Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Dvanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuju 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 1/3 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nikola Novaković, Suzana Grubješić, Ksenija Milivojević i Dragan Rafailović. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOBROVOLjNIM PENZIJSKIM FONDOVIMA I PENZIJSKIM PLANOVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Miloljub Albijanić, Zoran Anđelković, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Momir Marković, Gordana Pop-Lazić, Dragoljub Stamenković i Veroljub Arsić, kao i amandmane Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Narodni poslanik Miloljub Albijanić pisanim putem povukao je amandman na član 39. Predloga zakona. Zakonodavni odbor je, na osnovu člana 146. stav 2. Poslovnika, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnog poslanika Suzane Grubješić na članove 23, 27, 30, 31, 39, 46. i 51. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Jedno obaveštenje: 41. sednica Odbora za pravosuđe i upravu biće održana u četvrtak, 22. septembra 2005. godine, sa početkom u 10,30 časova u sali na trećem spratu. Izvolite, gospodine Krasiću.
Vi ste, gospodine predsedavajući, pročitali ko je podneo amandmane na ovaj predlog zakona. Pročitali ste stav Zakonodavnog odbora da su pretežno svi amandmani pravno mogući. Verovatno ste pročitali stav nadležnog odbora da se ne prihvataju ovi amandmani. Ali, mi nemamo mišljenje Vlade povodom ovih amandmana.
Po hitnom postupku, Vlada nema obavezu da da svoje mišljenje, a na sednici će dostaviti svoje mišljenje.
Znate li zbog čega postavljam ovo pitanje? To je u direktnoj vezi sa ovim amandmanom zbog koga sam izašao za ovu govornicu. Ne vidim razlog zbog čega Vlada ne bi prihvatila ovaj amandman. Pre nego što krenemo sa raspravom u pojedinostima, bilo bi dobro da neko iz Vlade makar pošalje papir, pošto više ne smeju da dođu i da nas obaveste - prihvatamo ovaj amandman, ovaj ne prihvatamo, da znamo kada obrazlažemo dokle da obrazlažemo. Džaba je da 15 minuta obrazlažem ovaj amandman ovde kada nema nikoga iz Vlade, a možda u danu za glasanje dobijemo obaveštenje da je Vlada prihvatila ovaj amandman. Koja je onda efikasnost i koja je bila svrha promene našeg Poslovnika? Ali, dobro, pošto ste zaključili da na ovaj način radite, smatraću da Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Za početak da navedemo da se nalazimo na drugoj tački dnevnog reda, to je Predlog zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima. To je u režiji Mlađana Dinkića treći stub PIO. Član 4. reguliše pravnu formu društva za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom. Vlada, sudeći po izgledu i tekstu člana 4. Predloga zakona, smatra da to treba biti zatvoreno akcionarsko društvo, da osnivači mogu biti domaća i strana pravna i fizička lica, da domaće pravno lice sa većinskim državnim kapitalom ne može biti osnivač, izuzetno banke i društva za osiguranje sa većinskim državnim odnosno društvenim kapitalom mogu biti osnivači organa društva za upravljanje. Poslednji stav – pravna i fizička lica mogu biti akcionari samo u jednom društvu za upravljanje. Mi smo podneli amandman i tražimo da se ceo član 4. promeni, da dobije drugačiji izgled, mnogo precizniji, mnogo jasniji.On bi morao da glasi ovako: "Društvo za upravljanje je privredno društvo koje se osniva i posluje kao akcionarsko društvo". Posle stava 1. dodaju se novi stavovi 2, 3. i 4. koji glase: "Osnovni kapital društva za upravljanje ne može da se obezbeđuje preko javne emisije akcija. Akcije društva za upravljanje su obične akcije na ime. Društvo za upravljanje ne može da izdaje prioritetne akcije." Tražili smo da se poslednji stav ovog člana, u varijanti Vlade, promeni i da glasi: "Pravno i fizičko lice može biti akcionar samo u jednom društvu za upravljanje." Kao što vidite, ovo je samo preciziranje onoga što je verovatno bila ideja predlagača, ali mnogo jasnije, ne toliko zbog same sadržine člana 4. Predloga zakona, već zbog pravnog statusa, pravnog položaja društva za upravljanje koje se odslikava u sledećim odredbama ovog predloga zakona. Siguran sam, da je predstavnik Vlade ovde, i da je kojim slučajem čitao amandmane i da zna tekst zakona, da bi ovaj amandman prihvatio, jer stvarno ne postoji nijedan razlog zašto se ovaj amandman ne bi prihvatio. Kad sam već ovde za ovom govornicom, moram da ukažem zbog čega je usvajanje ovog amandmana važno, a sa gledišta sledećih članova ovog zakona. Važno je da bi se smanjio uticaj Narodne banke Srbije. Od kad je DOS došao na vlast, bez obzira na izgled, veličinu, suština se nije promenila. Gde su finansije, tu je G17 plus. Narodna banka Srbije dobila je totalni primat u odnosu na banke, apsolutnu vlast u odnosu na osiguravajuća društva, značajno se pita kod hartija od vrednosti, a evo sada, i kod dobrovoljnih penzijskih fondova. Narodna banka Srbije postala je alfa i omega svega i svačega. Nema tu više ni komisije za hartije od vrednosti, nema više ni Ministarstva finansija, kao nadležnog državnog organa, pa bilo ono direktno, bilo neka njegova uprava. A, ovde se radi potpuno o poslovima iz nadležnosti državne uprave u onom delu gde se obezbeđuje sigurnost poslovanja ovih društava za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom. Vrlo je važno da ti fondovi budu pod rigoroznom kontrolom države, zato što rade sa imovinom fizičkih lica, imovinom koja se izdvaja, uvećava, čuva za onaj dan kada član dobrovoljnog penzijskog fonda treba da bude korisnik svojih sredstava, treba da raspolaže svojim sredstvima koja se privremeno vode na nekom računu dobrovoljnog penzijskog fonda. Na 20 i nešto mesta u ovom zakonu stoji odredba da je Narodna banka Srbije dužna da bliže propiše, tako da ona propisuje i kada je u pitanju kadrovska politika, i kada su u pitanju pravila poslovanja, pravila investiranja, mogućnosti investiranja, obim investiranja. Sve zavisi od guvernera Narodne banke Srbije. To bi bilo - što Mlađa propusti, to Jelašić dočeka, ili da to naši ljudi shvate "što ne platiš na mostu, platićeš na ćupriji". Takvo uplitanje, ipak, izvršne vlasti ne može da se odobri u Narodnoj skupštini. Mi smo podneli vrlo malo amandmana na ovaj predlog zakona zbog dva razloga. Prvi je razlog što sa odgovarajućim brojem amandmana želimo da ukažemo na promašen koncept ovog zakona i da dobijemo vreme da javnost u Srbiji obavestimo šta se dešava sa dobrovoljnim penzijskim fondom. Mi se kao stranka zalažemo za formiranje tog fonda i za taj treći stub osiguranja, ali ne na ovaj način kako je to Mlađan Dinkić osmislio. On je osmislio sledeći način dobrovoljnog penzijskog osiguranja: da navodno po principu slobodnog izbora svaki građanin može da odluči da li će biti član nekog dobrovoljnog penzijskog fonda, da uđe u sistem tog dobrovoljnog penzijskog osiguranja, da uplaćuje prema svom prohtevu odgovarajući iznos i tako se stvara utisak kod najvećeg broja građana Srbije – pa da, šta to nas briga, to su njihova sredstva, oni ulažu, kako će oni da prođu to nas ne interesuje. To bi otprilike bio rezon kao kod Dafine i Jezde, pa ako su stradali, stradali su i preuzeli onaj rizik, kao što reče onaj Vlatković, guverner: "Pa, niko ih nije terao da na silu idu tamo, nego su dobrovoljno otišli, i to je bio rizik". Kod publike treba da se stvori utisak: pa, što bismo mi to sad nešto posebno regulisali kad "koliko para, toliko muzike", ko ima para, on će i da ulaže, on će da koristi to pravo, tj. svoju imovinu u određenom trenutku. Zašto bi se država tu toliko petljala? Onda ima i drugih mišljenja, koja kažu - da, to je dostupno svakome, neko će da ulaže po 200-300 evra, neko će da ulaže 20 evra, kao svoj doprinos; zašto bismo mi sada ulazili u te imovinske stvari pojedinca? Međutim, ovde se krije jedna velika podvala. Ovde se krije podvala po sistemu da verovatno 11 što fizičkih što pravnih lica, ukoliko obezbedi taj osnivački kapital koji je ove predviđen sa milion evra, formira društvo za upravljanje. To društvo za upravljanje osmišljava dobrovoljni penzijski fond, građani postaju članovi, naravno ukoliko žele, preuzimaju neku obavezu, uplaćuju te doprinose, ali to društvo za upravljanje uzima 5%. Ovde čak postoji jedna odredba da društvo za upravljanje nije čak dužno da vodi evidenciju, može te poslove da poveri nekome drugome. Prevara se kompletira na taj način što, kada se vidi gde dobrovoljni penzijski fond može da ulaže svoja sredstva, koja obezbeđuje preko doprinosa članova, gde će se pretvoriti pretežno u hartije od vrednosti, državne hartije od vrednosti. Znači, Mlađan Dinkić je osmislio da ne treba on da se zadužuje kod komercijalnih banaka, ne treba on da se zadužuje kod Međunarodnog monetarnog fonda. On može lepo da se zadužuje emisijom dužničkih hartija od vrednosti, pa da li je to Republika Srbija, Narodna banka Srbije, neka komercijalna banka (doći ćemo i do tog člana koji reguliše poslovanje), a pošto je država najveći garant, najmanji je rizik kada se kupuju hartije od vrednosti čiji je izdavalac država ili neki paradržavni organ, nije to, u krajnjem slučaju, ni bitno. Na taj način ona obezbeđuje finansijska sredstva za ubuduće, da pokazuje, verovatno, sposobnost da prevaziđe probleme likvidnosti tekućeg finansiranja. Zašto je to spokojno za sledećih desetak godina? Zato što je sasvim sigurno da za sledećih 10 godina niko neće biti korisnik iz tog dobrovoljnog penzijskog fonda, jer pod nekim uslovima se ta sredstva koriste, iako su ona uvek imovina člana dobrovoljnog penzijskog društva, odnosno fonda. To je ta cela matematika. Ako se imaju u vidu i oni modaliteti kako su zaštićeni podaci o poslovanju, i ako se ima u vidu da nema nikakvih ograničenja, neće u početku, ali verovatno 3-5 firmi ili 3-5 interesnih organizacija već planiraju da se uključe u ovaj sistem, da manipulišu slobodnim sredstvima. To će uvek biti slobodna sredstva, da znate, dokle god nema neke konkretne obaveze tog dobrovoljnog penzijskog fonda, pa će tu doći pare i sa Kipra, tu će doći i neka druga sredstva. Praktično će se legalizovati perionica para za pojedince, ne za običnog čoveka koji može ulagati 20, 50 do 100 evra mesečno da uplaćuje za svoje dobrovoljno mesečno penzijsko osiguranje ili invalidsko osiguranje. Ne, nego oni garagani, oni veliki koji primaju po 200-300 hiljada evra mesečno platu, oni će biti zaštićeni ko medvedi. Dobrovoljni penzijski fond nije pravno lice, on formalno-pravno ne može da odgovara ni za svoje obaveze, jer dobrovoljni penzijski fond i ne ulazi u neke obligacije. U obligacije ulazi društvo za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom. Tu postoji praktično formalno-pravno zaštita imovine, obezbeđen rudnik i sredstva za finansiranje svih ovih novotarija Mlađana Dinkića, nekih odabranih banaka i nekih budućih odabranih penzionih fondova. To je cela igra. Stvarno običan građanin može da kaže – pa, to nas uopšte ne interesuje, zašto bismo se mi koji nikada tamo nećemo biti dobrovoljno osigurani sada brinuli kako će da posluje dobrovoljni penzijski fond. E, u tome se ogleda najveća prevara. Osnivački kapital za osnivanje i upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom je na niskom nivou - samo milion evra. Koje beneficije stiču osnivači tog društva za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom ne može ni da se sagleda u ovom trenutku. Sa ovih nekoliko amandmana mi samo želimo da ukažemo na elementarne propuste u ovom zakonu koji ima pogrešnu koncepciju. Vi tačno od odredbe do odredbe koja govori o kadrovima, o organizaciji itd, možete pored svakog člana da stavite ime i prezime nekog čoveka iz Republike... (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Koji su uslovi u pogledu menadžerstva, koji su uslovi u pogledu banke, sve može da se prevede na ime i prezime i naziv i nije potrebno da se tumači ova ovakva komplikovana opšta norma. Ovde ima čak i preterivanja u odnosu na praksu koja postoji kod drugih zemalja sa ovakvim ili sličnim fondom.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Gospodine Mihailoviću, malopre ste objašnjavali kolegi Krasiću kako prema Poslovniku ministri nisu u obavezi da budu ovde kada se raspravlja o zakonima po hitnom postupku ...
Oprostite, samo ispravka, nisam rekao da nisu obavezni da budu ovde, već da nisu obavezni da Vlada daje mišljenje kada je postupak hitan.
Dobro, i jedno i drugo, vidim i da ih nema ovde i da nemamo mišljenje Vlade. To ako jeste tako, to je još jedan od dokaza koliko ste loš Poslovnik usvojili. Doduše, stoji u Poslovniku i obaveza ministara da periodično sede ovde i da odgovaraju narodnim poslanicima na teme koje interesuju narodne poslanike. To je samo nešto što je napisano u Poslovniku. Bez obzira na to što Vlada, eto, nije morala da nas obavesti o svom mišljenju, mi mislimo da to jeste bilo neophodno, a pogotovo kada se radi o jednom zakonu koji je potpuna novina u pravnom sistemu Srbije. Inače, bilo bi normalno i uobičajeno ako narodni poslanik podnese amandman i ovde ga obrazlaže, obrazlaže ga, između ostalog, zbog toga da bi predstavnik Vlade eventualno prihvatio te argumente, pa da prihvati i amandman, ili da taj isti predstavnik Vlade izađe i da odgovori svojim argumentima narodnom poslaniku koji, takođe, ima mogućnost da kaže – odustajem od amandmana. Naravno, takva komunikacija u ovom parlamentu ne postoji, bez obzira što se vi hvalite nekim posebnim uspesima i u demokratizaciji i u donošenju zakona. Možete da donesete koliko god hoćete zakona, kada ne učestvujete u raspravi vi iz vladajuće većine. Niste tu čak ni da slušate, a kamoli da učestvujete u raspravi o zakonima koji se donose u ovom parlamentu. Dakle, mi danas govorimo o Predlogu zakona o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima. Ovo jeste novina u našem pravnom sistemu, ali mi srpski radikali nismo fascinirani, kako je pokušao ovde ministar da nam priča o ovoj novotariji, zato što je SRS, sigurna sam, jedina stranka koja u svom programu odavno već ima predviđeno i dobrovoljno penzijsko osiguranje, i prvi i drugi stub itd. Dakle, nama to nije strano, ali mi bismo to rešili na jedan mnogo bolji način, kako bi građani Srbije koji će koristiti dobrovoljne penzijske fondove od njih imali zaista koristi i gde bi bili sigurni da će njihova sredstva biti na pravi način čuvana i na pravi način njima dostupna u momentu kada budu spremni da ih koriste. Ovaj zakon to ne garantuje, a govorio je i kolega Krasić o tome, zato što je ovo zakon jedne stranke koja čini Vladu Srbije, stranke ministra finansija i guvernera Narodne banke. Prosto je nedopustivo da se guverneru Narodne banke, odnosno banci ostavlja ovoliko mogućnosti da sve podzakonske akte koji proističu iz ovog zakona donosi guverner Narodne banke. Prvo, nedopustivo je da se pravi zakon u kom nije maksimalno regulisana materija koja je tema ovog zakona. Mi srpski radikali stalno vas ubeđujemo i apelujemo na kolege pravnike iz poslaničkih grupa koji glasaju za vladine zakone, mora se voditi računa, bez obzira na podršku Vladi, pravnici moraju da vode računa o tome da zastupaju stav da zakoni koji se donose u ovom parlamentu moraju da budu jasni, precizni, koncizni i da se kod donošenja zakona ne ostavlja mogućnost za zloupotrebu, odnosno da se svede na minimum mogućnost zloupotreba kod primene zakona. Vi možda niste svesni, ali onaj ko vam predlaže ove zakone i te kako je svestan da vam predlaže zakone koji su faktički samo okvir koji reguliše neku materiju, a suština se ostavlja nekom ko će to da uradi daleko od očiju javnosti. U ovom zakonu o dobrovoljnim penzijskim fondovima i penzijskim planovima ta mogućnost ostavlja se guverneru Narodne banke, a danas je to Jelašić. Dobro znate da taj čovek ne zaslužuje da mu se ovakve stvari ostavljaju u nadležnost; čovek koji je u stanju da utaji porez na kupovinu vile. To je ono što javnost zna, a ko zna šta još ne zna. On i Mlađan Dinkić, ministar finansija, upravljaju ovim fondovima na način kako je ovaj zakon predvideo, to je nedopustivo. Svi mi znamo i svi vi znate i građani Srbije znaju šta je Mlađan Dinkić uradio sa bankama u Srbiji, šta je uradio sa osiguravajućim društvima, gde je sve upleo prste. Nedopustivo je da Narodna skupština donosi zakon koji i dalje ostavlja mogućnost da Dinkić i Jelašić svojim zloupotrebama raspolažu društvenim parama. Navikli su oni to i iz vremena Jezde i Dafine, bez obzira što su juče ovde Jezda i Dafina prebacivani nekom drugom, ali setite se ko je sve tu ostavljao pare, ko je dobijao donacije iz inostranstva, ko je te donacije ulagao u te piramidalne banke, ko je jedini podigao te pare pre nego što su banke pukle. Naravno, cela Srbija zna da to nisu radili jedino srpski radikali. Samo još jednu rečenicu, očigledno je Vlada kada je predlagala, kada je prepisivala ovaj zakon napravila jednu grešku. Imali su ispred sebe zakon Slovenije i Hrvatske. Nisu prepisali od reči do reči ni jedan ni drugi, nego su jedan deo prepisali iz hrvatskog, a jedan deo iz slovenačkog zakona i tek onda je napravljeno nešto što ne liči ni na zakon. Ako nisu imali stručnjake da naprave celovit zakon, bilo bi bolje da su prepisali jedan ili drugi ili neki treći, svejedno. Ovakva kombinacija zaista je dovela do jednog vrlo lošeg zakonskog predloga. Član 5. gde sam predložila u ime poslaničke grupe SRS brisanje stava 4. govori o delatnosti društva za upravljanje, a u članu 3, gde stoji značenje pojedinih pojmova, društvo za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom označeno je kao "privredno društvo koje organizuje i upravlja dobrovoljnim penzijskim fondovima, u skladu sa zakonom (u daljem tekstu: društvo za upravljanje)." Dakle, u članu 5. predviđeno je da društvo za upravljanje obavlja delatnost organizovanja i upravljanja dobrovoljnim penzijskim fondovima. U stavu 2: "Društvo za upravljanje može organizovati i upravljati sa više dobrovoljnih penzijskih fondova". U stavu 3: "Društvo za upravljanje upravlja dobrovoljnim penzijskim fondom, donosi investicione odluke, vrši programirane isplate, obavlja administrativne i marketinške poslove i aktivnosti i druge poslove, u skladu sa ovim zakonom". U stavu 5: "Društvo za upravljanje može obavljati isključivo delatnost iz stava 1. ovog člana". Ovako bi trebalo da izgleda ovaj član, kada biste prihvatili amandman Srpske radikalne stranke u kojem je predviđeno da se stav 4. predloga ovog člana briše, a taj stav 4. glasi: "Društvo za upravljanje može poveriti obavljanje administrativnih i marketinških poslova i aktivnosti drugim licima, pri čemu se odgovornost društva za upravljanje ne isključuje". Da li je vama ovakva formulacija normalna? Nama u Srpskoj radikalnoj stranci nije. Nedopustivo je da društvo za upravljanje može ove poslove da prenese nekim drugim licima. Kojim licima? Koja su to lica, što reče Krasić malopre, da sada čitamo između redova ko je gde napisan, a da se ne vidi ovako direktno ko je predviđen za koje poslove u okviru primene ovog zakona. Pogotovo ako prenese te poslove nekim drugima licima, u ovom momentu ne znamo kojim licima, ali predlagač sigurno zna, onda se postavlja pitanje kako će da ostane odgovornost društva, ako poslove obavlja neko treći. Dakle, sa jednog i sa drugog aspekta nama je neprihvatljivo postojanje člana 4. u okviru ovog zakona. Predložili smo da se stav 4. briše. Ministra nismo ni očekivali danas ovde, zato što znamo da on ne sme da se pojavi u Narodnoj skupštini. On se plaši istine koju od nas u svakom momentu čuje, ali očekujem od kolega koji će podržati ovaj zakon da podrže i ovaj amandman. Razmislite, smislen je, ne dira u koncepciju zakona, ali ne ostavlja mogućnost zloupotrebe, odnosno primena zakona, ako se ovaj amandman prihvati, biće bar u ovom delu poštenija i neće se pojavljivati neka treća lica koja će upravljati ovim društvenim fondovima. Posebno apelujem na kolege pravnike. Razmislite i videćete da ima smisla da usvojite ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Zoran Krasić.
Da zakonu fale samo imena i prezimena, evo još jednog dokaza, a to je član 7. Predloga zakona. Naslov iznad ovog člana glasi - Visina osnovnog kapitala. Propisano je da novčani deo osnovnog kapitala društva za upravljanje, prilikom osnivanja, iznosi najmanje milion evra, u dinarskoj protivvrednosti, po srednjem kursu NBS na dan uplate. Novčani deo osnovnog kapitala uplaćuje se na privremeni račun kod banke u celosti pre upisa društva za upravljanje u registar privrednih subjekata. Taj upis je toliko komplikovan da oni koji misle da registruju taj tip zatvorenog akcionarskog društva, ukoliko nisu u dobrim odnosima sa Jelašićem, ne mogu ni da uspeju da regulišu, jer tamo ima i intervjua, snimanja, svega i svačega. Dalje kaže da je društvo za upravljanje dužno da u svom poslovanju obezbedi da kapital društva uvek bude u visini koja nije manja od dinarske protivvrednosti milion evra. Tu manje-više nema nešto bogzna šta da se prigovori, osim možda na taj iznos, da li je milion evra adekvatan iznos za osnivački kapital jednog društva za upravljanje. Društvo za upravljanje je dužno da naknadi štetu članovima dobrovoljnog penzionog fonda, ukoliko svojim poslovanjem prouzrokuje štetu. Oni svojim poslovanjem mogu da prouzrokuju štetu ukoliko sredstva dobrovoljnog penzionog fonda plasiraju u neki rizičan posao, u rizične hartije od vrednosti ili plasiraju pod uslovima koji su nepovoljniji od onih koji postoje na tržištu kapitala. Poslednji stav, a mi tražimo da se taj poslednji stav izbriše, glasi: "Narodna banka Srbije bliže propisuje strukturu i način izračunavanja kapitala iz stava 4. ovog člana." Ovo može da postoji samo u režiji Dinkića i Jelašića. Ako se uzmu isti propisi, propisi koji regulišu ovu materiju u drugim državama, videće se da se ovo ovlašćenje ne daje guverneru NB, već se u zakon ubacuju odredbe koje govore o tome kakva treba da bude struktura kapitala društva za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom. Ima slučajeva gde se kaže: do 50%, manje od 50%, u šta može da se uloži itd. Pričamo o društvu za upravljanje, ne pričamo o dobrovoljnom penzijskom fondu. To su dve različite stvari. Ovde je očigledno da se ide na preuveličavanje tog značaja, pre svega, guvernera NBS. Samo bih podsetio, javnosti je dobro poznato, takvi guverneri, govorim u množini, ostaće zapamćeni po gašenju banaka, po oduzimanju dozvole za rad nekim bankama, po tome što otvoreno kažu da ne žele da sprovedu presude najviših sudova u ovoj zemlji, nekada SRJ, sada u Republici Srbiji, gde se poništavaju konačni upravni akti guvernera NBS o oduzimanju dozvole za rad nekim bankama. Mi sada imamo nekoliko banaka koje su bezvazdušnom prostoru – niti su likvidirane, niti su u stečaju. Ti postupci su na neki način pokrenuti, a možda i nisu pokrenuti, s obzirom da su u upravnom sporu uspeli da ponište rešenja kojima je oduzeta dozvola za rad. Identična je situacija kod osiguravajućih društava. Čak je istu operaciju izvršila grupa radnika NBS koja je zatvorila banke, sada je zatvorila osiguravajuća društva. Čitate po novinama da se vodi pravi rat između guvernera, osiguravajućih društava i banaka, s jedne strane, i sa treće strane, pravosuđa u Republici Srbiji. Jednostavno, imamo dva tvrdoglava guvernera i oni kažu – ja sam zakon, to mora ovako da bude, kakav sud, ne interesuje me sud, ne interesuju me propisi, ne interesuje me ništa. Naravno, oni se hrane time što su neke sudije uhapšene, pa kažu – eto, vidite da smo bili u pravu. Može i to da bude argumentacija. Dalje, mi nismo namerno podneli amandman na član 10, već smo hteli da taj član povežemo sa nekim od ovih članova na koje smo podneli amandman. Pogledajte šta je sve napisano u članu 10. Znači, budući osnivači ovog društva za upravljanje, morate hitno da idete kod Dinkića i Jelašića da se zbližite, jer ako se ne zbližite, vi ovo nećete moći da ispunite. Kaže – uz zahtev za izdavanje dozvole za rad osnivači društva za upravljanje podnose: 1) osnivački akt; 2) dokaz da je na privremenom računu kod banke uplaćen novčani iznos; 3) spisak akcionara po prezimenu, imenu, adresi; 4) za akcionare - pravna lica koji poseduju kvalifikovano učešće, više od 10%: (1) rešenje o upisu u registar, odnosno overeni prevod izvoda iz registra; (2) prepis akcionara iz knjige akcionara, odnosno dokaz iz drugog odgovarajućeg registra; (3) finansijski izveštaj, sa mišljenjem ovlašćenog revizora za poslednje tri godine; (4) dokaz nadležnog organa uprave o izmirenju poreza, ne stariji od šest meseci. Sada za akcionare - fizička lica: (1) dokaz da to lice u poslednje tri godine nije bilo član uprave, nadzornog odbora ili nosilac posebnih ovlašćenja u pravnom licu nad kojim je sproveden postupak likvidacije, odnosno stečaja; (2) dokaz da to lice nije bezuslovno osuđivano za krivična dela itd; (3) dokaz nadležnog organa uprave o izmirenju poreza. Onda pod brojem 6), sve zajedno i za fizička i za pravna lica – pravila poslovanja društva za upravljanje; pod 7) plan poslovanja za prve tri godine; 8) spisak predloženih članova uprave društva za upravljanje (znači, oni još ne postoje); zatim, 9) dokaz o organizacionoj i tehničkoj osposobljenosti. Uz zahtev za izdavanje dozvole za upravljanje fondom osnivači podnose nacrt standardizovanog ugovora o članstvu u dobrovoljnom penzijskom fondu; nacrt prospekta i skraćenog prospekta fonda; nacrt ugovora sa bankom; spisak lica koja će obavljati poslove menadžera fonda; pravilnik o tarifi. Onda kada idete dalje guverner vrši ocenu, i to je ono o društveno-ekonomskoj opravdanosti i podobnosti. Ovde se ne zna da akcionarsko društvo treba da ima skupštinu. Oni kažu uprava i nadzorni odbor, drugo ih ništa ne interesuje itd. Da ne dođem do onog dela gde se propisuje nešto drugo, a vrhunac svega, tog otimanja koje vi koji budete glasali za ovaj zakon dajete Jelašiću i Mlađanu Dinkiću, sadržan je u poslednjem stavu člana 31: "Narodna banka Srbije propisuje uslove i način na koji se može ulagati imovina dobrovoljnih penzijskih fondova u inostranstvu." U svim zakonima u našem okruženju stoji određeno u nekom procentu, 10 ili 15 posto, a ovde ne, od njegovog veličanstva guvernera zavisi koliko će koje društvo za upravljanje da sredstva dobrovoljnog penzijskog fonda ulaže u hartije od vrednosti u inostranstvu. Za ovo ne treba da bude čovek ekspert, ovo se kod nas drugačije naziva u narodu. Za ove stvari eksperti su lopovi i niko drugi. Sada vi terate nas iz Srpske radikalne stranke da glasamo za ovo, a tvrdim vam da će kroz nekoliko godina, ukoliko prođe ovakav zakon, ratovati akcionari, društva za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom, jer ovaj zakon i nema nameru da uredi njihove međusobne odnose. Ratovaće kastodi banka sa društvom za upravljanje ovim fondom, članovi dobrovoljnog penzijskog fonda zamisliće se gde su njihova sredstva. Juče sam vas podsetio na primere, imali smo u Americi neke fondove koji su bili na sličan način treći stub penzijskog i invalidskog osiguranja i pukli zato što su oni koji imaju dominantni položaj u pogledu upravljanja sredstvima dobrovoljnog penzijskog fonda investirali ta sredstva u tako rizične poslove. Unapred skrećem pažnju da po ovom osnovu nikada nećemo glasati da potraživanja građana prerastu u javni dug Republike Srbije, jer ovde se pojavila jedna manija da sve što politika zabrlja prebaci na državu, pa država postaje garant, država postaje dužnik prema građanima zbog nečije neuspele ekskurzije. Iza ovog dobrovoljnog fonda kriće se samo kriminal. To možete između ovih stavova da pročitate. Ovde fale imena i prezimena lica. Zna se da će tri sigurno da krenu jer su u dobrim odnosima sa Jelašićem, dvoje ili troje još razmišljaju, javljaju se i neke banke i već se Đelić prestrojio, napada, ali napada zbog ovih iz DS-a i zbog toga što ima nekih političkih ambicija, ali interesno mu je drago što je ovakav zakon na dnevnom redu. Unapred vas upozoravam da je svesno napravljena papazjanija od koncepta, da se u toj papazjaniji završi posao, a onda pod pritiskom nekih investitora, tu već imamo iskustva, onda će Mlađa da menja, pa ćemo za godinu dana opet imati promenu, pa za dve godine promenu. Javiće se posle nekoliko godina jedan vrlo značajan deo da kada dođe vreme da članovi dobrovoljnog penzijskog fonda povlače svoja sredstva, onda će neko da se seti i da kaže da je to lična potrošnja i da treba da se oporezuje. Sada se lepo priča građanima da to neće biti oporezovano, ali kada dođe vreme za vraćanje promeniće se zakon i to će se oporezovati kao lično primanje. Znači, unapred vas obaveštavamo kakav se marifetluk krije iza ovakvog predloga zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde kao da je prisutna želja predlagača da sve ono što je regulisano zakonom, nekim drugim zakonskim odredbama, zakonima koji već važe i primenjuju se godinama bude stavljeno van snage i da onda jedna institucija sama i bez saglasnosti Skupštine Srbije donosi zakone, donosi propise i uređuje neke oblasti. Članovi 7. i 8. su u jednom delu vrlo slični. U članu 7. NBS bliže propisuje strukturu i način izračunavanja kapitala iz stava 4. ovog člana. Šta će nama Zakon o računovodstvu? Zar tu nije definisano kako se izračunava visina kapitala nekog privrednog društva, akcionarskog itd. Znači, ta materija je već regulisana nekim određenim zakonskim propisima. Zašto sada NBS ima pravo da one zakonske propise koji važe za sve koji učestvuju u bilo kom vidu poslovanja, da li finansijskom ili tržišnom, odakle pravo NBS da se izdvaja i da mimo zakona koji već važi reguliše ovu materiju i propisuje neke nove propise. Čija je to želja? Čak i da ste to uradili iz najboljih namera, odnosno pokušavate da nas ubedite da je iz najboljih namera, ne verujemo vam. Znamo kako ste sprovodili privatizaciju i kako je sada sprovodite. Neke zakone koje ste vi donosili treba menjati i to je činjenica, ali ne na ovaj način da jedan organ propisuje i piše nove zakone. U članu 8. se kaže da je društvo za upravljanje dužno da ispuni minimalne uslove organizacione i tehničke osposobljenosti, koje propisuje NBS. Narodna banka Srbije propisuje uslove organizacione i tehničke osposobljenosti. A, čak su nekim zakonima, kao što je to bio Zakon o duvanu, propisani tehnički uslovi kako mora da izgleda jedna najobičnija trafika, ali zakonom je propisano kako izgleda jedan magacin, kako izgleda manipulativni prostor, pa se kaže da mora da ima sanitarni čvor, određenu visinu, ali sve je to regulisano zakonom i sve to piše u zakonu. Sve treba da se zna, ko ima pravo da sačini završni račun, kako da se izdeli licenca, znači, sve je regulisano zakonom. Nema Narodne banke, ne petlja se Narodna banka. Negde, doduše, kršite zakone kada je privatizacija u pitanju, jer kada se napravi ugovor o privatizaciji (a ja pričam o kapitalu), pa neko kaže da će morati da investira u to preduzeće milion evra, pa čovek dođe i proceni svoj sopstveni auto koji je star 10 godina i kaže – on je milion evra, knjiži ga kao osnovno sredstvo i investiciju. Da li ste poništili neki takav ugovor? Niste. Da li ste kontrolisali takve ugovore? Možda i jeste, ali zašto niste reagovali? Neki gospodin napiše - investiciono održavanje i krečenje, a to je tekuće održavanje, ali to krečenje više košta nego čitava zgrada. To je njegova investicija, tako vi sprovodite zakone. Ili, hajde da pričamo malo o tome kako se otimaju banke, zašto ne bi palo nekome na pamet da otme i ove dobrovoljne penzione fondove. Kako je i na koji način oduzeta prva preduzetnička banka, hajde o tome da pričamo. Hajde da pričamo kako se stalno Narodnoj banci Srbije povećava depozit, kako tera banke da jednostavno na tržištu povećavaju kamate, a onda im smanje bonitet i kažu – vi ne možete više da poslujete, nemate dovoljno kapitala. U članu 7. u pretposlednjem stavu se kaže: "Društvo za upravljanje dužno je da u svom poslovanju obezbedi da kapital društva uvek bude u visini koja nije manja od dinarske protivvrednosti od jednog miliona evra." Koliko će da bude efektiva, a koliko će da bude pasiva? Hoće li to Narodna banka da prihvati ili neće, kako će da vodi investicije tog fonda, kako će da vodi imovinu tog fonda i kako će da vodi slobodna sredstva? Hoće li Narodna banka da propisuje, hoće li ona da traži i depozit za ta društva? Znači, gde god se okrenete – Narodna banka, njoj se daju neka ovlašćenja, ali niko ne postavlja pitanje hoće li Narodna banka da ta ovlašćenja sprovodi u skladu sa zakonom ili mimo zakona. Naša iskustva sa vama jesu takva da ste uglavnom radili sve mimo zakona. Dakle, samo jedna mala začkoljica u nekom zakonskom predlogu – ovo bliže uređuje Narodna banka, i svi oni zakonski propisi koji su doneti i koji regulišu tu materiju više ne važe, jer je drugačije rekla Narodna banka. Mislim da ovakva politika sigurno ima za cilj da se sve moguće finansijske institucije stave pod kontrolu jednog manjeg broja ljudi, ali ne za vreme vaše vlasti, nego za jedan dug vremenski period. Sada je problem u tome što su ti ljudi koji imaju takvu želju vrlo bliski vama i što će najverovatnije u svemu tome da uspeju, a narodni poslanici koji budu glasali za ovakve predloge zakona, u svakom slučaju su moralni, ako ne i krivični saučesnici za ovako nešto. Moralni jesu, i to će platiti, tu cenu na prvim izborima. Ako se pogledaju svi zakonski propisi koji su doneti, nećemo mnogo unazad da idemo, tri do četiri meseca, pa ćete videti da kada god se neko ovlašćenje daje Vladi ili nadležnom ministarstvu, odmah posle dva ili tri člana sve se to poništava i daje se ili guverneru, čak i da on ima pravo da promeni odluku i Skupštine i Vlade Republike Srbije, ili ministru finansija. Postavlja se samo jedno pitanje – čemu tolika želja za tolikom moći, ako neko stvarno želi da radi u korist građana Srbije? Ako ima želju da ima toliku moć, onda je sigurno da ne radi u korist građana Srbije, već za interes neke grupe pojedinaca. Zato vam ne verujemo i kada su u pitanju ovakvi zakonski predlozi koji daju za pravo jednoj instituciji, mimo zakona koji su važeći i koji važe za sva ostala društva, samo neće važiti za dobrovoljne penzione fondove. Onda se postavlja pitanje zašto Skupština Srbije donosi zakone ako neko ima pravo da ih ne poštuje.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mi smo podneli još jedan amandman ako možemo njime da vas podsetimo da ovakve stvari ne bi smele da se rade. Prava je šteta što mi ne možemo da izglasamo neki propis gde se zabranjuje Mlađanu Dinkiću da predlaže zakone. To je, doduše, samo pravo naroda, on to na izborima najbolje odlučuje. Vidite, eksperti, ovi kursisti, čega su se oni dosetili, član 11. Predloga zakona ovako vam glasi, kaže - dodatna dokumentacija, dakle: "U roku od 15 dana od dana prijema zahteva za izdavanje dozvole za rad, Narodna banka Srbije može zatražiti druge dokaze značajne za ocenu boniteta osnivača društva za upravljanje i ocenu opravdanosti osnivanja tog društva, koje su osnivači dužni da dostave u roku od 15 dana od dana prijema dopisa." Stav 2: "Narodna banka Srbije sarađuje sa drugim državnim organima i organizacijama, prikuplja dokumenta i druge informacije od značaja za rešavanje po zahtevu za izdavanje dozvole za rad." Vidite, i ovo kada se stavi u kontekst sledećeg člana, koji počinje: "Narodna banka Srbije izdaje dozvolu za rad kada utvrdi valjanost zahteva iz člana 10. stav 1. ovog zakona...", ne znam, da ste otišli u Murtinicu da nađete nekog čoveka koji nikada u životu nije video nijedan zakon, on bi vam bolji propis napisao. Valjda kada neki organ odlučuje o tome da li i kako će rešenje da da, da li da usvoji zahtev ili da odbije zahtev, on utvrđuje da li su ispunjeni zakonom propisani uslovi. Gde to može neko da ocenjuje opravdanost osnivanja tog društva? Ja ne znam. Mi smo se 20 godina borili protiv te ocene opravdanosti, podobnosti i svega drugoga, već smo rekli – sve je dozvoljeno što Ustavom i zakonom nije zabranjeno, svi su jednaki i ravnopravni pred zakonom, da bi ostvario neko pravi ti moraš da ispunjavaš one uslove koji su propisani zakonom. Vi sada menjate celu logiku moderne civilizacije. Vi dajete za pravo jednom Jelašiću da vrši ocenu opravdanosti osnivanja tog društva. On nije sposoban da vrši tu ocenu. Kako on može da vrši ocenu opravdanosti? Valjda on ocenjuje da li to lice koje je podnelo zahtev ispunjava zakonom propisane uslove. Dalje, malopre sam vam čitao koliko dokumenata se traži. Nije ovolika potražnja dokumenata zbog stabilnosti, sigurnosti i pouzdanosti utvrđivanja svih činjenica. Ne, nego da se mnogima zgadi, da ne mogu da obezbede jedan od ovih dokumenata, a onda će Jelašić to da rasparča na ravne časti, pa će malo Labusevi, pa malo Dinkićevi, pa Đelićevi, pa malo ovi, pa malo oni, pa malo oni iz inostranstva, jer tako on tumači opravdanost. Da li je moguće da nekome ko ispunjava sve zakonom propisane uslove ne bude data dozvola za rad, jer nije ispunio uslove iz člana 11, nije opravdano, Jelašić je procenio da nije opravdano, a to ne može da stoji više u zakonu. Mi već uporno 12 ili 13 godina izbacujemo iz svih zakona ove odredbe, a vi vraćate te odredbe i vi ste gori nego Tito, jer Tito je rekao – jedna partija, pa šta ona zaključi, biće. Vi treba da budete kompatibilni sa višestranačkim sistemom. Morate da shvatite da u višestranačkom sistemu nema opravdanosti, celishodnosti itd., nego ili primenjujete zakon, a morate da ga primenjujete, ili silazite sa vlasti. Ne možete vi u zakonu da napišete ime i prezime. Ovaj član treba da se tumači - dobiće dozvolu na bazi toga što se traže dokazi, za onoga koga Jelašić, Dinkić, Labus i kompanijazaključe da je podoban. Kako je on podoban? Pa, koliko se tamo kod njih uplati. To je vaš kriterijum, ne vas poslanika iz G17 plus, nego ove dvojice-trojice koji vedre i oblače. Oni se ne libe, oni to glasno stave u zakon. Dalje, pogledajte šta sve papir trpi. Kaže - on procenjuje da utvrdi valjanost zahteva, da li je valjan zahtev iz člana 10. Znači, uopšte ne utvrđuje da li su ispunjeni uslovi po zakonu. Ne, da li je valjan zahtev. U istom članu 12. kaže – od dana naknadno primljenedokumentacije i informacija. Takva formulacija ne može da stoji. Zatim, član 13. kaže – negativno rešenje. Nađite mi zakon, od kada je došao Balinovac, pa je počeo da daje naslove članovima zakona, gde piše negativno rešenje. Ne znam zašto ste i šta ste ovo radili. Ako ste hteli da promuvate, mogli ste to elegantnije da uradite. Ove reči koje vi upotrebljavate su u suprotnosti sa pravno-političkim sistemom u Republici Srbiji. Uvek će biti u suprotnosti. Kakav god da bude novi ustav nikada se jednom državnom službeniku neće dati ovo ovlašćenje. Daće mu se samo pravo i obaveza da utvrđuje činjenice, ali da ocenjuje valjanost, da procenjuje, imate kod članova uprave, itd. - poziva na intervju; pozove kandidata za člana uprave, dođi na intervju, sedimo uz kaficu, kako ćemo da radimo, da, vi ćete biti odani, vi ćete biti pošteni. Onda, u toku razgovora, Jelašić zaključi - da, ali čini mi se da me je varao. Povlačite ovakav zakon, jer ovakav zakon Narodna skupština ne sme da usvoji. Siguran dam da ni SPS ovo ne podržava - šta je društveno-ekonomski opravdano, celishodno i podobnost. Javno, nijedna stranka se ne zalaže za ocenu podobnosti. Jedino G17 plus traži podobnost. U tom traženju podobnosti, vi ste našli prepodobnog Davinića, a stradali kapetani.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi iz Srpske radikalne stranke smo, kada je reč o ovom zakonu, jasno rekli da je suštinski takav zakon potreban građanima Srbije i Srbiji kao državi, ali ne uređen na ovakav način, ne sa ovako širokim ovlašćenjima Narodne banke Srbije, ne da se svi prerogativi moći, odlučujuća uloga stavi u ruke Narodne banke Srbije, posebno kada imamo u vidu – iako to kada govorimo o zakonima kao opštim pravnim aktima ne bi trebalo da uzimamo u obzir, u ovakvim slučajevima to moramo – kome to i ad personam dajemo u ruke. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci mislimo da je to potrebno regulisati na potpuno drugačiji način i da Narodna banka Srbije ima neuporedivo manju ulogu i neuporedivo manji značaj u ovoj sferi, u ovoj oblasti društvenog života, nego što ima po ovom predlogu zakona. Istovremeno, neki su ovde govorili o onome šta je sve za Srbiju radila stranka G17 plus. Građani Srbije će to najbolje na izborima da kažu. Neću time posebno da se bavim. Ovde sam izašao da ukažem na jednu neverovatnu stvar, jutros smo u novinama svi imali priliku da pročitamo, sem ingenioznih stavova šefa Koordinacionog centra naše države na Kosovu i Metohiji, o tome šta je to više od autonomije, manje od nezavisnosti. Shvatio sam da ni ona ne zna. Ko li onda zna u Srbiji šta je naša politika? Ali, videli smo nešto drugo, vezano za veliku aferu okojoj se govori, a to je afera - panciri, vojna oprema, pitanje nekog velikog lopovluka. Onda se kaže - mito je 28.000 dinara, 300 evra je mito i za to se zadržava u pritvoru neko. Za 300 evra, a posao je 300 miliona evra. Da li vi mislite da su u ovoj zemlji svi idioti? Da li stvarno mislite da u ovoj zemlji niko nije normalan? Nije ni tih 300 evra, niste dobro razumeli, to je on platio neki hotelski račun pre 3-4 godine i popravku kola. Ljudi, znam da neki imaju pametnija posla, znam da neki moraju da vode računa da li će da imaju 3-4 ili 5%; neka vode, ali ne moraju da viču u ovoj sali, neka viču ispred sale. Možda će neko spolja da ih čuje, možda i dobiju negde neki glas. Dakle, u toj aferi od tobožnjeg posla - 300 miliona evra, mito je popravka kola i hotelski račun od 27.000 dinara. Smejete se vi, smejemo se mi, a Srbija propada, a oni koji su na vlasti misle da su svi građani kompletni idioti. Moram da vam kažem da nisu. Naravno da nisu. Ljudi to vide i ljudi to znaju. Jer, u ovoj zemlji ima onih koji su uzimali po dva, tri, pet i sedam miliona evra, što reketirajući ljude, što proviziju od velikih poslova. Takvih nema na optuženičkoj klupi. Gde su vam ministri? Gde su vam šefovi vlada, država i svega drugog koji su u tome učestvovali? Ne, nego da gonimo onoga što je dao 300 evra na posao od 300 miliona evra. Kao mala deca! Gde je Davinić? Gde je Dinkić? Znate li zašto nema Davinića? Sada ću da vam kažem, ionako dolazite kod mene da čujete šta je istina, sa govornice, Davinić se još premišlja, pošto misli da nije kriv u svemu tome, a ponuđeno mu je da ćuti, da ne govori ko je sve upleten u celu priču, da ne priča kako su tekli pregovori i razgovori, šta se sve odvijalo, šta se sve odigravalo. Za to, ne samo da neće da bude procesuiran, nego će da dobije mesto u srpskocrnogorskoj diplomatiji. To ne da je vrhunac bezobrazluka i drskosti, nego nemam reči. Možda Marović i nije umešan. Nemojte dalje da rušimo državnu zajednicu. Možda nije ni Dinkić. Ima li još neki potporučnik koga biste mogli da uhapsite, da pokažete ovako veliku silu, veliku hrabrost u borbi protiv korupcije? Možda je on spavao za 2,5 hiljade dinara u nekom hotelu, pa učestvovao u toj velikoj korupciji. Nemojte da zavitlavate naciju. Ako nemate pametnija posla, predlažem vam jedan pametan posao, pošto na izborima u Kuli takođe nemate šanse – lepo sutra uveče svoju decu spremite, uz srpsku zastavu, ja ću svog sina, da lepo navijamo za Španiju protiv Hrvatske. To je lep posao i nemojte da brinete. Nešto ćete da uradite. Nemojte da se bavite time da vi tobože nekoga gonite, hapsite, nemojte, kao Boga vas molim, jer će da nastradaju oni što su išli u hotel za 2,5 hiljade dinara, a imali su i nešto skuplja jaja i papriku za doručak, nisu bila ona obična. Cela Srbija se smeje, a svi bi da plaču, zato što je korupcija ušla u najviše pore države, u sve pore društvenog života. Vi gonite one koji ili nemaju veze ni sa čim, ili su odgovorni za 300 evra. (Predsedavajući: Vreme.) Hvala vam, gospodine Mihailoviću, na strpljenju, završiću za nekoliko desetina sekundi. Srbija nema vremena da se zamajava sa onima koji misle da stavljanjem glave u pesak i zamagljivanjem očiju ljudi mogu negde nešto da postignu. Srbija zaslužuje ozbiljnu vlast, vlast koja će da se obračuna sa kriminalcima, vlast koja će da se obračuna sa onima koji kupuju vile od milion i po evra na Dedinju, koji kupuju fabrike za 10 miliona evra, a da se ne zna odakle im novac. Ko će da se obračuna sa onima koji kupuju ili imaju desetine miliona evra ušteđevine, a da nikada nigde ništa nisu radili, osim što su u tri meseca postali ministri, bavili se strujom i naftom? Evo, sada samo što avione ne voze po ulicama Beograda. Srećem ih u nečemu što liči na glisere - ne na vodi, ne na moru, nego na putevima. Samo još u avionima da ih vidim. U svakom slučaju, pozivam vas još jedanput da sutra lepo za Španiju navijate protiv Hrvatske. I ja ću takođe sa vama, a vi ionako pametnija posla nemate, i za Srbiju ćete nešto dobro da uradite. Ostaće neki pošten čovek na slobodi, a neki od korumpiranih možda će da završi iza rešetaka, ali izgleda to će da se desi kada radikali pobede. Hvala vam najlepše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo gospodin Dragoljub Stamenković, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, odražava i stanje u državi i ovo o čemu je govorio gospodin Vučić. Drskost i bezobraznost Mlađana Dinkića i vlastodržaca u Srbiji gotovo da nema kraja. I stav 3, samo vam je jedna rečenica obrazloženja njegovog amandmana valjda dovoljna da vidite da je ovo nešto što je nezabeleženo do sada u bilo kom predlogu zakona,dovoljno govori o tome da je gospodin Stamenković, imajući u vidu način na koji treba da radi buduće ministarstvo finansija, odnosno kada Dinkić ne bude ministar, i Narodna banka Srbije i da država bude uređena, organizovana. Ovako nešto u jednom članu zakona ne može da postoji na ovaj način. Odnosi se na član 16. i na stav 3. zakona. Taj član govori o tome da Narodna banka Srbije, kao supervizor u svim finansijskim aktivnostima i novčanim tokovima koji se odvijaju u našoj zemlji, sprovođenju zakona, poslovanju agencija koje su izglasane u proteklo vreme, i Agencije za sanaciju banaka i ostalih... I opet postavljam pitanje, mada mladi gospodin iz Ministarstva ne može da mi odgovori, jer ministra nema; interesuje me, a to će jednoga dana morati Dinkić da nam kaže, zašto je račun za sanaciju banaka kod jedne privatne banke, a ne kod Narodne banke Srbije? Ali, kada govorimo o Narodnoj banci Srbije i o takvoj njenoj ulozi, koja je neprihvatljiva za čitav finansijski sektor i za Srpsku radikalnu stranku, kako je moguće da taj stav 3. glasi ovako: "Kada odlučuje o davanju saglasnosti iz stava 1. ovog člana", a govori se, dakle, da Narodna banka Srbije daje saglasnost na izbor predloženih članova uprave i direktora društava za upravljanje. Zamislite, "Narodna banka Srbije može, ukoliko je to neophodno, zatražiti od predloženih članova uprave, odnosno direktora da lično dođu na intervju". Mi smo zaista bili suočeni sa svakakvim bezobrazlukom i ministra i vlastodržaca i pojedinih poreskih organa – a o tome je govorio i gospodin Vučić, da pravite farsu po sistemu "tresla se gora rodio se miš", kada je u pitanju najnovija pancirska afera i mito od čitavih 27.000 dinara – ali da ovakva ovlašćenja sebi daje Narodna banka Srbije ili neko ko će taj posao da radi, neprihvatljivo je i neverovatno. Ovakav stav ne bi mogao nigde da se nađe, ni u jednom predlogu zakona, a naročito ovome u kome pozivate građane Srbije da u budućnosti ulažu za drugi i treći stub penzijskog osiguranja u fond koji nameravate da osnujete. Opet se vraćam na priču od pre nekoliko dana i na aferu koja se u Americi desila sa "Enron" fondom i sa njegovim potpunim krahom na očigled celokupne, ne samo njihove, nego svetske javnosti, uz veliko upozorenje građanima zbog načina na koji se ovaj fond ustanovljava u Srbiji i ovakvih ovlašćenja koja će da imaju vlastodršci, koji su osioni, bahati i zakon koriste da sprovode svoju volju, a ne da štite interese građana, da će i taj budući fond i način na koji će se prema penzionerima i poreskim obveznicima i svima u državi koji mu nisu po volji Mlađan Dinkić odnositi biti sve gori i gori. Tome stvarno jednom treba da se stane u kraj i da se jasno i glasno kaže da je neprihvatljivo za bilo koga da takvu ulogu Narodna banka Srbije ima u državi uopšte i da joj se daju takva zakonska ovlašćenja, uz svu osionost ministra finansija, koji nije ni danas narodne poslanike udostojio svoje pažnje i ovaj najviši skupštinski dom, najviše zakonodavno telo. Nema ga. Ima preča posla - da vidi šta je u tih 27.000 dinara sve ukalkulisano, koliko su noćenja u hotelima, koliko je zamena ulja ili promena dizni na automobilima. Što se tiče ove njegove bratije, ovog kumovskog para Hamovića i Lazarevića, elektroenergetske mafije i ostalih sa kojima je i te kako u bliskim kumovskim i prijateljskim i u biznis odnosima, oni neka nastavljaju da rade, neka pljačkaju građane, neka rade šta hoće, a on će, po sistemu najvećeg lopova, uzvikujući "držite lopova", da radi građanima sve ovo što radi. I penzioneri i nezaposleni i svi poreski obveznici vide da je krajnje vreme da se dese istinske i prave promene nabolje. Srpska radikalna stranka i zbog toga u jednoj opštini u Srbiji, u opštini Kula u nedelju izlazi na izbore, pod sloganom "za vlast bez korupcije i za vlast protiv korupcije i kriminala". Budite sigurni da ćemo istrajati u tome. Ovakvi predlozi, ovakvi članovi zakona samo su dodatni osnov da se oni koji su na vlasti ponašaju neodgovorno, bahato i osiono i da sedaju za vrat i kičmu kome god žele i ko im nije po volji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 23. Da li neko želi reč?(Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 27. Da li neko želi reč?(Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 30. Da li neko želi reč?(Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 31. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Miloljub Albijanić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 39. Da li neko želi reč?(Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 46. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 47. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Miloljub Albijanić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Miloljub Albijanić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.)
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, kada je reč o članu 23. samo jednu rečenicu: nisam se javio zato što je Odbor napravio jedan amandman koji može da se na neki način prihvati, tako da ću ja, u krajnjem slučaju, povući svoj amandman u korist amandmana Odbora. Kada je reč o članu 51, ovde postoji nekoliko elemenata, a govori se o tome, a govorim pre svega o drugom stavu, da posrednici mogu biti finansijske institucije koje odredi Narodna banka Srbije. U poslednjem stavu se govori o tome da Narodna banka Srbije vodi evidenciju posrednika i fizičkih lica i bliže uređuje uslove za izdavanje dozvole. Osnovno je pitanje da li Narodna banka ove poslove treba da radi. Ubeđen sam, naravno, da Narodna banka ne treba da se bavi ovim poslovima i gotovo nigde u svetu, sem u Urugvaju, Narodna banka se ne bavi ovim poslovima. Obrazloženje Ministarstva i predlagača može biti da kod nas druge institucije nisu sazrele, nisu osposobljene, one ne mogu da vrše kontrolu svega toga, pa zato u ovom trenutku treba to Narodna banka Srbije da radi, zato što ona ima onaj stručni deo tima itd. Međutim, to nije dovoljno obrazloženje. Ako ovaj zakon, u krajnjem slučaju, i nije važan za današnji i jučerašnji dan, ovaj zakon jeste neka perspektiva, kada budemo u boljoj ekonomskoj situaciji, kada radnici i poslodavci mogu na pravi način da uplaćuju doprinose za obavezno penzijsko osiguranje i da dođu u situaciju da daju i dodatno za ovaj treći stub. Ako bismo prihvatili da Narodna banka bude na neki način kontrolor, da ona daje saglasnost ko će biti posrednik i da kontroliše sve u ovoj oblasti, u dobrovoljnom penzijskom osiguranju, u tom slučaju se postavlja pitanje kako onda može Narodna banka da odredi ko će biti posrednik. Šta to znači da odredi? Znači, ona može da sedne i da kaže - ova banka, šta ja znam, ova institucija može biti posrednik, bez toga da je neko konkurisao za tako nešto. Šta ako odredi Narodna banka neku banku da bude posrednik, a ona kaže – neću to da radim. Zašto se onda daje pravo Narodnoj banci da ona određuje po svom nahođenju i da neko u Narodnoj banci određuje po svom nahođenju ko će biti? Pa, valjda treba da se naprave kriterijumi. U poslednjem stavu kaže se da će Narodna banka voditi evidenciju posrednika i fizičkih lica i odrediti bliže uslove. Kada već određuje bliže uslove, onda treba da se kaže da na osnovu tih bližih uslova raspisuje neki tender, konkurs, šta ja znam, pa se prijavljuju institucije koje žele i na osnovu toga ona određuje ko će biti. Ne u prethodnom stavu, ona određuje bliže uslove. Potpuno je nelogična stvar. Zašto dajemo pravo Narodnoj banci da odredi nekog ko se uopšte i ne prijavi za takve poslove, ko ne želi takve poslove da radi. Predlažem zato da se briše ovaj stav 2. i da se onda preformuliše u tom slučaju i stav 6; znači, da se briše stav po kome Narodna banka određuje, bez toga da neko ispuni uslove, bez toga da je raspisala neki tender ili neki konkurs, bez toga da je pozvala da se prijave oni koji žele da budu posrednici, bez toga da da saglasnost, uslovno rečeno, da određuje ko će biti. Protiv sam uopšte toga da Narodna banka ili bilo koja institucija samostalno određuje, bez stvaranja jedinstvenih uslova da se neko prijavi. To je suština. Niko ne treba ni u jednoj oblasti, pa ni u ovoj oblasti da ima pravo da nekog odredi, bez toga da se neko prijavio za ispunjavanje nekog uslova ili da se bavi nekim poslom. Toliko.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Srpska radikalna stranka će podržati ovaj amandman ukoliko poslanička grupa koja ga je predložila i dalje bude na poziciji amandmana. Možemo da idemo i malo dalje od onoga što je moj prethodnik rekao, a to se vidi u sledećim stavovima, osim toga što Narodna banka Srbije želi sve kada su u pitanju ovi posrednici. Ovaj amandman se konkretno odnosi na stav 2. koji kaže: "Posrednici mogu biti finansijske institucije koje odredi Narodna banka Srbije." Međutim, idemo dalje: "Društvo za upravljanje i posrednici", znači oni koje je Narodna banka Srbije odredila, "mogu, posebnim ugovorom, angažovati fizička lica koji moraju posedovati dozvolu za obavljanje poslova iz stava 1. ovog člana, a koju izdaje Narodna banka Srbije." To je nešto preuzeto iz Zakona o osiguranju. Nije problem ni to. Sledeći stav: "Za postupke i štetu koju prilikom pružanja tih usluga pričine posrednici i fizička lica, pored njih, odgovara i društvo za upravljanje." Niti ga je društvo za upravljanje odredilo da li će da bude posrednik, niti ovlašćeno fizičko lice, a ono odgovara za njegov posao i štetu koju pričini solidarno sa njim. Gde je Narodna banka koja je dala dozvolu njima da rade? Zašto Narodna banka Srbije ne odgovara? Ona je propisala uslove, ocenila podobnost, dala dozvolu nekome, a nije pitala društvo za osiguranje da li je ono saglasno ili nije. Ovaj koncept zakona o dobrovoljnom penzijskom fondu najviše odgovara jednom konceptu da Narodna banka Srbije bude društvo za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom. Nemam ništa protiv toga, ali napišite. Samo napišite. Nema nikakvih problema. Onda bi to bila neka varijanta između drugog i trećeg stuba osiguranja. Ovo je neuspeli miks. Ovde ste nešto zamiksovali, ali nije izašao proizvod, izašlo je nešto loše. To loše je obična splačina, to moram da vam kažem. Nismo se javljali povodom nekih amandmana, a sada neću da komentarišem zašto se neko nije javio povodom svog amandmana i kako je došlo do tog amandmana, ali pazite, naknada društva za upravljanje, a to je društvo njih desetak, imaju dva-tri čoveka koji ispunjavaju ove uslove, i oni upravljaju, daju nalog banci gde će da plasira ta sredstva dobrovoljnog penzijskog fonda i u koju vrstu hartija od vrednosti. To je taj minimum koji ovaj zakon propisuje. Sve dalje nije obaveza. Ta grupa ljudi po osnovu tog posredovanja, pogledajte šta ima, naknadu, a to je prihod društva za upravljanje. Naknada za usluge društva za upravljanje sastoji se od: 1) naknade prilikom uplate penzionih doprinosa, po stopi od najviše 3% od vrednosti izvršenih uplata. Biće 3%. Kada se u Srbiji kaže najviše toliko, toliko će da bude. Znači, za svaku uplatu 3% je prihod društva za upravljanje. Tačka 2) naknada za upravljanje fondom, po stopi od najviše 2% godišnje od vrednosti imovine dobrovoljnog penzijskog fonda. Svake godine se uvećava imovina dobrovoljnog penzijskog fonda, takva je logika, povećava se nominalno broj članova, akumuliraju se sredstva, već druge godine u sistemu su oni koji su se prethodne godine učlanili i imaju svoju imovinu i uplaćuju sledeće godine i imovina se uvećava, i pojedinačno i po broju. To su strašni prihodi. U ovim okolnim zemljama to je određeno u procentima 0,8. Da li je tako? 0,8 je određeno. Mi nismo hteli da podnosimo amandmane, jer onda bi onda bilo – vi ste uvek protiv itd. Naravno, ovo što je moj prethodnik rekao u amandmanu, mislim da logički podrazumeva i ovaj poslednji stav da se briše. Ovo nema smisla, stvarno nema smisla. Ovde treba da se napiše zakon, Radovan Jelašić je ovlašćen da napravi spisak ko bi mogao da se bavi ovim poslom i kraj priče. G17 će odmah da glasa i ovi će da kažu – koalicija, pa da ostanemo, hajde i mi ćemo da glasamo, a ovi što nisu ni na nebu ni na zemlji, oni kažu – teraj još, neće biti izbora. Ne može tako zakon da se donosi, ne može ovako zakon da izgleda. Najvažnija stvar za člana dobrovoljnog penzijskog fonda je sadržana u članu 62. Kaže se: "Pravo člana dobrovoljnog penzijskog fonda, odnosno penzijskog plana na povlačenje i raspolaganje akumuliranim sredstvima stiče se sa navršene 53 godine života." U prethodnim odredbama oko ugovora, pristupa članstvu, oko poslovne politike, sve vodi Narodna banka. Kako? U vidu saglasnosti. Apsolutno sve. Ta prava koja proističu iz ovog fonda, bez obzira što su ona u suštini imovinska i samo imovinska i morala bi da se reše po pravilima imovinskog prava, pa ako se ima u vidu činjenica da saglasnost na sva ta dokumenta daje guverner Narodne banke Srbije menja se ono što je osnova i što je elementarno saznanje i elementarno pravo iz oblasti imovinskog prava. Ovde su rekli 53 godine i vezali ga za Zakon o obaveznom penzijsko-invalidskom osiguranju. Pogledajte dalje, da vam ne čitam. Niko nije hteo da podnese amandman na ovo. Zašto? Zato što su rekli – koliko platiš, tolika je i muzika, ti si preuzeo rizik, pa si postao član. To je ta logika na kojoj se plovi od strane predlagača. Pogledajte pretposlednji stav, kaže: "Bliže uslove za ostvarivanje prava na raspolaganje i povlačenje akumuliranih sredstava u slučajevima iz stava 6. ovog člana propisuje ministar nadležan za poslove rada i penzijskog osiguranja". Mi ćemo zakonom koji budete izglasali reći: ulažete do 53 godine, ne možete da povlačite naša sredstva. Ograničava se pravo raspolaganja pojedinca nad njegovim sredstvima, i to zakonski, ne ugovorno. Dalje: "Povlačenje i raspolaganje akumuliranim sredstvima član ovog fonda mora početi najkasnije sa navršenih 70 godina života", a u prethodnim odredbama ima i kako se nasleđuju ta sredstva, u formi povlačenja, ukoliko član umre itd. Sa vrlo malim odredbama otvara se veliki prostor za guvernera, ministra finansija i, kada su u pitanju bolest i ove stvari, vanredni troškovi lečenja i trajne nesposobnosti za rad, ministra za rad i druge poslove. Tako ne može. Ovaj zakon nema odredbu, što postoji u drugim zakonima, gde se članovima garantuje minimalni prinos dobrovoljnog penzijskog fonda, da li u vidu eskontne stope, da li trećine itd. Nema, nego bukvalno rečeno – sve na tržište, sve na neku džadu, na neku livadu, pa ko koga. Sada vidite zašto je bilo potrebno Mlađanu Dinkiću da u 25 članova postoji deo, stav gde se kaže: "NBS će", "propisaće", "utvrdiće", "odlučiće", "daće saglasnost", "oduzeće dozvolu", "daće dozvolu" itd. Kada se u jednom zakonu od 79 članova nađe na dvadeset i nešto mesta da će NBS ili neko propisati, onda verujte da ovo nije zakon, onda nama ovakav zakon ne treba. Treba nam zakon sa tri člana, da prepustite sve volji guvernera i ministra finansija. Zbog čega? Zbog budžeta. Alfa i omega je budžet, ne život, nego budžet. Najveći problem ove vlade je sveden na budžet. Zato se i donosi ovakav tip zakona. Mi iz Srpske radikalne stranke jesmo za zakon kojim treba da se uredi dobrovoljno penzijsko-invalidsko osiguranje putem dobrovoljnih penzijsko-invalidskih fondova, ali ne na ovaj način i sa ovom koncepcijom, gde se ništa ne zna, gde ne zna budući član fonda koji je minimum koji mu država garantuje. Ovde država garantuje. Šta vi mislite, da država donese propis i kaže - baš nas briga, mi smo doneli propis, pa se vi ponašajte po zakonu. Gro sredstava koja budu u ovom fondu koristiće se kao poštapalica budžetu Republike Srbije, zato što Republika Srbija izdaje tzv. dužničke hartije od vrednosti koje su u našim uslovima najsigurnije hartije od vrednosti. Gotovo se ne postavlja pitanje naplate potraživanja po osnovu tih hartija od vrednosti. Ovo je dodatni budžet Vlade Republike Srbije. Naravno da ona mora da garantuje. Ne može ona garanciju da sprovede na taj način što će guverner da ocenjuje opravdanost. Ne može, nego jasnom i preciznom normom, da svako ko bi hteo da radi ovaj posao, koji ispunjava uslove, može da radi posao; da onaj ko želi da bude član nekog dobrovoljnog penzijsko-invalidskog fonda bude elementarno zaštićen. Ovde je sve fluid. Videćete, posle ove kritike, ovaj zakon će morati vrlo brzo da se menja. Ovaj zakon će biti izvor stalnih konflikata. Zapamtite šta sam vam rekao. Da li će oni biti manje ili više vidljivi, to je drugo pitanje, ali na bazi ovog zakona se pravi potpora budžetu Republike Srbije. Ko će da radi ovaj posao - samo odabrani, jer finansijsko tržište u Srbiji mora da bude, po koncepciji G17 plus, zatvoreno, u smislu da G17 plus ima kontrolnu funkciju nad svim segmentima i u svim fazama finansijskog poslovanja, finansijskog tržišta. Uzeli ste Komisiju za hartije od vrednosti, uzeli ste Ministarstvo finansija, budžetsku inspekciju, carinu, poresku, NBS, sva osiguravajuća društva, sve banke, sve račune kontrolišete. Sada ste oteli i vojsku, ne zbog kontrole para, nego da biste ostvarili vaš politički program - razbijanje državne zajednice. Za sve imate pokriće – neko iz MMF-a baš traži ovo.
Reč ima narodni poslanik Sava Urošević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 51. na prvi pogled izgleda da je opravdan, jer se u njemu kaže da će NBS da odredi ko može da bude itd. Ne radi se o određivanju posebnih pravnih lica, nego se radi o vrsti institucija koje mogu da se bave poslovima vezanim za dobrovoljno penziono osiguranje. To pojašnjenje je neophodno i u tom slučaju amandman gospodina Anđelkovića nema opravdanja. Da se ide tako daleko da se određuju određeni pravni subjekti, onda bi amandman bio u potpunosti opravdan. Kada sam već izašao za govornicu, hteo bih da kažem još nekoliko reči vezano za ovaj zakon. Ovde se radi o jednom izuzetno dobrom zakonu, jednom zakonu koji je ovu oblast uredio na pravi način. Ovakav zakon garantuje sigurnost sredstava koja građani budu uložili u dobrovoljni penzijski fond. Samim načinom razdvajanja fonda i društva za upravljanje fondom sredstva koja građani ulažu u fond su potpuno obezbeđena. Ovim zakonom su određeni i načini kako mogu sredstva iz fonda da se investiraju i određeni su procenti kako delovi tih sredstava mogu da se investiraju, a da sredstva budu u potpunosti zaštićena. Takođe, jedna vrlo važna odredba koja sprečava da se desi nešto što se desilo u Americi jeste i to što u slučaju bankrota društva za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom taj bankrot ne povlači nikakve štete vezano za sredstva građana koji se udružuju u jedan ovakav fond i sredstva građana se vode na posebnim računima. Ko je čitao obrazloženje zakona mogao je da vidi i jednu ključnu rečenicu koja najbolje objašnjava šta je to dobrovoljni penzioni fond. To je institucionalizovano udruživanje građana za trgovanje hartijama od vrednosti. Svako od nas pojedinačno nije ni stručan, nije ni dovoljno moćan da na tržištu hartija od vrednosti trguje ovakvim hartijama, a onda se građani, praktično, udružuju, angažuju stručnu službu koja za njih to radi. Ovim zakonom je preciziran način kako se te transakcije na tržištu hartija od vrednosti obavljaju i vrlo strogo određen način investiranje sredstava i na najbolji mogući način su članovi fonda zaštićeni od gubitka svojih sredstava.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 51. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Bez namere da polemišem sa gospodinom Uroševićem, čak i da je ovo što je gospodin Urošević rekao tačno, to nije precizno ovde zapisano. Drugo, čak i da je tačno da će NBS odrediti finansijske institucije poput osiguravajućih društava, onda je zakonodavac trebalo odmah da napiše, da znamo da sve banke mogu da rade, a da onda NBS daje saglasnost koje mogu, na osnovu stava 6. Šta znači da će odrediti finansijske institucije? Šta se podrazumeva pod finansijskim institucijama? Valjda mora da reguliše, to nije sporno, bliže uslove pod kojima mogu te finansijske institucije da rade. Možda banka postoji kao banka i onda će neko reći da sve banke mogu, a možda će bliži uslovi biti da banka mora da ima 50 šaltera, 120 šaltera da bi bila baš ta finansijska institucija koja će te poslove da obavlja. Ako ima ispod 50 šaltera u 50 gradova u Srbiji onda ona ne može. To su bliži uslovi i kada bi to tako pisalo, a piše u stavu 6 - određuje bliže uslove, onda je trebalo da se doda da daje saglasnost finansijskim institucijama na osnovu tih bližih uslova koje će odrediti. Mislim da Skupština ne sme nikada da daje nekome takva prava da on može da odredi po vertikali finansijske institucije. Možda je guverner bliži "Rajfajzen banci" nego "HVB banci" ili nekoj drugoj banci, da ne kažem Nacionalnoj štedionici, pa će da kaže da Nacionalna štedionica može. Oni će da kažu da nisu hteli, nego je guverner tražio od njih, molio, pa su eto prihvatili. Neka druga banka će da kaže – mi bismo hteli, ali guverner nas nije odredio. Zašto tako? Neka se prijavi ko hoće na osnovu uslova koje NBS napiše, a polazeći od ovog zakona. Ne govorim samo o ovom članu. Govorim u principu, kada se u zakonu napiše da neko ima ovlašćenje mimo ovog parlamenta, mimo pravila koja se utvrđuju da odredi on sam po svom nahođenju; možda će da kaže da mogu sve inostrane banke koje nemaju sedište ovde ili može da kaže – samo finansijske institucije koje imaju 51 posto kapitala iz inostranstva. Mislim da takve stvari Skupština ne sme da dozvoljava, da daje nekome takva prava, naročito što nemam baš takvo poverenje u NBS, iako ima takve stručnjake. Nemam poverenje, jer je bilo raznih stvari oko osiguravajućih društava. Gledali smo one papire, ukinuto, nije ukinuto, te je neko bio predsednik upravnog odbora jedne od osiguravajućih kompanija mnogo blizu vlasti, pa je par meseci pre toga, "Imperijal", ako se ne varam, napustio to mesto predsednika upravnog odbora, a to osiguravajuće društvo izbacilo svoj kapital. Ako te stvari znamo, a to proizilazi iz izveštaja NBS koji smo dobili na Odboru za finansije, onda nemam baš poverenje do kraja ako joj damo takva prava. Zato mislim da Skupština ima obavezu da ta prava svede na ograničavanje uslova koje NBS treba da da, a na osnovu tih uslova mogu finansijske institucije da se dobiju. Da se vratim na ovaj član zbog kojeg sam izašao. Može neko reći da nije ključna stvar, ali u poslednjem stavu dobro piše da je društvo za upravljanje dužno da članu dobrovoljnog penzijskog fonda, na njegov zahtev, dostavi obaveštenje iz stava 1. ovog člana u roku od tri dana. To je dobro. Svako ko želi da vidi kakva je finansijska situacija u fondu gde on ima ulog, gde se dobrovoljno osigurao, gde je dao dodatna sredstva da se osigura, ima pravo i društvo ima obavezu da mu u roku od tri dana dostavi taj finansijski izveštaj. Međutim, postavlja se pitanje, ako NBS ima takvu kontrolu ovde, predlog koji je ovde, da se svaka tri meseca dostavlja svim osiguranicima i uzmite da ima 200 hiljada osiguranika, to je onda trošak, a mi valjda hoćemo da smanjimo trošak. Ako imamo obavezu NBS da kontroliše gde će se svaki dinar uložiti od dobrovoljnog osiguranja i da dobrovoljno osiguravajuće društvo nema pravo da uloži gde ono hoće, već svakog trenutka mora da dobije saglasnost za uložena sredstva, u tom slučaju treba smanjiti troškove, tj. bacanje para dobrovoljnih osiguranika, a to znači da se svaka tri meseca na 200 hiljada adresa pošalje itd. U poslednjem stavu piše da svaki osiguranik u roku od tri dana može dobiti finansijsko stanje. Iz tih razloga, predlažem da to bude godišnje, a ne kvartalno. Drugo je pitanje da li smo do kraja uredili finansijsko tržište. Kada govorimo o dobrovoljnom osiguranju, naravno, mi kao socijalisti možemo da kažemo da nismo toliko zainteresovani kao partija programski i zato smo, pre svega, zainteresovani za obavezno penzijsko osiguranje i za poziciju obaveznih penzijskih osiguranika, zbog socijalne strukture ljudi koje partija predstavlja. Ali sa druge strane, kada je reč o dobrovoljnom osiguranju, često ga posmatramo samo kao penziono osiguranje, a ono je u stvari banka. U najvećem broju zemalja nemate klasičnu štednju na štednoj knjižici zato što je na kraju godine veliki porez, veliki odbici, a ulaganje u dobrovoljno penzijsko osiguranje i u hartije od vrednosti nema takvih poreza zato što se na drugačiji način tretiraju. Prema tome, građanin se podstiče da ulaže u dobrovoljan penzioni fond, koji mu je u stvari štedna knjižica na neki način, banka na neki način, da u kasnijim godinama kada ne radi može ta svoja sredstva, uvećana, da koristi. Sa te pozicije, gledajući perspektivno, mi smo zainteresovani za ovaj fond, ali smo zainteresovani da on dobro funkcioniše i da građanin koji uloži u taj fond zna da mu je to štedna knjižica za neku budućnost posle 53 godine, kako piše u zakonu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ne mogu da branim ovaj amandman, ali ne mogu da branim ni ovo rešenje koje je Dinkić stavio u članu 52. Član 52. jeste zamagljena transparentnost. Cela poenta tog njegovog člana je da se navodno obaveštavaju, imaju uvid, stanje sredstava, međutim, želim da ukažem na nešto zbog čega se donosi ovaj zakon. Član 31, takođe jedan od vrlo značajnih članova, kaže - imovina dobrovoljnog penzijskog fonda. Znači, to su svi doprinosi koje su uplatili članovi fonda. Vidite šta je namenio Mlađa: 1) dužničke hartije od vrednosti koje izdaje NBS, u skladu sa zakonom kojim se uređuje organizacija i nadležnost NBS; 2) dužničke hartije od vrednosti koje izdaju Republika Srbija, jedinice teritorijalne autonomije i lokalne samouprave u Republici i druga pravna lica uz garanciju Republike, u skladu sa zakonom kojim se uređuje javni dug; 3) hartije od vrednosti koje izdaju međunarodne finansijske institucije. Sada ćemo da finansiramo Evropsku banku za obnovu i razvoj. Prevazišao je, kao Đelić, naše okvire, on je evropski lider. 4) dužničke hartije od vrednosti koje izdaju strane države ili strana pravna lica sa minimalnim kreditnim rejtingom "A". Mi ćemo da finansiramo Švajcarsku. 5) hipotekarne obveznice koje se izdaju na teritoriji Republike; 6) hartije od vrednosti koje izdaju pravna lica sa sedištem u Republici kojima se trguje na organizovanom tržištu u Republici; 7) akcije stranih pravnih lica koje su listirane i kojima se trguje na berzanskom tržištu država članica EU, odnosno OECD-a; 8) novčane depozite u bankama sa sedištem u Republici, osnovanim u skladu sa zakonom kojim se uređuje poslovanje banaka i drugih finansijskih organizacija. "Cepter banka", "Rajfajzen banka" i ove druge. Znači, depozit kod banke, jer po osnovu depozita treba da se ostvari neki prinos. 9) depozitne potvrde koje se izdaju sa sedištem u Republici; 10) depozitne potvrde koje izdaju banke sa sedištem u državama članicama Evropske unije i OECD-a. Tu je kraj. "Narodna banka Srbije propisuje maksimalne visine ulaganja imovine dobrovoljnog penzijskog fonda iz stava 1. ovog člana." To je sada već sledeći član 32. I, poslednji stav u članu 31: "Narodna banka Srbije propisuje uslove i način na koji se može ulagati imovina dobrovoljnih penzionih fondova u inostranstvu", a već je određena, koje hartije od vrednosti stranih država, stranih banaka itd, znači, kao mogućnost, ali sada će Narodna banka da propiše u kom procentu to može tamo da ide. To vam je čista perionica para, zapamtite. Da bi ta perionica para uspela, mora Narodna banka Srbije... Pogledajte član 32, kaže: "Na ulaganja imovine iz člana 31. ovog zakona primenjuju se sledeća ograničenja: 1) do 10% imovine dobrovoljnog penzijskog fonda ulaže se u hartije od vrednosti jednog izdavaoca ili ukupno u hartije od vrednosti dva ili više izdavalaca koji su povezana lica, osim hartija od vrednosti koje izdaje Republika, odnosno Narodna banka Srbije." Znači, tu nema limita. Znači, za budžet, šta Mlaćko smisli, sve mora. Još će po naredbi da ide kupovina, to ministar tresne rukom o sto i kaže – ti moraš da kupiš ove hartije od vrednosti, jer sam video na računu da imaš toliko slobodnih sredstava, a kamata po osnovu tih hartija od vrednosti koja ti se garantuje biće ta i ta. Druge banke, vi morate za jedan indeksni poen nižu kamatnu stopu da date da ne ispadne kako vi meni nešto uvlačite. Šta mi pričate, to je oduvek bilo tako, možete da se smejete ili kako god hoćete. U vreme Narodne banke Jugoslavije, u vreme Narodne banke Srbije, u vreme ZOP-a i u vreme SDK-a, to je tako bilo i uvek će tako biti. Dalje, kaže – do 5% imovine dobrovoljnog penzijskog fonda ulaže se u hartije od vrednosti koje izdaje organizator koji je organizovao penzijski plan koji je pristupio tom fondu. To su sindikati i razna preduzeća, ovi koji skupljaju, do 5% imovine. Dalje – do 5% imovine dobrovoljnog penzijskog fonda ulaže se u novčane depozite kod banaka. To je ono kod člana 31. I: "Ulaganjem imovine dobrovoljnog penzijskog fonda ne može se sticati više od 15% vlasničkog učešća, odnosno akcija sa pravom glasa jednog izdavaoca", i to u slučaju kada se imovina ulaže u takozvane vlasničke akcije od vrednosti. Kada pogledate sve to, vidite, navodno, dat je neki okvir u pogledu ograničenja, a u prethodnom članu je definisano kakvo je to poslovanje društva za upravljanje imovinom koja se nalazi u dobrovoljnom penzijskom fondu. Sve je to uređeno i ništa nije u redu. Zašto? Zato što je tu svevišnji guverner Narodne banke Srbije u koaliciji sa ministrom finansija i predsednikom, odnosno zajedničkim predsednikom stranke, jer oni sve odlučuju. Zakon ne treba. Oni su nešto slično radili i sa onim životnim osiguranjem, gde je ova materija takođe regulisana, i to će biti u jednom od sledećih članova, mislim da je to član 76, prelazne i završne odredbe, gde se naređuje gašenje osiguravajućih društava. Zašto se naređuje? Ne može, smetaju im. Tamo su sada skupljene neke pare po osnovu premije životnog osiguranja, da se sada to vrati, oni moraju da transformišu ove tri firme i da budu u još jačoj kontroli, jer nedovoljna je ona kontrola po zakonu o osiguranju. Hoćemo ovo, ovo je veći stepen kontrole. Znači, kako koji član pogledate, nailazite, idete sa podvale na podvalu. Ja mogu da shvatim da neko kaže – znate šta, Narodna banka Srbije odrediće; kaže, vodi evidenciju fizičkih lica i bliže uređuje uslove za izdavanje dozvola. Međutim, ovde se kaže - koje odredi, a nema dozvole kod posrednika. U stavu 2. je dato na pojedinca, ličnost, a u poslednjem stavu se priča navodno o nekim uslovima, pa se još kaže - dozvola, a ovamo posrednike određuje Narodna banka Srbije. Vodite računa, jer loše će da vas shvati guverner ukoliko ga vi branite na ovakav način, da će on nekim svojim aktom da odredi uslove itd. Jedno elementarno pravilo za sve ove naše zakone koje mi pišemo. Obično se uslovi propisuju zakonom, ukoliko već nisu sadržani u nekoj od ustavnih normi; način na koji se nešto ostvaruje bi mogao da se uredi zakonom, a pojedina pitanja načina mogla bi da se urede nekim podzakonskim aktom, ali ovde nije problem u tome. Ovde je problem što se uslovi, način i sva pitanja predaju na tacnu guverneru Narodne banke Srbije i to postaje njegova samovolja. To je taj problem. Naravno, nama ne pada na pamet da pokrećemo pred ovim Vučetićevim Ustavnim sudom postupak za ocenu ustavnosti ovog zakona, jer već unapred znamo kakva će biti odluka. Prvo će biti ćutanje tri godine, pa onda posle toga, kada se smiri situacija, onda će da kaže – prošlo je. Znači, pošto sam izašao povodom amandmana na član 52, ni taj amandman nije dobar, ali nije dobro ni ovo rešenje koje u formi transparentnosti pokazuje članovima dobrovoljnog penzijskog fonda ono što mi u narodu kažemo "ide maca oko tebe pazi da te ne ogrebe". Videćete i sami, 80% tih sredstava fonda za dobrovoljno osiguranje biće u funkciji javnih finansija, samo ukoliko guverner stegne malo više ove poslovne banke da ne daju bolje uslove od države koje bi ona nudila ovom budućem fondu. Instrumenti su opet kod guvernera Narodne banke Srbije: poveća obavezne rezerve, izvrši neku operaciju na otvorenom tržištu, zabrani banci kreiranje sekundarnog novca i banke kreiraju papirološki novac, samo u zavisnosti od toga u kakvim su odnosima sa guvernerom Narodne banke, ne od nekog pravila da to zavisi. Znači, potpora budžeta, i to bezobrazna potpora budžeta. To je taj problem.
Reč ima narodni poslanik Sava Urošević.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, hteo bih prvo da kažem nešto o amandmanu gospodina Anđelkovića o kome je pričao. Mislim da je to jedan od amandmana koji je usvojio Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja, ispravljena odredba u zakonu po kojoj se kvartalno izveštavaju članovi fonda o stanju na njihovim pojedinačnim računima i da je to bio dobar amandman, jer je visok trošak da se kvartalno izveštava veliki broj članova. Mi danas imamo u Srbiji tri društva za dobrovoljno penzijsko osiguranje i otprilike negde preko 100.000 članova u tim fondovima, a od toga u prvom više od 50.000 članova, tako da se očekuje da taj broj bude veći, sada kada smo dobili zakon koji reguliše ovu materiju. Dosadašnji fondovi za dobrovoljno penzijsko osiguranje osnov za svoj rad crpu iz Zakona o osiguranju, međutim, ovim zakonom je potpuno određen način na koji oni rade i ja očekujem da će se pojaviti još nekoliko fondova. Povodom pojavljivanja novih fondova i nadoknade za rad fondova videćemo, sadašnji fondovi za dobrovoljno penzijsko osiguranje se žale na nadoknadu od 3% da je mala. Ako se u roku od sledećih godinu dana budu pojavili još neki fondovi, onda 3% nije malo. Ako se ne budu pojavili, videćemo, tržište to reguliše. Inače u drugim državama je to regulisano samim statutom društva, ali to su i države u kojima ovakav način penzijskog osiguranja ima veću tradiciju, tako da u tim državama već potpuno funkcioniše tržište takvih društava i onda je jasno da se društva za svoje mesto na tržištu bore i snižavanjem nadoknade. Vezano za odredbe u zakonu koje određuju gde mogu da se ulažu i investiraju sredstva, ja bih iskoristio priliku da mom prethodniku kažem da je na neki način kontradiktoran. U jednom delu svog izlaganja se buni protiv toga što su državne hartije od vrednosti jedan od načina za investiranje, a u drugom delu se buni zašto su to strane hartije od vrednosti i investiranje u inostranstvo. I jedno i drugo je u funkciji i to je osnovna namena ovog zakona – da se sredstva koja građani ulažu u dobrovoljni penzijski fond sačuvaju od propadanja i da budu sigurna. Još jednom da naglasim, ovo je jedan izuzetno dobar zakon i G17 plusće apsolutno podržati ovakav jedan zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 76. određuju se neki rokovi u vezi sa primenom ovog zakona. Još u prvom stavu se kaže: "Društva za osiguranje koja imaju dozvolu za obavljanje poslova dobrovoljnog penzijskog osiguranja na osnovu zakona kojim se uređuje osiguranje dužna su da svoju organizaciju i poslovanje usklade sa odredbama ovog zakona do 31. decembra 2006. godine". Verovatno će te rokove daodređuje Narodna banka Srbije zato što se u poslednjem stavu kaže: "Narodna banka Srbije će doneti propis kojim će se urediti metodologija usklađivanja poslovanja društava za dobrovoljno penzijsko osiguranje sa ovim zakonom". Znači, ukoliko je neko osiguravajuće društvo koje već sada postoji, koje sada radi u ovoj oblasti, sposobno da brzo uskladi registraciju sa ovim zakonom, jednostavno može imati kočnicu od Narodne banke Srbije da to uradi poslednjeg dana u narednoj godini. Jer, metodologiju propisuje Narodna banka. Imali smo neka iskustva kada je bila u pitanju Agencija za registraciju privrednih subjekata, pa kažu - do tog i tog dana radićemo preregistraciju tih privrednih subjekata, pa drugih, pa trećih, pa vrsta kapitala, pa vrsta vlasništva, pa da li su pravna lica, pa da li su preduzetnici itd. Došli smo čak u situaciju da je jedna takva agencija kršila svesno zakon. Znači, nije radila u skladu sa zakonom koji je ova skupština donela. Zašto se toliko insistira da to bude najkasnije do 31.6, odnosno da Narodna banka Srbije ima tu mogućnost da blokira preregistraciju nekog postojećeg privatnog ili dobrovoljnog penzionog fonda, kako hoćete nazovite. U jednom delu zakona čak se spominje da društva koja se bave dobrovoljnim penzionim osiguranjem ne mogu biti u većinskom vlasništvu Republike Srbije. Postavlja se pitanje šta ćete sa dobrovoljnim penzionim fondom koji je osnovalo osiguravajuće društvo "Dunav"? Ko je tu većinski vlasnik? Da li znači da ćete zbog sile ovog zakona morati da gurate jedno veliko osiguravajuće društvo u izuzetno sumnjivu privatizaciju da bi mogli da koriste ovaj dobrovoljni penzioni fond? Da li će Narodna banka Srbije dobrovoljne penzione fondove koji postoje na tržištu namerno da blokira da bi neki drugi novi dobrovoljni penzioni fond, koji nema obavezu da usklađuje dokumentaciju, koji samo treba da počne, odnosno da se registruje i pojavi na tržištu, jednostavno da preuzme sve one poslove koje do sada rade postojeća registrovana društva za dobrovoljno osiguranje? Rok, koji sam tražio ovim amandmanom, za usklađivanje dokumentacije - 1. april ili 31. mart, možete da čitate od ili do, svejedno. Zašto? To se vidi iz stava gde se kaže: "Društva za dobrovoljno penzijsko osiguranje mogu, od dana stupanja na snagu ovog zakona do 31. marta 2006. godine, nastaviti da zaključuju ugovore dobrovoljnog penzijskog osiguranja zasnovane na načelu akumulacije sredstava". Znači, do 31. marta mogu, od 1. aprila ne može više ništa. Ukoliko je sposoban da se preregistruje, sakupi potrebnu dokumentaciju, odredi, kako vi to kažete, kadrovsku infrastrukturu, tehničku, koju isto propisuje Narodna banka Srbije, to je predao za registraciju, ali sada imamo tumačenje Narodne banke Srbije da to neće raditi do 31.12.2006. godine, zato što su već osnovani i neće moći da se pojave na tržištu. Dalje se kaže: "Društva za dobrovoljno penzijsko osiguranje od 1. aprila 2006. godine ne mogu zaključivati ugovore dobrovoljnog penzijskog osiguranja zasnovane na načelu akumulacije sredstava". Hajde da kažemo da je taj deo u redu. Postavlja se pitanje registracije, da li će Narodna banka Srbije prihvatiti da akcionarska društva za dobrovoljno penzijsko osiguranje registruje, već postojeća, do tog roka. Sada, pomalo smešan stav 4: "Društva za dobrovoljno penzijsko osiguranje, od 1. aprila 2006. godine do donošenja zakona kojim će se urediti dobrovoljno penzijsko osiguranje, mogu isključivo obavljati poslove ugovaranja različitih vrsta anuiteta i zaključivati ugovore kojima se obezbeđuju prava za slučaj invalidnosti". Hipotetički, da li je moguće da neće moći to da rade nikada? Moguće je. Ko vama garantuje da ćete izglasati taj zakon? Ko njima garantuje da će bilo ko izglasati taj zakon? Čemu ta žurba? Da li je ovaj zakon napisan da se velika osiguravajuća društva, koja su u većinskom vlasništvu Republike Srbije, na silu guraju u privatizaciju? Zar zakon o dobrovoljnom penzijskom osiguranju nije mogao da ide ne kao poseban zakon, nego sa ovim zakonom? Nazovite ga kako god hoćete, mogli ste da ga krstite kako hoćete, ali da ide zajedno. To samo pokazuje koliko ste nesposobni da neki posao odradite kako treba. A svi se u ovoj vladi predstavljaju da su najsposobniji, da je ovo najbolja vlada, da su to eksperti. Evo, niste u stanju čak i jednu prilično ozbiljnu regulativu da privedete kraju na onaj način kako je potrebno. Znači, sada možda nikada zakon o dobrovoljnom penzijskom osiguranju neće biti izglasan - hipotetički. Dalje, pitanje je, ako uskladite dokumentaciju, Narodna banka propiše dokumentaciju, način poslovanja itd, šta ako svi ti propisi koji su bili donošeni ne mogu da se usklade sa novim zakonom za dobrovoljno penzijsko osiguranje? Hoćemo li onda da radimo novi zakon ili izmene i dopune zakona ili šta ćemo? Najbolji način da se izvučete iz ove priče u koju ste ušli jeste da ovaj zakonski predlog što pre povučete iz procedure. Razmislite dobro, napišite novi zakon koji reguliše ovu materiju i zakon o dobrovoljnom penzijskom osiguranju, pa pustite u proceduru kao jedan zakon. Onda možete da kažete da ste stvarno nešto uradili. Inače, ovo ovako je čisto traćenje vremena i ove Narodne skupštine i građana Srbije.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Mislim da je kada ste na Vladi utvrđivali ovaj predlog zakona Bubalo bio odsutan. Ministar Bubalo verovatno ne bi digao ruku za ovo, s obzirom da smo u Skupštini doneli Zakon o privrednim društvima, pa i propis o njihovoj registraciji itd. Ova formula koju ste vi predvideli u članu 76, koja se tiče pravnog položaja, statusa, pravne forme, ne postoji u opštem aktu koji reguliše registraciju privrednih društava. Vidite šta ste napisali u stavu 1. Kaže se: "Društva za osiguranje", i tako dalje, "dužna suda svoju organizaciju i poslovanje usklade sa odredbama ovog zakona do 31. decembra 2006. godine". Mi kažemo da se to usaglasi do 1. aprila 2006. godine. Zašto do decembra? Vama je ovo hitno. Ovim celim zakonom vi nalažete jednom samostalnom privrednom subjektu koji obavlja jednu delatnost da promeni delatnost. To je prva stvar. Kako će to da se uradi? Kako će da se uradi vaše usklađivanje? Jedan kaže – da preregistruje u društvo za upravljanje dobrovoljnim penzijskim fondom tako što će ugasiti društvo. Dakle, društvo da preregistruje tako što će samog sebe da ugasi. Gospode Bože! I organizovati ugašeno društvo, koje će da organizuje dobrovoljni penzijski fond. Sve je to pobrkano, po sistemu - čas ga ima, čas ga nema, čas ga vidiš, čas ga ne vidiš. Jedan od stavova dalje kaže: "Društva za dobrovoljno penzijsko osiguranje obavestiće do 1. jula 2006. godine korisnike svojih usluga o izabranom načinu usklađivanja poslovanja". Šta ako onaj ko je sada u ovom sistemu kaže – ja ne želim da budem po ovom zakonu član dobrovoljnog penzijskog fonda. Poslednji stav kaže: "Narodna banka Srbije će doneti propis kojim će se urediti metodologija usklađivanja poslovanja društava za dobrovoljno penzijsko osiguranje sa ovim zakonom". Ne znam, onaj ko je ovo pisao ili bi morao da nosi diplomu na preispitivanje ili da ide u zatvor. Da li je bolje u zatvor, ne znam. Ali, ovako nešto ne može da se napiše. Šta se ovde menja? Ako neko usklađuje svoju organizaciju i poslovanje sa odredbama zakona, onda pričamo o nečemu što se tiče delatnosti. Ako pričamo o usklađivanju, da uzmemo uslovno ovaj vaš termin koji se tiče pravne forme preduzeća, to je druga stvar. Ovo društvo za osiguranje koje obavlja poslove dobrovoljnog penzijskog osiguranja, formirano, osnovano na osnovu Zakona o osiguranju, takođe ima svoje osnivače. Vi ne obavezujete te osnivače, nego to društvo, kao pravno lice, da promeni delatnost. Da bi izvršilo promenu, mora da se urade neki akti. Malopre, u osporavanju mojih stavova, jedan od mojih prethodnika reče - pa to na zapadu statutom to društvo reguliše. Pa jeste, ali u ovom celom zakonu nemate reč "statut". Dakle, nemate napisanu reč "statut". Nađite u ovom zakonu, koji je danas na dnevnom redu, reč "statut". Ne postoji. Onda kada me neko demantuje, on se poziva na statut. Neko mi kaže da sam ja kontradiktoran. Nisam kontradiktoran, nego ukazujem u čemu se ogleda podvala i velika ovlašćenja guvernera Narodne banke. Ja nisam kritikovao moguće načine gde mogu da se investiraju ta sredstva, nego sam kritikovao pravo koje se ovim zakonom daje guverneru Narodne banke Srbije da odlučuje, da on propisuje ono što mora da se reguliše zakonom. Član 32. ima skromna ograničenja. Ja ne sporim ta ograničenja, ali to stavljam u kontekst 25 članova gde stoji: "guverner Narodne banke propisaće, guverner Narodne banke propisaće" i time dokazujem da je sama ideja nastala radi zloupotreba. A, čime se ta zloupotreba ovde prikriva ili pravda? Pa, to je dobrovoljno: ko hoće, hoće, ko neće - ne mora. Pošto je ovo poslednji amandman srpske radikalne stranke na ovaj predlog zakona, pozivam pre svega predlagača, ne predstavnika predlagača, nego predlagača - Vladu, neka razmisli, pošto smo skinuli masku sa ove operacije koju ste zamislili, javnost je upoznata, povucite ovaj predlog zakona, napravite novi predlog, sa vrlo jasnim normama. Razmislite da li poslove davanja saglasnosti, kontrole treba da vrši Narodna banka Srbije ili Ministarstvo finansija. Jer, ovo gde se javlja kontrola je takođe neka vrsta nadzora, koji više pripada upravi nego monetarnoj vlasti. Mi za ovakav predlog zakona nećemo glasati.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Da li se za rečjavlja još neka poslanička grupa? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?(Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UPLATI DOPRINOSA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE ZA POJEDINE KATEGORIJE OSIGURANIKA - ZAPOSLENIH (pojedinosti) Pre toga, obaveštavam vas o načinu na koji ćemo raditi. Danas ćemo raditi do završetka pretresa u pojedinostima 5. tačke dnevnog reda i tako ćemo iscrpsti pretres u pojedinostima ovih zakonskih predloga koji se odnose na čitav set zakona o penzionom osiguranju. Sutra neće biti sednice. Dakle, u ponedeljak od 10,00 sati ćemo početi pretres u pojedinostima 6. tačke dnevnog reda - Predloga krivičnog zakonika, i radićemo samo do kraja pretresa te tačke. To je plan, da biste mogli da planirate svoje aktivnosti. Prelazimo sada na Predlog zakona o uplati doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje za pojedine kategorije osiguranika - zaposlenih. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Slobodan Adžić, Helijana Dragojević i Ljubiša Đoković, Meho Omerović, Ljiljana Nestorović, Zoran Krasić, Nemanja Šarović, Momir Marković, Vjerica Radeta, Paja Momčilov, Veroljub Arsić, Nataša Jovanović, Branislav Rankić i zajedno Toma Bušetić i Milisav Petronijević, kao i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja. Narodni poslanici Slobodan Adžić, Helijana Dragojević i LjubišaĐoković, pisanim putem, povukli su amandman koji su zajedno podneli na član 2. U međuvremenu su i narodni poslanici Meho Omerović i Ljiljana Nestorović povukli neke amandmane. O tome ćemo vas obavestiti kada dođu na red ti amandmani, po redosledu. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Mi pod sličnim nazivom imamo već jedan zakon, a to je zakon koji reguliše uplatu obaveznih doprinosa. Kako bismo potencirali o čemu se radi u ovom zakonu, mi tražimo da se promeni naziv i da bude to zakon o načinu uplate doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih za period od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2003. godine. Ovde može da se stvori zabuna da 2005. godine regulišemo uplatu doprinosa u ovom periodu. U ovom periodu je bila regulisana uplata doprinosa postojećim zakonom. Uvek su tu materiju regulisali neki zakoni ili ovaj sada izmenjeni i dopunjeni tekst zakona koji reguliše uplatu doprinosa. Samo smo hteli da ovo o načinu uplate potenciramo i da se ona razlikuje od ovih drugih, a na tu razliku ukazuje i sadržina ovog predloženog zakona, jer ovim zakonom je obuhvaćen period od 1991. do kraja 2003. godine, kada je zbog većeg broja razloga faktički bila situacija da su neki zaposleni bili evidentirani kao osiguranici, vodili se da su zaposleni, radili ili možda nisu radili. Ali ono što je sasvim sigurno, za taj period nije uplaćen obavezni doprinos od strane poslodavca. Postoje tzv. rupe u penzijskom stažu, jer postavlja se pitanje kako da se prizna penzijski staž, ukoliko taj period nije pokriven uplatama obaveznih doprinosa. S obzirom na jednokratno značenje ovog predloga zakona i sada ne mogu da kažem jednokratno trajanje, jer niko sada ne zna koliko će da traje ova realizacija i izvršenje ovog zakona, što se tiče ostvarivanja prava, on je svakako jednokratan. Zato smo smatrali da je potrebno još u nazivu staviti neku naznaku koja treba da ukaže na ovu specifičnost ovog zakona, jer pod sličnim imenom postoje već propisi u našem pravnom sistemu i ova reč - način uplate, donekle odražava suštinu ovog zakona ali pravi tu razliku u odnosu na druge slične propise. To je bila naša ideja. Međutim, kod ovog predloga zakona mi stvarno nemamo mišljenje Vlade, a da li je to po Poslovniku ili nije, to uopšte nije više ni bitno u ovom trenutku. Bitno je da mi pričamo o nečemu, a ne znamo šta Vlada misli o tome. Znamo da su možda na nekom odboru rekli da ne prihvataju amandman, ali mi imamo situacije da predstavnik Vlade na odboru ne prihvati amandman i kaže – nisam ovlašćen da prihvatim amandman, a onda sutradan u mišljenju Vlade mi pročitamo da je Vlada prihvatila taj amandman. Sada ne znam kakva je situacija sa ovim našim amandmanima. Mislim da su svi amandmani prihvatljivi i da su u funkciji regulisanja baš ovog bolnog pitanja. Ni jedan od ovih amandmana nije opstrukcijski amandman, nego je pravno-tehničke prirode i amandman kojim se želi pojednostaviti ovaj postupak da bi što pre ljudi ostvarili i da bi im se utvrdio taj penzijski staž i u zavisnosti od staža osiguranja i drugih uslova koji ispunjavaju da oni mogu da ostvare i pravo na penziju. Ima jedan broj građana Republike Srbije koji ne može da ostvari pravo na penziju, zato što nije pokriven ovaj period uplatom doprinosa. Svi naši amandmani su išli u prilog tome. Mislim da je većinu tih amandmana, ako ne možda čak i sve, Vlada mogla da prihvati, a da ne ugrozi svoju ideju. Tu ideju mi delimo.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS sam podneo amandman na član 2. ovog predloga zakona. Zaista moram i ja izraziti čuđenje što to nije prihvaćeno od strane Vlade i što nije prihvaćeno, uostalom, i od vladajuće koalicije ovde, jer imajući u vidu ono što ste vi sami govorili na sednicama odbora i na sednici ovde koja je bila posvećena načelnoj raspravi o ovom zakonu, mislim da je čak ovo rešenje koje je predloženo amandmanom mnogo bliže tome, nego ono što ste vi napisali ovde u zakonu. Vaše formalno zalaganje je bilo upravo ovakvo kao što je predloženo amandmanom i ovaj amandman na jedan mnogo sveobuhvatniji i precizniji način reguliše ono što je trebalo da stoji u članu 2, odnosno za šta se Vlada zalagala, bar deklarativno, da želi da postigne ovim zakonom. Ko god da je pročitao i predlog koji nam je stigao od Vlade i ovo što je dato ovde amandmanom mogao je da vidi da se apsolutno ne radi o nečemu što bi na bilo koji način rušilo ovaj predloženi sistem, već jednostavno o preciziranju prava načina ostvarivanja za apsolutno sve kategorije osiguranika. U predlogu koji smo dobili od Vlade, iz ne znam kog razloga podeljene su i ima tri stava, a moje rešenje koje je predloženo ima dva stava i njime su obuhvaćene sve kategorije osiguranika od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2003. godine. U predlogu Vlade napravljena je podela za lica koja su bila u radnom odnosu u preduzeću (privrednom društvu), ustanovi, banci, drugoj finansijskoj organizaciji i zemljoradničkoj zadruzi u Republici Srbiji, znači, za period od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2000. godine, ako su u tom periodu bila prijavljena na osiguranje. Onda u drugom stavu kaže da pravo na uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom ima i lice koje je u periodu od 1. januara 2001. godine do 31. decembra 2003. godine bilo u radnom odnosu kod poslodavca kod koga je u tom periodu pokrenut postupak stečaja ili likvidacije, pod uslovom da je u tom periodu bilo prijavljeno na osiguranje. Predloženim amandmanom precizira se odredba i izbegava se nepotrebna razlika u periodima osiguranja koji su obuhvaćeni Predlogom zakona. Ukoliko se prihvati amandman, onda praktično ne bi ni bilo tih kategorija i ko bi imao u kom periodu pravo, nego bi svi oni kojima nije iz ovog ili onog razloga uplaćivan staž, a koji su bili u radnom odnosu kod poslodavca, u smislu odredaba o propisima o PIO zaposlenih, a bili su prijavljeni na osiguranje, imali status osiguranika kod zaposlenog. Samim tim, stavom 2. kaže se – pravo na uplatu doprinosa za utvrđivanje staža osiguranja priznaje se za lice iz stava 1. ovog člana, ako zakonom propisani obavezni doprinos za njegovo osiguranje nije uplaćen u periodu od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2003. godine. Na ovaj način zaokružili bismo sistem i imali bismo jednu širu formulaciju tih lica, ko god je radio, a mislim da ne postoji velika razlika između tih kategorija građana i nije toliko bitno da li je neko radio u zemljoradničkoj zadruzi, banci, ustanovi, finansijskoj organizaciji. Znači, ono što je suština i što mora da bude suština jeste da se ovde na delu pokaže solidarnost države sa svima onima koji iz bilo kojeg razloga nisu ostvarili neka svoja prava, a to su upravo prava koja je morala da im garantuje država. Ne možete reći da neko ko je radio u banci ili ko je radio u nekom državnom preduzeću može da bude kriv zbog toga što država nije insistirala da mu se u tom periodu, a podsećam, to je do kraja 2003. godine, uplaćuju doprinosi. Takva obaveza je postojala i takve stvari se ni na koji način ne mogu prevaljivati na radnike. Radnici su već po samoj prirodi stvari dovoljno kažnjeni time što im nije upisan već godinama neki staž, što oni zbog te činjenice ne mogu da ostvare pravo na penziju, a to pravo su pošteno zaradili svojim dugogodišnjim radom. Pokušajte samo da izračunate kolika je šteta nastala za nekoga ko npr. šest ili sedam godina, zbog toga što mu nisu uplaćeni obavezni doprinosi za socijalno osiguranje i za penzijsko-invalidsko osiguranje, ne može da ostvari pravo na penziju, pa makar ta penzija bila i minimalna. Kada se to rastegne na period od pet-šest godina, izračunajte o kolikim se onda novčanim sredstvima radi. Takođe, treba imati u vidu da se tu, po pravilu, radi o ljudima koji su od srednjeg životnog doba pa nadalje. To su ljudi koji u ovom periodu tranzicije ubedljivo najteže nalaze posao. Njima nije lako ni da se prekvalifikuju, njih niko neće da zaposli zato što će od mladih ljudi uvek moći i da očekuje više i da dobije veću količinu rada za istu novčanu nadoknadu. Mislim da ne postoji nijedan razlog i pozivam otvoreno sve iz vladajuće koalicije da nađu bilo koju primedbu na ovaj amandman i da kažu: zbog toga i toga ne možemo da glasamo. Ako treba, ja ću amandman i povući. Pored toga, amandman jezički mnogo preciznije i bolje reguliše ovo rešenje. Član 2. Predloga kaže: "Pravo na uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom ima lice koje je u periodu..." itd. Po predloženom amandmanu se kaže: "Pravo na uplatu doprinosa u skladu sa odredbama ovog zakona utvrđuje se za lice koje je u periodu od 1. januara 1991. godine...", pa nadalje. Pravno gledano, pravno-formalno, niko na osnovu člana 2. zakona nema nikakvo pravo, niti ima na osnovu ovog zakona, nego se eventualno pravo može utvrditi u skladu sa ovim zakonom, ali tek pod uslovom da se ispune uslovi koji su naknadno dati. Najpre, uslov koji propisuje član 4, gde se kaže da je neophodno podneti zahtev za uplatu doprinosa, da taj zahtev podnosi poslodavac, pa se onda kasnije regulišu i određene kategorije. Tu su neke nejasne odredbe, jer se postavlja pitanje šta će se desiti ukoliko neki poslodavac, koji je već dovoljno neodgovoran, a to je dokazao i time što nije uplaćivao doprinose onda kada je trebalo, ni sada ne podnese zahtev za uplatu doprinosa. Dalje, u članu 4. stav 3. tačka 2) kaže da je, uz zahtev, jedna od stvari koja je potrebna i pismena saglasnost zaposlenog da prihvata uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom. Voleo bih da je ministar tu, pa da izađe u bilo kom svojstvu, da li kao poslanik, da li kao ministar, pa da kaže šta je to što je nateralo njega da propiše da je neophodna i pismena saglasnost radnika da mu se uplate doprinosi. Da li je moguće da će se u Srbiji naći i jedan jedini radnik koji će reći: jesam radio, ali ne želim da mi uplaćujete doprinose, ne želim da sutra imam penzijsko-invalidsko osiguranje, meni to nije potrebno. Zašto bi bila potrebna pismena saglasnost radnika da se izvrši neka obaveza koja je odavno propisana zakonom? Poslodavci imaju obavezu, propisanu zakonom, da uplaćuju doprinose. Tu se ne radi o nečemu što radnik može da kaže da hoće ili neće. Da li je moguće da neko danas ovde kaže: neću da mi se uplaćuju doprinosi, hoću da mi sve bude nadoknada za rad, hoću samo platu. Naravno da nije moguće. Ako to nije moguće danas, ako to nije moguće bilo ni pre pet, deset godina, zašto onda uopšte tražite jedan dodatni uslov, apsolutno besmislen, jer ne može niko pri zdravom razumu da kaže zašto je potrebna saglasnost radnika da poslodavac podnese zahtev da bi se izvršila neka prestacija koja je odavno određena kao takva, i to imperativnom normom. Ne mogu ovde da se vode nikakvi pregovori, niti može da se kaže: ovo hoću, ovo neću. To je nešto što mora. Smisao ovog zakona bi trebalo da bude da država preuzme obavezu na sebe, obavezu koju nisu izvršila određena preduzeća, poslodavci, nebitno kako se zovu i o kom se organizacionom obliku radi; država, zbog toga što nije bila u stanju da ih pravovremeno natera da izvrše svoje obaveze, sada preuzima određene obaveze. Dalje, videćete iz člana 6. da je ograničeno vreme u kome se može taj zahtev podneti, a i iz člana 7. da se, u stvari, ovim zakonom ne garantuje bilo kakvo pravo radnicima, da je zbog toga pogrešna formulacija koja je data članom 2, jer se u članu 2. kaže: "Pravo na uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom ima lice ...". Nema, nego tek može da ga ostvari ukoliko se određeni uslovi ispune. Prvi uslov je da se određeni papiri prikupe, drugi uslov da poslodavac podnese takav zahtev, treći uslov je da fond u roku od 12 meseci, što je izuzetno dug period, donese rešenje kojim se utvrđuje pravo na uplatu doprinosa. Znači, još uvek se tu ne radi o ostvarivanju prava, nego o donošenju rešenja o utvrđivanju prava na uplatu doprinosa. Zašto je rok u kome fond treba da donese to rešenje toliko dug? Zašto 12 meseci? Ako ste rekli da svi poslodavci i svi koji imaju uskraćeno neko pravo u roku od samo tri meseca mogu da podnesu zahtev, zašto onda fondu treba godinu dana da donese odgovarajuća rešenja; pogotovo što će se ta rešenja donositi za određene firme grupno i kolektivno, njima će biti mnogo lakše da obrađuju te podatke. Ne postoji nikakva sankcija za fond, ukoliko on takvo rešenje ne donese. Šta će se onda desiti? Da li će neko snositi odgovornost? Zašto niste propisali kaznene odredbe? Dalje, ni to nije kraj, jer se onda kaže da se pravo na utvrđivanje staža osiguranja stiče kada se fondu prenesu sredstva iz budžeta Republike, u okviru planiranih sredstava za transfere organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, a u visini i na način kojim se ne ugrožava likvidna mogućnost budžeta. Mi i sami znamo kakav je državni budžet, znamo da obaveze iz februara prošle godine još nisu utvrđene. Da li će biti mogućnosti, u skladu sa budžetom, da se ovi doprinosi zaista i uplate, da se zaista odvoje sredstva u budžetu i prebace se fondu? Tek se u tom trenutku stiču za radnike bilo kakva prava. To je tek peti korak, u kome vi možete konačno upisati određeni staž, da biste tek u šestom koraku, na osnovu tog staža, mogli da ostvarite pravo na penziju ili na neko drugo davanje. Treba imati u vidu da su ovo obaveze od kojih neke datiraju još iz 1991. godine. Ako uzmemo u obzir da će ovo trajati barem još dve godine, znači da ljudi do 2007. godine neće moći da ostvare pravo na penziju koju su možda 1991, 1992. ili 1993. godine zaradili. Dakle, ukoliko zaista brinete onoliko koliko brinete, ne o penzionerima, jer se ovde ne radi o penzionerima, nego o onima koji ne mogu da ostvare pravo na penziju, dajte onda ili izađite i navedite bilo kakav razlog zbog koga nije moguće prihvatiti ovaj amandman ili ga u danu za glasanje prihvatite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić i Milisav Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o uplati doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje je dobar zakon. Ovo je jedan od retkih zakona koji će, verujem, sve poslaničke grupe vrlo rado prihvatiti. Osnovna naša zamerka ovom zakonu je što Vlada ili ministar prave razliku kada je reč o povezivanju radnog staža za zaposlene kojima nije uplaćivan doprinos za penzijsko i invalidsko osiguranje za period od 1991. do 2000. godine i za period od 2000. do 2003. godine. To je naša suštinska primedba. Naravno, mogu da postoje još neke primedbe, bolje formulacije, tehničke ispravke, ali mislim da je ovo pitanje suštinsko i najvažnije. U tom pravcu smo i podneli amandman u kome se kaže da pravo na uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom ima lice koje je u periodu od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2003. godine bilo u radnom odnosu u preduzeću, bilo da je reč o privrednom društvu, ustanovi, banci, nekoj drugoj finansijskoj organizaciji, zemljoradničkoj zadruzi u Republici Srbiji, a koje je u tom periodu bilo prijavljeno na osiguranje a nije mu uplaćen doprinos za penzijsko i invalidsko osiguranje. Smatramo da je ovaj problem jednako težak za sve zaposlene, bez obzira gde su radili i gde rade, jer problem neuplaćenih doprinosa i nemogućnost da se stiču i ostvaruju prava na osnovu penzijskog i invalidskog osiguranja jednako pogađaju sve ljude. Smatramo da je rešenje koje smo predložili adekvatno, celishodno i računamo da će sve poslaničke grupe, bez obzira što naš amandman nije prihvaćen na Odboru i nije prihvaćen od Vlade, ali da ćemo se zajednički dogovoriti da jednostavno za sva lica koja nemaju povezan radni staž od 1991. do 2003. godine to uradi država. Na taj način država pokazuje najbolju nameru, čega nije bilo tokom velikog broja godina ili bar u poslednjih pet godina, za sve one radnike i sve zaposlene, za sve firme koje su bile u najvećim teškoćama. Kada je reč o periodu od 1991. do 2000. godine, znamo kako su naša preduzeća, firme, pa i banke poslovale i šta se sve dešavalo. Bile su sankcije, otežana proizvodnja, jednostavno, veoma je teško bilo mnogim firmama i preduzećima da ispunjavaju elementarne obaveze, počev od plata, a posebno kada je reč o obaveznom socijalnom osiguranju. Svakako, u okviru tog obaveznog socijalnog osiguranja najvažnije pitanje za sve te ljude je penzijsko i invalidsko osiguranje. Kada govorimo o zdravstvenom osiguranju, najčešće su se knjižice overavale nezavisno od toga da li su se uplaćivali doprinosi. To je bilo humano, to je bilo opravdano, ali to vreme prođe i ako neko nije uplatio doprinos za zdravstveno osiguranje vremenski to ne znači ništa. Ako nema uplate za penzijsko i invalidsko osiguranje onda jednostavno nema povezani staž i nemoguće je da se ostvari pravo na penziju. Na ovaj način država u ovom trenutku brine o tim ljudima i to je jedan dobar pokazatelj. Kada govorimo o periodu od 2000. do 2003. godine, smatramo da sva zaposlena lica, svi radnici i službenici treba da imaju isti status, ali je pomalo nejasna situacija šta se desilo sa firmama koje su prodate, da li su kupci imali, a imali su, obavezu da uplate doprinose. Najbolji primer jeste "Sartid". Znamo kako je prodat. Mnogi su se ovde hvalili da je to najbolje rešenje, jedna od najznačajnijih prodaja u to vreme. Znamo da je "Sartid" prodat za veoma male pare, iako je mnogo više vredeo, a sa druge strane, ono što je veoma važno, država je takoreći otpisala sve te dugove. "Sartid" je otišao u stečaj. Ne znam tačno koja je suma, nekoliko stotina miliona dolara ili evra je otišlo pod led i sada to država mora da pokriva, umesto da to pokrije kupac, oni koji su kupili tu firmu. Kada govorimo o tom odnosu u privatizaciji, stvarno je takva situacija. Naši brojni kupci, oni koji su kupili naše firme u periodu od 2000. do 2003. godine, nisu vodili računa ne samo o uplati ovih doprinosa, već se radi o mnogim drugim stvarima koje su isto tako bolne. Pre svega, nema te prodaje gde nije bilo otpuštanja radnika. Ključna je stvar, ako se neka firma proda, da se poveća broj zaposlenih, a ne da se smanji. Mnogo toga je bilo u privatizaciji, ali to je posebna tema. Pozivam sve poslanike i sve poslaničke grupe da ovaj naš amandman, koji je skoro identičan sa amandmanom Srpske radikalne stranke, prihvate u danu za glasanje.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Bušetić je objasnio suštinu našeg amandmana. Rekao bih još nekoliko reči u prilog tome da je ovaj amandman prihvatljiv, dobar i da ga treba prihvatiti. Mi smo naš stav o zakonu o uplati doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje za pojedine kategorije osiguranika - zaposlenih izneli u načelnoj raspravi o ovom zakonu. Apsolutno je ovaj zakon u skladu sa našim zalaganjima i mi ga podržavamo. Naravno, kada podržavamo zakon u načelu ne znači da smo saglasni sa svim odredbama zakona. Iz tih razloga, imamo predlog amandmana koji se odnosi na ključnu odredbu ovog zakona. U članu 2. predloženog zakona, koji inače sadrži tri stava, već u prva dva stava napravljena je ne jedna, nego dve nepravde. Prvo, u stavu 1. se govori da pravo na uplatu doprinosa imaju sva ona lica koja su od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2000. godine bila u radnom odnosu, za koja je uplaćen doprinos i naveden je jedan broj preduzeća i ustanova, malo nejasno zbog čega nisu svi. Stav 2. govori o pravu radnika na uplatu doprinosa za period od 1. januara 2001. do 31. decembra 2003. godine, a odnosi se na iste kategorije preduzeća i ustanova, ali već sužava i kaže - one za koje je pokrenut postupak stečaja ili likvidacije. Mislimo da je ovde ključno pet elemenata. Prvi je pravo radnika da ostvare od države pravo na uplatu doprinosa za ceo period od 1. januara 1991. do 31. decembra 2003. godine. Mislimo da nema potrebe da se deli i da nije dobro da se deli taj period na dva perioda: do 2000. godine i od 2001. godine. I u jednom i u drugom periodu radnici su ti koji su pretrpeli štetu. Mnogi od njih nisu znali da im nije uplaćeno i nisu krivi ni za ekonomsku situaciju, ni za sve drugo zbog čega im nisu uplaćeni doprinosi. Dakle, u potpuno su istoj poziciji, a u pitanju je nemali broj radnika. Mislim da je nekoliko stotina hiljada ljudi u pitanju i oni svi zaslužuju da se nađu u ovom zakonu, sa istim pravom, odnosno obavezom države da tim radnicima uplati doprinose. Drugi element koji se nalazi u predloženom članu zakona odnosi se na preduzeća, ustanove itd. Mi smatramo da nije ovako dobro formulisano. Jednostavno, nejasno je zašto banke, finansijske organizacije, zašto ne sve organizacije, zašto ne svi zaposleni radnici. Treći element je element da je lice bilo u radnom odnosu. Mi to ne dovodimo u pitanje. Četvrti, da je za to lice uplaćivan doprinos za osiguranje – i to ne dovodimo u pitanje, znači, ostaje. Peti element, da se odnosi na period za koji mu doprinos nije uplaćen. Dakle, od tih pet, tri nisu sporna: jedan da je u radnom odnosu, drugi da je uplaćivan doprinos i treći, da se odnosi na vreme za koje mu nije uplaćen doprinos. Ono što je sporno i što mi smatramo da treba ispraviti, to je, prvo, da se odnosi na sve zaposlene od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2003. godine i drugo, da se odnosi za ceo taj period i da se odnosi na sve zaposlene u preduzećima, ustanovama, organizacijama i da ne nabrajam dalje. Iz tih razloga, mi smo predložili amandman kojim se ceo član umesto tri svodi na jedan stav i on, malopre smo čuli, glasi, dakle, da pravo na uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom ima lice koje je u periodu od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2003. godine bilo u radnom odnosu, da je uplaćivan doprinos za njega, a za vreme za koje mu nije uplaćen doprinos. Nema potrebe da se stav 2. i 3. u tom predloženom članu zakona zadrže. Dakle, suština je u celom periodu, ista prava za sve radnike, a sve ostalo ostaje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
S obzirom na to da su kolege Bušetić i Petronijević vrlo detaljno objasnili značaj ovog amandmana, želeo bih u ime SPS-a da kažem još nekoliko reči, jer mislim da i amandman i zakon to zaslužuju. Naime, mislim da je ovaj zakon nekako nezasluženo ostao u senci ove rasprave o izmenama i dopunama Zakona o PIO, jer je reč o ovom veoma važnom zakonu, gde će se rešiti pitanje sudbine oko 20.000 ljudi u Srbiji kojima nije uplaćivan doprinos za PIO. Mislim da je izuzetno važno da ovaj zakon bude usvojen. Što reče kolega Petronijević, ako je zakon dobar ne znači da su sve odredbe kakve treba da budu i dobro je što smo i mi socijalisti, a vidim i kolege radikali, podneli amandman na ovaj član 2. zakona gde smo proširili ovaj vremenski period i obuhvatili i one ljude za koje nije uplaćivan doprinos za PIO do 2003. godine. Moram da kažem još jednu stvar – da smo mi socijalisti tražili još početkom ove godine od Vlade da ovaj zakon bude na dnevnom redu i tražili smo da bude na dnevnom redu onda kada je usvojen Zakon o radu, pa onda i u onim izmenama i dopunama Zakona o radu i evo, dočekali smo sada septembar mesec da se raspravlja o zakonu i da zakon bude usvojen. Mislimo da zakon ima svoj smisao, odnosno za one ljude za koje nisu uplaćivani doprinosi imaće i te kakav značaj, i mislim da je reč o dobrom amandmanu. Nema potrebe da se uzima samo 2000. godina, ili da od 2000. do 2003. godine važi samo za jednu kategoriju lica, jer ima mnogo ljudi koji su do 2000. godine iz poznatih razloga, sankcija, izolacija, agresije, nemogućnosti funkcionisanja privrede na način kako to treba, bili jednostavno uskraćeni sa te strane, ali nema razloga da budu izostavljeni ni oni ljudi koji su od 2000. godine pa naovamo, kroz ove demokratske promene i privatizaciju, ostali bez posla na ulici. Mislim da je dobro da se ovaj zakon usvoji. Još jedna stvar, pogotovu ovaj amandman, jer mi smo pomenuli u okviru načelne rasprave o ovom setu zakona da je ovo jedan od tri amandmana za koje mi smatramo da su izuzetno važni. Naravno, ukoliko ne bude usvojen, a mi mislimo da treba, mi poslanici SPS-a nećemo glasati za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Amandman koji smo mi podneli na ovaj član po nama je kompletniji, ali i ovaj amandman SPS-a prati istu nit i traži odgovor na pitanje zašto je DOS-ovska vlast jednu objektivnu činjenicu, neuplaćen doprinos za neki period, lica koja su bila u osiguranju u statusu zaposlenog deli, u čemu se ogleda ta razlika? Kao da je od 1991. godine do kraja 2000. godine bilo opravdano za svaki razlog zbog čega nije uplaćen doprinos, a od 1. januara 2001. godine do 31. decembra 2003. godine samo ukoliko je pokrenut postupak likvidacije i stečaja. Šta da radimo sa onima koji su od 1. januara 2001. godine do 31. decembra 2003. godine bili u statusu zaposlenog, znači, bili u radnom odnosu, bili prijavljeni na osiguranje, nije uplaćen doprinos, a protiv firme nije pokrenut stečajni postupak ili postupak likvidacije? Kako onda opravdavate da ta kategorija ne potpada pod ovaj zakon? Nema opravdanja. Znači, ovde su, pre svega, bili neki politički razlozi zbog čega se ovo delilo, jer od 1. januara 2003. godine je zavladala demokratija i pošto je zavladala demokratija kao opravdani razlog može da bude samo stečaj ili likvidacija. Ovo drugo je sve išlo normalno. Nije išlo normalno, to svi znamo. Osim ovoga ovde, postoji jedan pravni nedostatak u tekstu člana 2. Predloga zakona. Šta znači ovo: "kod poslodavca kod koga je u tom periodu pokrenut postupak stečaja ili likvidacije"? Znači, ovde se samo uzima pokretanje postupka kao činjenica. Mi imamo situaciju da su u ovom periodu od 2001. do 2003. godine, na to se odnosi stav 2. člana 2, bili pokrenuti postupci, završeni postupci, a obaveze po osnovu neplaćenih doprinosa su ušle u stečajni postupak. Fond PIO je bio poverilac. Iz stečajne mase je to naplaćeno, ako je završen stečajni postupak. To je vrlo prosto i jednostavno. Znači, uopšte ne postoji razlog da ovakva formulacija bude u članu 2, kako to predlaže Vlada. Dakle, osim toga što ona stvara nepravdu, podelu između zaposlenih, za isti razlog, ovde je sadržan i ovaj nedostatak. Pokretanje likvidacionog i stečajnog postupka ništa ne znači, a znači kako je završen taj postupak. Moguće je da je postupak stečaja završen, neuplaćeni doprinosi su postali potraživanje, u stečajnom postupku se i to potraživanje namiruje, čak ima i prioritet u odnosu na komercijalne poverioce. Znači da je ovde jedini razlog bio da se razdoblje od 1991. do 31.12.2003. godine politički podeli i politički sankcioniše. Trebalo bi da postavim pitanje - zašto nije do dana donošenja zakona? Ne, ovde je ova garnitura htela da napravi distinkciju i u odnosu na DOS, jer su decembra 2003. godine bili izbori. Vidite, kada to Mlađa i ovi Lalovići smišljaju, svaka reč kod njih ima određeno pogrešno značenje. Kasnije ću da govorim povodom ovih drugih amandmana, gde se takođe vidi ova kvrgica od koje ne mogu da se otkače. Bolje ekonomisti neka se bave ekonomijom, nego da se nesvršeni ekonomisti bave politikom. Vidite kako unose zrno razdora tamo gde, apsolutno sam siguran, 100% postoji podrška u ovoj skupštini. Ne znam poslanika kome nije stalo da se ovo pitanje reši na najbolji mogući način. I ovi amandmani koji su podneti, samo su podneti da bi se poboljšao tekst, da bi se učinila jasnim ta prava koja se priznaju ljudima, da bi i država zaštitila neki svoj interes u kasnijim odredbama. Ali, ni tu neće Vlada da kaže – prihvatamo, dobro ste ovo predložili, pogrešili smo, ispravljamo. Ne, guraju ovako. Videćete na šta će da liči to glasanje.
Zahvaljujem se, gospodine Krasiću. Da li se povodom amandmana još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre prelaska na amandman da iskoristim priliku da čestitam Demokratskoj stranci ulazak u Vladu, da čestitam vladajućoj koaliciji proširenje koalicije. (Zoran Krasić, sa mesta: Kako Demokratskoj stranci?) Čuje se pitanje - kako Demokratska stranka. Ovo dvoje poslanika koji su dobili funkcije zamenika i pomoćnika ministra su sa poslaničke liste Demokratske stranke. Sada se iskristalisala politička scena u Srbiji. Ovo ovamo je opozicija, a ovo je vladajuća garnitura. Možda je za Srbiju ovakvo rešenje najbolje. Dame i gospodo narodni poslanici, zakon koji uređuje ovu materiju odavno je bio potreban. Međutim, ima nekoliko stvari koje moraju da se postave kao pitanje i sa ove govornice. Prvo, zašto nema mišljenja Vlade o amandmanima podnetim na ovaj zakon i na sve zakone o kojima smo do sada raspravljali, koji se tiču penzijsko-invalidskog osiguranja? Da li to znači da resorni ministar ne uvažava stavove i mišljenja poslanika? Upravo mislim da to to znači. Uglavnom smo uvek dobijali, uz određene izuzetke, stavove i mišljenje Vlade. Onda smo znali zašto nam Vlada određene amandmane ne prihvata i znali smo kako da, uz dodatno obrazloženje, predstavnicima Vlade kažemo zašto taj amandman treba prihvatiti. Ovako smo uskraćeni; lično nisam, ali smatram da su poslanici uskraćeni za mišljenje predlagača zašto ne prihvata ove amandmane. Podneo sam amandman na član 4. gde tražim da se stav 1. i 2. menjaju. Pročitaću stav 1. i 2. iz Predloga zakona i pročitaću moj amandman, tako da građanima Srbije, vama narodnim poslanicima, pri tome mislim na celu koaliciju, bude jasno i nadam se da ćete u danu za glasanje pritisnuti zeleno dugme i ovaj amandman usvojiti. U članu 4. kaže se: "Zahtev za uplatu doprinosa podnosi poslodavac za zaposlene koji su bili u radnom odnosu u periodu i pod uslovima iz člana 2. stav 1. ovog zakona, a još uvek su u radnom odnosu kod poslodavca. Zahtev se podnosi filijaliRepubličkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih, prema sedištu poslodavca (u daljem tekstu: Fond)." Član 2. stav 2. ovog zakona glasi: "Pravo na uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom ima i lice koje je u periodu od 1. januara 2001. do 31. decembra 2003. godine bilo u radnom odnosu kod poslodavca kod koga je u tom periodu pokrenut postupak stečaja ili likvidacije, pod uslovom da je u tom periodu bilo prijavljeno na osiguranje". Dame i gospodo narodni poslanici, prvo što bode oči, to je - zašto podela. Poslanici Srpske radikalne stranke su uglavnom insistirali na tome - zašto podela do 2000. i od 2000. do 2003. godine. Znači li to da je dolaskom demokratije, posle "buldožer revolucije" koju ste sproveli, sve bilo u redu? Drugo, šta je sa preduzećima kod kojih je pokrenut stečaj posle 2003. godine, a takođe nisu uplaćivali doprinos? Treće, šta će se desiti sa ovima, o čemu je govorio gospodin Krasić, kada se u stečajnom postupku prvo namiruje Fond? Znači li to da će dva puta biti obaveza? Dalje, veliki je problem, kaže se: "Sredstva za uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom obezbeđuju se u budžetu Republike, u okviru sredstava namenjenih transferima organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja". Ali, stav 3. člana 7. kaže: "Pravo na utvrđivanje staža osiguranja lica iz člana 2. ovog zakona stiče kada se Fondu prenesu sredstva iz budžeta Republike, u okviru planiranih...", i tako dalje, ukoliko se ne ugrožava likvidnost. Šta ako se likvidnost ugrožava? Izvinjavam se što pojedini poslanici spavaju, ako ih budi moj glas, ali moram da odbranim moj amandman. Šta ukoliko se... a znamo koliko je ljudi radilo u ovom periodu od 1990. do 2004, 2005. godine. Ne vidim razliku između 2003. i 2005. godine, kao što ne vidim razliku između 1990. i 2000. godine. Mnogo sredstava treba da se izdvoji. Šta ako ne bude sredstava? Ministar Dinkić nam je pričao bajke, hvalospeve o suficitu. Kada je trebalo da se isplati, ispostavilo se da tih para uopšte nema, da su te pare bile samo "Potemkinova sela" da bi se još neki poen u Srbiji, ne u svetu, osvojio, eventualno u Kuli. Moj amandman traži da prvi i drugi stav zamene mesta, jer je mnogo pismenije. Kaže se: "Zahtev za uplatu doprinosa (u daljem tekstu: zahtev) podnosi se filijali Republičkog fonda penzijskog i invalidskog osiguranja zaposlenih - prema sedištu poslodavca". Stav 1. u zakonu da bude stav 2, gde kaže: "Zahtev podnosi poslodavac za zaposlene koji su bili u radnom odnosu i po tom osnovu bili prijavljeni na obavezno osiguranje pod uslovima iz člana 2. ovog zakona, a u radnom odnosu su kod poslodavca u vreme stupanja na snagu ovog zakona i periodu iz člana 6. ovog zakona". Dame i gospodo narodni poslanici, sam zakon je izuzetno potreban i ispravlja jednu nepravdu koja je još od 1990, odnosno 1997, 1998, zbog sankcija, blokade, krize, zbog svega ostalog što se dešavalo ovoj Srbiji, mnogi su ostali bez uplaćenog penzionog i invalidskog osiguranja. Amandmani Srpske radikalne stranke imaju kao jedini cilj samo da poboljšaju ovaj zakon, da ga načine jasnijim, konkretnijim, konciznijim i da se ovaj zakon primeni onog trenutka kada bude usvojen, odnosno u skladu sa zadnjim članom ovog zakona, kada izađeu "Službenom glasniku". Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik Moma Marković je govorio o tekstu amandmana da ovaj član može da bude jasniji i manje kontradiktoran, nerazuman. Ja bih rekao nešto o jednom suštinskom delu, u stavu 2. tačka 2), gde se govori o pismenoj saglasnosti zaposlenog da prihvata uplatu doprinosa, u skladu sa ovim zakonom. Zakonodavac, odnosno predlagač teksta zakona ćuti o tome šta će se desiti ako radnici ne daju pismenu saglasnost da se njihov problem uplate doprinosa ne reši u skladu sa ovim zakonom. Taj problem mora da se reši. Predlagač zakona je pokušao da na jedan za državu manje bolan ili lakši način reši taj veliki problem koji se stvorio zato što godinama nije uplaćivan ovaj doprinos za penzijsko-invalidsko osiguranje. Za one koji nisu shvatili, pismena saglasnost zaposlenih objašnjena je u članu 11, gde se vidi da svi oni koji daju saglasnost moraju da se odreknu prava koje su inače stekli, ili dela prava. Znači, predlagač zakona kaže da će uplate biti minimalne uplate, a ne onoliko koliko su ti zaposleni zaradili ili što im pripada. Cela je zbrka u tome što predlagač zakona kao da ne zna da postoji matična evidencija, da postoji obaveza poslodavaca da u roku do 30. aprila tekuće godine podnesu prijavu na osiguranje za prethodnu godinu. Govorim o prijavi na osiguranje koja je regulisana članom 132. Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Govori se o prijavi podataka za utvrđivanje staža osiguranja, zarada, naknada zarada koje služe za utvrđivanje godišnjeg koeficijenta, za osiguranje zaposlenih i visine uplaćenih doprinosa itd. itd. U članu 144, rekao sam da je ta obaveza do 30. aprila tekuće godine za prethodnu godinu. Zanimljivo je da u svim tim prijavama postoje svi potrebni podaci. Oni se nalaze u filijalama penzijskog i invalidskog osiguranja, i sve je drugo nepotrebno državi, jer ti podaci već postoje. Država samo nije bila u stanju da insistira na primeni propisa koje je donela i da preduzme određene mere da se te obračunate uplate doprinosa konačno i naplate. To su, po mom shvatanju, dospela potraživanja. Zaposleni nisu krivi što poslodavci nisu uplaćivali doprinose u rokovima. Govorim za one koji poznaju tu materiju, o prijavi M4, obrascu M4. U tom obrascu je sve napisano i ti podaci postoje . Za mene je nerazumljivo da u radnoj knjižici za sve zaposlene postoji upisan staž osiguranja i mnogi radnici nisu znali da im poslodavac ne uplaćuje osiguranje. Onog momenta kada se pojave sa zahtevom da ostvaruju prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja, onda se konstatuje da im staž nije regulisan, odnosno da u matičnoj evidenciji ne postoje podaci o uplati doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje. Onda nastaje problem, pa filijala penzijskog i invalidskog osiguranja upućuje zaposlenog da tuži poslodavca, tuži državu ili ne znam koga, kao da zaposleni ima mogućnosti da u sporovima, koji dugo traju, ostvari svoja prava. Znači, pokušavam da vašu pažnju skrenem na samo jedan detalj: šta se dešava, jer predlagač zakona o tome ćuti, ako ja, kao radnik, koji nisam regulisao staž 10 godina, ne potpišem tu izjavu? Hoću li morati tužbom Sudu u Strazburu da ostvarim svoja prava ili će ova država, u skladu sa propisima koji važe, insistirati da poslodavac te obaveze izmiri? Jedna činjenica, koja je možda za većinu poslanika ovde nepoznata: i danas velika državna preduzeća, kao RTB Bor, ne uplaćuju svojim radnicima doprinose za penzijsko i invalidsko osiguranje. Znam podatak za prošlu godinu da nije uplaćeno ni za jedan mesec. Filijala penzijsko-invalidskog osiguranja u Boru neće da primi prijavu na osiguranje M4 dok poslodavac ne uplati. Znači, odbija da primi prijavu na osiguranje. Prema tome, ovaj problem nije samo odranije. On je i danas tekući i veoma je akutan. Ja pominjem RTB. Pominjem velike sisteme zato što je država vlasnik, zato što je država poslodavac, pa ako država to ne isplaćuje, samo zarade, ono što radnik nosi kući, a ne isplaćuje celu zaradu, a obračunava i daje potvrdu o isplaćenoj zaradi svakog meseca, da li je to prevara, da li je to obmana? O čemu se radi? Ne moraju svi biti učeni da znaju i da na tome insistiraju, ali se to dešava i danas kao i ranije, i to je ono što je najteže i najbolnije za zaposlene u privredi. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Todoroviću. Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić i Milisav Petronijević. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman jepodnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Taj amandman je ona povukla. Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 5. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Nadam se da ste uočili da mi danas faktički vodimo načelnu raspravu o Predlogu ovog zakona, i to je normalno i logično, s obzirom na činjenicu da smo o ovom zakonu govorili u nekakvom paketu od 4-5 zakona i da u ograničenom vremenu koje smo imali na raspolaganju nismo mogli da govorimo o svakom zakonu pojedinačno. Neko od kolega je ovde rekao da je ovaj zakon otprilike promakao kao nešto manje bitno u odnosu na ostale zakone iz ovog tzv. paketa. Naravno, ovaj zakon jeste značajan, jeste interesantan, ali nije dobar. Vlada je dobro uočila problem i pokušala je nekakvim parcijalnim i nedorečenim rešenjima da ukaže da je spremna da reši problem uplate doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje za pojedine kategorije osiguranika. Ali, način na koji je to Vlada u Predlogu zakona ovde predočila nije dobar. Nije dobar već od prvog člana, gde Vlada kaže da se ovim zakonom uređuju uslovi, slučajevi, načini i sredstva za finansiranje uplate doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje radi utvrđivanja staža osiguranja u periodu od 1. januara 1991. godine do 31. decembra 2003. godine za zaposlene za koje nije uplaćen doprinos za penzijsko i invalidsko osiguranje. Da je kojim slučajem ministar ovde, ja bih ga pitala da li on garantuje da je od 31. decembra 2003. godine do dana današnjeg svakom radniku uplaćen ovaj doprinos za penzijsko i invalidsko osiguranje. Evo, ja tvrdim da nije, jer mi znamo da nije. Znamo kakav je odnos novih vlasnika koji su na, znamo već, uglavnom kriminalan način došli do preduzeća u postupku privatizacije. Govorili smo ovih dana o tome da je suština privatizacije da se dođe do dobrog poslovnog prostora, da se o zaposlenima ne vodi računa, da se zaposlenima uglavnom daju otkazi, a i oni koji ostanu da rade i dalje imaju isti problem kao što je problem definisan u ovom zakonu, u članu 1, i to samo do 31. decembra 2003. godine. S druge strane, ovo što je predviđeno zakonom, rekla bih, kao dobra namera Vlade, anulirano je u članu 7, gde mi takođe imamo amandman, jer član 7. jasno govori da ovaj zakon nikog ne obavezuje, zato što nema sankciju za onoga ko ne ispuni svoju obavezu predviđenu ovim zakonom, pa je onda zakukuljeno, zamumuljeno, ostavljeno na volju Vladi, a u ovom slučaju ministru Dinkiću da on kaže da li bi ovim uplatama bio ili ne bi bio ugrožen budžet. Koliko god se pričalo, i pričaju ovde poslanici koji će podržavati ovaj zakon i ministar, kako je ovo sada opet nešto epohalno što je ova vlada smislila, mi iz Srpske radikalne stranke želimo da radi javnosti kažemo da to nije tačno i da činjenica da nećemo glasati za ovaj zakon ne znači da ne želimo da ovim ljudima kojima nije uplaćen doprinos to bude učinjeno. Naprotiv, mi to želimo, ali tvrdimo da je ovakav zakon, ovako koncipiran, u stvari samo mrtvo slovo na papiru. Građani će, danas dok o ovom govorimo i onog dana kada se bude glasalo, biti zadovoljni, jer će misliti – evo, hvala Bogu, rešili su ovaj problem, sada će da mi se uplati doprinos i onda ću onda lepo da odem u penziju. Naravno, to neće biti tako. Ovo je jedan od zakona koji se donosi, a unapred se zna da nije primenljiv. To je jedan od razloga zbog čega mi ne možemo i ne želimo da varamo građane i da prihvatamo nešto što je samo mrtvo slovo na papiru. Kada je reč o članu 5. na koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela amandman, ovde imamo jedan vrlo interesantan stav. Zapravo, nama to nije ništa nepoznato. Znamo da amandman koji dolazi iz poslaničke grupe SRS Vlada ne prihvata, mada u nekom skorom periodu svaki put se desi da kroz izmene i dopune zakona dobijamo ono što smo predložili amandmanom. Sada, vidite, pročitao je malopre predsedavajući da je Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo amandman na član 5, koji je u jednom delu potpuno identičan sa amandmanom koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela. Naravno, ovaj amandman Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja je prihvaćen i on je sastavni deo zakona, a ono što je podneto u ime poslaničke grupe SRS ne može da bude prihvaćeno. Radi se, bar u ovom delu, o identičnom tekstu. U ostalom delu amandmana je takođe bila ista namera da se faktički pravno-tehnički uredi ovaj član zakona. Evo, u stavu 1. posle stoji da zahtev za uplatu doprinosa mogu podneti i lica, pa se onda nabraja koja. Mi smo rekli da se to odnosi na uplatu doprinosa pod uslovima iz člana 2. ovog zakona. O članu 2. je govoreno u prethodnim raspravama i da sada ne ponavljam. Dakle, potpuno logičan amandman, koji zaista doprinosi poboljšanju teksta stava ovog člana. U amandmanu se u tački 1), a to je ovaj amandman koji je usvojen kada je u pitanju nadležni odbor, kaže da zahtev za uplatu doprinosa mogu podneti lica, a u predlogu je stajalo – koja su radila kod poslodavca koji je prestao da postoji zbog stečaja, likvidacije itd, a mi smo rekli da umesto – lica koja su radila, stoji – lica koja su bila u radnom odnosu. Na kraju, u stavu 4. ovde u vladinom predlogu stoji: "Uz zahtev iz stava 1. i 2. ovog člana podnosi se dokaz da je osiguranik u periodu iz člana 1. ovog zakona bio u radnom odnosu." Mi smo ovde dodali: "i bio prijavljen na osiguranje". Hteli smo da se precizira odredba i da se izbegne dokazivanje radnog odnosa po osnovu faktičkog rada, a bez postojanja uredne prijave na osiguranje. Nadam se da vam je sada potpuno jasno da je ovaj amandman upotrebljiv, neophodan čak, ukoliko se želi da član 5. Predloga ovog zakona bude primenljiv i da ne bude ni nekih dilema, a ni nekih otvorenih mogućnosti za dokazivanje. Dakle, ono što pričamo već ceo dan i o ovom prethodnom zakonu i sada, upozoravamo vas da morate da vodite računa da član zakona mora da bude jasan, precizan i da ne dozvoljava mogućnosti zloupotrebe ili bar slobodnog tumačenja. S obzirom na to da ministar nije ovde, a i da jeste, ne očekujem da bi prihvatio amandmane Srpske radikalne stranke, nisam sigurna ni da će prihvatiti amandmane SPS-a. Ne verujem ni da će kolege narodni poslanici glasati za ove naše amandmane, mislim da bi bilo najbolje i najpametnije da u danu za glasanje ne prihvatite ni amandmane SPS-a, pa da poslanici te poslaničke grupe održe obećanje, da ne glasaju za zakon. Da lepo ovaj zakon bude u jednoj novoj proceduri, pa da mi napravimo posle izbora jedan pravi tekst i da zaista pomognemo građanima Srbije i da zaista uradimo ono što pričamo da radimo, a ne kao ova sadašnja vlada, da se hvali, da donosi zakon kojim će upisati radni staž, prosto rečeno. Videćete i videće, uostalom, građani Srbije da od ovog zakona neće dobiti nijednu godinu radnog staža u svojoj radnoj knjižici.
Da li se neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Nestorović. Taj amandman je povukla. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Krasiću. Odbor je podneo na član 6, a Meho je povukao taj amandman.
Pitao sam zbog još jednog amandmana na član 6. koji odudara od koncepta, ali pošto je taj amandman povučen, u kratkim crtama ću da objasnim ovaj amandman na član 6. koji je dr Paja Momčilov podneo. Član 6. Predloga zakona glasi: "Zahtev iz člana 4. i 5. ovog zakona može da se podnese u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona." Članom 4. je propisan onaj deo, ona vrsta postupka gde poslodavac podnosi zahtev, a članom 5. gde fizičko lice podnosi zahtev. Smatram da je rok od tri meseca i suviše kratak, jer ovo je zakon za jednokratnu upotrebu i da zbog činjenice da je neko možda dva-tri puta menjao firme, ne može da se uklopi da je pod lice koje bi bilo obuhvaćeno zahtevom poslodavca iz člana 4, pa možda da li on može po članu 5. da podnese zahtev itd. Mislim da bi bilo dobro da se taj rok produži sa tri na šest meseci, dase u jednom relativno dužem roku iscrpi ovaj zakon. Pošto je ovo izmena vrlo jednostavna za obrazlaganje, iskoristiću priliku da ukažem na ono što neminovno sledi posle člana 6, a odnosi se na materiju koju reguliše član 7. Predloga zakona. Vlada je ovde dala jednu vrlo čudnu proceduru kako se neposredno ostvaruje pravo po ovom zakonu. Tu imamo dva postupka. Prvi postupak - da na bazi ovog zahteva koji je podneo poslodavac ili lice Fond utvrdi nešto i donosi rešenje, kako ste ga vi nazvali, kojim se utvrđuje pravo na uplatu doprinosa. Ma koliko to rešenje da se odnosi na osiguranika pojedinca, njega izvršava država, Ministarstvo finansija, prenosom sredstava iz budžeta. Tek pošto fond dobije dokaz da je država prenela sredstva iz budžeta na ime Janka Jankovića, onda fond donosi, u drugom delu postupka, rešenje kojim se utvrđuje staž osiguranja. To je komplikovano. Ako tako treba da se radi, onda nama uopšte ovaj zakon nije potreban, odnosno taj zakon bi mogao da ima neku drugu formu. Forma tog zakona bi mogla da bude, recimo, jedan član zakona o budžetu, gde bi stajalo: sa pozicije te i te se prenosi toliko i toliko sredstava Fondu PIO zaposlenih, na ime uplate doprinosa za penzijski staž od te godine do te godine, prema evidenciji Fonda PIO. Ovakav način je konfliktan način. Valjda je svrha ovog zakona koji donosimo upravo to da osiguranik dobije rešenje kojim mu se priznaje staž osiguranja za koji poslodavac nije platio doprinos, već je država, na bazi ovog zakona, uplatila. Da li ona mora neposredno odmah da uplati? Ne mora. Mi ovaj zakon donosimo zbog osiguranika koji treba da ostvari neko pravo. Mi ovaj zakon ne donosimo zbog poslodavca ili zbog budžeta. Zato mi u amandmanu na član 7. dajemo kompletnu proceduru i dajemo prioritet, jer ako ostane ovo što je Vlada predložila, onda će utvrđivanje penzijskog staža Janka Jankovića mnogo više zavisiti od Ministarstva finansija nego od ovog zakona. Vi ste ovde rekli: spisak sa imenima na koje se prenos sredstava odnosi itd. Zašto bi to nas interesovalo? Ovde je država preuzela obavezu da uplati taj doprinos. Ako je država preuzela tu obavezu, ona to mora da ispuni. Da li će to da ispuni u roku od dva meseca, pet meseci, godinu, dve godine, mi to ne znamo, ali zakon donosimo da bi konkretni osiguranik što pre ostvario pravo. Pogledajte kako je to Vlada zamislila. Kaže: "Fond je dužan, ako su ispunjeni uslovi utvrđeni ovim zakonom, da donese rešenje kojim se utvrđuje pravo na uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom, najkasnije u roku od 12 meseci od dana podnošenja zahteva." Onda kaže: "Rešenje iz stava 1. ovog člana dostavlja se poslodavcu, zaposlenom, licu iz člana 5. ovog zakona i ministarstvu nadležnom za poslove finansija. Pravo na utvrđivanje staža osiguranja lice iz člana 2. ovog zakona stiče kada se Fondu prenesu sredstva iz budžeta Republike...". Znači, pravo pojedinca zavisi od toga da li je Mlađan Dinkić preneo sredstva iz budžeta Fondu. Zašto onda donosimo zakon? Onda jedan član zakona o budžetu – Mlađa odlučuje o životu, smrti itd. Sledeći stav kaže – po uplati doprinosa, Fond donosi rešenje o utvrđivanju staža osiguranja. Koliko će vremena da prođe dok on dobije rešenje da mu se priznaje staž osiguranja? Onda džabe donosimo zakon. Zato smo u načelnoj raspravi rekli da nam se sviđa ideja da se taj stav poveže, da država uplati doprinose, ali metodologija kako ste vi to propisali za nas je neprihvatljiva. Šta mi predlažemo? Predlažemo da član 7. glasi: "Za lice koje ispunjava uslove utvrđene odredbama ovog zakona Fond je dužan da donese rešenje kojim utvrđuje: pravo na uplatu doprinosa, obračunati iznos doprinosa, zaradu, odnosno osnovicu osiguranja u skladu sa članom 3. ovog zakona; period i dužinu staža osiguranja". Sledeći stav: "Fond je dužan da rešenje iz stava 1. ovog člana donese najkasnije u roku od 12 meseci od dana podnošenja zahteva, s tim što mora da obezbedi pravo prioriteta rešavanja zahteva prema sledećem redosledu: lica koja su ostvarila pravo na penziju, a u staž osiguranja im nije uračunat staž osiguranja i penzijski osnov utvrđen rešenjem iz stava 1. ovog člana". Imamo ljude koji su bez povezanog radnog staža ostvarili pravo na penziju. Ako ovaj zakon donosimo, priznaje im se taj penzijski staž, bez obzira da li je to dva meseca, dve godine itd. Kao korisnik prava po osnovu Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju, za ovaj penzijski staž i ovaj osnov, on može da ostvari uvećano pravo, kvalitetnije pravo koje već koristi. Drugi prioritet: "Lica kojima je rešenje iz stava 1. ovog člana uslov za ostvarivanje prava na penziju". Možda neko treba da poveže tri-četiri godine radnog staža, a upravo toliko mu fali da ostvari pravo na penziju. Zašto bi to njegovo pravo zavisilo od toga da li će Mlađa da uplati ili ne? Mi ovaj zakon donosimo upravo da on što pre ostvari pravo na penziju, jer je on formalno-pravno ispunio uslove, samo što još nije uplaćen taj doprinos, a država zakonom preuzima obavezu da uplati doprinose. Ovde se stvara prezumpcija da je država garant i uplatila doprinose za sva ova rešenja kojima se priznaje penzijski staž. Ako mi ovo donosimo zbog stabilnosti budžeta, a ne zbog prava osiguranika, onda ne mogu da dignem ruku. Kako da glasam za ovaj zakon? Treći prioritet: "Lica koja u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona stiču pravo na penziju". Znači, neko ko za godinu dana stiče pravo na penziju spada u treću prioritetnu grupu kojoj će da se prizna ovaj staž. To je redosled donošenja rešenja, ne redosled priznavanja prava. Zakon je svima priznao pravo. Onda fond, Ministarstvo finansija, Ministarstvo za rad i socijalna pitanja neka završavaju ove obračunske stvari, kako će šta da se knjiži itd. Mi zakonom stvaramo prezumpciju da je država garant uplate doprinosa za ovaj staž. Zbog toga u jednom od ovih članova ima rezona kada se kaže da zaposleni daje pismenu saglasnost na ovu operaciju da firma traži povezivanje staža. Zašto? Zato što se u pretposlednjoj odredbi ovog zakona zaustavljaju sudski sporovi. Koliko ima sudskih sporova gde građani tuže svoje bivše firme koje nisu uplatile doprinose i ne mogu da ostvare svoje pravo. Ako si potpisao da na ovaj način želiš da povežeš staž, onda ne možeš da ostvariš pravo na sudu, a ne ovo kako Mlađa piše i kaže – on se odriče prava. Kako može zakon da kaže da li se neko odriče ili ne odriče. Ne može čak ni da kaže – smatra se da se odrekao. Ili ima pravo ili nema pravo. Sledeći prioritet: "prema godinama starosti lica kojima rešenje iz stava 1. ovog člana nije uslov za ostvarivanje prava na penziju". Znači, svi drugi. "Rešenje iz stava 1. ovog člana dostavlja se poslodavcu, zaposlenom, licu iz člana 5. ovog zakona, Ministarstvu finansija, ministarstvu nadležnom za poslove penzijskog i invalidskog osiguranja. Na ime utvrđenog staža osiguranja po rešenjima iz stava 1. ovog člana uplatu doprinosa vrši ministarstvo nadležno za poslove finansija prenosom sredstava Fondu iz budžeta Republike Srbije, a u okviru..."itd. "Prenos sredstava iz stava 4. ovog člana ne može dovesti u pitanje izvršenje rešenja iz stava 1. ovog člana", a to je priznavanje staža, "niti ostvarivanje prava...". Ne možete vi ostvarivanje prava koje priznajete po ovom zakonu da vežete za to da li je Mlađa platio doprinos ili ne, ili neki spisak. Nema logike. Onda džabe radimo, džabe donosimo zakon. Onda fond, ministarstvo jedno i ministarstvo drugo sređuju te svoje evidencije i međusobno se kompenziraju. I – Ministarstvo nadležno za poslove penzijskog i invalidskog osiguranja dužno je da propiše način ostvarivanja prioriteta iz stava 2. To je sada redosled po kojem će se donositi rešenja u službama fondova penzijskog i invalidskog osiguranja, rešenja kojima se priznaje staž osiguranja. Znači, mi smo saželi ova dva dela koje predlagač zastupa u jedan jedinstveni postupak. Obuhvatili smo sve. Kada referent donese rešenje, tu se piše period, osnovica, zarada, iznos doprinosa koji treba da uplati budžet Republike Srbije Fondu PIO. I, naravno, zadržali smo ono da se sa pozicija transfera prema fondovima obaveznog osiguranja vrši isplata kojom se pokriva doprinos za ovaj staž. Nismo dirali odredbu koja se tiče toga šta je osnovica i kako se obračunava. Nismo, jer smatramo da je ta minimalna osnovica prihvatljiva za ovu operaciju koja se dešava, ali za nas je neprihvatljivo da se sa dva rešenja, dva postupka onemogućava osiguranik da ostvari svoje pravo. Mi donosimo zakon da bi osiguranik dobio rešenje kojim je utvrđen staž osiguranja i doprinosa da plati država. Na bazi tog rešenja o utvrđenom stažu osiguranja on ulazi u sistem penzijskog i invalidskog osiguranja u smislu ostvarivanja prava. Kome prvo treba da se donese rešenje? Onima koji su već ostvarili pravo, a taj period im nije obuhvaćen. Dalje, sledeći prioritet su oni kojima je taj staž uslov da dobiju rešenje o penziji, pa onda oni koji u roku od godinu dana odlaze u penziju sa tim novim stažom, pa svi drugi prema godinama starosti. Naravno, onaj ko se 1990. godine zaposlio sa 20 godina radnog staža, pa i da mu nije uplaćen ni dinar u ovom periodu, verovatno će pravo na penziju da ostvari kroz 20 godina. On dobija rešenje o utvrđenom stažu osiguranja, ali za njega to rešenje sada nije uslov za ostvarivanje prava na penziju. Njegovo rešenje može da se donese i u jedanaestom mesecu i u 25. danu od kada je stupio na snagu ovaj zakon, ali onaj ko već koristi penziju a nije mu priznat staž koji se zakonom priznaje, on treba odmah da dobije ovo rešenje da bi tražio u novom postupku da mu se utvrdi novi iznos penzije na bazi ovog staža i ovog osiguranja. Nemamo stav Vlade povodom ovoga. Malo sam proširio i na član 7. koji je sledeći. Član 2. i član 7, odnosno amandmani na članove 2. i 7. su osnova ovog zakona. Ukoliko se ta dva amandmana ne prihvate, onda džabe donosimo ovaj zakon. Onda eksperti samo otežavaju ostvarivanje prava ljudima, a ideja je stvarno za pohvalu – da se ljudima poveže taj staž, i nema nikakvog spora. Zašto maltretirati ljude sa dva rešenja? Ovde se stvara prezumpcija da, kada je poslodavac dostavio zahtev za priznavanje ovog staža, dostavio spisak, podrazumeva se da je zaposleni podneo zahtev da mu se traži utvrđivanje staža osiguranja. Zašto se podrazumeva? On je to pravo imao u rukama, samo je nedostajalo doprinos da se uplati i poslodavac inicira postupak kojim se reguliše uplata doprinosa i po sili zakona on dobija rešenje o utvrđivanju staža osiguranja. Nema potrebe za dva rešenja. Na šta bi ličilo to prvo rešenje? Utvrđuje se pravo na uplatu doprinosa. Ko ima to pravo na uplatu doprinosa? Država. Država ima obavezu, a ne pravo. O tome se radi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović, ali je taj amandman povukao. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman u ime poslaničke grupe SRS i ovaj član 9, za koji tražimo da se jedan deo rečenice promeni, striktno je vezan za član 7. što je, zapravo, ključni član ovog zakona, a o čemu je govorio gospodin Zoran Krasić, s tim što nije farsa samo u ovom članu 7. i obmana građana Srbije da će ovaj zakon učiniti da se onima koji nisu imali uplaćene doprinose poveže radni staž i da lakše dođu do mogućnosti da odu u penziju, već i obrazloženje od strane predlagača. Neshvatljivo je da ministar Lalović ima amneziju i da, pored ciničnog stava i one drskosti juče i obraćanja na onakav način nama narodnim poslanicima, prenebregne jedan period čiji je on aktivni učesnik, od 5. oktobra, onog mafijaškog puča koji se desio u Srbiji, pa do današnjeg dana. Ako se ministar u Predlogu zakona o radu pozivao na period iz vremena Milke Planinc i Branka Mikulića da su oni još krivi, naravno ceo taj nakazni sistem jednopartijski i komunistički, koji je bio veoma loš za privredu, ne samo Srbije nego i bivše Jugoslavije, pa je onda došao do perioda sankcija i nezapamćenog bombardovanja i izolacije naše zemlje, kako je moguće da ne spomene ni u jednom od tih zakona kada priča o teškoj situaciji naše privrede period od 5. oktobra 2000. godine do današnjeg dana. Nije samo u pitanju period od tih osam godina, od maja meseca 1992. godine, kada su nam uvedene ekonomske sankcije od strane političkih i finansijskih mentora onih koji su došli 5. oktobra na vlast, nego je taj period nastavljen od 2000. godine do današnjeg dana. Kada je sve to tako taksativno nabrajao, trebalo je da kaže da su se onda desili pljačka, krađa, otimačina od strane dosmanlija na vlasti i tajkuna povezanih sa njima. Onda se desio period kada su fabrike, koje su i posle bombardovanja i sankcija obnovljene, stavljene pod katanac. Ne onaj prevaranta Karića i pod te lance, jer on je nastavio da se bogati u dosovsko vreme, a vidim da mu ništa ne fali ni pod Koštuničinom vlašću, steže se obruč oko njega, a Bogoljub i dalje pere na stotine miliona evra; ne, nego fabrike koje su iz temelja bile podignute ili su potpuno obnovljeni proizvodni procesi. Naravno, neće kolega Krasić da se hvali time, jer on je kao ministar i kao častan čovek, učestvujući u radu Republičke vlade od 1998. do 2000. godine, mnogo učinio, baš kao i ostale kolege ministri iz redova SRS-a, da se pokrene proizvodnja u fabričkim halama koje su zatvorene posle 5. oktobra. Evo vam jedan očigledan primer: tekstilna industrija, Fabrika "22. decembar" iz Kragujevca, koja je jako mnogo radila i sarađivala sa državom u smislu šivenja opreme koja je bila potrebna za vojsku i policiju, ne pod sumnjivim okolnostima i ugovorima, nego je sve bilo, što biste vi dosovci rekli, transparentno. Taj period i mogućnost da fabrika stane na svoje noge, uz veoma povoljne kreditne aranžmane koje je dobila u to vreme od Republičke vlade, čiji je potpredsednik bio prof. dr Vojislav Šešelj, što je veoma važno, jer je on bio predsednik vladinog odbora za budžet i finansije. Onda se tačno znalo gde ide svaki dinar sa budžeta Republike Srbije, a ne kao u ovo vreme, kada svako mulja i radi šta god hoće. Fabrika je pokrenuta, proizvodnja je otpočela i o ljudima, krojačicama i svima koji su zaposleni u toj fabrici, za onaj period za koji im nisu uplaćivani doprinosi počela je polako država da brine, i vlada, pravljenjem jednog projekta i programa da se osnaži taj deo kragujevačke industrije. Isti je slučaj sa Fabrikom "Filip Kljajić" iz Kragujevca ili sa Mesnom industrijom "Crvena zvezda", koja je potpuno opljačkana posle 5. oktobra i dovedena pod stečaj. Nekada najbolja fabrika mesnih proizvoda, mesna prerađivačka industrija je danas nepostojeća, nema je, nema opreme, nema ničega, prazna fabrička hala i ljudi na ulicama. Mnogo je drugih takvih slučajeva i kada je već ministar nabrajao sve ove razloge zbog kojih treba doneti ovakav zakon, neverovatno je da je preskočio period pljačke i otimačine od 5. oktobra do današnjeg dana. To je zaista neverovatno. Što se tiče člana 9, on kaže: "Pravo na penziju, odnosno na uvećanu penziju po osnovu staža osiguranja uplaćenog po ovom zakonu stiče se najranije danom uplate doprinosa u skladu sa ovim zakonom." Prvo da pojasnimo, za građane ili poslanike koji to ne znaju, ko su ta lica koja stiču pravo na tu uvećanu penziju po osnovu staža osiguranja. Najčešće su to rudari; ne vi, gospodo poslanici "rudari", koji mislite da vam je mnogo teško, navodno, malo ste ukopani pa niste pod dnevnim svetlom i mnogo vam je teško da sedite u poslaničkim klupama, nego pravi rudari koji silaze u kopove, rade neki sa opremom, verovali ili ne, iz 1939. godine. I po tome je inače poznata naša rudarska industrija, da imamo za pojedine delove i pojedine rudnike opremu iz 1939. godine. Pošto su ti ljudi, ili oni koji rade u metalskom kompleksu ili u hemijskoj industriji izloženi opasnim rizicima i veoma teškim uslovima za rad, govori se o njima kada oni stiču pravo na penziju. Član je besmislen bez izmene koju sam ja predložila amandmanom u ime poslaničke grupe SRS. Dakle, ovaj moj amandman je uslovljen celom koncepcijom SRS-a da se vrati smisao ovom zakonu. Dakle, ja sam u svom amandmanu tražila da se reči "uplate doprinosa u skladu sa ovim zakonom", što sam pročitala, zamene rečima "donošenja rešenja iz člana 7. stav 1. ovog zakona", ali ne donošenjem rešenja iz člana 7. stav 1. kako je to predvidela Vlada, nego kako je to predvideo gospodin Zoran Krasić svojim amandmanom. Ako se ne usvoji ovaj član 7. odnosno amandman gospodina Zorana Krasića koji je direktno vezan i sa članom 2. i sa članom 9, ne postoji mogućnost za povezivanje staža i za servisiranje tih dugova, odnosno za odlazak ljudi u penziju, zato što će svaki put kada se to desi Mlađan Dinkić ili neko drugi iz Vlade Republike Srbije – ali pre svega on, jer on sve drži pod svojom šapom i dali ste mu budžet u ruke, a lepo smo mi rekli Koštunici kada je podnosio ekspoze da poverava finansije čoveku koji treba da bude iza zatvorskih rešetaka, a upravlja državnim finansijama – da kaže: to ugrožava likvidnost budžeta. Dođu radnici "21. decembra" iz Kragujevca ili iz "Filipa Kljajića" ili iz RK "Beograd" i Mlađa kaže – ne može, ugrožena nam je likvidnost budžeta, rekli ovi iz MMF-a, prekršio sam tu aproprijaciju, odnosno prekoračio koliko je dozvoljeno. I šta će onda ti ljudi da rade? Ne može država da se ponaša kao poslodavac. Iako imamo balast tog vremena, a o tome sam pričala na početku obrazlaganja amandmana, komunističkog perioda, društvene svojine, svačije i ničije, i to je ono što mora da se promeni u Ustavu Republike Srbije, ti ljudi su radili kod poslodavca, odnosno u preduzeću gde su imali mogućnost da ostvare svoj radni vek, a država sada ne vodi računa o njima, nego kaže – ako bude bilo para da se ne ugrozi likvidnost budžeta, mi ćemo da vam isplatimo, a ako ne, izvolite, pa čekajte. Dakle, i rudari, i oni koji rade u metalskom kompleksu, u hemijskoj industriji, i policajci, i vojnici i svi oni koji mogu da ostvare penziju po osnovu člana 9, znači sve te kategorije, oni moraju striktno da budu vezani za član 7. odnosno za amandman koji je podneo Zoran Krasić. Zakon će imati smisla jedino ako rešenje dobiju po stavu 1. člana 7. kako je to predvidela Srpska radikalna stranka i amandman gospodina Krasića, a to znači: "Za lice koje ispunjava uslove utvrđene odredbama ovog zakona Fond je dužan da donese rešenje kojim utvrđuje: pravo na uplatu doprinosa, obračunati iznos doprinosa, zaradu, odnosno osnovicu osiguranja u skladu sa članom 3. ovog zakona; period i dužinu staža osiguranja. Fond je dužan da rešenje iz stava 1. ovog člana donese najkasnije u roku od 12 meseci od dana podnošenja zahteva, s tim što mora da obezbedi pravo prioriteta rešavanja zahteva prema sledećem redosledu..." Taj redosled je najracionalniji i najkorektnije napravljen, onako kako je to predvideo gospodin Krasić. Dakle, prvo: lica koja su ostvarila pravo na penziju, a u sam staž osiguranja im nije uračunat staž osiguranja i penzijski osnov utvrđen rešenjem iz stava 1. ovog člana; lica kojima je rešenje iz stava 1. ovog člana uslov za ostvarivanje prava na penziju; lica koja u roku od 12 meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona stiču pravo na penziju; prema godinama starosti i lica kojima rešenje iz stava 1. ovog člana nije uslov za ostvarivanje prava na penziju. Ne može apsolutno onda da se od odgovornosti amnestira Vlada, koja reprezentuje državu, odnosno država Republika Srbija koja mora da bude garant da će ovako po članu 7. i lica iz ovog člana i lica iz člana 9. da ostvare svoje pravo na penziju. Inače, zakon nema smisla, još jedna u nizu farsi. Da obavestim i vas i građane Srbije da, za razliku od jučerašnjeg dana, Lalovića danas nema ni za šankom Skupštine Srbije, obavestili su me da ga nema ni u restoranu, dakle, nije došao u zgradu, ne zanima ga ovo, prazna priča, obmana građana, baš kao što će biti i ovaj zakon ako ne usvojite amandmane SRS-a na članove 2, 7. i 9. predloženog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, reč je o jednom više tehničkom amandmanu. Međutim, sada Vlada nije kao predlagač u obavezi da dostavi svoje mišljenje narodnim poslanicima. Ministar nije tu da se izjasni o ovom amandmanu, verovatno ima neka pametnija posla nego da sluša narodne poslanike koji iznose primedbe na Predlog zakona. Znači, u članu 10, na koji sam podneo amandman u ime Srpske radikalne stranke, kaže se: "Ministar nadležan za poslove PIO bliže će urediti način i postupak podnošenja zahteva, kao i formu i sadržaj obrasca zahteva i spiska iz člana 4. i 5. ovog zakona." Šta se kaže u članu 4? U članu 4: "Zahtev za uplatu doprinosa podnosi poslodavac za zaposlene koji su bili u radnom odnosu u periodu i pod uslovima iz člana 2. stav 1. ovog zakona, a još uvek su u radnom odnosu kod poslodavca. Zahtev se podnosi filijali Republičkog fonda za PIO zaposlenih - prema sedištu poslodavca (u daljem tekstu: Fond). Uz zahtev se podnosi: 1) spisak zaposlenih kojima nije uplaćen doprinos, koji sadrži i period za koji nije uplaćen doprinos, sa ugovorom o radu ili odlukom, odnosno rešenjem o zasnivanju radnog odnosa; 2) pismena saglasnost zaposlenog da prihvata uplatu doprinosa u skladu sa ovim zakonom; 3) kopija dokaza da su zaposleni u tom periodu bili prijavljeni Fondu na osiguranje. Pored zahteva iz stava 1. ovog člana, poslodavac je dužan da dostavi Fondu spisak lica kojima je prestalo svojstvo zaposlenih kod njega, a koja ispunjavaju uslove za uplatu doprinosa po ovom zakonu, sa dokazom da su ta lica bila prijavljena na osiguranje." Znači, kada se pogleda ovaj član 4, ništa nije sporno u vezi sa članom 10. Predloga zakona, ali ja sam svojim amandmanom tražio da se deo teksta "i člana 5. ovog zakona" briše. Zašto? Ako se pogleda član 5. koji kaže: "Zahtev za uplatu doprinosa mogu podneti i lica: koja su radila kod poslodavca koji je prestao da postoji; koja su prešla na rad kod drugog poslodavca; kojima je prestao radni odnos kod poslodavca; za koje poslodavac nije podneo zahtev iz člana 4. ovog zakona. Za umrlog osiguranika, odnosno korisnika prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja...". Dalje: "Zahtev iz ovog člana podnosi se Fondu", itd. itd. Zašto sam tražio amandmanom da se ovaj deo teksta "i člana 5." briše? Kao što sam rekao na početku svoje diskusije, reč je o jednom tehničkom amandmanu, zato što se u članu 10. kaže da ministar propisuje formu i sadržaj obrasca zahteva i spiska iz člana 4. i 5. Postavlja se pitanje – kog spiska iz člana 5? Ko pažljivije pročita član 5, ko se malo zamisli, videće da zahtev podnosi pojedinac. Znači, neko lice koje po raznom osnovu hoće da ostvari pravo iz ovog zakona, da li zato što je promenilo radno mesto, a nema obavezu njegov sadašnji poslodavac da ga prijavi, da li zato što je po nekom drugom osnovu prestao radni odnos (likvidacija, stečaj, otkaz i sl.), ili jednostavno njegov poslodavac ne želi iz nekog razloga, jer zakon nema kaznenih odredbi, da ga prijavi da ostvari svoje pravo nainvalidsko-penzijsko osiguranje u tom periodu od 1991. do 2003. godine. Znači, reč je samo o jednom tehničkom amandmanu koji treba da precizira formu zakona, znači šta ministar propisuje i pod kojim uslovima. Ovim amandmanom bi gospodin ministar za sebe imao manje obaveza, ukoliko se prihvati ovaj amandman, imao bi manje posla. Izgleda da gospodin ministar ima trenutno mnogo važnija posla nego da bude ovde u Skupštini Republike Srbije i da pred narodnim poslanicima brani ovaj zakon, da prihvata ili odbija određene amandmane, uz obrazloženje. Toliko o nekoj navodnoj brizi za zaposlene, za građane Srbije. Kada se malo više uđe u suštinu ovog zakona, vidi se da je njegova primena moguća samo u slučaju ukoliko ovlašćeni predlagač za budžet Republike Srbije odobri sredstva za ovaj zakon; u ovom slučaju, to je Vlada Republike Srbije. Znači, donosimo zakon, pravićemo neke spiskove, zahteve, statistike, ali je isključivo pravo Vlade Republike Srbije, odnosno ministra finansija da u predlogu budžeta predvidi sredstva za sprovođenje ovog zakona. Nema kaznenih odredbi ako ih ne predvidi. Znači, jedna čista demagogija. Izgleda da se koalicija polako ljulja. Izgleda da je sve manje poslanika koji podržavaju ovu vladu. Samim tim stiče se utisak da neko želi sa ovakvim predlogom zakona, koji nikada ne mora da bude sproveden u delo, da stekne neke bolje uslove za izbornu kampanju, kao - mi smo hteli i te doprinose da regulišemo, ali nismo mogli, nismo bili u situaciji da sprovodimo zakon. Ako nas ponovo izglasate nastavićemo sa sprovođenjem ovog zakona i na taj način prevariti građane za neka prava koja su im ovim zakonom data. Postavlja se još nekoliko pitanja kada je ovaj predlog zakona, ovako kako je sklepan, na brzinu, i ta želja da se steknu samo određeni politički poeni – iz kojih razloga; najverovatnije da ova vlada radi, da misli na građane Srbije, a prava pozadina jeste, kada se pogleda zakon o javnom dugu za penzije, gde će određeni finansijski lobiji opet u državi, kao što je bilo sa deviznom štednjom, dečjim dodatkom, itd, znači, kroz emitovanje hartija od vrednosti, da zgrnu novac na štetu građana Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Ljiljana Nestorović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 10. doda novi član 10a. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Predstavnik predlagača i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić. Izvolite, gospodine Rankiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 11. Predloga zakona da se u članu 11. reči "odriču se prava" zamenjuju rečima "i utvrđivanje staža osiguranja ne mogu". Pročitaću vam član 11. da biste videli o čemu se radi. Radi se o licima koja, uz pismenu saglasnost iz člana 4. stav 3. tačka 2) ovog zakona, odnosno po zahtevu iz člana 5. ovog zakona, ostvare pravo na uplatu doprinosa, u Predlogu piše: "odriču se prava da kod poslodavca, nadležnog suda i drugog nadležnog organa zahtevaju uplatu eventualne razlike doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje". Ovim amandmanom predlaže se da umesto "odriču se" glasi da na uplatu doprinosa i utvrđivanja staža osiguranja ne mogu kod poslodavca, nadležnog suda itd. tražiti eventualnu razliku doprinosa. Naravno da je obrazloženje vrlo jednostavno: ne može se zakonom narediti nekome da se odrekne ovog prava, ali se zakonom može ograničiti ostvarivanje nekih prava. Međutim, bez obzira kakva bude bila sudbina ovog amandmana ili amandmana Srpske radikalne stranke, ili zakona u celini, ovaj zakon se neće primenjivati. Potpuno je jasno, ako vidite u obrazloženju, gde se vrši procena finansijskih sredstava koja su potrebna za sprovođenje ovog zakona. Doslovce se ovde kaže da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna nikakva dodatna finansijska sredstva, gde se kaže da će se uplate ovih obaveznih socijalnih osiguranja, koja nisu izvršena, a čuli ste da se radi o više od 200.000 zaposlenih, u određenim vremenskim periodima, vršiti na osnovu onih sredstava koja su već predviđena da se transferišu u Fond za PIO. To je logično, da nismo pre dana razgovarali, i juče, o zakonu o PIO, gde nije tim zakonom rečeno da će se deo sredstava iz budžeta odnositi i na pokrivanje ovih izdataka ovih obaveznih doprinosa koji nisu uplaćeni, nego je taj zakon, videli ste, veoma restriktivan prema penzionerima. Pokušaću još na bar dva-tri načina da vas ubedim zašto Vlada ne želi ovaj zakon da primeni i zašto može spadati u marketinške zakone. Neminovno se nameće paralela, kada je ovaj zakon u pitanju, sa onim zakonom koji smo takođe usvojili, a koji se zove Zakon o evidentiranju oduzete imovine. Čuli ste da postoji matična evidencija za sve one koji praktično mogu ostvariti pravo koje im ovaj zakon deklarativno nudi. Postoji matična evidencija za sve one koji su bili zaposleni u ovom periodu. Potpuno je bespotrebno da se podnose pisani obrasci i pisana saglasnost da su zaposleni kod poslodavca na koje se ovaj zakon odnosi saglasni da prihvataju uplatu obaveznog penzijsko-invalidskog osiguranja. Zašto se to ne može sprovesti?Prvo, zato što je članom 10. predviđeno da će ministar pobliže urediti i uslove i propisati obrasce za podnošenje zahteva. Članom 6, naravno, propisano je da se zahtevi moraju podneti u roku od tri meseca. Tamo gde zahteve podnosi poslodavac, ukoliko nije podneo u dogovorenom roku, taj neko na koga se odnosi mora da zna da li je to poslodavac podneo ili nije. On to mora da proverava. Pitanje je da li će doći do informacije. Ukoliko dođe do informacije, onda on, po članu 5. tačka 4), ukoliko nije podneo zahtev, poslodavac ima pravo da podnese taj zahtev na onoga na koga se to odnosi. To znači da u ovako kratkom roku od tri meseca, kao i kod Zakona o evidentiranju oduzete imovine, sigurno neće svi oni na koje se ovo odnosi uspeti da potpišu saglasnost. Takođe ste čuli u ranijim diskusijama da za one koji ne potpišu pisanu saglasnost zakon uopšte ne predviđa šta će se dešavati, na koji način će oni ostvarivati svoja prava, da li pred domaćim sudovima ili nekim drugim. Još jedna stvar. Ovaj zakon veoma podseća na veliki broj drugih zakona koje Vlada predlaže, koji nude određena deklarativna prava grupama na koje se odnosi ili pojedincima na koje se odnosi, ali kada zakon dođe u primenu onda se to sve poništava, ili se u daljoj razradi pojedinih članova zakona sve to unapred poništi. Ovde ću vas podsetiti na skoro usvojeni Zakon o visokom obrazovanju, gde se na početku zakona veoma gromoglasno najavljuju određeni principi koje mora zakon da poštuje. Jedan od principa bio je ravnopravnost po svim osnovama. Već u nekim narednim članovima, gde se govori da visokoškolske ustanove imaju svoje savete, da je broj članova saveta neparan, da dve trećine članova saveta daje ustanova, tamo se kaže - svi su članovi saveta ravnopravni, ali predsednik saveta može biti samo onaj koga imenuje ustanova. Vidite da je na početku jedno načelo o ravnopravnosti već u sledećim članovima doživelo svoj fijasko; iako pri glasanju praktično imaju podjednaka prava, jedan odnosno dve grupe od tih članova ne mogu ništa, tj. ne mogu da budu ravnopravni sa ovom prvom. Evo, zbog svih ovih razloga koje sam vam naveo ovaj zakon neće biti primenjen, da li ga vi usvojili ili ne usvojili. Voleo bih da je ministar finansija ovde i da nam objasni kako će se to desiti, da se penzijska izdvajanja i penzije neće smanjivati, da Vlada ima želju da učešće iz budžeta u finansiranju izdataka za penzije vremenom smanjuje, a da iz istih tih sredstava koja se izdvajaju za finansiranje uspe da isplati i ovo što je predviđeno ovim zakonom. To je potpuno nemoguće. Iz toga se vidi da zakon zaista nije iskrena želja Vlade da se ovaj problem reši, nego može služiti u marketinške svrhe i sigurno je da neće biti primenjen. Hvala.
Hvala, da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovim amandmanom mi ispravljamo nešto što ne bi smelo da stoji u zakonu. Možda deluje skromno, ali samo tražimo da se promene ove reči "odriču se prava". Dakle, da se to formuliše na jedan drugačiji način, da ne može neko po dva osnova da ostvari jedno isto pravo. Ali, da se to napiše i opiše rečima "odriče se", to je pravno nemoguće što se tiče naših propisa. To je jasno. Ono što zabrinjava jeste što Vlada još nije donela mišljenje povodom naših amandmana, a ja garantujem svim poslanicima Narodne skupštine ovde da usvajanje amandmana Srpske radikalne stranke, kao jednog paketa, poboljšava Predlog zakona. Taj zakon se na ovaj način čini jasnijim i efikasnijim. Samo tvrdim: mi se razlikujemo u tome što Vlada svojim predlogom zakona štiti budžet, promoviše ponovo ministra, a mi amandmanima ispravljamo Predlog zakona i u prvi plan stavljamo osiguranika. Cilj nam je isti - da se poveže radni staž, da se ljudima prizna staž osiguranja zato što neko nije uplatio obavezne doprinose. Mi nismo hteli da otvorimo druga pitanja koja neminovno povlači ovaj zakon. Jedno od tih pitanja jeste da već postoje rešenja iz perioda kada je Fond penzijskog i invalidskog osiguranja vršio kontrolu uplate doprinosa, gde je na bazi zarada koje su bile osnovica takođe utvrđivano kolike su obaveze poslodavaca. Ne otvaramo to pitanje. Ne otvaramo čak ni pitanje da je tada osnovica osiguranja verovatno u nekim slučajevima bila viša od ove koja se zakonom propisuje, jer smatramo da u ovoj inicijativi da se svima to prizna to nije toliko bitna stvar. Ali, dva amandmana koja smo podneli su glavna. Oni izražavaju suštinu ovog zakona, i naravno, koncepcijskog neslaganja. To je naš amandman na član 2. i naš amandman na član 7. Predloga zakona. Molim poslanike da se usvoje ova dva amandmana zbog osiguranika, jer ako ostane ovaj dupli postupak kako ga je Vlada predložila u članu 7, onda se u prvom delu donosi rešenje o utvrđivanju prava na uplatu doprinosa, koja postaje potpuno imaginarna kategorija, i onda pitanje uplate zavisi ne od zakona, nego od ministra finansija. Kada se taj deo završi, onda se donosi rešenje o utvrđivanju staža osiguranja. Kada osiguranik može da ostvari neko pravo iz penzijsko-invalidskog osiguranja? Tek kada se donese ovo drugo rešenje. Mi predlažemo da se donese samo jedno jedino rešenje i da ostvarivanje prava po tom rešenju ne zavisi od toga da li je ministar finansija preneo sredstva Fondu penzijskog i invalidskog osiguranja ili nije, niti postavljamo pitanje kada će se faktički ta sredstva preneti. Zašto? Jer nam je stalo da taj osiguranik, na bazi tog rešenja, ostvari prava. O tome se radi. Molim vas da prihvatite ova dva amandmana, da bismo jedinstveno, sto posto, nas 250 poslanika usvojili ovaj zakon, da on bude stvarno primenljiv, da bude jasan, jer je svima u ovoj sali u interesu da ti ljudi ostvare prava. Ukoliko ne usvojite naše amandmane i tvrdoglavo idete prema ovom konceptu, niti ćete rešiti problem koji postoji, političke poene nikakve nećete da dobijete, jer ćete osiguranicima, kada vide da su dobili jedno rešenje, pa čekaju nekoliko meseci za drugo rešenje, pa da traže da im se prizna neko novo pravo po osnovu tog staža, tada samo napraviti komplikaciju. I onako i ovako pitanje penzijskog i invalidskog osiguranja, deficita tog fonda, popunjavanja tih rupa rešava se putem, zašto ne reći, javnog duga. I ovo je vrsta javnog duga. Imate čak i dobro opravdanje, kao vlast, prema svim mogućim institucijama - ne sanirate dobrovoljno ili ne znam kako Fond penzijsko-invalidskog osiguranja, nego na osnovu zakona kojim povezujete staž. Imate i opravdanje za te od kojih se vi plašite. Svi imaju koristi od amandmana Srpske radikalne stranke. Nemojte lično pravo pojedinca da vežete za nahođenje ministra. Nemojte! Kako ste vi formulisali polovinu člana 7, sve zavisi od ministra, ne od stanja finansija i budžeta, nego od ministra - koliko je prebacio i te pare koje spisak prate, po imenima i prezimenima. Nepotreban je spisak. Zašto je nepotreban spisak? Pa, uplata doprinosa je obaveza poslodavca. I sada, kada poslodavac uplaćuje doprinos, nema te konkretnosti, zbirno se uplaćuje, pa se upoređuju te uplate sa podacima iz M4, pa se onda razgraničava ko je za šta uplatio, ko je obuhvaćen tim uplatama. Zašto sada unosite ovo, kao da se uplata vrši baš uvek po svakom nalogu na ime i prezime? Ne vrši se. Komplikujete posao i ljudima u Fondu, u stručnoj službi Fonda. Treba da vode dva dupla posla: prvo jedna služba pravo na uplatu, pa druga služba pravo na staž. Nepotrebno. Donošenjem ovog zakona nije problem i da se produži taj rok za podnošenje zahteva. Nije, u krajnjem slučaju, ni problem da se produži rok za donošenje rešenja, ali da se očuvaju ovi prioriteti, da rok ne bude razlog zašto neko ne može da ostvari pravo. Imate kategoriju ljudi koji su već u penziji, a ovaj staž im nije ušao u obračun. Imate kategoriju ljudi koji čekaju da idu u penziju i mogli bi odmah danas da odu u penziju, samo da im se prizna staž. Da bi se priznao, mora da se izvrši ova uplata. Imate kategoriju koja sa ovim stažom u roku od godinu dana odlazi u penziju. Oni su ta prioritetna grupa. Ovi mlađi ljudi koji imaju još 20, 30 godina, njima rešenje može da se donese i za godinu, godinu i po dana, nije veliki problem, jer nisu uskraćeni u pravu, o tome se radi. Zato smo mi predložili ovaj prioritet, jer znamo koji je problem sa tim stažom i zašto je nastao. Molim vas da prihvatite ova dva naša glavna amandmana, a slučaj je hteo da se to poklapa sa drugim poslaničkim grupama, kada je u pitanju član 2. Bilo bi mi mnogo draže da su povodom amandmana na član 7. izašli predstavnici i drugih poslaničkih grupa da daju svoj stav povodom tog amandmana. Očigledno, za osiguranika to je najvažniji amandman. Ovaj zakon donosimo zbog osiguranika, a ne zbog budžeta Republike Srbije. Ovde nam je neko uvrnuo stvari, pa je jednu dobru ideju, koja treba da se realizuje zbog čoveka, okrenuo da se realizuje zbog budžeta. Više se vodi računa o stanju na budžetu. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Krasiću.) Ovo je sve fikcija, znate i sami. Ovo je jedna vrsta javnog duga koji država preuzima.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 11. doda novi član 11a. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Meho Omerović je podneo amandman kojim traži da se posle člana 11. doda novi član 11a. On je povukao svoj amandman. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Slobodan Lalović, ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, želi da da završnu reč? (Ne.) Nije u sali. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNOM DUGU REPUBLIKE SRBIJE PO OSNOVU PREUZIMANjA OBAVEZA REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE ZAPOSLENIH NASTALIH PO OSNOVU NEISPLAĆENIH PENZIJA I NOVČANIH NAKNADA (pojedinosti) Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi da da završnu reč? Ne, pošto nije u sali. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNOM DUGU REPUBLIKE SRBIJE PO OSNOVU PREUZIMANjA OBAVEZA REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE POLjOPRIVREDNIKA NASTALIH PO OSNOVU NEISPLAĆENIH PENZIJA I NOVČANIH NAKNADA (pojedinosti) Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Povodom prethodne tačke nije bilo amandmana. Uvažili smo zahtev Vlade da se reguliše putem javnog duga neisplaćene penzije zaposlenima, osiguranicima po osnovu toga što su bili zaposleni. Ukupan dug po tom je 23,5 milijarde, a u pitanju je jedna i po neisplaćena penzija. Tu je dat rok od tri godine. Što se tiče zemljoradnika, radi se o 20,5 penzija koje nisu isplaćene. Ukupan dug je 20 milijardi. Predlažemo da se taj dug namiri u istom roku kao što se namiruje dug prema penzionerima koji su bili nekada zaposleni. Znači, samo tražimo da se promeni član 4. ovog predloga zakona i to u onom delu gde se određuju rokovi, pošto je to kod zaposlenih bilo u januaru, ovde ste zauzeli stav da to bude u februaru. Mi smo to prihvatili, znači rokovi su 20. februar 2006, 20. februar 2007. i 20. februar 2008. godine. Razlikujemo se, praktično, za dve godine i u visini onoga što dospeva na godišnjem nivou. Vlada je to podelila svake godine na jednu petinu i poslednji rok je 20. februar 2010. godine. Mi smatramo, i jedni i drugi su bili obavezno osigurani, država ih je naterala da budu obavezno osigurani. I jednima i drugima država duguje, kao što vidite, to je približno isti iznos, zaposlenima jednu i po penziju, a ovima 20 penzija. Oni su jednaki i ravnopravni u svojim pravima u skladu sa zakonom, pošto mi sada zakonom treba da promovišemo tu jednakost i ravnopravnost. Mislimo da je prihvatljivo da u istim rokovima i budu namirena njihova potraživanja. Zato smo podneli ovaj amandman. Nadam se da su ovi razlozi sasvim dovoljni da shvatite da treba da se podrži ovaj amandman. Mene čudi da to Vlada nije prihvatila, jer ne vidim koji bi bio opravdani razlog da se pravi ova podela. Sredstva su ista. Statusni deo je isti. Kod zaposlenih to osiguranje postoji već 90 godina. Ranije, to je bilo 1921. Zakon o namesništvu itd. Zemljoradnici su 1985. godine nasilno ugurani u ovaj sistem obaveznog penzijskog i invalidskog osiguranja. Oni su pre toga imali samo zdravstveno osiguranje kao obavezno. U jednom periodu od osamdeset i neke godine bila je data mogućnost dobrovoljnog PIO osiguranja preko osnovnih organizacija, kooperanata, zadruga itd. Onda je 1985. godine, a možda sam čak i pogrešio godinu, nije u krajnjem slučaju ni bitno, vođena jedna velika akcija da i oni idu u obavezno osiguranje i na silu su ugurani zemljoradnici u to osiguranje. Sada niko iz toga ne može da izađe. Država preuzima obavezu, pa preuzima obavezu. Na stranu to što je katastarski prihod, mali su prihodi tog fonda, velika je dubioza, ne može da se namiri, a i na stranu ta činjenica što su i penzije u tom sistemu osiguranja više nego simbolične. Smatramo da budžet Republike Srbije, kada već definiše javni dug, mora da uzme u obzir i ovu činjenicu. Ne vidimo nijedan opravdani razlog zašto bi postojala podela između ove dve kategorije penzionera. Nema razloga. Pozivam poslanike da prihvate ovo. Od ovoga neće biti nikakve štete, samo ćemo da pokazujemo da kao Narodna skupština ne delimo građane prema socijalnom poreklu, statusu i na drugi način. A da vas ne podsećam ovde, puna usta svima kako čuvaju seljake itd. Hajde na ovome da počnemo da čuvamo seljake.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović. Izvolite.
Gospodo narodni poslanici, šteta je što je ministar izašao napolje i što nije ovde, možda bi mogao da prihvati ovaj amandman. Opasna je činjenica da se ponovo dele građani Srbije na građane prvog i drugog reda. Skoro ista je suma i u jednom i u drugom osiguranju. U osiguranju zaposlenih je to jedna i po penzija, u osiguranju poljoprivrednika je to dvadeset i po penzija. Čak sam imao jedan predlog, ako to ne može da se uradi za tri godine, neka se i jednima i drugima produži na četiri godine. Zemljoradnici se javljaju i podržavaju ovo, jer ti ljudi su od rata, 1945. godine, pa naovamo čuvali socijalni mir. To što su uplate u penzioni fond zemljoradnika bile male nije bio cicijašluk kod zemljoradnika ili želja da se da malo državi, već situacija da nisu mogli više. Uvek su makaze cena išle na štetu poljoprivrednika i zemljoradnika i nisu mogli da uplaćuju više. Ta penzija je toliko bedna, ona je 3.000 na mesečnom nivou i isplaćuje se u dva puta po 1.500. Zamislite šta može sa tim novcem zemljoradnik da uradi i kako može da živi. Kada bi ovo dobio, bilo bi mu neko rešenje; posebno stariji zemljoradnici koji imaju malu površinu zemljišta, kada to prodaju u zakup dobiju jako malo nadoknadu, i ta penzija i ta nadoknada, ipak bi nekako uspeli. Ako je najniža penzija 6.000 od 2006. godine, verovatno će i seljačka biti 6.000, pa bi opet to bio jedan pomak. Zato mislim da bi ministar, dok još ima vremena, trebalo da prihvati ovaj amandman i da izjednači zemljoradnike sa građanima, da ne budu, po pravilu, kako su to godinama bili, građani drugog reda.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? Pošto nije u sali, ne želi. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Ovim smo završili rad za danas. Nastavak sednice je u ponedeljak 26. septembra 2005. godine, u 10,00 časova.