Nema sumnje da ćemo se svi složiti da je korupcija jedno od važnih pitanja ne samo u društvima kao što je naše, u tranziciji, već u savremenom svetu u celini. Tome je Demokratska stranka pridavala značajnu pažnju i u vreme kad je bila opozicija i u vreme kad je bila u Vladi. Navešću samo nekoliko primera koji će to da ilustruju. Godine 1994. smo u ovoj skupštini podneli predlog zakona da se ustanovi nova institucija specijalnog državnog tužioca i u obrazloženju smo vrlo jasno istakli da je to potrebno zbog organizovanog kriminala koji se nalazi u srcu države, da je on taj koji generiše čitavu krizu i da je zbog toga potrebno ustanoviti jednu takvu instituciju koja će nezavisno moći da u čitavom kompleksu pravosudnih organa odradi jedan važan posao. Druga činjenica, pošto se juče, iako u našem narodu postoji običaj da se o mrtvima ipak ne priča na taj način, provuklo sve to kroz blato, a da nije pomenuto da je upravo Zoran Đinđić u kampanji 2000. godine isticao da nema države bez mafije, ali je Srbija jedina država u kojoj mafija ima svoju državu. Sa tom političkom platformom smo i pobedili, znajući da je to značajno da bi to i učinili. Šta je ta Vlada učinila? U prve tri godine je samo zaustavljanjem šverca u sferi duvana i nafte nekoliko milijardi evra došlo u državnu kasu. Ko od poslanika u to sumnja, neka postavi pitanje Vladi pa da dobije egzaktne podatke o tome. Kada se u stvari taj novac od duvana i nafte odlivao u privatne džepove? Odlivao se u vreme '97, '98, '99. i 2000, a ko je tada vladao znamo. Umesto da preuzmu odgovornost za to što su milijarde evra otišle u privatne džepove, oni sada napadaju onoga ko je zaustavio to i ubacio u državnu kasu. To je klasična zamena teza. Bez obzira na to što ovde polemišemo sa jednim političkim stanovištem koje, po mom mišljenju, ima i određene prizvuke demagogije, a ne činjenica, želim da jasno podvučemo neke stvari. U Srbiji ne sme da bude nedodirljivih kada je ova tema u pitanju, bez obzira na to o kome je reč. Ali, slušali smo mi vrlo dobro kampanju 2003. godine, u kojoj je rečeno ne znam šta sve ne, i tada su takođe pominjani mnogi koji se nalaze... Četiri i po godine je od tada prošlo, gospodo, da li se nešto od toga može realno videti? Kada je reč o tom famoznom Smederevu, budimo tu realni ljudi. Naš stav je uvek bio vrlo jasan. Devet hiljada ljudi radi u tom Smederevu, sa prosečnim platama od skoro 30.000 dinara. To je jedan od najvećih izvoznika u Srbiji. Mi kao demokrate i dalje kažemo - ako je neko u toj privatizaciji nešto uradio, pravosudni organi, i neka odgovara. Tu nema dileme, ali nemojte napadati ono što se pokazalo da je izvanredno, baš ta privatizacija. A da ne govorimo o brojnim drugim primerima koji su ovde bili. Na kraju, pokojni premijer je za vreme dok je bio opozicija, zbog izlaganja sa ove govornice i napada na tzv. žitnu aferu te vlade, osuđen na šest meseci zatvora. [[Poslanik Dragan Todorović dobacuje s mesta, ali se ne čuje.]] Gospodine Todoroviću, imaćete šansu da o tome vrlo dobro govorite. Da nije reč o čoveku koji ne može da se brani, ja nikada ovde ne bih izašao. Sve ostalo je dostupno i kritici i preispitivanju, ali na taj način, sa cinizmom, govoriti o čoveku koji je zaista trasirao put moderne i demokratske Srbije, uspeo... Onda nije čudo što oni kojima je milione evra izbio iz džepa, sa jasnim znakom da se to ulije u državnu kasu, i time stvorio ogroman broj neprijatelja u ovoj Srbiji, jer oni su naučili na bezakonje, na pljačku, a ona je tada bila zaustavljena... Samo još jednu rečenicu. Ono što je ključna stvar, mi tada nismo jurili veštice, mi smo menjali sistem da uspostavimo pravne norme koje će da onemoguće ljude da čine ono što su ranije činili, jer će se u svakom sistemu naći oni koji su kriminogeni, skloni korupciji. Znači, treba nam sistem koji će da obezbedi što je moguće efikasnije organe u pravosuđu i u pravnom sistemu da bismo imali državu koja treba da liči na one koji su u okruženju ili kojima težimo. Ja sam nisam zadovoljan borbom protiv korupcije u Srbiji. Da se razumemo, to je velika pošast, protiv koje svi moramo biti. Naveo sam par mera koje su učinjene. U vreme kada ste tri godine vladali vi to niste učinili, nego ste ili delili pare sa onima koji su uzimali ili ste odgovorni što ih niste gonili.
Gospodine Todoroviću, po Poslovniku, vi niste na redu. Pre nego što krenemo dalje po Poslovniku, moram da pročitam obaveštenje. Primili ste zahtev Demokratske stranke da se usled smrti konstatuje prestanak mandata narodnom poslaniku magistru Nenadu Bogdanoviću i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja tog zahteva koji je utvrdio da je smrću narodnog poslanika magistra Nenada Bogdanovića nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 8) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i 3, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 8) i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je danom smrti prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku magistru Nenadu Bogdanoviću, izabranom sa liste Demokratska stranka - Boris Tadić. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Po Poslovniku, redom, imamo sledeća javljanja: narodni poslanik Zorica Kovačević, pa Rajko Baralić, Dragan Todorović, pa Žarko Obradović. Izvolite, narodni poslanik Zorica Kovačević.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, u skladu sa članom 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, mi poslanici Nove Srbije tražimo objašnjenje od ministra za rad i zapošljavanje gospodina Rasima Ljajića povodom slučaja koji se dogodio u opštini Knić. Naime, protiv predsednika Skupštine opštine Knić gospođe Snežane Banković, koja se nalazi na porodiljskom odsustvu, pokrenut je postupak za razrešenje od strane deset odbornika Skupštine opštine Knić i kao jedini razlog se navodi upravo njen odlazak na porodiljsko odsustvo. Govorimo često sa ovog mesta o pojmovima i njihovom značenju zaboravljajući da iza tih pojmova stoje ljudi i njihove pojedinačne sudbine i da ti isti ljudi očekuju od nas da uočimo problem i nađemo rešenje koje bi vodilo u sigurnost. Taj čovek koji čeka očekuje pomoć. Osvrćem se, vođena tim očekivanjem, na primer žene koja se sklanja sa pozicije zaposlenog zato što je odlučila da postane majka. Valjda je grupa od deset odbornika odlučila da jedna uloga automatski poništava drugu, ili da žena treba da obavlja samo one uloge koje su joj namenjene još u prvobitnoj zajednici. Bilo kako bilo, žena se našla u situaciji da ponizno objašnjava svoju poziciju i brani pravo majke pred odlukama, podignutim rukama i grupom od deset odbornika koji se vode različitim interesima. Mi poslanici Nove Srbije pitamo da li je greh biti majka, da li gospođu Snežanu Banković treba kazniti zato što je rodila dete i da li je to način za rešavanje problema bele kuge koja je i te kako prisutna u Srbiji? Da li onog momenta kada žena prestane da bude procenat nju treba vratiti na tržište rada? I zašto onda govoriti o rodnoj ravnopravnosti, ako se ona poštuje samo na papiru? Da li se u ovoj zemlji Srbiji na najbrutalniji način od strane grupe od deset odbornika može uskratiti Ustavom zagarantovano pravo odnosno, dva prava, i to: pravo na rad i ravnopravnost polova? Da li danas svaka žena u zemlji Srbiji saznanjem da će postati majka treba da strahuje zbog svih društvenih posledica sa kojima će se suočiti zbog činjenice što će postati majka? Zar nije potpuno prirodno da ona žena koja rađa može i da radi, a ne da strepi; strepnja može prerasti u strah, a to će nas udaljiti od civilizovanog društva. I, ne zaboravimo: čovek koji čeka očekuje pomoć, a gospođa Snežana Banković samo traži svoja prava, Ustavom zagarantovana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, javio sam se po Poslovniku. U svemu podržavam ovo o čemu je govorila koleginica Zorica. Nisam se zato javio. Javio sam se zato što mi je ministar Mlađan Dinkić na bezobrazan način odgovorio na poslaničko pitanje, pa u skladu sa Poslovnikom moram da vas podsetim šta sam pitao i šta mi je odgovorio. Pošto je on inače davao izjave da je parlament kriv zato što Vlada ništa ne radi, pitao sam pre izvesnog vremena: koje zakonske predloge su Vlada Republike Srbije i Ministarstvo ekonomije uputili parlamentu, a da ih parlament nije razmatrao? To je bilo moje pitanje. Gospodin Dinkić mi je odgovorio: U skladu sa odredbom člana 190. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dajem sledeći odgovor – odredbom člana 107. stav 1. Ustava Republike Srbije, utvrđeno je pravo predlaganja zakona, drugih propisa i opštih akata. Onda kaže da to pravo imaju narodni poslanici, Vlada, skupština AP i 30 hiljada birača; još razmišlja i kaže: iz iznetog (tj. iz mog pitanja) proizilazi da Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja nema pravo da Narodnoj skupštini predlaže zakone, druge propise i opšte akte. Ovaj čovek je zbunjen, on ne zna o čemu se ovde radi. To uopšte nisam pitao i nije njegovo da asocira, on treba da odgovori tačno koje je zakone podneo a da mi nismo razmatrali. On ili nema sposobnost logičnog rasuđivanja, ili ne zna Poslovnik, ili ga jedan od 18 državnih sekretara loše savetuje. Dakle, ponavljam pitanje ministru Mlađanu Dinkiću: koje zakonske predloge je njegovo ministarstvo uputilo ovom parlamentu na razmatranje, a da parlament to nije razmatrao i čime je to parlament usporio njegovo ministarstvo i ministarstva njegovih kolega, pošto je inače ovo što je on odgovorio laž. I ovu sednicu ste, izvinjavam se, reći ću to kolokvijalnim jezikom, sklepali tako što ste 32 tačke kojekakvih, različitih, sklepanih... (Predsedavajući: Gospodine Baraliću, ovde ništa nije sklepano. Nemojte takve termine da izgovarate.) Svi u Srbiji razumeju tačno o čemu govorim. Dakle, nema zakonskih predloga, nema novih zakona, nema ništa od onoga što ste obećali u kampanji, nego on nastavlja i dalje da se ponaša kao da parlament ne postoji i kao da je izvršna vlast superiornija grana vlasti i sve čini da dokaže da izvršna vlast ima suprematiju nad zakonodavnom vlašću. Ponavljam pitanje gospodinu Mlađanu Dinkiću i molim ga da precizno odgovori - čime smo mi usporili njegov rad, koje zakonske projekte je uputio a da ih mi nismo razmatrali? Molim da angažuje još nekoliko državnih sekretara, da ih ima 26, da bi mu dali precizan savet da ovako ne može da piše. Dakle, nije prvi put gospodinu Mlađanu Dinkiću da na ovakav način komunicira sa narodnim poslanicima. Gospodine Albijaniću, molim da, u skladu sa Poslovnikom, prosledite gospodinu Mlađanu Dinkiću moje poslaničko pitanje i da mu skrenete pažnju da ne komunicira sa narodnim poslanicima na bezobrazan način. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se stvarno zahvaljujem gospodinu Slobodanu Gavriloviću što je izašao da replicira. Najbolje bi bilo za vas da vas ne brani Slobodan Gavrilović, ali šta da se radi. Uradio je to što je uradio, a ja ću vam sad pokazati da je Slobodan Gavrilović obmanuo i vas, a i građane Srbije. Jer, postoji jednostavna stvar koju Slobodan Gavrilović treba da zna; 1994. godina nije bila tako daleko i on dobro zna šta se dešavalo u Demokratskoj stranci tada. Zna za pismo koje su uputili čelnici Demokratske stranke. Jeste čuli, ali treba da čujete ponovo. Vezano je za Zorana Đinđića. Pošto ovde nema mnogo vremena, samo ću neke delove iz tog pisma izneti da bih osvetlio lik i delo Zorana Đinđića.
Gospodine Todoroviću, juče sam vas opomenuo da se tako ne ophodimo u Skupštini.
Gospodine predsedavajući, uvažavam vaš položaj, ali vas molim da mi dozvolite da govorim kao što ste dozvolili i Slobodanu Gavriloviću. Nemojte da ste nervozni. Znate vi šta vas sve očekuje. Da Demokratska stranka računa na Slobodana Gavrilovića, ne bi on sedeo u zadnjem redu. On je nekad sedeo u prvom. Bolje bi bilo da gricka ovu platicu, paušal itd, ali, elem, tu smo gde smo. Godine 1994. pokrenuto je pismo unutar Demokratske stranke, vezano za postupke Zorana Đinđića. To pismo, između ostalih, potpisali su vaš sadašnji predsednik Boris Tadić i vaš sadašnji član političkog saveta Dragoljub Mićunović, i da vam ne nabrajam ovde imena dvadesetak ljudi, osnivača DS-a, koji su to potpisali.
Gospodine Todoroviću, molim vas da mi odgovorite po kom članu Poslovnika ste se javili.
226.
Kome postavljate pitanje?
Bolje da vam kažem 226, nego 242, kao što vam je juče Batić rekao. Ja vas, gospodine Gavriloviću, pozivam da vi lično, a evo pozivam sa govornice Borisa Tadića i Dragoljuba Mićunovića da izađe za ovu govornicu i da kaže da sve što su tada rekli i napisali o Zoranu Đinđiću povlače i da nije tačno. Ja ću vam samo neke stvari reći, teze... Nije, varate se, gledao sam vreme Slobodana Gavrilovića i prekidali ste me, ali ne zaboravite jednu stvar, imam 20 minuta kao zamenik šefa poslaničke grupe po ovoj tački koja je vezana za korupciju. Ja ću vam sve ovo lepo natenane pročitati, da se setite. Gospodine Gavriloviću, ako se Boris Tadić javno odrekne onoga što je potpisao, i Dragoljub Mićunović, ja ću se izviniti Demokratskoj stranci za eventualne insinuacije i povezivanje Zorana Đinđića sa svim slučajevima kriminala u koje su direktno bili umešani ljudi Zorana Đinđića, koje je, između ostalog, 2000. godine, jer to je početak korupcije unutar DS-a i okupljanja ljudi... Evo šta piše – Đinđićev glavni oslonac u ovoj kampanji su postali ljudi koji su inače u zavisnom materijalnom položaju od njega, jer ih on direktno, i po svojim kriterijumima, plaća za rad u sekretarijatu. Neki od njih, kao Goran Vesić (čini mi se da sam ga juče pomenuo), šire intrige, a on svaki put dostavlja različite informacije sredstvima informisanja, od čega manji deo javno a veći deo nezvanično.
Gospodine Todoroviću, morate da završite izlaganje.
Kaže - napadajući oštro bogaćenje u ovim haotičnim uslovima Zoran Đinđić pominje odliv...
Gospodine Todoroviću, morate posle 5,5 minuta da završite izlaganje. Nemojte da razmatramo kako DS raspolaže članarinom. Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Javljam se po odredbama Poslovnika, čl. 225, 104, 103. i 100. Gospodin Gavrilović je pomenuo neke stvari vezane za stavove DS-a i njihovu borbu protiv korupcije. Gospodin Gavrilović govori ono u šta veruje. Međutim, činjenice su potpuno drugačije i poražavajuće i to treba pomenuti i preko ovih stvari se objektivno ne može preći. Naime, niko pametan ne može sporiti, kolege narodni poslanici, da je korupcije bilo u Srbiji i devedesetih godina, kao što je bilo i pre i posle devedesetih. Činjenica je da je do erupcije korupcije došlo u Srbiji posle 2000. godine, odnosno 2001. godine, kada je Vlada DOS-a preuzela upravljanje Srbijom. To nije samo stav socijalista, to je stav i onih ljudi iz DOS-a koji su svi zajedno vodili kampanju. Molim vas da mi stvorite uslove za rad. (Predsedavajući: Molim vas, malo pažnje. Izvolite, gospodine Obradoviću.) Tu priču o duvanu i švercu smo slušali već godinama, ali ima jedna stvar koja potpuno otvara ovu priču do kraja. Za zaboravne i one koji nisu bili u Narodnoj skupštini Republike Srbije ili su prespavali taj jedan period, DSS je pre nekoliko godina pokrenula inicijativu u ovoj skupštini da se formira anketni odbor radi utvrđivanja svih činjenica vezanih za šverc duvana devedesetih godina. Moram vam reći da je tu inicijativu podržala poslanička grupa SPS i poslanička grupa SRS, svi ostali nisu hteli. Sami prosudite koji su motivi za to. Što se tiče Smedereva, možete vi, gospodine Gavriloviću, ovo proglašavati poslom veka, to je vaše pravo, ali je činjenica da je "Sartid" prodat za 23 miliona dolara, a Ekonomski institut je utvrdio 55. Činjenica je da je izuzet iz nadležnosti Privrednog suda u Smederevu i da je prebačen u Privredni sud u Beogradu. Činjenica je da se išlo neposredno da bi se eliminisali svi ostali kupci. Činjenica je da je oprošten dug od 583 miliona do milijardu i 700 miliona. Činjenica je da je dva puta manja železara u Ukrajini prodata šest puta skuplje. Činjenica je da je ambasador u Americi rekao da 10 miliona dolara stoji negde. To su, gospodine Gavriloviću, pitanja na koja vi morate odgovoriti pre ili kasnije. Činjenica je da su obe vlade 2003. godine bile umešane u taj posao, i ministar za privredu i privatizaciju, i šef kabineta, i njegov kum koji je bio predsednik Upravnog odbora. To su činjenice. Ako ne verujete meni, pročitajte izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije, koji ste vi osnovali, pa onda izađite i pričajte o Smederevu kao poslu decenije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Nada Kolundžija.
Gospodine Albijaniću, da vam pročitam stav 1. člana 225. da više ne pravite probleme narodnim poslanicima koji po tom članu izlaze: "Narodni poslanik ima pravo, da bude obavešten o svim pitanjima potrebnim za vršenje funkcije narodnog poslanika." Ja kao narodni poslanik ne mogu da vršim dovoljno dobro svoju funkciju, ukoliko ne budem čula sve što gospodin Dragan Todorović meni kao narodnom poslaniku sa ove govornice želi da poruči. Tako je. Gospodine Albijaniću, odakle vama moralno pravo da kada je gospodin Todorović pomenuo ime Zorana Đinđića kažete - nemojte tako da se ophodite prema mrtvim ljudima. Zar vi niste, gospodine Albijaniću, onaj što je mahao sa balonima na dan sahrane gospodina Miloševića? Da li gospodin Milošević može da odgovori na ono što vi za njega govorite? Sramota i bruka. Što se tiče kriminala iz vremena Vlade Zorana Đinđića, znate, vi morate da se pomirite sa jednom činjenicom: Zoran Đinđić je bio javna ličnost, funkcioner, predsednik Vlade, i o takvim ljudima mora da se govori posle njihove smrti, i ono šta ko ima da kaže... A, ja se sećam da sam se zgražavala nad nemoralom članova DS-a u vreme kada je umro Zoran Đinđić i kada ste samo tri dana posle njegove smrti izabrali novog premijera i kada ste se ovde ljubili i grlili i čestitali. Verujte, meni kao čoveku bilo je strašno gledati takve scene. Toliko o vašem moralu. Uostalom, vas je Đinđić naučio onoj njegovoj - kome je do morala neka ide u crkvu. Ne možete vi, gospodo, da sakrijete od građana Srbije... Možete još uvek da turate kod pojedinih sudija u fioke, ali od građana Srbije ne možete da sakrijete ni "aferu Aerodrom", ni Mariju Rašetu-Vukosavljević, ni Janjuševića i Kolesara, ni cementaru Popovac, ni duvansku mafiju, čiji je šef bio sa Canetom Žapcem i Zoran Đinđić, i to je javna tajna. Srpska radikalna stranka i Vojislav Šešelj su odavno izdali knjigu u kojoj su svi detalji vezani za tu mafiju izneti. To su činjenice. To građani Srbije znaju. Vi koji negodujete, neki od vas možda misle da to stvarno nije istina, nekima je krivo što ste propustili to vreme, što ste možda malo dobili u odnosu na ove koji su dobili mnogo više. Uostalom, svakodnevno čitamo u novinama izjave majke Zorana Đinđića koja kaže ... (Predsedavajući: Vreme.) Završavam, gospodine Albijaniću ... da ona ne zna koja je to imovina koja je ostala iza Zorana Đinđića i javno novinarima kaže - pitajte Ružicu, ona zna.
Mislim da ste preterali, gospođo Radeta, i da se na taj način ne može ophoditi sa govornice Narodne skupštine. Ima reč narodni poslanik Nada Kolundžija.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mi razumemo da se ovde radi o političkoj borbi. Radi se o političkoj borbi jedne grupacije koja snosi odgovornost za stravična stradanja zemlje. [[Aplauz.]] Snosi odgovornost za rezultate koji su ovu zemlju vratili unazad, snosi odgovornost za hiljade kilometara kvadratnih izgubljene teritorije, snosi odgovornost za stotine hiljada prognanih beskućnika koji su utočište nalazili u ovoj zemlji ili širom sveta, snosi odgovornost za inflaciju za koju svet nikada do tada nije čuo, snosi odgovornost za besramno osiromašenje stanovništva kakvo takođe nije bilo poznato u svetu, snosi odgovornost za pljačku koja se zvala piramidalne banke, snosi odgovornost za sramotu koju je doživeo svaki čovek ove zemlje kada je otišao negde napolje i morao da kaže iz koje je zemlje. Dakle, mi govorimo o sukobu između politike koja snosi odgovornost za to i one politike koja je zemlju vratila u svet, vratila joj poštovanje, vratila joj saveznike. Da ne zaboravimo, ni jednog jedinog saveznika ta zemlja tada nije imala. Mi govorimo o politici koja je spremna da Srbiju modernizuje, da Srbiju pretvori u savremenu, modernu, ekonomski razvijenu, međunarodno priznatu zemlju, u kojoj će ljudi živeti bolje. Još nešto da pomenem. To je politika koja je kapitulantskim sporazumom u Kumanovu proterala Srbiju sa Kosova i Metohije; to je politika koja sada preti onima koji pokušavaju da poprave takav očajan rezultat da će opet zemlju vratiti u izolaciju, da će opet zemlju posvađati sa celim svetom, da će opet poniziti građane, da će ih opet oterati u siromaštvo, da će ih opet oterati u frustraciju iz koje teško može ponovo da se izvuče. Kada se te dve politike sukobe, onda ta politika koja nema odgovor na svoje rezultate, jer ne može ga imati, pokušava da diskvalifikuje one koji su tu sudbinu zemlje menjali. Potpuno je komično napadati čoveka koji se upisao u istoriju ove zemlje na slabostima koje je možda kao čovek imao, na slabostima ljudi koji su ga možda okruživali, na onome za šta mi insistiramo da svako odgovara. Dakle, mi smo prvi koji smo tražili odgovornost svakog ko se ogrešio o zakon, ali napadati čoveka koji je imao viziju jedne zemlje, koji joj je posvetio život, ali i doslovno život, na kraju krajeva i sudbinu svoje porodice, znači samo da nema nikakvog argumenta. Jedini je argument pokušaj da ovde bude gore, kako bi ta politika koju ste vi vodili izgledala manje strašna. Dakle, namera da se u ovoj zemlji napravi haos i da se ova zemlja ponovo vrati unazad jeste zapravo pokušaj da se iznađe alibi za jednu tragičnu i nesrećnu politiku koja je Srbiju dovela na ivicu propasti. Hvala.
Pre nego što nastavimo, moram da vam pročitam obaveštenje, jer smo juče imali problem sa tim. Dakle, Republika Srbija, Narodna skupština, svi narodni poslanici dobili su sledeće obaveštenje. Pod rednim brojem 03.335-3020/07 Vlada je dostavila Narodnoj skupštini Predlog zakona o potvrđivanju Međunarodnog sporazuma o trgovini i ekonomskoj saradnji između Saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Republike Indije. S tim u vezi vas obaveštavam da je za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini, prilikom razmatranja navedenog predloga zakona, određen doktor Mirko Cvetković, ministar finansija. Hvala. Po Poslovniku... Dobili, ali juče smo imali raspravu duže od sat i po vremena, pa molim da se to zna. Po Poslovniku ima reč narodni poslanik Dragan Vujadinović, zatim narodni poslanik Dragan Todorović, pa narodni poslanik dr Žarko Obradović.
Poštovana gospodo, član 226. Poslovnika, a postaviću pitanja na kraju diskusije. Dakle, bez obzira na agresivnost i bez obzira na nastup, ostale su činjenice, ostale su cifre, niko se protiv njih ne može boriti. Te cifre kažu jednostavno i prosto da smo u poslednjoj deceniji 20. veka i drugog milenijuma imali potpunu ekonomsku depresiju, kao zemljotres, kada smo sa ubedljivo prvog mesta među svim zemljama jugoistočne Evrope došli na poslednje mesto, bez perspektive, bez budućnosti. To se desilo, gospodo, u poslednjoj deceniji 20. veka. U toj 2000. godini prosečna plata u Srbiji je bila 50 evra, prosečna penzija 40 evra, nacionalni dohodak po glavi stanovnika 1.200 dolara, bruto društveni proizvod i ostale kategorije na 33% u odnosu na 1989. godinu. To su, gospodo, činjenice. Te činjenice su nas svrstale na poslednje mesto rang-liste u Evropi, odnosno među svim zemljama jugoistočne Evrope. Danas su te plate i penzije, bez obzira na to koliko je ko zadovoljan rastom bruto društvenog proizvoda i svih ostalih kategorija, 340 evra, a društveni bruto proizvod 24 milijarde evra ili 4.600 evra po stanovniku. Gospodo, 5. oktobar se dogodio upravo zbog ovih činjenica, zbog toga što smo mi došli na jednu trećinu našeg standarda iz 2000. godine. To su centralne činjenice u našoj ekonomiji i u našem društvenom životu. Postavljam pitanje i moje pitanje je sasvim prosto, a upućeno je Ministarstvu pravde: ko je odgovarao i koliko je osuđen za sve ono što se dogodilo u toj poslednjoj deceniji 20. veka, od 1990, kada smo bili prvi, do 2000. godine, kada smo postali poslednji u okruženju? Inače, niko nema alibi za korupciju. Izvolite, tužite, neka se sudi svima. Ali, pre svega se mora dati odgovor koliko je ko odgovarao za ono što se desilo u toj poslednjoj deceniji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, pa zatim narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici Demokratske stranke, sve ovo što govorim ne govori Dragan Todorović, već vam čitam ono što su potpisali Boris Tadić, Dragoljub Mićunović i da ne nabrajam imena članova Demokratske stranke koji su potpisali sve ovo 1994. godine, vezano za Zorana Đinđića. Ja ću ovo polako pročitati u vremenu koje imam kao šef poslaničke grupe. Ali, da odgovorim na neka pitanja koja je ovde postavila gospođa Nada Kolundžija o odgovornosti za ono što je zadesilo našu zemlju od 1990. godine pa naovamo. Odgovornost, gospođo Kolundžija, snosi u najvećoj meri partija koja je vodila ovu državu do 1990. godine, pa od 1990. kao SPS, Komunistička partija, kojoj ste i vi pripadali, gospođo Kolundžija. Jeste, pripadali ste i snosite deo odgovornosti, kao što snosi svako ko je bio deo establišmenta, odnosno pripadao toj partiji. Kasnije ste, gospođo Kolundžija, otišli kod Nebojše Čovića u Demokratsku alternativu; čuveni demokrata, sve do 1997. godine najpoznatiji demokrata u Srbiji. Prema tome, snosite izuzetno veliku odgovornost za sve ono što se dešavalo u ovoj državi i snosite odgovornost zato što ste član Demokratske stranke, jer vi članstvo podrazumevate kao deo koristi koju vi imate, ne ideologije. To je osnovna razlika između vas i nas. Da vas obavestim, gospođo Kolundžija, što se tiče Srpske radikalne stranke, tačno je da smo bili od 1998. do 2000. godine, ali, kao što reče vaš poslanik ovde, zašto vi za ovih sedam godina niste sve, pa i nas, ukoliko je tačno i ukoliko postoji bilo kakvo delo ili čin koji je kažnjiv po zakonu, pozvali na odgovornost, zašto za ovih sedam godina nisu odgovarali? Problem je, gospođo Kolundžija, što se tiče SRS, da nemate ništa, apsolutno ništa ni za jednog jedinog radikala. A mi za vas ovde iznosimo taksativno, nabrajamo šta ste sve uradili i na koji način ste upropastili zemlju. To je problem sa kojim ste se vi suočili kao stranka i zato je Boris Tadić počeo da čisti sve ljude oko Zorana Đinđića, zato što je bio potpuno svestan da su oni najodgovorniji za sve ono što je urađeno u državi. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Todoroviću.) Nemamo mi ništa protiv. To su vaše unutarstranačke stvari, ali je problem što za to niko do sada nije odgovarao, kao što niko nije odgovarao ni za period do 2000. godine. Ako postoji, mora da se odgovara. Postavljam pitanje - ko je bio na vlasti od 1996. godine u Beogradu? Demokratska stranka i SPO; pa se posle SPO uortačio sa socijalistima, pa je isterao vas, isterao je samo Đinđića, ali je ostao veliki broj vas u administraciji, u službama. Sećate se kako ste obećali 2001. godine kako ćete raščistiti sa 760 stanova koje je podelila Gradska skupština? (Predsedavajući: Gospodine Todoroviću, molim vas da završite, vreme.) Ni jedan jedini radikal. Zašto niste raščistili? Kada ste počeli da čeprkate, samo ispadaju članovi DS-a. Što to sad ne uradite? Vi da pričate nekome o kriminalu i o korupciji? Vi ste to tada imenovali, 1994. godine, ali niste uspeli da se izborite protiv Zorana Đinđića, jer ste njega imenovali unutar Demokratske stranke kao najodgovornijeg za uništavanje DS-a, pretvaranje DS-a u lidersku stranku, zloupotrebu položaju, zloupotrebu finansijskih tokova unutar Demokratske stranke. Sve vam to ovde, gospodo, piše. Ponovo vas pozivam, pozivam Dragoljuba Mićunovića da siđe i kaže da ovo nije tačno, da on povlači sve to što je rečeno. Pozivam i Borisa Tadića, neka povuče sve ovo što je potpisao. Onda ću ja prihvatiti da je ovo što ste vi napisali o Zoranu Đinđiću netačno.
Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Moram reći, u ime poslaničke grupe SPS, da potpuno razumemo ovu bujicu ružnih reči koje je prozborila gospođa Kolundžija. Razumemo, jer kad neko menja stranke onda mora i sebi i drugima da dokaže da je ranije bio u zabludi, a da je sada mnogo bolji, da je, kako bi narod rekao, veći katolik od Pape. Bilo bi pošteno, bez obzira što se ja sa tim ne slažem, govoriti o devedesetim godinama i kao o godinama kada su uvedene sankcije UN, nepravedno, znate, kada je bio građanski rat u okruženju, kada smo primili milion izbeglica, kada nas je NATO bombardovao i kada su se nekadašnji pripadnici opozicije, sadašnje vlasti, teško zlopatili u to teško vreme. Morali su jadni da idu po drugim zemljama širom sveta i da govore ružno o svojoj zemlji, da je opanjkavaju, da govore neistine. Morali su čak da primaju pare za to, jadni oni. Morali su da primaju pare. Malo im je bilo i to, nego su u vreme bombardovanja tražili da se nastavi bombardovanje. Držali su predavanje po Nemačkoj da bi opravdali agresiju NATO-a na svoju zemlju. Jesu. To je objavio NIN 18. marta 2003. godine i niko od vas to nije smeo ovde da demantuje kada sam rekao - držali ste predavanje o agresiji NATO-a, da treba Srbiju još bombardovati, malo je, Milošević i srpski narod je zaslužio, treba ga još bombardovati. Jadnici, šta ćete, dočepali se vlasti i napunili džepove. Teško je, gospodine Vujadinoviću, govoriti o činjenicama. To ste potpuno u pravu. Postavio sam šest direktnih pitanja, izneo činjenice. Odgovorite na činjenice pa recite - devedesetih godina je bilo tako, to i to, penzija je bila 85% prosečnog ličnog dohotka, a sada je 53. Recite zašto je tako u ovo demokratsko vreme. Ne zaboravite, sad je 2007. godina i nema sankcija, nema izolacije, nema agresije i nema svega onoga što se zbivalo devedesetih godina. Gospođo Kolundžija, pitajte svog predsednika, gospodina Tadića, koji je to dokument na kome mi zasnivamo svoje stavove vezane za sudbinu Kosova i Metohije. Pa kad dobijete taj odgovor, ako imate imalo hrabrosti, izađite i recite - jeste, gospodo poslanici, to je Rezolucija 1244, o kojoj smo mi govorili tako loše. Pokušajte sa njim da utvrdite da li je to u tom trenutku bilo loše ili nije, pa izađite i recite nam. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, po Poslovniku, zatim narodni poslanik Momir Marković, pa narodni poslanik Vjerica Radeta, pa Zdravko Topalović.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo ovde jednu odu... Po članu 104. U isto vreme možete da shvatite da je ovo i replika na ono što je gospođa Kolundžija rekla. Ima replike. Hoćete li vi prestati da dobacujete po Poslovniku? Nema dobacivanja iz klupe. Čuli smo jednu odu o sadašnjoj vlasti ovde, i to od gospođe Kolundžije, koja isto tako može lepo ovde da nam dostavi dva različita predloga zavedena pod istim datumom. Ovo što sad pokazujem, to je duh Bodruma. Duh Bodruma nije izašao iz ove skupštine, i falsifikati. Kada je neko upotrebio ovde izraz da je sklepan dnevni red, reagovao je predsedavajući. Molim vas, pogledajte sad ono što ste nam dali opet kao ovlašćenje Vlade, pogledajte za šta je sad ovlašćen predstavnik ovde, gospodin Rasim Ljajić. Videćete da nije ovlašćen jedino za ono za šta je kompetentan. Pročitajte ovo. Gde je zakon o socijalnom osiguranju sa Crnom Gorom? Nema. Sve ovo daje pravo poslanicima da kažu da je sklepan dnevni red. Hoću samo da kažem, kao odgovor na ovu odu koju je spevala gospođa Kolundžija sadašnjoj vlasti, jedan citat. Slovenački list "Finans" objavljuje komentar pod naslovom "Radikalno uništavanje Srbije", 2006. godine, da odmah bude jasno kad je ovo objavljeno, kaže: "Demokratske snage su svoju osnovu energiju potrošile na korupcijsko bogaćenje i sitničarske svađe, a uprkos cvetajućoj korupciji nijedna od korupcijskih afera nije dobila sudski epilog, jer među demokratskim snagama vlada saglasnost da se, jer svi kradu i krše zakon, niko ne šalje u zatvor." Molim vas, ovo nije radikal rekao. Sada ću da kažem ko je ovo izjavio, ovo je rekao profesor javnog izbora i evropskih studija u Beogradu, a pitan je da li Slovenija, kao jedan od pet najvećih investitora, treba da se boji za investicije u Srbiji. To je vaša slika. Još lepša vaša slika data je u ovoj knjizi, a zove se ''Igra senki''. Gospođo Kolundžija, pročitajte to. Niko vas nije bolje okarakterisao u jednoj rečenici - ne bi bilo lakše sastaviti tu nisku kočopernih svađalica i teatralnih egomanijaka, reče ovaj gospodin Tim Maršal. Da vidite samo sada način na koji je sve to funkcionisalo, a to ćemo vam detaljno obrazložiti, kaže gospodin Maršal... Samo ovo što su mi dobacivali, ja se izvinjavam, gospodine predsedavajući, ali ja citiram i molim vas da mi to odbijete, sada ću da pročitam još jedan citat - vreće novca su godinama unošene u zemlju, služile su korupciji. Vi dalje ne možete da živite bez korupcije. To je vaša slika. Mi ćemo vam to dokazati u raspravi o ovom zakonu, od 2000. godine do 2007. godine šta se događalo, a evo i gospodin ''primerak'' se slaže i klima glavom.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a zatim narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz DOS-a, moram da vas podsetim na neke bitne činjenice. Gospodine Milivojeviću, izvolite i izađite ovde, ako imate šta da kažete. Nažalost, vi nemate šta da kažete, a koliko imam informaciju, zabranjeno vam je da izlazite, da ne brukate DS. Zato vas ja prozivam da izađete malo. (Predsedavajući: Gospođo Radeta, molim vas da se tako ne izražavate.) Gospodine Albijaniću, trebalo je najpre da opomenete kolegu koji je prešao u prvu klupu, misleći valjda da će zbuniti nekoga od srpskih radikala, zaseo je na ministrovo mesto i dobacuje vrlo glasno. Vi ga niste opomenuli, a opominjete mene što mu odgovaram. Dakle, gospodo iz DOS-a... Još nešto, gospodine Albijaniću, pre nego što pređem na ovo što hoću da kažem, dobila sam malopre poruku da se u našu poslaničku grupu i u stranku javljaju građani i kažu - zašto onaj Albijanić kada je aplauz radikalima isključuje mikrofone, a kada je ovima drugima, ne isključuje mikrofone. (Predsedavajući: Molim vas, signalizirajte mi kada da uključim mikrofone.) Dakle, gospodo iz DOS-a, vreme ''Sablje'' je prošlo, 6. oktobra nema, a vaš žal za 6. oktobrom je ostao, nema ga i neće ga biti. Zaboravite, ne plašimo vas se, nismo vas se ni tada plašili. Podsećam vas, kada ste organizovali nekoliko hiljada huligana da sačekaju Vojislava Šešelja, pa ga gospodin Čeda Jovanović ubeđivao da ne izađe na glavni ulaz ove skupštine, i kada je izašao on vas se nije plašio. Nismo vas se plašili ni tada kada ste bili najmoćniji. Ne plašimo vas se ni sada kada je vaša moć zaista toliko mala; jedino još možete vi iz Demokratske stranke da imate moć nad Demokratskom strankom Srbije, pa da zajedno, u dogovoru, kršite Ustav i zakon, kao što ste juče u Gradskoj skupštini. S obzirom na to da će gospodin Albijanić uskoro da me opomene na istek vremena, podsetiću vas na vaše prijatelje, gospođo Kolundžija. Kažete da ste od 2007. godine Srbiji doneli mnogo prijatelja. Ovo su vam prijatelji iz Slovenije, koji upućuju pisma građanima gde nude neke proizvode - država Kosovo. Ovo su vam vaši prijatelji koje ste doveli u Srbiju, koji u ''Merkatoru'' prodaju voćni jogurt iz Republike Kosovo. To su vaši prijatelji, gospodo iz Demokratske stranke. Vaši prijatelji su ambasadori neprijateljskih zemalja, ambasador Amerike, sa kojim Siniša Važić, predsednik Okružnog suda, svako jutro pije kafu i koji je naložio, zajedno sa Natašom Kandić, recimo, da se Gordana Božilović-Petrović skloni iz suda za ratne zločine. To rade vaši prijatelji, gospodo, zato što vi niste kadri da sami nešto uradite, a osladile vam se pare još iz vremena Zorana Đinđića. Videli ste kako se njemu isplatilo, kako je ostavio iza sebe i fabrike, i ''Popovac'', i latifundiju od 9 hiljada hektara i bogatstvo koje je običnom građaninu nepojmljivo. Možete da vičete koliko god hoćete, možete da intervenišete koliko god hoćete, Zoran Đinđić je bio mafijaški premijer, i to je činjenica. [[Isključen mikrofon.]]
Gospođo Radeta, zaista ću morati da izričem opomene, ukoliko nastavite da se tako izražavate za skupštinskom govornicom. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Očekivao sam, dame i gospodo narodni poslanici, da će gospodin Albijanić sada da uzme onu kovertu koju smo danas dobili u poslaničkoj grupi, pa da nam pročita sve ono što je nabrojano, šta smo sve od akata dobili, pa da nam pročita nazive zakona koje smo dobili, pa tek onda da da reč. Međutim, iznenadi me gospodin predsedavajući jer je odmah posle završetka diskusije gospođe Vjerice prozvao mene. Najveći problem je, dame i gospodo narodni poslanici, kada se pomešaju ideologije, pa malo komunistička, pa malo socijalistička, pa malo alternativna, pa malo demokratorska i na kraju ispadne taj konglomerat koji se zove - shvatanje politike od strane predsednika poslaničke grupe gospođe Nade Kolundžije. Gospođa Kolundžija je nama zamerila zbog velike inflacije. Podsećam gospođu Kolundžiju da je ministar u toj vladi bio gospodin Perišić, Bog da mu dušu prosti, onaj što je posle umro kao ambasador u Kanadi, koji je pripadao Demokratskoj stranci u to vreme, pa DS... (Predsedavajući: Nemojte, gospodine Markoviću, imajte bar malo civilizovanog ponašanja.) I o tebi ću kada budeš došao na red, i o tebi ću nešto da kažem. Podsećam vas, dame i gospodo narodni poslanici, da 2000. godine dođoše na vlast demokratori, doduše, bilo ih je 19, dok su podelili sve ko će šta i ko će gde i ko će kako, onda nastade i afera "Sartid", i afera šećerane, i afera nafte, afera para na Kipru; nastadoše sve moguće afere, pa afera aferu stiže; nastade afera Aerodrom Beograd, pa afera Kontrole leta, pa afera NIS, pa afera Elektrodistribucija Srbije. Ništa više posle vas nije ostalo, ništa pod milim Bogom. Doduše, ne mogu da kritikujem sve da su krivi od devedesetih godina naovamo, ne mogu gospodu iz "Otpora", jer onda je njima Robert Helvi, sin pukovnika u penziji, donosio ideologiju na tacni. Jedini pošten čovek koji je bio u "Otporu" je gospodin Karaičić, koji je u prethodnom mandatu ovde bio poslanik. On nam je jednom pričao – bili su u Banjaluci na seminaru i posle seminara su ih doveli do automobila, otvorili gepek, njih dvojica su bili, za ovog drugog ne mogu sada da kažem, a u gepeku su se nalazile dve akt tašne, u kojima je bilo po 100 hiljada dolara. Toliko o poštenju "otporaša".
Narodni poslanik Zdravko Topalović, po Poslovniku.
Članovi 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine. Dame i gospodo, građani Srbije, kolega Vujadinović iz Demokratske stranke pominjao je ovde da treba razgovarati o konkretnim podacima i ciframa. On je, doduše, dao jedan statistički tačan podatak o visini prosečne zarade, ali hoću da podsetim njega, DS i celu javnost u Srbiji šta je cena svega toga. To je, gospodine Vujadinoviću, da je spoljni dug od 2000. godine, od kada ste vi na vlasti, do sada narastao na rekordnih 19 milijardi američkih dolara, godišnjom prosečnom stopom od 11,1 posto. To je podatak vaše Narodne banke. Tačno je i to da je nezaposlenost došla na rekordnih 26,6 posto ili preko 2,5 miliona nezaposlenih građana Srbije. To je cena podataka koje ste vi izneli. Hoćete li da pominjemo ovde privatizaciju "Sartida", svih velikih preduzeća, armiju nezaposlenih, uništen bankarski sistem? Znate li zašto je bankarski sistem uništen? Zato što sada strane banke pod hipotekom drže celu privredu Srbije. To je cena toga i tih podataka koje vi pominjete. Juče sam pomenuo građanima Srbije kako se DS bori protiv korupcije. Opet je u pitanju Zoran Alimpić, v.d. gradonačelnika, kako je izabran čuli ste od svih mojih kolega. Obećao sam da ću doneti izveštaj revizorske agencije "Euroaudit", koja je radila reviziju JP "Poslovni prostor". Od 1996. do 2004. godine predsednik opštine je bio gospodin Zoran Alimpić iz Demokratske stranke. Gospođu Nadu Kolundžiju ću podsetiti da je direktor "Poslovnog prostora" bio desna ruka Nebojše Čovića, gospodin Vlada Manojlović. Vlada Manojlović, niste ga pomenuli ovde, gospođo Kolundžija, bio je na vlasti od 1992. do 1996. godine, pa od 1996. godine u vašoj političkoj opciji, sa Demokratskom strankom, Demokratskom strankom Srbije i ostalima. Evo šta je najznačajniji zaključak te revizorske agencije. U izveštaju nezavisnog revizora se kaže: "Po našem mišljenju, zbog efekta pitanja razmatranih u paragrafima 1. i 3. ovog izveštaja, priloženi finansijski izveštaji pre revizije ne prikazuju istinito i objektivno stanje imovine, kapitala i obaveza preduzeća sa stanjem na dan 31. decembra 2004. godine", znači do dana kada je Zoran Alimpić bio predsednik opštine, kao najodgovorniji čovek. (Predsedavajući: Vreme.) Vi znate da je to krivično delo. Gospodine Gavriloviću, zašto se ne borite protiv korupcije, kako ste obećali? Zašto gospodin Jočić nije pokrenuo krivične prijave na osnovu ovih izveštaja? Zašto se na o tome ćuti? Sve ove obaveze koje pominjemo i ovaj spoljni dug vraćaće se iz budžeta Republike Srbije, od ionako opljačkanih građana Srbije.
Po Poslovniku, narodni poslanik Srđan Milivojević, zatim Daniela Lovrin-Gavrilović, a zatim Dragan Vujadinović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, članovi 104, 225. i 226. Imali smo malopre prilike da čujemo gospođu Radetu koja kaže da ne smem da se javim za reč; ona želi da kadrira u Demokratskoj stranci, kada će ko da se javi za reč. Znate, kada se javljam za reč obično se obraćam poslanicima SRS, ali i građanima Srbije. Sada se obraćam poslanicima SRS. Tužno je kada čovek ima šta da kaže, ali nema kome da kaže. Gospođa Radeta se obraća poslanicima Demokratske stranke. Još je tužnije kad čovek ima kome šta da kaže, ali nema šta da kaže. Imao sam čast i zadovoljstvo da poznajem gospodina Zorana Đinđića. Imao sam prilike mnogo puta da budem u njegovom društvu, da budem na barikadama zajedno sa njim. Kada sam video Zorana Đinđića, upoznao sam barjaktara demokratije, vojvodu slobode, upoznao sam čoveka koji peva o krajnjoj pobedi dobra, upoznao sam apostola pravde. Zoran Đinđić nije bio ni božanstvo, ni neko poslat sa neba. Zoran Đinđić je bio čovek od krvi i mesa, pošten, koji voli ovu zemlju. Na njegovom grobu može zlatnim slovima da se upiše da za vreme njegove vladavine ni santimetar srpske teritorije nije predat u ruke NATO paktu. Imao sam tugu i nesreću da upoznam Vojislava Šešelja u kafani "Domovina", kao student. Došao je u sandalama u novembru mesecu... (Predsedavajući: Gospodine Milivojeviću, molim vas da se tako ne izražavate.) To su činjenice, gospodine Albijaniću. Znam jako dobro ko je i šta je Vojislav Šešelj. Ovde se nekima zamera da su bili članovi Saveza komunista. Pazite šta kaže Vojislav Šešelj, u trenutku kad ga isteruju iz Saveza komunista, u jednom političkom eseju "Moja politička odbrana": "Danas kada me isterujete iz Saveza komunista dosledno tvrdim da sam bio, biću i ostaću na Titovom putu". Posle toga je taj čovek sa macolom jurišao na Titov grob, a onda je dočekao da mu Mira Marković kaže "Skači", i on ne pita "zašto", nego "koliko visoko". Toliko o doslednosti jednog komuniste zvanog Vojislav Šešelj, za koga Ivica Dačić u knjizi "Nije srpski lupati" kaže: "Lako je bilo dogovoriti se sa Šešeljem. Ja ga odvedem na šampite i čas posla gotovo". Problem je bio kada su ga Amerikanci odveli na šampite i čas posla Pećke patrijaršije više nema. To je problem u Srbiji. Nekoga su te šampite jako skupo koštale. Danas čujemo kako je tragedija što on ne može svoje unuke da vodi na kolače, jer sedi u Hagu. Znate koliko baka i deka u ovoj zemlji svojim unucima na Zadušnice nosi kolače zbog politike Srpske radikalne stranke? Molim vas da više ne spominjete malu Milicu sa ove govornice i da ne spominjete više malu Sanju Milenković iz Varvarina. Njena porodica je protiv SRS i nikada nisu bili članovi SRS. Nemojte čerečiti mrtvu decu. Oni su svoj politički stav iskazali time što su glasali protiv vas, a njena porodica jednako optužuje vas, koliko i NATO, za njenu smrt. Dakle, nemojte ovu govornicu da zloupotrebljavate. Vreme je isteklo i ja neću zloupotrebljavati svoje vreme, ali ću uvek znati da vam na vaše primitivne ispade odgovorim snagom argumenata i činjenica. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Daniela Lovrin-Gavrilović, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, kada već pričamo o politici koja je postojala do 2000. godine i politici koja postoji i danas, ispričaću vam priču jedne porodice, kako je ta porodica živela 1990. godine. Dakle, to je porodica u kojoj su bila dva studenta, porodica u kojoj su roditelji bili penzioneri i imali su pet maraka. Pet maraka za ukupno 60 godina radnog staža. To su intelektualci, ljudi koji su savesno obavljali svoj posao i na kraju svog radnog veka imali su pet maraka da školuju dva studenta. Ali, nije to najveća tragedija. Mnogo je veća tragedija što je u tu porodicu 1991. godine došao porodični prijatelj iz Sarajeva, ali nije došao svojom voljom, nego je došao zbog toga što je morao da dođe. Dakle, zamislite porodicu u kojoj imamo pet maraka, dva studenta, izbeglicu iz Sarajeva. Ni to nije kraj. Na kraju, desilo se nešto strašno. Dakle, ta porodica više nije bila kompletna zato što je izgubila jednog studenta u ratu, gospodo, koji ste izazvali vi iz SPS-a, uz pomoć vaših koalicionih partnera. Dakle, to je tragedija srpskih porodica, mnoštva srpskih porodica. Podsetiću, juče je u Šapcu obeleženo 16 godina od smrti četiri novinara koji su bili na Baniji da bi izveštavali o događajima sa Banije. To je ono kako smo mi živeli dok ste vi, gospodo, vodili politiku. Danas se pitam zašto su roditelji u toj porodici imali pet maraka za 60 godina rada, gde je penzioni fond odakle je trebalo da budu isplaćene penzije? Zašto danas nemamo jednog, recimo, pravnika ili doktora, nego imamo jedan grob? To je politika koju ste vi vodili, a ja se danas bavim politikom da više nikad vi ne budete na vlasti.
Reč ima narodni poslanik Dragan Vujadinović, po Poslovniku.
Poštovana gospodo, član 100, replika na izlaganje kolege Topalovića [[Predsedavajući: Nemate pravo na repliku.]] Pominjan sam u netačnom smislu. Član 225, tačno informisanje. Gospodo, evo tačnih cifara. Ukupan spoljni dug, a ja vas molim, hajde da cifre gospodare, mada će to biti opasno za pojedine stranke i za pojedince. Hajmo da krenemo od njih. Spoljni dug 2006. godine - 14,9 milijardi evra, ali javni spoljni dug, dug države je 6,42 milijarde evra i on je došao na 25% u odnosu na bruto društveni proizvod, a bio je 60%, javni dug, državni dug. U ekonomiji su, gospodo, to zna koleginica Tabaković odlično, bitni relativni racio brojevi, ovo u odnosu na ono, a nije bitan nominalan iznos. Dakle, državni javni dug - 6,42 milijarde evra je 25% u odnosu na bruto društveni proizvod i duplo je manji nego 2000. godine u odnosu na bruto društveni proizvod. Dakle, država je duplo manje zadužena 2006. godine, nego 2000. godine. Ali, zato privatni javni dug, privatnih kompanija, iznosi 8,4 - 8,5 milijardi. On je dva-tri puta veći u odnosu na stanje od pre nekoliko godina. Ponavljam, javni državni dug je onakav kakav sam rekao i on je mnogo manji u odnosu na referentnu osnovicu koja se zove bruto društveni proizvod. Ukupan dug je 14,9 milijardi evra... (Predsedavajući: Molim gospodina Markovića da ne dobacuje.) ... ali zajedno sa privatnim dugom od 8,5 milijardi evra. To su činjenice. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Dame i gospodo, zaista mi je drago da sam uspela da isprovociram Demokratsku stranku da daju specijalnu dozvolu Srđanu Milivojeviću da izađe za ovu govornicu, jer svaki put kada se on ovde pojavi onda su to svakako pozitivni poeni za SRS, a negativni za DS, što nama i jeste cilj. Gospodine Milivojeviću, sa ove govornice, vi rekoste, obraćam se Demokratskoj stranci. Ne, obraćam se Narodnoj skupštini i obraćam se javnosti Srbije. Vi ste pokušali, gospodine Milivojeviću, da u nekom svom poetskom nadahnuću, mislili ste valjda da ćete biti duhoviti, iznesete neke neistine onako kako ste ih vi videli. Od vas ja ne očekujem mnogo više, znam da će sada gospodin Albijanić da me opomene, ja mu dajem priliku – za manje vremena više gluposti nisam čula, nego malopre za ona tri minuta od Srđana Milivojevića. (Predsedavajući: Nemojte tako o kolegama poslanicima, rekao sam vam.) Znala sam, zato sam vam već rekla da vam dajem priliku da me opomenete. Hajde, izrecite više i tu opomenu, nemojte samo da mi pretite iza leđa. Budite pravi predsedavajući, primenjujte Poslovnik. Dakle, gospodine Milivojeviću, nije tajna da je gospodin Vojislav Šešelj bio član Saveza komunista, kao što nije tajna da je gospodin Vojislav Šešelj zbog sukoba sa tada najvećim komunistima, Pozdercima, Brankom Mikulićem i ostalima, bio kao politički zatvorenik u zeničkom kazamatu. Vi to znate, naravno, i gospodin Mićunović. Gospodin Vojislav Koštunica je bio prvi na listi intelektualaca iz Srbije koji su dali svoj potpis za podršku Vojislavu Šešelju u zeničkom kazamatu. Naravno, kada smo tražili podršku u toku štrajka glađu u haškom kazamatu, nismo dobili od te iste gospode potpise, zato što su došla druga vremena. Zato što vi sada imate gazde, gospodo. Zato što vi više ne mislite svojom glavom. Zato što ste prodali i dušu i veru za večeru. To je, naravno, vaš problem. Problem Srbije je nešto što je Srđan Milivojević u žaru diskusije izneo, a što sam ja razumela kao stav Demokratske stranke. Reče Srđan Milivojević - nema više Pećke patrijaršije. Nešto slično smo slušali od Vuka Jeremića, slušali smo slično i od Borisa Tadića, ali je interesantno da ste vi to ovde, gospodine Milivojeviću, izneli. Zaboravili ste se, valjda, ponela vas diskusija, i to je ono što treba da zabrine građane Srbije, to što ste vi sada spremni da prodate Pećku patrijaršiju, koja nije prodata. Jer da jeste, gospodine Milivojeviću, za šta biste se vi onda borili? Šta je to zbog čega ste vi.... (Predsedavajući: Vreme.) ... u diplomatskoj ofanzivi, kako kažete. Šta vi to vraćate? Šta vi to, ako je nešto oduzeto... Dakle, ili vodite računa šta pričate, ili potvrdite da je stav Demokratske stranke da Pećka patrijaršija više nije u Srbiji, jer ste malopre to rekli. (Predsedavajući: Vreme je isteklo, gospođo Radeta.) Izvinite, samo još deset sekundi. Ova gospođa što se malopre javila, ne znam joj ime, što je pokušala da nam objasni zbog čega se bavi politikom, poznata je samo po tome da je iz Šapca i da je u Šapcu krala izborne rezultate.
Gospođo Radeta, pa kako tako radimo više? Gospođo Radeta, zaista ste počeli da iznenađujete za skupštinskom govornicom time kakve reči i termine bez provere upotrebljavate ovde, kvalifikujete ljude na najgori mogući način. Moram da vam izreknem opomenu zbog vaših stavova za skupštinskom govornicom, zbog termina i uvreda ljudi koje ste izgovorili za skupštinskom govornicom. Žao mi je zbog toga. Već drugi put, a imam utisak da ste i namerno želeli da do ovog dođe. Molim sve narodne poslanike, zaista, da odustanemo od ovakve diskusije i od razgovora po Poslovniku. Određujem pauzu od 10 minuta, kako bismo mogli da nastavimo da radimo kako valja po Poslovniku. Hvala vam. [[Posle pauze – 11.40]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad posle pauze. Imamo neka odustajanja od diskusije po Poslovniku. Da li ima još neko po Poslovniku da insistira? Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, po Poslovniku.
Poštovane kolege, vi koji ste poštovali pauzu od 10 minuta, zaista bih volela da ovo bude poslednji put da se cifre zloupotrebljavaju u odbrani neke političke ideologije, stava ili bilo čega. Znate, nije u redu reći - spoljni dug nije toliki koliki je izjavio da jeste moj kolega Zdravko Topalović, a izneo je potpuno istinit podatak da je reč o spoljnom dugu koji se meri sa 21 milijardom dolara. Izneti cifru od 14 milijardi evra ne znači da ste taj podatak doveli u pitanje, samo ste izneli drugu valutu u kojoj je taj dug izražen. Ali, argumentacija gospodina Vujadinovića mi daje za pravo da kažem ključnu stvar, koja ne nalazi dovoljno značaja u našoj javnosti, a to je sledeće. Procenjivanje vrednosti spoljnog duga u odnosu na bruto društveni proizvod je, mogu slobodno da tvrdim, jedna od najvećih laži i obmana kojima se vlast koristi od 5. oktobra do dana današnjeg. Šta to znači? Ako kažete da je dug 2000. godine bio 10 milijardi dolara, a da je danas 21, jasno je da je on uvećan duplo. Struktura mu jeste zanimljiva. Danas je od ukupno 21 milijarde oko 50% učešće državnog garantovanog duga. Znači, ono za šta se zadužuje država, i za šta garantuje država, ali je posredno ona obveznik i garantovanog drugog duga, unutrašnjeg, odnosno spoljnjeg duga kojim se zadužuju preduzeća i fizička lica. To, gospodo, 2000. godine nije moglo da ima učešće, jer ko je mogao pod sankcijama da se zadužuje napolju? Da li smo imali privatne banke kod kojih su građani mogli da uzimaju kredite, pa da učešće tog duga fizičkih lica i preduzeća ima veće učešće? Znači, nemojte delimično da saopštavate podatke, jer tako govorite neistinu. Suština je u nečem drugom. Rekli ste da je učešće tog duga u odnosu na bruto društveni proizvod smanjeno na 25%. Koji bruto društveni proizvod? Upravo je suština kako smo do njega došli. Godine 2000, prema podacima međunarodnih finansijskih institucija, bruto društveni proizvod u našoj zemlji je iznosio 10,3 milijarde dolara. Godine 2000. prosečan rast je iznosio 5,7%. Godine 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006. godine, uzmite šest godina pa pomnožite, ne sa pet, sedam, nego sa šest procenata pa idite geometrijskom progresijom kako ste došli do podatka danas od 25 milijardi. Znači, bruto društveni proizvod je prvi put lažno prikazan 2003. godine, što je potvrdio jedan od naših ekonomista, nadam se da ga nećete osporavati, Boarov, koji je rekao i dao vam egzaktne podatke da je 2003. taj bruto društveni proizvod mogao da iznosi 11,3, a ne 15 milijardi dolara. Znači, ako ja slažem u svojoj kući, što mi nije svojstveno, da imam platu dvostruko veću nego što je imam, pa je potrošim na sopstvene potrebe, ja obmanjujem svoju porodicu na način kako vi obmanjujete ovaj narod.
Narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Gospodine Albijaniću, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SPS-a u daljem toku sednice neće raspravljati ni o čemu drugom osim o onome što je na dnevnom redu. Zato vas molim za jedan minut, da kažem jednu stvar i da molim da se vratimo na temu. Ne bih se javio ni sada. Koleginica iz Šapca, čije cenjeno ime nisam uspeo da zapamtim zato što se retko javlja, nemam nikakvo lično mišljenje o tome, sa jednom pozom koja je ovde bila uočljiva, govorila je o najstrašnijim stvarima, o grobovima dece, o smrti, a istog sekunda kad je završila svoje obraćanje sa smehom je krenula odavde ka svom mestu i sa smehom izašla iz sale. Moj posao je, između ostalog, da analiziram šta ko govori i kako govori. Dakle, to prosto nije fer, nije korektno. To što je pominjala razne stranke usput itd., to je njeno pravo. Građani Srbije su se izjašnjavali o političkim opcijama i rekli - sada ste vlast vi, pre su bili oni. Samo vas podsećam, oni koje vi optužujete otišli su sa vlasti sa dva miliona glasova. Građani Srbije su o tome imali svoj sud. Izrekli su ga, u glasačku kutiju stavili su listiće kojima su rekli - sada ste vlast vi ovde. Podsećam vas, nemoguće je baciti kamen uvis, a da se on gore zadrži. Podsećam sve narodne poslanike i javnost Srbije, pre tri-četiri dana održana je sednica Odbora za trgovinu i turizam u Narodnoj skupštini Republike Srbije i na dnevnom redu je bio izveštaj Komisije za sprečavanje konkurencije, kako se kolokvijalno kaže - antimonopolske komisije. Interesantno je da ta sednica Odbora nije pobudila nikakvo interesovanje političke i stručne javnosti, a podsećam, na toj sednici se raspravljalo o izveštaju ove komisije. Taj izveštaj je sadržavao ocene da li je u Srbiji izvršena koncentracija na tržištu, da li postoji monopolski položaj pojedinih velikih sistema i da li postoje i kakve su štetne posledice po potrošače Srbije s tim u vezi. Šta se dogodilo? Poslanici DSS-a, članovi tog odbora, glasali su za izveštaj, poslanici DS-a i G17 plus nisu glasali za izveštaj. Sada vas pitam javno, s obzirom na to da se sinoć s tim u vezi oglasila gospođa Belović, predsedavajuća ove komisije, imate li vi snage da kažete da jedan čovek u Srbiji jeste vlasnik cele Srbije? Imate li snage da kažete da onaj ko u Beogradu ima takvu mrežu kakav je bivši "C market", "Maksi", "Minimaksi" i ostali, bez ikakve konkurencije funkcioniše u Srbiji? To je pitanje koje se meri desetinama miliona evra. Ne može biti da opstane ova komisija, ili da bude u pravu onaj ko je izvršio koncentraciju na tržištu. Dakle, postoje veoma krupna pitanja, a mi se ovde bavimo nekim detaljima. Prošlost su građani Srbije ocenili na izborima. Sadašnjost ocenjuju sada i oceniće budućnost na osnovu onoga što se danas dešava. Idem da razgovaram sa radnicima "Magnohroma" koji su od jutros kod nas i kod drugih, jer su vređani privatizacijom, jer niko ništa u ovoj zemlji ne ispunjava iz ugovora o privatizaciji, a vi govorite ovde o bajkama, o evrima, o pet maraka i ne znam o čemu još. U Srbiji gotovo nijedna privatizacija nije sprovedena normalno. Sada se gospodin Dinkić setio da kaže - ne može da se kupuje prljavim novcem. Kasno, gospodine Dinkiću. Prljavi novac u Srbiji oblikovao je praktično sve što se moglo oblikovati, od političke volje do vlasti u Srbiji danas. Iza prljavog novca stoje danas određena ministarstva, stoje određene pozicije u Vladi Republike Srbije, stoje određeni interesi i stoji perspektiva Srbije, nažalost. Tajkuni upravljaju Srbijom i vi to dobro znate. Evo, idu predsednički izbori, idu lokalni izbori, biće i drugih izbora, nema problema, svako neka proverava svoj bonitet na način kako je propisano zakonom. Molim da se vratimo na temu dnevnog reda. Molim da ne upotrebljavamo teške reči, jer teške reči izazivaju druge teške reči. Po novinama piše da se samo time bavimo, a mi nemamo čime drugim da se bavimo, pred nama ne postoji nijedan ozbiljan zakon. Vlada Republike Srbije nema snage da napiše ozbiljan zakonski projekat da ga razmatramo, nego nam šalje papiriće koji su potpuno tehničkog ili nekog drugog karaktera, da se mi izjašnjavamo o stvarima koje su već dogovorene. Završavam, nećemo više učestvovati u ovome što se zove nadgornjavanje po Poslovniku. Ne dirajte nas, ne diramo vas, inače ćemo vam vratiti za svaku reč koju nam izgovorite u toku današnjeg dana stostruko. Dakle, građani Srbije su na izborima rekli šta su kome imali da kažu. Ostavite se prošlosti, ne vređajmo ljude, ne vređajmo dostojanstvo ovog parlamenta, ne izmišljajmo kojekakve prilike i neprilike ovde da bismo se dopali ovom ili onom. Radimo ono zbog čega smo ovde, a ovde smo da usvajamo zakone. Molim Vladu Republike Srbije da nam pošalje zakone, da se ozbiljno bavimo onim poslom zbog kojeg su nas građani Srbije izabrali. Poslanici Socijalističke partije Srbije, osim povodom onoga što je dnevni red, u daljem toku sednice, pod uslovima koje sam ovde rekao, neće se više javljati za reč.
Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković, po Poslovniku.
Član 226. Gospodine Albijaniću, zamolio bih vas... Slažem se sa kolegom, nikad neću izaći za ovu govornicu bez razloga, ali kada bilo ko iz vladajuće koalicije u ovoj sali u negativnom kontekstu pomene profesora dr Vojislava Šešelja ne da ćemo izaći, nego ćemo danima pričati o toj temi. Gospodo iz Demokratske stranke, nemojte da zloupotrebljavate Milivojevića; pustite ga da kaže, pa mu onda naredite da izađe napolje, da se ne javlja više. Nemojte to raditi, jer neće biti kraja ovoj temi. Znači, mene ne interesuje, mislim da je to stvar pravosudnih organa da se dokaže da li je neko ubijen kao premijer Srbije ili kao mafijaški premijer, u to neću da ulazim. Jednostavno, imamo neke dokaze, ali čekamo šta će zvanični organi da kažu. Nemojte tu temu otvarati. Dozvolimo pravosudnim organima da iznesu činjenice. Za razliku od vašeg gospodina, gospodo, prof. dr Vojislav Šešelj je otišao sam u Hag kao srpski junak i vratiće se kao srpski junak. Neću da ulazim u to kako je završio vaš premijer, ali ako hoćete da na tu temu pričamo, kažite, iznećemo svoje argumente pa ćete videti šta znaju srpski radikali. Nemojte Vjericu da kažnjavate, mislim da ona nije ništa rekla što ne stoji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, po Poslovniku.
Član 226. i član 225. Prema podacima koje je izneo naš poznati ekonomista Kanjevac, ukupan spoljni dug je oko 22 milijarde dolara. Država će na kraju snositi ceo dug. To je izneo ekonomski ekspert, gospodin Katić, u "Politici" od pre nekoliko dana. Spoljnotrgovinski deficit je bio ispod dve milijarde dolara devedesetih godina. Ove godine će dostići rekordnih 9 milijardi dolara. Pad ukrajinskog BDP-a je bio veći nego pad srpskog tokom 1990. Privredu SFRJ su uništile lihvarske kamate i krediti MMF-a. Početkom osamdesetih godina spoljni dug SFRJ je iznosio oko 20 milijardi tadašnjih dolara. Skoro ista suma je otišla na otplatu kamata, a spoljni dug je ostao isti. Na kraju, ista ona politika koja je uništila SFRJ dovela je do 1,2 miliona mrtvih u Iraku od 2003. do 2007. godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine Albijaniću, kada sam vas u prethodnom javljanju zamolila da primenjujete Poslovnik, pa i član 106, na osnovu kog se izriče opomena narodnim poslanicima, nisam mislila da taj član 106. primenite samo na srpske radikale, već na sve narodne poslanike koji po vašoj oceni, a imate pravo da ocenjujete, krše član 106. Sada ću da citiram, vodite računa o vremenu. Član 106: Opomena se izriče narodnom poslaniku: koji je prišao govornici bez dozvole predsednika Narodne skupštine (nisam to uradila); koji govori pre nego što je zatražio i dobio reč (nisam ni to uradila); koji, i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine, govori o pitanju koje nije na dnevnom redu (ni to nisam uradila); ako prekida govornika u izlaganju ili dobacuje, odnosno ometa govornika, ili na drugi način ugrožava slobodu govora (ni slučajno); ako iznosi činjenice i ocene koje se odnose na privatni život drugih lica (ne, nisam to rekla); ako upotrebljava psovke i uvredljive izraze (niti sam šta psovala, niti sam koga vređala); ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog poslovnika. Dakle, ništa od ovoga, gospodine Albijaniću, niste mogli da primenite u mojoj prethodnoj diskusiji. Mogli ste kada je govorio Srđan Milivojević, on je govorio lično i on je vređao lično, a njega niste opomenuli. Gospodine Albijaniću, ako ja kažem sa ovog mesta i ako pitate bilo koga u Kruševcu ko je Srđan Milivojević, svako će da vam kaže - to je ona lopurda koga pas nije imao za šta da ujede, a sada vozi džip i ima neke kioske. (Predsedavajući: Gospođo Radeta, nemojte tako o kolegi.) On je otrovao osam ljudi; našli su pseće meso u njegovim hamburgerima. To je onaj što je umesto injekcija davao vodu u Sokobanji i naplaćivao kao injekcije. Dakle, govorim nešto što pričaju građani Kruševca i ja to kao narodni poslanik imam pravo. Gospodine Albijaniću, za gospođu iz Šapca, koja nije ovde, ništa iz njenog ličnog života rekla nisam, nisam rekla da je ružna, ni da joj je prljava kosa, ni da krade u samoposluzi, ni da je nepristojno obučena, ništa od toga nisam rekla. Rekla sam – ona, ali sada dodajem, i njena sestra su krale na izborima u Šapcu, kao što je Demokratska stranka krala u ovom parlamentu, najpre kada je isterala DSS i kada su glasali iz Soluna, pa kada su glasali iz Bodruma, pa kada Boris Tadić laže građane Srbije da je afera Bodrum rešena. (Predsedavajući: Vreme, gospođo Radeta.) Hoćete li dozvoliti da završim ili ponovo da se javim, meni je zaista svejedno? (Predsedavajući: Žao mi je, gospođo Radeta, ali vreme je isteklo.) Boris Tadić laže građane Srbije da je afera Bodrum završena, jer ono za šta je osuđen Alen Selimović ne odnosi se na aferu Bodrum, već na identifikacionu karticu tadašnjeg narodnog poslanika Nataše Milojević. Što se tiče kartice Nede Arnerić, u toj aferi su učestvovali Janković, to je onaj što je bio direktor "Srbijašuma", pa Dragan Šutanovac, pa Bojan Pajtić, pa onaj Radosavljević iz Kragujevca; oni nisu obuhvaćeni tom krivičnom prijavom, niti se o aferi Bodrum raspravljalo u sudu. Boris Tadić je slagao građane Srbije da će iz stranke oterati sve one koji su učestvovali u toj aferi. Evo, ja sam ih sada pobrojala, prvi su čauši i doglavnici Borisa Tadića.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članovima 225. i 226. Kada govorimo o ekonomskom i finansijskom poslovanju Republike Srbije ja ću vam sada izneti podatke koje sam preuzeo iz izveštaja Narodne banke Srbije za 2006. godinu i Nacionalne strategije privrednog razvoja od 2006. do 2012. godine i onda ćete videti koliko su to katastrofalni rezultati poslovanja. U ova dva dokumenta naveli ste da je 1999. godine bilo 2.950.000 nezaposlenih i 2006, odnosno 31. 12. 2006. godine, 2.527.000; to je razlika od 423.000 nezaposlenih, odnosno oteranih s posla. Kada govorimo o povećanju nezaposlenosti 2000. godine, to su vaši podaci, 20%, 2005. godine - 25%, a 2006. godine 26,6%; prvi smo u Evropi po nezaposlenosti. Po vašim izveštajima vi kažete da ste od 2000. godine prodali 2.000 preuzeća i ostvarili 2,5 milijarde evra na osnovu prodaje preduzeća, 1.200.000.000 evra od investicionih ulaganja i 300 miliona evra od socijalnih davanja, odnosno od socijalnog programa. To je bilo ukupno oko četiri milijarde evra. Ta sredstva, koja je trebalo da uložite u zapošljavanje, vi ste razbacali i pokrivali ste deficite, a koje deficite? Deficit u platnom bilansu zemlje, deficit u spoljnotrgovinskom poslovanju, deficit Fonda PIO radnika i poljoprivrednika i deficit budžeta. Što se tiče platnog bilansa, od 2000. godine oko dve milijarde dolara pokrivate sa doznakama naših zemljaka iz inostranstva - za 2006. godinu to je 3,5 milijardi dolara. Deficit spoljnotrgovinskog poslovanja je u 2006. godini iznosio devet milijardi dolara i u ovoj godini očekuje se, ekonomski stručnjaci misle da bi, na temelju dosadašnjih pokazatelja za šest meseci, to trebalo da bude između 10 i 11 milijardi dolara. Deficit spoljnotrgovinskog poslovanja od 2001. godine... Replicirajte, vaši su podaci. Od 2001. do 2006. godine 35 milijardi dolara je deficit u spoljnotrgovinskom poslovanju. (Predsedavajući: Vreme, gospodine.) Deficit budžeta je 13 milijardi dinara i pokrićete ga opet iz privatizacionih prihoda, znači od prodaje preduzeća itd. Samo još jedna rečenica, vezano za banke. Vi ste rasturili bankarski sistem; 2000. godine imali smo 105 banaka, a sada ih imamo 36; 2000. godine imali smo 35.000 zaposlenih u bankarskom sistemu, a sada imamo 29.000, a i tih 29.000 žive na konto visokih kamata koje su rezultat monopolskog položaja koji ste vi dali stranim bankama. Rasturate polako i sistem osiguranja, uz ovaj bankarski sistem. To su rezultati koje vi objavljujete, samo razvučeno, nesistematizovano itd, ali i to jasno govori o rezultatima vašeg poslovanja. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, a zatim narodni poslanik Gojko Radić. Izvinjavam se, gospodine Radiću, ako je narušen redosled.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram odredbu člana 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine i tražim objašnjenje. Zašto ovde nisu svi ministri sa premijerom na čelu, kada se raspravlja o korupciji? Vlada je, sa premijerom na čelu, epicentar i generator korupcije u ovoj zemlji.
Gospodine Batiću...
Nemojte više da mi upadate, gospodine Albijaniću.
Ne upadam vam, ali vodite računa. Ja vam, u stvari, samo pomažem.
Nemojte da vam se više dogodilo da me prekidate, jer onda ću biti neprijatan prema vama, a do sada sam bio veoma učtiv prema vama. Na šta to liči? Da li ja imam pravo da kritikujem Vladu? Ja nisam rekao ni da je lopovska, ni da je zločinačka, ni da je kriminalna. Rekao sam da je Vlada generator korupcije u ovoj zemlji i to ću vam, kada budem govorio u ime poslaničke grupe LDP, kojoj pripadam kao poslanik DHSS, obrazložiti do detalja, a sada to trpite. Prema tome, niste vi portparol Vlade, vi dajete reč poslanicima u skladu sa Poslovnikom. Sada mi izbrišite vreme da počnem da govorim i nemojte da mi upadate u reč, gospodine Albijaniću. Ne morate uvek da demonstrirate svoj nivo, niste obavezni, to je ovaj umetnički deo programa. Dakle, zašto ministri nisu ovde? Zašto rodonačelnik korupcije, Mlađan Dinkić, nije ovde?
Gospodine Batiću, zaista, vodite računa.
Nemojte da me prekidate. Zašto rodonačelnik korupcije u ovoj zemlji, Mlađan Dinkić, nije ovde? A zašto to kažem? Zašto to kažem, gospodine Albijaniću, znam da vi to teško možete da shvatite. Posle sednice ćemo da sednemo napolju pa ću ja polako, reč po reč, vama da objašnjavam da i vi možda jednog dana razumete zašto sam ovo rekao. Ovo sam rekao iz prostog razloga što je 1. decembra 2004. godine gospođa Verica Barać, predsednik Saveta za borbu protiv korupcije, uputila pismo premijeru Vojislavu Koštunici u kojem ukazuje na zloupotrebe i nezakonite radnje Mlađana Dinkića. Kada budem govorio u raspravi sve ću vam to do detalja objasniti. Ostao je Savet za borbu protiv korupcije, koji je inače smešten u dve bedne prostorije, čiji faks ne radi, čiji je budžet jadan i bedan, što pokazuje odnos Vlade i vlasti prema korupciji kao fenomenu i prema Savetu za borbu protiv korupcije, koji inače u svakoj iole ozbiljnoj zemlji treba da bude visoko institucionalno rangiran. Toliko o tome. Takođe, drago mi je da je gospođa Kolundžija reagovala. Ali, gospođo Kolundžija, ostavimo prošlost. Znamo šta ko o tome ovde misli. Nebrojeno puta je to rečeno. Ja sam o tome nebrojeno puta govorio. Međutim, moramo da razmišljamo o sadašnjosti ili da iz vizure sadašnjosti vidimo kakva nam je projekcija budućnosti. U tom smislu, bolje bi bilo da ste odgovorili kako to da je vaš deo Vlade, koji je većinski u ovoj vladi, glasao za izbor Dejana Mihajlova, Zorana Balinovca, Dragana Jočića, Velimira Ilića, Mlađana Dinkića, Radeta Bulatovića, Aleksandra Tijanića, gospodina Jocića, gospodina Šarančića i svih drugih, kada je pre potpisivanja koalicionog sporazuma za njih govoreno sve i svašta, u najmanju ruku da su kriminalci? Da li vi preko noći i koja je to alhemija da ih vi amnestirate i abolirate? (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. Sve su to neki divni ljudi i sada ništa ne smeta šta se događalo, pogotovu sada kada ste postigli dogovor o javnim preduzećima, kada je plen podeljen. Sad ćete verovatno za života da ih beatifikujete, postaće još i sveci.
Reč ima narodni poslanik Gojko Radić, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Slaviša Topalović.
Gospodo poslanici, reklamiram član 226. Poslovnika. Imao sam više poziva od građana opštine Mali Iđoš koji su u lokalnom parlamentu usvojili jedan zahtev upućen Ministarstvu zdravlja u kome traže mogućnost da se za dobijanje zdravstvenih usluga, što inače ostvaruju u Subotici, obrate u Vrbasu. Razlog je finansijske prirode, udaljenost od Subotice je 50, a od Vrbasa 12 kilometara. Tako bi građani smanjili troškove i puno brže i efikasnije bi mogli da dođu do usluge, posebno u nekim hitnim slučajevima. Postavljam pitanje ministru zdravstva Tomici Milosavljeviću i tražim uputstvo kako najlakše i najbrže građani mogu da prevaziđu ovaj problem i da se upute u Vrbas, a ne u Suboticu. Još jedno pitanje, više kao jedna zabrinjavajuća pojava koja se dešava u opštini Subotica, nego pitanje, ali s obzirom da se radi o ministru iz stranke koja nije obaveštena, evo, ja ga ovim putem obaveštavam i tražim od njega odgovor. U Subotici se, slučajno ili namerno, više puta dešavalo da se veliki srpski verski praznici ne uvažavaju. Recimo, imali smo pokušaj da se zakaže sednica Skupštine opštine na naše velike praznike, pa smo uspeli da se izborimo da se to ne dešava. Prošle subote u osnovnoj školi na Paliću deca su išla u školu na naše pravoslavne Zadušnice, možete da zamislite. Ne bismo se mi bunili što deca idu u školu na Zadušnice, ali problem je malo dublji i nije bezazlen, pa mislimo da u vezi sa tim Ministarstvo treba da povede računa. Deca su odrađivala dan da bi bila slobodna za Dan mrtvih. Pa šta je to? Mi pravoslavci imamo više zadušnica, ne bih zalazio ni u čiju veru, niti u to ko koliko uvažava svoje mrtve i koliko im posvećuje vremena i pažnje, ali ne dozvoljavam da na Zadušnice srpska deca moraju da odrađuju Dan mrtvih, 1. oktobar, to je praznik Svih svetih, kako ga oni zovu. Molim Ministarstvo prosvete da se malo pozanima za ove događaje. Ne znam ko ima pravo da određuje kada će se održavati nastava, kada neće, i tražim od ministra prosvete odgovor i da se na naše velike praznike u Subotici ne dešava ovako nešto. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Slaviša Topalović, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Radovan Radovanović.
Gospodine Albijaniću, pre nego što se pozovem na član Poslovnika, imam za vas nekoliko pitanja na koja želim da mi odgovorite. Gde vam se nalazi trenutno vaš predsednik stranke Mlađan Dinkić? Imam pitanje za njega i ne znam ko će da mi odgovori. Po Poslovniku, čl. 225. i 226, gospodine Albijaniću, pošto ne znate da odgovorite gde vam je ministar koji treba da bude tu, tražim od njega da mi odgovori pismeno. Ako ne možete da uzmete posle stenografske beleške, vi sada pribeležite, da znate da pitate vašeg ministra. Na vlasti ste sedam godina. Za tih sedam godina uspeli ste da prodate kompletnu srpsku privredu za samo 2,5 milijarde evra. Privatizacija se u Srbiji bliži kraju, a proces tranzicije ocenjujete kao veoma uspešan. Naravno, situacija je sasvim drugačija. U celoj ovoj situaciji samo jedna stvar je istinita, a to je - prilikom bilo koje privatizacije vi ste krali, otimali i pljačkali bez milosti ovaj narod. U svakoj pljački prednjačili su najbolje kotirani ministri, gospodine Albijaniću. (Predsedavajući: Gospodine Topaloviću, vodite računa kako kvalifikujete.) Vodim ja računa i govorim onako kako je bilo. Znači, da ponovim, u svakoj pljački prednjačili su najbolje kotirani ministri. Oni su uzimali najviše za sebe i za svoje prijatelje. Razradili ste do detalja sistem vladavine putem korupcije. Sve svoje partijske kolege i rođake smestili ste u na silu osvojena preduzeća. Vama uopšte nije bilo važno da li je iz struke i da li zna da radi taj posao. Bitno vam je bilo da je partijski pogodan ili ako malo plati, u zavisnosti od radnog mesta. Najnovija podela vlasti u javnim preduzećima pokazuje da ni sedam godina posle nemate nameru da odustanete od sistematskog vladanja putem korupcije. Vaša borba protiv korupcije postoji, ali samo na papiru. Naravno da ne pričam napamet. Moraću da vas podsetim na neke od vaših pljački. Mnoge od njih se već polako zaboravljaju. Ali, naša je uloga u tome da podsetimo ovaj narod kakvi ste vi to lopovi, a bogami, kada dođemo na vlast mnogi od vas će morati da odgovaraju za svoja dela. (Predsedavajući: Gospodine Topaloviću, vreme vam je isteklo.) Gospodine Albijaniću, mogu da prekinem pa da se javim ponovo. (Predsedavajući: Završite misao, molim vas.) Evo, završavam misao. Jer, vi ste isti, jedni druge ne dirate kada je krađa u pitanju. Zašto to tako radite? Zato što kradete u dogovoru. Svi ste u kriminalu do guše, iz svih stranaka vladajuće koalicije imate lopove. To je razlog zašto ćutite. Pitanje, na koje ćete morati jednog dana da date odgovor, a neki iza rešetaka, na primer, za gospodina Vlahovića, člana Demokratske stranke, i ministra finansija Cvetkovića. Znate njihovo učešće u prethodnih sedam godina. Privatizacija "Hemofarma", u tom poslu država je oštećena za 90 miliona evra; privatizacija cementara, privatizacija šećerana. "Novi dom", 36 hiljada kvadratnih metara poslovnog prostora, od toga 30.000 kvadratnih metara u Beogradu, gospodin Vlahović je kupio za 17,1 milion evra i izdao sve, uglavnom Hrvatima. Najtragičnije od svega je da ni ovih 17 miliona evra nije platio ... (Predsedavajući: Vreme je isteklo.) Samo još rečenicu i završavam. Kupio je bez novca. Kako je to moguće i ko mu je omogućio da kupi bez novca, a potom da izda? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radovan Radovanović, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, javio sam se takođe na osnovu člana 225. i 226. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Vidimo svi da je današnji dan, što se tiče rada, krenuo u pravcu u kom je malo ko očekivao, pa pošto je atmosfera uzavrela, ja sam se javio da probamo da se vratimo u neke normalne tokove. Mislim da ovo o čemu ću govoriti objedinjuje i one do 2000. i one od 2000. godine. Nije bilo razlike kako su se ponašali ovi koji su vladali do 2000, a ni oni posle 2000. godine. Sticanjem političke i ekonomske autonomije od 1974. do 1988. godine u Vojvodini je izgrađeno, između ostalog, sledeće: u hemijskoj industriji - "Petrohemija" u Pančevu, Metanolsko-sirćetni kompleks u Kikindi, "Hipol" u Odžacima, "Karbodioksid" u Bečeju, "Rumaplast" u Rumi, "Biser" u Kumanama, "Banatplast" u Plandištu, "Sremplast" u Šidu, Industrija plastike "IFPA" u Alibunaru, "Izolir" u Zrenjaninu, "Hinom" u Novom Miloševu, "Gumaplast" u Inđiji, "Farmaceut guma" u Kovinu, Fabrika sintetičkog kaučuka u Elemiru. Rekonstruisane su i proširene sledeće fabrike: "Rumaguma", "Dunav" u Čelarevu, "Jugoremedija" u Zrenjaninu, "Hemofarm" u Vršcu, "Staklara" u Alibunaru, "Azotara" u Pančevu. U metalskoj industriji: "Inomag" u Bačkoj Topoli, "Radijator" u Zrenjaninu, "Kovačnica" u Jaši Tomiću, "Metind" u Zrenjaninu, "Fabrika opreme" u Novom Bečeju i Brodogradilište "Sava" u Mačvanskoj Mitrovici, Brodogradilište "Tisa" u Novom Bečeju, "Šinvoz" u Zrenjaninu, "Termovent" u Temerinu, "Sila" u Staroj Moravici, "Metalogradnja" u Vrbasu, "Jugodent" u Srbobranu, "Fadip" u Bečeju, MI u Sremskoj Mitrovici, "Minel" u Zrenjaninu, u Banatskom Karlovcu, u Pančevu, "Sental" u Senti, Fabrika specijalnih dostavnih vozila Zastava u Somboru, "Arma" u Baču, Fabrika elektromaterijala u Baču, "Šidel" u Šidu, "Utva silosi" u Kovinu itd. U prehrambenoj industriji rekonstruisane su i proširene sve stare šećerane: u Vrbasu, Senti, Kovinu, Zrenjaninu, Crvenki, Sremskoj Mitrovici, a izgrađeno je i pet novih: u Pećincima, Kovačici, Novoj Crnji, Žablju i Baču. Obnovljene su i stare uljare u Vrbasu i Zrenjaninu, a podignute su i nove u Šidu, Bečeju, "Soja protein". Obnovljeno je i prošireno šest pivara. Izgrađene su sladare u Bačkoj Palanci, Apatinu i Krajišniku. Izgrađeni su i kapaciteti za proizvodnju gotove i polugotove hrane: "Juvitana" u Inđiji, "Elan" u Srbobranu, "Prerada voća" u Irigu, "Menta" u Padeju, "Fermin" u Senti, "Banini" u Kikindi, "Medela" u Vrbasu, "Jafa" u Crvenki, "Alpis" u Kovinu, "Korn produkt" u Sremskoj Mitrovici, "Rumen" u Rumi, "Aleva" u Novom Kneževcu, "Vitaminka" u Horgošu, "Prima" u Kikindi, "Aroma" u Futogu. Modernizovani su i veliki vinski podrumi u Vršcu, Erdeviku i Paliću. Obnovljene su i velike mlekare. Izgrađene su i rekonstruisane velike industrijske klanice: "Neoplanta" u Novom Sadu, "Čoka" u Čoki, "Bek" u Zrenjaninu, "Karneks" u Vrbasu, "Panonka" u Somboru, "Mitros" u Sremskoj Mitrovici, "Topola" u Bačkoj Topoli, PIK Kikinda, "Banat" u Banatskom Karlovcu, "Srem" u Šidu, "29. novembar" u Subotici, a pojavile su se i živinske klanice "Topiko" u Bačkoj Topoli, "Juko" u Žitištu i Klanica u Plandištu. Tako su kapaciteti prerade tovljenih svinja povećani sa 1,8 miliona komada godišnje ... (Predsedavajući: Gospodine Radovanoviću, izvinjavam se, vreme.) Samo momenat, samo još rečenica, i ostali su prekardašili, pa ću i ja samo još pedesetak sekundi. Izgrađeno je i šest velikih mostova na Dunavu: kod Bezdana, Bogojeva, Bačke Palanke, Novog Sada, Beške, Kovina. Izgrađene su ili potpuno revitalizovane bolnice i veliki domovi zdravlja u Sremskoj Kamenici, Novom Sadu, Somboru, Subotici, Zrenjaninu, Sremskoj Mitrovici, Vršcu, Senti, Rumi i drugim gradovima. Podignuto je na stotine škola i obdaništa. Izašao sam samo da podsetim Vladu Republike Srbije da, na osnovu članova 12, 87, 177, 183. i 190, pristupi u najskorije vreme izradi predloga zakona kojim će se imovina AP Vojvodine i imovina lokalnih samouprava vratiti tamo gde joj je mesto. Hvala.
Narodni poslanik Ivan Andrić, po Poslovniku, a zatim narodni poslanik Laslo Varga.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da se pred nama nalazi nekoliko tačaka kojima će se Skupština baviti, što se tiče korupcije, tražim, prema članu 226. Poslovnika, da dostavite obaveštenje svim narodnim poslanicima o sledećim pitanjima. Prvo, da li je Vlada Srbije donela u toku protekle nedelje, to smo videli iz štampe, nekakvu uredbu o zabrani korišćenja prljavog kapitala u privatizacijama. Tu su imena nekih ljudi koji su osuđeni, okrivljeni, a pominju, u vezi sa tim, da im je zabranjena privatizacija. To nas ne zanima, svaka čast, samo nastavite tako. Ono što nas zanima jeste da li su Miroslav Mišković i kompanija Delta obuhvaćeni tom uredbom. Tražim odgovor od ministra ekonomije i regionalnog razvoja Mlađana Dinkića i Ministarstva, zato što naša poslanička grupa već mesecima ukazuje na to da je kapital koji stoji iza te kompanije stečen na prljav način tokom devedesetih godina. Mislimo da je mnogo važnije da se Skupština bavi nekim pitanjima koja su važna sada za život građana, a ne pitanjima o tome šta se dešavalo pre 10 ili 15 godina ili za vreme ljudi koji više nisu sa nama, kao što je gospodin Đinđić, koji je ubijen, ili kao što je Vojislav Šešelj, koji nije u poziciji da se brani. Mislimo da je važno govoriti o Vladi Vojislava Koštunice. To je jedno pitanje i molimo da nam se dostavi odgovor pre nego što dođe ta tačka na dnevni red. Drugo pitanje, koje je po našem mišljenju jako važno, takođe smo čitali u štampi, i nije demantovano, o nekakvom memorandumu o razumevanju koji je potpisan u Vladi Srbije između Miroslava Miškovića, Slobodana Radulovića, Milana Beka, a tiče se privatizacije "C marketa". Molim vas da nam dostavite službenu belešku sa tog razgovora, jer, koliko nam je poznato, pokrovitelj tog razgovora je bio Vojislav Koštunica, razgovor je obavljen u Vladi Srbije. Tražimo službenu belešku sa tog razgovora, kao i tekst memoranduma za koji molimo da se umnoži i podeli svim poslanicima u Skupštini Srbije, pre nego što počne rasprava o tački koja se tiče korupcije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u vezi sa članom 225. Poslovnika i želim da pružim jedno obaveštenje gospodinu Radiću, koji je, nažalost, izašao iz sale. On je govorio o jednoj odluci direktorice jedne osnovne škole na Paliću. Ukoliko je gospođa direktorica i pogrešila, mislim da ona, pošto je direktorica samo jedne škole, ima pravo da greši. Sa druge strane, tu sam od kolege poslanika dobio obaveštenje da se i u drugim mestima u Vojvodini tog dana radilo, i to u mestima gde nije mađarska većina. Ono što je mnogo bitnije, gospodin Radić je rekao da se tog dana radilo zato što je 1. oktobra Dan mrtvih. Želeo bih da mu kažem da bi on kao narodni poslanik trebalo da zna koji se dani praznuju u sredini iz koje dolazi; 1. novembar nije Dan mrtvih, nego je 1. novembar dan Svih svetih, a 2. novembar je Dan mrtvih. Suština svega ovoga je u tome da bi nam svima bilo mnogo bolje kada bismo bolje poznavali jedni druge, onda ne bi dolazilo do ovakvih grešaka. Hvala.
Replika, narodni poslanik Gojko Radić.
Kolege poslanici, napravio sam lapsus što se tiče 1. oktobra i novembra, a ja jesam rekao za dan Svih svetih, a drugi dan je Dan mrtvih. I, odrađivalo se u osnovnoj školi na Paliću. Ja sam imao poziv od prosvetnih radnika iz osnovne škole, ne bih imao ovu informaciju da nisam imao poziv od radnika. Što se tiče poznavanja između jednih i drugih, vi biste, kolega, morali da znate da sam ja jedan dan zadržavao do podne sednicu lokalnog parlamenta, rekao sam da je nećete početi, jer su Zadušnice i to je dan koji mi praznujemo. Puno roditelja želi da odvede decu na groblje, isto kao i ovog dana kada su radili na Paliću. Vi to onemogućavate kroz ove vaše sitne podvale. Nemojte osporavati nešto. Dogovorili smo se, konačno, u lokalnom parlamentu da za velike verske praznike, i pravoslavne i katoličke, nećemo zakazivati skupštine, nećemo tako nešto da činimo. Međutim, vi se ne držite dogovora. Jednostavno, kada se zove, kada se interveniše, onda kažete - nismo o tome razmišljali. Malo razmišljajte.
Reč ima narodni poslanik Goran Davidović. Izvinjavam se zato što je odgovorio da je odustao, jer nije bio pristan tog trenutka u sali, a zatim narodni poslanik Stefan Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, sasvim je jasno da je korupcija najozbiljniji izazov demokratiji i čast mi je i zadovoljstvo da usvajanjem jednog ovakvog seta antikorupcijskih propisa činimo nemali korak na jednom dugom putu. Teškoće i izvesna kašnjenja koja imamo u primeni ne odvraćaju nas da odgovorimo jednom ovakvom izazovu sa kojim se suočava naše društvo. Ukoliko bismo se pitali koliko je stara korupcija, došli bismo do odgovora - koliko je staro društvo i civilizacija. Prvi put je holandski tim arheologa 1997. godine našao u raki u Siriji oko 150 pločica sa tekstom na klinastom pismu koje upućuju na to da je lokalitet bio administrativni centar asirske civilizacije počev od 13. veka pre nove ere. Tada je pronađena posebna arhiva koja možda odgovara savremenom ministarstvu unutrašnjih poslova, sa podacima o tome kako su zaposleni primali mito, uključujući i imena visokih službenika i ime asirske princeze. Od tada pa do danas korupcija je ozbiljan problem, sa kojim se suočavaju sva društva. U savremenom društvu svako posrtanje u borbi protiv korupcije se pripisuje demokratiji, koja povremeno podseća narod kako su te stvari bile bolje u autokratiji, što može da bude veoma opasno za razvoj i napredak jednog društva. Korupcija je pogubna po društveno i po ekonomsko zdravlje i dobrobit društva bilo gde i bilo kad da se pojavi, bez obzira na stepen razvoja države. To jasno ukazuje da je, uprkos naporima u borbi za suzbijanje korupcije putem zakona i primenom državnih institucija, ona u pojedinim zemljama možda i u porastu. Paradoksalno je da korupcija postoji i u najrazvijenijim zemljama i pored adekvatnih zakona, državnih institucija koje funkcionišu. Naravno, od toga nisu imune ni najrazvijenije zemlje, koje ponekad nemaju pravo da dele lekcije po tom pitanju iz morala. Zato demokratija i slobodno tržište nisu neizostavno protivotrov za korupciju. Država koja se demokratizuje, a pri tome ne donese i primeni zakone koji uređuju sukob interesa, finansijsko bogaćenje i podmićivanje, rizikuje da nove, mlade institucije budu podrivene željom za sticanjem privatnog bogatstva. U našoj zemlji smo u prethodnom sazivu Skupštine, i sadašnjem, uspeli da donesemo niz antikorupcijskih zakona, podsetiću vas, i u martu 2005. godine Nacionalnu strategiju za borbu protiv korupcije, što se prvi put desilo u jednoj zemlji kao što je Srbija upravo u vreme kada je na čelu Vlade bio dr Vojislav Koštunica. To je jako bitno, jer ako se ovakve pojave ne saseku u korenu, na kraju će preobraziti društvo da korupciju posmatra kao normalan oblik ponašanja. Prosto rečeno, korupcija je zloupotreba poverenog javnog ovlašćenja radi sticanja privatne koristi. Ona podrazumeva zahtevanje, nuđenje, davanje ili primanje, direktno ili indirektno, mita ili svake druge nezaslužene koristi ili stavljanje u izgled iste, koja remeti pravilno obavljanje bilo koje dužnosti ili ponašanje koje se traži od primaoca mita, nezaslužene koristi ili koristi koja se stavlja u izgled. Ako hoćemo da posmatramo ovaj problem u celini, možemo da kažemo da je korupcija više od krize autoriteta političara. To je kriza poverenja u predstavnički karakter i legitimitet demokratskih sistema, kriza sa ozbiljnim posledicama za javnu upravu, koja se odražava na gubitak poštovanja prema institucijama i nedostatak etičkih i sudskih uzora. Upravo zbog toga, ja mogu da kažem da DSS ima snage da se sa tim bori i zaista će dati sa svoje strane maksimalan doprinos da se ovaj problem, koji predstavlja i te kako veliko društveno zlo, svede na neku prihvatljivu meru, jer i mnogo ozbiljniji sistemi i mnogo ozbiljnija društva nisu bila u prilici da to iskorene. Korupcija uključuje ponašanje službenika javnog sektora, bez obzira na to da li su političari ili javni službenici, koje im omogućava da se oni sami ili oni koji su u njihovoj blizini nečasno i nezakonito bogate zloupotrebom javnog ovlašćenja koje im je povereno. Pomenuti zakon u svojim članovima predviđa da sva lica koja su pretrpela štetu kao posledicu korupcije imaju pravo na pokretanje postupka radi naknade za takvu štetu, koja može da obuhvati, pored materijalne štete izmaklu dobit ili nematerijalnu dobit. Istovremeno, zakon predviđa da država mora da obezbedi način naknade štete i postupke koji bi se preduzeli od njenih nadležnih organa. Korupcija udara u srce tržišne privrede ometajući donošenje odluka i nagrađujući one koji su korumpirani i manipulatore, umesto onih koji su efikasni i produktivni. To je ono protiv čega se borimo. Ne može biti sumnje da korupcija produbljuje nivoe krajnjeg siromaštva. Jedan od presudnih činilaca za ubrzanje razvoja privatnog sektora je povećan priliv direktnih stranih investicija. Postavlja se pitanje kakav je taj priliv direktnih stranih investicija i kakav je uticaj korupcije na njega. Ova konvencija zato predviđa obavezu države da obezbedi u domaćem pravu efikasne postupke za pribavljanje dokaza o korupciji i ovlašćenjima suda da izdaje privremene mere do okončanja procesa, naravno pod uslovom da se usklade svi ovi propisi. Da se radi o ozbiljnom problemu govori podatak da bi većina Evropljana, kada biste ih zapitali da li je korupcija deo ''evropske kulture'', bez puno razmišljanja rekla da to nije deo evropske kulture.Međutim, značajno je da u Evropi i zemljama Evropske unije postoji korupcija, a nije neophodno da vas podsećam na pojedine korupcionaške afere koje su relativno skoro destabilizovale Italiju i Španiju i koje su izašle na videlo u Nemačkoj i Francuskoj. Zloupotrebe budžeta Evropske unije postale su veliki problem koji je doveo do toga da, kako bi im stala na put, Komisija pokušava da uspostavi mrežu uzajamne pravne pomoći između država članica, kako bi se na ovaj način sprečila korupcija. To jasno govori da i zemlje koje imaju dužu tradiciju i koje imaju institucije mnogo starije nego što su institucije naše zemlje, imaju ovaj problem i da ovaj problem, pored svega toga što postoji, još uvek nije sveden na razumnu i prihvatljivu meru. Po nekima je u korenu korupcije siromaštvo i kažu da će se rešavanjem ovakvog problema rešiti i problem korupcije. Međutim, sigurni smo da siromaštvo ima svoje mesto i značaj u svemu tome, da bez siromaštva ne bi bilo korupcije. Ako je siromaštvo osnovni uzrok, ono ne može biti i jedini. Ako je siromaštvo uzrok korupcije, onda je teško objasniti zašto su bogate i imućne zemlje preplavljene skandalima,od kojih je veoma mali broj vezan za one koji bi se mogli nazvati siromašnim ili u oskudici. Zato za korupciju kažemo da je to mač sa dve oštrice. Može da se pojavi u bogatstvu i izobilju, ali i u oskudici. Konkretno, šta je građanima Srbije omogućeno usvajanjem jedne Građanskopravne konvencije o korupciji Saveta Evrope i šta je to što našu državu čeka na budućem putu njene primene? Pre svega, od trenutka kada smo definisali korupciju mi smo na taj način omogućili primenu konvencije u privatnom i javnom sektoru, kao i na međunarodnom planu. Naknada štete koja se pruža oštećenima svakako da mora biti puna i može se odnositi na stvarnu štetu, izmaklu dobit i nematerijalnu štetu. Kako se u obrazloženju ove konvencije navodi, pravo na naknadu štete ne sme biti ograničeno nekim maksimalnim iznosom, već visinom štete u konkretnom slučaju, naravno, ukoliko se prethodno ispune uslovi da se takvo pravo stekne. Ti uslovi podrazumevaju sledeće: pre svega, da je tuženi počinio ili odobrio čin korupcije ili da je propustio da preduzme razumne mere kako bi sprečio čin korupcije, zatim, da je tužilac pretrpeo štetu, da postoji uzročno-posledična veza čina korupcije i štete. Pravo na naknadu štete se umanjuje ili uskraćuje ukoliko je oštećeni svojom krivicom doprineo njenom nastanku ili povećanju. Drugim rečima, osim onoga ko je u korupciji učestvovao, odgovornost za štetu leži i na poslodavcu počinioca, čija organizacija nije bila dobra ili koji nije preduzeo odgovarajuće mere nadzora nad zaposlenima. Odgovornost počinioca treba da bude solidarna, čime se oštećenom daje za pravo da punu štetu nadoknadi ma od koga od njih ili od svih zajedno, do punog iznosa. Odgovornost države, kao nesavesnog poslodavca, za štetu zbog korupcije njenih službenika, posebno je određena ovom konvencijom. Sa jedne strane, nije potrebno dokazivati da država nije preduzela odgovarajuće mere nadzora kako bi se korupcija sprečila. Znači, država je na ovaj način u obavezi da ovakve stvari reguliše i da se ovakve stvari suzbijaju. Sa druge strane, u zemljama potpisnicama ovakve konvencije, a mi smo bili potpisnici ove konvencije još od 2003. godine, a ovo je trenutak kada njena ratifikacija dolazi na red u Republičkoj skupštini, predviđa se postupak pomoću kojeg će oštećeni doći do naknade štete. Ono što ovu odredbu konvencije razlikuje od svega onoga što je do sada bilo u praksi kada je korupcija u pitanju jeste da država na sebe preuzima obavezu da kao potpisnica ovog sporazuma ima, pored te obaveze, potrebu da se obračuna sa svim vidovima korupcije, na bilo kom nivou oni da se dešavaju. Pitanje naknade štete može biti od posebnog značaja u sferi javnih nabavki, privatizacije i drugih postupaka u kojima se vrši izbor između više ponuda. Adekvatna primena ove konvencije obezbediće da onima kojima je usled korupcije izmakla dobit zato što je izabran drugi ponuđač na tenderu bude nadoknađen taj gubitak u punom iznosu. Konvencija obavezuje države da oštećenima omoguće da, najmanje tri godine od saznanja za čin korupcije i počinioca, pokrenu postupak, s tim da se postupak ne može povesti ako je prošlo više od deset godina od tog događaja. Ugovori koji su zaključeni tako da se njima omogućava korupcija ili na koje je ugovorna strana dala pristanak zbog čina korupcije predmet su posebne pažnje, što se tumači ovom konvencijom. Kod prve kategorije ugovora traži se da oni budu ništavni, što je uobičajeno rešenje kad god se ugovor zaključi radi ostvarenja nečeg nezakonitog. U situacijama kada neka ugovorna strana zaključi ugovor zbog čina korupcije, treba da joj stoji na raspolaganju pravo da pred sudom zahteva poništenje takvog ugovora. Konvencija ne obavezuje države da i trećim licima omoguće da traže poništavanje takvih ugovora, ali ostavlja prostor da se i takvo pravo predvidi unutrašnjim zakonodavstvom. Konvencija predviđa i zaštitu, praktično, zaposlenih, koji se moraju zaštiti od svake neopravdane kazne (otkaza, premeštaja i sl). Ukoliko zaposleni informacije o korupciji prosledi medijima, takva zaštita mu se ne mora pružiti, ali svaka država može da ide i preko ovih minimalnih standarda koji su predviđeni ovom konvencijom. Propisi o računovodstvu i reviziji su takođe predmet konvencije. Od potpisnika ove konvencije se traži da preduzmu potrebne mere kako bi godišnji izveštaji preduzeća bili izgrađeni na jasan način i sadržali tačan i pošten prikaz finansijskog poslovanja. Od uloge revizora, unutrašnjih i spoljnih, u borbi protiv korupcije se takođe traži da revizija bude takva da potvrđuje da godišnji izveštaji privrednih društava pružaju tačan i pošten prikaz njihovog finansijskog poslovanja i svih aspekata njihove finansijske situacije. Istovremeno, konvencija se osvrće i na pojedine delove postupaka pred sudom, pa se tako nalaže da se predvide delotvorni postupci za pribavljanje dokaza u građanskom postupku. U obrazloženju se navodi da to ne znači obavezno uspostavljanje posebne procedure za pribavljanje dokaza u slučajevima koji imaju za predmet korupciju, niti premeštanje tereta dokazivanja na tuženog. Stoga će ispunjenost ove obaveze biti procenjivana u smislu delotvornosti sistema za pribavljanje dokaza u parnicama uopšte. Konvencija se osvrće i na upotrebu postojanja privremenih mera koje izdaje sud, a koje su potrebne radi očuvanja prava i interesa stranaka tokom sudskog postupka. Naravno da bi te mere imale za cilj upravo da se obezbedi da tuženi tokom trajanja sudskog postupka ne prenese svoju imovinu, koja bi mogla da posluži za naknadu štete, na neka treća lica. Sve skupa govoreći, ova Građanskopravna konvencija, koja poziva na poštovanje i drugih međunarodnih dokumenata koji se posebno bave pitanjem međunarodne saradnje, jednostavno traži od države potpisnice da pristupi svim sporazumima o međunarodnoj saradnji. Naravno, to je ključ za procenu ispunjenosti obaveza koje, pre svega, predviđaju da se na ovaj način borba protiv korupcije pojača. Očigledno da je potrebno da se borba protiv korupcije vodi ne samo pojedinačno u jednoj državi, nego da je u ovakvim konvencijama neophodno da postoji jedna sinhronizovana borba protiv korupcije u svetu. Na ovaj način sam posebno istakao i odgovornost same države. Mislim da je ovo put da država, zahvaljujući jednom ovakvom dokumentu, da i svoj doprinos i da usvajanjem ovakve konvencije u parlamentu omogućimo da Srbija u borbi protiv korupcije učini sve što može da bi ovu lošu društvenu pojavu stavila pod kontrolu i približila se zemljama koje imaju više uspeha u borbi protiv korupcije. Siguran sam da će DSS i ova vlada, na čijem je čelu gospodin Vojislav Koštunica, sigurno učiniti sve da ova borba protiv korupcije i uspe.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Goranu Davidoviću. Imamo dve reklamacije Poslovnika. Prva, narodni poslanik Vjerica Radeta, a druga, narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je očigledno da smo nastavili da radimo po dnevnom redu, poslanici Srpske radikalne stranke neće taj tok prekidati, ali je neophodno, gospodine Mrkonjiću, da se ispune uslovi iz člana 87. Poslovnika. Juče smo ceo dan govorili o tome da je ovde trebalo da sede ministri Dragan Jočić, Vuk Jeremić, Dušan Petrović. Dobili smo od Vlade obaveštenje da će umesto svih njih ovde biti gospodin Rasim Ljajić. On je bio juče, bio je jutros. Molim vas da pozovete gospodina Rasima Ljajića, s obzirom na to da smo nastavili rad, da bude bar on prisutan. Istovremeno želim da iskoristim priliku da obavestim javnost da se trenutno ispred zgrade Skupštine Srbije nalaze predstavnici Kompanije "Robne kuće Beograd" i da su jutros svakom poslaniku koji je ulazio u Skupštinu dali jedno pismo i zamolili da se to pismo pročita u parlamentu. Očigledno je da su ostali poslanici bacili to pismo, ali evo u ime svih poslanika SRS, želim da upoznam javnost sa tim tekstom. "Zašto smo danas ovde", pitaju se radnici "Robnih kuća Beograd". "Nakon nezakonitog uvođenja i nezakonitog sprovođenja stečaja u Kompaniji "Robne kuće Beograd" i nakon naše borbe koja traje već šest godina, a počev od 23. januara 2007. godine kontinuirano 24 časa u poslovnoj zgradi Kompanije, sa uključivanjem štrajka glađu, zaključkom Vlade smo opredeljeni Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj za razrešenje našeg problema. U tom smislu smo započeli pregovore sa ministrom Dinkićem, tačnije jula meseca 2007. godine. Kako zvanično nisu završeni, a od strane Ministarstva je iznet definitivan stav, mi na ovaj način izražavamo naše nezadovoljstvo. Vas molimo da nam pomognete kako bi se naš problem izneo javnosti i to preko govornice Skupštine Srbije. Napominjemo da i dalje ostajemo pri našim zahtevima, a to su: 1) isplata zagarantovanih zarada po rešenjima Trgovinskog suda, a sa zateznom kamatom na dan isplate; 2) nadoknada na ime kupljenih deonica 1992. i 1994. godine; 3) namirenje otpremnina u procentu od 20% računajući od početne cene tj. 140 miliona evra do konačno postignute cene u prodaji, bez ikakvog limitiranja." Poštovani građani i vi zaposleni u "Robnim kućama Beograd", mi iz Srpske radikalne stranke svakako vas podržavamo u vašim zahtevima. Imali smo nameru danas da razgovaramo sa gospodinom Dinkićem i na ovu temu, jer je Vlada Republike Srbije njega odredila kao predstavnika za jedan od zakona koji će biti na redu otprilike u popodnevnim časovima. S obzirom na to da je Vojislav Koštunica znao da ćete vi, zaposleni iz "Robnih kuća" biti danas ispred Skupštine Srbije, malopre smo dobili obaveštenje od Vlade da u ovu salu danas neće doći Mlađan Dinkić, već umesto njega ministar finansija gospodin Cvetković. Prema tome, jasno vam je, kao što je i nama jasno, da Vlada nema nameru da vam pomogne. Mi ćemo u svakom slučaju govoriti o tome, iznositi podatke i sačekaćemo Dinkića, doći će valjda jednog dana. Danas se izvukao od toga da se gledamo oči u oči i da mu kažemo sve što imamo da mu kažemo. Izvukao se zahvaljujući Vojislavu Koštunici i Božidaru Đeliću koji su ga poštedeli toga. Evo, što je u našoj moći da činimo, činićemo. Ubeđeni smo, gospodo draga, da ste u pravu, da niko nema prava u ovoj državi da vas ostavi bez posla, da vas ostavi bez otpremnina, da proda robne kuće (na način kako namerava Vlada), koje su svuda u centrima i na najboljim lokacijama u svakom gradu u Srbiji, a ko zna šta će neko od toga da napravi. Vi ćete, kao i stotine hiljada nezaposlenih do sada u Srbiji koji su nastali kao posledica katastrofalne politike DOS-a, da se pridružite toj grupaciji. Ostaje vam jedino da se zajedno sa ostalim građanima Srbije borite za promene na sledećim izborima, kada će posle pobede SRS sasvim sigurno svima biti bolje.
Zahvaljujem, gospođo Radeta. Za reč se javio narodni poslanik Nebojša Ranđelović, po Poslovniku, pa potom Miletić Mihajlović po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, javljam se po članu 226. Poslovnika. Najpre izražavam žaljenje što ovde nema predstavnika Vlade. Teme su jako važne, samo da podsetim: Predlog zakona o potvrđivanju Dodatnog protokola uz Krivičnopravnu konvenciju o korupciji i Predlog zakona o potvrđivanju Građanskopravne konvencije o korupciji. Ovde bi trebalo da sedi najmanje tri ministra. Nema nijednog. Shodno članu 198. Poslovnika, molim da se moja diskusija formuliše kao poslaničko pitanje i od nadležnih ministara tražim odgovor. Pitanje je sledeće, a vezano je za temu o kojoj sam malopre govorio. Gde se nalaze devizne rezerve i novac od prodaje Telekoma? Kojim je postupkom određena banka gde su pohranjene te devizne rezerve i ta sredstva? Da li je to "Euroaksis", bivša "Veksim banka", sa sedištem u Moskvi? Da li je većinski vlasnik te banke Vojin Lazarević?
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nebojši Ranđeloviću. Reč ima, takođe po Poslovniku, narodni poslanik Miletić Mihajlović, a onda neka se spremi gospodin Stefan Zankov. Mi smo preduzeli mere da ministar dođe u skupštinsku salu, pa ga, prema tome, očekujemo svakog trenutka.
Poštovani predsedavajući i predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ne odstupamo od onoga što smo kao poslanička grupa SPS rekli - da ne želimo da opstruiramo i kočimo rad po dnevnom redu. U skladu sa članom 225. Poslovnika želim da obavestim: dobili smo ovo pismo od zaposlenih iz Kompanije "Robne kuće Beograd". Naravno da nismo bacili to pismo. Evo, ja u ime SPS-a takođe izražavam podršku ljudima iz ove kompanije. Tražimo da, u skladu sa zakonom, budu ispunjeni njihovi zahtevi. Ako vlast govori da je ovo pravna država, onda naravno moraju da se poštuju odluke pravosudnih organa i moraju im se isplatiti zagarantovane zarade po rešenjima Trgovinskog suda. Takođe, zalažemo se da bude izvršena nadoknada kupljenih deonica. Ako smo, kao Socijalistička partija Srbije u prošlosti nešto i grešili, svakako da smo pogrešili što nismo oročili svoj zakon o privatizaciji. Danas ne bi bilo mnogo toga da se otima od ljudi koji su godinama i decenijama svojom mukom i znojem stvarali materijalna dobra, da bi to bila razgrabljeno. Greške se plaćaju. Ali sada, sa jedne druge pozicije, kao opoziciona stranka, sigurno da se protivimo takvom načinu ophođenja prema ljudima iz ove kompanije i prema svim drugim ljudima koji su ostali bez posla u ovoj nepravednoj privatizaciji koja teče bezglavo, bez ikakvog kompromisa i bez ikakvog poštovanja ljudskog dostojanstva i potreba ljudi koji ostaju bez hleba i posla. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov, a neka se pripremi narodni poslanik dr Vladan Batić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, korupcija je bolest koja razara naše društvo, posebno u poslednjih sedam godina, pa ću ja govoriti o ovoj temi nešto konkretnije nego poslanici koji su govorili pre mene. Mislim da je trenutak za raspravu o korupciji pravi, jer ste pre nekoliko dana proslavili 5. oktobar, što je, po meni, sinonim i za korupciju, između ostalog, jer predstavlja poraz države i građana na svakom planu i u svakom pogledu, u ekonomskom, socijalnom, nacionalnom i političkom. Tog 5. oktobra su mladi revolucionari, verovatno i gladni, umorni od teških borbi protiv prethodnog režima, da ne imenujem sad to, umorni od svega toga, shvatili da mogu da rade šta hoće i da će biti na vlasti doživotno, na onom mestu na koje su došli jednim običnim pučem. Krenulo je. Afera za aferom, skandal za skandalom, prosto bez kraja. Postalo je normalno nešto što nikada nije bilo normalno. Danas, posle sedam godina, vi biste da se sve to lepo zaboravi, da se preko toga pređe kao da ga nije ni bilo, ali evo, ja sam uzeo sebi za pravo da građane Srbije podsetim na sve ono što ste radili, jer mi mislimo da to mora da dobije kad-tad sudski epilog. Džabe vam sve konvencije koje mi danas ovde imamo na dnevnom redu, i Građanskopravna konvencija o korupciji i Dodatni protokol uz Krivičnopravnu konvenciju o korupciji, ako vi to usvajate samo pro forme i, kao što piše u jednom obrazloženju ovde, da biste zadovoljili vaše nalogodavce koji vas posle tamo, ne znam, ucenjuju, i šta sve ne. Vaš je problem što vam je smisao bavljenja politikom, ideologiju dakle nemate, podela plena ili bogaćenje. Videli smo kako to izgleda pre neki dan na primeru podele javnih preduzeća, onog bogatstva koje je još ostalo državi Srbiji, što još nije prodato budzašto. Izvlačene su, zamislite građani Srbije, te kompanije iz bubnja ili iz šešira, ne znamo tačno kako. Jedna Elektroprivreda, jedna Naftna industrija Srbije, telefonija ili "Telekom", kako hoćete, koje vrede milijarde evra, koje su stvarane 50-60 godina, to je ovako podeljeno. Dođe prvo Boris Tadić, zavuče ruku, izvuče jednu kompaniju. Aha, to je dobio u nasledstvo. Dođe Vojislav Koštunica, zavuče ruku i dobije opet nešto, kao da mu je neko ostavio u nasledstvo, pa onda Mlađan Dinkić. Ne znam da li je Velimir Ilić zavlačio ruku ili je to iz onog dela koji je dobio Koštunica, to oni znaju. U Srbiji se, što je tragično, to više i ne krije. To tako novine objave, nema kritike, nema ničega. Postavlja se pitanje, zašto vas mediji toliko maze. Vi njima podmetnete priču o evroatlantskim integracijama, bezviznim režimima, ne znam šta sve, idemo u Evropu, to nam svakog dana najavljujete. Naravno, od toga nema ništa, samo vi idete u Evropu, građani od toga nemaju ništa, ali vi se toga više i ne stidite. Ono što je bilo uvek nenormalno, postalo je normalno. Tako je Mlađan Dinkić u kampanji stalno ponavljao - stručnost pre politike. Stručnosti ovde nema, nema čak ni politike, nego lutrija, bingo, loto i ne znam već koja igra, tako delite ono što je ostalo od nacionalnog bogatstva. Šta se u stvari desilo u Srbiji od 2000. godine? Prodali ste dve hiljade najboljih preduzeća za nešto više od dve milijarde evra. Imamo tu dve činjenice. Prvo, država je opljačkana za nekoliko milijardi evra, a džepovi onih koji su bili na vlasti su puniji za nekoliko stotina miliona evra. To je svakome jasno, sve korupcionaške afere vezane su za proces privatizacije ili, eventualno, javnih nabavki. Dozvolio sam sebi, a vi ćete da me ispravite ako sam pogrešio što se tiče redosleda ili ako sam neku korupcionašku aferu ispustio, da napravim top 10 korupcionaških afera u Srbiji od 2000. godine. Ima ih i osamsto, i hiljadu, ali top 10 je zbog građana najinteresantnijih, u najkraćem, da bi moje kolege imale vremena da to posle razrađuju. Broj jedan - afera "Sartid", za 21,3 miliona dolara prodali ste pola Smedereva i, što je govorio juče moj kolega Čolić, prodali ste vazduh, život i budućnost građana tog kraja, a da ne govorim o tome da je otpisan dug prema poveriocima itd. Broj dva - afera Aerodrom, krađa preko 18 miliona evra. Moram ovo da govorim dok se ove afere ne reše, kad se ove afere razreše mi nećemo o tome više da pričamo. Krađa preko 18 miliona evra, fikus i kašičice po fantastičnim cenama koje ste vi postigli i sposobnošću vaših ministara. Broj tri - afera Janjušević, Kolesar i Cementara Novi Popovac; to je verovatno vezano, jer je pronađen novac na njegovom računu; ono što nije bilo na računima to je sigurno veći deo novca i pitanje je da li će ikad biti nađeno. Broj četiri - energetska i finansijska mafija, Nacionalna štedionica i sve što je za to vezano. Broj pet - afera "kofer" i viceguverner Simić, verujemo, samo put do guvernera Jelašića. Broj šest - šećerana i šećer, prodaja i preprodaja šećera, šećerane za tri evra. Broj sedam - ustupanje zgrade Narodne banke Srbije Televiziji B92, valjda zato moraju da ovako rade, da vraćaju te usluge. Broj osam - afera "lokomotiva" i nabavka vozova, vagona, nije ni to čak utvrđeno, polovnih, švedskih. Broj devet - afera "satelit" i Prvoslav Davinić. Broj deset - vila Jelašić. Pokušao sam da napravim jedan top 10 afera koje su toliko očigledne i gde nema nijedne reči sa druge strane koju bi neko izgovorio – nije, ljudi, tako, evo dokaza, evo poreskih prijava, evo platnih lista, evo sve smo zaradili, sve smo kupili pošteno. Nema odgovora. Tišina je sa druge strane, a onda slušamo neke priče. Da, brani se ćutanjem, evo kaže kolega Marković. Dakle, pomenuo bih još jednu aferu koja nije vezana samo za novac, ali je po meni strašnija, to je afera glasanja iz Bodruma, iz Soluna gde ste krali čak i glasove, izbornu volju itd. Miroljub Labus, koji je tada bio potpredsednik Vlade, kaže - nije bitno što je glasano iz Soluna, bitno je da je zakon proevropski. To je bio Zakon o radu, koji je ojadio veliki broj građana Srbije, e taj je donet iz Soluna. Dakle, sve dok ove afere ne dobiju sudski epilog mi ćemo o tome da pričamo i da tražimo da se to reši. Kolika je zarada bila u svim ovim poslovima, u okviru privatizacije ili javnih nabavki, govori činjenica da je onaj vaš gospodin Čume iz sfere čistog kriminala pobegao da bude biznismen, da se bavi asfaltiranjem itd. Postala je zarada čak veća nego u onim klasičnim kriminalnim poslovima. To je valjda svima jasno. Što čovek da ne bude sad gospodin, biznismen itd. Zašto ove afere nemaju nikakav epilog na sudu? Zato što vas sve drži ravnoteža straha i svi se vi menjate. DOS je u tri navrata na vlasti od 2000. godine, u nekoliko različitih formi. Evo, sad smo imali primer, kada su Demokratska stranka i G17 prozivali ministra Ilića za autoput Horgoš-Požega, odgovor Nove Srbije je bio – ako vi nastavite sa tom aferom, mi ćemo da kažemo sve za Televiziju B92, kako ste došli do zgrade (to je bilo upućeno G17 plus), mi ćemo da kažemo kako je prodat "Sartid". I, sve se utišalo, nema više, ravnoteža straha je odradila svoje. Opet je sve gurnuto pod tepih kako bi čekalo neko vreme koje je bolje za Srbiju i koje će moći da pronađe rešenje za sve ove probleme. Od korupcije se država i društvo brane poštenim ljudima na vlasti, pre svega. Potrebna je, pre svega, i politička volja da se ovo zlo iskoreni. Siguran sam da te volje kod vas nema, a ono prvo neću ni da govorim, sve su rekli ovi primeri koje sam naveo. Vi nikada to zbog vas samih nećete moći da isterate do kraja. Nikada se nećemo pomiriti sa činjenicom da pokušavate da nenormalno predstavite normalnim. Vaše je pravo da se zalažete za takav stil ili za takav sistem vrednosti o kakvom ja govorim, a to je onaj sistem vrednosti kad imate jednog komesara koji je došao do ogromnih para, 20 i nešto godina na protivzakonit način, i sad svi građani očekuju da je on u zatvoru ili ne znam gde, navodim vam dakle samo jedan primer, a on osvane u jednom časopisu koji se bavi uređenjem stanova, enterijera, dizajna, kaže, mlad, uspešan čovek, kako je lepo uredio svoj stan. Mladi ljudi koji su pošteni ne mogu ni da dođu do stana, a on može da ima nameštaj iz Italije, Španije i ko zna odakle. To je nešto sa čim se mi nikada nećemo pomiriti. Obaveza je Srpske radikalne stranke da vas skine sa vlasti i da se borimo za jedan drugačiji sistem vrednosti, koji karakterišu poštenje, moral, čast i solidarnost koji su uvek bili svojstveni građanima u ovoj zemlji, bez obzira koje su vere ili nacije. Samo ovaj sistem garantuje da će Srbija jednog dana moći da krene putem potpunog oporavka. Hvala vam.
Zahvaljujem narodnom poslaniku. Reč ima narodni poslanik dr Vladan Batić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kako aktuelna Vlada i njeni ministri poštuju ovaj parlament i izabrane narodne poslanike ili predstavnike, a samim tim i građane ove zemlje, potvrđuje činjenica da ovde nema nijednog ministra, a trebalo bi ih, s obzirom na tačke dnevnog reda, biti nekoliko. U Srbiji, nažalost, imamo slučajeve gde ljudi umiru od gladi. U Srbiji 400 hiljada dece nema adekvatnu ishranu. U Srbiji je 200 hiljada dece gladno ili je na ivici gladi. U takvoj Srbiji korupcija dominira, ona je u samom svetskom vrhu. U takvoj Srbiji imamo jedan sloj oligarha, tajkuna, vajnih biznismena, novokomponovanih bogataša, onih koji su, faktički, istinski ili pravi gospodari Srbije. Oni imaju svoj uticaj na vlast, imaju svoje izvođače radova u Vladi među ministrima. Zato ovakve razgovore i vodimo. Da ne bi delovalo da sam ja pristrasan kada je korupcija u pitanju, neću izgovoriti ništa što sam o svemu tome mislim, nego samo ono što su izveštaji, pisma, molbe, urgencije, traženja Saveta za borbu protiv korupcije. Molim vas da pažljivo saslušate šta oni koji po definiciji treba da se bave borbom protiv korupcije... Jer, Vlada je svojevremeno osnovala Savet za borbu protiv korupcije, obećavala mu stručne službe, kvalifikovano osoblje, obuku osoblja, kako bi mogao što adekvatnije i nesmetano da vrši svoju funkciju, neometano od bilo kakvih uticaja. Savet je objektivno jedino antikorupcijsko telo u ovoj zemlji. Bez obzira na pokušaje od strane aktuelne i prethodne Vlade da se njegov uticaj i ugled u društvu osujeti na taj način što će se formirati neka nova ili druga antikorupcijska tela, bez obzira što je ignorisan, sputavan, diskvalifikovan, Savet je ipak jedina antikorupcijska institucija koja traje od 2001. godine i, ujedno, jedina institucija koja, prema izveštaju "Transparentnosti Srbije", ima adekvatan ugled kada je borba protiv korupcije u ovoj zemlji u pitanju. Dakle, neko ko je kompetentan. Izneću samo nekoliko primera. Savet za borbu protiv korupcije se 1. decembra 2004. godine, preko svog predsednika gospođe Verice Barać, obratio premijeru Vojislavu Koštunici sledećim dopisom: "Savet za borbu protiv korupcije vas moli da stopirate prodaju poslovnog prostora ZOP-a, koji traje već treću godinu, prema ugovoru sa tadašnjim guvernerom Narodne banke Jugoslavije Mlađanom Dinkićem i besplatno ga koristi privatna banka Nacionalna štedionica. U listu Danas 24. novembra 2004. godine objavljen je oglas za prodaju poslovnog prostora i pripadajuće opreme u državnoj svojini, za koji smatramo da je nastavak jednog od najvećih primera nezakonitog raspolaganja državnom imovinom, o čemu ćete se potpuno uveriti u izveštaju o Nacionalnoj štedionici koji je Savet uradio i koji će vam se dostaviti do ponedeljka." Nije bilo odgovora od strane Vlade ili premijera na ovaj dopis predsednika Saveta za borbu protiv korupcije. Vraćamo se na nešto što je novijeg datuma: 29. septembar 2006. godine, Savet za borbu protiv korupcije je zabrinut zbog porasta korupcije u zemlji. To nije samo naša ocena, već su do istog zaključka došle i relevantne međunarodne institucije, kao što su Evropska komisija i Svetska banka. Savet traži sastanak sa premijerom, potpredsednikom Vlade i ministrom pravde. Uzalud. Do sastanka nije došlo. Onda se Savet pismom obraća javnosti i građanima Srbije i kaže da Vlada ne reaguje na molbu i predlog da se održi sastanak da bi se sputala zahuktana korupcija, da apel Saveta za borbu protiv korupcije da se uspostavi vladavina zakona i izgrade nove institucije i nova pravila ponašanja primerena demokratskom društvu, čime bi se stvorio ambijent za obuzdavanje korupcije, nije urodio plodom. Da ne bih čitao sve, Savet za borbu protiv korupcije ukazuje na par fenomena i kažu - Nacionalni investicioni plan je značajan primer zaobilaženja zvaničnih procedura i davanja dodatnih diskrecionih ovlašćenja grupi ministara, što će dovesti do značajnog porasta korupcije u zemlji. Sprovođenje plana je već počelo, iako ga zakonodavna vlast nije usvojila, niti su ustanovljene institucije i procedure za njegovo sprovođenje. To svakako doprinosi pravnoj nesigurnosti i daljem jačanju arbitrarnosti i prevage izvršne vlasti nad zakonodavnom i sudskom, što predstavlja veoma plodno tle za razvoj korupcije. Onda se u drugom delu govori o načinu privatizacije i pogubnim dejstvima i stvaranju ambijenta za pojavu korupcije. Predsednik Saveta za borbu protiv korupcije 17. januara 2007. godine opet obaveštava javnost o sledećem. Tiče se reagovanja i delovanja Mlađana Dinkića. Oni ukazuju da je atakujući na rad Saveta Mlađan Dinkić pokušao da prikrije svoju ulogu u sledećim nezakonitim radnjama. Znači, ovo je dopis Saveta za borbu protiv korupcije, ja o Mlađanu Dinkiću mislim mnogo gore. 1. Upućivanje deviznih rezervi zemlje u nesolidne inostrane banke pod kontrolom domaćih lica - to je priča o "Evroaksis banci" i Vojinu Lazareviću; 2. ustupanje poslovnog prostora, opreme i kadrova bivšeg ZOP-a Nacionalnoj štedionici i drugim bankama, bez naknade; 3. prodaja poslovnog prostora bivšeg ZOP-a privilegovanim zakupcima po minimalnoj ceni, faktički bez javnog nadmetanja; 4. privatizacija i prodaja Nacionalne štedionice; 5. ustupanje isplate stare devizne štednje Nacionalnoj štedionici bez konkursa; 6. davanje lažnih izjava da je isplaćeno 95% stare devizne štednje, ne naglašavajući da li se radi o broju partija ili o iznosu duga; 7. davanje lažnih obećanja o vraćanju novca sa Kipra; 8. urušavanje državnih institucija; pritisak na rad Komisije za hartije od vrednosti, navodno hapšenje sudija i demontaže sudova, senzacionalističke najave velikih afera. Setite se šta je Mlađan Dinkić govorio za aferu "pancir", da je to pljačka veka, na kraju vidimo da je tužilac odustao, da nema nikakvog gonjenja. Ne. Pljačka veka je ono što je radio Mlađan Dinkić i uvek ona narodna...; 9. Sukob interesa i prekoračenje nadležnosti prilikom prodaje Duvanske industrije u Senti kompaniji "Japan tobako". O vezama Mlađana Dinkića i "Japan tobaka" ja sam veoma iscrpno govorio i podneo prijavu specijalnom tužiocu za organizovani kriminal. Pregovori o prodaji Mobtela, koji bi trebalo da budu predmet ozbiljnog istraživanja; podsticanje korupcije kroz Nacionalni investicioni plan i korišćenje budžetskih sredstava u svrhu predizborne kampanje. Kaže predsednik Saveta za borbu protiv korupcije: Mlađan Dinkić se kao ministar u prethodnoj vladi najviše protivio borbi protiv korupcije i uspostavljanju jasnih pravila i standarda, da bi izbegao kontrolu svog rada i trošenja budžetskih sredstava. Za tri godine njegovog mandata, kao ministra finansija, nije uspostavljena državna revizorska institucija, iako je zakon donet pretprošle godine. Dinkićevi napadi na Savet su počeli posle objavljivanja izveštaja o Nacionalnoj štedionici, o jednom od primera najveće korupcije posle 2000. godine. Izveštaj je dostavljen i Vladi i tužilaštvu, pa očekujemo da će Dinkićeva odgovornost biti utvrđena u sudskom postupku. Savet za borbu protiv korupcije ponovo se obraća premijeru 4. juna ove godine i ukazuje šta bi bilo neophodno učiniti da bi se stalo na put galopirajućoj korupciji – uspostavljanje javne kontrole državnih finansija, poštovanje međunarodno priznatih pravila o budžetskom sistemu i poštovanje zakonom propisanih obaveza Vlade; problemi u oblasti javnih nabavki... Onda ukazuje na nedostatak kontrole u finansiranju političkih stranaka; monopolizacija tržišta, kroz loše zakonske regulative; usklađivanje propisa i, kao poseban primer, odluka o davanju koncesije za izgradnju puta Horgoš-Požega. Nema odgovora. Onda sledi dopis, takođe premijeru, od 20. avgusta 2007. godine, koji kaže da je Savetu za borbu protiv korupcije dostavljeno više predstavki i obimna dokumentacija u vezi sa preuzimanjem preduzeća ''C market'', gde se iznose tvrdnje o nezakonitim dogovorima o preuzimanju akcija u vlasništvu malih akcionara u preduzeću vođenih između potencijalnih kupaca, "Delte" i "Laderne B. V.", i direktora ''C marketa''. Onda se dalje dostavlja izveštaj o ''C marketu'', koji se navodi kao tipičan primer nesvakidašnje korupcije, gde premijer ove zemlje organizuje sastanak kome prisustvuje dotadašnji direktor ''C marketa'' gospodin Radulović i budući novi vlasnik ''C marketa'' Miroslav Mišković. Ovde se ukazuje da je prvi sastanak održan (i to Savet za borbu protiv korupcije) kod ministra Jočića, koji je obećao bivšem direktoru ''C marketa'' gospodinu Raduloviću da neće biti krivično gonjen ako se napravi dogovor sa Miškovićem. Dakle, to je, u prilogu pismo Slobodana Radulovića, dostavljeno Savetu za borbu protiv korupcije itd. Drugi sastanak je bio pod pokroviteljstvom premijera. Onda Savet za borbu protiv korupcije objašnjava o štetnim posledicama monopolizacije i ukazuje na to da su u nekim civilizovanim zemljama mnogo rigorozniji antimonopolski zakoni. U Americi je predviđena kazna zatvora od tri godine i alternativna novčana kazna; u Francuskoj četiri godine i novčana kazna; u Engleskoj pet godina i novčana kazna. Odgovora na ovo takođe nema, jer je u pitanju miljenik vlasti, gospodar Srbije. Konačno, Savet za borbu protiv korupcije je 3. septembra ove godine ukazao na katastrofalne posledice i izvor korupcije nastao zaključenjem ugovora o koncesiji za autoput Horgoš-Požega i predložio formiranje vladine međuresorne komisije itd. Ali, sve što je Savet za borbu protiv korupcije tražio, zahtevao, činio, insistirao, nažalost, ostalo je mrtvo slovo na papiru. To na najbolji način potvrđuje kakav je odnos aktuelne vlade ili vlasti prema fenomenu korupcije. Opet, to je najelementarniji uslov za ulazak u evropske integracije i uopšte za napredak ovog društva. Ponavljam još jednom, sve što sam rekao je u izveštajima, dopisima, tekstovima Saveta za borbu protiv korupcije.
Zahvaljujem gospodinu Batiću. Reč ima prof. dr Dragoljub Mićunović, ovlašćeni predstavnik. Izvolite. Snežana, samo da završi profesor, neće on dugo. Izvinite.
Ja ću nešto drugačije prići ovom problemu, isključivo sa stanovišta vladavine prava i njegovog unapređenja. Korupcija je sjajna tema, ona je večna tema. Da vas zabavim, mogu vam reći kako se nekada borilo protiv korupcije. Jedan ludi persijski car, Kambiz, kako nam svedoči Herodot, video da je korupcija ogromna u Persiji. Onda je dao da se vrhovni sudija živ odere, pa je onda njegovu kožu ostavio da se suši i da sva vojska posmatra, pa je onda od te osušene kože napravio tronožac i postavio za vrhovnog sudiju sina ovoga sudije da dok sudi sedi na ćaćinoj koži i razmišlja. Hoću samo da kažem da je korupcija, kao nešto što razara poredak, odavno bila prisutna. Jedan engleski pisac, Oskar Vajld, kaže - svemu mogu da se oduprem, izuzev iskušenju. Tu je problem i to je centralni koren korupcije. Ona je pre svega iskušenje, iskušenje svakog čoveka da izigra moral, pravo, radi sopstvene gramzivosti. Naravno, s pravom se zgražavamo i osuđujemo, ali ako istoriju posmatramo videćemo da se na taj način, isključivo moralnim pridikama i zgražavanjem, ne suzbija korupcija. Poslednjih 300 godina politička teorija bavi se isključivo jednim problemom – kako da se ograniči zloupotreba vlasti. Prema tome, ja ovom problemu prilazim sa tog stanovišta. Empirijski je svima jasno, i sam o tome govorio i pisao sam čak i neke tekstove o kleptokratiji, ali hteo bih da kažem da, nažalost, mi nemamo izgrađene snažne moralne i pravne principe u našoj istoriji koji bi bili velika brana korupciji. Od kneza Miloša Obrenovića i njegovog režima do Kraljevine, samo ne čitamo te novine, jer je to davno bilo, da pogledate videli biste da nije bilo dana kada nije otvorena po jedna korupcijska afera. Dakle, problem je bio kako pronaći sredstva da se ona suzbije. Prvo sredstvo, koje se ovde koristi, jeste postojanje opozicije; dakle, podela vlasti i postojanje opozicije kao kontrolora vlasti bila je jedna od prvih mera, i to je učinjeno. Nažalost, brzo se videlo da kada opozicija i pozicija promene mesta, onda se nastavlja po nekom starom običaju i da samo postojanje opozicije i smenjivanje na vlasti ne čini mnogo za unapređivanje borbe protiv korupcije. Drugo sredstvo je javnost i sloboda štampe. Dakle, mi imamo ta dva instrumenta. Imamo opoziciju, vrlo žestoku, koja, nije važno koliko je osnovano, kada ili šta, ali vrlo žestoko i uporno koristi to pravo da kritikuje i napada vlast. Drugo sredstvo je javnost. Bez obzira što se može govoriti o tome koliko su koji listovi nezavisni, moramo reći da ih ima toliko da što ne izađe u jednim novinama izaći će u drugim i da takođe i to sredstvo protiv korupcije postoji. Ali, postoji ono što je pravo mesto, tamo gde je dodir vlasti i prava. To je centralno pitanje. Jer, korupcija razara pravni poredak. Ona je moguća samo ako prekršite pravne norme. Kada to postane masovno, onda nema poverenja u pravo i to je ono najgore što se može dogoditi jednoj zemlji. Zašto je u zemljama tranzicije u ovom trenutku u svetu najveća korupcija? To je iz prostog razloga što se tu odigrao takav istorijski lom, a to je promena onog titulara najvećeg vlasništva. Dakle, od jedne državne privrede treba da napravite privatnu. Onda državu i njenu imovinu stavite, kao na švedskom stolu neku ribu, i odseca ko koliko može. Tu pozivanje na moral, pa čak i na najstrože kazne... Jer, vidite, u Kini ima po nekoliko stotina smrtnih presuda isključivo zbog korupcije, a i dalje se pojavljuje nešto što krade. Ne možete objasniti takvo raslojavanje i tolike tajkune, oligarhe ili kako ih već zovu, koji su nastali u svim ovim zemljama, a da nije bilo zloupotrebe vlasti. Naravno, sada sledi jedno novo pitanje. Korupcija je moguća na više načina: kao prećutkivanje, kao davanje saglasnosti, kao zatvaranje očiju, kao primanje direktnog mita, ali postoji i korupcija preko privilegija i ona je najčešća. Naravno, svi su ovde skloni da podele i narod i nas sve ovde – na jednoj strani pošteni, na drugoj strani lopovi, na jednoj strani patriote, na drugoj izdajnici, ali ta priča kod naroda ne pali, jer narod živi, sreće i jedne i druge, sve to zajedno. Kada vi dođete, upotrebljavajući svoju političku silu, kao oslobodioci i revolucionari, onda se uselite u vile, da biste ih danas otkupili, naravno, budzašto, vi ste izvršili prvu korupciju i na osnovu tih privilegija vi ste korumpirali sve da se ulaguju vlasti, da ulaze u te stranke i da na taj način funkcionišu. Prema tome, privilegije su jedna forma koja je pravno legalna. Vi možete doneti zakone, deliti stanove ministrima, deliti vile kome hoćete, ali to je takođe korupcija i to opasnija, zato što je ona van direktnog gonjenja pravosudnih organa, dakle suda, i tu nastaje problem. Ja mislim da mi treba da unapređujemo naše institucije, da stvaramo komisije, i ove antikorupcijske, antimonopolske. Korupcija je, naravno, i to ako vi kupite pola Srbije i napravite najveću maržu koja postoji u Evropi danas. Dakle, to je takođe korupcija. Vi to vrlo dobro znate. Dakle, problem je da li mi imamo dovoljno pravnih mehanizama, a ne da se ovde samo prepiremo ko je, kada i više zloupotrebljavao, jer bih ja mogao tu dati jedan spisak dugačak za mnogo više od jednog veka, što se tiče Srbije. Ali, nije u tome problem. To ne možemo tako suzbiti dok ono iskušenje postoji. Kada je moguće iskušenje? Iskušenje je moguće samo onda ako vi možete da zloupotrebite pravo. Treba stvoriti takve institucije, takve instrumente, takve preglede svih poslova, takvu transparentnost svakog sporazuma i akta da ovaj čovek ne dođe u iskušenje, jer ako dođe u iskušenje, u 90% slučajeva on će naravno biti na strani korupcije. Dobro je zbog toga da imamo jednu konvenciju koja će nam dati jedan okvir da unapređujemo sve instrumente protiv zloupotrebe vlasti. Ali, ovakvim samo deljenjem komplimenata nećemo mnogo suzbiti taj fenomen koji hara svetom, a u ovim zemljama u tranziciji, rekao bih, i mnogo više. Hvala.
Zahvaljujem prof. dr Dragoljubu Mićunoviću. Po Poslovniku ima reč narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Ja se njoj izvinjavam što nije dobila reč pre. Neka se pripremi narodni poslanik Zoran Despotović.
Zahvaljujem se. Ja se, u stvari, javljam na repliku, kao zamenik šefa poslaničke grupe, jer je pomenut predsednik stranke G17 plus. Ustupila sam pravo prof. Mićunoviću iz najdubljeg poštovanja, ali vi ste bili u obavezi, naravno, da reč date meni. Gospodine Batiću, što se tiče funkcionisanja Saveta za borbu protiv korupcije, potpuno se slažem sa vama da Savet treba da bude telo koje će se baviti svim problemima koji se tiču korupcije. Međutim, moram da vas podsetim da Savet od trenutka kada je osnovan ima problema u funkcionisanju, i to od trenutaka kada ste vi bili član Vlade. Sećamo se svi toga da je bilo brojnih problema i da je nekoliko predsednika Saveta podnosilo ostavke, upravo zato što nisu imali minimalne uslove za rad, niti bilo kakvu saradnju sa tadašnjom Vladom, čiji ste vi član bili. Ja ću da vas podsetim da je Savet imao izveštaje i u to vreme, a da nije počeo da ih piše 2004. godine, od kada ste vi valjda počeli da ih čitate, jer više niste bili ministar. Što se tiče brojnih optužbi koje ste izneli na račun Mlađana Dinkića, mogu da kažem samo jedno. Sretala sam u životu mnogo ljudi koji su bili fascinirani energijom i snagom koju ima Mlađan Dinkić, ali da budu do te mere fascinirani njegovim likom i delom kao što ste vi, zaista do sada nijednog čoveka nisam srela. Što se tiče svih optužbi koje ste izneli, na njih se može pojedinačno odgovarati. Ja sam spremna, ako hoćete, tokom celog dana da odgovaram na njih, ali mislim da ovo nije mesto za to. Gospodine, kao vrstan pravnik, vi valjda dobro znate gde je mesto da se optužbe iznose i da se na njih odgovora. Ali, problem je što vi to niste radili u vreme kada je to bila vaša poslovna obaveza, kada ste bili ministar pravde. Podsetiću vas da se sve o čemu ste govorili, i Nacionalna štedionica, i ZOP, i Kipar, dešavalo u vreme dok ste vi bili ministar pravde. Imali ste direktnu odgovornost da sve ove tzv. afere, kako ih vi nazivate, isterate na čistac. Ne da ste imali obavezu, nego je to zaista bio vaš posao, za koji vi sada priznajete da ga niste radili. Ukoliko je bilo osnova za gonjenje, zašto niste pokretali prijave, zašto tužilac nije pokrenuo postupak protiv Mlađana Dinkića? Iz prostog razloga što tada, kao ni sada, nikada nije bilo dovoljno osnova da se takav jedan postupak pokrene. Vi sada koristite u političke svrhe nekakve priče koje nemaju apsolutno nikakvu osnovu. Zašto to koristite u političke svrhe? Iz jednostavnog razloga, gospodine Batiću – jedan jedini put kad ste izašli na izbore, 2003. godine, bilo je više nevažećih listića nego što je bilo glasova za stranku koju ste vodili. Naravno da vam je sada potreban neko ili nešto na čemu ćete pokušati da ponovo gradite neki svoj politički rejting koji je nepovratno izgubljen, ako je ikada i postojao. Što se tiče suđenja i dokaza na sudu, vi sigurno bolje nego ja znate kako ste svedočili, između ostalog, na Kipru. Tako da je vaše svedočenje okarakterisano, kaže - gospodin Batić je predstavio svoje uopšteno shvatanje načina na koji je vršeno pranje novca i nije dao apsolutno nikakav dokaz u korist tvrdnji koje je iznosio. Znači, vi gospodine Batiću, ne samo ovde pred nama, nego i na sudu dajete svoje shvatanje pravde i istine. To zaista nije ono što je relevantno na sudu, a moram da vam kažem da više nije relevantno ni u javnosti Srbije. Zaboravite, jednostavno, takve ideje i mogućnosti kojima se bavite. Naravno, postoji još jedna stvar koja vas boli, a to je odnos stranke G17 plus prema tajkunima, zato što smo se mi dosledno borili protiv njih. To smo i pokazali na primeru Karića, koga ste vi podržali iz žalosti što on nije značajan politički faktor na sceni Srbije; podržali ste ga u nadi da ćete i dalje sa njim imati saradnju kakvu ste imali. Za G17 plus saradnja sa tajkunima koji oštećuju državu jednostavno nije nešto što je deo njihovog programa, za razliku od vas. Na kraju, gospodine Batiću, možete iznositi svakojake insinuacije na račun G17 plus i na račun gospodina Mlađana Dinkića, no, stoji jedna činjenica, Srbijom kruži vic da se glavni odbor vaše bivše stranke održava u Centralnom zatvoru. Sve insinuacije o našim vezama sa tajkunima ili ljudima koji imaju elemenata za krivično gonjenje su samo vaše, kako ovi na Kipru rekoše, slobodne insinuacije. Ono što se sa vašim istaknutim članovima i saradnicima dešava, to je da se oni nalaze u zatvoru, okrivljeni za afere "indeks", okrivljeni za "Geneks". To su vaši najviši funkcioneri i najbliži saradnici, koji očigledno i te kako imaju stvari zbog kojih ih treba krivično goniti. Molim vas da se okanete G17 plus. U protivnom, i dalje ćemo vam odgovarati. Ne bismo želeli ovu skupštinu da pretvorimo u to, ali vas pozivamo da na sudu, gospodine Batiću, date sve potrebne dokaze. Podsetiću takođe da je Mlađan Dinkić dobio proces protiv "Kurira" koji je objavljivao brojne neistine o njemu, kao što ste i vi pisali, opčinjeni njegovom ličnošću, knjige o njemu. Sve su to neistine i svi sudski procesi su to do sada dokazali i to će se dokazivati ubuduće. Sad vas molim da Skupštinu pustimo da radi svoj posao.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Snežani Stojanović-Plavšić. Replika, narodni poslanik Vladan Batić.
Gospođo Plavšić, nećemo da završimo, tek počinjemo. Završićemo kada se Mlađan Dinkić nađe tamo gde mu je mesto, iza rešetaka, pa ćemo onda videti ko je iza rešetaka zbog činjenice da je jedan bivši član, koji nije član DHSS-a od 2003. godine, trenutno u pritvoru. Ali, videćemo. Kao što je ova vlast i ova vlada hapsila bivšeg ministra pravde, bivšeg šefa javne bezbednosti u vreme vlade Zorana Đinđića, okružnog tužioca, šefa zatvora u Srbiji i ništa od tih postupaka nije bilo. Neki od njih su hapšeni, sa lisicama i pred kamerama. Kad predsednik vaše partije dođe u tu situaciju, lično ću insistirati da to bude i bez lisica i bez kamera. Što se tiče onoga što sam malopre govorio, rekao sam da ništa od toga nije moja improvizacija, moje mišljenje i moj stav, nego zvanični izveštaj Saveta za borbu protiv korupcije. Druga je stvar što danas imamo na sceni podaničko pravosuđe koje neće da reaguje na krivične prijave. Lično sam podneo više takvih krivičnih prijava. Gospođo Plavšić, za pranje para preko računa u segedinskoj HVB banci, dakle, UBOPOK je sve uradio. Vlasnik te kompanije "Hejvord kompani limitid" sa Devičanskih ostrva Zoran Mitrović je sve priznao, ali to nije procesuirano. Gde se nalazi vaš član i šef izbornog štaba Miroljuba Labusa Bojan Zečević? Kakvu je imovinu stekao u međuvremenu Bojan Zečević? Hoćete o tome da pričamo? Hoćete da vam donesem sve izveštaje UBOPOK-a, na čijem čelu je Mladen Spasić, Dinkićev prijatelj? Zato to nije procesuirano. Ja sam tražio i sa ove govornice od gospodina Slobodana Radovanovića, koji je tad bio specijalni tužilac za organizovani kriminal, da mi odgovori gde su moje dve krivične prijave protiv Mlađana Dinkića, jedna od 19. maja, jedna od septembra 2005. godine. Posle dve godine, mogle su da budu odbačene, pa bih ja preuzeo gonjenje. Zašto nisu odbačene ako u njima nema elemenata? Za gašenje četiri banke, za Nacionalnu štedionicu, za kiparske pare, to je pljačka veka. Glavni scenarista te pljačke je Mlađan Dinkić. Zašto to nije procesuirano? Ne zbog mene, nego je Savet za borbu protiv korupcije podneo krivičnu prijavu za Nacionalnu štedionicu. Ako iz nekog razloga smatraju da su moje krivične prijave nekakav revanšizam, onda zašto niste postupili po onome što je jedan organ, koji je najkompetentniji, a to je Savet za borbu protiv korupcije, učinio. Što se tiče navodnih afera, videli ste iz izlaganja političkih oponenata bivše vlasti da su (ne želim nikoga da opravdavam ni za aferu Bodrum, ni za aferu Janjušević – Kolesar) navodne afere iz vremena vlade Zorana Đinđića i Zorana Živkovića u odnosu na afere vlade koja je na sceni od marta 2004. do danas neuporedive po razmerama. Ovde je svaka privatizacija bila afera, a tamo se neprestano ponavlja tih nekoliko afera. Ponavljam, ne opravdavam ih, nikog ne branim, ali one su potpuno beznačajne u odnosu na ove dosadašnje. Dalje, u to vreme ja sam bio ministar pravde, nisam bio ni šef policije, ni šef UBOPOK-a, ni tužilac, i nikad svoju funkciju ministra pravde nisam zloupotrebio. Gospođo Plavšić, vi ste pomešali babe i žabe što se Kipra tiče. Tu je dokumentacija kristalno jasna, i ko je odneo pare, i kako su utajene naše milijarde i ko i zašto nije vratio pare. Taj postupak u kome sam ja svedočio u sudu na Kipru odnosio se na spor jednog pojedinca, našeg biznismena, sa "Laiki bankom", odnosno bivšom "Ciprus popular bankom", čiji je bivši direktor Kikos Lazarides bio desna ruka Tasosa Papadopulosa, sadašnjeg predsednika Kipra. Ništa pežorativno nije rečeno za moje svedočenje. Govorio sam o fenomenu, govorio sam o postupku kako su pare odnošene. Sad vi očekujete da će kiparska država sama sebi da presudi u borbi protiv nekog pojedinca iz Srbije. Naravno da neće, jer u tu aferu umešani su ljudi iz Srbije, ali i ljudi sa Kipra, koji se nalaze na najvišim državnim funkcijama. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. Gospođa Plavšić je govorila šest i po minuta. (Predsedavajući: Isto kao i vi, verujte.) Završavam. Dakle, nikad DHSS nije imala nikakvu saradnju sa strankom Bogoljuba Karića. Ne znam kojim povodom ste to rekli. Drugo, nikad ne treba seiriti nad tuđom nesrećom, jer kolo sreće se okreće. Pogotovo to ne bi smeo da čini Mlađan Dinkić, kojim nikad niti sam bio, niti jesam, niti ću biti fasciniran. Jednostavno, možete da budete fascinirani ljudima koji su dostigli neke visoke domete, koji su stručnjaci vrhunskih vrednosti ili su moralne gromade. Mlađan Dinkić ni jedno ni drugo nije.
Zahvaljujem dr Vladanu Batiću. Snežana, više nema replike na ovo. Hoćete po Poslovniku? On je replicirao vama. Po Poslovniku, narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite.
Na repliku imam pravo svaki put kada neko pomene moju stranku, kao zamenik šefa poslaničke grupe. Dakle, gospodine Batiću, dobro smo se mi razumeli, odlično smo se razumeli. Pozivali ste se na neka dela koja su navodno učinjena 2001, 2002. i 2003. godine. Bili ste ministar pravde, ali čekajte, kada je formirana Nacionalna štedionica? Podsetiću vas da je Nacionalna štedionica formirana uz punu podršku Vlade Zorana Đinđića i uz njegovo lično učešće, a i vaše kao člana te Vlade. ZOP, kada se to dogodilo? To je bilo 2002. i 2003. godine, takođe kada ste vi bili ministar pravde. Dakle, gospodine Batiću, vrlo smo jasno govorili i ja sam vrlo jasno govorila o tome da ukoliko je bilo elemenata za gonjenje, vi ste kao ministar pravde imali nadležnost da preduzmete nešto po tom pitanju. Niste to uradili. To činite sada, to je prazna priča i od toga vi ne možete da pobegnete. Što se tiče vaših odnosa sa PSS-om, neću u to da ulazim. Vi ste bili gost na njihovoj skupštini, a za mene je to značajan podatak koji govori o tome da ste povezani sa tom strankom ili makar da podržavate delovanje te stranke. Niko ne seiri ni nad čijom nesrećom, nego se jednostavno radi o čoveku koji je pokušavao da novac građana Srbije prisvoji, a to je nešto protiv čega smo se mi borili i uspešno izborili. Što se tiče vaših članova koji su u zatvoru, ne možete da pobegnete od toga, jer to su neki visoki funkcioneri vaše stranke i ja sada neću čitati njihova imena iz poštovanja prema njihovim porodicama, a ne prema vašoj stranci. Što se tiče izveštaja Saveta za borbu protiv korupcije, gospodine Batiću, ja imam kod sebe neke od izveštaja Saveta za borbu protiv korupcije koji govore o privatizaciji u 2002, 2003. itd. Recimo, tu je Veterinarski zavod Zemun, 30. 10. 2003. godine, ima zaista puno preduzeća, "Transport" Kragujevac, "15. septembar" Valjevo itd. Dakle, izveštaj tog istog saveta na koji se vi pozivate, ako ćemo to raditi i ako ćemo danas zamarati ceo dan građane i Skupštinu, čitajući izveštaje Saveta za borbu protiv korupcije... Mislim da nećemo nikuda stići ako se međusobno na bilo koji način optužujemo. Ono što je činjenica, to je da ste vi bili ministar u toj vladi, da ste imali sve ingerencije da to sprečite i mislim da dalje o tome ne treba pričati. Uz puno poštovanje onoga što bi Savet za borbu protiv korupcije trebalo da radi, ne možete da poreknete činjenicu da ima puno njihovih izveštaja koji se tiču vremena u kome ste vi bili ministar pravosuđa. Sve međunarodne organizacije su reforme u Srbiji ocenile kao dobre i značajne, osim reformi koje su postignute u pravosuđu. Da li treba da govorimo o broju zastarelih slučajeva, o stečajnoj mafiji, o sudijama koje su u to vreme, pod vašim pokroviteljstvom, radile? Nećemo o svemu tome govoriti. Neću se više javljati povodom ovoga, iz poštovanja prema građanima Srbije i vremenu koje Skupština treba da koristi da bi se bavila svojim poslom. Još jednom kažem, o ovome ćemo razgovarati na sudu, gospodine Batiću.
Po Poslovniku se javio za reč dr Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, da pođem od kraja. Da biste videli kakvo je stanje u pravosuđu bilo u vreme dok sam ja bio ministar pravde i danas, možete da odete u svaki sud i u svako tužilaštvo, svaku ustanovu za izvršenje krivičnih sankcija, i od zaposlenih ćete dobiti odgovor kakvo je stanje bilo u pravosuđu. Mi nismo birali sudije Ustavnog suda po partijskoj pripadnosti, nego je Slobodan Vučetić bio najveći kritičar Vlade i vlasti. Predsednik Vrhovnog suda nije bio član nijedne stranke, tužilac nije bio član nijedne stranke itd. Što se tiče Nacionalne štedionice, tačno je da je Mlađan Dinkić ubedio Zorana Đinđića za četiri velike državne banke da su atrofirale, da su to giganti koji ne mogu da opstanu i da treba formirati jednu kredibilnu, respektabilnu, ozbiljnu državnu banku i da bi to, tobože, potkrepio, ona je dobila naziv - Nacionalna štedionica. Tačno je da je Zorana Đinđića prevario Mlađan Dinkić, i o tome možemo da polemišemo čitav dan, kao što je, to sam prethodno govorio, angažovao fantomsku agenciju ''FIA'' - lord Armstrong, Vukašin Minić, Džesika Digrasija - da tobože traže pare na Kipru. Hajde da vidimo koliko je para potrošio Mlađan Dinkić plaćajući angažman te agencije i šta je ta agencija uradila. Ništa, a zašto je angažovana? Ona je istovremeno bila promoter ''Japan tobaka''.Ona čuvena Dinkićeva rečenica ''Laki je malo nervozan'' odnosi se na to. To je uvreda za pokojnog premijera i o tome više nećemo da pričamo, jer to znaju svi koji su se bavili ovom materijom, tako da se priča o Nacionalnoj štedionici tu završava. Kasnije se videla veza Dinkića i tajkuna, jer ljudi, evo vam cela konstrukcija, u jednoj rečenici, o Nacionalnoj štedionici, poput Vojina Lazarevića i Vuka Hamovića imaju akcije u ''Evroaksis banci'' u Moskvi, tamo gde leži deo deviznih rezervi Srbije, što ne može da zna ni ministar finansija gde su devizne rezerve Srbije. Raspisuje se tender za privatizaciju Nacionalne štedionice, a oni od ''Evroaksis banke'' podižu kredite kao akcionari, privilegovani, kupuju akcije Nacionalne štedionice, a onda se Nacionalna štedionica prodaje Grcima po pet ili deset puta većoj ceni. Vraćaju pare i milione evra stavljaju sebi u džepove. To je priča o Nacionalnoj štedionici, ali to stoji u nekoj fioci, ne sme da vidi svetlost dana. Ne bih pominjao ljude koji se nalaze u pritvoru, ponovio sam, to je jedan bivši član DHSS-a, a vreme će pokazati da li je odgovoran. Plašim se da će pokazati da nije odgovoran. Što se tiče Ministarstva pravde, ja se ponosim onim što sam uradio kao ministar pravde: od zgrade, najreprezentativnije u Evropi, Specijalnog suda za organizovani kriminal i ratne zločine, do zgrade Vrhovnog suda, do kompjuterizacije pravosuđa, do dobijanja novih automobila za sve sudove i tužilaštva u Srbiji, do plata koje su 1. jula 2002. godine za nosioce pravosudnih funkcija bile veće nego danas. Idite, pitajte, pa ćete videti. Što se rejtinga tiče, ja nisam lagao, nisam obmanjivao ljude, nisam se bavio socijalnom demagogijom, nisam plaćao glasove. Rejting je promenljiva kategorija. Što se vas tiče, vreme to neumitno sve više i više pokazuje.
Hvala dr Batiću. Završavamo prepodnevni deo sednice. Prvi govornik popodne, u 15 časova, biće narodni poslanik Zoran Despotović. Na insistiranje poslanika, molim ministra Ljajića da u 15 časova bude ovde. Ako ne bude ovde, nećemo nastaviti sednicu. Hvala. [[Posle pauze – 15.05]] Nastavljamo popodnevni rad sednice. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Despotović, a neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Ljubenović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju Sporazum između Republike Srbije i Republike Crne Gore, postoji i Protokol o zdravstvenom osiguranju, koji je regulisao da osiguranici jedne države koji se nađu na teritoriji druge države u hitnim slučajevima ne plaćaju zdravstvene usluge. Međutim, na terenu je sasvim druga slika. Crnogorskom osiguraniku, ako se nađe na teritoriji opštine iz koje dolazim, a to je pogranična opština Prijepolje, biće naplaćen svaki dinar za zdravstvenu uslugu koja mu se pruži. Drugi detalj, mnoštvo penzionera koji žive na području Srbije, u opštini iz koje dolazim ima ih 120, zdravstvenu zaštitu imaju trenutno na osnovu tog protokola. Međutim, toliko je ljudi koji žive na području opštine, a koji ne mogu dobiti zdravstvene knjižice, pa se dešava da čovek koji živi na pomenutoj teritoriji, znači pograničnoj opštini Prijepolje, da bi ostvario zdravstvenu zaštitu mora da ide u Pljevlja ili Bijelo Polje, jer mu je tamo osiguranje, a ne tamo gde živi. Takav je slučaj, nećete verovati, i sa mojim roditeljima. Da bi apsurd bio veći, sa Makedonijom nije tako, sa Bosnom i Hercegovinom, čak ni sa Nemačkom, jer sa ovim zemljama osiguranje funkcioniše besprekorno, za razliku od dojučerašnje članice zajednice, gde to nije slučaj. U interesu opštine iz koje dolazim, a sigurno je tako i u drugim pograničnim opštinama, kao što su Priboj, Sjenica i druge, tražim da se ovo pitanje što pre sporazumno reguliše; drugo, da se tehnički pojednostavi način zdravstvenog osiguranja i u jednoj i u drugoj državi za one koji žive na teritoriji jedne države, a penziju primaju iz druge države. Utvrđivanje prava iz penzionog osiguranja treba urediti tako da pretežni staž, većinski, bude osnov od koga će zavisiti isplatilac penzija. Doznačavanje penzija treba urediti tako da svaki korisnik penzije treba da je dobije tamo gde i živi, a ne kao do sada, da penzioner koji živi u Srbiji mora da prijavi prebivalište u Crnoj Gori ili da ovlasti drugo lice u toj državi. Na kraju, zbog različitih valuta koje važe u jednoj, odnosno drugoj državi, treba urediti tako da penzioner prima penziju u valuti za koju se on sam izjasni. Imam primedbu na član 31. stav 7. koji kaže: "Prilikom primene ovog sporazuma ravnopravno se upotrebljavaju srpski jezik i jezik koji je u službenoj upotrebi u Crnoj Gori i pisma država ugovornica". Mislim da je trenutno u Crnoj Gori aktuelan srpski jezik, jedino ne znam da neće uvesti možda i ruski.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Ljubenović, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Srbije se bori protiv korupcije samo na papiru. Možemo da konstatujemo da vlast u Srbiji ni posle tzv. demokratskih promena nije spremna da se odrekne neograničenih moći i privilegija, što govori i trenutni položaj i haotično stanje u kome se danas nalazi Srbija. Korupcija je predmet rada šest nezavisnih institucija u Srbiji: Saveta za borbu protiv korupcije, Odbora za rešavanje o sukobu interesa, Poverenika za informacije od javnog značaja, Ombudsmana ili Zaštitnika građana, Uprave za javne nabavke i Državne revizorske institucije. Svim ovim institucijama je zajedničko da ih vlast od 2000. godine nije podržavala. Poslednji podaci govore da je Srbija na 79. mestu, od 180 zemalja, kada je reč o nivou korupcije. Ovaj podatak govori da spadamo u red država sa sistemskom korupcijom i da smo zemlja sa vrlo razvijenom korupcijom. Stanje je još uvek daleko od dobrog, a osnovni uzrok velike korupcije je nedostatak političke volje aktuelne vlasti da se vlast podvrgne institucijama kontrole koje bi imale veća prava da sprečavaju korupciju, jer je nepoverenje u institucije, neuvažavanje, zastrašujuće veliki problem. Pitanje korupcije izbilo je u prvi plan zbog činjenice da korupcija ne samo da sprečava strana ulaganja i u znatnoj meri koči političke i ekonomske reforme, već i da tajkuni i novopečeni bogataši utiču na političare i izvršnu i zakonodavnu vlast, pravosudne i druge organe, kako bi se doneli propisi koji bi bili u njihovom interesu, a očigledni primeri su nameštanja prodaje preduzeća tokom procesa privatizacije. Korupcija poseduje, po svojoj suštini i pojavnim oblicima, najopasniji vid privrednog kriminaliteta, koji karakterišu pokrivenost, visok stepen društvene opasnosti, mnoštvo raznovrsnih oblika, široka rasprostranjenost, teško dokazivanje u krivično-procesnom smislu, koristoljubivost i specifični objekat koji ugrožava korupcija, a to je zakonito finansiranje državnih institucija i službi kojima se štite normalna krivična prava. Kada govorimo o pojavnom obliku korupcije u našoj zemlji, možemo reći da se, prema dosadašnjoj krivično-pravnoj praksi, krivična dela korupcije najčešće otkrivaju u poslovanju između državnih ili preduzeća iz javnog sektora i privatnog preduzeća, gde se kao osnivači i rukovodioci privatnih preduzeća javljaju odgovorna lica u državnom preduzeću ili njihova bliska rodbina i prijatelji i gde privatno preduzeće kroz fiktivne poslove sa društvenim ili državnim preduzećem, najčešće kroz finansijske transakcije, pribavlja imovinsku korist za vlasnika privatnog preduzeća, odnosno za sebe. Zatim, drastično obezvređivanje imovine državnih preduzeća, kada se državno preduzeće dovodi do stečaja, potom kupi u postupku tzv. svojinske transformacije i preuzmu se njihovi poslovi; potom, nelegalni dolazak do raznih dozvola za gradnju i prodaju zemljišta i slično. Zatim, pri javnim nabavkama velikog obima u međunarodnim transakcijama, kao direktno ili indirektno obezbeđivanje bilo kakve materijalne koristi ili neke druge vrednosti date javnom službeniku koji vrši svoje zakonske dužnosti, u cilju da dobije ili zadrži neki posao i da zato stekne korist koja mu inače ne pripada po opštim propisima koji regulišu njegov rad. Protiv korupcije i njenih pojavnih oblika borba je veoma kompleksna i zahteva korišćenja posebnih sredstava i metoda, kao i stalno traženje novih. U našoj zemlji veliki problem predstavlja činjenica da se korupcija retko javlja u čistom obliku, kao i to da se krivična dela iz oblasti korupcije teško otkrivaju. Ona koja se otkriju teško se dokazuju materijalnim i drugim dokazima potrebnim sudu za složeni sudski postupak, pa je zbog toga u Srbiji mali broj osumnjičenih do sada stvarno i osuđen zbog krivičnog dela iz ove oblasti. Za uspešnu borbu protiv korupcije, koja je još uvek na retoričkom nivou, potrebno je da se osigura nezavisnost, integritet i depolitizacija sudstva, kao i da se osigura princip vladavine prava, od čega zavisi uspešnost borbe protiv korupcije. Važan put za ostvarivanje društva sa što manjim stepenom korupcije je stvaranje moderne, efikasne države, administrativne i izvršne vlasti koja mora biti velika brana korupciji, koja će uz efikasno pravosuđe imati suštinski značaj za iskorenjivanje korupcije. Korupcija u Srbiji se toliko ukorenila da je postala opšta kultura i način preživljavanja pod ovom aktuelnom vlašću. Postaje normalno da se neko podmićuje i potplaćuje, inače ništa ne može da se obavi. Teško onom ko u Srbiji treba da završi neki posao, kao što je tužba u sudu, dobijanje neke dozvole, odlazak kod lekara i tome slično. Već nekoliko godina govori se o izrazitoj korupciji u zdravstvu, a do sada nije bilo nikakvog napretka u rešavanju tog problema. Mogućnost zloupotrebe u oblasti javnih nabavki, otvaranje prostora i sukob interesa zbog rada lekara u privatnoj i državnoj praksi i neadekvatno regulisana institucija zaštitnika prava pacijenata doprinose korupciji u zdravstvu. Imamo Vladu koja je usvojila mere borbe protiv korupcije, kao jedan od svojih pet prioriteta, ali do današnjeg dana nemamo nikakve naznake o tome na koji način će se ta borba voditi, jer imamo Vladu koja podstiče korupciju. Na prvom mestu po korumpiranosti je carina, na drugom državni vrh, na trećem je zdravstvo, a potom državne delatnosti, policija, opštinske i republičke službe, pravosuđe, državna i privatna preduzeća. Bez obzira na to šta u ovom redosledu zauzima tek drugo mesto, ocena javnosti o korumpiranosti državnog vrha ima najveću težinu, jer imamo korumpiranu vlast. Kada se čovek okrene oko sebe, svuda su korupcije, afere i ništa se ne dešava. Stečajna mafija, drumska mafija, univerzitetska mafija, urbanistička mafija, pitanje tajkuna se ne rešava i opet ništa. Zato Srbija godišnje gubi dva posto nacionalnog dohotka zbog korumpirane vlasti. Niko da podnese ostavku, niko da bude smenjen, a o zatvoru i da ne govorimo. Takva je realnost danas u Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Paja Momčilov, a neka se pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas raspravljamo o setu zakona koji su se na jedan čudan način našli zajedno. Ono što je interesantno, a već je neko opšte mišljenje ovde iskazano od nas poslanika SRS, jeste da ovi zakoni nisu prioritetni zakoni za ovu državu i ovaj parlament u sadašnjem političkom trenutku; da ne ponavljam koji zakoni je trebalo da budu na dnevnom redu ovog parlamenta, koji zadiru u ozbiljne interese kako naših građana, pa bogami, i ovog parlamenta. Ono što je karakteristika ovih zakona o kojima danas pričamo je da to praktično i nisu zakoni, to je suspenzija nekih zakona, to je uvek neka utilitarna korist za neku manju grupaciju građana. Ti zakoni nisu od opšteg interesa. Videli smo, Zakon o duvanu donosimo ovde kada treba izaći u susret duvanskoj mafiji, donosimo CEFTA sporazum koji će da ukine, ako se vežemo opet za ovaj Zakon o duvanu, dinar od duvana, od koga je zdravstvena služba imala velike koristi, i da ne nabrajam sada sve ostale zakone. Uvek se može videti da iza tih tzv. zakona stoji nečiji interes i to parcijalni interes, a nikako interes građana Srbije. Kako je, tako je, mi moramo da radimo. Vidite, imamo set zakona gde, nažalost, u toku prepodneva nismo imali ni ovlašćenog predlagača. U ovom papiru koji smo dobili, o kom smo juče dosta diskutovali, kaže ovako - s tim u vezi obaveštavamo vas da je za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja navedenih zakona određen i Rasim Ljajić. Znači, pojačava se tim. Prepodne nema ni Rasima Ljajića, a ostali deo tima je fatamorgana. Verovatno je trebalo da nam gospodin ministar inostranih poslova obrazloži Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Saveta ministara Srbije i Crne Gore, Vlade Republike Mađarske i Vlade Rumunije o tački susreta državnih granica između Srbije i Crne Gore,Republike Mađarske i Rumunije. Da je nekvalifikovani i nekompetentni, neiskusni mlađani ministar došao, mi bismo ga pitali - a šta je sa ostalih šest dodirnih tačaka gde imamo susret tri države? Ako pogledate kartu Srbije, lako pada u oči da je ovo samo jedna tačka na kojoj se susreću granice triju država. Mi bismo ga pitali - pa šta bi sa ostalim dodirnim tačkama? Jasno je da taj gospodin ne bi znao da nam pruži odgovor, jer gospodin koji je završio fiziku u inostranstvu sa stranim stipendijama, učio je na Harvardu nešto iz političkih nauka, nešto na brzinu naravno, pod firmom magisterijuma, verovatno, kada su ga novinari upitali, nije znao da kaže kako glasi Ajnštajnova teorija relativiteta, ono što znaju đaci u gimnaziji. Ne bi znao da odgovori ni na ovo. Prema tome, nije velika šteta što gospodin nije ovde i nije velika šteta što o ovako beznačajnoj stvari mi danas i ne raspravljamo. Ono što možda najviše može da interesuje građane naše države su konvencije o korupciji. Imamo dve konvencije. Jedna od njih je zakon o potvrđivanju Građanskopravne konvencije o korupciji. Lepo smo videli da smo doneli zakon upravo o ovoj konvenciji i, evo, opet ću da vas podsetim kada je donet. Mi se ovde bavimo smešnim stvarima, radimo dupli posao i nešto što smo već doneli, sad donosimo ponovo; neću da vas zamaram datumom, u februaru je parlament SRJ doneo zakon o ratifikaciji ove konvencije. Kada su konvencije u pitanju, interesantna je jedna stvar, dobili smo objašnjenje od predsednika poslaničke grupe DS da ne bi trebalo uopšte da raspravljamo o tim konvencijama, jer one se tako usvajaju, ratifikovane su, pa sada nema amandmanskog doterivanja. U samoj konvenciji o kojoj pričamo poslanici SRS su vam pokazali da su konvencije podložne izmenama od strane članica učesnica i da je tu dat mehanizam kako se to ostvaruje. Korupcija je rak-rana ovog društva, složićemo se svi. Danas kada kritikujemo rad ove vlade i kada iznosimo naše kritičke primedbe, nas napadaju i onda čujemo vraćanje u davnu prošlost, šta smo mi, kao, uradili loše. Da je to tačno, evo vam ono što vaši prijatelji iz inostranstva kažu gde se mi nalazimo po korupciji od 179 zemalja, nalazimo se na 79. mestu, može se kazati da se nalazimo u zoni endemske korupcije. To je ono što pišu i dnevne novine, pa verovatno i poslanici DS-a dobro znaju. Nije problem ove zemlje u tome da li imamo propise ili nemamo. Mi imamo, praktično, šest institucionalnih instrumenata kojima se rešava ovo pitanje: Savet za borbu protiv korupcije, Odbor za rešavanje o sukobu interesa, Poverenik za informacije od javnog značaja, Ombudsman, Uprava za javne nabavke, Državna revizorska komisija. Ali, ove institucije postoje samo na papiru i figuriraju, ništa ozbiljno ne mogu da preduzmu i da se bore protiv korupcije. Ono što je već i štampa shvatila, i to prorežimska, vrh vlasti je izvor korupcije, i to je činjenica. Znači, ako se samo malo pogleda oblast koju ja najbolje poznajem, to je zdravstvo, u tom zdravstvu korupcija cveta. Ovog leta, recimo, bio je jedan međunarodni skup, Svetska banka... Moram ovako sa vama razgovarati, drugačije ne vredi, papirima, dokumentima, a vi ćete ih opovrgavati. Kaže ovako ekspert Svetske banke, da ne čitam ko i ko, govori o korupciji u zemljama u tranziciji, gledajte, to je zdravstvo, vidite, časno mesto, četvrto po redu, po korupciji među nerazvijenim zemljama zauzima naša zemlja. Mehanizmi te korupcije se znaju, sada neću da ih elaboriram budući da nemam mnogo vremena, a treba da govore i moji ostali stranački drugovi, poslanici Srpske radikalne stranke. Samo hoću da vam kažem da u zdravstvu cveta korupcija, a da ova vlada već treći put ima onog čoveka koji je odgovoran za tu korupciju. Ono što je najstrašnije, one tetkice i strine, vama omiljene, iz Helsinškog odbora i ostali objavile su vam knjigu o bezbednosti u ovoj godini, za 2005. i 2006. Nikad goru kvalifikaciju niste mogli da čujete u ovoj zemlji do sada ni o jednom zdravstvenom sistemu, a mogli smo sada da vidimo, to Koštuničina vlada i njegov ministar zdravlja ugrožavaju bezbednost građana Srbije. Govori se o fingiranju reformi i govori se o teškoj korupciji i koruptivnim sistemskim zakonima. To je vaša vlada, to ste vi, vi ste umešani do grla u korupciju. Zašto? Rekao je gospodin Maršal, pare su ovde stizale džakovima; neću da vam čitam kako, vi ste svi korumpirani. Kad mi kažemo da ste strani plaćenici, vi se ljutite, a ovde je tačno izneta suma od 60 miliona evra, koliko je uloženo u vas. Rečeno je, kad su vaši "otporaši" išli u Budimpeštu da vas podučavaju američki cijaški šefovi, uvek ste se vraćali sa punim džakovima para. E, to je ona vaša herojska borba na barikadama - puni džepovi para, interes i ništa drugo.
Hvala narodnom poslaniku doktoru Paji Momčilovu. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, neka se pripremi narodni poslanik magistar Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je bila namera poslaničke većine u ovom parlamentu da pri usvajanju dnevnog reda, pre nekoliko dana, spajanjem nespojivog, a po onoj narodnoj "da se Vlasi ne dosete", izbegne raspravu o korupciji, rekao bih i kriminalu koji je u ovoj državi danas veći nego ikada. Ali, Vlasi se dosetiše, pa smo ova dva dana slušali priče upravo o korupciji i kriminalu u Srbiji. Naravno, to je neiscrpna tema, o tome se može pričati mesecima, ne samo nekoliko dana, ali bez obzira što je to dominantna tema ove tačke dnevnog reda, ja ću malo vašu pažnju da usmerim na nešto drugo. Šesnaesta tačka dnevnog reda nosi naziv Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Saveta ministara Srbije i Crne Gore, Vlade Republike Mađarske i Vlade Rumunije o tački susreta državnih granica između Srbije i Crne Gore, Republike Mađarske i Rumunije. Naravno da imam ozbiljnu nameru da argumentima ubedim poslaničku većinu da ne prihvatite ovaj predlog, da se ovo vrati Vladi, da se nekakav sličan sporazum pravi ponovo. Imam vrlo ozbiljne, čini mi se i jake argumente za to. Zato ne mogu da prihvatim ono što je juče gospođa Kolundžija rekla - da je ova rasprava formalna, da su to sporazumi koji su već potpisani i da mi ovde samo raspravljamo tek reda radi, da ministri nisu ni potrebni u ovoj našoj raspravi. Elem, ja ozbiljno hoću da osporim ovaj sporazum koji je potpisan 19. aprila 2006. godine u Novom Sadu. Ispred Vlade Republike Srbije potpisao ga je tadašnji ministar spoljnih poslova Vuk Drašković. Nije sporno to što je on potpisao, sporno je to što je potpisan u tom momentu, a radi se o momentu kada je Crna Gora bila u referendumskoj i, rekao bih, antisrpskoj kampanji za odvajanje od Srbije, odnosno za stvaranje nezavisne Crne Gore. Nije mi jasno zašto je i ko je to u Vladi bio pametan da uopšte ovakav sporazum pravi i da ide u ovakav posao ako se već tada znalo, a znalo se, da će se Crna Gora odvojiti od Srbije. Iz ovog materijala koji nam je dostavljen vidi se da će se na ovoj tromeđi, ovoj tački gde se sustiču tri države, postaviti jedno granično obeležje. To je jedna trostrana piramida koja će imati na svojim stranama grbove tri države koje se tu dodiruju. To, naravno, nije ništa sporno. Dati su u ovom predlogu izgled, skica piramide, dimenzije i sve ostalo što je bitno. Međutim, na fotografijama ove piramide koje su date sa sve tri strane u materijalu koji smo dobili nejasno je, odnosno ne vidi se uopšte šta stoji na toj piramidi. Na sajtu Narodne skupštine Republike Srbije sam ovo potražio i došao do saznanja da na strani ove piramide koja je okrenuta prema Srbiji stoji grb državne zajednice Srbija i Crna Gora. Pitam vas sada, kao većinu koja podržava Vladu, da li je normalno da mi, godinu i po dana posle odvajanja Crne Gore od Srbije, imamo na našoj granici obeležje države koja je prestala da postoji?! Ako je to normalno, vi za to glasajte, ali morate reći jasno i glasno narodu zašto to radite. Zašto to radite? Ako ovo nije pitanje koje je od životne važnosti za Srbiju, zašto se ne sačeka, zašto se ovo ne koriguje? U članu 6. stav 3. stoji lepo: "Ovaj sporazum se može promeniti ili dopuniti, pismenim putem, samo uzajamnom saglasnošću sve tri strane potpisnice." To znači da postoji mogućnost, regularna, korektna, da se ovo promeni. Vlade Rumunije i Mađarske će to prihvatiti, jer je to naša interna stvar koji će grb stajati na našoj strani. Mi smo pre godinu dana, ili nešto više od toga, usvojili u ovoj državi obeležje ove države, konsenzusom, odnosno voljom svih u ovoj skupštini, i čini mi se voljom i građana Srbije, da su oni to prihvatili; znači, imamo srpski grb, imamo državu Srbiju i logično je da na našoj strani ove piramide stoji grb Republike Srbije, a ne grb države koja više ne postoji. Još jednom vas molim da razmislite o ovome i da u danu za glasanje ne prihvatite, kako bi se ovo vratilo i korigovalo, pa tek onda prihvatilo korektno u ovoj skupštini.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Zlatanu Jovanoviću. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, baš kao i kolega Mrkonjić, kolega Albijanić i moja malenkost je primila delegaciju zaposlenih u Robnim kućama "Beograd", radnika koji već osam sati stoje na kiši i traže svoja prava na ulicama Beograda, u Ulici srpskih vladara. Njima nije bilo dozvoljeno, jer ih je policija u tome sprečila, da dođu ispred zgrade Narodne skupštine, nekoliko desetina njih je uspelo da se probije. Primila sam delegaciju ljudi koja je upoznata sa stanjem u kompaniji, sa nezakonitim stečajnim postupkom i bezakonjem koje se nad njima sprovodi. To je jedna od velikih pljački u Srbiji, koja traje već šest godina. Kako sam i u ranijim skupštinskim sazivima mogla da saznam, ovi novi detalji samo potvrđuju da je tačno ono što čitav dan govori, i svih ovih godina, Srpska radikalna stranka – naše pravosuđe potpuno je korumpirano, ministri u Vladi Republike Srbije, kako aktuelni tako i bivši, direktno su umešani u pljačku kompanije Robne kuće "Beograd". To su mi upravo potvrdili ljudi koji traže da sa skupštinske govornice iznesem još nekoliko podataka. Inače, njihov zahtev je jasan. Oni su spremni da štrajkuju glađu u prostorijama upravne zgrade kompanije. Žele nastavak pregovora sa Mlađanom Dinkićem, najkasnije u roku od dva dana, zato što su još pre godinu i po dana Upravi za borbu protiv organizovanog kriminala dostavili kompletnu dokumentaciju o umešanosti Slobodana Milosavljevića, člana Demokratske stranke, bivšeg ministra za trgovinu i turizam, zatim predsednika Privredne komore Srbije, a sada ministra za poljoprivredu, u sve ove nezakonite postupke. Obavestili su me da je DOS-ovska vlast u proteklih sedam godina imenovanjem pet stečajnih upravnika zapravo učinila da... Naročito u periodu od 2002. do 2005. godine, kada nije postojao odbor poverilaca, koji sada ne može da napravi stvarni uvid u stanje stvari, kako stoji imovina kompanije; oni procenjuju da je to ukupno oko 27 hektara i 20 ari zemlje na Bežanijskoj kosi. Inače, u dokumentaciji koja je dostavljena Agenciji za privatizaciju, odnosno potencijalnim kupcima, nestalo je 17 hektara zemlje. Onda vidite samo na jednom primeru kakva je pljačka, da radnici ne znaju, i da to rade poverioci i stečajni upravnici, od kojih je ova Đurđević već u zatvoru, kao jedan od aktera tzv. stečajne mafije i da se pravda selektivno sprovodi, da tužilac Radovanović nije želeo da postupi po njihovom zahtevu. Očigledno je i na osnovu podataka da su u međuvremenu prodata dva hotela, četiri robne kuće, a da oni nisu bili obavešteni o tome, kako se razvlači i pljačka cela imovina. Pošto je dogorelo do nokata, oni su rešili, videvši da ni jedan ni drugi ministar, najpre Milosavljević, zatim Bojan Dimitrijević, ni Đinđićeva, ni Živkovićeva, ni Koštuničina vlada ne žele da im pomognu, da su na mesta stečajnih upravnika i poverenika i u Agenciju za privatizaciju postavili ljude koji pljačkaju, koji su, u dosluhu sa onima koji su za bagatelne cene kupili ove objekte, profitirali na muci ovih jadnih ljudi, oni su rešili da se samoorganizuju i da posle razgovora koji su imali sa Mlađanom Dinkićem, koji sada ne želi da ih primi, krenu sami u promociju onoga što se zove kompanija Robne kuće. Napominjem da je to jedna od retkih kompanija koja ima toliku imovinu i čija vrednost imovine je i danas veoma visoka, a ukupna vrednost duga cirka oko 140 miliona evra. Na osnovu njihove sloge, a naročito posle činjenice da ih niko iz Vlade nije pogledao ni posle 23. januara, kada su mnogi od njih štrajkovali glađu, poslali su cirkularno pismo na adrese 11 ambasada akreditovanih u Beogradu. Mlađan Dinkić je sa njima razgovarao i ponudio im je određenu skalu po kojoj će radnici biti namireni, i to po gradaciji, u slučaju, hipotetički, da se kompanija proda za iznos veći od 250 miliona evra. Pošto su se radnici sami organizovali i imali ulogu menadžmenta i uspostavili kontakt sa tih 11 zemalja, odnosno ambasada, na osnovu sadašnjih prijava kupaca (a to je još uvek u domenu poslovne tajne, do konačnog otvaranja tih ponuda, dakle, 29. oktobra o.g), sasvim je evidentno, dame i gospodo poslanici, da kompanija Robne kuće "Beograd" može da dostigne čak i cenu od pola milijarde evra. Dakle, tri puta više od onoga što je procenio Mlađan Dinkić. Zato je radnicima jasno zbog čega on odbija svaki razgovor sa njima i zbog čega im se obraća putem medija, jer je on njima rekao da, pošto je očigledno da je dug 140 miliona evra, od 140 do 170 miliona evra prihoda ide u budžet Republike Srbije; od 170 do 200 miliona evra, ako se kompanija za taj iznos proda, radnici će, a njih je osam i po hiljada, dobiti 10%; od 200 do 250 miliona 20%, a sve preko 250 miliona evra 25%. On ih sada limitira i po onome kako je to Dinkić izračunao, jer treba dalje da razgrabi i da on, kriminalac i lopov, stavi u svoj džep i da namiri ostale koji su u sistemu pljačke Robnih kuća, jer je to ceo lanac kriminalaca i mafijaša, pošto je sasvim očigledno da kompanija može da se proda za minimum pola milijarde evra, vi vidite gde su sada radnici u celoj priči. Na bednih 100 evra po godini staža. Oni to neće, jer je na osnovu ove računice i kompletne dokumentacije koja postoji za ovo o čemu vam govorim i koja čami u UBOPOK-u već godinu i po dana, koju tužilac Radovanović nije hteo da uzme u razmatranje, jer, kako reče jedna gospođa, kada bi njega stavili pod skener, njegove zloupotrebe i kako štiti kriminalce u ovoj zemlji, ne bi bilo nimalo prijatno... Ja od vas, dame i gospodo narodni poslanici, tražim da se uozbiljite, da radite svoj posao, na to vas poziva SRS, i da sprečite da se 29. oktobra desi još jedna velika pljačka u našoj državi, da spasimo ono što možemo da spasimo, s obzirom na to da su svi ovi objekti i da je veliki deo imovine sistema Robnih kuća otišao u džepove kriminalaca u ovoj zemlji. Prema tome, potrebno je da se i nadležni odbori i poslanici koji su članovi tih odbora oglase povodom ovog pitanja. Sutra će na naše adrese biti dostavljena kompletna dokumentacija o ovome. Ovde najviše posla treba da ima Odbor za privredu i privatizaciju i Odbor za trgovinu, naročito Odbor za odbranu i bezbednost, odnosno da postavimo pitanje nadležnima iz UBOPOK-a zašto ovi navedeni ljudi, koji su opljačkali Robne kuće, nisu do sada nikada saslušani, nikada nisu privedeni i zašto niko od nadležnih u ovoj zemlji nije želeo da se bavi pitanjem pljačke ovog preduzeća. Ako vi mislite da tako nastavite da krčmite i rasprodajete sve po Srbiji, a da prođete nekažnjeno, ako Mlađan Dinkić misli da može kabinetski da se obraća radnicima koji celog dana stoje na kiši i da ih ne konstatuje, da ih ne prima, budite sigurni da će oni preduzeti još organizovanije i zaista opravdane metode svog radničkog delovanja. U tome ćemo svakako da im pomognemo kao politička stranka, oglašavajući se sa ovog mesta i na svakom drugom mestu gde je moguće da se čuje glas tih ljudi koje niste pustili da dođu u većem broju ispred zgrade Narodne skupštine. Čega se bojite, istine i činjenice da je ministar do guše, kao i njegovi prethodnici, umešan u kriminal i rasprodaju državne imovine? Prema tome, to je opomena za vas sada, pošto ima još dovoljno vremena da se sve ispita i da nadležni državni organi procesuiraju one koji su počinili ove pljačke i da tužilac uradi svoj posao kako treba i kako to dolikuje državnom tužiocu. A vas, dame i gospodo narodni poslanici, još jednom upozoravam da ne prelazite tek tako preko ovoga jer ste svi vi jutros na ulazu u Skupštinu dobili ovaj papir, gde jasno stoji o kakvoj je pljački reč. Ili ćete možda da kažete da ovi ljudi lažu i da su spremni da falsifikuju podatke zarad neke svoje koristi i dobiti? Ne. Oni hoće da se povuku iz svega ovoga, ali znate kada – onog trenutka kada im država namiri ono što im duguje i kada dobiju 20% od prodaje imovine za koju su oni sami zaslužni što će biti prodata po tako visokoj ceni. Mnoge su privatizacije u Srbiji izvršene u proteklih sedam godina, kada su fabrike prodate u bescenje. Setite se kriminalaca iz redova DS-a i DOS-a, kada su kupili šećerane i cementare za po 2-3 evra. Pa nije, nego jeste, tako je. To su danas enormno bogati ljudi, ljudi koji nisu poštovali socijalni program. Gospođo Kolundžija, ni u jednom preduzeću u Srbiji u kojem su se vlasnici obavezali da će poštovati socijalni program on nije poštovan. To vrlo dobro zna i predsednik Odbora za privredu i privatizaciju; to ste vi, gospodine Novakoviću, koji ste član stranke ili firme G 17. (Predsedavajući: Vreme, gospođice Nataša.) Evo, završavam. Ali, gospodine Mrkonjiću, mnogo je važnije, i gospođo Kolundžija, što ja ovo sada govorim za vas i što trošim vaše dragoceno vreme, nego što 1.500 ljudi stoji na ulici. Ako ste vi, i ako pođemo od toga, vama ću da postavim pitanje... (Predsedavajući: Nemojte, Nataša, molim vas.) Da pođemo od toga da ste vi, recimo, ali to je retkost u Demokratskoj stranci, poštena žena i osoba; to je stvarno retkost, ali hajde da to vi jeste. Kako vi onda kao poštena osoba, žena dopuštate da se ovakve stvari rade, a da ne uložite sav svoj politički autoritet, kao predsednik vladajuće poslaničke grupe, da pozovete ministra da primi ove ljude, da nastavi razgovor sa njima? Dakle, on je njih otpisao. Tu ima posla za vas, gospodine Ljajiću, i ja vas zato molim da se uozbiljite, u pitanju je sudbina velikog broja ljudi, i da se jednom za svagda prestane sa pljačkom, a da oni koji su sve ovo uradili završe u zatvoru i tamo gde im je mesto.
Hvala, Nataša. Samo momenat, ima četiri govornika po Poslovniku. Ja bih molio... Razumem, Nataša, da ljudi stoje na ulici, na kiši, ali dobro, sada smo to prevazišli. Slobodan Maraš po Poslovniku prvi, pa gospodin Nikola Novaković, po Poslovniku drugi, pa gospodin Riza Halimi treći, pa gospodin Baralić četvrti, pa gospođa Nada - peta. To je redosled govornika po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, javio sam se u vezi sa članom 226. Kao poslanik imam pravo da tražim neka objašnjenja i neke odgovore. Nažalost, mi smo svedoci da premijer Koštunica ni na koji način ne bi došao u ovu skupštinu i mene živo interesuje u kojoj on to zemlji živi, da li on zna šta se dešava u ovoj državi i da li on zna da su juče veterani i borci koji traže svoje zaostale dnevnice protestovali ispred Vlade? Da li on zna da danas ljudi koji se nalaze već godinama u stečaju protestuju ispred Skupštine? Da li on zna da mu policija tuče po džamijama i da fašisti pokušavaju da marširaju ulicama? I sada, kada bi ovde trebalo da sačekamo ministra pravde gospodina Petrovića, koji je bio najavljen da će biti ovde u ime Vlade, dolazi gospodin Ljajić, koji se ne uključuje i ja to mogu potpuno da razumem. Imamo neka pitanja za gospodina Petrovića, ministra pravde. Juče je u jednom dnevnom listu izašao intervju čoveka koji se trenutno nalazi u zatvoru. Molio bih, ako vi možete, da nam odgovorite kako može osoba koja je u zatvoru da da intervju koji izađe u dnevnom listu? Postavljam pitanje - za koga rade zaposleni u tom zatvoru i da li rade za državu ili rade za zločinačko udruženje koje već ko zna koji put pokušava da zameni teze. Imali smo prilike od 12. marta naovamo da gledamo kako zločinačko udruženje pokušava da zamenjuje teze i da optužuje žrtve da su same sebe pokušale da ubiju ili su ubile. Juče je u tom dnevnom listu objavljen intervju sa onim koji je optužen da je izazivao mirne proteste, za koga se zna da je nacista i koji je doveo sa sobom ljude koji su otpozdravljali "zig hail" i držali ruku kao što su nacisti držali tokom Drugog svetskog rata. U tom intervjuu se hvalio da su ga policijski inspektori, koji su ga priveli i ispitivali, podržavali, ohrabrivali. U istom tom intervjuu on je, poučen iz ovog zločinačkog udruženja, pokušao da zameni teze i najbezočniju laž i glupost je izrekao – da je jedini koji je otpozdravljao sa "zig hail" i držao ruku visoko uzdignutu, kao što su držali nacisti, podmetnut od strane LDP-a i da je to član LDP-a iz Bačkog Jarka. To je apsolutna laž. Mi ovde imamo snimak koji su dobili mediji danas u Novom Sadu i koji će dobiti mediji u Beogradu. Tu se vidi da nije samo jedna osoba dizala visoko ruku i uzvikivala "zig hail", nego više osoba. Odgovorno tvrdimo, pošto mi u Bačkom Jarku imamo 28 članova i od toga su dvojica otprilike tih godina kao oni koji su na slici, imamo i njihova imena, da nijedan od njih nije u zatvoru i nijedan od njih nije bio na tom protestu, jer osobe koje su to radile se nalaze trenutno u pritvoru. Molim vas samo za malo pažnje, zato što je ovo jako važno. Država ne radi svoj posao. Državni organi ne rade ono što bi trebalo da rade. Puštaju da stvari dođu do toga da se razbijaju glave i da imamo krv na ulici i tek onda intervenišu. Država uleće u džamiju i tuče sveštenike. Imamo veliki problem sa državnim organima. Oni ministri koji bi trebalo da nam daju odgovore... Ja sam duboko ubeđen da će ministar pravde dati sve od sebe da nam da neka objašnjenja. Kako je moguće da čovek iz pritvora daje intervju, da li je to tačno ili je to izmišljeni intervju, i ko mu je pomogao? Mi očekujemo odgovore na ta pitanja, jer ne možemo živeti u takvoj državi da oni koji su osuđeni i koji čekaju treću presudu za najgore krivično delo daju intervju koji izlazi u nastavcima. Sada imamo slučaj sa ovim Davidovićem, koji iz pritvora daje intervju. Obaška što tamo napada političke protivnike zločinačkog udruženja, nego iznosi takve laži na koje moramo da reagujemo. Zaista očekujemo od ministra pravde... Kao što je ministar odbrane, za koga ja imam dužno poštovanje, na pitanja koja smo mu postavili za ovom govornicom ipak odgovorio putem medija i rekao da ne podržava nikakvog Firera, da ne poznaje čoveka i da je to bezočna laž, i ja to prihvatam. Isto tako očekujem od ministra pravde da kaže kako je to moguće. Neko mora zaštititi građane u ovoj državi i to moraju... Molim? Ako imate nešto da mi kažete, voleo bih da izađete ovde i da mi kažete. (Predsedavajući: Nemojte, molim vas, komunicirati, nemojte to da radite.) Zaista bih voleo od vas da čujem odgovor na to pitanje. Ministar pravde je iz redova vaše stranke, koja se povukla sa protesta koji su bili zajednički dogovoreni; onda preko medija pokušava da objasni da su čelnici vojvođanskog dela vaše partije imali privatnih obaveza, pa nisu bili tamo, a krivi one koji su tamo bili. Molim vas, odgovorite mi na neka pitanja, ili bar neka nam ministar pravde odgovori na ta pitanja. Hvala vam.
Nemojte, molim vas, komunicirati sa govornice. Reč ima gospodin Nikola Novaković, predsednik Odbora za privatizaciju, po Poslovniku. Posle toga gospodin Riza Halimi, pa gospodin Baralić, pa gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, znate, ali nije zgoreg ponoviti, dakle, ja se do poslednjeg damara borim za pravo svakog narodnog poslanika da držeći se dnevnog reda i teme koja je na dnevnom redu sa ove govornice govori gluposti. Jer, to nije zabranjeno Poslovnikom. Ali, jeste zabranjeno ne govoriti istinu (to je član 104), time se vređa ugled ove skupštine i vređamo se svi mi ovde međusobno, i odavde prema tamo, i odande prema ovamo. To nije lepo. Javio sam se zbog izlaganja gospođice Jovanović, potpredsednice Narodne skupštine, koja je puno toga ispričala za 11,5 minuta. Ali, ne znam zašto je Mlađan Dinkić kriv zato što napolju pada kiša; Mlađan Dinkić je kriv što nekoga vara žena, Mlađan Dinkić je, uopšte, dežurni krivac za sve i svašta. Činjenica je da je veliki problem, vrlo teško rešiv, upravo bila sudbina ljudi zaposlenih u Robnim kućama "Beograd", koje se nalaze u stečaju već duže vreme. To je između sedam i osam hiljada ljudi. U jednom izuzetno korektnom i argumentovanom razgovoru sa obe strane se čulo i zadovoljstvo rešenjem koje je ponuđeno i koje je jedino realno i moguće, a to je da, u zavisnosti od uspeha javnog tendera koji je raspisan, i tačno je da traje do kraja ovog meseca, radnici budu obeštećeni u određenim procentima. Time se ispunjava još jedna obaveza, a to je jedan drugi deo njihovog akcionarskog prava. Ko je, kada i zašto zaveo ovu nesrećnu grupu od dvestotinak ljudi da traži preko realnih mogućnosti nešto što nijedan radnik u ovoj državi dobio nije, a to je 20%, ja ne znam. Neću da nabeđujem, ni da pokazujem ni levo ni desno. Moja poruka njima jeste da dobro razmisle pre nego što dobiju kijavicu ili grip, jer se bojim da je maksimum onoga što je ponuđeno i realno prihvaćeno od, ne mogu da kažem većine, mogu da kažem od svih, a da su ovi nesrećni ljudi, zavedeni, samo izuzetak koji potvrđuje to pravilo. Ja ću sada otići da razgovaram sa njima i pozvati ih sutra da dođu da ponovo pokušamo da pronađemo razumno rešenje ovog problema. Isto tako će, obećavam, jedna od sledećih sednica Odbora biti posvećena upravo ovom problemu, nakon što se budu otvorile ponude. To je istina što se tiče Mlađana Dinkića i Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj i to će biti istina i Odbora za privatizaciju kada ga budem zakazao. Hvala lepo.
Zahvaljujem predsedniku Odbora za privatizaciju gospodinu Novakoviću. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi, posle njega narodni poslanik Rajko Baralić, narodni poslanik Nada Kolundžija, pa narodni poslanik Nataša Jovanović.
Poštovani predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, ja ću po članu 226. da iskoristim prisustvo gospodina ministra Rasima Ljajića, koji je ujedno i predsednik Koordinacionog tela za Preševo, Bujanovac i Medveđu. Gospodin ministar je juče novinarima u Narodnoj skupštini izneo da lideri albanskih partija sa juga Srbije pokušavaju da skrenu pažnju na stanje na jugu Srbije u trenutku kada se vode pregovori o statusu Kosova; s druge strane, da se albanske stranke pripremaju za lokalne izbore na jugu Srbije, a optuživanje Beograda i traženje pomoći međunarodne zajednice oduvek se koristi za sticanje lakih političkih poena pred biračima. S obzirom na to da je i prošle nedelje u diskusijama koje su se odvijale u Narodnoj skupštini takođe u negativnom kontekstu spominjana Deklaracija Skupštine albanskih odbornika, smatram potrebnim da iznesem da su se ovom deklaracijom legitimni predstavnici Albanaca ovog područja prevashodno obratili državnim institucijama, a pre svega Vladi Republike Srbije (ja sam se pismeno obratio i premijeru gospodinu Koštunici), da promene, do sada neadekvatan i neracionalan, pristup u rešavanju veoma ozbiljnih i osetljivih životnih problema na ovom području. Naravno, tražim odgovore na važna pitanja, kao što su - kako je došlo do drastičnog smanjenja sredstava za Koordinaciono telo u 2007. godini? Kako je moguće da od 366 miliona dinara namenjenih Koordinacionom telu samo 240 miliona stiže do opština Preševo, Bujanovac i Medveđa, a da više od jedne trećine, kao bajagi predviđeno za ovo područje, ide za troškove administracije u kojoj je zaposlen samo jedan Albanac i to kao prevodilac? Ako u Koordinaciono telo nisu uključeni i Albanci, kako će takvo Koordinaciono telo da integriše Albance u državne strukture u kojima Albanaca ima samo u simboličnom broju i u opštinama gde ih ima, u Bujanovcu preko 55%, a u Preševu preko 90%? S obzirom na to da su poslednjom reorganizacijom ukinute koordinacione komisije za obrazovanje, kulturu, informisanje, zdravstvo, postavlja se pitanje kako će se rešiti ovi osetljivi problemi iz ovih veoma važnih životnih oblasti. Ako se paušalno iznose astronomske cifre koje su navodno ulagane u ove tri opštine, a za to nikad nije bilo analiza i uvida, ja postavljam pitanje kako je onda moguće da ovo područje ipak ostane na veoma niskom nivou ekonomskog razvoja? Opština Preševo je ubedljivo najnerazvijenija opština u konkurenciji svih drugih opština u državi. Kako je bilo moguće, i pored skupo plaćene administracije Koordinacionog tela, da se proces privatizacije u opštini Preševo obavlja netransparentno i sa puno manipulacija, pa se firma "Elektrokontakt" sa 50 radnika prodaje za smešnih 270.000 dinara? Zbog propale prodaje solidne firme "7. jul" njeni radnici su već više od godinu dana bez ikakvih izvora sredstava za život, dok se dosadašnjom prodajom omogućilo samo obogaćivanje kupaca. Firme koje su ranije imale 200 i više radnika sada rade sa dvadesetak, a većina njih uopšte ne radi. Gospodo, ako je ova vlada nakon nekoliko godina otezanja našla sredstva za dovršenje baze za specijalne snage, ja postavljam pitanje zbog čega prekinula rekonstrukciju objekta Doma kulture, jedine kulturne institucije u opštini sa preko 35 hiljada stanovnika? Zbog čega godinama ne čini ništa da stvori uslove da ponovo radi vanbolničko porodilište, ili da stvori minimalne uslove da se i omladina u Preševu bavi sportom, kao njihovi vršnjaci u drugim opštinama? Takođe, zbog čega nema nijednog konkretnog koraka da se omogući visoko obrazovanje za mlade Albance sa tog područja? Na kraju, smatram ciničnom primedbu ministra Ljajića da traženje pomoći od međunarodne zajednice znači sticanje lakih, jeftinih političkih poena političkih lidera na ovom području. Podsećam da se upravo Vlada Republike Srbije obratila međunarodnoj zajednici za pomoć, za rešavanje krize u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa. Zato mislim da je nekorektno da se o supstancijalnoj pomoći koju je pružila međunarodna zajednica u ovih sedam godina na ovako uvredljiv način govori. Mislim da nije u pitanju ni predizborna kampanja za lokalne izbore, jer izbori još nisu zakazani, niti su u pitanju pokušaji prebacivanja i pozivanja na aktuelnu temu statusa Kosova, niti optužbe prema Beogradu, nego su u pitanju veoma ozbiljni zahtevi koje građani sa tog područja upućuju Vladi i državnim institucijama da ih pravovremeno reše. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Halimiju. Za reč se javio ministar Ljajić. Izvolite. Izvinjavam se poslanicima, izvolite, ministre.
Mislio sam da se javim na kraju povodom tačke dnevnog reda, odnosno povodom ratifikacije Sporazuma o socijalnom osiguranju sa Crnom Gorom. To ću videti kasnije. Morao sam da reagujem na izlaganje gospodina Halimija. Dakle, moj odgovor je isti kao onaj koji sam dao prethodnih dana, a tiče se zahteva da NATO trupe dođu na prostor juga Srbije. Gospodin Halimi zna, kao i ja, da je taj zahtev javnosti saopštio jedan od političkih lidera Albanaca sa Kosova i jedan od funkcionera SO Bujanovac. To što taj predstavnik jedne od političkih stranaka nije u istoj stranci sa gospodinom Halimijem ne znači ni u kom slučaju da takvih zahteva nije bilo, istina, ne od njegove, ali od drugih političkih stranaka. Prema tome, moj odgovor je identičan - zahtev je potpuno nerealan. Šteta, pre svega, za ljude koji žive na jugu Srbije. Međunarodna zajednica apsolutno ne uzima u razmatranje ozbiljnije taj zahtev i moj odgovor se odnosio upravo na to. I dalje tvrdim da je to ubiranje jeftinih političkih poena, jer svi znaju, svaki građanin Preševa i Bujanovca, da je to nemoguće da se dogodi i realizuje. Što se tiče ulaganja sredstava, gospodine Halimi, i vi i svih 250 poslanika možete da dođete i da vidite gde je otišao svaki dinar na jugu Srbije, bar dok sam ja predsednik Koordinacionog tela. Mi smo bukvalno bili "protočni bojler" - ono što ste vi tražili, mi smo ta sredstva prenosili lokalnim samoupravama; za one projekte koje ste vi kandidovali, mi smo davali. Mada, ne mislim da je to najbolji način, jer se onda događalo da Srbi iz Bujanovca s pravom kažu da je svega 5% tih sredstava otišlo u Bujanovac, u naselja gde žive Srbi, a 95% tamo gde žive Albanci. Da bismo napravili kakav-takav balans, pored ovih 240 miliona koje ste ovde spomenuli, izdvojićemo još 50 miliona, upravo za naselja gde žive Srbi. Znači, u svakom trenutku bilo ko može da vidi gde je utrošen svaki dinar. Uveren sam da je u ove tri opštine uloženo više nego u bilo koje druge tri opštine. Bio bih presrećan da je deo tih sredstava uložen u opštine u Sandžaku. Ako pogledate situaciju, mislim da je pre trebalo formirati koordinaciono telo za Sandžak, nego za jug Srbije, jer je tamo situacija u svakom smislu danas gora, nego što je situacija na jugu Srbije. Tačno je da nema još uvek ekonomskog razvoja koji smo mi očekivali, verovatno i vi, s pravom, jer smo krenuli bukvalno ne od nule, nego ispod nule; da su ove tri opštine bile najsiromašnije, da su i dalje među najsiromašnijima; da je uloženo, zaista, i od strane države iz budžeta Republike Srbije i od strane međunarodnih donatora, gde je međunarodna zajednica bila više prisutna u ove tri opštine, nego u bilo kom drugom regionu. Mislim da je napravljen jedan veliki rezultat. Naravno da su ostali još mnogi problemi koje treba rešavati. Vraćam se i deseti put ponavljam, rekonstrukcija Koordinacionog tela je više administrativno-tehnička, nego politička stvar. I, nije ukinuta nijedna od ovih oblasti koje vi sad spominjete, ni obrazovanje, ni zdravstvo, oni su samo uključeni u ovaj sektor integracije. Vi ste imali primedbe, kao i ja, da je postojeća struktura Koordinacionog tela, sa osam podgrupa, suviše birokratizovana, komplikovana, da to ne daje nikakav rezultat; to smo sveli na tri velike oblasti, a ove oblasti koje vi spominjete jesu ključne za proces integracije: i obrazovanje, i pravosuđe i zdravstvo. Ima stvari sa kojima se potpuno slažem, da treba da ih uradimo, ali ne treba da se vrtimo ukrug i ponavljamo iste priče. Ponavljanje tih istih priča meni liči na ubiranje političkih poena. Ako neko traži NATO, a zna da taj NATO nikad neće doći na jug Srbije, onda je taj ili potpuno van svake realnosti, ili je realan, ali da ta realnost donosi određene političke poene.
Zahvaljujem ministru Rasimu Ljajiću. Za reč se javio Rajko Baralić, po Poslovniku. Gospodin Halimi, ali pre njega još četiri govornika.
Gospodine Mrkonjiću, gospodine Ljajiću, nije se krenulo baš od nule, postojalo je mnogo toga u ovoj zemlji, pa onda ide nadgradnja. Nisam se zbog toga javio. Postojala je ovde informacija da su potpredsednici Skupštine, narodni poslanici, primali delegaciju Robnih kuća "Beograd". Kolega Petronijević i ja smo ih pozvali i dužan sam da kažem nekoliko stvari da bi bilo jasno o čemu se ovde radi. Pozivamo kolege narodne poslanike da predložimo i formiramo anketni odbor u vezi sa stanjem u sistemu Robnih kuća "Beograd" i da pokažemo kako je moguće da se tzv. "Monin" hotel na Zlatiboru proda za nižu cenu od tržišne cene građevinskog zemljišta na Zlatiboru ili da pokažemo čitav niz drugih stvari, da ne uzimam sada vaše vreme. Pozivam vas da formiramo anketni odbor i da pozovemo sve aktere i da pokažemo da nije moguće da neko ko ima 500 hiljada kvadrata izgrađenog poslovnog prostora u staklu i mermeru, ko ima 25 ha zemlje, ne može da dobije po stažu osiguranja 200 evra godišnje, sa obrazloženjem da su potrebna sredstva za budžet, što je inače tačno. Ali, iz tog istog budžeta, iz javnih preduzeća Srbije, iz Telekoma i iz drugih, iz uprave, iz prosvete i iz zdravstva plaća se 600 evra po nedostajućoj godini staža osiguranja da neko ode ranije u penziju, i 250 evra po godini staža osiguranja za provedeni radni vek u kolektivu. Da prevedem to na razumljiv jezik, to je 20.000 evra da neko učini čast i napusti kolektiv. Da li su radnici Robnih kuća "Beograd", koji bukvalno nemaju šta da jedu, dužni da finansiraju ove otpremnine od 20.000 evra? Pozivam vas da zajedno, kako bi i inače bilo normalno, formiramo anketni odbor i ustanovimo da li je moguće da najveća maloprodajna i veleprodajna mreža na Balkanu ne može da servisira 7.000 zaposlenih, 200 evra po godini staža osiguranja. Još jednom, šest stečajnih upravnika. Posebno nas zanima način na koji je otuđena imovina Robnih kuća "Beograd" u BiH. Hajde da pitamo Danicu Drašković, čiji sestrići, kumovi i ujaci su ovo prodali, koliko je to bilo para, da vidimo kako se finansira najskuplji stajling u Srbiji i da pitamo još mnogo toga drugog sve one koji danas tvrde da u Srbiji žive samo od sabranih dela Vuka Draškovića. Dakle, ovde ima mnogo toga nedorečenog. Izašao je uvaženi kolega Novaković. Nije to dvestotinak, uvaženi kolega. Zašto taj oblik - dvestotinak? To je 200 porodica, to je 1000 ljudi, to je jedan promil od onoga što je ostalo kod kuće. To je 200 sudbina ili 8.000 sudbina. Završavam. Hajde da formiramo anketni odbor, neka se niko ne plaši ničega, da pozovemo sve te ljude i da pitamo zašto ih je v.d. javnog tužioca Radovanović obmanjivao u svom kabinetu, zašto UBOPOK ne radi ono što treba da radi, zašto je državna tajna ono do čega se dođe u analizi svih ovih podataka. Kome to ide u prilog? Još jednom vas molim, nemoguće je da 150 evra bude kvadratni metar "Moninog" hotela na Zlatiboru; probajte da iznajmite šator za te pare, pa će vam biti jasno da to nije moguće. Podnećemo inicijativu, podržite je, da formiramo anketni odbor i da dođemo do odgovora na ovo pitanje. Hvala.
Hvala, gospodine Baraliću. Zahvaljujem Nadi Kolundžiji, odustaje. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, problem Robnih kuća "Beograd" nije ništa novo. Gospodin Baralić je u prošlom sazivu Skupštine bio predsednik Odbora za trgovinu i turizam, ja sam bila njegov zamenik i mi smo u nekoliko navrata primali delegacije radnika. Međutim, oni tada nisu mogli da nam daju ove podatke koje su nam danas dali, naročito zbog činjenice da nije postojao odbor poverilaca i da je procena vrednosti kapitala izvršena tek 2006. godine, tako da su oni tada konačno mogli da saznaju kako je imovina pljačkana, kako su prodate ove robne kuće, odnosno svi ovi objekti i šta je ono čime danas Robne kuće raspolažu. Gospodin Novaković je pobegao iz sale, otišao je, a da nije, kao predsednik Odbora, dao pravu informaciju. Najpre moram da vam kažem da je on, na nagovor predsednika svoje stranke, obustavio mogućnost uvrštavanja u dnevni red ovakvih problema i pljačkaške privatizacije na Odboru za privredu i privatizaciju. Stvar je već postala tako očigledna u celoj Srbiji, a i sami ste svedoci, jer ste iz vaših gradova dobijali materijale, da je Odbor pretrpan dokumentacijom o pljačkaškoj privatizaciji, obespravljenim radnicima. Da li treba možda da vas podsetim i na činjenicu da je naš, nažalost, preminuli kolega, koji je bio u Odboru za privatizaciju, nosio svojoj kući u Valjevo 150 kilograma materijala o pljački naroda i države da čita i da proučava koliko su ljudi pljačkali. Između ostalog, i dokumentaciju vezanu za Robne kuće "Beograd". Ovo je sada sasvim jasna stvar, jer se ne radi ovde o tome da je neko zaveden; nisu ti ljudi zavedeni, oni su pošteni, moralni i vredni, a da li će oni da dobiju, kako on to cinično reče, a ne znam šte je popio i kako je mogao tako nešto bezobrazno da kaže, kijavicu ili će da kašlju, ne radi se o tome, dame i gospodo poslanici, nego da im pomognemo da ostvare njihova prava. Vi znate kakav je Zakon o radu donet u Srbiji i na koji način - glasalo se karticom iz Soluna. Kasnije izmene i dopune tog zakona, koje su vratile neka prava radnicima, suspendovane su posle 15 dana, jer se pojavio ministar Slobodan Lalović, pa je sve ono što smo mi, većinom koja je stvorena u jednom trenutku, amandmanima ispravili, za dobrobit radnika, vratio u početno stanje. Ovde je stvar jasna. Dakle, Vlada Republike Srbije, Mlađan Dinkić, ministar Cvetković, Božidar Đelić, Vojislav Koštunica, svi su možda mislili do pre nekoliko dana da je vrednost imovine Robnih kuća "Beograd" mnogo niža od ove cene koja će da se postigne kada budu otvorene ove ponude. Jer, i pored toga što se promenilo pet stečajnih upravnika (jedna od njih je i ova Delinka Đurđević, samo jedna u zatvoru) i što je imovina razvlačena, bez mogućnosti da se ima uvid u sve to, desila se neka sreća za sve njih, i to su sada saznali kada su uputili to cirkularno pismo, da je sačuvan veći deo vredne imovine i da Robne kuće možda mogu da se prodaju, daj bože da to bude više, ali i za pola milijarde evra. Njima je lično ministar Dinkić prilikom razgovora... To su mi oni rekli, to nije nešto što smo pročitali u štampi, to nije nešto što je neko saznao u nekom neformalnom razgovoru. Ti ljudi koji su sada bili ovde, dakle, u pitanju je predsednik skupštine radnika, oni koji su pratili postupak stečaja koliko su mogli da prate, oni kojima je data na uvid dokumentacija o proceni vrednosti kapitala, ti ljudi su otišli, kao što su danas kod nas došli, kod njega na razgovor. Da ne ponavljam, on im je dao tu skalu i rekao im je - toliko ide državi, a sve što bude preko toga, 25%, da se raspodeli na osam i po hiljada radnika, i oni sada žele da to bude; vi ste dobili u ovom dopisu 20% i to nije nerealno zbog činjenice da je ipak ostala vredna imovina koja može da se proda. Razumela bih da oni traže nešto što ne bi bilo državi u korist, ali država će samim tim više da dobije u budžet onog trenutka kada se Robne kuće prodaju, a očigledno je da hoće, za tako visoku cenu. Prema tome, ne treba se na takav način rugati ljudima. Oni će i sutra da se pojave ovde, doći će sa dokumentacijom, a naše je da ih zaštitimo. Onaj ko to ne bude uradio biće kažnjen na sledećim izborima i od tih ljudi, od članova njihovih porodica i svih onih koji prate ovo i vide kako se pljačka državna imovina i kako su radnici šikanirani, kao i ovi koji su danas došli, a nisu imali mogućnost da se sastanu sa resornim ministrom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slaviša Topalović, po Poslovniku, zatim Srđan Šajn, Riza Halimi, pa gospođa Snežana Stojanović-Plavšić.
Po Poslovniku, član 226. Čuli smo malopre gospodina Nikolu Novakovića, predsednika Odbora za privatizaciju Skupštine Srbije. Po njegovim rečima, Mlađan Dinkić je svetac, pa nije kriv za ono, pa nije kriv za ovo, pa ste spomenuli da nije kriv što pada kiša, pa da nije kriv kada nekoga vara žena. Kriv je Mlađan Dinkić i vi to dobro znate; narod priča da je viđao Mlađana Dinkića, kada već pominjete to, na Banovom brdu, noću, nosio je periku; kod koga je išao i od koga se krio, on najbolje zna. Svuda gde je Mlađan Dinkić, tamo je neka pljačka. Gde je umešan G17, tu je opet neka pljačka. Pogledajte Robne kuće, između ostalog i zemlja na Bežanijskoj kosi, dobra lokacija za investitore, i tu je optužen G17 i Mlađan Dinkić. Poljoprivredno dobro "13. maj" u Zemunu, ogromna količina zemlje i lokacija pored autoputa Beograd - Novi Sad. Radnici Poljoprivrednog dobra "13. maj" su se polivali benzinom zbog G17 plus i Mlađana Dinkića. Svuda gde je veliki kapital G17 je umešao prste. Kako ste stupili na političku scenu prati vas taj loš glas. To narod proceni o svakome i procena naroda o G17 je da se bave kriminalom i lopovlukom. Kada je reč o vašem predsedniku Mlađanu Dinkiću, za Dinkića, eksperta za lopovluk, da nastavim od malopre, po Poslovniku sam se javljao... (Predsedavajući: Slaviša, nemojte baš takve reči da upotrebljavate.) Ja samo govorim ono što je... Znači, gospodin Dinkić, ekspert za lopovluk, koji je kod vas već drugi put ministar, u vašim vladama. Privatizacija Nacionalne štedionice je jedna od najvećih pljački na ovim prostorima koja je izvedena, o tome mnogo detalja ima bivši ministar policije Dušan Mihajlović. Kakva je uloga u ovoj privatizaciji dve firme, "Mali kolektiv" i "Skvadra"? Ko su vlasnici ovih firmi, gde je sedište tih firmi koje su kupile Nacionalnu štedionicu, čiji je to novac i kada je iznet iz zemlje? Napominjem da bi za ova pitanja trebalo pitati Dušana Mihajlovića šta on zna o tome i šta bi imao da kaže.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn, koji takođe reklamira Poslovnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam pristalica toga da se nemaština srpskog ili albanskog naroda odvaja i da se govori o nemaštini jednih ili drugih ljudi. Mislim da je nemaština svakog građanina u Srbiji podjednako važan problem i da država mora podjednako da brine o nemaštini svakog građanina. Mislim da je odgovornost na predstavnicima svih političkih partija, kada govore o Bujanovcu, da ne zaborave da u Bujanovcu živi oko 12% Roma i da tamo ima oko 5.000 - 6.000 pripadnika romske nacionalne zajednice. Mi ne možemo da se setimo predsednika te nacionalne zajednice samo u izborima i da im kažemo da ćemo ravnopravno da ih zastupamo kao sve druge predstavnike. Mislim da je danas trebalo da se govori, to sam očekivao od gospodina Rize Halimija, i o tome u kakvoj situaciji žive Romi u naselju Salvatore, jer upravo njegova partija tamo sprovodi vlast. Takođe sam očekivao od ministra Rasima Ljajića da iznese podatke i da ne govorimo samo o 5% sredstava iz ukupnog budžeta usmerenih prema pripadnicima srpske nacionalne zajednice i o 95% sredstava prema pripadnicima albanske nacionalne zajednice. Moramo da govorimo ili generalno o pomoći u rešavanju problema u odnosu na sve građane Bujanovca, ili, ukoliko već radimo analizu prema nacionalnoj pripadnosti, moramo da postavimo pitanje na koji način ćemo da obezbedimo 12% sredstava da se reše problemi u romskim naseljima. Nije dovoljno, ukoliko radimo transformator na ulazu u romsko naselje u Bujanovcu, da izdvajamo sredstva zato što smo motivisani određenim programima međunarodne zajednice. Mi moramo da pokažemo odgovornost na vrlo konkretan način i da smo spremni da ono o čemu govorimo prilikom izbora dosledno sprovodimo četiri godine, svako sa one pozicije koju smo dobili u toku izbora i izborne kampanje.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, opet ću po Poslovniku, član 226. Smatram da su neophodna dopunska objašnjenja o pokrenutim pitanjima. Što se tiče pozivanja NATO-a, mislim da to apsolutno nije bio predmet deklaracije skupštine albanskih odbornika, koja je nedavno održana. Mislim da smo to javnosti dobro objasnili. Gospodin Ljajić je prošle nedelje dao istu izjavu, vezano direktno za rad te skupštine, tako da sada apsolutno nije aktuelna neka izjava koja je data pre mesec ili dva od strane predsednika jedne političke partije ili političkog subjekta. Aktuelna je ovih dana skupština Albanaca, koja je izašla sa deklaracijom i u toj deklaraciji nema takve izjave, nego se traži nastavak svesrdne pomoći međunarodne zajednice u rešavanju problema na tom području, onako kako se radilo u ovih sedam godina. Cela suština je tu i ne vidim zbog čega se tu stvara konfuzija oko jedne decidno izrečene misli u toj skupštini. Dalje, što se tiče analize rada Koordinacionog tela, to smo tražili čitavo vreme. Ja sam se i direktno obratio Vladi 2004. godine, ali izostala je analiza, ignorisani smo. Ne bih sada ulazio u analizu ovog ili onog perioda, potrebna je analiza celokupnog funkcionisanja Koordinacionog tela od 2000. do danas, pa da se tačno zna šta je urađeno, šta nije urađeno, gde su usmerena sredstva i da onda argumentovano govorimo, a ne da se preko određene političke kampanje i bez argumenata stvara pogrešna slika o tim ulaganjima. I sam ministar maločas reče – pet posto. Ljudi božiji, to apsolutno nije tačno, to su samo određene političke floskule date na terenu, koje su prenete i ovde u skupštinu, u nekoliko navrata, ali bez argumenata. Hajde da mi od 2001. godine vidimo, u dinar, u koja naselja je šta usmereno i gde je šta ulagano. Onda možemo govoriti. Naravno, kao rezultat ovakve logike čuli smo pre neki dan da je jedan zvaničnik Koordinacionog tela došao do formule 60:40 posto ulaganja, koja treba ubuduće Koordinaciono telo da uradi, u odnosu albanskih i srpskih naselja. Gde su mešovita naselja onda? Sa pravom se onda pita - gde su Romi? Kada su Romi u pitanju, mislim da gospodin Šajn ima obavezu da dodatno kaže da se radi o naselju izbeglica, što je sudbina svih naselja u ovoj državi, a koji traže verovatno daleko bolji tretman nego što je to do sada bilo. Govorimo argumentovano. Sklon sam tome da svaki projekat bude opravdan i da tu ne može biti neki mehanički šablon, neki procenat sa ovoliko ili onoliko, jer se pitam ko je zapravo došao do tog procenta, na koji način, kojom metodom. Važno je da celokupan rad bude transparentan. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Halimi.) Jedino bih još da dodam da bih tražio u ovoj analizi da se pogleda da li je tačna ova priča da je u ovim opštinama ulagano mnogo više nego u drugim. Nije tačno, gospodo, odgovorno vam tvrdim. Uzmite izveštaje Zavoda za statistiku Republike Srbije i videćete da su i Tutin, i Novi Pazar, i Sjenica i niz drugih opština imali daleko veća ulaganja nego Preševo. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Halimi.) Dok je ranije Tutin bio poslednji, sada je Preševo ubedljivo na poslednjem mestu, i u odnosu na Trgovište, na Medveđu, na Tutin i na sve druge opštine, čak i na Ražanj (jedan poslanik ga je pre nekog vremena spomenuo), koji ima duplo veći dohodak po glavi stanovnika nego opština Preševo.
Reč ima narodni poslanik gospođa Snežana Stojanović-Plavšić.
Dame i gospodo, narodni poslanici, gle čuda, mogu biti žene. Dakle, ja sam narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić. Javila sam se zbog povrede Poslovnika, članova 104, 105. i 106. Neću davati kvalifikacije o optužbama koje su iznete, jer ako neko govori o nekakvim perikama, noćnim lutanjima itd, to može biti samo njegov lični problem, ali to nije nešto o čemu Skupština ozbiljno treba da raspravlja. Što se tiče Srpske radikalne stranke, želim da vas podsetim da vas je G17 plus na sudu dobio za klevetu. To će se dešavati svaki put ubuduće kada budete na ovakav način govorili. Dakle, poslanik SRS je osuđen za klevetu gospođe Ivane Dulić-Marković. Znači, kada god budete potezali reči poput "lopov", možete da dodajete slobodno, svaki put budite spremni da to dokažete na sudu, jer kada se nađete na sudu povodom takvih kleveta, onda se, drage moje kolege i koleginice, pozivate na poslaničke imunitete, sklanjate se od suda, nedostupni ste sudu, ne pojavljujete se po pet-šest puta na ročište. Ko? Gospodin Cvetanović, vaš poslanik. (Predsedavajući: Molim vas, nemojte dobacivati poslaniku.) Molim vas, ja ne dobacujem poslaniku. (Predsedavajući: Ne kažem vama.) Dakle, da se vidimo na sudu povodom svake od ovih kleveta, ali se pojavite na ročištu, kažite u svoju odbranu šta imate i sud će reći šta ima, kao što je rekao i u slučaju o kome sam govorila. Međutim, nisam se javila zbog toga, javila sam se, gospodine predsedavajući, zbog toga što zaista postoji potreba da se zaštiti dostojanstvo Skupštine. Molim vas, ukoliko poslaniku koji se uvredljivo izražava o drugim poslanicima, o ministrima ili iznosi optužbe koje su apsolutno van pameti, kažete "ja vas molim da to ne radite, ja vas molim", a on nastavi, to je nešto što zaista ugrožava dostojanstvo Narodne skupštine. Nije čudo što građani nemaju poverenja, ako potpredsednica Skupštine može da izađe i da kaže da je neki poslanik verovatno popio nešto i zbog toga govori tako. Koliko je meni poznato, gospodine predsedavajući, poslanici ne piju na radnom mestu. Nisam do sada videla nijednog kolegu, niti koleginicu da su pripiti, da su nešto popili ili da u takvom stanju rade. Dakle, molim vas da svi zajedno čuvamo dostojanstvo Skupštine, kako bismo mogli da radimo, kako bi građani imali poverenja u nas, a verujem da velika većina nas to i zaslužuje. Zato vas molim da koristite svoje poslovničke mogućnosti i ovlašćenja i da u takvim prilikama izreknete opomenu ili kaznu poslanicima koji se na takav način ponašaju.
Zahvaljujem gospođi Plavšić. Pre nego što dam reč Nemanji Šaroviću, moram sada da iskoristim priliku, ne zato što sam iznerviran, nego baš pozitivno. Kada sam prihvatao ovu funkciju, na predlog mojih drugova, uz podršku gospodina Tomislava Nikolića (kome sada čestitam unuku, pošto juče nisam bio ovde, to je najlepši detalj danas), pretpostavio sam da sedim na čelu grupe od 250 najuticajnijih i najpametnijih glava u ovoj zemlji, da ne treba ljudima stalno govoriti da su tri minuta u pitanju, da ne treba ljude opominjati šta su teške reči. Nikome od vas ja nijednu tešku reč nisam rekao. Mada, dosta me vas poznaje, bilo je trenutaka kada su bile lične uvrede upućene na moj račun, naravno i na račun mog predsednika Slobodana Miloševića, ja nisam reagovao. Zato mislim, ako ovaj visoki dom ceni sebe, a 250 poslanika mislim da treba da rade, onda svi treba da se trudimo da zaštitimo dostojanstvo ove skupštine. Jedan ovde to nije u stanju, pa makar on bio i Dulić, koji je predsednik, i nas četvoro, petoro potpredsednika. Moramo se, molim vas, svi zajedno truditi da zaštitimo dostojanstvo i da se poštuje Poslovnik o radu Skupštine. Unapred se zahvaljujem i probaću od sada da koristim upravo ovo što vi kažete, ali korišćenje Poslovnika ne daje rešenja ako mi sami nismo svesni toga. Molim vas, i tu uvek insistiram na predsednicima poslaničkih grupa, koji su u onoj noći kada smo birali Vladu pokazali visok stepen autoriteta i znanja da taj težak trenutak prevaziđemo. Pre nego što dam reč gospodinu Tomislavu Nikoliću, da pročitam samo jedno kratko potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini za upražnjeno poslaničko mesto kako bi se omogućilo njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, upućen vam je izveštaj Administrativnog odbora koji potvrđuje da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku dr Vesni Parezanović, izabranoj sa izborne liste DS - Boris Tadić. Na osnovu izveštaja RIK-a i izveštaja i predloga Administrativnog odbora i shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku dr Vesni Parezanović. Čestitam narodnom poslaniku izbor u ime poslanika Skupštine. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Hvala, gospodine Mrkonjiću. Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, gospodine Halimi, vi stalno pričate o nekakvom rešavanju problema dole i kažete kako je neophodno da se aktivno uključi međunarodna zajednica. Ono što je dole problem, gospodine Halimi, jeste to što vi ne poštujete državu u kojoj živite, ne poštujete državne organe Republike Srbije. Prethodni put sam naveo nekoliko konkretnih primera, a vi ste nakon toga izašli iz ove sale. Nadam se da ćete ovog puta ostati i da ćete odgovoriti na ovo što ja kažem. Kao prvo, kada se radi o Romima, nema toliko Roma, ima ih između 2.000 i 3.000, ne bih umanjio, ali eto, ima otprilike do 3.000 Roma. Veliki broj njih su i članovi Srpske radikalne stranke. Ne postoji tu bilo kakav animozitet prema Romima samo zbog toga. Sličan je problem i u srpskim selima. Ništa se ne ulaže ni u srpska sela. Dakle, najbolji pokazatelj za to kako Riza Halimi vidi demokratiju je to što je on malopre za ovom govornicom rekao - skupština Albanaca. Nije to skupština Albanaca, to je skupština građana, ali je vi doživljavate na jedan pogrešan način. To da je doživljavate isključivo kao skupštinu Albanaca jasno je iz toga što ste, maltene, autoput napravili prema Velikom Trnovcu, ali vam nije palo na pamet da uradite nešto za Lopardince, da uradite nešto (tako je, gospodine Rizo Halimi, ne znam zašto se čudite, ali je jasno, hajde recite) za Klenike, srpsko selo. Da li ste skoro bili tamo? Kako tamo izgleda infrastruktura, a kako izgleda u albanskim selima? Da li ste nešto za Krševicu uradili? Niste. Da li ste za bilo koje srpsko selo? Niste. Takva je situacija i sa romskim naseljima. Kaže gospodin Riza Halimi - pobegli su Romi sa Kosova i Metohije. Nije rekao od koga su to pobegli. Od koga su to pobegli? Šta mogu da očekuju Romi u Bujanovcu ukoliko se, ne daj bože, a neće se ostvariti, ostvare planovi Rize Halimija i tih političkih, da kažem političkih, grupacija koje on predvodi? Mogu da očekuju isto ono što su dobili na Kosovu i Metohiji. Mogu da očekuju samo novi egzodus. Srpska radikalna stranka je imala veliku podršku Roma na prethodnim izborima i, ukoliko se sećate, možda vi to ne znate, ali SRS je imala plakate i na romskom jeziku u kampanji u Bujanovcu. Ne samo to, imali smo plakat i nakon izbora na romskom jeziku, možda ću pogrešno izgovoriti, ali pisalo je - avon saste ceke, gde smo se zahvalili brojnim građanima romske nacionalnosti koji su glasali za SRS. Siguran sam da će zbog takvog odnosa na narednim izborima još veći broj građana romske nacionalnosti glasati za nas. Bilo bi dobro da se odvoje od ovih sadašnjih koalicionih partnera, jer i Romi imaju svog predstavnika u veću uz, naravno, Demokratsku stranku koja je već duži niz godina koalicioni partner gospodina Rize Halimija i zdušno odobrava sve ove deklaracije koje donose skupštine opština Bujanovac i Preševo. Dakle, problem nije da li je neko Rom ili je Srbin, problem je ako je neko nealbanac i problem je ako je selo nealbansko. Sledeća stvar, gospodin Riza Halimi zna da je pre izvesnog vremena bačena bomba u kuću i u dvorište, odnosno na vrata Nagipa Arifija, dvorište do dvorišta. Normalna reakcija bi bila, valjda, u svakoj zemlji na svetu, da onaj kome je bačena bomba u dvorište pozove policiju. To se u ovom slučaju nije desilo. Neka objasni onda gospodin Riza Halimi zašto su oni čekali 24 sata da prođe, da se Nagip Arifi vrati sa puta, da u međuvremenu albanski odbornici, odbornici albanskih partija iz SO Bujanovac donose deklaraciju u kojoj traže povlačenje srpskih snaga bezbednosti iz opštine Bujanovac zbog nekakve ugroženosti, a ćute kada se nakon nedelju dana otkrije da je i taj koji je bacio bombu Albanac, da je iz sela Končulj i verovatno pripadnik one grupe koja se pre nekih mesec dana automatskim puškama i raketnim bacačima obračunavala sa pripadnicima državnih organa Republike Srbije. Koji je razlog što gospodin Riza Halimi toliko napada izgradnju firme, valjda se zove "Interspid", izgradnju benzinskih pumpi. Zašto? Zato što trenutno, kad su u pitanju benzinske pumpe, vlasnik je Nedžad Beljulji, koji je vlasnik i firme Elhan i privatne televizije u Bujanovcu, gospodin koji je pokušao još neke fabrike u Pčinjskom okrugu da kupi, gospodin koji je bio zamenik Ridvana Ćazimija, a koga Riza Halimi naziva "kapetan Leši". Mi smo ovde prethodno utvrdili da on nije ubijen, kako je pogrešno tvrdio gospodin Riza Halimi, nego da je likvidiran od strane pripadnika... (Predsedavajući: Vreme.) ... Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srbije u obračunu sa njima, jer je bio pripadnik terorističke organizacije. Gospodin Riza Halimi slavi tog čoveka i on je prošli put odbio da se izjasni o njemu. Evo, da vidimo sada šta misli o Nedžadu Beljuljiju, koji je njegov zamenik. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku, pa Srđan Šajn, po Poslovniku. Toma je tek sada. Da li vredi... Izvinite, molim vas, Nataša, ne može Tomislav zato što je predsednik vaše stranke. Ovde po redu, čovek je lepo rekao, nemojte njemu da pravite problem. Vi ste vodili spisak. Mislim da treba ipak da budemo korektni. Izvolite, Srđan Šajn, pa Tomislav Nikolić.
Samo bih da preciziram neke stvari, jer očigledno me kolege nisu dobro razumele. To je vezano sa članovima 225. i 226. Poslovnika. Tvrdim da postoji naselje Salvadore i da su u njemu izbeglice, ali kolega Halimi, isto tvrdim nešto drugo - da Srbija mora da vodi odgovornu politiku prema svim izbeglicama i da ta politika može da se sprovede samo u sprezi između lokalnih organa vlasti, vlasti na državnom nivou i u saradnji sa predstavnicima međunarodne zajednice koji moraju da pomognu ovoj Srbiji, jer Srbija nije dovoljno ekonomski jaka da reši pitanje izbeglica. Ne znam zbog čega neko hoće da razlikuje izbeglice pa da govori - ove izbeglice su malo tamnije boje, ovi su malo svetlije boje, ovi su plave kose, ovi su crne kose, pa ovima koji su malo crnje puti i imaju crnu kosu nećemo ni da stvorimo mogućnost da se vrate na Kosovo, niti ćemo da ih prihvatimo ovde među lokalno stanovništvo, jer nam nisu bitni zbog nekih razloga. Samo se zalažem za ovu politiku sa ove govornice – nama je bitno da rešimo pitanje izbeglog stanovništva. Nisu izbeglice krive što su dovedene u takvu situaciju. Nisu izbeglice krive zato što su morale, njih par stotina hiljada, da odu sa Kosova, a između toga i oko 100.000 Roma. Kolegi Nemanji bih mogao da kažem samo - Nemanja, Nemanja, Nemanja, Nemanja, pa od 7.000 bude 6.000, 5.000, 4.000, pa 3.000 Roma u Bujanovcu. Verujte mi, rađena su istraživanja, ali istraživanja u skladu sa slobodom izjašnjavanja o nacionalnoj pripadnosti. Sva istraživanja u Srbiji pokazuju da odnos... (Predsedavajući: Molim vas da malo pažljivije saslušate govornika.) Znači, radi se o sledećem. Rađena su istraživanja i u svim tim istraživanjima je pokazano da prema zvaničnom popisu u svim sredinama ima mnogo više Roma nego što se Romi izjašnjavaju, iz dobro poznatih razloga - zato što je istorija prema njima bila nemilosrdna, zato što postoji određen strah. To je ono što meni daje pravo da tvrdim da u Bujanovcu ima mnogo više od 3.500 stanovnika, a to je otprilike broj o kome ste vi govorili, koji su se zvanično izjasnili kao Romi. Slažem se sa vama da Romi glasaju za različite političke partije i to je dobro. Vi ste uspeli da progovorite jednu rečenicu na romskom, ja u ovoj skupštini govorim na srpskom, iako mogu, i po Ustavu i po svemu, da govorim na romskom, ali to je najbolji način da pokažemo da smo mi zaista građani koji poštujemo običaje ove države, običaje većinskog naroda i običaje lokalnog stanovništva, ljudi sa kojima živimo zajedno. Najlepše hvala. Možda sam ja pogrešno shvatio vašu rečenicu.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, pa potom narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je prebačeno Srpskoj radikalnoj stranci da ugrožava dostojanstvo Narodne skupštine. Dostojanstvo Narodne skupštine je narušeno kada je Vojislav Koštunica omogućio da firma G17 plus ponovo bude u Vladi i da nastavi da pljačka Srbiju. Ako vam je potrebno da nekoga tužite, evo, ja vam kažem da je jedan od najvećih živih kriminalaca u Srbiji Mlađan Dinkić. Ako vam je potrebno da nekoga tužite, evo, ja vam kažem da Ivana Dulić-Marković podržava ustaštvo i da je njegov zastupnik u Srbiji. Jedna druga stvar me ovde interesuje. Sa vama mislim da se razračunam kad bude prave, normalne vlasti u Srbiji i kad sudovi budu radili svoj posao. Sad na vas niko ne sme da udari, a dokazi se za vama gomilaju, dokazi za neviđene pljačke Srbije u kojima učestvuje firma zvana G17 plus. Mene interesuje, gospodine Čanak, s kojim pravom ste vi juče u Prvoj kragujevačkoj gimnaziji održali predavanje o fašizmu? Ko vas je tamo pozvao i sa kojim moralnim dignitetom ste vi u stanju da u Kragujevcu držite predavanje o fašizmu? Kad smo vam pre neki dan ovde lepo objasnili sve što o fašizmu u Srbiji ima da se kaže, zašto nastavljate da arlaučete po Srbiji, da harangirate i da našu decu trujete idejama koje u Srbiji nikada nisu imale uporište? Ima li tih para, gospodine Čanak, koje mogu da vas nateraju da se bavite toliko nečasnim poslom? Zašto to ne prekinete i zašto ta "žuta" direktorka iz kragujevačke gimnazije ne razmišlja o tome malo, da vi imate jako loš, poguban uticaj na našu decu? Čak i kad biste o cveću govorili, vi biste imali poguban uticaj na našu decu, gospodine Čanak. Vi ste čovek koji ne može da sakrije svoju zlobu, svoju mržnju prema svemu živom. Vi ste čovek koji ne može da bude uzor ni za šta. Čitav vaš život, vaši prijatelji, vaši kumovi, vaša druženja sa narko-dilerima, ne može da bude uzor za srpsku decu. Gde je taj ministar prosvete, otkud ideja nekome u školi da narodni poslanici, zastupnici političkih stranaka, a vi ujedno i zastupnik američkog kapitala koji vas tera da nas optužite za fašizam, otkud ideja da se dozvoli da vi maloletnicima držite predavanja o fašizmu, o bilo čemu, gospodine Čanak, a posebno o fašizmu? Što im ne održaste predavanje o patriotizmu, rodoljublju, o ljubavi prema svojoj zemlji? Gde ste vi završili te škole u kojima se prepoznaje fašizam u Srbiji? Gospodine Čanak, veliko ste zlo za Srbiju. Ali, ne zameram ja našoj deci koja moraju da vas slušaju, jer će dobiti neopravdani izostanak. Zameram onima koji omogućavaju da vi krenete po srpskim školama i da propagirate ideje zbog kojih Srbija dolazi na stub srama u Evropi. Je li vam snimala možda neka zapadna televizija to? Jeste li poslali izveštaj o tome kako, eto, vi ste taj čovek koji će nas odučiti od fašizma? Koliko svako vaše predavanje košta? Možda bismo mi radikali i skupili novac da vas platimo, samo da više ne radite ništa.
Zahvaljujem Tomislavu Nikoliću. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku, pa gospodin Riza Halimi, pa gospodin Šarović, pa gospodin Damjanović, pa gospodin Nenad Čanak. Vreme još uvek nisam limitirao na tri minuta.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, član 226. Poslovnika. Ceo dan su ovde po kiši protestovali i demonstrirali radnici Robnih kuća "Beograd". Njihov protest je u direktnoj korelaciji sa jednom od tema koje su danas na dnevnom redu, a to su predlozi zakona o ratifikaciji dve konvencije o korupciji. Ovo što se dešava ili će se desiti sa Robnim kućama "Beograd" takođe miriše na korupciju. Zašto se to događa? Zato što kapital Robnih kuća "Beograd", po procenama eksperata, ali ne lažnih, iz jedne poslaničke grupe, nego istinskih stručnjaka, vredi oko milijardu evra. Možda i više od milijardu evra, imajući u vidu zemljište, stovarišta, skladišta i same prodajne objekte Robnih kuća "Beograd", koji su u mnogim gradovima, čak u većini gradova, u strogom centru i imaju ogromnu vrednost. Zato što to treba da opet pripadne i da na mala vrata vlasnici ... Ove šefove poslaničkih klubova ...
Molim šefove poslaničkih klubova da diskusiju ostave...
Da budete pristojni, gospodine Aligrudiću, i da ne pričate dok govornici govore. Nema veze što sam to slučajno ja, kad bilo ko govori udostojite se da saslušate to, a ne da ćaskate. Trebalo je da vi primite ljude iz Robnih kuća "Beograd", to nije posao opozicije, nego posao vlasti, i vi to znate, ali dobro, to govori o vama.
Molim vas, nemojte dobacivati iz poslaničkih klupa.
Ovo nevaspitano stvorenje...
Molim vas, nemojte praviti cirkus od Skupštine.
Dva puta mi je rekao - sram te bilo. Gospodine Aligrudiću, ja ne mogu da se bavim vama, za vas su nadležne neke druge institucije koje bi mogle da daju svoj sud i ocenu o vašem ponašanju i o vašim manirima. Dakle, nije to tema i niste vi tema, tema su ovi obespravljeni i nesrećni ljudi koje ova vlast pretvara u građane drugog reda i tera ih da se potucaju od nemila do nedraga i da kucaju na sva moguća vrata, kod svih poslanika i poslaničkih grupa, kod predsednika Republike, kod vršilaca dužnosti predsednika sudova, zato što neko hoće da na mala vrata, u bescenje proda Robne kuće. To je suština. Ne znam da li ste ih vi primili i ko ih je primio, znam da nije korektno i da nije pošteno da jedna takva firma, koja bi mogla da bude nacionalni brend, bude predmet nekakve trgovine, kakvih smo svedoci u više navrata u poslednje vreme, i da ode na mala vrata u bescenje. Nadam se da se i vi borite protiv toga. Drugo pitanje koje sam hteo da postavim – iz kojih se sredstava isplaćuju ogromni honorari nekima od kolumnista "Politike"? Koliko znam, "Politika" je delom vlasništvo države Srbije, ili nekih javnih preduzeća, a to je opet država Srbija. Iz kojih sredstava i sredstava poreskih obveznika se finansiraju neki od kolumnista? Ljudi koji su godinama zaposleni u "Politici" tvrde da su to astronomski honorari. Da stvar bude gora, neki od tih kolumnista su, čast izuzecima, dvorski kolumnisti. Kada bih bio nekorektan rekao bih dvorske lude ili dvorske budale, koje klevetaju i vređaju sve oponente aktuelne vlasti, odnosno njenog premijera, i za to primaju ogromne honorare. Pročitajte samo tekst u današnjoj ''Politici''. Treće pitanje - zašto je odložena aukcijska prodaja NIN-a, kada su svi zaposleni, sa izuzetkom nekolicine, a to su protagonisti priče o trećem metku, o ledenom metku, o drugoj ulici i drugom atentatoru, foto-robotu... Zašto je otkazana aukcijska prodaja NIN-a, kada su se javili ljudi koji su želeli da kupe NIN, što je prihvatila većina zaposlenih u NIN-u, sem onih koji su promoteri priče o nekom kriptonacionalizmu i priče o lažnom legalizmu. Dakle, tražim odgovor na ta pitanja. Hvala vam.
Hvala gospodinu Batiću. Reč ima gospodin Riza Halimi, pa narodni poslanik Nemanja Šarović, pa narodni poslanik Damjanović Jovan, narodni poslanik Nenad Čanak i potom narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prošli put sam prekinuo replike ili razgovor sa poslanikom Šarovićem, jer je stvarno bilo netačnosti, insinuacija i bilo je ispod svake časti da se dalje ta rasprava nastavi. Danas je sasvim preterao, pa sam morao da reagujem. Nije tačno da je gospodin Beljulji vlasnik neke benzinske pumpe. Ja ga znam, čovek je onda nepravedno ispaštao zbog vaših pogrešnih informacija; na nekim mestima gde se odlučuje, a on je sasvim legalno kupio firmu, to je anulirano, verovatno zbog ovakvih netačnih informacija. Čovek nije vlasnik benzinske pumpe. Nije Beljulji vlasnik te pumpe, vlasnik je opet neki Albanac. Što se tiče moje reakcije u odnosu na "Interspid", izneo sam podatke veoma tačno i precizno, jer se radi o monopolu koji država pruža ne samo firmi "Interspid", nego i nizu drugih firmi koje dolaze iz Beograda i drugih sredina. Domaće firme nemaju prilike da dobiju posao, i onaj posao koji imaju - gube, a ljudi jednostavno nemaju mogućnost da se zaposle u državnim organima. Postavljam pitanje, tu je predsednik Koordinacionog tela, kada bi se uzelo u obzir izlaganje poslanika Šarovića ne bi trebalo Koordinaciono telo uopšte da postoji i da radi na integraciji Albanaca, jer ispada da treba da integriše 90% Srba u državne organe, pa da bude 100%. U svim državnim organima u Preševu, Bujanovcu i Medveđi Albanaca trenutno nema ni 10%. Zato je Vlada napravila svojevremeno taj plan,da bi se konačno Albanci integrisali. Međutim, ovakve insinuacije opet idu redom; da je ovaj gospodin Beljulji bio zamenik Ridvanu Ćazimiju, to je opet insinuacija. Ponavljam, a prošli put sam precizno rekao, Ridvan Ćazimi je bio predsednik delegacije koja je nakon pregovora sa predstavnicima Savezne i Republičke vlade i međunarodne zajednice potpisala deklaraciju o demilitarizaciji, nakon čega je izvršena relaksacija kopnene zone sigurnosti. Onda je na prevaru ubijen, upravo u vreme kada je ta relaksacija obavljena i kada je trebalo sprovoditi taj sporazum. Ja prvi put od gospodina Šarovića čujem, tada sam se interesovao kod državnih organa i niko do sada nije izašao sa izjavom da je Ridvan Ćazimi likvidiran. Tražim od nadležnih organa da se to razjasni, da je za ovom govornicom takva izjava, netačna, data. Zato bi nadležni organi trebalo da kažu svoju reč. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Riza Halimi. Ponovo se javite, molim vas, da bi mogao gospodin Šarović, i da vratimo tri minuta.) Samo mi dozvolite... (Predsedavajući: Onda Šarović ima 10 minuta.) Ovde sam optužen da ne poštujem državne organe. Ja se pozivam na podatke državnih organa, Albanaca u Preševu ima 54,69% ili 23.681, Srba 14.782 ili 34,4%, Roma 3.867 ili 8,9% i 2% su ostali. Ovo su zvanični podaci državnih organa.
Hvala vam najlepše. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović i molim gospodina Šarovića da se pridržava tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici i gospodine Riza Halimi, vi ste pokazali već do sada ne samo da ne poštujete državu Srbiju, već ste pokazali malopre i da ne poštujete parlament države Srbije, rekli ste kako je vama ispod časti da raspravljate sa mnom. Meni naravno, gospodine Riza Halimi, nije ispod časti da raspravljam sa vama, ja cenim to što su vas građani Republike Srbije izabrali. Ne gledam na to koje su nacionalnosti. Kažete da sam ja izneo neke neistine, što nije tačno. Vi ste ponovo rekli kako je Ridvan Ćazimi bio vođa delegacije i tražite da reaguju državni organi. Ali, državni organi su već reagovali. Za njega je poslednja reč rečena, što se tiče državnih organa Republike Srbije, onda kada je on likvidiran u antiterorističkoj akciji. To što vi branite teroriste, gospodine Riza Halimi, to predstavlja vaš stav i zbog takvog stava bi morali da reaguju državni organi Republike Srbije. Druga stvar, vi se niste izjasnili da li je gospodin Nedžad Beljulji bio finansijer tzv. oslobodilačke vojske Preševa, Bujanovca i Medveđe. On je, kao što sam rekao, vlasnik lokalne televizije. Kupio je u Vladičinom Hanu ciglanu, preduzeće "Brikroud". Ja bih voleo da sam ja taj koji je zaustavio tu prodaju. Nažalost, nisam, ali to je uradio gospodin Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS, ne zbog toga, gospodine Halimi, što je Nedžad Beljulji Albanac. Pošto vidim da ste dobro upućeni, jer ste očigledno odličan prijatelj sa gospodinom Beljuljijem i očigledno ste dobro upućeni u to šta jeste u njegovoj imovini, šta nije, recite nam onda kako je on stekao toliku imovinu. Odakle njemu toliki novac da on kupuje firme u Srbiji, gospodine Halimi? Kako je moguće da vi kažete da je to toliko nerazvijeno područje? Neki kažu da se jedino od tih puteva droge i od trgovine narkoticima ubiraju određena sredstva. Vi ste sami više puta rekli kako nijedna fabrika u Bujanovcu ne radi. Pa kako se onda obogati gospodin Beljulji toliko da može širom Srbije da kupuje fabrike? Gospodine Halimi, vi objasnite zbog građana albanske nacionalnosti, a ja vam postavljam pitanje. Vi ste tražili povlačenje vojske i policije iz Preševa. Pukovnik Simović, pukovnik Vojske Srbije, organizovao je da vojnim vozilima, vojnim sanitetom lekari obilaze, radi pružanja medicinske pomoći i pregleda, najudaljenija albanska sela, potpuno besplatno. Umesto da izađete za ovu govornicu i da kažete kako je Srbija demokratska zemlja, koja vodi računa o svim svojim građanima, pa čak u Preševu i Bujanovcu i više nego u nekim drugim opštinama u Srbiji koje su takođe siromašne, vi izlazite i tražite povlačenje vojske sa te teritorije. Tražite to po cenu toga da vaši sunarodnici sutra neće imati adekvatnu medicinsku pomoć. To, gospodine Halimi, o vama govori. Hvala vam.
Hvala, gospodine Šaroviću. Zapisali smo, Rizo, samo da idemo sada redom dalje. Za reč se javio narodni poslanik Jovan Damjanović, potom narodni poslanik Nenad Čanak, pa narodni poslanik Miloš Aligrudić, narodni poslanik Petar Jojić i narodni poslanik Riza Halimi.
Dame i gospodo narodni poslanici, izlaganja pojedinaca i gospodina Halimija naterala su me da izađem i da kažem nekoliko reči. Gospodine Halimi, dok su vojska, policija i srpski narod bili na Kosovu, Romi nisu doživeli egzodus. Kada su se posle Vojno-tehničkog sporazuma u Kumanovu vojska, policija i srpski narod povukli nastao je veliki egzodus i najteža čistka prema Romima od strane albanskih separatista. Vi ste sada na vlasti u Preševu i Bujanovcu; šta ste vi uradili za raseljena lica u naselju Salvatore i šta ste uradili za Rome u Kosovskoj Mitrovici, gde takođe vlada vladajuća koalicija Albanaca? U Kosovskoj Mitrovici ste srušili sve kuće Romima koji su imali velike kuće i bili situirani, pa ste Rome prebacili na smetlište, gde je olovna prašina, sve Rome ste tamo getoizirali; veliki broj dece se razboleo i umro od tog olova koje je kancerogeno. Razbolele su se mnoge romske porodice. To je dokaz koliko vi vodite računa o Romima. Drugo, kada se radi o Romima u Bujanovcu i Preševu, ja imam informacije kako se ponaša koalicija koja je na vlasti u Preševu, dok u Bujanovcu ništa niste uradili za raseljena i prognana lica od strane albanskih separatista. Zauzvrat, šta radi Srbija za albansku nacionalnu manjinu u Bujanovcu? To moramo svi da znamo. Opština finansira rad sledećih biblioteka, u čijim fondovima se nalaze knjige na albanskom jeziku i u kojima rade pripadnici albanske nacionalne zajednice. To je istina. To je biblioteka "14. novembar", opštinska biblioteka "Petar Petrović", Gradska biblioteka Preševo itd. Pored finansiranja rada javnih biblioteka iz budžeta opštine, čiji je osnivač Ministarstvo kulture Republike Srbije, Pokrajinski sekretarijat za obrazovanje sufinansira otkup knjiga na jeziku manjina za biblioteke u višejezičnim sredinama. Moram da kažem i ovo, gospodine Halimi Rizo. Kada je u pitanju kultura, predstave na albanskom jeziku izvodi amatersko pozorište koje radi u okviru Kulturno-umetničkog društva "Abdulah Krasnići" iz Preševa, gde se održava pozorišni festival "Dani albanske komedije" na albanskom jeziku. Takođe, amatersko pozorišno stvaralaštvo na albanskom jeziku podržava se i unapređuje kroz finansiranje iz budžeta Republike Srbije, iz opštinskih budžeta, za pozorišta čiji je osnivač opština. Ja vas pitam da li imate ovakvo finansiranje i za Rome tamo gde ste vi na vlasti. Nemate. Svi mi znamo kako žive Romi. Oni su tamo najugroženiji narod, a vi propagirate neku demokratiju. Što se tiče Albanaca, Srbija sve omogućava, a što se tiče vas Albanaca koji ste u opštinama na vlasti, vi ništa ne dajete Romima. E, to je vaša demokratija. Dame i gospodo, moram da kažem nekoliko reči. Bio bih vrlo zadovoljan i srećan da je to kako gospodin Srđan Šajn brani ovde romski narod zaista tako. Gospodin Šajn je najveću prevaru učinio ovde u ovom parlamentu, reći ću vam kako. Ovo nije, gospodine Šajn, cirkus. Ako ste vi bili napolju u cirkusu, ovo je Narodna skupština, a rekli ste da je ovo cirkus, ovde su narodni poslanici i mi radimo ono što je interes naroda i države. (Predsedavajući: Hvala, gospodine.) Evo, završavam. Vi ste tražili vanrednu skupštinu Nacionalnog saveta Roma. Sada vas pitam, ko je podneo zahtev i elektore za Nacionalnu skupštinu. Podneli ste samo vi, dok je gospodin Ljajić bio ministar za nacionalne manjine i ljudska prava, a mi koji imamo mnogo više od vas nismo bili u mogućnosti da predamo. Vi imate 18.400, a ja imam 45.000 elektora, ali nisu hteli da nam prime. Sada vi zakazujete Skupštinu. Gde nam je vreme da predamo elektorske listiće, da li vi znate koliko treba da se obrade elektorski listići? Znači, izlazite vi, vaši elektori na toj skupštini Nacionalnog saveta Roma. To je strašno. To ne smete da radite. (Predsedavajući: Hvala, gospodine Damjanoviću.) To nije trebalo da radite. Trebalo je da tražite vakuum, kako bismo mogli da predamo svi. Meni su se javili iz preko 50 gradova Romi koji vas optužuju za veliku prevaru i obmanu. Drugo, najmanje imate pravo da tražite... Gospodine Šajn, samo se vi smejte, najmanje vi imate pravo da tražite u Nacionalnom savetu... Znate vi da ste bili predstavnik... (Predsedavajući: Hvala vam, gospodine Damjanoviću. Molim vas, morate da se javite ponovo. Evo, šest minuta je.) Dobro, ako vi tako kažete, gospodine predsedavajući, nema nikakvih problema.
Izvinite, molim vas. Hvala najlepše. Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak, pa potom narodni poslanik Miloš Aligrudić, pa Petar Jojić, pa Riza Halimi, Srđan Šajn, pa Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine Nikoliću, pitali ste me šta ću juče u Kragujevcu. Ja sam u Kragujevcu bio na poziv đačkog parlamenta Prve kragujevačke gimnazije. Taj đački parlament je institucija koja postoji i funkcioniše već duže vreme. Oni su bili u poseti Skupštini AP Vojvodine, ovo je bila uzvratna poseta na njihov poziv. Oni su tražili od mene da održim predavanje na času koji se zove Ustav i pravo građana i ja sam govorio samo i isključivo o Ustavu Republike Srbije. Dakle, ne razumem otkud ta vaša neobaveštenost kada je u pitanju Kragujevac, grad u kome ste vi. Pošto ste vi tamo prisutni, bilo bi zgodno da znate šta se događa u Kragujevcu. Bilo bi zgodno da znate da su pre mene bili i gospodin Tadić, i gospodin Mićunović, i gospodin Dinkić, i gospodin Jelašić, i Čeda Jovanović i mnogi drugi ljudi koje je taj isti đački parlament zvao. Morate pitati đake kragujevačke gimnazije zašto vas nisu zvali. Morate njih pitati, jer oni su ti koji su me pozvali, nikakav direktor i nikakvi profesori. Znači, u pitanju je nešto više od neobaveštenosti, gospodine Nikoliću. Kažete da sam ja zlo za decu. Već više od 2000 godina traju optužbe na račun ljudi koji, eto, kvare omladinu, ne poštuju bogove i treba da završe time što će sami da popiju sok od kukute. Gospodine Nikoliću, kako ja jedan da pokvarim tu decu kada ih svi vi popravljate; kako ja jedan da budem taj koji će biti toliko opasan za zdravlje naše omladine, pa pogledajte koliko je ovde vas koji tačno znate šta je za tu omladinu dobro. Vaše dobro za tu omladinu je da ostane izolovana od ostatka sveta. Vaše dobro je da ostane zatucana u vaše koordinate koje se ne kreću dalje od najsramnijih stranica istorije Srbije i srpskog naroda. Otkud vam pravo da me uopšte oslovite na ovaj način kada nemate elementarnu svest šta se događa oko vas, pa čak ni u vašem gradu? Nemojte tako, gospodine Nikoliću, stidećete se pred unucima. Nemojte to da radite.
Poštovani narodni poslanici, kao što dobro znate, jutros smo započeli radni dan po ovim tačkama dnevnog reda sa devet govornika, narodnih poslanika, koji su ostali da završimo tačku; sada imamo još dva govornika da završimo tačku dnevnog reda. Mislim da nije primereno da se već više od dva sata javljamo po Poslovniku, a da ne omogućimo da se završe tačke dnevnog reda. To se odnosi na sve govornike koji se javljaju po Poslovniku. Zaista vas molim da dozvolimo da se ova tačka dnevnog reda završi večeras. Gospodine Aligrudiću, imate reč po Poslovniku.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Naravno, uvažavam vašu argumentaciju i voleo bih da od ovog trenutka pa nadalje to tako ide. Gledaću da moj odgovor, na koji sam nateran, bude što kraći. Samo bih zamolio, više nije isti predsedavajući u pitanju, ali u svakom slučaju, ako se desi da narodni poslanici svojim razgovorom ometaju drugog narodnog poslanika u izlaganju, to je sasvim dovoljan razlog da predsedavajući opomene narodne poslanike, kako bi onom koji govori omogućio da govori. Mislim da je to jedini način da se ovde komunicira, jer se zna pozicija predsedavajućeg, koji mora, između ostalog, da uradi ovo što ste vi malopre uradili i ja vama na tome ne zameram, to je sasvim ispravno. Međutim, problem je da ne možemo komunicirati u relaciji poslanik koji sedi u klupi i poslanik koji govori za govornicom. U tom smislu, zaista se izvinjavam i Narodnoj skupštini i Vladanu Batiću zato što sam, istina je, dobacio narodnom poslaniku za vreme njegovog govora. Nadam se da se to sa moje strane neće često dešavati, da se, ako je moguće, više neće ni ponoviti. Međutim, moram da upozorim na jednu stvar, to sam učinio jer sam bio isprovociran nečim drugim. Naime, ne može neko ko govori da natera narodne poslanike na pažnju, to nema nigde na svetu. Ako neko za sebe misli da je zanimljiv, ne mora da živi u iluziji ili da nas opterećuje sopstvenom iluzijom da je zanimljiv svima, to prosto ne biva. Ne možemo na taj način da razgovaramo. Prema tome, ako je šef poslaničkog kluba jedne političke stranke, u trenutku govora govornika, razgovarao sa drugim, jedini način rešenja tog problema je da predsedavajući upozori one koji govore u sali da ne ometaju govornika, ukoliko on procenjuje sa svog mesta, a jako dobro može to da proceni, da li je žamor koji se čuje iz klupa takve prirode da ometa govornike. Zaista, učiniti da svi prisutni u sali sa dužnom pažnjom slušaju narodnog poslanika koji govori, za to nemate nigde u svetu primer. I na koncu, ako postoji jedan nedostatak pažnje u odnosu na ono što se govorilo, možda to govori o samoj sadržini izlaganja onoga koji govori. Ne možemo svi biti pametni i zanimljivi, naravno, ne uskraćujem mogućnost vama da ocenite da ovo što ja govorim nije mnogo zanimljivo. Hvala.
Narodni poslanik Petar Jojić, po Poslovniku. Ne, hvala. Narodni poslanik Riza Halimi, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni je ova tema sada interesantna. Jedan jedini Albanac se javio da kupi firmu, ne u Bujanovcu, gde nema šanse, jer nema tog koji je uspeo da kupi neku firmu... Jer, kad je prodat "Simpo", imali ste prilike da u sredstvima informisanja saznate da je dogovorno prodat, nije napravljena neka aukcija ili neki drugi način prodaje, jer, kaže, postojala bi opasnost da Albanci kupuju robnu kuću u centru Bujanovca. Ovo sam čitao u našim novinama, gospodo. Jedini Albanac je ušao u postupak, dobio postupak, počeo da naplaćuje, izašao neko od radikala i to sprečio. Šta je sad ono što poslanik Šarović dodaje? Znači, Albanac mora da bude švercer, mora se baviti drogom, jer kaže - otkud Albanac da ima novac? Bave se i Srbi drogom, bave se i Srbi i Albanci, to je internacionalno, tako da ostavimo te priče. Nego, otkud ta logika da ako se javi jedan, bilo koji, biznismen Albanac i uđe na taj teren da se bavi tom delatnošću, da on automatski mora da se bavi drogom? Mislim da je ova logika dovela ovu državu do svih onih tragedija koje smo mi ovde doživeli. Vreme je da se toga oslobodimo. Što se tiče ovoga što su predstavnici Roma ovde izneli, udruženje "Zulfićar Bajramović" dobija 10% sredstava namenjenih kulturi u budžetu opštine Bujanovac, 40% "Kolo" - udruženje Srba i 50% "Jehona" - udruženje Albanaca. To je raspodela budžeta opštine Bujanovac. Sa oko osam miliona dinara komunalno preduzeće pokriva sve troškove za izbeglice koje nije uspeo do sada UNHCR, i ne samo oni, nego i udruženje koje se bavi problematikom izbeglica. Kada sam spomenuo izbeglice, ja sam spomenuo sve izbeglice: i Albance, i Srbe i Rome. Znači, izbeglica ima svih etničkih boja i što se tiče toga apsolutno je potreban zajednički pristup. Malopre je postavljeno pitanje da li u selima sa srpskim stanovništvom ima investicija. Klinovac, škola - 11,5 miliona, Trejak, vodosnabdevanje - 7,5 miliona, Spančevac, vodosnabdevanje - 3 miliona, 5 miliona i tako redom. Mislim da se ovde iznose paušalne, nepotvrđene ocene. Meni se automatski javlja pitanje zašto neko dovodi u pitanje moje poznavanje Bujanovca, koji je udaljen 25 kilometara, a navodno bi trebalo neko iz Beograda, 400 kilometara udaljen, da to bolje zna. Hajde, objasnite mi tu činjenicu.
Narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Nije mi ostala jedna stvar jasna, gospodine Halimi. Vi kažete da sam ja nešto negativno rekao o tom gospodinu Nedžadu Beljuljiju, a opet tvrdite za Ridvana Ćazimija da on nije terorista, kako je kvalifikovan zvanično od strane državnih organa Republike Srbije, nego kažete - vođa delegacije. Izvinite, je l' to nešto ružno biti zamenik šefa delegacije? Ja mislim da nije. Gospodine Riza Halimi, ono što je ovde problem, znate i vi šta je istina, pa kada ja kažem da je terorista, vi znate da jeste, ali vi i dalje tvrdite da je on šef nekakve delegacije. Kada je prodata Ciglana u Vladičinom Hanu, a morate znati da je u Vladičinom Hanu mnogo manja zaposlenost, nego što je u Preševu, to je izazvalo veliko uznemirenje građana, gospodine Halimi, ne zbog toga što je Nedžad Beljulji Albanac, nego zbog načina na koji je on do tog novca došao. Druga stvar, kažete, pojavio se jedan Albanac. Nije to jedan Albanac. Vi ste sami tvrdili, gospodine Riza Halimi, da u Preševu i Bujanovcu ništa ne radi. Statistički gledano, Preševo je grad sa najviše milionera po glavi stanovnika. Kako je to moguće, gospodine Halimi? Da li je to Las Vegas ili je to Preševo? Dakle, morate naći neku sredinu, jer čas tvrdite da ništa ne radi, čas imate silne milione i bunite se što ne možete da kupujete fabrike širom Srbije. Drugo, nije tačan, gospodine Riza Halimi, ni taj podatak koji ste dali o broju Srba. Vi znate da je broj Srba u Bujanovcu iz godine u godinu sve manji, kao što je, nažalost, gospodine Šajn, manji i broj Roma iz godine u godinu. To nema veze sa nama. To nema veze sa Srbijom. Romi su uvek bili lojalni građani Republike Srbije. Molim vas, ja bih voleo, gospodine Halimi, da vi navedete makar jedan suprotan primer i da kažete, jedno selo bilo je mešovito, srpsko-albansko, a sada je ostalo samo albansko. Vi znate u koliko sela se polako kupuju srpska imanja, jedno po jedno, i sve je manji broj Srba u Bujanovcu, mislim da ih nema više od 10 hiljada. Gospodine Halimi, vama je to smešno i drago. Kada izađete za ovu govornicu onda pričate jednu priču, a kada se vratite u klupu, onda pokazujete jedno drugačije lice. Očigledno je da vi imate dva ili više lica. Na kraju bih rekao nešto zbog gospodina Šajna. Tačno je da Romi trpe i da su trpeli velike pritiske i za vreme izbora u Bujanovcu i znam kakve su ekipe, crne trojke, išle po tom naselju i sačekivale glasače romske nacionalnosti na samim biračkim mestima. Gospodine Šajn, budite toliko pošteni, izađite i recite ko se time bavio. Da li su to bili srpski radikali? Ne, nisu. Za nas su pripadnici romske nacionalnosti glasali dobrovoljno, ali nečiji drugi članovi, onih koji su pobedili, oni su bili ti koji su vršili ogroman pritisak, pretnje svim i svačim, i batinama i mnogo gorim stvarima. Ukoliko znate sve to, a ja sam siguran da znate, jer to nije nikakva tajna za bilo koga ko je bio u Bujanovcu, onda izađite pa recite. Izađite i recite čija je to politika i ko su oni koji se na taj način ponašaju prema građanima romske nacionalnosti, jer se na isti način ponašaju i prema Srbima.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SRS opravdano ukazuju na veliki državni problem, na način kako se odvija stečaj i rasprodaja nekretnina Robnih kuća ''Beograd'' Dame i gospodo, postavljam sledeća pitanja i tražim odgovore: 1. Kolika je površina poslovnog prostora i građevinskog zemljišta? 2. Kolika je vrednost navedenih nekretnina, kako u odnosu na poslovni prostor tako i u odnosu na građevinsko zemljište, dakle, treba razdvojiti, i njihove lokacije? 3. Kada je ta vrednost utvrđena? 4. Koliko godina traje stečajni postupak, to jest, kada je stečaj otvoren i da li je stečaj završen? 5. Ko je bio stečajni sudija i koje su sudije bile u stečajnom veću, a ko je bio taj Zumbul, stečajni upravnik? Za njega je javnost Srbije vrlo zainteresovana. Da vidimo te "zumbule", koji su ti "zumbuli", šest njih koji su se ređali i menjali i uzimali pare u stečajnom postupku na ime radnika Robnih kuća i imovine Republike Srbije. Dajte te sudije, dajte te stečajne upravnike da ih vidimo i da saznamo ko su bili ti ljudi i kako su radili i koliko su uzeli u odnosu na veštačenja i u odnosu na njihovo učešće u toku stečajnog postupka. 6. Kolika su dugovanja Robnih kuća, kada su ona utvrđena i ko ih je utvrđivao, jer nije svejedno da li su ta dugovanja utvrđena pre šest godina ili su utvrđena danas. Kako kaže Zakon o obligacionim odnosima - usled promenjenih okolnosti, realna cena mora se utvrditi na dan kada se izvršava određena odluka. 7. Ko je bio veštak, jedan ili više sudskih veštaka, i da li je veštačenje obavilo fizičko lice ili je veštačenje vršila neka institucija ovlašćena za vršenje veštačenja, pa da uporedimo njihove nalaze. 8. Ako su se menjale stečajne sudije i stečajno veće, molimo imena i prezimena, da javnost i radnici Robnih kuća saznaju ko su bile stečajne sudije u stečajnom veću, a posebno ko je bio predsednik stečajnog veća. Prema našim saznanjima, vrednost Robnih kuća prelazi milijardu evra, i to je ogromno bogatstvo. Uzmite da jedan kvadratni metar u Knez Mihailovoj ulici vredi dve i po hiljade evra, dakle, 500 hiljada kvadratnih metara i ako računate po dve hiljade evra, to je milijarda. Šta da kažemo, gde je građevinsko zemljište. Ovde se država i Vlada moraju debelo umešati i mora neko da zasuče rukave, da se izvrši revizija i da se utvrdi koja je realna cena na današnji dan. Posebno treba utvrditi kada je stečaj počeo. Zašto stečaj traje šest ili deset godina? Znate li zašto? Zato što pojedinci koji u tom stečaju učestvuju uzimaju pare, a niko ih ne kontroliše.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Gospodine Šajn, zaista vas molim da budemo kratki i da omogućimo da se završi tačka dnevnog reda i da ne izazivamo druge narodne poslanike na replike. Molim vas da to uradite.
Ne bih ništa rekao da čovek ne kaže da lažem. Poštovani gospodine Damjanoviću, rekoh vam sto puta da hoće da nas zavade, da hoće da nas posvađaju. Međutim, za svađu je potrebno dvoje. U svakom slučaju, neću da se svađam, ali ću vas da zamolim nešto. Srpska radikalna stranka ima jako dobre pravnike, ima jako dobru pravnu službu, a vi uporno koristite pravnike iz Udruženja Roma Srbije, a nikako ne koristite pravnike Srpske radikalne stranke. Da ste konsultovali pravnike SRS, oni bi vam rekli sledeće, a ovo su vam rekli oni koji hoće da vas zavade, ali da pomognemo jedno drugome: postoji zakon koji definiše postojanje nacionalnih saveta. Postoje pravilnici koji definišu način izbora nacionalnih saveta. U pravilniku o izboru, koji je, sticajem okolnosti, potpisao gospodin Rasim Ljajić dok je bio ministar na nivou državne zajednice, stoji da se vanredni izbori raspisuju u roku između 30 i 90 dana. Za ove izbore imate vremena od današnjeg dana, a ne od dana raspisivanja, još 40 i nešto dana, gospodine Damjanoviću. Prema tome, imate vremena 40 i nešto dana da predate svoje elektorske prijave. Brinuo sam ne samo o vama kada sam predlagao to, brinuo sam o svima drugima kojima treba vremena da sakupe potpise, jer njima više treba nego što je trebalo nama. Naravno, mi smo organizovaniji, imamo bolji kontakt sa ljudima u mahalama, brže smo obezbedili sakupljanje potpisa, ali hteli smo da stvorimo uslove i onima koji ne mogu da urade to tako brzo. Druga stvar, molio bih vas da u ovoj skupštini jasno kažete, nikada nisam bio član Saveta romske nacionalne manjine. Poslednja rečenica koja mi je izmakla. Zbog toga se vodi sudski proces i 26. ovog meseca gospodin Vitomir Mihajlović treba da bude saslušan u sudu u Novom Sadu zbog klevete. Ja jesam bio predsednik Izvršnog odbora, jer su me zamolili i imao sam podršku 18 članova Nacionalnog saveta to da radim, ali sam posle tri meseca, kada je došao prvi budžet i kada su pravili probleme, dao ostavku. Rekao sam da pripremam nove elektorske izbore, idemo na izbore za ulazak u republički parlament, spremili smo nove izbore i sa 18 hiljada potpisa smo dokazali da imamo podršku romske nacionalne zajednice. (Predsedavajući: Hvala vam, gospodine Šajn.) Na izborima, vi jeste tu, ali ljudi su glasali za politiku Srpske radikalne stranke, a ne za Udruženje Roma Srbije.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Milanu Nikoliću što je odustao od diskusije. Po Poslovniku, narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, niko nas, gospodine Šajn, ne može da posvađa, ali mi moramo da gledamo istini u oči i da radimo u interesu romske nacionalne zajednice, a ne za svoje lične interese. Gospodin Ljajić je ovde. Meni ne trebaju pravnici. Znam, kada je bio Ljajić, njegova komisija ili odbor, oni su nas okupljali i dali su nam sugestije i dali su nam vremena da prikupimo, jer ne mogu se obraditi elektorski listići tako brzo. Evo, tu je gospodin Ljajić. Avi zakazujete i do 17. ovog meseca treba da predamo listiće. Prvo, niste vi jedini Rom u ovoj državi, ali to je vaš problem, neću se mešati, gospodine Šajn. Ne možete demagogiju ovde da sprovodite; možete napolju, ali ovde ne. Sad ovako, da vas pitam, šta je sa pilićima koje ste dobili za romsku nacionalnu manjinu, pa ste dali određenim familijama, pa kad su dobili kilažu, vi ste pokupili i prodali? Šta je sa listom "Them" koji prodajete za pet švajcarskih franaka u Švajcarskoj, šta je sa tim novcem? Šta je sa Savezom društava Roma Vojvodine; uzeli ste projekte, zapalite kancelariju i ne možete da pravdate. Šta je sa drugim radnjama koje ste radili? Dobijete pare, pa onda vam ukradu kompjutere. To je cirkus napolju, a vi kažete da ste iz spoljnog cirkusa ušli u unutrašnji cirkus. Ovo je Narodna skupština. A sada, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite samo da vam pročitam nešto što je istina. Ovo ne izmišljam, ovo je dokument koji sam dobio od Nacionalnog saveta Roma Srbije, pa kaže: "Bez odluke izvršnog odbora Nacionalnog saveta Roma Srbije kupljeni su kompjuteri, u ukupnom iznosu od 728 hiljada dinara. Nije nam poznato koliko je kompjutera nabavljeno, niti nam je poznato kome su kompjuteri dostavljeni i dati na korišćenje". Odgovorna lica za ovo su, gospodine Šajn, Vitomir Mihajlović, koji je stvarno kriminalac i lopov, i gospodin Srđan Šajn. Dozvolite, gospodine Srđane Šajn, da vam kažemo kako ste vi koristili Nacionalni savet i uzimali novac, pa kaže ovako: "Zaduženje pojedinih udruženja i određenih ličnosti: Srđan Šajn - 25. maja 2004. godine 20 hiljada; 4. juna 20 hiljada; 15. juna 60 hiljada; 17. juna 30 hiljada; 18. juna 60 hiljada; 23. juna 60 hiljada; 29. juna 38 hiljada; 19. jula 135 hiljada; 15. jula 50 hiljada; 29. jula 28 hiljada; 13. avgusta 64 hiljade; 16. avgusta 57 hiljada; 28. avgusta 43 hiljade i 1. septembra 40 hiljada". (Predsedavajući: Zaista vas molim da završite. Isteklo je vreme.) "Dana 7. septembra 2004. godine 40 hiljada; 15. septembra 45 hiljada; 27. septembra 60 hiljada; 7. oktobra 30 hiljada; 10. oktobra 12 hiljada i 29. oktobra 66 hiljada", Srđanu Šajnu na ime lista "Them" dato 200 hiljada. Ukupno je gospodin Šajn uzeo 1.189.000 koje nije opravdao. Vi pričate o poštenju! To je vaše poštenje u Nacionalnom savetu. Najmanje vi imate prava da govorite o Nacionalnom savetu i istini.
Gospodine Šajn, ponovo vas molim da završimo tačku dnevnog reda, pa ćemo sutra ujutru da nastavimo debatu. Narodni poslanik Srđan Šajn, po Poslovniku. Ipak ne dozvoljavate da završimo tačku dnevnog reda o kojoj raspravljamo dva dana.
Predlog je vrlo kratak i vrlo jasan. Prihvatam da se odreknem poslaničkog imuniteta, a prihvatite i vi, pa da stanemo pred sud zbog onoga šta je ko radio. Da li ste vi uzimali novac ili ne, to ćete da položite račune pred SRS. Romi su vama vrlo jasno rekli nekoliko puta, kada je bio izbor za prvi Nacionalni savet, kad niste uspeli da skupite ni da budete elektor. Toliko o tome koliko Romi cene i poštuju vaš rad, koliko cene i poštuju moj rad. Sa druge strane, gospodine Damjanoviću, znam da ste vi naučili samo jednu stvar - da sipate gorivo u automobil, da odete u naselje, da ispričate da ćete da im uradite vodu, struju itd., i da od toga nema ništa. Vezano za Nacionalni savet, za ona tri meseca i za ta sredstva o kojima vi govorite, kažem vam da je tačno da je Izvršni odbor potrošio taj novac. To nije ništa novo. Međutim, tačno je i nešto drugo, da je u to vreme oformljena prva ustanova u kojoj su zaposleni Romi, prva ustanova iz koje se finansira deset studenata svake godine. Tu su vojvođanski poslanici, prvi put se desilo da na jednoj skupštini, pokrajinskoj ili skupštini državne zajednice ili Srbije, bude jedan Rom imenovan za predsednika upravnog odbora ili za direktora jedne javne ustanove. To su rezultati. Međutim, oni koji su sa vama zajedno navikli samo da kritikuju i da ne izađu da kažu... Mi smo doneli novinsko-izdavačku ustanovu, šta ste vi doneli? Dajte rezultate šta ste vi uradili sa grupom koja hoće da učestvuje... Ili ja razumem nekako drugačije, da ste pričali i ministru Ljajiću i svima kako Nacionalni savet ne valja, a sada možda branite taj isti Nacionalni savet. Dajte, opredelite se jednom. Imam tri minuta. (Predsedavajući: Gospodine Šajn, molim vas, imate, ali molim vas da spustite malo ton.) Opredelite se jednom, ili ste za politiku izmena i pokazivanje rezultata, ili ste za politiku da jedino treba nekog da kritikujemo i time ćemo da budemo popularni. Prošla su ta vremena, gospodine Damjanoviću. Romi u Srbiji pitaju da li im je neko pomogao da naprave put, da li im je neko pomogao... Što se tiče, gospodine Nikoliću, para, odmah ću da vam kažem. Izvršno veće Vojvodine je upravo pomoglo gospodinu Damjanoviću da otputuje do Poljske i da se vrati, kada su radikali bili anatemisani, u vreme kada smo mi iz Romske partije bili u Savetu za integracije u Izvršnom veću Vojvodine. Upravo u to vreme smo njemu pomogli, bez obzira na partijsku pripadnost, da može da ode u Poljsku i on to dobro zna.
Vreme je isteklo, gospodine Šajn. Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Šajn, ja ne pitam za pare, romski narod u ovoj Srbiji pita gde su pare iz Nacionalnog saveta. Znam da se protiv vas vodi krivični postupak. Znam da se vodi krivični postupak protiv Mihajlovića, Juan Koka je tamo gde je i radi šta radi, svi znamo šta radi, jer mislim da će doći svemu kraj. Što se tiče mene i elektorske skupštine, nisam došao na elektorsku skupštinu. Moje poštovanje prema gospodinu Rasimu Ljajiću, ali se zna da je rečeno - morate da uradite sve da Jovan Damjanović ne bude u Nacionalnom savetu. Molim vas, moj listić i moja biografija su nestali. Nema ih nigde, nisam bio na listi, a bio sam najjači elektor, vi to dobro znate. Sada ćemo da vidimo ko je najjači elektor i kome će narod da da. Šta smo mi radili, šta sam ja radio i šta je Srpska radikalna stranka radila, to srpski narod dobro zna. Samo da vas pitam, gospodine Šajn, dokle ćete vi, samo budite tako podsmešljivi, dokle ćete vi da lažete ovu skupštinu i ovaj narod? Ne može više. Kaže ovako - Pogažena kolima, jer je Romkinja. Rekli su - Grujica Šaponjić uzviknuo je - gazi Cigane, gazi Cigane. To je bilo, gospodine Šajn, u Pančevu 3. avgusta. Evo, vaša slika i vaše novine, slikate se kako branite romski narod. Sada ću da vam kažem, vi znate da ona nije Romkinja. Da li vi znate da je ona Rumunka? Da li znate da je Šaponjić dobio stres kada ste vi govorili... Jer, čovek tvrdi, a ja sam pričao sa njim, da nije uopšte rekao, niti je iko rekao da se gaze Cigani. To je strašno kakve vi insinuacije pravite i tražite poene na lažima. Ne može tako. Vi hoćete da prikažete da se u Srbiji vrši diktatura prema Romima. Nema diktature, koliko ja znam, a rođen sam u Srbiji. Vi ste došli 2000. godine u Srbiju. Vi ste bili van ove države. Da li znate zašto ste bili? Kada je došao DOS, onda ste i vi došli. Poznajem vas od 2000. godine. Ja sam 25 godina u romskom pokretu. Samo da vas pitam, što se tiče slučaja u Kovačici, šta je bilo u Kovačici? Jedan Slovak udario vašeg nekog rođaka, lupao po kapiji. Vi zovete generala Kuribaka. Šta će general kada dođe? Hoćete da demonstrirate silu... (Predsedavajući: Gospodine Damjanoviću, zaista vas molim...) ... toliko ste jaki kao narodni poslanik, molim vas, to je zloupotreba poslaničkog imuniteta i statusa. Sada postavljam poslaničko pitanje i tražim odgovor za dva slučaja gde je poslanik Šajn istupio u javnosti, obmanjujući javnost, zloupotrebljavao status narodnog poslanika: 10. 6. u Kovačici i 3. 8. u Pančevu. Molim da mi se dostavi to službeno, kao narodnom poslaniku.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, a zatim narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidim da se mnogima žuri, ali čini mi se da se vama i 5. oktobra žurilo, kada ste se zaklinjali ispred građana Srbije na poštenje i transparentnost. Čini mi se da se to vrlo brzo istrošilo za ovih sedam godina vaše vladavine, što pokazuje ova knjižica koju je otac Demokratske stranke napisao 2001. godine i u ovom predgovoru je opisao tada stanje korupcije u Srbiji. To je Dragoljub Mićunović. Prema tome, pokušao je da opravda, kao vaš roditelj, sve ono zlo koje ste naneli Srbiji za ovih sedam godina. Dame i gospodo, 6,5 milijardi dolara je trebalo da dobijete kao donacije 2000. godine kada ste došli na vlast, a od tog novca ste dobili samo pet miliona, i to onda kada ste predali u Hag Slobodana Miloševića, kada su pojedinci kao što su Čedomir Jovanović, Bane Ivković okrvavili ruke. Dame i gospodo, iz svega ovoga što se dešavalo u Srbiji i ovoga što su prethodni govornici za ovom govornicom izneli, a to su mnoga mafijaška dela, da ih ne nabrajam, u elektroprivredi, saobraćaju, duvanska mafija, stečajna mafija, građevinska mafija, poljoprivredna mafija, zdravstvena mafija, kao što vidite, ni u jednoj pori života Srbije nije funkcionisala vaša vlast, a da nije bilo kriminala i mafije. To ste pokušali, verovatno, u svojim međusobnim obračunima, a to je u akciji "Sablja", kada ste hteli da se obračunate sa pojedincima, jer su mnogi već stekli taj prljavi kapital, odnosno sa tim prljavim novcem došlo je do kupovine mnogih preduzeća danas u Srbiji. Vidim da čoveka koji je najveći krivac za taj kriminalni posao u Srbiji, Vlahovića, niko ne pominje ili je vrlo malo pominjan. Dame i gospodo, mnogi govornici su izneli kako su veliki giganti privatizovani u Srbiji, ali ja vam moram reći ono što se desilo u šabačkoj opštini. Inače, kao predstavnik Vlade trebalo bi da ovde sedi gospodin Dušan Petrović, da sluša nas i da nam odgovori na postavljena pitanja iz ove oblasti kriminala, a njega nema. Nema ga namerno, zbog toga što se hvali da je u šabačkoj opštini urađena privatizacija, sa najvećim brojem prodatih firmi, moram reći, sa najvećim brojem kriminalno prodatih firmi. Samo tri ili četiri firme su na neki način privatizovane legalno, a ovo je sve ilegalno. Dame i gospodo, to je ono što vas krasi za ovih sedam godina. Ovih dana uvezene su priplodne nazimice iz Litvanije, zaražene TBC-om. Shvatite, one se danas nalaze u karantinu, čini mi se negde u Kragujevcu, što opet pokazuje taj kriminalni akt prema poljoprivredi, odnosno prema seljaku. Ono što takođe jeste vrlo interesantno da se pomene jeste prva privatizacija i prva krađa u šabačkoj opštini, a to je otimanje firme "Metaloplastika", koju je oteo sadašnji vlasnik firme "Galeb". To je Radosav Veselinović, čovek koji je u Centralnom zatvoru proveo dosta vremena zbog velikog lopovluka i kriminala koji je izveo u pojedinim preduzećima; odležao je tamo, a kasnije se pojavljuje kao politički disident. Dame i gospodo, taj čovek je bio član JUL-a, kasnije član Demohrišćanske stranke, pa je sad član Demokratske stranke, a zbog toga kako je sve to izvodio, te kriminalne operacije, postao je predsednik Privredne komore. To je ono što je bitno napomenuti. Takođe, gospodin Vlahović je prilikom dolaska u Šabac izneo, kada je bio ministar, na mnoge primedbe radnika ugostiteljskog preduzeća "Sava", na televiziji, gde je zloupotrebljena ta privatizacija tog preduzeća... Do dan-danas ta privatizacija nije ponovo vraćena, ni izvršena ponovna aukcija, prodaja tog preduzeća. Dame i gospodo, to je ono što vas krasi sve ovo vreme - uništenje industrije, uništenje privrede. Šabac je grad sa 25.000 nezaposlenih. Ne znam otkud ovoj dami koja je danas govorila, govorila je o penzijama... Ovde u mom džepu je penzija od 7.500, znači ni sto evra nije, ali zamislite koliko dažbina treba ta osoba ... Ne, ovo je penzija Tadić Milene iz Šapca. Prema tome, vidite kakva je laž danas izgovorena za ovom skupštinskom govornicom. Dame i gospodo, na kraju svog govora hoću da kažem još: 5. oktobra, kada je Dušan Petrović polazio iz Šapca, on je, dame i gospodo... Vidite ovu karticu na kojoj piše - Demokratska opozicija Srbije, šef obezbeđenja Milan Destanović. Kasnije, u akciji "Sablja", taj čovek je uhapšen jer je mnogo znao o Dušanu Petroviću; verovatno Dušan Petrović nije izvršio sve ono što je obećao gospodinu Milanu. To je ono što danas krasi ministra nepravde Dušana Petrovića. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Ne želite reč? (Ne.) Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Ostala je još, od govornika, Jorgovanka Tabaković za sutra. Dakle, ostalo je 12 minuta za Srpsku radikalnu stranku, a nastavljamo rad sutra u 10 sati.