izvinite, molim vas.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvinite, narodni poslaniče, da razmena replika ima prirodan tok, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pravo na repliku, na osnovu direktnog obraćanja.
Gospodine Aligrudiću, vi ste apsolutno u pravu i potvrdili ste sve ono što sam rekla. Nema nesporazuma između vas i mene, ima nesporazuma samo između predsedavajućeg i nas, ali govorim o tome da nema principijelnog stava i da je slučajno za govornicom, umesto vas, bio neko iz SRS, taj bi prošao mnogo gore nego što ste vi prošli. Vi ste imali samo mogućnost da ponovo ubeđujete predsedavajućeg da nije u pravu, a nama bi verovatno bila oduzeta reč ili bi možda taj poslanik morao da bude udaljen sa sednice Narodne skupštine. Samo sam na to htela da ukažem. Inače, apsolutno se slažem sa vašim pravom da koristite pravo iz Poslovnika ili, kako gospodin Todorović kaže, da gospođu predsedavajuću proglasimo za papu, on je uvek u pravu.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe Napred Srbijo.
Gospođo Čomić, razumem vaše simpatije prema ovom očijukanju, ali vi ste grubo tri puta povredili Poslovnik ne dajući mi priliku da vam odmah neposredno po učinjenoj povredi Poslovnika ukažem na te povrede. Prva povreda Poslovnika bila je kada ste gospođi Pop-Lazić dali reč da vam ukaže na povredu Poslovnika koja je ukazana u ranijem periodu, iako je pre nje govorio gospodin Vladan Batić, na čiju povredu Poslovnika uopšte nije ukazala. Potom, tražio sam reč po povredi Poslovnika. Vi ste dali gospodinu Aligrudiću reč za repliku, a onda ponovo dali reč gospođi Pop-Lazić za repliku, neprekidno ignorišući moj zahtev da dobijem reč po povredi Poslovnika. Zato vas upozoravam da ste povredili član 100. stav 1. po kome na povredu u postupanju predsedavajućeg može da se ukaže samo neposredno po učinjenoj povredi. Vama to nije ukazano. Vi niste opomenuli poslanika, a potom i meni niste dali reč odmah po izlaganju prethodnika, a čak sam imao pravo da po nekakvom redosledu, kao predsednik poslaničke grupe, dobijem prvi reč po povredi Poslovnika, ukoliko se javilo više poslanika. Molim vas da vi izvršite jedno samokažnjavanje, da vi sebe kaznite jednom opomenom, kako biste i vi imali na umu da povrede Poslovnika može da izvrši samo predsedavajući, tako ste predvideli Poslovnikom. Ne može poslanik, ali zato se postavlja pitanje ko vama, kao predsedavajućem, izriče opomenu za ono što ste učinili svesno, verovatno ubeđeni u to da nećete dobiti nikakvu opomenu ili bilo koje druge vrste kaznu. Vi već imate i potpredsednike Narodne skupštine koji sede sa po dve opomene pored vas. Očigledno da ste pod uticajem onih koji vam pomažu da loše vodite sednicu. Posle se javljam i po amandmanu, pa kada se iscrpi ova lista govornika po Poslovniku i po replikama, malo bih da govorim i o amandmanu. (Tokom ovog govora poslanici SRS su ometali govornika.)
Nije učinjena povreda Poslovnika. Krug razmene replika je pravo predsedavajućeg da proceni kada je za atmosferu na sednici Skupštine najbolje da se krug od dve, tri ili četiri replike zatvori da bi svima bilo jasno o čemu se radi. Predlažem da se Narodna skupština o primedbi koju je istakao narodni poslanik Tomislav Nikolić izjasni u danu za glasanje. Ponovo, za reč se javio narodni poslanik Tomislav Nikolić, pravo na osnovu člana 100. stav 1. Upozoravam narodnu poslanicu Radicu Jocić da predmet kojim proizvodi zvuk iznese iz sale ili odloži u tašnu, inače će joj biti izrečena mera i druge opomene i mera oduzimanja reči. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić i poslanike koji nastavljaju da udaranjem predmeta o inventar i proizvođenjem zvukova mobilnih telefona, nedostojnim i nedoličnim ponašanjem, omalovažavaju rad Narodne skupštine, upozoravam da će ukoliko nastave sa takvim ponašanjem biti izrečene opomene u toku izlaganja narodnog poslanika Tomislava Nikolića, za svakog od poslanika za kog vidim da nedolično i nedostojno ometa govornika. Mogu da pročitam imena narodnih poslanika koji već imaju jednu ili dve opomene. Zaista vas upozoravam da ne omalovažavate Narodnu skupštinu i da ne vređate sve nas koji sedimo ovde nedoličnim i nedostojnim ponašanjem. Izvolite narodni poslaniče.
Gospođo Čomić, vi ste ponovo povredili član 100. stav 1. Pokušali ste da mi dokažete kako vam Poslovnik omogućuje da procenite krug replika i da po tom osnovu dajete reč dok vi ne procenite da je krug replika završen. Član 101. koji se odnosi na replike ne daje vam to pravo. Ako ste već želeli da to pravo ustanovite, imali ste izmene Poslovnika ovih dana ... (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike koji drže mobilni telefon u klupi i puštaju muziku za vreme izlaganja da to prestanu da čine. Molim narodnog poslanika Momira Markovića da proveri da li mu je mobilni telefon ispravan ili da slučajno greškom... Zahvaljujem, narodni poslaniče. Izvolite, nastavite.) Zaista vas molim, gospođo Čomić, da Poslovnik primenjujete isključivo onako kako u ovoj knjizi piše. Kakav je da je, prihvatio sam da ga poštujem, iako je donesen mimo volje velikog broja narodnih poslanika. Nemojte da idete dalje od tog poslovnika u izmišljanju nekakvih svojih prava. Dakle, nemate pravo da gazite Poslovnik. ` Zahvalan sam vam na tome što ste prvi imali dovoljno hrabrosti da primenite Poslovnik na poslanike koji misle da je ovo mesto za šalu, da je ovo uteha za izgubljene poene, da je ovo dnevna bolnica, samo što ne heklaju, i ne vezu i ne štrikaju, a juče je neko dovodio i naslednike ovde, to se čulo sa telefonskih signala. Zato vas molim, prema vama zaista gajim određene poslaničke simpatije. Mislim da vrlo dobro primenjujete Poslovnik u meri u kojoj vam je to omogućeno i dozvoljeno. Nemojte da idete dalje od toga. Imaćete moju podršku sve dok striktno primenjujete Poslovnik. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Onog časa kada izađete iz okvira Poslovnika, onda nećete imati ni moju podršku.
Zahvaljujem. Nema povrede člana 27, koji me obavezuje da se staram o redu na sednici Skupštine. U staranje o redu na sednici Skupštine spada i pažljivo slušanje izlaganja svih narodnih poslanika, a iz toga proističu i odluke o tome kako i na koji način dozvoljavam razmenu replika i slušajući narodne poslanike procenjujem da li na osnovu člana 100. neko ima prava na repliku ili nema. U stenogram molim da se stavi da tražim da se u danu sa glasanje Narodna skupština izjasni o primedbama koje je izneo narodni poslanik Tomislav Nikolić, da li je bilo kršenja Poslovnika od strane predsedavajuće. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, verujem da ulažete napore da zaštitite sve narodne poslanike i zato vas molim da pažljivo slušate kada poslanici koji izađu za ovu govornicu govore, odnosno šta govore. Uvredio je sve narodne poslanike koji su pre njega govorili, rekavši da se za ovom govornicom čuje neko očijukanje. Izvinite, nisam ovde nikakvu mačku videla, videla sam gospodina Aligrudića, bila sam za govornicom, mi smo, pretpostavljam, ljudi koji govore potpuno artikulisano, razumno i nismo ovde ni lajali, ni cijukali, niti njištali. Bio je red da opomenete poslanika. Posle toga je opet uvredio poslanike, ne znam na koga je mislio, govorio je da su tu neke pletilje, neke vezilje, nemam pojma, stvarno umem da pletem, umem da vezem, umem da heklam, sve radim, umem da radim sve te poslove, majka me naučila, umem i da šijem, eto, ako je to interesantno. Nisam se lično prepoznala, nisam pretpostavila da misli na mene. Ima i muškaraca verovatno koji znaju da vezu goblene, zašto da ne, koja je to diskriminacija. Zar tom čoveku nije dovoljno ono što je Odbor za ravnopravnost polova, kao jednu opomenu i odluku doneo na svojoj sednici vezano za njegovo ponašanje tada, konkretno prema meni, ali evo sada prema svim poslanicima. Opet dok je prolazio kroz klupe, taj čovek je rekao - nemoj da jedeš ... pretpostavljam da znate šta to znači. Malo ipak od vas, čini mi se, zavisi kako će teći dalje sednica i kakvi će odnosi ovde u parlamentu da vladaju ...
Dva minuta, zahvaljujem. Narodni poslanik nije u svom izlaganju povredio nijednu od odredbi Poslovnika. Da jeste, bio bi upozoren, kao i svaki drugi, prvo upozoren, a nakon upozorenja bi mu bila izrečena mera opomene, ako insistira na kršenju odredbi Poslovnika, što narodni poslanik Tomislav Nikolić u svom izlaganju nije učinio. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Narodni poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, od sada, kada vi budete predsedavali, tog trenutka kad sednete na to mesto, ja ću svoj telefon izvaditi i staviti pred vas da mi čuvate telefon, da se slučajno sa njega ne bi neki zvuci javljali. Već treći put vi mene upozoravate za nečije zvuke sa nečijih telefona. Molio bih da sa tim prestanete, jer to počinjem da osećam kao pritisak na svoju ličnost.
Narodni poslaniče, zloupotrebili ste član 100. stav 1. koji vas obavezuje da, kad dobijete reč na osnovu člana 100, kažete koji član Poslovnika je povređen, na koji način je predsedavajući povredio Poslovnik. Upozoravam vas sada, pre izricanja kaznene mere, da se Poslovnik ne sme zloupotrebljavati. (Momir Marković, sa mesta: Izvinjavam se, nisam rekao.) Narodni poslanik dobacuje iz klupe – izvinjavam se, nisam rekao – dostojanstvo narodnih poslanika, član 104. Molim da to uđe u stenogram i ovo je presedan na koji ćemo se pozivati, kao pravo i dokaz da je narodna poslanica Gordana Pop-Lazić bila u pravu kada je rekla da neki poslanici ovde imaju više prava nego neki drugi. To ste vi, narodni poslaniče. Da li još neko želi reč? Na član 7. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić i Miroslav Petković. Vlada je predložila da se odbiju dva amandmana koje su narodni poslanici Miloš Aligrudić i Miroslav Petković zajedno podneli na član 7, a koji su obuhvaćeni ovim amandmanom, amandmanom na član 7, sa ispravkom. Odbor za finansije predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Poslanička grupa DSS ima na raspolaganju 12 minuta, kao vreme poslaničke grupe, i imate još četiri minuta kao predsednik poslaničke grupe. Izvolite.
Javio sam se u svojstvu podnosioca. Ovo je, u stvari, jedan amandman koji je greškom bio podnet u dva odvojena teksta, kasnije je to ispravkom spojeno. U obrazloženju zbog čega je amandman odbijen, i jedan i drugi, obrazloženje je slično, radi se o izmeni st. 2. i 5. Opet se radi o promeni člana 20. teksta osnovnog zakona, koji govori o utvrđivanju javnog interesa i svemu onome što se može podvesti pod pitanje javnog interesa. Rekao sam u ranijim izlaganjima da mi u načelu nemamo ništa protiv toga da se napravi izvesno proširenje pojma javnog interesa, zato što shvatamo da onako kako je do sada to bilo u tekstu zakona ne bi bilo odgovarajuće određenim potrebama našeg društva, države u celini i potrebe da se određeni poslovi od javnog interesa realizuju. Tu je sada došlo do unošenja nekih novih stavova koji govore o obezbeđenju zaštite životne sredine, zaštite od nepogoda, izgradnja objekata za te potrebe. Ovde se govori o pribavljanju neizgrađenog zemljišta potrebnog radi raseljavanja naselja ili dela naselja, kada je reč o tome da se javni interes utvrđuje za eksproprijaciju nepokretnosti radi eksploatacije mineralnih sirovina itd, to su ti novi elementi. U vezi sa tim smo juče imali jedan amandman na član zakona koji je potpuno besmislen, tražili smo da se briše, jer ovaj novi uslov o eksploataciji mineralnih sirovina ne daje nikakvu vrstu presedana, na osnovu čega bi se moglo utvrditi jedno drugačije pravo ili drugačiji oblik naknade za eksproprijaciju takve nepokretnosti, bez obzira što se time deo naselja raseljava. Ono što je sporno, ovde je bilo sporno i u članu 3. Predloga zakona, to je uvođenja korisnika eksproprijacije. (Predsedavajuća: Dva minuta. Nastavljate li?) Nastavljam ispred poslaničke grupe. Ovde je u pitanju korisnik eksproprijacije, privredno društvo i ovde smo predložili da se uvede nov stav i da se kaže da delatnost privrednog društva mora biti delatnost od javnog interesa. Zbog čega smo to tražili i zbog čega Vlada misli da je to suvišno? Valjda misli da je suvišno zato što u okviru utvrđivanja pojma javnog interesa, kada se on definiše, da onda nije potrebno posebno istaći za privredno društvo, da ono mora imati u svojoj delatnosti javni interes. Mislimo suprotno, upravo zbog drugih odredaba ovog zakona koje mogu da omoguće administrativni prenos, zbog mogućnosti da privredno društvo vremenom bude prodato, da se prosto korumpira osnovna intencija, zbog čega se određene nepokretnosti eksproprišu i da se kasnije, ono što je bio javni interes u momentu dodele zemljišta, odnosno eksproprijacije i dodele zemljišta radi sprovođenja cilja eksproprijacije, kasnije izmetne u jednu potpuno drugu namenu. Ovde se radi o tome da je potrebno jednom dodatnom rečenicom sprečiti eventualne zloupotrebe u budućnosti. Ako se nešto na oko čini suvišnim, u semantičkom smislu, nije suvišno u suštinskom smislu. Ako ne postoji strah od toga, da će neko od privatnih lica, koje bi možda Vlada htela da zaštiti, biti oštećeno, ako ne postoji strah od takvih stvari, onda ne vidim razloga zbog čega se ne bi ovaj amandman prihvatio i ne vidim razloga da se obrazloženje odnosi na zaštitu nenovčanog uloga kod ugovora, kada je Republika u pitanju, i da se time kaže da je nenovčani ulog jedina i dovoljna mera, pogotovo kada je reč o tome da se planski akt mora doneti. Dakle, planski akt moramo da imamo. Da bi se obezbedio nenovčani ulog na osnovu eksproprijacije, ugovor jeste osnov za eksproprijaciju, ali po meni nedovoljan osnov. Kako mislite da bilo šta sprovedete na terenu, a reč je o izgradnji objekata, bez planskog akta? Planski akt se, na kraju krajeva, mora doneti. Razdvajanjem ova dva uslova koja, po nama, moraju biti kumulativna, dezavuiše deo eksproprijacije i upravo se čini ono na šta smo mi upozoravali, da se eksproprijacija sprovodi radi bitnijih ograničenja prava svojine, a ne kao nužno zlo u potrebi zaštite javnog interesa. Zaista vas molim da ovaj amandman prihvatite na član 7.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela poslanica Radica Jocić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, građani Srbije, pokušaću u okviru ova dva minuta, koliko nam je po novom Poslovniku vladajuća većina dodelila za obrazlaganje amandmana, ukratko obrazložim moj amandman na član 7. stav 7. Predloga zakona o eksproprijaciji, koji se konkretno odnosi na vremenski rok za sprovođenje postupka eksproprijacije. Naime, ovim članom Vlada je predvidela nekih 90 dana za izvršenje ovog postupka i ovako veliki vremenski period oni pravdaju time što je u pitanju celokupni postupakutvrđivanja javnog interesa, koji se faktički sastoji iz neke dve faze. Prva faza je vreme obrade podnetog predloga, radi utvrđivanja javnog interesa, a druga faza je potrebno Vladi za donošenje odluke. Bez obzira na ovako dato obrazloženje, smatramo da je 90 dana prevelik rok i predlažemo da to bude vreme od 30 dana, kako bi se postupak sprovodio efikasnije i brže, tim pre što je moguće da se na to nadoveže i nekih 30 dana za pokretanje upravnog spora nakon objavljivanja odluke Vlade u Službenom glasniku, što bi značilo da bi sve trajalo čitavih 120 dana. To je samo po sebi dug vremenski period, pogotovo što utvrđivanje javnog interesa može biti vrlo širok pojam, jer kao što znate u pitanju može da bude Republika, AP i jedinice lokalne samouprave, dakle, gradovi, opštine, pa čak i privredna društva i ostali privredni subjekti.
Dva minuta.
Iskoristiću vreme poslaničke grupe.
Na raspolaganju vam je 13 minuta.
Kada se sve to uzme u obzir potreban je dug vremenski period da Vlada utvrdi ima li ili nema javnog interesa, a sve to kao što vidimo Vlada pokušava da obrazloži da radi u ime građana Srbije i njihove nekakve evropske perspektive, a svedoci smo i sami da u tu evropsku perspektivu naši građani će ući i bez svojih radnih mesta, dostojanstva, bez časti, što je uvek bilo svojstveno građanima Srbije. Normalno, mi smo protiv jednog ovakvog Predloga zakona u celini. Takođe, želeo bih da ukažem na još jednu eksproprijaciju koja je na delu, to je eksproprijacija izborne volje građana Srbije, jer smo svedoci da se u mnogim opštinama u Srbiji, gde su naročito radikali na vlasti, kao što su Zemun, Kraljevo, Leskovac, opštine na Kosovu, praktično vrši prekrajanje izborne volje i sve se to radi u ime nekog javnog interesa, u ime građana Srbije, a ovom prilikom želimo da ukažemo da iza svakog javnog interesa vrlo često može da stoji i neki tajni interes nekog pojedinca ili grupe pojedinaca, što znači da insistiramo na tome da se uvek dobro otvore oči pre nego što se nešto proglasi za nečiji javni interes.
Da li još neko želi reč? Na član 7. amandman je podneo poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Ne.) Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodnom poslaniku je oduzeta reč kao mera. Da li neko drugi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je 11 minuta.
Svi amandmani na član 7. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji imaju za cilj da se uspostavi neki elementarni red u pogledu postupka utvrđivanja tog javnog interesa. Međutim, ono što je mnogo važnije i što su svi podnosioci amandmana, osim ovog jednog amandmana koji je bio lukrativne prirode sa industrijskim selima i zonama, imaju za cilj da sačuvaju neprikosnoveno ljudsko pravo, pravo na svojinu, pravo da građanin raspolaže svojom imovinom, da ga niko ne ometa, a ako mu neko ulazi u pravo svojine da to bude maksimalno pod kontrolom, uz poštovanje ljudskih prava, jer sve ovo što radimo jeste borba za poštovanje ljudskih prava. Međutim, kada inostrani faktor formira vladu, a domaći bogataši pomognu formiranje takve vlade, po sistemu što manjih feuda radi dolaska do broja od 126, onda imamo ovakva rešenja kao što su u članu 7, a naročito u članu 14. Predloga zakona, o kome će verovatno Aligrudić i Palalić više da pričaju, jer je to najbolji amandman povodom ovog predloga zakona. Ubedljivo najbolji amandman. On ima za cilj, pre svega, da spreči zloupotrebu, a kakvu su to zloupotrebu osmisli ovi iz Vlade? Zbog građana i javnosti ću to na jednom vrlo jednostavnom primeru da objasnim. Na Novom Beogradu postoji Kvantaška pijaca. Tu postoji 16 hektara neke nepokretnosti, koja je u vlasništvu preduzeća "Jedinstvo" iz Apatina, tumačite - Mišković. Do toga se došlo tako što je nekada vršena eksproprijacija. U postojećem Zakonu o eksproprijaciji postoji jasna odredba koja je oročila eksproprijaciju, pa ukoliko se u nekom roku to zemljište koje je eksproprisano ne privede nameni, zbog čega uostalom i postoji eksproprijacija, onda se ide na deeksproprijaciju. Ako stavite ovako kratke rokove, onda praktično sputavate deeksproprijaciju. Samo da vas podsetim, ušli ste u nešto što je pravo svojine koje je neprikosnoveno pravo, i da vas podsetim da tu ne važe rokovi zastarelosti, kao što nema roka zastarelosti za život, tako nema ni roka zastarelosti za imovinu. Ako budete izglasali ovo ovako pozivam sve advokate, advokatske komore i sve one koji vode postupak protiv banke "Inteza", Miškovića i ostalih oligarha u ovoj zemlji, da nam se obrate, da nam dostave dokumentaciju, da javnost shvati ovu podmuklu operaciju DS-a. Slično je i sa Direkcijom za izgradnju grada Beograda, koja je još pre 20 i nešto godina eksproprisala neko zemljište, pa ga nije privela nameni. Sada se vraćam na ono juče o čemu smo pričali, zbog čega smo dobili grdnju, opomene i izbacivanje odavde, ko to utvrđuje javni interes? Kako utvrđuje javni interes? Šta je javni interes? Sve možete da privatizujete. Kod vas je moguća situacija da se javno preduzeće privatizuje, upravo zbog javnog interesa onoga što će za koji dan njegova lutka da bude ovde. Njegov skriveni interes koji vi ne prikazujete, a zna se ko ga je finansirao, kako je finansirao i on se tri puta dnevno tušira. Zato mi pričamo. Zato. Advokati, svi što imate dokumentacije prosledite poslaničkoj grupi SRS. Dajte da završimo, da idemo sa čistim rukavicama, da raščistimo te račune, da vidimo ko iza koga stoji. Zašto država ne vodi računa o državnoj politici, nego preduzima mere da pomogne jednom čoveku? Ne može. Ne može njegov lični interes da bude javni interes. Ne može. Zabranjeno. To je u Ustavu zabranjeno. Zbog jednog čoveka menjate zakon. Pre 25 godina menjao se Zakon o radnim odnosima zbog Dragana Nikolića, direktora "1. maj" Pirot, jer nije imao fakultet, pa je data alternativa sa školskom spremom. To je jedan zapamćeni presedan u pravnoj istoriji. Kada ste vi došli svaki zakon je presedan. Privatna prćija je nečiji lični interes. Neko ko vas vodi u Brisel da bi Oli Ren, Oli pogača napravili vladu, i kada podržite sve ove amandmane, naravno vi nećete, i kada bi se svi amandmani usvojili, Zakon o eksproprijaciji je unakažen. Zašto? Zato što je Osma sednica završena.
Da li još neko želi reč? Na član 9. amandman je podneo poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom na član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji želi se zaustaviti mogućnost sprovođenja eksproprijacije bez odgovarajućeg planskog akta. Po ovom članu, kako je predložila Vlada, ispada da može, ali ne mora da se poseduje planski akt koji je potreban da se priloži uz predlog za eksproprijaciju. Po Vladinom predlogu, dovoljan je izvod iz ugovora o zajedničkom ulaganju da bi se pribavile nepokretnosti neophodne za obezbeđenje nenovčanog uloga Republike Srbije u privrednom društvu. Oduzimati nečiju imovinu uz nadoknadu, pa neka je to i u ime države, mora apsolutno da se obavi u skladu sa propisima, nikako proizvoljno, kao što to predlagač predlaže u članu 9. Tako ispada da ako nemaš neki dokument ili plan, može drugi, ako nemaš taj može i treći, sve dok se ne sprovede eksproprijacija. Kada sam govorio o ovom zakonu u načelnoj raspravi, gospođa ministar mi je ostala dužna jedan odgovor, a to je kako se uređuje i da li je moguća eksproprijacija zemljišta od strane privatnih kompanija koje za potrebe svoje proizvodnje koriste mineralne sirovine i da li i ta preduzeća imaju neka prava koja su propisana ovim zakonom. Samo da napomenem, pomenuta preduzeća su pre privatizacije bila u društvenoj svojini i vršila su eksproprijaciju privatne svojine za potrebe širenja eksploatacionih površina. Sve te kompanije imaju svoja eksploataciona polja koja predstavljaju zacrtani cilj širenja zone eksploatacije u budućnosti. Ali, u toj zoni se nalaze parcele, objekti, površine pod šumom, izvorišta voda koje su u privatnom vlasništvu. Eksploataciona polja se pominju u Zakonu o rudarstvu. Interesuje me ko će i kako u ovom slučaju da sprovede eksproprijacijui da li ovde važi princip dobrovoljnosti vlasnika nepokretnosti da prodaju svoju imovinu privatnim kompanijama ili će se silom zakona ta imovina otkupljivati mimo volje vlasnika. Takođe, napominjem da Jelen Do, sve tri cementare i još neke kompanije koriste mineralne sirovine za svoju proizvodnju, ali one ne ulaze u kategoriju pravnih lica koja se pominju u članu 8. ovog predloga zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić i koristiće vreme na raspolaganju predsednika poslaničke grupe DSS, četiri minuta. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je još devet minuta.
Ovde se radi, kao što smo u obrazloženju napisali, o potpuno nekorektnoj odredbi zakona. Ovde se utvrđuje rok od pet godina za deeksproprijaciju. Da bi se malo to bolje objasnilo, pokušaću za ova četiri minuta to da kažem. Naime, eksproprijacija se radi u javnom interesu. Javni interes se utvrđuje onako kako je to zakonom rečeno. To znači, kada se utvrdi da za nešto postoji javni interes, vrši se eksproprijacija. Javni interes ne bi postojao, ne bi došli na ideju, ne bi nam palo na pamet da postoji javni interes, ako to što je javni interes ne treba brzo da uradimo. Ako ono što je javni interes treba da radimo 150 godina, onda to i nije javni interes. Ovde se radi o odredbi koja pre svega govori o tome kako se poništava rešenje ili menja rešenje o eksproprijaciji, u slučaju da se ispune uslovi za poništaj ili promenu rešenja. To mi narodski često zovemo deeksproprijacija, jer to daje pravo ranijem sopstveniku da povrati svoju imovinu, naravno, radi se jedna restitucija, jedan povraćaj u pređašnje stanje u odnosu na naknadu koja je isplaćena i sve ostalo, tu postoje određena pravila kako se to čini. Reč je o tome da se pravo svojine mora zaštititi. Ponavljam, neko ko je ušao u postupak eksproprijacije bez svoje volje, a to je vlasnik objekta, on bez svoje volje ulazi u postupak eksproprijacije, on ima samo pravo na pravičnu, odnosno sada se kaže tržišnu, naknadu. On, po Ustavu Republike Srbije koji predviđa samo izuzetno ograničenje prava svojine, ima pravo na svoj objekat, ima pravo na svoje zemljište, ne znate šta je konkretno predmet eksproprijacije, ne mora biti objekat, može biti i zemljište. Ako se to pravo ograniči utvrđivanjem prekluzivnog roka od pet godina od dana kada se donese rešenje o naknadi, odnosno sklopi se ugovor o naknadi, to je potpuna besmislica. Vi imate tri godine rok u kome mora da se započne privođenje nameni parcele koja se dobije po osnovu eksproprijacije od strane korisnika eksproprijacije, on to ne učini, ne izvede radove, po vama, znači, gubi se pravo na restituciju u roku od pet godina. Zašto? Reći ću vam zašto. Zbog toga što postoje korisnici eksproprijacije koje vi unapred kalkulišete, o čemu su neki poslanici SRS govorili, koji od vas traže zaštitu od deeksproprijacije sutradan. Nema drugog rezona. Koja pamet vas navodi na to da ovako nešto napišete ili se držite svog slova koje ste napisali iz razloga čiste pravničke sujete? Prihvatite ovaj amandman. Molim vas da ga prihvatite, to ništa ne menja. Kakvu ste glupost napisali najbolje govori član 36, osnovni tekst, koji niste menjali, i to stav 4. koji kaže: "U slučaju eksproprijacije za potrebe eksploatacije rudnog blaga, pravosnažno rešenje o eksproprijaciji poništiće se ili izmeniti u smislu stava 3. ovog člana ako korisnik eksproprijacije u roku od šest godina od pravosnažnosti odluke o naknadi, odnosno od dana zaključenja sporazuma o naknadi, nije izvršio znatnije pripremne i druge radove neophodne za eksploataciju rudnog blaga". Ovamo dajete opšti rok od pet godina za poništaj. O čemu vi pričate ovde? Kako je ovo moguće? Znate, vi ovde jedan materijalni uslov za poništaj rešenja dajete na stranu korisnika eksproprijacije. Smejete mi se, a ne razumete šta vam govorim i to je velika tragedija svih nas zato što će se ovo usvojiti. Mućnite glavom malo. Razmislite o onome što vam se ovde priča, da se radi o tome da smo apsolutno u pravu. To što vi ne razumete šta ste napisali i ne umete da čitate sopstveni tekst i tekst osnovnog teksta zakona... (Predsedavajuća: Četiri minuta.) Ništa, prelazim onda na onih devet minuta što je preostalo mojoj poslaničkoj grupi. Dakle, vi ne razumete sebe šta ste napisali i vaš osmeh je u stvari vaš lični blam, kao pomoćnik ministra to ne treba da radite. Dakle, radi se o tome što brkate pravo bivšeg sopstvenika da poništi rešenje da bi povratio svoj objekat i obavezu koju ima korisnik eksproprijacije. To su dva različita subjekta, korisnik eksproprijacije koristi eksproprisano zemljište i objekat, a vlasnik objekta je taj neko koji ima pravo da mu se to vrati ukoliko to nije privedeno nameni, ljudi moji. Nemojte im postavljati nikakav granični uslov od pet godina. Direktno napadate pravo svojine. Zbog čega to radite? Ne postoji nijedan jedini razlog da se postavlja rok od pet godina za deeksproprijaciju, na strani onoga kome je objekat oduzet. To ne smete da radite. Najlepše vas molim da ovaj amandman prihvatite, jer od prihvatanja ovog amandmana nikakve štete nećete imati. Usvajanjem tekst zakona koji će biti neizmenjen u obliku kako ste ga predložili ima štete naše društvo, ima štete svaki pojedinac koji živi i radi i privređuje u ovom poretku, imamo štete kao država pred međunarodnim institucijama i pred Savetom Evrope, čije smo konvencije prihvatili i potpisali, imamo štete u svakom pogledu. Najlepše vas molim, nadam se da ne moram to na kolenima ovde da radim, da prihvatite ovaj amandman i rekao sam već zbog čega je neophodno da se to učini.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS je sedam minuta. Kao podnosilac amandmana imate dva minuta. Izvolite.
Hvala, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena ministarko Dragutinović, ovo je suština donošenja ovog zakona, upravo član 14. koji treba, da sve ono što je loše definisano u prethodnim odredbama zakona, faktički ovde bude kao kruna zaštite onih zbog kojih se ovaj predlog o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji u stvari i piše. U ovom članu 14. se najdirektnije krši zajemčeno pravo svojine, pravo svojine za koje su se svi oni koji su se vekovima borili – da svaki pojedinac ima pravo svojine, da mu bude zajemčeno i zaštićeno svim najvišim pravnim aktima u jednoj državi, pa čak i u slučaju kada su ta prava ograničena, kao što je slučaj eksproprijacije, sada u odredbi člana 14. mi to vidimo. Upravo suština odredaba u članu 3, o kojem smo juče govorili nešto više, gde se širi broj korisnika eksproprijacije, gde se polako uvodi onaj broj korisnika eksproprijacije koji su u stvari privatna lica, sa željom da se njihov privatni interes proglasi kao javni interes, je upravo sada u članu 14, gde se ograničava pravo prethodnih vlasnika eksproprisane nepokretnosti da u slučaju ne privođenja nameni, po osnovu koje je izvršena eksproprijacija, imaju pravo da traže deeksproprijaciju u neograničenom roku – to se pravo sada u potpunosti sužava. Onda imate dokaz, da je ovo upravo obrazloženje Vlade – zašto odbija ovaj amandman. Znači to obrazloženje je toliko uopšteno, toliko neprecizno, toliko nelogično da zaista ostavlja najširu moguću sumnju – zašto je ustvari ovaj član ovde definisan. Pazite, u obrazloženju se kaže:“Amandman ne može da se prihvati iz razloga što se odredbom člana 14. Predloga zakona obezbeđuje zaštita prava i pravnih interesa samih sopstvenika“. To nije, ni na koji način, jer se ovo pravo ograničava. Onda se kaže “kao i potencijalnih investitora i obezbeđuje se efikasnost u privođenju nameni“. Upravo je suprotno. Upravo se ne obezbeđuje efikasnost u privođenju nameni, jer on sada, razmišljajući da se pravo ranijih sopstvenika ograničava na pet godina da traži deeksproprijaciju, neopterećen može čitav ovaj posao da uradi ili da ga nikad ne uradi. Znači, kontradiktornost i protivrečnost u ovoj odredbi Zakona najbolje se vidi i u članu 36. osnovnog teksta Zakona, gde se čak kaže:“Da se pravo na deeksproprijaciju može tražiti, ako se u roku od šest godina od pravosnažnosti odluke o naknadi ne izvrši deeksproprijacija“. Znači, on ima rok od šest godina, a ovde mu se pravo ograničava na pet godina. Znači, on nije ni stigao da završi taj posao privođenja nameni u roku od šest godina. To je odredba, znači, koja je potpuno nejasna, koja je protivrečna, koja najdublje zadire u pravo svojine naših građana, štiti polako interese onih zbog kojih se ovaj zakon pravi, a ja hoću da kažem – da je ovo zakon kojim se štite privatni interesi, sa željom da se proglase kao javni interesi. U tom smislu, ovaj amandman, a verujem da će dobiti najširu podršku, jer ove velike probleme i velike zloupotrebe otklanja. pozivam ministarku Dragutinović da u ime Vlade prihvati ovaj amandman. Pozivam predstavnike i vladajuće koalicije i opozicije da u danu za glasanje podrže ovaj amandman, kako bismo otklonili potencijalne i moguće zloupotrebe. Najbolje je, kao što je to ovde već jednom rečeno – da se ovaj zakon, kao štetan zakon, koji zadire najdublje u pravo svojine povuče iz skupštinske procedure. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je pet minuta. Poslanička grupa DSS ima još pet minuta isto. Izvolite.
Za razliku od onih koji svoj koncept brane ćutanjem, mi iz SRS na vreme upozoravamo – da, ovo je centralni član kompletnog Zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji. Ovaj zakon će omogućiti, da ovi koji su na vlasti – sve proglase javnim interesom. Kada oni to proglase javnim interesom, više ne postoji mogućnost bilo kakve zaštite. Ovde se vrlo skromno pominje urbanističko-tehnička i planska dokumentacija, koja u svakom pogledu predstavlja osnovu za početak razmišljanja o eksproprijaciji. Samo da podsetim i poslanike i javnost sledeće. U ovom konceptu njihovih izmena i dopuna Zakona o eksproprijaciji nema mesta primeni odredaba 82, 83, 84 ili 89, ne znam koji je to član Zakona o planiranju i izgradnji, gde je predviđeno – vraćanje gradskog građevinskog zemljišta ranijim vlasnicima, nema, oni o tome ne razmišljaju. Ovde je drp sistem. Predlagači ovog zakona su samo ekspozitura, način, sredstvo, produžena palica – čija, onih čije ćete lutke da gledate mesecima ovde, koje ću da postavim? Ovi koji su uzeli i ne znaju koliko imaju i sve im je malo, malo, malo – ima još nečega u Srbiji što nije u njihovim rukama. Pri razmatranju ovoga trebate da imate u vidu, da ako je raniji vlasnik kojim slučajem umro četiri i po godine posle donošenja rešenja, pa se pojavio naslednik, a da bi dobio rešenje da je naslednik mora da prođe još dve godine – nema prava kada se javi kao naslednik. Kada nasledi, šta nasleđuje – nasleđuje, u stvari, „status ranijeg vlasnika“, jer je već oteto eksproprijacijom? U slučaju vraćanja ne postavlja se pitanje neosnovanog obogaćenja, nego zakonitosti eksproprijacije, a javnim interesom možete sve da proglasite. Na ovo treba da se doda i činjenica da postoji mešanje da jednostavno u mešovitoj svojini može da bude neko zavisno preduzeće, koje je osnovalo javno preduzeće i da oligarh pričeka, pritaji se jedno dve, tri godine ili druga varijanta, privatizacija, pa možemo uzeti i kod ovih preduzeća koja se vode kao javna, a koja se bave delatnošću – eksploatacijom mineralnih sirovina, rudnici itd. Zato se vraćamo na ono – vi dajete samo zagradu, vi dajete okvir, dajete ljušturu da je to legalno – nije to legalno, ne može biti legalno. Razlika postoji između opšteg i javnog interesa. Kod javnog interesa se pre svega insistira na državi, državnoj nadležnosti, državnom poslu, a kod opšteg interesa potencira se delatnost i poslovi koji su nezamislivi, koji su nezamenljivi, koji su neophodni za život i rad građana na određenom području. To je ogromna razlika. Vi na ovaj način vršite konfiskaciju, pa onda to što ste konfiskovali dodatno privatizujete. Zašto je nepokretnost interesantna u Srbiji – zbog budućih promena oko hipotekarnih zapisa i trgovine. Niste to vi osmislili. To su ovi što su pomalo žuti, ne baš mnogo žuti, već po malo žuti, a samo razmišljaju o tome kako da stiču bogatstvo, bogatstvo, bogatstvo. Znate i sami kako pada vrednost naših preduzeća. Šta reče pre neki dan ovaj počasni konzul od Nikaragve? Kaže – pa da do 2000. godine nisu bila prodata preduzeća, ali ništa nisu vredela, ništa nisu radila, pa su onda morali da upadaju krizni štabovi, pa da ide Vlahovićeva privatizacija…
Vreme je pet minuta. Vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 15. amandman je podneo poslanik Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovana ministre, nadam se da ste ozdravili i da ćete sa pažnjom slušati ove naše rečenice. Naime, danas na dnevnom redu je izmena i dopuna Zakona o eksproprijaciji. Zakon o eksproprijaciji je donet još 1995. godine i složićemo se svi da je on zaista anahron, da je pisan u jednom drugom političkom ambijentu, odnosno već je star 14 godina, i da je i prevaziđen. U tom smislu smo mi očekivali od vas, gospođo ministar, da donesete novi zakon ovde, novi Predlog zakona koji će biti usaglašen sa Ustavom, koji će biti usaglašen sa ustavnim principima i da će poslanici i opozicije razgovarati o tom novom predlogu. Pošto je ovo samo šminka ovog zakona, vi ste takođe rekli da su tri razloga zbog čega se ovaj zakon dopunjuje. Pre svega, proširenjem kruga korisnika eksproprijacije, drugo, to je dopuna odredbe radi utvrđivanja javnog interesa i pod tri dopuna odredbe radi nadoknade eksproprisane nekretnine. U tom smislu sam napisao amandman, upravo uzimajući ovaj treći razlog koji ste naveli, i u članu 15. sam predložio da se briše stav 2. S obzirom na eksproprisane nekretnine, sredstva idu iz državne kase, iz državnog budžeta, a nemamo mehanizam kontrole stručnih službi koji procenjuje tržišnu vrednost određenih nekretnina, predložio sam da se u članu 15. briše stav 2. i na taj način da pomognemo državi, građanima Srbije i poboljšamo ovaj zakon. Pošto mi ističe ovih dva minuta, završiću. Hvala puno.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, podnosilac amandmana.
Ovde se radi o jednoj nedoslednosti u tekstu, koji ako se protumači ovako kako budem izneo, a može lako da se tako tumači, onda ćete tu imati određene negativne posledice po nešto što se zove pravna sigurnost i uvažavanje činjenice pravnog prometa. Zamolio bih pomoćnika ministra koja asistira gospođo ministru da malo sluša, mislim da će biti korisno. Dakle, u članu 1. Predloga zakona, govorim o članu 16. ovog teksta zakona, govori se o generalnom principu kako se utvrđuje naknada za eksproprijaciju. Međutim, u članu 16. razdvajaju se praktično dve vrste subjekata zavisno od toga kako je došlo do sticanja prava korišćenja na zemljištu, ovde se o zemljištu radi, pre svega. Onda se razlikuje raniji sopstvenik u smislu člana 84. Zakona o planiranju i izgradnji i lica koja su postala korisnici građevinskog zemljišta u državnoj svojini u smislu člana 87. Zakona o planiranju i izgradnji. Tu se zapravo radi o tome na koji način je došlo do zasnivanja prava korišćenja na zemljištu. Ono što se ovde izgubilo iz vida, pa se jednoj kategoriji kaže da nema pravo na tržišnu naknadu, nego samo na valorizaciju uloženih sredstava i ostalih stvari što je ušlo kao neka vrsta realnih troškova u čitav postupak, ono što razdvaja te dve kategorije lica, po meni, nije korektno, ni izvedeno konsekventno do kraja. Zašto? Zato što u praksi, u životu, imate situacije koje su uglavnom ovakve. Zemljište nije u prometu bilo, svojevremeno, gradsko građevinsko zemljište, ali objekti jesu. Neko kome je dodeljeno zemljište za izgradnju objekta ranije, ko je postao korisnik zemljišta po tom osnovu za izgradnju objekata, on je svakako taj objekat mogao prodavati. U velikim gradovima i u sredinama gde postoji puno gradskog građevinskog zemljišta, imate vrlo često te slučajeve. Promet nije bila ograničena stvar, ona je bila slobodna sve vreme. Kada jedan objekat bude više puta u prometu, on više puta promeni korisnika zemljišta. Kada neko ima troškove kupovine objekta koje vi ovde ne uvažavate, one podrazumevaju i lokaciju objekta, a lokacija objekta je s obzirom na to gde se nalazi građevinska parcela, tako da nikada u praksi, u životu, kupoprodajna cena za neke objekte, za građevinske objekte ne zavisi samo od toga kakve je strukture i kvaliteta sam objekat, nego i od njegove lokacije. To je svakome jasno. Prema tome, ako se može desiti da su prava od trenutka dodele zemljišta, one prve dodele zemljišta, bila verovatno više puta u prometu i da je svaki savesni sticalac objekta pribavio pravo korišćenja zemljišta, najčešće uz pravo svojine na objekat, mada to ne mora biti ono pravo svojine koje se može upisati u zemljišne knjige, može se zasnovati pravo korišćenja i na drugi način, on je to uvek sticao po tržišnim uslovima. Sada kada vi jednu kategoriju lica za koju možda imate opravdanja da je tretirate ovako, združite s jednom drugom kategorijom lica koja formalno ne može pokazati ili dokazati osnov korišćenja tog zemljišta, ne može ga razdvojiti formalno-pravno od onih drugih na koje se odnose, a imali su ne samo realne troškove nego su pribavljali to svoje pravo korišćenja po tržišnim uslovima, vi ih ne možete diskvalifikovati i ne možete ih onda razdvojiti u odnosu na ova druga lica, po Zakonu o planiranju i izgradnji. Mislim da su dve stvari ovde bile moguće. Bilo je moguće ili ne predložiti jednu ovakvu odredbu, izjednačiti ova lica, što znam da bi za sobom nosilo određene probleme, ili ste mogli da drugačije izmenite Predlog zakona i razdvojite ove dve kategorije lica, bez obzira što ih ne razdvaja Zakon o planiranju i izgradnji. Iz razloga korektnosti u pravnom prometu, iz razloga korektnosti pisanja ovog teksta zakona, mogli ste u ovom zakonu po principu specijaliteta u odnosu na druge propise izdvojiti slučajeve po principu pravičnosti, koje zakon može da definiše, da bi se ove kategorije lica drugačije tretirale u pravnom prometu. Ovo što ste ovde napisali, bojim se da je pre svega duboko nepravično, bez obzira što može biti pravno korektno, ali je duboko nepravično, a posao zakonodavca je ne samo da formalno pravno sroči nešto da bude korektno, nego da bude u najvećoj meri i pravično. Bojim se da ova odredba koju ste vi novelirali nije u svojoj suštini u osnovi pravična.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Srđan Spasojević. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe Nova Srbija je osam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, predsedavajući, amandmani koje su podneli poslanici DSS, Miloš Aligrudić i gospodin Petković su izuzetno korektni. Napisani su tako da ih je apsolutno trebalo prihvatiti. Mislim da su celishodni, pravno jasno obrazloženi i kada pogledamo sve ove amandmane koji su bili iza nas, jasno se vidi da stvari nisu potpuno jasne kada je u pitanju ovaj zakon koji je podnela Vlada, jer građani Srbije, titulari apsolutnih prava, prava svojine, pojedinci, biće sigurno oštećeni. Mi smo videli da je ovde bilo i amandmana gde se čak nude i industrijski parkovi i veoma je opasno da se javni interes, videli smo koje su razlike između opšteg i javnog interesa, koristi tako da se pravi jedna fama praktično u društvu, da sve ono što će biti urađeno je u tom javnom interesu, ali se zaboravlja na individualizaciju, šta je u stvari pravo svojine, šta je pravo koje je apsolutno svojinsko pravo, koje je i nepovredivo i koje je praktično jedno pravo koje je Ustavom garantovano. Zato je potpuno nejasno kako će se ovo sve odraziti, ali vreme će pokazati. Svi ovi oblici, pre svega, javnog interesa, praktično pokušavaju da se konvalidiraju kroz jednu sliku da sve treba to tako da bude i da je to nešto što će pomoći državi. Opet ponavljam, ne sme se dirati u privatnu svojinu. Videli smo ovde više amandmana koje su, kao što sam rekao, podneli poslanici DSS. Imalo je mesta da se prihvati, naročito ovaj amandman gospodina Aligrudića, koji jasno govori o svrsi i govori o tome da će biti dosta toga što će biti nejasno. Ne možete praviti od opština ekspoziture centralne vlasti. Ne možete donositi zakone od kojih će samo pojedinci imati veliku korist. Poslanici NS su u raspravi u načelu i ovde sada u pojedinostima jasno rekli da će se praviti velika nekorektna razlika, da će ljudi koji su vlasnici privatne svojine biti sigurno oštećeni primenom ovog zakona, iz prostog razloga što će se napraviti takva zemlja koja će se proglasiti za javni interes, da će izuzetno biti oštećeni cenom i da će se kasnije, kao što se predlaže sa nekim industrijskim parkovima ili nekim sjedinjavanjem biti mnogo veća vrednost te zemlje nego što je individualno bilo kada su oni tu zemlju prodavali, a sve pod plaštom javnog interesa. Ponavljam još jednom, biće vrlo nekorektno prema pojedincima ako se ovakav zakon bude primenjivao. Bilo je mnogo korektnije i za vreme arondacije i za vreme neke nacionalizacije nego što će biti kada se ovaj zakon prihvati. Ovaj zakon nije dobar. Mislim da je vrlo korektno da podnosilac zakona još neke odredbe usaglasi sa stvarnim stanjem, sa stvarnom situacijom, sa stvarnim životom, jer biće izuzetno teško, kao što je gospodin Aligrudić rekao, kada se budu pojavili neki koji bi trebalo da naslede nešto, a već se u ostavinskom rešenju nisu pojavili, a znate da je u takvim situacijama korektno da oni koji imaju pravo, ne korektno nego jednostavno tako zakon nalaže da su oni nosioci i prava i obaveza onog koga nasleđuju, a dopunskim rešenjima u sudovima sigurno da mogu da ostvare to pravo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Dragan Šormaz. Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Dragan Šormaz. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je dva minuta.
I ovaj amandman je potpuno, po mom mišljenju, trebalo da bude prihvaćen, ali dobro. Pokušavamo ovim amandmanima da popravimo ovaj veoma loš zakon. Najbolje bi bilo, kao što je već nekoliko poslanika iz različitih poslaničkih grupa predlagalo, da se ceo zakon povuče i da se ponovo odradi na mnogo korektniji način, i da se mnogo više uvaži privatno vlasništvo kao svetinja civilizovanog društva, civilizacijska svetinja, jedina koju imamo u čitavom svetu rasprostranjenu. Naime, u ovom članu zakona se govori o javnim preduzećima i o njihovim zavisnim privrednim društvima i njihovom angažovanju. To rešenje koje je dato je potpuno nepotrebno, zato sam i predložio da se ceo taj član obriše jer je postupak utvrđivanja javnog interesa svakako hitan, a zavisno privredno društvo se uvek može nesmetano, znači neko javno preduzeće se uvek može nesmetano javiti i pojaviti u takvom poslu, tako da je ovaj član zakona potpuno višak. Ono što želim da kažem u ovih 30 sekundi je da me čudi da će ovakav zakon i ovakvo rešenje podržati poslanici i nadam se da neće, jer će onda pokazati da im ideologija nije ni bitna, nego samo sedenje u vlasti i da nemaju ideologiju i politiku poslanici SPO i G17 plus, jer se ipak radi o strankama koje kao pripadaju desnom centru, G17 plus, kao i mi iz DSS u IPP. Da razgovaramo, da kontaktiramo ljude iz narodnih stranaka u Evropi da vidimo da li bi ovakvo rešenje podržali. Sigurno bi ga kritikovali i sigurno ga ne bi podržali, jer to je nešto što se radilo sredinom 20-tog veka u komunističkim, socijalističkim zemljama, a nije primereno strankama koje pripadaju strankama narodnim ili konzervativnim strankama Evrope. Zahvaljujem.
Da li još neko želi? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Milica Radović Vlada i Odbor za finansije predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom koji smo podneli tražimo brisanje stavova 4. i 5. člana 21. ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o eksproprijaciji. Mišljenja smo da bi na ovaj način bar delimično bilo sprečeno osujećenje, izigravanje pojma eksproprijacije, koja nikako ne bi trebalo da znači mehanizam za sticanje nekog drugog privatnog interesa. Čak i ukoliko bi bili prihvaćeni svi amandmani DSS nisam sigurna da bi se izigravanje ovog pojma na taj način sprečilo. Mi smo se, kako kroz podnošenje samih amandmana, tako i kroz rasprave o samim amandmanima, negativno opredelili prema proširenju kruga korisnika eksproprijacije. Podsetiću da su korisnici eksproprijacije, pored Republike Srbije i AP, gradovi, grad Beograda, opštine, javni fondovi i privredna društva odnosno privredna društva koja osnivaju javna preduzeća. Smatramo da se širenjem kruga korisnika eksproprijacije i na ova lica dolazi do situacije da svi ovi korisnici mogu da zahtevaju da se jedno lice odrekne nekog svog privatnog prava i upravo u tome vidimo mogućnost za mnoge zloupotrebe. Takođe nam nije jasan ni način ni sam princip koji je predlagač imao na umu kada je proširio krug korisnika eksproprijacije i to je jedan od osnovnih razloga zbog čega mi, pored svih drugih primedbi na zakon, ne možemo da podržimo ovaj predlog. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Završili smo pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnica predlagača Diana Dragutinović, ministarka finansija, želi završnu reč? Reč ima ministarka finansija Diana Dragutinović.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, na osnovu dvodnevne rasprave o pojedinostima i prethodnih rasprava u načelu, ono što ste najviše kritikovali jeste standardnost ovog zakona, da ovaj zakon jako odstupa u odnosu na međunarodnu praksu, pravičnost, koja sama po sebi lako se da kritikovati, i mogućnost zloupotrebe. Ono što je verovatno najviše provejavalo kroz vaše diskusije jeste da je ovo potpuno nestandardan zakon. Međutim, juče je takođe bila rasprava o detaljima, o jednom zakonu koji je potpuno standardan. Htela bih dve rečenice da kažem o tom zakonu. Kritikovan je Predlog zakona o sprečavanju pranja novca i o finansiranju terorizma, iako to nije zakon kojim smo želeli da ličimo na EU, to je zakon koji primenjuje bukvalno u tom obliku, bukvalno sa tim obavezama advokata, 108 zemalja koje imaju taj zakon. Dakle, ako ijedan zakon postoji koji je urađen prema međunarodnim standardima, po odeljcima, to je bio taj zakon, pa ste to kritikovali. Što se tiče ovog zakona, rekla bih da nije sporno ono što je provejavalo iz vaših diskusija, da je bolje da imamo već gotove zakone o javnoj svojini, o restituciji nacionalizacije i zato vas molim da ovaj zakon shvatite onakvim kakav jeste, a da to jeste prelazni zakon i da nakon usvajanja ovih zakona, zakona o javnoj svojini i restituciji, biće promenjen i ovaj zakon. Dakle, ovo je privremen zakon. To bi bila moja završna reč.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će, u danu za glasanje, odlučivati o Predlogu zakona, u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PORESKOM POSTUPKU I PORESKOJ ADMINISTRACIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dragan Stevanović, Lidija Dimitrijević, Milorad Buha, Dragan Živkov, Marina Toman, Tomislav Ljubenović, Boris Aleksić, Marko Milenković, Nataša Jovanović, Dejan Mirović i Mirko Munjić, kao i Vlada. Pisanim putem, Vlada je povukla amandman na član 29. Predloga zakona, koji je podnela 27. novembra 2008. godine. Primili ste izveštaj Odbora za finansije, sa ispravkom, i izveštaj Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podneo poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
U ime SRS ću, najpre, uopšteno reći nekoliko reči, kao ovlašćeni predstavnik SRS, a onda ću, iako ste mi rekli da ćete prihvatiti moj amandman na član 3, svakako reći nešto i u prilog njemu. Naime, mi smo ovaj zakon i u načelnoj raspravi pokušali da osporimo, osvrćući se na činjenicu da ovo nije adekvatan odgovor na ekonomsku situaciju, finansijsku situaciju, stanje javnih finansija u ovoj državi. Smatrali smo da odgovori na te izazove, odnosno na te probleme koje imamo danas u Srbiji, definitivno nisu čak ni u najmanjoj meri sadržani u Predlogu ovog zakona. Slažem se sa činjenicom da Srbija ima i poresku nedisciplinu, kako ste ovde naveli, lošu poresku kulturu, ali definitivno odgovornost za takvu konstataciju leži na onima koji osam ili devet godina pričaju o evropskim standardima, a istovremeno ništa ne čine da se u sferi javnih finansija i uopšte u sferi funkcionisanja državne uprave i svih njenih segmenata, ti standardi na neki način bar počnu ostvarivati i definisati. U raspravi o prethodnom zakonu dao sam sebi za pravo, u ime SRS, da konstatujem da je tek u najavi da jednu jedinu meru, koja predstavlja jedan ozbiljan standard u oblasti državne uprave, definišete kroz jedan zakon i, objektivno, ništa se više kao evropski standard ili standardi ozbiljnih i modernih razvijenih država u svetu, ne može prepoznati u zakonodavstvu koje, kao Vlada, donosite pred poslanike, odnosno pred zakonodavni organ - Skupštinu Republike Srbije. Znači, mi smatramo da je suština obezbeđivanje stabilnosti javnih finansija, suština obezbeđivanje javnih prihoda i stabilizacija javnih rashoda. Ponajmanje je to administrativno uređivanje poreske uprave. U jednoj meri da, i to zaustavljanje dekapacitiranja, kako ste to ovde definisali i naveli, u poreskoj upravi svakako da je potrebno i neophodno, ali država Srbija ima problem sa poreskom osnovicom, država Srbija nema gde da ubira poreze. Lično mislim da ova država treba da stavi u funkciju sve i naučne i svake druge kapacitete, da iznalazi način da se povećava proizvodnja, da se povećava izvoz, da se strukturalno menja uvoz, da stvaramo prostor da obezbeđujemo osnovicu za ostvarivanje prihoda po osnovu PDV, a ne da Vlada, u postupku razmišljanja ili najavljivanja nekog rebalansa budžeta, kao jednu od mera najavljuje povećanje, eventualno, stope PDV, što svakako nije dobro. To je nekoliko uopštenih reči koje sam, kao predstavnik poslaničke grupe, hteo da kažem. Svakako ću koristiti svoje vreme da u razgovoru i polemici o amandmanima, ako mogu, ubedim gospođu ministar da prihvati još neki amandman SRS. Da kažem još nekoliko reči uopšte o amandmanima. Koncepcijski, amandmani su pratili ono što ste kroz ovaj zakon predložili. Znači, politički svakako ne možemo da se složimo, ali mi smo pratili koncepcijski ovo što ste predložili i mislim da nema razloga da ne prihvatite suštinski nijedan amandman. Koliko ćete imati sluha, to ćemo da vidimo kroz raspravu, ali čini mi se da amandmani deluju potpuno smisleno i da nema, ponavljam, razloga da ih ne prihvatite. Što se tiče mog amandmana koji sam predložio na član 3. Predloga zakona, kao što stoji, predvideo sam da se u članu 24. posle reči "poreske uprave" u odgovarajućem padežu, dodaju reči "i poreskog odeljenja jedinice lokalne samouprave" u odgovarajućem padežu, a u stavu 3. tačka na kraju zamenjuje se zapetom i dodaju se reči "odnosno na teret budžeta jedinica lokalne samouprave". Obzirom da je država, konačno, uz solomonske napore, smogla snage i našla način da konačno završi taj postupak definisanja poreskih odeljenja na nivoima lokalne samouprave, obzirom da je definisano da određeni poreski prihodi konačno postanu i prihodi lokalne samouprave, tako je uspela država da definiše i poreska odeljenja na nivoima lokalnih samouprava. To je u ovoj državi išlo sa manje ili više napora. Mislim da u dobrom delu lokalnih samouprava to još uvek nije definisano i ne funkcioniše na jedan pravi i adekvatan način. To sam rekao i u načelnoj raspravi. U 2008. godini država je dva puta obarala tender kojim je trebala da obezbedi programski paket i tehnička sredstva kojima će se ova odeljenja definisati i zaokružiti i na jedvite jade je to konačno urađeno. Ono što je, takođe, bitno za ovaj deo priče, jeste reći da je poreska uprava, ono što je prenela na lokalnu samoupravu, prenela u jednom prilično haotičnom i neuređenom stanju. Podaci su jako nesistematizovani i neažurirani. Rekao sam, još uvek nije uspostavljena koordinacija lokalnih organa, katastarskih službi i nekih drugih nadležnih državnih organa, tako da će, objektivno, lokalnoj samoupravi trebati još dosta vremena da sve stvari ustroji i podigne na nivo koji je bitan ili potreban lokalnoj samoupravi. Što se samog amandmana tiče, obzirom da ste vi kroz zakon predvideli da se naznači da će se deo prihoda, koje je potrebno vratiti poreskim obveznicima, vraćati iz budžeta Republike Srbije i dodali ste da će se vraćati iz budžeta lokalne samouprave, onda sam ovim amandmanom hteo da predvidim da sve ono što kroz zakon želi država i hoće obveznicima da ponudi kroz zakon, od strane poreske uprave, do te iste obaveze prema poreskim obveznicima imaju i poreska odeljenja jedinica lokalne samouprave. Tu sam hteo da se dve stvari reše. Sa jedne strane, da se poreski obveznici zaštite i da sve ono što ih interesuje, svaku potrebu koju u ovom smislu i kontekstu imaju, mogu da ostvare u poreskom odeljenju lokalne samouprave, ali sam, sa druge strane, naterao na odgovornost i ažurnost organa lokalne samouprave. Znači, da se istovremeno, što se kaže, jednim udarcem ubiju dve muve. Mislim da je amandman potpuno smislen. Ovo obrazloženje za odbijanje mislim da je malo neracionalno i mislim da nema razloga da ne prihvatite ovaj amandman. Hvala, gospođo ministre.
Reč ima ministarka finansija Diana Dragutinović.
Naknadnim čitanjem, a to je naknadna pamet, dobro, amandman poslanika Dragana Stevanovića na član 3. zaista doprinosi preciznosti osnovnog rešenja, navodi decidno poresko odeljenje i jedinice lokalne samouprave i budžeta jedinice lokalne samouprave, zato prihvatam ovaj amandman.
Na osnovu člana 27, s obzirom da je predstavnica predlagača prihvatila amandman, molim predsednika Odbora za finansije da razmotri mogućnost da se na sazvanoj sednici Odbora odlučuje kako bi amandman koji je Vlada prihvatila postao sastavni deo. Celishodnosti radi, ukoliko takve mogućnosti nema, onda će se Skupština o tome izjasniti u danu za glasanje. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Predlog za dodavanje novog člana. Vlada je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 4. doda novi član 4a. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podnela Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima ministarka finansija Diana Dragutinović. Izvolite.
Amandman poslanika Lidije Dragutinović prihvatam u ime Vlade.
Zahvaljujem. Još jednom, na osnovu člana 27. molim predsednika Odbora za finansije da razmotri mogućnost da se na sazvanoj sednici odlučuje o amandmanu koji je ministarka Diana Dragutinović u ime Vlade prihvatila, tako da bi postao sastavni deo Predloga zakona. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, podnosilac amandmana.
Dame i gospodo, očekujem isto pozitivnu reakciju ministra, posle ova dva, prirodno je da ide i treći. Međutim, moram kritički da se osvrnem ne na prihvatanje, nego na ukupnost i na sam Predlog izmena i dopuna Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji i odnos Ministarstva i svih državnih službi u ovoj oblasti. Iz obrazloženja Predloga zakona vidimo zbog čega se ide na izmene. Predlagač zakona kaže da je to proširenje obima poslova u poreskoj upravi, zapošljavanje novih radnika u ovoj oblasti. Međutim, praksa nam pokazuje da su tendencije potpuno suprotne. U praktičnoj primeni zakonskih odredaba u oblasti poreza i doprinosa imamo stagnaciju i Ministarstva finansija i svih drugih državnih organa. Pre desetak dana direktor poreske uprave nam dade sledeće podatke. Kaže, do sada je ukupno u registru registrovano oko 280 hiljada privrednih društava, aktivnih je svega oko 112 hiljada, negde 40 i nešto posto. Od 35 hiljada privrednika, aktivnih je 16 hiljada, opet negde 40 i neki procenat, a što ukazuje da je prema broju preduzeća registrovanih i drugih privrednih društava, preduzetnika, svega 40% po broju aktivnih. Ako je ovde rečeno u zakonu da je suprotna tendencija, onda tu neko ne iznosi istinu, a da ne kažem da laže. Ako vidimo po obimu obavljenog prometa 2006, 2007. i 2008. godine, onda vidimo da je stagnacija u prometu. U poreskom smislu, u nominalnom iznosu, u finansijskim pokazateljima došlo je do porasta, ali u obimu transakcija finansijskih obim je smanjen. Poreski organi imaju daleko manje obaveza nego što je to bilo u poslovnoj 2005, 2006. i 2007. godini. To je jedna stvar. Ovo obrazloženje koje je navedeno od strane predlagača zakona ne stoji. Sam koncept zakona, kako je koncipiran još 2002. godine, vrlo je loš i kao takav on treba da doživi transformaciju u smislu prilagođavanja savremenim pravnim uslovima normiranja ove oblasti. Vi ste u ovaj zakon ugradili desetak, petnaestak zakonskih propisa, iščupali ste iz određenih zakonskih propisa i ubacili u ovaj zakon, tako da ovde imamo odredaba Zakona o opštem upravnom postupku, Zakona o državnoj upravi, Zakona o državnim službenicima i nameštenicima, Zakona o radu, imamo čak i odredbe nekih kolektivnih ugovora koje ste uneli ovde. Svaka izmena pojedinog zakonskog propisa zahtevaće promenu ovog zakona, a što je neprimenljivo i štetno, neracionalno i u svakom slučaju će biti štetno po državni interes da se stalo menja. Vidim ovo je šesta ili sedma izmena ovog zakonskog propisa. Svake godine menjamo, a što jasno govori o tehnički loše izvedenom zakonskom projektu. Morali bi ga na određeni način menjati i prilagoditi potrebama praktične primene. Pored toga, vidimo da u poreskoj upravi ima problema u radu zbog niskih primanja poreskih službenika i činovnika. Ako smo svedoci reforme koju je država napravila od 2002. godine ovim zakonskim projektom i 2003. godine sa uvođenjem PDV-a. Mi smo reformu u ovoj oblasti završili i morali završavati sa 2003, a da ne kažem 2004. godine to je sve moralo biti završeno. Danas je 2009. godina, a mi nismo oživotvorili sve ono što je ta reforma morala doneti. Zašto? Zato što aktuelna vlast uvek stane na drugom koraku, ne napravi treći i jedanaesti korak koji mora da napravi. Reforma nije završena. Mi se ovde u obrazloženju pozivamo na određene reformske zaokrete u ovoj oblasti, pa će nam doneti, nema reforme. Reformu niste doveli do kraja, a ovo što predlažete ovim zakonskim propisima nije reforma, nego je to samo prilagođavanje određenim zakonskim projektima i suludo unošenje odredaba, a o tome najbolje govore čl. 23. i 24. ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji je toliko glomazan da predstavlja jedan od najvećih zakona u celokupnom domaćem, a verovatno i svetskom zakonodavstvu, a što bi u normativno-pravnom smislu trebalo korigovati odmah onog trenutka kada se usvoji u ovom parlamentu. Treba da nas zabrinu ekonomska i finansijska kretanja u četvrtom kvartalu prošle godine, a posebno prvi i drugi mesec ove godine i pokazatelji koje dobijamo i iz Ministarstva finansija i iz Vlade, a posebno iz državnih organa koji se bave statistikom. Moramo videti šta se dešava, zašto nam pada proizvodnja. Industrijska proizvodnja je pala 17% u odnosu na januar i februar 2008. godine. Pored toga, pada nam i ostala proizvodnja. Vidimo da su nam finansijski prihodi, koji se elementiraju iz PDV-a, da su pali negde 30% u odnosu na 2008. godinu. Imamo pad uvoza za 35%, ali analitičari koji se bave ovim pitanjima kažu da je pad uglavnom u oblasti uvoza repromaterijala, što nas treba u svakom slučaju zabrinuti. Da li aktuelnu vlast to brine? Čini mi se da ne brine. Imamo pad izvoza za 25%, imamo pad investicija za 15%, da li aktuelna vlast ima kontramere da zaustavi ove negativne tokove? Da li išta čini Ministarstvo finansija, u smislu zaustavljanja ovako negativnog trenda u oblasti proizvodnje i naplate prihoda. Državni organi, poreski organi su dužni da svojim pokazateljima ukažu na ove negativne trendove. Svedoci smo bili u toku prošle godine i ovde je SRS ukazivala na negativne tendencije kontrole velikih sistema, posebno privatizovanih velikih sistema. Kontrole u velikim sistemima, posebno u sistemima koje su kupili tajkuni, gotovo da nismo ni imali. Postavljam pitanje Ministarstvu finansija – kada ste izvršili kontrolu poreskom inspekcijom, budžetskom inspekcijom i nekim drugim poreskim organima i drugim inspekcijama, kod Miškovća, kod Beka, kada ste bili u Sartidu, videli tamo njihove bilanse i izvršili kontrolu? Ovde sam iznosio podatke o kontroli bankarskog sistema. U 2008. godini, slovom i brojkom, izvršena je kontrola u 34 banke registrovane u 2008. godini. Svega u 22 slučaja podnet je zahtev, jedan za privredni prestup i 21 prijava zbog uočene nezakonitosti u radu bankarskog sistema. Tvrdim da ih ima na stotine i na hiljade, samo jednostavno država ne želi da uđe u taj sistem. Zašto? Zato što je to privatizovano, zato što su to banke čiji su vlasnici stranci koji su uneli kapital ovde, znalački pojačali vrednost dinara onog trenutka kada unesu svoje devize, otkupe te devize i onda ih transferom vrate u bankarski sistem država odakle su došle ovde. Zato dolazi do oscilacija. Vi ste svesni toga, međutim, ništa ne preduzimate. Zbog toga mi imamo strahoviti odliv iz deviznih rezervi. NBS je prodala na deviznom tržištu u poslednjem kvartalu 2008. godine milijardu i 450 miliona evra, samo u prva dva meseca ove godine prodali smo 550 miliona evra, samo zbog stabilizacije kursa. Ko je otkupio te devize? Otkupile su strane banke, prebacile na račune svojih matičnih banaka, odakle su formirane. S druge strane, otkupili su ih tajkuni, prebacili ponovo u inostranstvo. Šta narod Srbije ima od toga? Nema ništa. Oduzeo sam 11 minuta. Hvala.
Poslanička grupa SRS ima na raspolaganju još 58 minuta. Da lijoš neko želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Dragan Stevanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, rekli ste da vam se ovaj amandman ne sviđa. Tvrdim da je ovaj amandman, suštinski, koncept ovoga što predlažete, bez obzira što smo suštinski protiv toga, ali uopšte ne izlazi iz ovoga, niti menja koncept ovog zakona. Evo zašto. Vi ste, recimo, ovde u obrazloženju zakona rekli da izmene ovog člana koje ste predložili imaju za cilj da se postupak prinudne naplate učini efikasnijim. To isto ste stavili u obrazloženju u kom ste ovaj amandman odbili. Mogu da razumem da je vaša namera da postupak ostvarivanja i sigurnosti javnih finansija budu efikasne, ali nekad kaznene odredbe ne treba da se doživljavaju da treba da deluju "aposteriori". Naša namera sa ovom kaznenom odredbom je da deluju preventivno na svest onih koji će u tom postupku javnog nadmetanja da učestvuju. Slažem se da depozit koji polože ne treba da im se vrati, ali ukoliko budu u postupak javnog nadmetanja ulazili sa pretpostavkom da će za neozbiljnost i neodgovornost biti kažnjeni, efikasnost će se svakako podići na viši nivo. To morate da prihvatite. Evo vam jedan slikoviti primer. Nisam do sada imao priliku da budem kažnjen zbog toga što nisam stavio pojas u automobilu, ali zbog kazne koje su predviđene obavezno se vezujem kad sedam u kola. Ljudi su jako čudni. Ulaze u postupke javnih nadmetanja za kupovine firmi od ne znam koliko desetina miliona dinara ili nekoliko miliona evra, i to rade iz hira, i spremni su da ostave i izgube svoj depozit, i zbog toga to rade, iz hira i inata. Ukoliko ste stvarno opredeljeni da efikasnost ostvarivanja javnih finansija na bilo kom nivou, da li lokalnom ili državnom, bude drugačija, odnosno da bude sigurna, čini mi se da biste i ovu kaznenu odredbu, odnosno kaznu do 5% koju predviđamo amandmanom kao preventivnu meru prihvatite, u svakom slučaju to neće urušiti efikasnost ostvarivanja javnih finansija.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo poslanik Dragan Živkov. Reč ima ministarka Diana Dragutinović, predstavnica Vlade.
Prihvatam amandman na član 18. koji je podneo Dragan Živkov.
Na osnovu člana 27. molim predsednika Odbora za finansije da zakaže sednicu na kojoj bi se razmotrilo prihvatanje amandmana, radi celishodnosti. Inače će se u danu za glasanje Skupština izjasniti. Na član 19. amandman je podnela poslanica Marina Toman. Reč ima ministarka finansija Diana Dragutinović, u ime predlagača.
Takođe prihvatam amandman na član 19. koji je podnela Marina Toman.
Zahvaljujem. Ministarka finansija je prihvatila amandman. Na osnovu člana 27. još jednom molim predsednika Odbora za finansije da na sednici Odbora za finansije takođe razmotri odluku o prihvatanju amandmana. Da li neko želi reč o amandmanu koji je predstavnica predlagača prihvatila? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Amandman ostaje predmet pretresa zbog toga što Odbor za finansije nije prihvatio amandman, te će se Skupština u danu za glasanje izjasniti, ako Odbor za finansije ne bude zakazao sednicu i svojim odlukama učinio da postane sastavni deo Predloga zakona. Da je to učinjeno, onda bi ovo već bio sastavni deo Predloga zakona. Izvolite, i izvinite za čekanje.
Gospođo Čomić, sad vas obaveštavam, s obzirom na ovo vreme kao u onoj seriji "Alo, alo", to ću jednom da kažem, jer imam malo vremena. Odbor za finansije je razmatrao i amandmane na ovaj predlog zakona i prilikom razmatranja bili su prisutni predstavnici predlagača. Prvo su od strane svih članova Odbora zamoljeni predstavnici predlagača da kažu koje amandmane prihvataju i tada im je skrenuta pažnja da to urade pri čistoj svesti i zdravom razumu, kako se ne bi naknadno zakazivala neka nova sednica Odbora za finansije. Takođe je i predstavnik parlamentarne većine u Odboru za finansije najljubaznije zamoljen da se izjasni šta će parlamentarna većina da prihvati od predloženih amandmana. Na pretprošloj sednici Odbora za finansije, kada smo na vaš zahtev bili u sličnoj situaciji, naknadno smo sazvali sednicu i tada je i Odbor za finansije većinom glasova prihvatio amandmane poslanika koje je Vlada u međuvremenu prihvatila i tada smo doneli zaključak da to više nećemo da radimo, već tražimo od Vlade punu odgovornost da pri zdravom razumu daje svoju definitivnu ocenu o svakom amandmanu. Te to što nas molite da ponovo sednemo da bismo raspravljali, mi to nismo u mogućnosti da uradimo, jer nas obavezuje zaključak Odbora. Ne ljutim se na vas, nego koristim priliku da vas obavestim o tome šta se desilo, kako se desilo i kako ćemo ubuduće da radimo. Ozbiljno. Sada bih nešto malo o ovim amandmanima, naravno u okviru onog vremena koje ima poslanička grupa SRS. Nadam se da nećete da mi zamerite što sam se javio. Povodom ova dva člana 18. i 19, u razlozima zbog kojih se odbijaju ti amandmani Vlada je navela da se amandmanima predlaže povećanje roka sa 20, kako je u osnovnom tekstu zakona, odnosno 30 kako je Vlada predložila, na 40 kako se sa ova dva amandmana predlaže, rok da u ponovnom postupku prvostepeni poreski organ postupi po primedbama drugostepenog poreskog organa. Kada je Vlada odbila ta dva amandmana rekla je - mi vršimo promene u članovima 147. i 152. Zakona, da bismo usaglasili Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji sa odredbama Zakona o opštem upravnom postupku. Što se tiče člana 18, tu su promenjena dva stava. U prvom od tih stavova rok je skraćen, u drugom je rok povećan sa 20 na 30 dana. Međutim, gospođo Dragutinović, nije ovo vaša greška, da se razumemo, ovde postoji mentalna greška iz 2002. godine, kada je donet prvi put proevropski, najbolji na kugli zemaljskoj, Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Promoter tog zakona je bio onaj "Hajdi", "hajmo, hajte", onaj što je došao i nije imala kuca za šta da ga ujede, sada ima 11,5 miliona osnivačkog kapitala u Meridijan banci. Kod njega je sve euforično, da je tu gospođa Đukić-Dejanović mislim da bi ona morala malo nešto da pogleda, jer s vremena na vreme tu se javljaju neke manično-depresivne psihoze, sa kojima ne bismo morali da ratujemo na ovaj način politički. Šta želim da vam kažem? Gospođo Dragutinović, kada se vratite u Ministarstvo nađite nekog od onih starijih ljudi koji rade u Ministarstvu, ako to nije sve oterano, i zamolite ih da ovo što je u članu 147, gde se povećava rok sa 20 na 30 dana, da se taj stav izbaci, jer član 147. u jednom stavu i član 152. u nekom drugom stavu regulišu istu materiju, roku u kome treba da se donese u ponovnom postupku pred prvostepenim organom novo rešenje o porezu, postupajući po primedbama drugostepenog poreskog organa, koje je svojim rešenjem poništilo prvostepeno rešenje, vratilo na ponovni postupak prvostepenom organu i dalo primedbe, odnosno ukazalo šta sve treba da se otkloni u ponovnom postupku. Taj rok može da bude samo u jednom članu, ne može da bude u dva člana. Zašto se ovde javlja u dva člana? Javlja se zbog toga što se zakoni sada pišu kao literarni sastav. Bukvalno rečeno kao literarni sastav. Sreća naša dok je bio Balinovac, on je koristio još arhaičnu terminologiju između 1929-1939. godine, stoga, osim itd. Zakoni moraju da budu vrlo precizni, jer i u Pržogrncima neko treba da protumači šta je autor hteo da napiše i zbog teksta kako to piše autor ispada da je cela Skupština arhaična. Nije ona arhaična, ona je vrlo moderna, što bi rekao onaj Pravdić iz DSS - proaktivna. Stremimo ka tim integracijama. Što se tiče roka, gospodin Stevanović, koji je radio amandmane na ovaj predlog zakona, predložio je da taj rok u kome će prvostepeni organ ponovo da odlučuje po primedbama drugostepenog, da se sa 20 dana poveća na 40 dana. Zašto? Zato što je moguće, pre svega, zagušenje velikim brojem predmeta i zbog činjenice da je moguće da se po primedbama drugostepenog organa mora sprovesti svojevrsna istraga i utvrđivanje nekih novih činjenica koje u prvom postupku nisu bile prisutne, pa da li je tu u pitanju onaj papirološki deo ili ponovni pregled poslovnih knjiga poreskog obveznika, u krajnjem slučaju nije bitno, ali je bitno da postoji opravdan razloga da se taj rok poveća. Da li je moguće da se u Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji povećavaju, produžavaju, skraćuju i na drugi način drugačije definišu rokovi za pojedine procesne radnje u odnosu na Zakon o opštem upravnom postupku? Moguće je. Zašto? Zato što je to specijalan zakon, poseban zakon i u njemu postoji neka specifičnost koja odudara i koja je opravdani razlog da se drugačije odrede rokovi. Znači, po principu nužda menja zakon, nužda menja pravila. Gospodin Buha je pokušao da vam napravi jednu paralelu, da kaže koliko ima privrednih subjekata. Međutim, gospođo Dragutinović, danas imamo po nekim podacima, uputili smo vam pismo da nas obavestite o tome, Odbor za finansije vam je uputio pismo na inicijativu poslaničke grupe DSS, o tome pričam, tvrdi se da je 60.000 privrednih subjekata blokirano. Zamolili smo vas da nam dostavite podatke i evo, ako vas nisu obavestili ovi vaši, računamo da do kraja sledeće nedelje dobijemo te podatke, da vidimo šta je uzrok te blokade, da li je ta blokada 50.000, 100.000, dva miliona, dvesta miliona, zbog čega su računi preduzeća blokirani? U kome delu se to odnosi na neizmirene poreze, u kome delu se to odnosi na neke druge stvari? Naravno, ovo nam je potrebno da bi mogli normalno da funkcionišemo i da sagledavamo kakvo je stanje, pre svega, u javnim finansijama. Naravno, iskoristiću vreme, pošto novi proevropski poslovnik nam omogućava da u okviru amandmana vodimo načelnu raspravu o svim amandmanima.
Ne omogućava, narodni poslaniče. Morate se držati člana 103. i govoriti o dnevnom redu. Vaše je pravo da koristite vreme, ali u skladu sa odredbama Poslovnika. Izvolite, nastavite.
Vidite kako sam znao šta treba da kažem, samo tri sekunde sam potrošio. Skrenu bih vam pažnju na jednu vrlo važnu stvar na koju vam nisu do sada neki ukazivali, čudi me da neke poslaničke grupe nisu podnosile amandmane, a mi ne smatramo da imamo obavezu da samo mi podnosimo amandmane, gde postoji neki poseban interes, da se skrene pažnja ukazujemo, ali to ne znači da na svaki član treba da damo neki amandman. U jednom od ovih članova je Vlada kao predlagač rok zastarelosti kod poreskog potraživanja svela, apsolutni rok, na, dobro je da ste to uradili u zakonu, da nije ni postojao taj rok, dobro je što ste ubacili bilo koji rok. Međutim, on ne može biti deset godina kao opšti rok zastarelosti na osnovu Zakona o obligacionim odnosima. U poreskom postupku, upravo zbog te specifičnosti i upravo zbog činjenice da se radi o, ako mogu da kažem tako, "dugovanju prema državi, dugovanju prema javnim službama, dugovanju prema državnim organima i svemu onome što se finansira po osnovu javnih prihoda, sve ono što predstavlja javne rashode", tu bi morao da bude kraći rok, verovatno šest godina, kao što je u nekim zemljama. Taj rok ne treba tumačiti samo kao rok u smislu potraživanja, nego ga treba tumačiti i kao rok koji nalaže efikasnost poreskih organa, jer kod poreske stvari, poreske politike, radi se o jednom javno-pravnom odnosu, nije obligacioni odnos, nije neki drugi, nego javno-pravni odnos. Onaj ko nastupa, istupa u ime države, u vidu poreske policije, poreske administracije, radi javni posao za državu. Odnosi između države i pojedinca gde se konstituiše porez, poreska obaveza je javno-pravni odnos i zato je dobro i poželjno da ti rokovi budu kraći od onih rokova koji su propisani Zakonom o obligacionim odnosima.
Molim službu Narodne skupštine zaduženu za rad odbora Narodne skupštine da naloži da mi sekretar Odbora za finansije dostavi izvod iz zapisnika, sa odlukom ili zaključkom Odbora za finansije da ne želi da se sazivaju sednice u slučaju da predlagač, odnosno predstavnik predlagača Vlade promeni mišljenje o amandmanima koji su prihvaćeni, dakle, da ne želi da u tom slučaju raspravlja o amandmanu koji je prihvatio i predlagač na osnovu člana 27. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman posao sastavni deo Predloga zakona. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Tomislav Ljubenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, podneo sam amandman na član 24. Članom 24. predviđeno je da posle člana 169. dodaju naslov iznad članova od 169a do 169c. Amandman se odnosi na član 24, novi član 169b. Stav 3. ovog člana glasi: "Javne konkurse sprovodi konkursna komisija koju imenuje direktor poreske uprave. Konkursna komisija ima predsednika i dva člana, koji po potrebi mogu imati zamenike." Amandmanom se predlaže da se 24. novim članom 169b, u stavu 3, posle reči "direktor" dodaju reči "organizacione jedinice". Vlada je odlučila da ne prihvati ovaj amandman uz sledeće obrazloženje - amandman se ne prihvata iz razloga što je predložena odredba u saglasnosti sa članom 30. stav 2. Zakona o državnoj upravi, po kome direktor rešava u upravnim stvarima i odlučuje o pravima i dužnostima zaposlenih u organu. Ovim amandmanom iskazana je namera da se obezbedi decentralizacija u administrativnom smislu. Na rukovodioce organizacionih jedinica treba preneti kako ovlašćenje, tako i odgovornosti. Kada govorimo o popunjavanju radnih mesta u poreskoj upravi, u suštini je isto. Iz koje stranke je direktor uprave, iz te su stranke i rukovodioci organizacionih jedinica. Ko god donosi odluku o tome ko će biti zaposlen, doneće da bude zaposlen neko od njegovih stranačkih kadrova. Kada govorimo o profesionalizaciji na poslu, ipak je decentralizovanje i pružanje mogućnosti da se odluke donose ... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ... na lokalnom nivou, nešto što će doprineti kvalitetnijem radu organa.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS. Imate na raspolaganju vreme i kao predstavnik i kao poslanička grupa. Kao predstavnik poslaničke grupe, izvolite.
Gospođo ministre, kao što je rekao moj kolega Tomislav Ljubenović, naša namera kroz ovaj amandman jeste bila ta administrativna decentralizacija. Kada smo u SRS analizirali ovo što ste predložili, doneli pred Skupštinu, razgovarao sam sa ljudima iz poreske uprave i, koliko sam upoznat, na nivou Republike Srbije postoje četiri organizacione jedinice. Te organizacione jedinice poreske uprave imaju svoje direktore, tako su bar oni rekli, verujem im. Naša namera kroz ovaj amandman jeste suštinski bila ta administrativna decentralizacija. U zakonu je prilično uopšteno rečeno da će konkursnu komisiju birati direktor poreske uprave, a onda će, u principu, samo kao jedno administrativno telo ta komisija da sakupi konkursnu dokumentaciju i opet diskreciono pravo direktoru da on o tome odluči. Ne znam kakve su i kolike su potrebe tačno poreske uprave za tim dekapacitiranjem, koliko će radnika biti potrebno, ali mislim da je nezahvalno da o tome odlučuje samo jedan čovek, u ovom slučaju direktor poreske uprave. Smatrao sam da je shodno, u ime SRS, da recimo o radnicima u poreskoj upravi, odeljenjima ili u filijalama u Leskovcu, Sjenici, u Odžacima ne odlučuje samo direktor u Beogradu, nego da odlučuju i direktori organizacionih jedinica kojima te filijale i odeljenja poreskih uprava pripadaju. SRS smatra da država nikada u finansijskom smislu nije bila centralizovanija i onda suprotno tome smatram da ovaj postupak predstavlja jedan vid ili način decentralizacije. Iskoristiću, takođe u prilog ove konstatacije, da je država finansijski centralizovana. Jednom sam postavio to pitanje vašem ministarstvu. Voleo bih, ako možete i sada, ili da nađete za shodno da mi kažete - kada će država van snage staviti Uredbu o uzurpaciji sredstava koja se ostvaruju na lokalnim nivoima na ime korišćenja prirodnih resursa na jedinicama lokalne samouprave, što je predviđeno Zakonom o finansiranju lokalne samouprave. Vlada je uredbom ta sredstva preusmerila i apsolutno raspolaže njima, odnosno budžet Republike Srbije. Smatramo u SRS da će to biti jedan potez, znači, stavljanje van snage takve uredbe, potez kojim će se obezbediti takođe fiskalna, odnosno finansijska decentralizacija, odnosno to će biti apsolutno u funkciji ravnomernog regionalnog razvoja. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 46 minuta.
Ovo je najbolji Poslovnik koji postoji na kugli zemaljskoj. Formalno-pravno za jedan amandman možete 46 minuta, a to je jedan čas u školi. Moram da skrenem pažnju da je ovom izmenom i dopunom zakona ubačen i priličan broj članova, svi se vode pod članom 24, ali tu ima skoro 20 članova i svi oni se tiču nečega što je radno-pravni status zaposlenih u poreskoj upravi. Onda se postavlja pitanje - zašto bi moralo ovim propisom da se uredi nešto što je radno-pravni odnos kada postoji Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima, nameštenicima itd. Onda se postavlja pitanje o kakvoj se to specifičnosti radi, da je potrebno ovim zakonom o poreskom postupku i poreskoj administraciji urediti i jedan deo koji se tiče radnog odnosa i statusa tih poreskih inspektora, inspektora utvrđivanja poreza iinspektora poreske policije. Odgovor je vrlo jednostavan. Evo, skraćeno ću da vam kažem o čemu se radi. Nekada je dominaciju u tom Ministarstvu finansija imala DS. Menjali su se poreski propisi oko tih poreskih službenika i oni su navatali nešto svoje, zaposlili, zaposlili. Onda je došao Mlađan Dinkić u dva mandata, kao ministar finansija, odnosno u jednom je bio ministar finansija, a u drugom je bio, čini mi se, potpredsednik Vlade. Godine 2004. je izabran, jednom je bio ministar, a posle je bio potpredsednik. Onda je krenula navala ovih eksperata. Evo, da vam dam jedan primer. Glavni vam je bio, recimo u Nišu, neki Radan Ilić, čuveni SPO-vac, monarhista do daske – više voli kralja nego Mlađana Dinkića; više voli da ode na Ravnu Goru nego u filharmoniju. Kada je on došao za tog direktora, posmenjivao je sve, izbacio je vas iz SPS, sve napolje i počeo da prima. Primio je svoje partijske drugove, morao, kume, rođake, a samo da vam kažem da je njegov otac svojevremeno bio predsednik Okružnog suda, zadužen za onaj predmet Čaruga, i da vam ne ređam dalje. Dok je bila Koalicija Zajedno, on i onaj Banana opet bili tamo sa Živkovićem. Znači, tu postoji kontinuitet uništavanja Niša – uništavanja Niša, zapamtite. Niš je nagrđeno mesto od 27. januara 1997. godine, kada je Koalicija Zajedno napravila lokalnu vlast. Ako meni ne verujete, pitajte Mileta Ilića, on će to mnogo bolje da vam objasni. Možete da pitate i Živkovića, i on će sve lepo da vam objasni, pošto mu je sada došlo u glavu. Sada treba da se napravi neko pokriće. Ne sme više onako ogoljeno da se kaže – on ima člansku kartu, on je prvoborac od 5. oktobra, on je išao na Narodnu skupštinu da se pali. Vi se sećate koliko je ministara do sada bilo u Vladi koji su u biografiji imali to „5. oktobra se zatekao na Trgu Nikole Pašića“. Sećate se, 2000. godine u novembru Labus je upadao, krizni štabovi su upadali u preduzeća. Posle su molili da se prekine to – da ipak portiri ne mogu da budu direktori. Mora na neki način da se stavi okvir. Onda se postavlja pitanje, kako taj radno-pravni status nije regulisan 2002. godine, kada je donet ovaj zakon – bio je proevropski, najbolji, pošto pre tog zakona ništa nije valjalo, ni Zakon o javnim prihodima, ni o javnim rashodima, koji je i dalje na snazi, samo da znate, i da ne pričam koji još drugi propis. Prosto se čudim da se Dejan Popović nije pobunio. On i onaj Raičević su bili tvorci prvih naših poreskih propisa 1991. godine. Ruku na srce moram da kažem – ti propisi su bili dobri. Praksa je bila loša, a propisi nisu bili loši, ali vi kada ste krenuli od pepela i iz pepela, morali ste i to da obrišete. Prosto se čudim da ta dva autora, takođe petooktobarci, odnosno ovaj jedan je bio rektor, a sada negde ambasador, čini mi se, dok ovaj drugi Raičević, on je profesor na Ekonomskom fakultetu. On se već hvata za glavu, kada čuje „Demokratska stranka“, da znate. On je čak i bio prvi direktor, čini mi se, u to vreme Republičke uprave javnih prihoda, ili ovaj Novaković – nije bitno, ali je krenulo. Uredio se taj poreski sistem, u skladu sa novim Ustavom, i to mora da se kaže. Rečeno je – prihodi su javni, mora služba da bude centralizovana. Vi ste pre dve godine krenuli sa decentralizacijom po sistemu – vraćam poslove lokalnoj samoupravi u onom delu gde se radi o prihodima lokalne samouprave, da me ne bi neko prozivao, vrištao itd, pa ste naknadno uveli trezor, pa ste uveli još neku kontrolu, pa ste uveli kvote, a da vam ne pričam o budžetskoj inspekciji koja takođe postoji na lokalnom nivou, ta vaša odeljenja budžetske inspekcije. Oni su morali da budu probrani, pa kada su oni utvrđivali šta se dešava u javnim nabavkama itd. kod javnih preduzeća od lokalnog značaja, onda ste brže-bolje pojurili kod javnih tužilaca – da se zaustave postupci i krenuo je progon i tih ljudi, to moram da vam kažem. Pre jedno godinu i po dana ste sveli – da skupština jedinice lokalne samouprave odlučuje o tome ko će biti načelnik te njihove sada lokalne poreske neke službe. Znači, idete na razgradnju, atomiziranje po sistemu – što gore, to bolje. Za koga? Za onog čije će lutke da budu u prvom redu. Imamo još jedan fenomen. Vi tačno kada uđete u poresku upravu možete da odredite ko je predstavnik X – firme, Y – firme, Z – firme, Jota – firme. Oni su tu, ali imaju apanažu na drugom mestu. Ja se slažem sa vašom pričom da je taj materijalni deo vrlo značajan za poresku inspekciju, za većinu ljudi koji tamo rade, ali ima odabranih, kod kojih materijalni aspekt rada u poreskoj upravi je beznačajan – glavna apanaža se dobija na drugom mestu. Možemo da pričamo i o tome – šta znači kada poreska inspekcija, poreska policija prođe kroz neko pravno lice, proveri knjige, blombira, a kolega koji dođe sledeći – ne mora da gleda ono što je bilo prethodno, a to je sve oprano, to je sve čisto. Šta mislite, zašto se napravila ova posebna jedinica za velike poreske obveznike? Ne da bi se naplaćivalo ili poštovao zakon, nego da bi međedi bili zaštićeni, pošto su oni motori razvoja Srbije – gde oni ubodu svoje dugme, tu nikne kaput odmah. Naravno, vi ste morali na neki način da stanete iza ovoga. Vama su predstavili da tu postoje objektivni problemi. Međutim, nisu u pitanju samo objektivni problemi – u pitanju je nešto drugo. Nađite nekog poreskog inspektora, odvedite ga u kafanu neka popije dve dunjevače i neka otvori dušu – čućete o kriminalu, šta se dešava. Više se ne kriju, jednostavno – oni rade pod stresom. Gospođo Dragutinović, malopre smo imali drugi zakon. Je li vi znate da ste promenama u onom zakonu uveli da tržišnu vrednost nepokretnosti koja je predmet eksproprijacije utvrđuje poreski organ. Da li poreska uprava ima veštake? Sada ću da vas podsetim na još nešto što se desilo krajem prošle godine. Krajem prošle godine ste doneli Zakon o javnim nabavkama. Znate li da nepokretnosti više nisu predmet javne nabavke, nisu dobro – pa, nije, izbacili ste? Znači, svi oni koji su dužni da poštuju Zakon o javnim nabavkama, kada obezbeđuju nepokretnost to mogu da rade neposrednom pogodbom i onda vam je jasno ko je uzeo po pet-šest hiljada kvadrata, dva dograđena sprata, kao vid kompenzacije. Oni koji su bacili šapu na neko zemljište, obezbedili da u budućnosti može biti neka gradnja. Kod nas su interesantne nekretnine. Možda su u Americi veliki problem. Možda su veliki problem i u Nemačkoj, gde ne postoji ni jedan santimetar zemljišta koji nije opterećen hipotekom, ali kod nas još uvek ima. Kada su u pitanju urbana mesta, kada su u pitanju gradovi poput Beograda, znate i sami kakva je cena nekretnina, kako se to menja. Bukvalno rečeno, na dva kilometra 50% se menja cena, tržišna vrednost neke nepokretnosti, i ko stavi šapu na to, završio je posao. Ko napravi veliki tržni centar, završio je veliki posao. To mora da prati poreska administracija i zato se ubacuju odredbe 20 i nešto članova, koje regulišu status zaposlenih u poreskoj upravi, znači – inspektori utvrđivanja prihoda, inspektori poreske policije, navodno, njima se poboljšava neki položaj u odnosu na ono što je propisano Zakonom o državnim službenicima. Imaće pravo na malo veću platu, uvažavaće se još neke stvari, a da li oni treba da završe posao – da se povećaju javni prihodi, da se zakonito naplate javni prihodi, to pre svega mislim i da onaj ko je poreski obveznik bude identifikovan kao poreski obveznik? Vi ste čak u jednoj odredbi ovde, oko utvrđivanja poreske osnovice, prevazišli, odnosno niste dali samo metodologiju utvrđivanja poreske osnovice, nego ste se upustili u vrednost, što je materija Zakona o porezu na imovinu, Zakona o porezu na dohodak građana i drugih propisa. To je to. Znači, ako nešto nisam na dobar način sagledao u Zakonu o porezu na imovinu, ubaciću te odredbe u Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji. Ako nešto nisam materijalno-pravno sredio, a tiče se poreza na dohodak građana, ubacujem u Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, iako to što ubacujem u ovaj procesni zakon je materijalna odredba koja mora da bude tamo. Naravno, da bi to neko primenio na normalan način, mora da ima poseban status. Da to bude jednostavno svim poslanicima, mi u poslaničkoj grupi SRS nikada još nismo dobili listing ko je bio na utvrđivanju kvoruma, a poslanička grupa ZES svakog dana dobija listing ko je bio. Neko može da kaže - što niste tražili? I to može da bude razlog, i odgovor i sve. Onda se dešava kad sledeći put tražite, onda se kaže - ne, to se daje na kraju sednice, ne na početku. Znači, uvek postoji neki izgovor. U zavisnosti od toga ko gde sedi, kako se predstavlja, to može da bude krupan razlog, a može da bude i kijavica. Protiv sam toga da se u odredbe Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji ubacuje ovoliki broj odredbi koje regulišu radno-pravni status zaposlenih u toj poreskoj upravi, bez obzira da li je u pitanju organizaciona jedinica, centrala itd, jer onda ne vidim zašto ste hvalili Zakon o državnim službenicima, jer i u tom zakonu postoje odredbe o nekim specifičnostima. Taj zakon je predvideo mogućnost da postoji nešto specifično. Sad vi ovde nešto regulišete zakonom, ovim izmenama i dopunama mnogo stvari prepuštate podzakonskim aktima nekog rukovodioca. Drugo, verovatno nećete da primetite ili ne želite o tome da pričate, ali nisam siguran da dobro znate šta je proces decentralizacije. Ako ste nešto definisali kao javni prihod od republičkog nivoa, republički javni prihod, ne znam šta vam znači ova vrsta decentralizacije. Mogu da shvatim da postoje isturena odeljenja, odeljenja na terenu koja su u sklopu poreske uprave, ali da to što tamo treba da se reši radno-pravni status tretirate kao decentralizaciju, ježim se pri toj pomisli. Neki blistavi um mogao bi da kaže - i nezavisno Kosovo je oblik decentralizacije Republike Srbije u režiji Republike Srbije. Sa gledišta Ustava, mi možemo danima da vas prozivamo što niste obezbedili naplatu prihoda, javnih prihoda u Peći za sve poreske obveznike. Što nemate u evidenciji poreske obveznike sa Kosova i Metohije? Vi ćete da kažete - imamo neke. Nemate, nemate one glavne. Uvažavamo neku, da kažem, nametnutu, prisilnu realnost, ali vodite računa kada pričate o decentralizaciji. Jesam protivnik decentralizacije kod onih poslova koji su od državnog značaja i koje je Ustav Republike Srbije stavio kao republičku nadležnost, jer proces decentralizacije kod nas može da znači - svaka vaška obaška. Videli ste i sami, da bi prošao statut Autonomne Pokrajine Vojvodine, organizovan je sastanak u Jagodini, pa je organizovan sastanak u Nišu. Poenta tog sastanka je da prođe statut, da damo ovu saglasnost, a na bazi nekih rešenja i opredeljenja i Niš može da ima stolicu pored Novog Sada u Briselu. Ne dozvoljavam da bude nijedna stolica u Briselu, zato što Brisel je toliko daleko, a to što se vi nadate, pričate, pa vi se osam godina nadate, pričate, pričate, pričate, ode "zastava", ode ovo, ode ono, sve ode, a vaša trgovina maglom je najskuplja trgovina. Zato, molim vas, budite oprezni. Mi nismo podneli veliki broj amandmana na ove odredbe o radno-pravnom statusu ljudi koji rade u poreskoj upravi da jednostavno ne biste prigovarali, te opet neka opstrukcija i za dva minuta itd, ali ovo ne rešava problem. Problem je u feudima. Trenutno ovaj feud drži formalno-pravno Demokratska stranka, zapamtite, ali nema nekog većeg uticaja. Tamo su ovi "mlađkovi" koji sede već odavno i tamo su ovi tajkunski koji upadaju, koji treba da obezbede. Nemojte da se čudite, slična je situacija i sa Narodnom bankom i sa drugim institucijama, gotovo identična. Naravno, vi ćete sada da kažete - nije, tu su eksperti, stručnjaci. Znam. Odite do Prćilovice pa objasnite onom seljaku to što imate da kažete.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, zamenica predsednika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vreme na raspolaganju za ovlašćenog predstavnika je 15 minuta i vreme poslaničke grupe 25 minuta.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Poslanički klub Napred Srbijo nije bio u prilici da njegovi amandmani uđu u proceduru, jer je ovaj zakon dat Skupštini na razmatranje po hitnom postupku, ali u toku utvrđivanja dnevnog reda hitan postupak je ukinut, tako da smo mi napisane amandmane izgubili pravo da predamo, jer smo to morali da učinimo do početka prve načelne rasprave, odnosno početka sednice. Koristim poslaničko pravo da u okviru vremena raspoloživog za predstavnika poslaničke grupe kažem nekoliko reči za koje smatram da imaju izuzetnu težinu, a u vezi sa načinom raspoređivanja, odnosno popunjavanja radnih mesta u poreskoj upravi. U načelnom pretresu sam podsetila na situaciju iz 2005. godine, da je u junu 2005. godine 231 zaposleni radnik poreske uprave u Srbiji bez ikakvog obrazloženja dobio rešenje da su tehnološki višak i otkaz ugovora o radu. Mnogi od njih su bili nepoželjni, izgleda bez obzira na stručnost i na zvanje, pod plaštom Uredbe o racionalizaciji i smanjenju broja zaposlenih u državnim organima, koja je stupila na snagu od 2004. godine, decembra, ostali su van poreske uprave. Istovremeno, sa otpuštanjem ljudi koji su imali zvanje i znanje, ali očigledno bili nepodobni, zaposleni su partijski podobni radnici bez odgovarajućih zvanja, radnog iskustva, stručnih sposobnosti i mnogi od njih su danas šefovi i rukovodioci. Tadašnji ministar finansija, gospodin Dinkić, iznosio je u javnost i u medije podatke da se radi o radnicima koji su loše ocenjeni od strane njihovih pretpostavljenih, da su korumpirani, da su loše uradili testove inteligencije koji su po izjavama mnogih ljudi bili, mnoga od pitanja na tim testovima, gotovo uvredljivi i svi od njih su imali sumnju da je u stvari reč o tome da su poslužili kao ogledni kunići za nečije, ne znam kakve, ciljeve i za testove nekih nama nepoznatih organizacija. Ono što sve nas i vas treba da zabrine ovde je što je više od polovine tih i tako otpuštenih radnika dobilo radne sporove, da je odšteta za nematerijalne i materijalne posledice u vrednosti od 10 do 15 hiljada evra i da šteta za naknadu tih i takvih radnih sporova pada na teret budžeta Republike Srbije. Za ostale su sporove u toku i molim da jednostavnom računicom shvatite težinu ovakvog postupanja, 231 zaposleni, pa po najmanjoj ceni odštetnog zahteva od 10.000 evra, to je dva miliona i 310 hiljada evra, to je preko dve milijarde 150 hiljada dinara na budžet, i to pitanje je da li u ovom trenutku budžet može da izdrži teret nečijeg hira i promene partijske podobnosti ljudi zaposlenih u jednom ovako važnom organu koji treba da sprovodi zakone. Sam inspekcijski način kontrole i sprovođenja nekog zakona je u osnovi po definiciji skup, ali ako ste napravili štetu da otpustite 231 čoveka i da vam je već više od polovine dobilo radne sporove, sa vrlo velikom izvesnošću da će ih dobiti i druga polovina, a tražite pravo od Skupštine da zapošljavate nove i da za njih kažete platu odnosno troškove sprovođenja ovoga zakona neće snositi budžet nego samo poreska uprava, a to je opet jedna te ista privreda. Građani ove Republike Srbije, pitam se da li je ovakvim postupanjem doveden ugled poreske uprave u pitanje, koliko je budžet oštećen i da li vam sa institutom trajnog premeštanja, na koji niste dali odgovor šta znači, zaista nešto radite u interesu građana Srbije i budžeta ili na njihovu štetu. Hvala. (Tokom ovog govora narodni poslanici SRS lupali o klupe.)
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, ovlašćeni predstavnik poslaničke LDP. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je 14 minuta i 24 sekunde i vreme na raspolaganju ovlašćenom predstavniku 15 minuta.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, na početku moram samo da se nadovežem na ovo što je gospođa Tabaković pre mene govorila i u velikom delu onoga što je govorila moram i da se složim. Tačno je da polovinu tih sporova su radnici već dobili i verovatno da postoji mogućnost da će dobiti još, ali to ne umanjuje potrebu poreske uprave za novim zaposlenima iz prostog razloga što smo u načelnoj raspravi spomenuli da veliki broj kvalitetnih kadrova se odliva i da sada čini i pokrajinsku administraciju i gradsku administraciju u Beogradu, a pretpostavljam i ostale lokalne i da će još veći problem biti kada lokalne samouprave preuzmu da rade poreze koje su u njihovoj nadležnosti. Gospođo Dragutinović, ostalo je dosta toga nerečenog na onu temu koju smo pokrenuli u utorak, bez obzira što ste se nakon toga izjasnili da je tačno da je predat izveštaj NIS o završnom računu sa gubitkom, ali moramo da ovde neke stvari, kada je ta tema u pitanju, upoznamo javnost a najviše da upoznamo građane. NIS od 2002. godine, zaključno sa završnim računom za 2007. godinu, prikazivala je dobit. Godine 2002. dobit je bila 6,1 milijarda, 2003. godine 6,6 milijardi, 2004. godine 2,4 milijarde, 2005. godine 3,9 milijardi, 2006. godine 6,27 milijardi i 2007. godine 5,26 milijardi. Zbog čega to govorim? Zato što u skladu sa propisima ova dobit se delila između države i NIS. Mi smo u toku prošle godine, tačnije u decembru, sklopili ugovor o prodaji i kupovini akcija NIS sa ruskim Gaspromom. Gospođo Dragutinović, sigurno znate da neraspoređena dobit, zaključno sa 2007. godinom, kada je u pitanju NIS iznosi preko 9 milijardi dinara. Takođe sigurno znate da je članom 441. ugovora predviđeno, koji govori o korporativnom upravljanju, da od zaključenja transfera i sve dok je Republika Srbija akcionar u kompaniji, poseduje najmanje 10% akcija u akcijskom kapitalu NIS. Strane su se dogovorile da će se korporativno upravljanje kompanijom obavljati u skladu sa principima predviđenim važećim zakonom i osnivačkim aktom. Dakle, sve dok je Republika Srbija akcionar u kompaniji, poseduje najmanje 10% akcija u akcijskom kapitalu NIS. Potreban je pozitivan glas prodavca kako bi se donela sledeća rešenja odnosno odluke NIS, nezavisno od upravnog tela koje je zaduženo i u kojem sada ima većinu ruska strana, a to je usvajanje finansijskih i revizorskih izveštaja. Zbog čega ovo govorim? Napomenuo sam to u utorak, a to je potvrđeno i od strane samog NIS, a potvrdila je i gospođa ministarka. Rukovodstvo NIS je predalo završni račun za 2008. godinu u zakonom predviđenom roku i iskazali su dobit, da bi nakon toga na nečiju intervenciju zatražen rok od još 15 dana da bi se izvršile ispravke u tom izveštaju i nakon toga je predat završni račun u kome je iskazan gubitak preko tri milijarde dinara. O čemu je reč, gospođo ministarka, a pre svega je bitno da to znaju i građani Srbije? Skupština NIS je pre prodaje svog 51% Gaspromu donela odluku da će sva dobit koja bude ostvarena ... Gospođo predsedavajuća, molim vas da ako možete malo da pozvonite, žao mi je što ovo ne interesuje moje kolege, ali mene ometa. Nemate nameru da pozvonite. Dobro, mogu i glasnije da pričam. Sva dobit u 2008. godini je trebalo da se slije u budžet, takvu je odluku donela Skupština NIS, znači sva dobit ide u budžet Republike Srbije, a ovim dokumentom i prepravkom završnog računa, za koji želim da koristim teže reči šta je urađeno sa njim, Republika Srbija je izgubila. Po rečima donedavnog direktora NIS gospodina Saramandića samo dobit u prvih šest meseci 2008. godine bila je preko 100 miliona evra, to je 123% više nego što je bilo predviđeno. I u trećem kvartalu je bilo dobiti i potpuno je nemoguće da se u četvrtom kvartalu prošle godine izgubilo preko 100 miliona evra i da NIS prikazuje gubitak. Građani Srbije su na ovaj način debelo oštećeni, debelo je oštećen budžet o kojem vodite računa. Zbog toga sam čitao da dok god 10% Vlada Republike Srbije poseduje u NIS bez nje ne može da se donese finansijski izveštaj, ne može da se uradi revizija. NIS je na intervenciju Rusa doveo neku njihovu revizorsku kuću, bez vašeg saglasnosti to nije moglo. Predat je završni račun bez vaše saglasnosti, a to nije moglo da bude gubitak. Danas čitamo u novinama da je NIS od onih sredstava koje su uplatili Rusi morala 50 miliona da izdvoji za penzije, a vi ste se odrekli dobiti koja je sigurno preko 30 miliona evra za 2008. godinu. Ko je dao to pravo? Dosta mi je da pričam o NIS. Možete da se smejete, verujem da je to vama smešno, kao i mnogo toga do sada, ali činjenice su jedno, govorili smo šest meseci, nemojte ljudi to da radite na takav način. Gospodin premijer je ovde rekao kada smo postavljali pitanja da ne razume zbog čega imam takav negativan stav prema tom ugovoru. Imam negativan stav prema onima koji sprovode taj ugovor. Neko je oštetio državu Srbiju, neko mora da odgovara za to. Pričamo o ekonomskoj krizi koja nas sada potresa. Pa, mi proizvodimo deset puta veću krizu kod nas. Na koji način se raspolaže sredstvima? Postoje veliki problemi kada je ovaj završni račun u pitanju. Rekli ste da ćete učiniti sve da se na najbolji mogući način on iskontroliše, a i vi i ja dobro znamo da svaki završni račun može da se fingira i sve da bude u skladu sa zakonom. Tražimo da nam date odgovor na pitanje kako je moguće da se preko 100 miliona evra, koje je NIS imao kao dobit, sredinom prošle godine istopi, da preraste u gubitak, ko je naredio da se povuče završni račun koji je iskazao dobit? Da li je to razlog da bi se ispeglalo ovih devet milijardi dinara neraspoređene dobiti koja je postojala do 2007. godine? Govorim ovo zbog poreza, na dobit se plaća porez. I tu je oštećen budžet Republike Srbije. Ko je dao saglasnost? Ponavljam, dok god imamo 10% kao Republika Srbija u NIS, bez naše saglasnosti ne mogu finansijski izveštaji, ne mogu revizorski izveštaji. Neko je dao saglasnost da se ošteti budžet Republike Srbije, jer je bio dovoljno neoprezan da se tako nešto dogodi. Ne znam da li je sada možda intencija da se onima koji su podržali ovaj sporazum pokaže kako Rusi posluju? Nemam ništa protiv njih, oni rade u svom interesu, ali ko brani naše interese? Ko brani interese Republike Srbije? Vi ste jedan od odgovornih, kao ministar finansija. Podvlačim, to su milijarde dinara, koju dobit je imao NIS svake godine, a sada smo odjednom u gubitku. O kej, može da se posluje lošije, ali ne može da se istopi preko 100 miliona evra za tri meseca. Gospođo Dragutinović, 2008. godina je ujedno bila i poslednja godina u kojoj će Republika Srbija, kao jedini vlasnik, da raspolaže tom dobiti. Znači, mi smo se toga odrekli. Bojim se da će i kod ovih neisplaćenih 9 milijardi biti problem zbog ovog gubitka koji je iskazan. Dalje, problem koji se postavlja: koji je bonitet NIS da ode kod bilo koje banke sada i da traži neki kredit, pošto je gubitaš? Naravno, vi ćete se složiti da će tražiti od Gaspromove banke, ali kakve će dobiti uslove? Sigurno neće dobiti uslove kao neko ko ima dobit, posluje pozitivno, nego kao gubitaš, malo lošiji uslovi će biti. Da li neko o tome vodi računa? Još jednom moram da iskažem sledeću stvar: LDP nema ništa protiv ruske strane, imamo protiv one strane koja je nas zastupala na ovako loš način i koja to nastavlja. Prodali ste 51%, nikakvog razloga za tako nešto nije bilo, obećan vam je Južni tok, daj bože da ga bude, želimo da ga bude, jer je to u interesu građana Srbije. Ali, zbog čega sada ovo? Neko mora da odgovara za to. Iz samog NIS-a je potvrđeno, znači, jeste gubitak, a hoćemo da čujemo kako je nastao. Mogu oni da peglaju šta hoće, imamo izjavu direktora koji je odgovorno tvrdio da se u prva tri kvartala poslovalo sa velikom pozitivom. Šta se moglo desiti - cena nafte je pala? Kakva je bila cena nafte početkom godine? Znači, ekstraprofit je bio. Premašeno je 123 puta ono što je bio plan. Sada odjednom gubitak. Molim vas da nam, u skladu sa svojim ovlašćenjima, nadležnostima, odgovornostima, date odgovore na tako nešto, ali ne preko medija, molim vas, zato što mislim da, kao narodni poslanici koji smo pokrenuli ovu temu, treba da čujemo odgovore na ta pitanja. Dosta je bilo da se pravdamo. O kej, svetska ekonomska kriza je i jako će nas pogoditi. Gospodin guverner je jasno pre neki dan rekao da su i ove dve milijarde malo, a da će za sledeću godinu biti mnogo više. Sve to možemo zajedno da podnesemo. Svi smo građani ove države. Ali, ne na ovakav način, da se neko u ime države Srbije odriče profita, dobiti koju je imao NIS. U čijem interesu i ko je naredio, da li novi vlasnik, da li novi vlasnik uz saglasnost sa nekim iz državnog vrha, ko odlučuje o tome da se povuče izveštaj u kome je iskazana dobit, da se preda novi u kome je iskazan gubitak i na taj način ošteti budžet Srbije, kroz tu dobit i kroz porez koji bi trebalo da se plati na dobit? Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Predstavnica predlagača, ministarka finansija gospođa Diana Dragutinović želi reč.
Znači, prihvatam amandman koji je podneo narodni poslanik Boris Aleksić na član 24. Meni je ovo omiljeni amandman, moram da priznam, veoma lepo napisan.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 28 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo kolega mr Marko Milenković na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji veoma je sličan prethodnom amandmanu i predlaže isto rešenje, a odnosi se na član 24, novi član 169g, kojim se reguliše način popunjavanja izvršilačkih radnih mesta, izborni postupak, lista za izbor kandidata, gde je predloženo da se lista kandidata sa najboljim rezultatom u postupku izbora dostavi direktoru poreske uprave, koji treba da donese rešenje o prijemu u radni odnos na neodređeno vreme. Naravno da ovaj tekst nije u duhu obezbeđivanja decentralizacije u administrativnom aparatui smisao ovog amandmana je da prijem kandidata u radni odnos vrše direktori, ali organizacionih jedinica za područja na koja se konkurs odnosi. Na primer, ne može u Beogradu da se određuje ko će da radi u poreskoj upravi u Prokuplju, Kuršumliji, Blacu, Žitorađi, već konkurs treba da sprovodi direktor organizacione jedinice u Nišu. Ovde neke suštinske razlike nema, jer su na svim tim rukovodećim mestima kadrovi iz te stranke, ali u jednom tehničkom i praktičnom smislu prihvatanje amandmana bi predstavljalo vid administrativne decentralizacije. Deo Predloga zakona kojim se uređuje postupak naplate poreza i organa poreske uprave koja sprovodi taj postupak, sa malo tehničkih dorada, nije toliko sporan, koliko je sporna namera Vlade, odnosno jedne stranke, da kroz zakon predvidi i definiše konkurs za nove stručno osposobljene radnike, a sve u funkciji zapošljavanja stranačkih kadrova. Predlagač će verovatno uspeti u svojoj nameri da usvoji Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji i time će stvoriti mogućnost da poveća broj poreskih službenika i da obezbedi motivacione faktore kojima će zaustaviti odliv obučenih kadrova sa visokom stručnom spremom. Činjenica je da, u cilju poboljšanja poslovne klime u jednom ozbiljnom organu kakav je poreska uprava, treba raditi na obezbeđivanju motivacionih faktora, ali je činjenica i to da za jednu oblast ne mogu biti stručni isključivo pripadnici jedne stranke i samo njima biti pružena mogućnost da dođu do zaposlenja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je 25 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Dragutinović, dobar dan, nadam se da vam je danas bolje. Inače, za vašu informaciju, glavni redaktor za sve ove amandmane i supervizor u SRS bio je moj cenjeni kolega Dragan Stevanović, tako da je to dokaz više da u SRS ima zaista dosta mladih stručnih i obrazovanih ljudi koji mogu vrlo kompetentno da diskutuju o raznim zakonima koji se nađu u proceduri pred Narodnom skupštinom, tako da hajka koja se vodi protiv SRS u jednom delu javnosti, da smo primitivni, neobrazovni itd, da se ne tuširamo tri puta dnevno kao neki drugi, sada je ovo najbolji dokaz da to nije tačno. Gospođo Kolundžija, možda se ne tuširamo tri puta dnevno kao vi, ali tuširamo se makar jedanput dnevno, tako da se ništa ne brinete. Možda nije ni zdravo tuširati se tri puta dnevno. Možda je to gospođa Dragutinović upražnjavala, pa je sad žena malo prehlađena, pogotovo u ovo zimsko vreme. Dobro, šalimo se malo. Kod ovog zakona, gospođo Dragutinović, postavlja se nekoliko pitanja koja su problematična. Pre svega, ono što je primetio gospodin Krasić je sasvim tačno. Dakle, u ovom zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji ima i suviše odredaba koje su čisto radno-pravnog karaktera. U ovoj materiji, kao i u krivično-procesnoj materiji kada smo pričali o zakonu o međunarodnoj pomoći u krivičnim stvarima, tada smo rekli da se pravni sistem dezintegriše. Otprilike, vi sada činite to kada je reč o materiji radno-pravnih odnosa. Imamo jedan osnovni suštinski zakon koji reguliše tu materiju, a to je Zakon o radu. Uopšte neću da ulazim kakav mu je kvalitet. Činjenica je da je to osnovni sistemski propis kojim se regulišu radni odnosi u Republici Srbiji. Od 2005. godine imamo Zakon o državnim službenicima, a neću da govorim ni o njegovom kvalitetu. Činjenica je da je taj Zakon o državnim službenicima 2005. godine, kada je donošen, najavljivan prilično spektakularno, da je u skladu sa evropskim standardima, da je misija OEBS u Srbiji dala pozitivno mišljenje, da je u skladu sa strategijom reforme državne uprave itd. Imamo jedan specijalni zakon, Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji sada unosi neke novine i u taj specijalni zakon, kao što je Zakon o državnim službenicima. Dakle, Zakon o državnim službenicima već sadrži neka odstupanja od opštih propisa o radu koja su sadržana u Zakonu o radu. Zakon o državnim službenicima je specijalni zakon u odnosu na Zakon o radu. Napravili ste jedan viši nivo specijalnosti. Sada u Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji u velikoj meri odstupate od Zakona o državnim službenicima. Kažete da je materija naplate poreza izuzetno značajna za državu. Jeste. Za državu je izuzetno značajna i odbrana zemlje. Da li to znači da ćemo sada dobiti specijalni zakon o radnim odnosima u vojnoj administraciji, da ćemo dobiti specijalni zakon o radnim odnosima u zdravstvenoj administraciji, jer je zdravstvo isto tako važna oblast društvenog života kao i naplata poreza, kao i odbrana zemlje. Dakle, suviše je mnogo tih specijalnih zakona i na taj način se razbija jedinstvo pravnog sistema. Kolega Krasić je dobro primetio da ste vi u ovom zakonu, ne samo u ovim izmenama i dopunama, nego u osnom osnovnom zakonu iz 2002. godine spojili dve nespojive stvari. S jedne strane materijalno pravo, a s druge strane procesno pravo. Zakon se zove Zakon o poreskom postupku. Taj deo naziva zakona sugeriše da je reč o jednom procesnom zakonu. Poreski postupak, složićete se, gospođo Dragutinović, nije ništa drugo nego jedan poseban upravni postupak. Onaj drugi deo iz naziva zakona je Zakon o poreskoj administraciji, a to vam je čista materijalno-pravna oblast. Dakle, to je oblast radnih odnosa u poreskoj administraciji. Sada ste vi u toj oblasti napravili velike izuzetke, ne samo u odnosu na Zakon o radu, nego i u odnosu na Zakon o državnim službenicima. Ono što je meni posebno zapalo za oko jeste jedna odredba koju niste menjali u Zakonu o poreskom postupku i poreskoj administraciji, a tiče se izbora direktora poreske uprave. Naime, podsetiću vas, od 2005. godine kada je donošen Zakon o državnim službenicima i kada je donošen Zakon o državnoj upravi, tadašnja Vlada, a te principe su prihvatile sve kasnije vlade, tvrdila je da treba izvršiti profesionalizaciju državne uprave, da treba državnu upravu osloboditi političkih stega i da u državnoj upravi treba da bude što manje tzv. političkih funkcionera. Ako pogledate Zakon o državnoj upravi koji bi trebalo da se primenjuje i u ovoj materiji, samo su dva politička funkcionera u svakom segmentu državne uprave, a pre svega u ministarstvima. To su ministar, koga bira i razrešava Narodna skupština Republike Srbije, i to je državni sekretar, bivši zamenik ministra, koga postavlja Vlada. Samo su ta dva subjekta politički funkcioneri, ministar i državni sekretar, a svi ostali, ako bismo dosledno pratili Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima, trebalo bi da budu subjekti koji su potpuno nezavisni od smene vlasti, potpuno nezavisni od bilo koje političke partije. Dakle, isključivo profesionalci. Vi ste u Zakonu o državnim službenicima uveli jedan značajan princip koji bi trebalo da depolitizuje državnu upravu u Srbiji, a to je načelo da se na sve državne položaje dolazi putem javnog konkursa. Samo se ministar i samo se državni sekretar ne postavljaju putem javnog konkursa i to je normalno. Ni u jednoj državi na svetu koja je uređena po principu parlamentarne demokratije ministar ne postaje neko na osnovu javnog konkursa niti njegov zamenik. Svi ostali, bez obzira koliko važno mesto zauzimali u toj hijerarhiji, trebalo bi da dođu na osnovu nekog konkursa, na osnovu nekih objektivnih merila, a ne samo na osnovu nečije partijske pripadnosti. Mi smo od 2000. godine imali mnogo problema kao država zato što su pojedini resori, pojedine oblasti društvenog života, deljeni po sistemu partijskog plena. Ovaj deo pripada DS, ovaj deo pripada G17 plus, obično kada su u pitanju finansije tu su ovi eksperti iz G17 plus, ovaj deo pripada nekom drugom koalicionom partneru itd. Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima, a oba su doneta u paketu kao deo jedne jedinstvene strategije reforme državne uprave, u koju ste se vi zaklinjali i zaklinjete se i dalje, i mnogo pričate o njoj, ali ne postupate u skladu sa tom strategijom i to je osnovni problem. Dakle, Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima hteo je da depolitizuje državnu upravu i uveo je princip da se na važna mesta u državnoj administraciji, a poreska uprava jeste jedan takav organ, dolazi na osnovu javnog konkursa. Sada ako čitate Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji u onom delu koji se odnosi na direktora poreske uprave, šta ćete da vidite? Videćete to da on i dalje dolazi ne po principu javnog konkursa, ne po principu stručnosti i objektivnosti, nego i po principu partijske pripadnosti. Niste menjali, ispravite me gospođo Dragutinović, ako grešim, niste menjali odredbu Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji koja predviđa da direktora postavlja Vlada, direktora poreske uprave, na predlog ministra finansija. To je ostalo kao neki relikt nekih prošlih vremena kojih ste vi, navodno, hteli da se oslobodite. Nigde ne piše da se direktor poreske uprave postavlja od strane Vlade, a po prethodno sprovedenom javnom konkursu, nego samo da ga postavlja Vlada. To znači isključivo po političkim kriterijumima, onako kako se dogovorite vi u vladajućoj koaliciji, takav će da bude postavljen za direktora poreske uprave. Da li je stručan, da li zaista vodi računa o finansijskim interesima zemlje, da li je podložan korupciji, to nikoga nije briga. Bitno je da to bude onaj čovek o kome se dogovorite vi u vladajućoj koaliciji, odnosno šefovi partija koji vode vladajuću koaliciju. Ako bismo pogledali hijerarhiju, nomenklaturu državnih službenika po Zakonu o državnim službenicima, direktor poreske uprave je službenik po položaju, on ne sme da bude politički funkcioner. Vi ste, gospođo Dragutinović, politički funkcioner, doduše vi lično mnogo manje nego neki vaši podređeni službenici. Izuzetno cenim vašu stručnost, kulturu ophođenja u Narodnoj skupštini, odnos prema narodnim poslanicima koji su podneli amandmane i koji učestvuju u raspravi o predlozima zakona koji stižu iz Vlade. To cenim i poštujem kod vas, a doduše neke vaše kolege se ne ponašaju na taj način, ali vi ste zaista jedan pozitivan izuzetak u ovoj praksi. Dakle, vi po nekoj definiciji trebalo bi da budete politički funkcioner. Vi dolazite na mesto ministra igrom političkih faktora, sklopile se kockice i sada DS ima priliku da ima ministra finansija i sasvim je logično da tog ministra finansija bira i razrešava Skupština, mimo bilo kakvog konkursa. Državni službenik na položaju, po Zakonu o državnim službenicima, to nije neka politička želja SRS, to ste vi sami napisali u Zakonu o državnim službenicima 2005. godine, dakle, direktor poreske uprave je državni službenik na položaju. Njega po tom zakonu postavlja Vlada, to nije sporno, ali po prethodno sprovedenom javnom konkursu. Ovde javnog konkursa nema. To znači da Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji ne samo što derogira Zakon o radu, ne samo što derogira Zakon o državnim službenicima u pogledu prava i obaveza zaposlenih u poreskoj upravi, nego vi derogirate i Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima u pogledu načina izbora direktora poreske uprave. Ovde se, gospođo Dragutinović, postavlja još jedno pitanje. Koliko ljudi koji rade u poreskoj upravi i u Ministarstvu finansija vode računa o finansijskim interesima zemlje, a koliko vode računa o interesima raznih tajkuna i nazovibiznismena, kojih ima u Srbiji u ne tako malom broju. Sad namerno ovde, iz kurtoazije prema vama, neću da spominjem ime tog čoveka, ali pre nekoliko meseci, kada ste usvajali izmene Zakona o akcizama, otvorila se ta afera. Čovek je bio državni sekretar u Ministarstvu finansija, sedeo ovde otprilike gde vi sedite, pomagao tadašnjem ministru finansija, a sadašnjem premijeru Mirku Cvetkoviću, pomagao mu da prati izlaganje narodnih poslanika, bio je državni sekretar, nije prošlo nekoliko meseci, otišao čovek da radi u jednu veliku duvansku kompaniju i sad u toj duvanskoj kompaniji zastupa sasvim suprotna shvatanja od onih koje je zastupao dok je bio državni sekretar. Kad je bio državni sekretar, navodno je brinuo o interesima države, naroda, da državna blagajna bude što punija. Čovek otišao posle tri meseca u tu privatnu duvansku kompaniju, sad brine o interesima duvanske kompanije. Sad više nisu bitni građani Srbije, sad više nisu bitni individualni proizvođači duvana u Srbiji, sad je bitan džep gazde koji ga plaća. Ko nama garantuje, gospođo Dragutinović, to je osnovni problem koji se postavlja kod ovog zakona, da ljudi koji sada sede u Ministarstvu finansija, kao vaši sekretari, pomoćnici, savetnici itd, već sada ne rade za interes raznih tajkuna, mafijaša, biznismena itd. Ovde se postavlja pitanje - ako to nije tako, zašto vi Zakonom o poreskom postupku i poreskoj administraciji derogirate i Zakon o radu, i Zakon o državnim službenicima i Zakon o državnoj upravi itd. i dalje zadržavate veliki upliv dnevne politike na funkcionisanje poreske uprave. Mogu da verujem da se vi lično zaista brinete o tome da državna blagajna bude što punija i da građani Srbije što manje osete teret ove ekonomske krize, zaista mogu da verujem, nadam se da me nećete razočarati u tom pogledu kao neki drugi, ali nisam siguran u ljude koji sede oko vas, koji su došli na ta mesta po raznim partijskim kombinatorikama, da već sad ne rade za interese raznih tajkuna, biznismena itd, koje je baš briga za građane Srbije. Njih baš briga i za probleme sa kojima se vi suočavate kao ministar, kako ćete da napunite državnu blagajnu. Pune su novine tih velikih biznismena koji sole pamet svima redom o tome kako se vodi ekonomija, puni novinski članci finansijskih problema sa kojima se njihove kompanije suočavaju, prezaduženi, potpuno neracionalno uzimali kredite, prete otpuštanjem radnika itd. Oni se brinu samo za svoje lične interese, za interese svojih kompanija, u kom delu sveta će da naprave vilu, koliko bazen će da naprave, da li će u taj bazen da stave krokodile iz Amazonije ili iz Afrike itd. O tome vode računa. Baš njih briga što sad gospođa ministar Dragutinović, žena prehlađena, mora da sedi u parlamentu i da se raspravlja sa poslanicima SRS da li prihvatiti ili ne prihvatiti neki amandman. Njih, gospođo Dragutinović, baš briga i za vas, i za nas i za ovu državu. Garantujem vam da takvih ima i dalje u Ministarstvu finansija i vi, umesto da makar zakonom, makar formalno sprečite da takvi sutra pređu u rad kod privatnih poslodavaca koji samo misle o svojim privatnim interesima, vi i dalje poresku upravu ostavljate onako široko otvorenu za upliv raznih partija, vlasnika kapitala itd, u vreme kada je evidentno da Srbiju drma ekonomska kriza koja već više od godinu dana potresa ceo svet. To su problemi, gospođo Dragutinović, koji se postavljaju kod ovog zakona. Ti problemi će i dalje ostati otvoreni. Ono što je vrlo nezgodno za građane Srbije, to je da će ti problemi radnih odnosa, upliva političkih partija, tajkuna, biznismena itd. posebno eskalirati u 2009. godini, u godini koja će izuzetno biti ekonomski teška, a biće još teža, jer vi sad ostavljate i prostor u zakonima, darazni sumnjivi tipovi u Srbiji rade šta im je volja.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš. Vreme na raspolaganju, kao predstavnik poslaničke grupe, imate još dva minuta, i poslanička grupa LDP ima još 14 minuta i 24 sekunde.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarska, biću kratak ovaj put. Gospođo Dragutinović, očekivao sam, kad ste izašli nakon mene, iako ste hteli da kažete da je jedan amandman od vaše strane ocenjen kao vama najdraži, da ćete reći bar nešto. Možda ćete reći - Maraše, vi lažete, ne govorite istinu, to nije tačno, ili ćete nešto drugo reći, pa ćete reći - da, to je tačno. Potpuno je nenormalno da smo mi u našoj državi, mi koji vodimo Vladu, očekivali da imamo dobit kao i prošlih godina, a sada nam je prikazan gubitak. Učinićemo sve da ispitamo kako se to desilo, ko je učinio propust, ko je dozvolio da se fingira izveštaj, da se naknadno šalje drugi koji ima gubitak. Moram da podsetim sve, sigurno se svi sećate osmeha na licu direktora NIS-a kada je bio pitan kolika mu je plata. Znate zbog čega? Svake godine su imali dobit. Na osnovu toga su mogli 13. platu da isplate. Ove godine nema 13. plate. Naravno, nije mi žao što neće dobiti 13. platu, ali mi je žao što je republički budžet, po rečima ljudi koji su činili donedavno Skupštinu, oštećen za najmanje 30 miliona evra. Najmanje 30 miliona evra na osnovu dobiti iz NIS nije se slilo u republički budžet. Predsednik Skupštine je vaš ministar energetike, gospodin Škundrić, pitajte njega. Nazovite ga, pitajte ga kako je to moguće, ako smo imali dobit tokom cele godine, koja je u prvom delu godine prelazila preko 100 miliona evra. Moram da vas podsetim, prošle godine u jesen se NIS na listi od 500 evropskih firmi našla na 20. mestu po profiti koju ostvaruje. Ko radi u čijem interesu? Molim vas da nešto kažete. Ako nemate šta da kažete, molim vas, izađite i kažite - nemam šta da kažem. Potpuno je katastrofalno što je tako, ali nema šta da vam kažem. Kažite mi da ne govorim istinu, ali nešto kažite, zbog vašeg digniteta, ne zbog mog, jer ja stojim iza svega ovog što sam rekao i što sam dosad govorio kad je NIS u pitanju, jer za sve postoje dokumenti, potpisani, overeni. Nemam problem s tim. Vi očite imate, ali molim vas, izađite, kažite, preuzmite odgovornost, nešto kažite, a ne da nam govorite koji vam je najsimpatičniji i najlepši amandman.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe Napred Srbijo je 25 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, vidim da je ovde želja u Predlogu zakona da se zaposle novi radnici u poreskoj upravi, da se oni postojeći motivišu da rade, da se izvrši određena sistematizacija radnika poreske uprave itd. Međutim, problem i sa ovim zakonom, kao i sa svim zakonima koji se donose na teritoriji Republike Srbije, je taj što se on...
Izvinite, narodni poslaniče, upozoravam narodnu poslanicu Dušanku Plećević da ne remeti, proizvođenjem zvukova i kršenjem člana 104, govornika i da se ne ponaša nedostojno i nedolično. Podsećam vas da već imate jednu opomenu i da me ne primoravate da nastavljam sa izricanjem kazni. To se odnosi i na druge narodne poslanike, članove SRS, koji istraju u odluci da se nedostojno, i neprilično i nedolično ponašaju u Narodnoj skupštini, kršeći Poslovnik i ometajući govornika za vreme izlaganja. Izvolite, nastavite, narodni poslaniče.
Problem i sa ovim i sa drugim zakonima što se oni selektivno ili delimično primenjuju. Samo da vas podsetim, trenutno živimo u vremenu svetske ekonomske krize. Država ...
Upozoravam narodnog poslanika Momira Markovića da prestane sa kršenjem člana 104, već ste imali danas jedno upozorenje. Upozoravam narodnog poslanika Sulejmana Spahu da ne dobacuje sa mesta. Narodni poslaniče, imate dve opomene, trenutno kršite Poslovnike, vređate dostojanstvo Narodne skupštine i ne ostavljate mi mesta nego da izreknem i treću meru koja podrazumeva zabranu i oduzimanje reči. Zaista, molim da vrlo ozbiljno shvatite da vaše pravo da tražite sva prava po Poslovniku koja vam pripadaju važe i za druge narodne poslanike. Nemojte sebi ukidati legitimitet onih koji pripadaju opozicionim poslaničkim grupama, smatrajući da možete samo da govorite o tome da i drugi imaju prava, ali oduzimajući narodnim poslanicima pravo na slobodnu reč. Biću primorana da izričem mere, koje su u vašem slučaju mere oduzimanja reči, što vam za ovu sednicu, verovatno, ne znači ništa, ali ja primenjivati Poslovnik moram. Izvinite, poslaniče, još jednom.
Živimo u vremenu svetske ekonomske krize i država barem deklarativno pokušava, odnosno Vlada i pojedini članovi Vlade, da nam kažu kako će ovo biti godina štednje za sve, i za Vladu, za Skupštinu, budžetske korisnike i za zaposlene u organima državne uprave itd. Pre nekoliko godina doneli smo Zakon o zaposlenima u organima državne uprave, odredili koeficijente, zakon je pun nelogičnosti i nedoslednosti, ali kao takav zakon mora i na kraju da se primenjuje. Izmenama i dopunama ovog zakona vi jedan deo Zakona o zaposlenim organima državne uprave stavljate van snage. Određujete neke dodatne koeficijente, ali hajde i to bih mogao da razumem, ali čemu onda priča da će da se uvodi četvorodnevna radna nedelja, da bi se smanjio broj radnih sati, da bi zaposleni u organima državne uprave primali manje plate? Nemam ništa s tim, ali izađiteza ovu govornicu i kažite ako je tako. Možda grešim. Da postavim još jedno pitanje, šta je sa zaposlenima u raznim fondovima koji primaju plate iz javnih prihoda, recimo, sa zaposlenima u Fondu zdravstvenog osiguranja, ne mislim na zdravstvene radnike i zaposlene u zdravstvenim ustanovama, nego na lica koja su zaposlena u fondovima? Kolike su njihove plate, po 40%, 50%, 60% veće ...
Upozoravam Gordanu Paunović-Milosavljević da upozorenja koja izričem poimenice narodnim poslanicima shvati i prihvati kao da kažem imena svih narodnih poslanika za koje vidim da, i pored upozorenja, krše član 104. Zaista vas molim da prekinemo sa licemerjem, da se za nas traže prava, a da ta prava svojim postupcima uskraćujemo drugima. Narodni poslanik Milovan Radovanović dobacuje. Podsećam vas da opomene koje su već izrečene. Narodni poslanik Milovan Radovanović nastavlja da dobacuje, to je postupak koji je nedopustiv članom 104. i izričem vam upozorenje, sa molbom da zaista ozbiljno shvatite da će nakon toga biti izrečene i mere na osnovu člana 106. Izvolite, poslaniče.
Šta je sa tim zaposlenima, koliko su njihove zarade u istoj kategorizaciji veće od zaposlenih u organima državne uprave, kada oni isto primaju plate iz javnih prihoda? Šta je sa zaradama lica koja rade u penzionim fondovima? Kolike su njihove zarade? Koliko su njihove zarade veće od zaposlenih u organima državne uprave, pošto iz iste kase primaju platu? Gospođo ministre, da bih vam objasnio o kakvom je problemu reč, najbolje bi bilo da pronađete nekog, da ga pošaljete od nekih od penzionih ustanova, da ostvari neko svoje pravo iz radnog odnosa, ali da nema vaše intervencije, vašu propusnicu, vašu moć da prođe tamo. Vratiće vam se posle desetak dana izgužvan, pocepan, izgreben, prljav i polulud od državne administracije koja ne radi svoj posao, a prima fantastične plate. Imao sam jednu priliku sa tom ustanovom. Šetali su me od šaltera do šaltera, dok se na kraju nisam pozvao da sam poslanik i da sa tim prestanu. Za pravo koje meni pripada po zakonu i stalno izmišljaju neke nove papire, neke nove zahteve, na kraju sam ih pitao - gde to piše više u zakonu? Ali, da se vratimo na to kako se zakoni delimično sprovode. Ovde je dugo najavljivan Zakon o fiskalnim kasama, pa je čak i donošen, pa su rađene neke izmene i dopune, dopunjavan je, ali kako? Tako što su se pojedini poreski obveznici oslobađali obaveze da imaju fiskalne kase. Doneto je da advokati, zbog prirode posla koji rade, ne moraju da imaju fiskalnu kasu, pa stomatolozi zbog posla koji rade ne moraju da imaju fiskalnu kasu, pa lekari koji rade u privatnoj praksi takođe ne moraju da imaju fiskalnu kasu, jer, eto, rade delikatan posao, poreski službenik to može da zloupotrebi. Morate priznati da je to prilično glup izgovor, jer poreski službenici imaju pristup mnogo većim tajnama nego što je dijagnoza nekog pacijenta, kroz poreski postupak koji sprovode. Da vas pitam, gospođo ministre, od kada to Soroš ima zakonom dato pravo da nema fiskalnu kasu, od kad to SBB ima pravo da nema fiskalne kase? Javna preduzeća koja rade sa građanima dužna su da prilikom naplaćivanja usluge koju pružaju izdaju fiskalni račun. To je za porez koji naplate. Za onaj koji ne naplate, na osnovu broja ugovora iz svega onoga što imaju sa građanima dužni su da obračunaju PDV i da ga plate bez obzira da li su naplati od građana ili ne, je li tako? Od kada to SBB nema obavezu ni da obračunava, ni da iskazuje, niti da ima fiskalnu kasu? Da li je to zasluga gospođe Liht, koga, čija, ko mu je dao to za pravo? Javna preduzeća, državne ustanove, da li u svojini lokalne samouprave, da li državne uprave, moraju da imaju fiskalne kase. Znate šta, tu osim što se manipuliše i gotovim novcem ima manipulacije i sa mnogim drugim stvarima. Ako niste u stanju da izdate nalog poreskim službenicima da ovu moju tvrdnju provere, prekontrolišu i dostave vam poreski izveštaj, moj vam je savet da ovaj posao više ne radite. Nema svrhe raditi nešto, ako ne možete da se pridržavate zakona koji vi predlažete i vi donosite. Kada je u pitanju taj čuveni program Vlade za oporavak privrede, izlaska iz svetske ekonomske krize čitave države, već sam vam rekao u raspravi u načelu da nije u redu da novac građana Srbije iz budžeta Srbije plasirate u kredite koji su indeksirani u evrima. Da neki poreski obveznik koji je izvršio svoju poresku obavezu, traži pomoć od države i dobija sredstva kredita, ali u dinarima koji su indeksirani u evrima. Svedoci smo da u poslednjih mesec dana otprilike dolazi do malih, skoro nikakvih oscilacija u kursu evra. Znači, manje-više kreće se u rasponu od 1%, pogotovo otkada su te mere najavljene i otkada se krenulo u njihovu primenu. Ko meni ne garantuje da sada kada je evro u stagnaciji preduzeća ne počnu da uzimaju takve kredite, i građani i preduzeća, pazite, reč je o 122 milijarde dinara, milijardu i po evra. Samo jedan dinar da evro skoči, građani će morati da vrate milijardu i po evra više. To je taj problem da mi daje za pravo da sumnjam da hoćete kroz te kredite da pokrijete budžetski deficit. To bi bilo opravdano ukoliko biste uzeli kredite od stranih banaka u evrima, plasirali ih na tržište u dinarima i indeksirali u evrima, onda se ne bih plašio za stabilnost valute, jer svaki kredit bi bio pokriven deviznim kreditom koji ste uzeli iz inostranstva. Ovako, takvog pokrića nemate. Ovo što je trenutno evro stabilan nije zasluga Vlade RS, nego trenutne mogućnosti, finansijske mogućnosti građana. Znači, nema potrebe za velikim uvozom robe široke potrošnje, ne zato što ima dovoljno domaće, nego zato što nema ko da je kupi, tako da dolazi do smirivanja evra. Kada sam vam pričao o bankama, da ste domaće banke onesposobili za posao, za ono za šta su stvorene, samo da vas podsetim, vi sada ovih 122 milijarde evra plasirate uglavnom preko banaka koje su čitav septembar, oktobar, novembar, decembar i dobar deo januara i februara vršile pritisak na kurs evra da bi odavde izvukle što je moguće više evra i vratile u svoje centrale. To je sasvim tačno. Znači, vršen je takav jedan pritisak. Čak je i Raiffeisen banka samo u jednom danu skoro milijardu evra iznela iz države, iako je bio dogovor sa Narodnom bankom da se to ne radi. Preko takvih banaka sada plasirate kredite jer domaće nemate. Ono malo što ima nema dovoljno propusnu infrastrukturu za ove kredite. Sa 0,5% troškova vi ćete tim bankama da date ni manje ni više od 122 milijarde 600 miliona dinara za sve ovo, kao nagradu za to što su nam radili u proteklom periodu. Gospođo ministre, prekinite vi praksu kada je u pitanju kažnjavanje da pravite razliku između poreskih obveznika. Sasvim je jasno da preduzetnik, i pravno lice i odgovorno lice, moraju da plate kaznu, ali mi nije jasno kako to da za isti poreski prekršaj jedan plaća više, a jedan manje. Jasno mi je da preduzetnik i odgovorno lice jednom plaća kaznu, pravno lice plus odgovorno lice. Recite mi koja je razlika, osim u formi registracije, između malog privrednog društva i preduzetnika. Recite mi kolika je. U broju zaposlenih nema je. U prometu koji ostvaruju, mogu da vam nabrojim barem deset preduzetnika koji imaju daleko, daleko veći promet nego u 90% pravnih lica koja su mala. Znači, kada je u pitanju ta kaznena politika, izjednačite je, ali ne tako što ćete da je povećavate ka pravnim licima, nego nađite neku meru u čitavoj ovoj priči, a kazne za odgovorne prema težini poreskog prekršaja. Napišite koliko ko mora da plati ako utaji porez ili ne uradi nešto što je zakonom predviđeno. Toliko zasad u ovom mom prvom javljanju.
Narodni poslanik Sulejman Spaho želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Pozivam se na član 104. Poslovnika zato što ste grubo, gospođo Čomić, prekršili dostojanstvo ove skupštine. Malopre, pre ovog govornika ste me opomenuli da navodno udaram ili nešto drugo radim. Stajao sam tamo, verujući da pogledam da li od mojih kolega neko lupa da bih vama mogao da pomognem, da vam kažem, vi ste me opomenuli.
Narodni poslaniče, molim vas da pažljivo pratite tok sednice Narodne skupštine, nisam vas opomenula. Upozorila sam vas da imate dve opomene i da prestanete sa postupcima koji predstavljaju kršenje član 104. Poslovnika Narodne skupštine i drugih članova koji regulišu obavezu ophođenja i ponašanja u Narodnoj skupštini. Nemate pravo na reč zbog toga što ste zloupotrebili stav 1. člana 100. Poslovnika, smatrajući da ste opomenuti, jer sa nedovoljno koncentracije pratite tok Narodne skupštine. Ponovo vas upozoravam da sa mnogo ozbiljnijim pristupom svi možemo na sednici mnogo efikasnije i bolje da radimo. Zahvaljujem, narodni poslaniče. Na član 24. amandman je podnela poslanica Nataša Jovanović. Narodni poslanik Slobodan Maraš, u raspravi u pojedinostima, a na amandman 24. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, malopre je gospođa predsedavajuća opominjala zbog buke koja se čuje u ovoj sali. Mislim da mnogo više dostojanstvo ove Narodne skupštine urušava tišina koja dolazi od vas, gospođo ministarka. Molio sam vas dva puta da nam date odgovor na neka pitanja. Samo vi slobodno ćutite, ali nemojte da se iznenadite ukoliko ispod vašeg prozora u Kneza Miloša ili gde već, ispred Ministarstva finansija, budu demonstracije, ako budu nezadovoljni građani. Vi ste malopre rekli – mi ovde pričamo o amandmanima, zato ne možete da odgovorite. Mi pričamo o životu. Pričamo o ovoj državi, pričamo o budžetu RS, ali ovde sedi ministarka finansija. Ako je jedini odgovor koji imate tišina, nemojte da vas iznenadi buka ispred vašeg prozora.
Reč ima ministarka finansija. Da li ste želeli reč po ovom amandmanu? Izvolite.
Moram da priznam, gospodine Maraš, da još nisam navikla da odgovaram na pitanja, kada onaj ko ih postavlja zna odgovore. Meni se činilo da sam na ovo pitanje odgovorila. Hajde da ponovim. Dakle, vi mene pitate da li je tačno to što govorite o prikazivanju, odnosno praktično pretvaranju dobiti u gubitak po završnom računu kada je u pitanju NIS. Da li je to, ako je to vaše pitanje, odobreno od strane ministra finansija? Rekla bih vam sledeće – sve što ste rekli je tačno, ne mogu da se zakunem baš u pojedinačan broj, jer nisam videla tačan broj koji se odnosi na dobit NIS-a u 2008. godini, ali definitivno je NIS ostvario dobit, prema našoj metodologiji, odnosno međunarodnim računovodstvenim standardima. Kolika je tačno dobit bila, u dinar ne znam. Takođe, veoma dobro znate, to je takođe tačno, Skupština akcionara je odlučila da čitava dobit praktično pripadne budžetu RS. Isto tako znate da smo u budžetu, koji je usvojen za 2009. godinu, sa tom dobiti računali. I za mene je bilo iznenađenje kada sam saznala to. Šta sad radim? Nešto se radi, pokušavam da vidim šta su to promenili. Ministarstvo finansija, ministar finansija sigurno nije dao saglasnost za tako nešto, tim pre što sam to planirala, znači, to je bila prihodna strana našeg budžeta. Ono što sam čula jeste da postoji neki element, neki član ugovora koji upućuje da nismo tako nešto mogli da uradimo. Međutim, kada sam pročitala taj ugovor, meni, koja sam ekonomista, nisam pravnik, prosto to što su oni radili - ne sledi iz tog ugovora. Dala sam pravnoj službi i ispitujem šta su promenili. To je ono što sada rade. Uglavnom, sve je tačno i NIS sve ove godine ostvaruje dobit. Običaj je 50% da se te dobiti prebaci u budžet Republike Srbije. Ovo sve je uradio novi vlasnik, bez saglasnosti ministra finansija. Za sve ovo što ste pitali, znači vi ste znali odgovor i pretpostavljam da ste znali da nisam mogla da dam saglasnost na tako nešto. Kao što je ovo tačno što ste rekli, tako nije bilo tačno ono što ste govorili dva dana pre, već sam zaboravila, kada je u pitanju Zakon o otpisu kamata. Taj zakon je usvojen, ako se dobro sećam, odnosno 5-og, a počeo je da važi 13. novembra, a prve uplate po osnovu tog zakona su bile početkom decembra. Znači, prve uplate su bile početkom decembra i da sve to može da se proveri. Takođe, sve je spremno za uplate od marta već u februaru. Dakle, ovo jeste tačno, a ono što ste govorili o Zakonu o otpisu kamata nije tačno. Mogu li sada da pređem na amandman? Dakle, amandman koji je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović na član 24. prihvatam u ime Vlade.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Dakle, na član 24. amandman koji je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović prihvaćen je od strane predstavnice predlagača. Narodni poslanik Slobodan Maraš želi reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, hteo sam da vam se zahvalim što ste nakon mog trećeg poziva izašli da date odgovor, odnosno da potvrdite sve ono što sam naveo - da je ovakvom predajom završnog računa od strane novih vlasnika, podvlačim "novih vlasnika", oštećen budžet Republike Srbije. Očekujem da ćete, kao što ste sada imali spremnost da potvrdite ono što sam rekao, učiniti sve da se tako nešto ne dogodi. Nijednog momenta nisam rekao - da ste vi odobrili, samo sam rekao da je neko očito odobrio. Znači, nijednog momenta nisam želeo vas lično da upletem u sve to. Duboko sam uveren, kao što ste sada imali spremnost da potvrdite ono što sam rekao, da ćete imati spremnost da ovo do kraja ispitate i da ne dozvolite da republički budžet bude oštećen. Hvala.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 24. Predloga zakona. Svrha amandmana je podizanje profesionalnog nivoa državnih službenika. Amandman je podnet zbog sve većih problema u kojima se nalazi državna administracija. To uostalom priznaje i ministar Marković, koji najavljuje u izjavi za jedan dnevni list od 12. marta ove godine - da će u naredne četiri godine doći do smanjenja lokalne administracije za osam hiljada ljudi i da će se tako, navodno, uštedeti 12 miliona evra. Kada ovu činjenicu uporedimo sa zahtevima MMF-a, jasno je da postoji direktna veza između uslova MMF i uništavanja državnih institucija Republike Srbije. Štednja ne može biti izgovor za to zbog sledećih razloga. Prava štednja bi bila povlačenje besmislene i štetne odluke o jednostranoj primeni Prelaznog sporazuma, koja nas košta oko 267 miliona evra, po proceni same vlasti. Dakle, to je preko 20 puta veća suma od one koja će se dobiti od otpuštanja državnih lokalnih službenika. Zato apelujem na uvaženu ministarku da prilikom najavljenog rebalansa budžeta ukine ovu odluku o jednostranoj primeni Prelaznog sporazuma. Apelujem da prihvati ovaj amandman, jer će se tako podići nivo rada državnih organa i smanjiti korupcija. Na kraju, apelujem da ostanete dosledni u svom stavu povodom aranžmana sa MMF i da ne popustite, kao u slučaju jednostrane primene Prelaznog sporazuma, jer u štampi od 12. marta ove godine objavljeno je - da se uvažena gospođo Dragutinović ne slaže sa procenom premijera da Srbija mora da se zaduži čak za dve milijarde dolara. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SRS je osam minuta.
Gospođo ministre, nisam čula šta ste rekli kolegi Miroviću, ali mislim da ste vi zagovoreni i da ovakva odredba stoji pod f) ovog izmenjenog člana 169, odnosno dopunjenog, zato što je ovo protivustavna odredba. Kao što je kolega Mirović napisao u amandmanu, jeste diskriminatorska. Stavite se lično u situaciju da niste ministar, jer možda biste bili direktor poreske uprave negde, je li tako, ili neko od vaših kolega. Zamislite sada situaciju da neko od bližih članova vaše porodice, vaš suprug ili vaša sestra, ili brat ima neki posao koji je, kako se ovde u zakonu kaže, vezan za rad poreske uprave. Taj neko je diskriminisan i ne može da obavlja tu delatnost samo zbog toga što ste vi službenik ili direktor organa poreske uprave. Moram sada da se vratim na početak i na osnovni zakon Božidara Đelića, jer ovo je još jedna novotarija. Mi smo imali raznih pokušaja od 2002. godine, odnosno ovo je četvrta izmena i dopuna od 2002. godine, kada je osnovni donet, pa je tako Đelić predlagao - da poreski inspektori mogu prinudnu naplatu poreza da vrše i danju i noću. Onda je kolega Stevan Kesejić, poslanik SRS u to vreme, dobro se sećam, napisao amandman i pod našim pritiscima i argumentima - da ne mogu poreski organi da upadaju ljudima noću u kuću, taj član je izmenjen, odnosno odustalo se od toga. U sledećoj izmeni i dopuni Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji bila je takva ideja, čini mi se ponovo Božidara Đelića, ali godinu dana kasnije - da poreski inspektori mogu da nose oružje, da ulaze u firme i u privredne subjekte i naplaćuju porez sa pištoljem za pojasom. Onda smo mi išli toliko daleko da smo napravili još jednu parodiju na takav član, pa smo u amandmanu rekli - da, da treba da postoji poseban stočić gde će on da odloži svoj pištolj kada uđe. Onda se pod pritiskom odustalo i od toga. Dakle, nemojte sada da ponavljate iste greške vaših prethodnika i zaista je neverovatno, znate, ako je neko utajio porez i svako ko je podložan krivičnom gonjenju, nepoštovanju zakona, on mora, ako je dobro organizovana država i organ poreske uprave i drugi nadležni organi, da snosi konsekvence za to. Ali, da mi sada članovima porodice, to ovde kaže "bližim srodnicima", zabranimo da se oni bave delatnostima koje su u bliskoj vezi sa poreskom upravom - zaista je ne samo diskriminatorski, ko zna koliko je sada u Srbiji takvih. Znate, sada su u toku konkursi za organe poreske uprave u mnogim gradovima. Znam da je u Prijepolju konkurs raspisan spletom okolnosti. Sami kažete da ste u deficitu sa kadrom i da vam trebaju pre svega stručni, kvalitetni ljudi. Kolega Stevanović, koji je autor ovih amandmana, u ime poslaničke grupe SRS, koje ste vi prihvatili, rekao vam je, ako se sećate na početku priče - najvažniji je taj ljudski resurs. Je li tako? Vi ćete sada zaista da odbijate ljude da konkurišu, da budu zaposleni u organu poreske uprave kao službenici, zato što zabranjujete njegovom najbližem srodniku da se bavi tim poslom. Vraćamo se na početak priče uvaženog kolege Stevanovića. Kako ćemo onda da sačuvamo taj najvažniji resurs u jednoj zemlji, a to je ljudski kapacitet i potencijal koji treba da radi ovaj odgovoran posao? Biti poreski službenik nimalo nije lak posao. Možete se zameriti komšiji, prijatelju, celoj ulici itd. ako odgovorno radite svoj posao, jer ovaj će da vam kaže - šta si mi došao danas, dođi sutra. Najbolje to znaju ovi ljudi na terenu u ovim jedinicama lokalne samouprave koji vrše sada naplatu poreza na imovinu. Moraju da uđu u svaku kuću i da razgovaraju sa čovekom, da vide kako će i šta će. Ako je već to tako i ako od njih tražimo odgovornost, i da se maksimalno ponašaju u skladu sa kodeksima svoje profesije, nemojte onda da diskriminišete njihove najbliže srodnike, već prihvatite amandman kolege Mirovića. Hvala.
Narodna poslanica Marina Raguš. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe je tri minuta.
Dame i gospodo, uvažena gospođo ministar, zaista se nadam da vam je danas malo bolje nego što je bilo juče. Pokatkad u ovom parlamentu atmosfera postane toliko zagrejana da se i svi mi pomalo zaboravimo i zaboravimo čak i onu ljudsku komponentu, ali nadam se da je svima nama sveukupno zaista na oprost. Ovo su turobna vremena, velika su iskušenja pred svima nama, svi smo na istorijskom zadatku i pred velikim istorijskim ispitom hoćemo li ga položiti ili ne. To se tiče kako kolega iz vladajuće većine sa pozicija vlasti, tako i kolega iz opozicije. Zaista moram da vam se zahvalim za to što ste konačno ostali dosledni svojoj profesionalnoj radnoj biografiji i reputaciji. SRS generalno zaista nijednog momenta nije imala nedoumicu da vi, na prvom mestu vi lično, nećete imati interes naroda kao kategorički imperativ. To što ste prihvatili šest amandmana, uvaženi kolega Stevanović će me ispraviti ukoliko pogrešim ili omanem u jednom, zaista nam pruža nadu, uliva negde i poverenje, a i jeste zaista vrlo jak signal da makar dobar primer dobre prakse postoji, da ćemo svi zajedno uspeti u ovoj godini, u godinama pred nama, da uredimo kuću samostalno, nezavisno, da se odupremo svim pritiscima, da dokažemo da smo nacionalno odgovorni, da smo svi pripadnici ipak državotvornih stranaka i da ćemo svi ispred svoje ideologije, svog političkog puta biti na jednom zadatku, da izgradimo jaku nacionalnu državu, gde će građani moći da imaju zaista podjednake šanse da žive životom dostojnim čoveka. Takođe, ono što je i trebalo da bude primer dobre prakse ovde u ovom parlamentu jeste i sledeća činjenica. Nadam se da će gospođa Čomić, čak i ne sumnjam, makar porazmisliti o tome, kao što i kolege iz vladajuće većine treba da porazmisle o predlogu da je vreme za amandman od dva minuta zaista vrlo malo. Nećete, naravno, zameriti pripadnicima SRS što su u jednom vrlo važnom momentu za trajanje naše političke grupe koristili naravno svaku mogućnost, zapravo jedinu mogućnost kao što je ovaj parlament, da u vremenu koje je Poslovnik nama dozvoljavao iskažu neslaganje sa određenim dešavanjima koja zaista štete parlamentarnoj demokratiji u Srbiji. Zaista, vlast treba da ima na pameti sledeće. opozicija treba da pomogne da život u Srbiji bude što bolji i što kvalitetniji. Vreme od dva minuta za jedan amandman, složićete se, takođe, gospođo ministar, zaista je malo da bi se svi argumenti ovde izložili i predložili pripadnicima vlasti da učine život u Srbiji mnogo boljim. Hvala još jednom.
Na član 27. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 27. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Predlog za dodavanje novog člana. Vlada je podnela amandman kojim predlaže da se posle člana 29. doda novi član 29a. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača dr Diana Dragutinović, ministarka finansija, želi završnu reč? Reč ima Diana Dragutinović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, samo sam htela da iskoristim ovu priliku da se zahvalim na amandmanima koje sam dobila. Bile su tri grupe amandmana. Prva grupa koja je poboljšala tekst, jezički je pravilnija, nije ostavila prostora za dvosmislenost i tu grupu amandmana sam prihvatila. Postojala je i druga grupa amandmana, koji su suštinski pobošljavali stvari i tu grupu amandmana sam prihvatila. Postoji i treća grupa amandmana, gde nisam znala kako da reagujem, posebno na amandman gospodina Dejana Mirovića. Šta je prevagnulo? Da li bi taj amandman, da li bi njegovo usvajanje kao rezultat imalo veću korupciju ili više narušavanje Ustavom garantovanog prava? Meni se činilo da bi možda bio više izvor korupcije. U svakom slučaju, hvala vam na amandmanima.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 18. mart 2009. godine, sa početkom u 10.00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Hvala vam.