Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je narodni poslanik Mladen Grujić sprečen da prisustvuje sednici. Obaveštavam vas da je, shodno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović pozvala da sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Mićo Rogović, Vladan Batić, Saša Maksimović, zajedno Judita Popović, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević, Stefan Zankov, zajedno Judita Popović i Nebojša Ranđelović, Nenad Konstantinović, Zoran Krasić, Oto Kišmarton, Konstantin Samofalov, Milan Škrbić, Nataša Jovanović, zajedno Milica Radović i Miroslav Petković, Jovan Palalić, Zoran Bortić, Dragan Živkov, Igor Bečić, Vladan Jeremić, Milan Avramović, Mirko Munjić, Momčilo Duvnjak, zajedno Donka Banović i Milica Vojić-Marković, Petar Jojić, Milorad Buha, Sreto Perić, Gordana Pop-Lazić, Radiša Ilić, Boris Aleksić, Dušan Marić, Lidija Dimitrijević, Milovan Radovanović, zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond, Dragan Stevanović, Dragan Šormaz, Arsen Đurić, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Ljiljana Miladinović, Milan Knežević i Dragan Čolić, kao i amandmane koje je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik dr Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, počela je rasprava u pojedinostima o Predlogu zakona o uređenju sudova. Ovo je svakako vrlo interesantna tema i za narodne poslanike i za građane Srbije, pogotovo s obzirom na činjenicu da u sudovima Srbije ima velikih problema i da su problemi nastali zbog rada pojedinih sudija u nekim sudovima. Naravno da mi iz Srpske radikalne stranke nikada nismo bili mišljenja da sudovi u Srbiji generalno loše rade, niti da su generalno sudije podložne korupciji i uticaju izvršne vlasti, tajkuna, ali, nažalost, u Srbiji postoji jedan broj sudija koji jesu pod uticajem izvršne vlasti, koji jesu pod uticajem tajkuna i koji jesu korumpirani. Ubeđeni smo da se sudije iz raznih udruženja, računajući i Društvo sudija Srbije, bore upravo protiv tih svojih kolega koji im kaljaju ime, koji im kaljaju profesiju. Zbog toga ovako reaguju na predlog Vlade Republike Srbije u vezi sa onim što slobodno može da se zove lustracijom – to je predlog da se sve sudije stave na led pa da ih onda biraju u skladu, verovatno, sa političkim opredeljenjima. Mi smo ubeđeni da bi upravo većina sudija, koji svoj posao rade časno, pošteno i u skladu sa zakonom, došla pod udar ove tzv. reforme i nemamo poverenja u Vladu Republike Srbije, nemamo poverenja ni u skupštinsku većinu i ne verujemo da se iza toga krije dobra namera. Verovatno gospođa Malović ima iskrene namere kada nam obrazlaže da želi da na ovaj način uradi nešto revolucionarno i epohalno u pravosuđu. Gospođo Malović, verujte, nećete uspeti ako istrajete u ovom. Trebalo bi da oslušnete glas javnosti, glas građana Srbije, glas ljudi iz struke. Inače volite, ne mislim na vas lično, mislim na Vladu Republike Srbije i na ove prethodne vlade, da se pozivate na neke javne rasprave, na nekakvo opšte mišljenje, na neke opšte pohvale predloga zakona koje nudite Narodnoj skupštini, ali zato vrlo vešto izbegavate da u javnosti govorite o zakonima koji se odnose na ovo što nazivate reforma pravosuđa, upravo iz razloga što iz stručne javnosti, strukovnih udruženja, iz redova sudija i zaposlenih u sudskoj upravi imate veoma negativno mišljenje o predlozima ovih zakona. Juče smo govorili više puta, govorićemo i danas u toku dana o tome kako se vrši uticaj na sudije, posredno ili neposredno. Zapravo, hoćete da tom lustracijom u sudove u Srbiji uvedete samo poslušne sudije, one koji će raditi kao što je radilo ovo sudsko veće u Okružnom sudu u Kragujevcu ili ova sudska veća u Okružnom sudu u Beogradu, koja su pod direktnim uticajem izvršne vlasti, pod direktnim uticajima, konkretno u Beogradu - Dragana Đilasa, to je očigledno, donosila odluke koje odgovaraju skupštinskoj većini, odnosno delu skupštinske većine, i onima koji nameravaju da postanu skupštinska većina, a nameravaju da istisnu deo ovih koji su sada skupštinska većina. Ali, to je vaš problem, znate šta se dešava u vašim redovima. To svakako nije tema za SRS, ali tema jesu sudovi, tema jesu problemi koje imaju građani Srbije kada su u pitanju sudovi, kada je u pitanju pravosudni sistem. Zaista moramo da težimo ka tom idealu nezavisnosti sudova, sudija, sudskih funkcija, ali to ne možemo dokle god sudijama visi nad glavom onaj mač koji kaže – pazi, pazi, vodi računa, ako ne bude odluka onako kao sam ti telefonom javio, znaš da te čeka skupštinska većina u Skupštini Srbije, da te čeka razrešenje i otkaz i nema nikada više vraćanja u oblast pravosuđa. Dakle, ne možete, to vam govore svi, od predsednika Vrhovnog suda do svih sudija koji su se ovih dana u javnosti pojavljivali i govorili na ovu temu, promeniti i poboljšati stanje u pravosuđu tako što ćete sve sudije da dovedete u zavisan položaj od Vlade Republike Srbije, bar na neko određeno vreme, bar na neko izvesno vreme, dok ne dođe do toga da se na ovom mestu i u ovoj sali biraju sudije. Dakle, to je poprilično dug period s obzirom na to kada će početi primena ovog zakona. Vi faktički imate u rukama sve sudije. Oni ljudi koji nisu spremni da na njihov rad utiču iz izvršne vlasti jednostavno moraju negde da se sakriju, u mišju rupu; verovatno će držati nerešene predmete ili će u dane kada zakazuju rasprave biti na bolovanju i ko zna šta, zato što se neće usuditi da rade u skladu sa zakonom. Jer, znate, kad vam neko u ovom vremenu i u ovako teškoj ekonomskoj situaciji i socijalnoj bedi u kojoj se nalazi Srbija – s obzirom na zarade, nešto bolje od prosečnog građanina u Srbiji stoje sudije, ali zato su zaposleni u sudskoj upravi upravo na toj najnižoj lestvici kada su u pitanju zarade u državi Srbiji– stalno preti i kada u podsvesti imate da od nečije volje zavisi da li ćete vi dalje raditi svoj posao ili nećete, onda ne možete da kažete da to nije indirektan uticaj na rad pravosudnih organa. Naravno da uvek ima ljudi koji su spremni da se odupru tome, ali nažalost, ima i onih koji jednostavno imaju te ljudske osobine, vode računa o sebi i prilagođavaju se okolnostima koje im se trenutno nametnu. Naravno, ima jedan broj onih o kojima mi stalno govorimo. To je onaj mali broj sudija i tužilaca koji su pod direktnim uticajem izvršne vlasti, pod direktnim uticajem politike i vladajuće većine u Srbiji, naravno i tajkuna. Juče vam je gospodin Krasić rekao da je zamalo pao u nesvest kada je video da je pomoćnik ministra gospođe Malović onaj Vojkan Simić. Podsećam, vi u sali uglavnom znate, većina su bili narodni poslanici kada smo o njemu raspravljali, taj Vojkan Simić nije uspeo da dobije glasove skupštinske većine i nije mogao da prođe u ovoj sali, iako je već uradio neke poslove i bio ubeđen da će upravo on biti taj koji će napredovati. Imali smo takve argumente protiv njega da ni skupštinska većina nije glasala za njega. Njemu ste našli... Dakle, ne može tamo gde on hoće, nije loš ni u Ministarstvu pravde. Tako možete da smestite nekog Vojkana Simića ili nekolicinu sudija, ali ne možete sve one koji su pod vašom direktnom kontrolom i direktnom ingerencijom, potpuno suprotno Ustavu i zakonu, Vlade Republike Srbije, predsednika Republike Srbije, gradonačelnika Beograda itd. Naravno, tema je vrlo interesantna i sve kolege iz Srpske radikalne stranke govoriće povodom amandmana o ovoj temi, iznosićemo dosta konkretnih primera, pre svega radi javnosti, radi građana Srbije i radi pravničke javnosti i ljudi iz oblasti pravosuđa. Hoćemo da im pošaljemo poruku da poslanici Srpske radikalne stranke žele da se u pravosuđu Srbije promeni nešto nabolje, žele da se poboljša materijalni položaj sudija, žele da sudije rade ni po babu ni po stričevima, nego isključivo u skladu sa zakonom, da svi budu jednaki pred zakonom, da zakon bude isti za sve. Daćemo svoj doprinos, koliko god je to moguće, u tom pravcu, sa namerom da zaštitimo veliki broj časnih i poštenih sudija koji su danas zaposleni u oblasti pravosuđa. Kada je u pitanju amandman kolege Batića, on se odnosi na član 2. Predloga zakona, a član 2. govori o osnivanju sudova i u stavu 2. kaže: "Ne mogu se osnivati privremeni, preki ili vanredni sudovi." Kolega Batić je predložio da se reč "preki" briše iz ovog stava 2. člana 2. Predloga zakona, sa obrazloženjem: "Pominjanje prekih sudova bio bi recidiv prošlosti u zakonu jedne evropske zemlje u 21. veku. Ovakav anahronizam je bespotreban utoliko pre što bi semantički takvi sudovi pripadali kategoriji privremenih ili vanrednih sudova koji se u tekstu Predloga zakona pominju." Svakom pravniku koji sada sluša ovo obrazloženje ovo može da bude prilično logično i da kaže - pa dobro, u redu je, šta će nama u 21. veku preki sudovi. Onda pročitamo zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman, kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je odredba člana 2. stav 2. Predloga zakona preuzeta iz člana 143. stav 2. Ustava Republike Srbije." Član 143. stav 2. Ustava Republike Srbije kaže: "Osnivanje, organizacija, nadležnost, uređenje i sastav sudova uređuju se zakonom." Da li je neko čuo da se ovde pominje reč preki sud? Nije. Dakle, možemo da prihvatimo da Vlada Republike Srbije ne prihvata ovaj predlog kolege Batića, ali morate da date neko suvislo obrazloženje koje neće da nas tera da vas svaki dan upućujemo na Ustav Republike Srbije. Mi smo dovoljno pametni, inteligentni i obrazovani, pravnički školovani, da ne možete na ovaj način da nas prevarite i da mi oćutimo. Šta je problem u amandmanu kolege Batića? Moram da podsetim na ono čuveno crno vreme akcije "Sablja", kada je uhapšeno 14.000 ljudi, kada je kolega Batić kao ministar predložio da se u Srbiju privremeno vrati smrtna kazna. Na 15 minuta, kaže Zoran Krasić, i verujem. Ne znam sa kojim motivom neko ko je u nekom, njemu se činilo pogodnom, trenutku želeo da vrati smrtnu kaznu kao privremeno rešenje sada predlaže da se briše reč preki sud. Upravo to što je on tada zagovarao jesu bili preki sudovi. Preki sudovi su radili, inače, u vreme akcije "Sablja" i svih 14.000 je po prekom postupku privedeno, zadržano i dan-danas država plaća naknadu svim tim ljudima zbog toga što su nezakonito bili hapšeni i pritvoreni. Dakle, da je ovaj amandman došao od nekog drugog mogli bismo da razmislimo da je namera iskrena. Sumnjamo u to, a vas, gospođo ministre, molimo da kada vaši saradnici pripremaju (znamo da vi to ne radite) mišljenje Vlade o amandmanima narodnih poslanika vodite računa da poslanici SRS vrlo ozbiljno gledaju svaki amandman, ne samo amandmane koje mi podnosimo. Nemojte da dovodite sebe u neprijatnu situaciju da moram da vam kažem da u Ministarstvu pravde ne da ne znaju da tumače Ustav, nego ne znaju bukvalno ni da ga čitaju. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministarka Snežana Malović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi narodni poslanici, Vlada Republike Srbije i ja u njeno ime prihvatamo ovaj amandman.
Zahvaljujem. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Slobodan Maraš i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo ovog Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, posle načelne rasprave više je nego jasno da predloženim setom pravosudnih zakona niko u Srbiji nije zadovoljan, od sudija, Društva sudija, preko lokalnih samouprava, do građana koji će najviše trpeti zbog ovakvih zakonskih rešenja, jer je sve urađeno bez iole jasnih kriterijuma. I ovo preimenovanje sudova služi da sakrije suštinu, a to je: prvo, narušavanje principa dostupnosti pravde za sve građane i, drugo, protivustavan reizbor sudija, jer Ustav u članu 146. govori o stalnosti sudijske funkcije. Kako će da sude sudije do 1. januara 2010. godine i šta je ovo nego običan pritisak na sudije, na one koji savesno obavljaju svoju sudijsku dužnost, a ovi drugi su, da kažem, manje bitni. Ko će smeti do tada da se suprotstavi ko zna kakvoj političkoj volji režima, pa makar ona bila protivzakonita? Ovo nije lustracija samo sudija, već i lustracija sudova zbog Predloga zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava. Sa druge strane, generalno gledano, građani su nezadovoljni radom sudova i vi pokušavate da na tom talasu sprovedete svoje zamisli, a nezadovoljstvo će, u stvari, posle biti još veće. Zašto niste predložili rešenja koja će učiniti da sudije vide da pravilno vrednujete njihov rad, a da se građani osećaju zaštićeni u ostvarivanju svojih prava koja žele da ostvare preko suda? Ne, vi se igrate i sa jednima i sa drugima. Ono što vam nije uspelo 2000. godine, posle dosovske revolucije, pokušavate sada da uradite i da stavite kompletno sudstvo pod političku kontrolu. Jedan od glasnogovornika režima, a ne bi smeo da bude, jer je tužilac za ratne zločine, Vladimir Vukčević smatra da ovi zakonski predlozi popravljaju i sam Ustav. Pretpostavljam da on sam dozvoljava sebi da kaže da je Ustav loš, što možda misle i neki od vas iz vlasti, ali zakon (jasno je valjda svima, ali ne i ovom tužiocu) može biti u skladu sa Ustavom ili ne, ali ga ne može popraviti ili kvariti, jer je onda to obično bezakonje a ne pravo. Možda i predlagač ovih zakona misli da na takav način "popravi" i član 142. Ustava koji glasi: " Raspravljanje pred sudom je javno i može se ograničiti samo u skladu sa Ustavom." U Predlogu zakona u članu 7. dodajete samo jednu reč, kaže se da je raspravljanje pred sudom javno i da se može ograničiti samo, dodajete reč - zakonom, u skladu sa Ustavom. Ovo nas navodi na zaključak da se raspravljanje, a ne javnost, može ograničiti. Zato smo mi podneli ovaj amandman i pokušali smo da amandmanom, ono što je pravno moguće, popravimo tekst zakona. Predlažemo da ovaj član glasi: "Raspravljanje pred sudom je javno. Javnost se može ograničiti samo zakonom, u skladu sa Ustavom." Pozivam vas da glasate za ovaj i ostale amandmane poslaničke grupe Napred Srbijo. Na kraju bih iskoristio priliku, jer nisam želeo da se javljam po Poslovniku, da se zahvalim građanima opštine Knjaževac na velikom poverenju koje su ukazali Srpskoj naprednoj stranci i Tomislavu Nikoliću. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, smisao ovog amandmana jeste da otkloni eventualnu sumnju u to da li je javnost rasprave pred sudom prisutna ili ne, da li ima ograničenje ili ne. Upravo zbog toga što ovaj amandman pojašnjava malo i otklanja eventualnu sumnju i rezervu, parlamentarna većina glasaće za ovaj amandman u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, pa narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Gospođo potpredsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pozdravljam nameru koalicije na vlasti da usvoji ovaj amandman, odnosno da glasa pozitivno o ovom amandmanu. Ne znajući ishod vaše diskusije javila sam se da kažem koju reč u vezi sa ovim amandmanom. Međutim, s obzirom na to da se već pozitivno rešava po istom, mogu samo da dopunim u tom smislu da nikada nije na odmet neka veća opreznost i neka veća transparentnost, zato što je transparentnost jednako javnost; to su jako bitni elementi za pravično suđenje, jer je transparentnost, odnosno javnost, ona garancija koja omogućava uvid javnosti u tok jednog postupka pred sudom. Dakle, omogućava se javnosti da ima saznanja kako taj tok suđenja protiče i koji su rezultati istog. Prema tome, podvlačim, kad god se nalazimo u prilici da dopunimo i pojasnimo tako korisne elemente kao što je javnost, koja je regulisana zakonom, ali se pojačava ustavnom snagom, treba podržati i prihvatiti takve amandmane. Ustav se, bez obzira na to kakav je, on je trenutno na snazi, mora poštovati. Ustav predstavlja vrhovni zakonski akt u jednoj državi i samim tim svi zakoni bi trebalo da budu u skladu sa Ustavom. Međutim, to nije uvek tako i zato nije na odmet dopuniti – u skladu za zakonom i u skladu sa Ustavom.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a posle njega narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Mi se sada nalazimo u situaciji da raspravljamo o nečemu što je ustavna kategorija i o nečemu što je predmet regulisanja naših procesnih zakona. Kada se javnost suđenja kao norma ugrađuje u Zakon o uređenju sudova, onda se to radi na principijelnoj osnovi i više kao odraz poštovanja Ustava i drugih zakona koji to regulišu. Sa gledišta materije koju reguliše Zakon o uređenju sudova, ova odredba iz člana 7. je apsolutno nepotrebna. Međutim, kada prosto navale emocije i velika količina ljubavi, onda se na glupost odgovara još većom glupošću, u vidu izliva nežnosti, poštovanja itd. Malopre smo imali prilike da to vidimo. Samo da skrenem pažnju ustavobraniteljima: ova materija je regulisana Ustavom Republike Srbije, to je član 32. stav 3. Molio bih, ne bih čak ni molio nego bih ukazao, da ne treba ljudi da se ponašaju kao zid, nego da uzmu Ustav u ruke, barem poslanici, da pročitaju, da vide i da zaključe šta je napisano. U tom stavu 3. stoji, citiram: "Javnost se može isključiti tokom čitavog postupka", ovde se priča o isključenju javnosti, "koji se vodi pred sudom ili u delu postupka, samo radi zaštite interesa nacionalne bezbednosti, javnog reda i morala u demokratskom društvu, kao i radi zaštite interesa maloletnika ili privatnosti učesnika u postupku, u skladu sa zakonom." "U skladu sa zakonom" u ovoj odredbi Ustava treba tumačiti – u skladu sa Zakonikom o krivičnom postupku, u skladu sa Zakonom o parničnom postupku, u skladu sa Zakonom o izvršnom postupku, u skladu sa ostalim procesnim zakonima koji se primenjuju. Samo da vas podsetim, naslov ovog člana je "Pravo na pravično suđenje"; znači, odnosi se na postupke pred sudom. Javnost se može isključiti, a ovde je pribegnuto formulaciji – ograničiti. Pogrešan termin, gospođo Malović, potpuno pogrešan termin. Ovaj termin koji ste vi ubacili odnosi se na one poslednje odredbe Ustava Republike Srbije o ograničenjima ljudskih prava, kada su ona moguća, pod kojim uslovima; kad treba da se zaštite temelji demokratskog poretka u Srbiji, onda je moguće ograničenje, vanredno stanje, ratno stanje itd. Sa gledišta ustavnosti i zakonitosti, najbolje bi bilo ili da ovaj član ne postoji ili da ima formulaciju da se javnost suđenja može isključiti, u skladu sa Ustavom i zakonom. To je najprostija formulacija koja odražava sve. Ako neko pokušava zakonom da prepisuje odredbu Ustava ili da se trudi da bude mnogo pametan, pa stavi prst na čelo pa razmišlja, onda dobijamo najtrapaviju formulaciju. Nadam se da Vlada neće da prihvati ovo što je gospođa Nada Kolundžija rekla da će oni oberučke da prihvate. Ja nemam ništa protiv toga, samo izražavam mišljenje da to ne bi bilo u skladu sa Ustavom. Pogrešili ste termin. U pravu se vrlo retko koriste sinonimi. Pravo je vrlo precizna kategorija, ima veze sa filozofijom i logikom; bez obzira na to što logičari spavaju, ali ima veze sa logikom i zdravorazumskim rasuđivanjem. Ova, po vama, sitna nijansa prosto dovodi do nakaznog izgleda prava na pravično suđenje u delu javnosti postupka. Zahvaljujem se građanima Republike Srbije što su, po svim istraživanjima, juče u dobrom broju gledali Drugi kanal. Imali ste prilike posle 22.00 sata da pratite snimak nečega što je javno suđenje. Imali ste prilike da vidite... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da, poštujući član 103, govorite o tački koja je na dnevnom redu.) Gospođo Čomić, mislim da vi nemate Predlog zakona pred sobom. Član 7. ima naslov - javnost, a odnosi se na javnost sudskog postupka. Koje ću ja stilske figure da koristim i na koji način ću da ubeđujem... (Predsedavajuća: Dovedite u vezu javnost sudskog postupka i događanja u Skupštini juče u 22.00 časa ili se vratite tački dnevnog reda i amandmanu o kojem izražavate mišljenje, a na osnovu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine.) Gospođo Čomić, molim vas da uzmete primerak zakona koji je na dnevnom redu, amandmane i mišljenje Vlade povodom amandmana. Ja sam pet i po minuta pledirao kako treba da se zaštiti ustavnost u pogledu ovog člana. Skrećem vam pažnju da se ovaj član, kao načelna odredba, odnosi na javnost sudskog postupka i naravno da pozitivnim primerima iz sudske prakse treba da pokažem zašto je mnogo bolje i ispravnije da ovde ne stoji reč "ograničiti" nego "isključiti". Mogu da komentarišem bilo koji sudski postupak koji je dostupan javnosti da bi javnost shvatila koliko sam u pravu. Molim vas da imate ovo pred sobom kada pokušavate da me prekinete. Nećete uspeti da me prekinete, jer pričam o temi, pričam o javnosti sudskog postupka. Naravno, želim da pokažem i kakva je evropska praksa i kakva je praksa Ujedinjenih nacija kada je u pitanju javnost postupka. Ne znam, vi pričate da grabite prema Evropskoj uniji, valjda želite i te standarde da preslikate ovde. Sada vam samo pričam o jednom standardu koji postoji u Evropskoj uniji. Ako smatrate da je zabranjeno da pričam o standardima Evropske unije, ja ću da se povučem, ali sada pričam i o standardima Ujedinjenih nacija. Mi smo članovi Ujedinjenih nacija, imamo neke obaveze koje moramo da poštujemo. To se, pre svega, odnosi na Međunarodni pakt o građanskim i političkim slobodama. Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava... Ja bih vam preporučio da neke moje knjige pročitate; idite do SRS, imam tamo nekoliko knjiga o ljudskim pravima, edukujte se da biste mogli da vodite ovaj parlament. Dakle, javnost je imala prilike već juče da vidi kako to izgleda kada je sudski postupak javan. Javnost je takođe imala prilike, već 13 meseci, da vidi šta se dešava kada se u tom postupku isključi javnost. Isključenje javnosti je ono kada nema ništa, kada je zatvorena sednica. Kada se javljaju one kockice i oni modifikovani glasovi, to je pod zaštitnim merama. Vidite da tu postoji neka razlika. Kada je javan postupak, kao što je to bilo sinoć, imali ste prilike da vidite da optuženi može braneći svoja prava i svoje interese da to proširi i na interese celokupnog srpskog naroda, i to baš onog datuma kada svi napadaju Srbiju: i Međunarodni sud pravde, i ovi stranci sa Kosova i Metohije, ovi koji slave neke svoje datume. Videli ste kako se diže magla, a kako padaju sve barijere kada progovori istina. Onda vidite svedoka veštaka zbunjenog, očigledno pripremljenog, prepariranog da ispriča neku priču; ne može da se snađe da odgovori na pitanje kako je moguće da leševi iz Osijeka budu na Velebitu. Da nema javnosti postupka, da li bismo mi mogli da kontrolišemo kako rade sudije, da li bismo mogli da kontrolišemo da li tužilac falsifikuje, osnovano nešto radi ili dobro vodi svoj postupak? Zato je bitna javnost postupka. Znači, ako se ograničava javnost, kako ste vi napisali u članu 7, onda to dozvoljava različite interpretacije reči "ograničenje". To može da znači: javnost neće biti prisutna kada svedoči N.N., javnost neće biti prisutna kada svedoči N.N. prvih pet minuta, da ne idem dalje kakve sve ideje mogu da padnu na pamet nekome od sudija koji danas strepe zbog reizbornosti. Sada moraju da se dokazuju da su kompletno "žuti", 100% "žuti". Ukoliko nije 100% "žut", nema ga u sudu. To je ta velika dilema. Uobičajeno je da se javnost isključi. Ustav je lepo propisao te izuzetke: nacionalna bezbednost, privatni život, zaštita interesa maloletnika i onaj četvrti uslov. Van toga ne treba ići. Pazite, ako vi ovo ubacite u zakon ili ovako čudnu formulaciju koja se predlaže amandmanom, onda zbunjujete sudije. Da bi sudija dokazao svoju "žutu" boju, on će da baci Ustav, da baci Zakon o krivičnom postupku, Zakon o parničnom postupku, Zakon o izvršnom postupku i uzeće zakon o uređenje sudova i reći – ovlašćen sam da ograničim. Kako? Kako hoću. Videli ste kako to neke sudije slobodno interpretiraju. Sinoć ste imali prilike da slušate, čitana su obrazloženja nekih odluka okružnih sudova, gde se sudija u obrazloženju hvali da je nešto uradio suprotno zakonu u čijem kreiranju je učestvovao gospodin Marković, koji se zgražavao, kaže: "Prosto mi nije jasno da član 47. sudovi mogu tako da primene". Zašto? Zato što se odredbe o javnosti seju po mnogim zakonima, u mnogim zakonima se nalaze na momente čak i kontradiktorne odredbe, a ne nešto što predstavlja logički sled. Onda ćete imati tu situaciju da se sudija pozove i na poslovnik mesne zajednice, jer u datom trenutku mu odgovara odredba poslovnika mesne zajednice, iako treba, recimo, da primeni Krivični zakon. Mislim da nije dobro da se u zakone ubacuju slobodne interpretacije ljudi koji baš i nisu toliko sposobni da to protumače na pravi način. Evo, moram da podržim Vladu. Vi ste dobro napisali mišljenje, ali je neko, verovatno pošto je ideolog Srđan Milivojević, naredio – daj još malo, fali nam neki procenat da pobedimo". Pobeđujte, nema problema, ali vratite ukradeno i radite posle šta hoćete. Oteto je prokleto, to oni ne znaju, ali vratite ono što je ukradeno. Kad budete vratili ono što je ukradeno moći će da se nastavi da se radi. Onda ćemo mnogo više da radimo po zakonima, ako treba i 300 amandmana dnevno ima da radimo, ali vratite ono što je ukradeno. Ne može da bude demokratska tekovina krađa. Ne možemo mi u Evropu sa lopovskim načinom ponašanja. Kako je moguće da lopov dobija satisfakciju, društveni ugled? Nemojte to da radite. Uništavate sistem vrednosti. Ono što je ukradeno mora da se vrati u javnom postupku, da ne bi dobio opomenu... Znači, u javnom postupku mora da se vrati. Inače, možete vi ovo da držite još koliko hoćete, dajete mi izuzetno dobar šlagvort da poistovetim onoga ko krade i onoga ko čuva lopova. Vodite računa da ne pređete onu crtu. Da znate da ste vrlo blizu te crte kada prekipi građanima; odavno je njima prekipelo. Gospođo Čomić, častim vas ovih deset sekundi.
Sve za Evropu, narodni poslaniče. Da li ste se javili da govorite o povredi Poslovnika? (Miloš Aligrudić, sa mesta: Javio sam se povodom povrede Poslovnika, a zadržavam pravo da govorim o amandmanu, zato što ste vi povredili Poslovnik.) Narodni poslaniče, možete da dobijete reč ako želite da govorite o povredi Poslovnika. (Miloš Aligrudić, sa mesta: Svakako, kada to završim, dobiću po redosledu reč povodom amandmana.) Ne, nego će reč dobiti narodna poslanica Vjerica Radeta, jer i ona želi da govori o povredi Poslovnika, a o tome kada će ko dobiti reč odlučuje predsedavajući, uglavnom zato i postoji. Izvolite.
Srećom, zato postoji član 27. Poslovnika, koji ste vi povredili, pa moram da istaknem povredu Poslovnika. Kada je govorio narodni poslanik Zoran Krasić vi ste ga u jednom trenutku prekinuli. To je vaša stara praksa da ne saslušate ni započetu proširenu rečenicu, a da poslanika prekinete ne videći smisao te rečenice ni onoga što poslanik želi da kaže. Vidite, u trenutku kada ste prekinuli Zorana Krasića, sasvim je moguće da ste bili u pravu, ali to nikako niste mogli znati sem ukoliko nemate moć predviđanja. Morali ste da saslušate kraj rečenice. Svi smo bili svedoci da je čovek stavio zarez u momentu kada ste ga prekinuli i nije završio svoju rečenicu. Treba to da saslušate. Zatim ste doživeli pridike od strane gospodina Krasića zbog svog postupka, ali ste, na kraju krajeva, izazvali to da doživite pridike i od drugih poslanika, pošto sam se sada javio povodom povrede Poslovnika. Da li postoji jedan jedini način da me ubedite da nisam u pravu kada sam izašao da utvrdim ovu povredu Poslovnika? Kako je moguće da vi na osnovu pola rečenice koju je narodni poslanik izgovorio zaključite da se ne drži teme koja je na dnevnom redu? Ako imate te sposobnosti, zaista vam se divim, jer ih ja nemam. Uvek se divim moćima i sposobnostima ljudi koji ih poseduju, ukoliko su one pozitivne i interesantne zbog nečega, koje sam ne posedujem, odmah da vam to kažem. To ćete morati da nam dokažete, jer na osnovu datog primera se to nije moglo videti. Najlepše vas molim... Sada ću se vratiti na mesto, pošto sam istakao povredu Poslovnika, svakako da se još neko javio povodom povrede Poslovnika, da reaguje, a onda bih voleo da saslušam vaše obrazloženje. Ukoliko njime ne budem zadovoljan, tražiću reč ponovo i zato ću zatražiti da se o povredi Poslovnika Skupština izjasni u danu za glasanje.
Nema povrede Poslovnika, narodni poslaniče, predsedavajući Narodne skupštine jedini sme da prekida govornika i da ga podseća na pojedine članove Poslovnika koje smo svi u obavezi da poštujemo. U trenutku dok pažljivo slušam svakog govornika takva vrsta prekidanja je ne samo dobronamerna nego i obaveza predsedavajućeg. Mislim da je narodni poslanik Zoran Krasić sasvim, u svojih nepunih 15 minuta, u skladu sa članom 103. govorio o tački dnevnog reda. Kada vidim da se udaljava od tačke dnevnog reda u obavezi sam, po članu Poslovnika, da podsetim poslanika da se vrati dnevnom redu. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika, pa narodni poslanik Miloš Aligrudić, pa narodni poslanik Dragan Stevanović.
Govorim na osnovu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Volela bih da nam neko iz skupštinske većine objasni, mogla bi to gospođa Kolundžija, zašto gospođa Čomić svaki put kada predsedava ima potrebu da jedan normalan tok sednice (evo, danas smo počeli lepo da radimo po amandmanima) skrene na problem vezan za povredu Poslovnika. Da li to znači da gospođa Čomić ima neki zadatak i da zapravo skupštinska većina opstruiše rad parlamenta, jer je to i malopre dokazala? Gospođo Čomić, vi ste prekršili i povredili član 141. Poslovnika Narodne skupštine. Taj član 141. u prvom stavu kaže ovako: "Pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme pretresa za svaku poslaničku grupu po svakom amandmanu iznosi najviše 15 minuta." Gde, gospođo Čomić, piše da mi narodni poslanici treba od vas da tražimo sinopsis ili neki unapred pripremljen materijal o tome na koji način, kojim rečima i kojim argumentima ćemo da govorimo da smo za ili protiv nekog amandmana? Dakle, poslanička grupa koristi svojih 15 minuta predviđenih Poslovnikom, sa namerom da skupštinsku većinu i građane Srbije ubedi da je način na koji narodni poslanik govori o nekom amandmanu najbolji način da ubedi skupštinsku većinu da glasa za amandman ili da glasa protiv amandmana i da građanima Srbije, ljudima koji prate rad ovog parlamenta, objasni koji su argumenti narodnog poslanika i poslaničke grupe koju predstavlja i da obrazloži taj amandman. Dakle, gospođo Čomić, narodni poslanik može tih 15 minuta da stoji ovde za govornicom, da lepo prati da mu ide vreme, 15 minuta po amandmanu, odnosno u raspravi o zakonu u pojedinostima; 15 minuta može ovde da stoji, da ćuti, može da igra, da peva, da psuje, šta god hoće da radi. To je možda način narodnog poslanika da ubedi skupštinsku većinu da glasa ili ne glasa za amandman. Građani su ti, gospođo Čomić, koji ocenjuju narodne poslanike. Dakle, nemate pravo da narodnom poslaniku skrećete pažnju o čemu da priča kada govori o amandmanima. Zamolila bih vas da nas poštedite vašeg monologa nakon ovog mog izlaganja. Evo, još jedan sekund, sada sam upravo prekoračila vreme. Tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni da li je bilo povrede člana 141. Poslovnika sa vaše strane. Hvala.
Nije bilo povrede ni člana 104. ni člana 141. Kada vidim da narodni poslanik skreće sa teme dnevnog reda u obavezi sam da ga podsetim na član 103. (Vjerica Radeta, sa mesta: Gde to piše?) Narodna poslanica Vjerica Radeta dobacuje... (Vjerica Radeta, sa mesta: Ne dobacujem, nego pitam.) Narodna poslanica Vjerica Radeta kaže da ne dobacuje nego da pita. Verujem da imate dovoljno znanja da možete da se koristite upotrebom i zloupotrebom Poslovnika da postavljate pitanja za govornicom. Dakle, narodni poslanik Zoran Krasić podseća na član 103. Podsećam vas da je član 103. ... I, što se tiče običaja korišćenja i zloupotrebe Poslovnika da se ne govori o dnevnom redu, osnov za izricanje opomene je u članu 106 – ako poslanik, i pored upozorenja predsedavajuće da se ne drži dnevnog reda, nastavi da govori o temi koja nije na dnevnom redu... (Vjerica Radeta, sa mesta: Kojih tema? Gde to piše?) Narodna poslanica je radoznala i još uvek pita gde piše da se po amandmanu... Ja ću objasniti, nije problem. Narodna poslanica kaže da ne treba da objasnim. Morate se odlučiti, ili ćete tražiti povrede Poslovnika, pa ispunjavajući svoju dužnost saslušati moje objašnjenje, ili ćete sami naći da s podrazumeva da treba da se govori o dnevnom redu i prilikom rasprave u načelu i prilikom rasprave u pojedinostima. Na dnevnom redu danas je zakon, na dnevnom redu su amandmani na taj zakon i rasprava o amandmanima je tema dnevnog reda. Dakle, nema povrede, naravno, Skupština će se izjasniti. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, niste u pravu kada kažete da imate potpuno arbitrarnu poziciju kada je reč o prekidanju govora narodnog poslanika i kada je reč o vašoj proceni da li je ili nije poslanik govorio po pitanju koje je na dnevnom redu. Vidite, maločas sam ukazao da na osnovu onoga kako ste vi postupili nema teoretske šanse da ste to mogli da znate. To bi bilo isto kao kada biste me sada prekinuli dok govorim i rekli da ste naslutili kako neću govoriti ni o povredi Poslovnika. To uopšte ne može biti. Vi nećete da priznate da ste povredili Poslovnik. Pored svega toga, osim što niste u pravu, sada dalje nastavljate da kršite odredbe ovog poslovnika, konkretno član 27. koji postavlja vrlo široko poslove predsednika Narodne skupštine, koji se svakako odnose i na predsedavajućeg za vreme zasedanja, jer vam je predsednica dala ovlašćenje da predsedavate. Vi sada kao predsedavajuća kršite dalje Poslovnik tako što se upuštate u raspravu sa poslanicima koji sede u klupama. Jedini način da se obavi normalan pretres i normalna rasprava, čak i kada je reč o povredama Poslovnika, jeste komunikacija i dijalog sa skupštinske govornice, jer tako ovaj parlament tehnički funkcioniše. Maločas vodite dijalog sa Vjericom Radetom koja sedi na mestu. Ako smatrate da je pogrešila, izrecite joj opomenu, to je način na koji se komunicira. Vi to iz nekog razloga niste hteli da uradite, valjda zato što hoćete sebe da predstavite tolerantnom, a zatim pred milionskim auditorijumom držite predavanje narodnim poslanicima koji sede u klupama i komunicirate sa njima na taj način da se čuje samo vaš glas u TV prenosu, a da se glas i primedbe narodnog poslanika ne čuju, osim onako kako ih vi interpretirate. To je, prvo, politički nekorektno, a drugo, potpuno je suprotno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Ovo nije prvi put da vam dajemo primedbe na ovakvo ponašanje i uopšte nije bitno da li su u pitanju poslanici Srpske radikalne stranke. Pre nekoliko nedelja, kada smo se poslednji put susreli u ovom svojstvu, obećao sam vam da ću vam svaki put izreći primedbe kada god pogrešite i kada kršite odredbe Poslovnika na štetu prava narodnih poslanika, a to vi, gospođo Čomić, u ovom domu činite u najvećoj meri od svih koji predsedavaju sednicama Narodne skupštine. Prema tome, uopšte nije bitno kojoj poslaničkoj grupi pripada narodni poslanik za koga ja procenim, ili moje kolege, da su mu povređena prava, mi ćemo u svakom slučaju reagovati. Jako mi je žao, dok se vi ne naučite redu i ponašanju u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine, teško da će u ovom domu biti normalnog ponašanja i normalne rasprave. Spremio sam se da govorim o amandmanu Stefana Zankova zato što tu ima šta smisleno da se kaže, čak u odnosu na ovu činjenicu prihvatanja tog amandmana od strane vladajuće koalicije, ali očigledno je da će to morati da sačeka zbog vas.
Nema povrede člana 27, narodni poslaniče. Dakle, predsedavajući je obavezan da primenjuje član 103. Da podsetim narodne poslanike da član 103. kaže da smo svi obavezni da govorimo o onome što je na dnevnom redu. Narodni poslanik Dragan Stevanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Momir Marković i narodni poslanik Srđan Spasojević, takođe povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, vi ste prekršili odredbe člana 103. Poslovnika i svakako člana 104. Kada ste ukazivali gospodinu Krasiću na to da li može ili ne može da govori i opominjali ga pozvali ste se na stav 1. člana 103. i rekli da govornik isključivo može da govori o pitanju koje je na dnevnom redu. Ja tražim od vas objašnjenje; ukoliko niste u stanju, potražite stenografske beleške i recite poslanicima i Skupštini u kom delu svog govora je gospodin Krasić izašao iz teme koja je danas na dnevnom redu. O javnosti sudova pokušao je da govori sa aspekta jednog nakaznog sudskog procesa, koji je, između ostalog, javan. Vi slobodu izražavanja i politički aspekt govora ne možete da zamerate narodnim poslanicima. Iz normi pristojnosti i kulturnog ophođenja gospodin Krasić nije izašao. Ovde Poslovnik lepo kaže, vi možete da reagujete, ali samo u slučajevima predviđenim Poslovnikom; zna se kada Poslovnik predviđa da možete ili imate pravo da prekinete govornika. Nijedan uslov nije bio ispunjen da to uradite gospodinu Krasiću. Između ostalog, i zbog toga ste mu oduzeli dva ili tri minuta u njegovoj raspravi, u raspravi sa njim, tako da o amandmanu nije govorio punih 15, nego celih 12 minuta, a objektivno je imao šta da kaže i objektivno nekom nije prijalo to što govori. Mi smo danas na jedna vrlo racionalan i konstruktivan način počeli raspravu po dnevnom redu. Rasprava danas počinje u drugom pravcu isključivo zahvaljujući vama. Činjenica je da mi govorimo o sudovima, ali ova sala nije sud i vi morate da se suzdržite od toga da donosite i izričete političke presude onima iz opozicije koji ovde govore. Vi ih izričete na način na koji ste to uradili u slučaju gospodina Krasića. Ja vas molim, ukoliko ste voljni i iskreno spremni da budete konstruktivni, kao i poslanici SRS, budite ljubazni, suzdržite se od političkih sudova, nemojte da dovodite u pitanje način političkog ili stručnog izražavanja pojedinaca, konsultujte Poslovnik na pravi način.
Nema povrede Poslovnika, narodni poslaniče, možete da imate uvid u stenogram. Imate pravo da tražite da se Skupština izjasni. Dakle, ja sam u obavezi da primenjujem član 103. i ja ću ga primenjivati onako kako je napisano u Poslovniku Narodne skupštine. Narodni poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Zatim narodni poslanik Srđan Spasojević, pa narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsedavajuća gospođa Čomić je bukvalno zloupotrebila član 27, član 100. st. 3. i 4, povredila član 104. Poslovnika i član 141. i zloupotrebila član 103. Poslovnika. Da krenemo redom. Član 27. kaže – predsednik, u ovom slučaju predsedavajući, Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela itd., vrši i druge poslove predviđene zakonom. Gde piše, gospođo Čomić, da vi možete da uradite ovo što ste uradili narodnom poslaniku gospodinu Zoranu Krasiću, da ga u pola reči, ne u pola rečenice, prekinete? Član 100. st. 3. i 4. glase – predsednik Narodne skupštine je dužan da nakon toga da objašnjenje. Radi se o članu koji reguliše pitanje javljanja povodom kršenja Poslovnika. Vi ste, gospođo Čomić, obavezni da date objašnjenje i obrazloženje kada se neko od narodnih poslanika javi po Poslovniku, kada reklamira povredu Poslovnika. Kada narodni poslanik diskutuje o amandmanu vaše objašnjenje i obrazloženje nije potrebno, nije poželjno i nema mu mesta. Prema tome, ne možete brkati javljanje po amandmanu i javljanje po Poslovniku. Tako ste prekršili i član 100. st. 3. i 4; i posle objašnjenja, kada je gospodin Krasić rekao - ne treba mi to objašnjenje, vi ste i dalje nastavili. Član 104. odnosi se na dostojanstvo Narodne skupštine. Kad god vi predsedavate, gospođo Čomić, vi kršite dostojanstvo Narodne skupštine, a dužni smo i mi i vi da se o dostojanstvu Narodne skupštine staramo tokom rada u Skupštini. Član 141. Poslovnika kaže – pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme pretresa za svaku poslaničku grupu iznosi 15 minuta itd. Narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobno se dogovaraju koliko će vremena potrošiti. Predstavnik poslaničke grupe SRS po ovom amandmanu je bio gospodin Krasić. Nijednog trenutka nisam video razlog da upadate u pola reči, ne u pola rečenice, kako je rekao gospodin Aligrudić, nego u pola reči, da prekidate narodnog poslanika i da bukvalno ne znate šta je čovek hteo da kaže. Pravo narodnog poslanika je da objasni amandman na način na koji on hoće. Pravo je, obaveza je da ubedi narodne poslanike da glasaju za ili protiv amandmana. Dame i gospodo narodni poslanici, nije ovo prvi put. Sećam se kad sam ja izašao povodom jednog amandmana, odnosno povodom kršenja Poslovnika, pa je gospođa Čomić rekla - da vam objasnim; toliko je bilo jasno svima da sam rekao - ne morate mi objašnjavati. Ne, ja moram. Dobro, objasnite mi. I zato sam dobio opomenu. Izgleda da gospođa Čomić pokušava da disciplinuje narodne poslanike, da ih postrojava. To, gospođo Čomić, ipak neće moći.
Narodni poslaniče, nije prekršena nijedna od odredaba koje ste citirali, a i pogrešno ste citirali događaj za vreme izlaganja narodnog poslanika Zorana Krasića. On nije opomenut da krši nijednu odredbu, samo sam ga podsetila da je obaveza, po članu 103, da govori o dnevnom redu. Objašnjenja su davana drugom narodnom poslaniku, koji je tražio da govori o tome kao o povredi Poslovnika Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, reklamiram članove Poslovnika 27. i 104. Gospođo Čomić, neprihvatljivo je da se na ovakav način vodi sednica. Narodni poslanici su ovde u jednoj dobroj atmosferi počeli da rade po tačkama dnevnog reda, po amandmanima; bilo je nekih sedam-osam amandmana, Vlada nešto prihvata, nešto mi iznosimo što niste prihvatili, sve ide jednim dobrim tokom, a vi ste nas ovde odjedanput uveli u jedan totalni haos i nerad. Naravno, kada se izađe iz ove sale u sredstvima javnog informisanja i u mnogim TV emisijama za sve se okrivljuje opozicija, za kašnjenje zakona, za nerad, za opstrukciju. Nije tako. Građani Srbije, imate tačnu sliku kako funkcioniše ovaj parlament, videli ste jutros: otvorili smo sednicu, počeli da radimo, a predsedavajućem se to ne sviđa; krenemo jednim dobrim tempom, dobrom brzinom i onda počinje polemika sa poslanicima u direktnoj komunikaciji. Još malo, gospođo Čomić, pa ćete početi da nas šaljete u ćošak da se okrenemo, kao da smo nedisciplinovani, kao što se radilo u neka davna vremena, a to je sada zabranjeno u školama; kada nisu dobri đaci odu u ćošak i okrenu leđa, pa kada se to dopadne učitelju on kaže – hajde, vrati se na mesto. Ovo zaista nema smisla. Ovo je neprihvatljivo. Imamo jedan vrlo važan set zakona pred nama, počeli smo raspravu u pojedinostima veoma korektno i, naravno, vi dajete reč po vašem nahođenju. Ja ću vam reći da ste pogrešili pre sedam-osam minuta, opet ste prekršili Poslovnik: dali ste reč gospodinu Draganu Stevanoviću iz SRS, prozvali ste mene kao sledećeg govornika, a onda, nemam ništa protiv toga što je Momir Marković pre mene govorio, dali ste reč njemu, pa ste ponovo dali meni. Ipak se malo koncentrišite, ovo je parlament Srbije, ovde se donose zakoni, ovde se ipak kontroliše izvršna vlast. I, molim vas, prekinite sa tom stalnom potrebom da opstruišete ovaj parlament jer se to tako vama sviđa. Dakle, imamo mnogo toga da uradimo, imamo neke tačke dnevnog reda koje su pred nama, poverenje Vladi, budžet, nešto što je izuzetno važno za ovu državu i nemojte vi da kočite sve to. Da li je to zbog toga što niste spremni da raspravljate o tim tačkama dnevnog reda? Da li je to zato što budžet još nije gotov? Takav se utisak ovde stiče, da je vama želja da ne radimo po dnevnom redu. Hvala.
Nema povrede Poslovnika, ni člana 27, ni člana 104. Radi se o primeni člana 103. i svi poslanici su obavezni da govore o tački dnevnog reda, o onome što je na dnevnom redu. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, vi znate da mi volimo kad vi vodite sednicu jer vi radite ono što bi opozicija trebalo da radi – na najbolji mogući način opstruišete rad parlamenta. Ne mogu da verujem da dozvoljavate sebi, jer ste osoba koja je već dugo na toj poziciji, znamo vas još iz onog perioda DOS-a, silnog DOS-a od 2000. godine, da vam gospođa Nada Kolundžija s mesta daje naređenja šta treba i kako da radite. Verujem da taj poslovnik dobro poznajete, a takođe verujem da ga nekad iz nehata i nenamerno kršite. Iz dobrih namera nekada može da proizađe nešto zlo, obično proizađe dobro, ali može da izađe i zlo. Iz zlih namera uvek proizađe neko zlo, nikad dobro. Zlo rađa jedino zlo, u politici podjednako kao i u životu uopšte. Poznat vam je Makijaveli i njegovo shvatanje politike i da cilj opravdava sredstva i da se u politici i u političkom životu nešto što je moralno sasvim drugačije tumači nego u običnom životu. U nekoj drugoj sferi života nešto okvalifikujemo kao nemoralno, ali ako je to vezano za politiku, to može da prođe, to je moralno. Zašto? Zato što se obično političari pozivaju na neke neodređene floskule, može i ovako, a može i onako. Može u nekom višem interesu, pa proglasimo – Evropska unija je viši interes, moramo da žurimo da donesemo zakone da bismo tamo negde mogli da apliciramo i šta ja znam... Ili, da bi naše buduće generacije živele bolje mi sad moramo pod hitno da donesemo neke zakone, a nemamo pojma šta ti zakoni stvarno ... Imamo pojma, ali se pravimo da ne znamo kakve će reperkusije da imaju na obične građane i na te nove generacije. Dakle, podsetila bih vas da vodite računa kako se ponašate prema Srpskoj radikalnoj stranci. Ovo što ste pokušali sa Srpskom radikalnom strankom zajedno sa vašim mentorima, a sad imate zajedničke mentore i vi i Tomislav Nikolić na zapadu, pre svega u SAD, koji preko Hrvatske i obaveštajne službe i CIA ovde rade šta hoće. Takvom načinu i takvom političkom životu u zemlji suprotstavlja se jedino SRS. Potcenjivali ste nas i 2000. godine, kada nas je ovde bilo 23, izbacivali, tukli, kažnjavali, nije nas bilo po šest meseci u sali, svašta ste radili, pa je na sledećim izborima bilo sasvim drugačije. Hoću samo da vas podsetim na nešto što nisam rekla ja, ali dobro je da čujete, kao što su se Srbi uverili pre 90 godina na Kajmakčalanu, čuda su uvek moguća, često verovatna a ponekad i izvesna. Prema tome, izvesno je da će SRS iz svega ovoga izaći kao pobednik, narod će to prepoznati.
Tri minuta i 30 sekundi. Niste naveli koji je član Poslovnika povređen, tako da nisam u mogućnosti da ispunim svoju dužnost da objasnim. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Osnov za javljanje je ispravan, dobro ste ga naveli, a član koji je povređen je član 27. i sad ga citiram pa vas molim da mi to vreme ne uračunate u diskusiju o povredi Poslovnika. Član 27. kaže: "Predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, vrši i druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom." Dakle, u ovom članu stoji, još jednom ponavljam - stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Ja vam, gospođo Čomić, ne mogu navesti nijednu drugu odredbu Poslovnika koju ste prekršili sem ove, zato što je ova odredba Poslovnika najšira po svom značenju i obuhvata sve moguće povrede koje možete izvršiti kad je reč o vašem viđenju predsedavanja sednicama Narodne skupštine i kada je reč o vašem viđenju toga kako sprovodite odredbe ovog poslovnika. Maločas ste objašnjavajući nekom od narodnih poslanika zbog čega nije prekršen Poslovnik, u konkretnom slučaju kad je reč o neovlašćenom prekidanju govora gospodina Krasića, izrekli sledeće - da vi niste, zapravo, ni konstatovali tada da je došlo do povrede člana 103. stav 1. od strane Zorana Krasića. To ste rekli, možete uzeti stenogram i to pročitati. Ako je tačno to vaše objašnjenje, onda pada u vodu sve ostalo što ste rekli danas, onda ispada da smo svi mi koji smo govorili o vašim povredama Poslovnika bili u pravu. U tom slučaju, priznali vi to ili ne, izvinili se nama kao narodnim poslanicima ili ne, ostaje ta činjenica. Mada, izvinjenje od vas ne moram ni da tražim, to je potpuno besmisleno; na osnovu stava koji ste zauzeli to nikad ne bih ni dobio, prema tome, to nije ni bitno. U svakom slučaju, u članu 103. stoji: "Govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu." Član 106. stimuliše pravo predsedavajućeg da prekine narodnog poslanika ukoliko utvrdi da ono što govori nije na dnevnom redu, i to kroz odredbu koja kaže da se opomena izriče narodnom poslaniku koji i pored upozorenja predsednika Narodne skupštine govori o pitanju koje nije na dnevnom redu. To znači da je neophodno da prvo upozorite narodnog poslanika na kršenje stava 1. člana 103. Poslovnika koji kaže da se mora govoriti o dnevnom redu. Ako to upozorenje ne urodi plodom, onda mu se izriče opomena. To je smisao odredaba. To znači da je predsednik Narodne skupštine ovlašćen ovim odredbama da prekine narodne poslanike u njihovom govoru. Inače, kaže se u odredbama Poslovnika Narodne skupštine da se narodni poslanik, sem u slučaju utvrđenom ovim poslovnikom, ne sme prekidati. Verujte mi, kada je u pitanju ono što ste vi učinili u slučaju govora Zorana Krasića, a to je simptomatično i za sve ostale narodne poslanike, to ste i meni činili ranije pa zato i reagujem, ne zbog Zorana Krasića, očigledno nije bilo elementarnih uslova da zaključite da narodni poslanik nije govorio u skladu sa dnevnim redom. Prekinuli ste ga suprotno odredbama Poslovnika Narodne skupštine, a kasnije ste u toku ove male debate o povredi Poslovnika i priznali da nije bilo osnova za to. Što se mene tiče, time se ova rasprava završava, a možemo kasnije da raspravljamo o tome kako izgleda vođenje Narodne skupštine kada vi dopuštate sebi pravo da komunicirate sa poslanicima koji sede u klupama, vodite monolog pred televizijskim kamerama i sve ostalo. Dakle, to je vaše pravo, ali mislim da nije u korist rada ove skupštine. Molim vas i apelujem na druge narodne poslanike da ovim ovo zaključimo pa da pređemo na raspravu o amandmanima, jer ja zaista imam šta da kažem i o onome što je na dnevnom redu.
Nije povređen član 27. Upravo ste opisali tok sednice. Dakle, samo podsećanje na član 103: narodni poslanik Zoran Krasić nije opomenut, nije upozoren, a izvrsno ste doveli u vezu član 103. i član 106. i dokazali da nema kršenja Poslovnika, dakle, predsedavajući je u obavezi da podseti. Predsedavanje koje bi počelo prekidanjem govornika i izricanjem opomene stvarno smatram neprimerenim. Naravno, Zoran Krasić se bez ikakvih problema do kraja svog izlaganja držao teme dnevnog reda i obrazlagao zašto ne prihvata amandman. Sam je prekinuo izlaganje kada je bilo 14 minuta i 50 sekundi. Možete mi verovati ili ne, ali da je nastavio govorio bi punih 16 minuta zbog toga što sam ga prekidala, kao što ste i vi sada, bez podsećanja na to da je tri minuta i 30 sekundi, govorili četiri minuta jer ste citirali odredbe Poslovnika. Dakle, član 103. obavezuje sve nas da govorimo o dnevnom redu. Član 106. govori o merama koje predsedavajući mora da primeni ako se član 103. ne primenjuje, član 27. me obavezuje da se staram o primeni člana 103. Narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Zahvaljujem se narodnim poslanicima zbog toga što smo razjasnili primenu člana 103.
Član 27. i član 104. Nažalost, nismo razjasnili. Ovo što vi radite... Zaista, prvi put se ovde osećam neprijatno. Sve što je do sad rečeno od strane narodnih poslanika išlo je samo u korist jedne stvari, a to je da prekinemo ove dijaloge sa vama, da priznate da ste pogrešili, da ste prekinuli poslanika Srpske radikalne stranke u toku njegovog govora. Čovek je zaista govorio o amandmanu i pokušao je da to poveže sa jednom situacijom. Da li se vama ili meni ta situacija sviđa, to je drugo pitanje, ali čovek je pokušao da poveže i uspeo je u tome, a vi ste ga prekinuli u pola rečenice. Molio bih predsednicu, pre svega, Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju da malo više obrati pažnju na ovo. Vi ćete posle govoriti da opozicija opstruiše rad Skupštine. Ovo je direktno opstruisanje rada Skupštine od strane predsedavajuće. Bojim se da se iza toga krije nešto drugo; krije se kršenje zakona od strane Vlade, Zakona o budžetskom sistemu. Sve vreme pokušavate da odugovlačite da budžet stigne pred narodne poslanike, da nam ostavite toliko malo vremena da ne možemo dobro da uradimo amandmane. Vlada je prekršila zakon. Vi ćete to pokušati da opravdate, kao što je ministarka finansija pokušala da opravda to kršenje zakona. Imamo ovde veliki broj amandmana. Danas vidimo u štampi, juče, stalno kruži stav da opozicija ne mora da govori baš o svim amandmanima koje smo podneli na ovih 14 zakona, da bismo mogli da raspravljamo na sledećoj sednici o poverenju Vladi, da bi moglo da stigne sve ostalo što je predviđeno na dnevni red. Pogledajte koliko smo vremena izgubili, sigurno 45 minuta, na to što je predsedavajuća pokušavala da ubedi poslanike da ona nije prekršila Poslovnik. Odnosno, ne možemo ni reći da je toliko prekršila Poslovnik koliko je bez ikakve potrebe prekinula narodnog poslanika i rekla mu da mora da govori u skladu sa temom, tj. u skladu sa amandmanom. On je to i činio. Nije strašno priznati grešku -pogrešila sam, idemo dalje. Svi su spremni da idu dalje, i gospodin Aligrudić je rekao da jedva čeka da govori o svom viđenju ovog amandmana i svi ostali poslanici žele da pričaju o amandmanima, zbog toga smo ih i podnosili. Ali, na ovaj način, gospođo Kolundžija, samo se iritiraju poslanici opozicije, bez ikakvog razloga. Gospođa Čomić sada meni iza leđa govori, na ovo što ste vi rekli – naravno. Ali, gospođa Čomić svih ovih 45 minuta to nije uradila, nego svih 45 minuta pokušava da nam objasni da je postupila u skladu sa Poslovnikom. Nije postupila u skladu sa Poslovnikom, bespotrebno je prekinula poslanika opozicije.
Saglasna sam sa narodnim poslanikom Draganom Todorovićem. U pokušaju da pređemo na dnevni red narodna poslanica Nada Kolundžija dobronamerno želi da podseti poslanike da su u pravu kada traže da se o povredi Poslovnika glasa. Ni narodna poslanica Nada Kolundžija ni bilo koji drugi narodni poslanik ne može da me natera da ja umesto narodnog poslanika koji izriče povredu Poslovnika kažem - glasaće se; na narodnom poslaniku je da izjavi da li želi da se glasa o povredi Poslovnika ili ne. Da li narodni poslanik Slobodan Maraš želi da se glasa? (Da.) Želi da se glasa u danu za glasanje o tome da li je povređen Poslovnik kada je narodni poslanik Zoran Krasić, uz podsećanje na član 103. i obavezu da svi govorimo o dnevnom redu, nastavio svoje izlaganje. Da li je to razlog? Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, javljam se po članu 104. Prekršili ste dostojanstvo Narodne skupštine kada niste primenili Poslovnik i niste upozorili šefa Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju gospođu Nadu Kolundžiju da ne može da dobacuje sa mesta. Moram da vas podsetim da ste pre mesec dana meni za stolom predsedavajućeg oduzeli reč. Najpre ste mi dali opomenu u trenutku kada sam rekla da Marko Milenković nije Dragan Živkov (što je očigledno, trenutno Živkov nije u sali ali zaista se razlikuju), ali sledećeg puta ste mi dali... Odmah sam izvadila 3.000 dinara, stavila vam tu i rekla – evo, izvolite, kao i gospodin Krasić. Sledeći put ste mi dali drugu opomenu kada sam vas upitala – ko je ovaj čovek, jer je sa moje desne strane sedeo neki čovek, neka individua, stvarno ne znam o kome se radi, na mestu potpredsednika Skupštine. Onda ste mi oduzeli reč kada sam vam rekla da ljudi u sali reaguju sa pravom zbog vašeg objašnjenja koje traje pet-šest minuta, ili već šta. Drago mi je, gospodine Batiću, što ste se vratili na mesto početka obnovljenog višestranačja u Srbiji. Vi i gospodin Koštunica, Draško Petrović, njegov brat Mirko itd. sedeli ste tu i tada je verovatno bila namera, kao i nas 73, u to vreme, srpska radikala, a pre toga samo jednog, prof. dr Vojislava Šešelja, da u ovoj zgradi, koju su komunisti ukopali na osam metara ispod zemlje, počnemo da razvijamo demokratiju u Srbiji. Gde smo mi posle 18 godina? Mi smo i dalje u podrumu, osam metara ispod nivoa zemlje, ali se ukopavamo sve više, jer potpredsednik Skupštine zloupotrebljava Poslovnik, šef vladajuće poslaničke grupe dobacuje. I ne samo to, molim vas, kakva je njena dobra namera: malopre, iz čista mira, ničim izazvana, žena kaže predsedavajućoj – ma, stavi to na glasanje; kao, da li je ona povredila Poslovnik ili nije. Pa, nije ovo pijaca, nije ovo tržnica pa ćemo sada ovako ili onako. Kako ste uopšte došli na ideju, pažljivo sam pratila, da kažete kolegi Krasiću, da ga prekidate usred izlaganja? On ne samo da je doajen ove skupštine, on je celoj javnosti poznat, i haškoj javnosti je poznat, pošto je glavni pravni savetnik prof. dr Vojislava Šešelja u procesu koji se vodi protiv njega, i međunarodnoj javnosti, kao čovek koji ima najšire moguće pravno tumačenje. Zoran Krasić?! Pa, nema ptice na grani koja ne zna, mala deca koja razmišljaju šta će da budu kad porastu, da on u malom prstu ima pravnu nauku. I vi njemu kažete da on, Zoran Krasić, nije vezao amandman po zakonu o uređenju sudova sa nečim što ima veze sa zakonom! Stvarno ne mogu da shvatim kako je takva glupost mogla da vam padne na pamet, a vi se preispitajte. Nije lepo, gospođo Čomić; kao kad deca cinkare u školi učiteljici - narodni poslanik dobacuje, narodni poslanik ovo, narodni poslanik ono. Znate da decu koja cinkare niko u razredu ne voli. Hvala.
Nema povrede Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju predloženi amandman postavljam pitanje gospođi Kolundžiji da li je možda upoznata sa odredbama člana 292. Zakonika o krivičnom postupku? U članu 291, 22. glava, stoji – glavni pretres je javan. Glavnom pretresu mogu da prisustvuju punoletna lica. Lica koja prisustvuju glavnom pretresu ne mogu unositi oružje ili opasno oruđe, osim čuvara okrivljenog koji može biti naoružan. Član 292: "Od otvaranja zasedanja pa do završetka glavnog pretresa veće može u svako doba po službenoj dužnosti ili po predlogu stranaka, ali uvek po njihovom saslušanju, isključiti javnost za ceo glavni pretres ili jedan njegov deo, ako je to potrebno radi čuvanja tajne, čuvanja javnog reda, zaštite morala, zaštite interesa maloletnika ili zaštite ličnog ili porodičnog života okrivljenog ili oštećenog." Član 293, stav 1: "Isključenje javnosti se ne odnosi na stranke oštećenog, njihove zastupnike i branioce." Dakle, radi se o tome da bi prihvatanje amandmana, kao što je najavila gospođa Kolundžija, bilo u direktnoj suprotnosti i u koliziji sa odredbama članova 291, 293, 292, 294. Dakle, molim vas, imajte u vidu i odredbe Zakonika o krivičnom postupku. Ako bi se bukvalno shvatilo da treba proglasiti da je suđenje javno... Drago mi je, tu je gospođa ministar, pravnik, tu je bivši ministar gospodin Batić, koji mogu da tumače i ove odredbe. Ne bih ulazio u to, niti bih se hvalio, ali ja ovo tumačim kao dugogodišnji pravnik i advokat, odnosno bivši ministar pravde, jer smo 2000. godine radili na odredbama ovog Zakonika o krivičnom postupku koji je sada na snazi, a priprema se njegova primena, kako je ministar najavila. Hvala vam.
Narodni poslaniče, niste rekli koji član Poslovnika je povređen. Molim vas da ne zloupotrebljavamo Poslovnik. Narodni poslanik Dragan Todorović dobacuje da je obaveštena ministarka. Vi znate da je narodni poslanik Petar Jojić želeo da govori o povredi 226. (Dragan Todorović, sa mesta: Ukazuje na to.) Molim vas da ubuduće, ako želite da se pozovete na članove 225. i 226, uputite pismeno onom od koga želite obaveštenje. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? Malopre ste prekršili sve odredbe o pravu na dobijanje reči po članu 100. stav 1. Dakle, zloupotrebili ste Poslovnik. Dobili ste reč. Ja nisam mogla da se staram o primeni Poslovnika, a vi ste zloupotrebili proceduru o davanju reči. Sada želite reč? Narodni poslanik Petar Jojić dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, jer želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, dozvolite mi da dokažem da se ne radi o povredi nekog poslovnika ... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ne možete da dobijete reč na osnovu člana 100. stav 1. ako se ne radi o povredi.) Na osnovu članova 225. i 226, da postavim pitanje...
Ne, ne možete da dobijete reč. Povodom obaveštenja koje vas zanima obratićete se pismeno onom organu i organizaciji od koje tražite obaveštenje. Nemate reč, narodni poslaniče. Članovi 225. i 226, koji se odnose na prava i dužnosti narodnih poslanika, podrazumevaju da obaveštenja dobijate samostalno, jer je to obaveštenje koje vas zanima. Molim vas da mi omogućite da vam dam reč na osnovu člana 100, a ne da u prvoj rečenici kažete da nema povrede Poslovnika. Dobijate reč na osnovu toga što se javljate da kažete da ima povrede Poslovnika. Molim vas da ne pozivajući se na povrede Poslovnika koje čini predsedavajući ne učestvujete vi u vršenju povrede Poslovnika. Dakle, član 100. podrazumeva da je izvršena povreda. Izađete za govornicu i kažete – nema povrede, nesporazum je, i ja sam u obavezi da vam kažem da nemate osnova da dobijete reč. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, vi ste opšte poznati, to sam vam više puta rekla, kao logoreična žena. Imate potrebu da sa tog mesta pričate, pričate, pričate. Ali, ne znam šta se danas sa vama dešava. Vi permanentno kršite član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Gospođo Čomić, ako je namera vladajuće većine da vrši opstrukciju rada parlamenta, onda to uradite malo elegantnije, nemojte da sve bude na vašim leđima. Kada izađete ispred sale, kada vas sačekaju novinari, ne znam kako ćete da im objasnite po čijem nalogu vi danas ceo dan vršite opstrukciju parlamenta, jer to što vi radite jeste opstrukcija radaparlamenta. Kada narodni poslanici govore po Poslovniku to nije opstrukcija rada parlamenta, iako vi to nekad pokušavate tako da okrenete, ali kada vi, potpuno bez utemeljenja u Poslovniku, po nekoliko minuta držite monolog svakom poslaniku koji izađe ovde da govori, onda je to očigledno namerno odugovlačenje, opstrukcija, zato što ne znate šta ćete sa mrežom sudova, jer ste se zapetljali kao pile u kučine. Ne znate šta ćete sa kršenjem Ustava, na sva zvona ste najavili da ćete da vršite reizbor svih sudija. Sada ste shvatili koliko je to pogrešno i pokušavate da se izvučete iz toga, a ne znate kako. Malopre ste pokušali gospodinu Jojiću da kažete da članovi 225. i 226. Poslovnika traže da se narodni poslanik nekom obraća u pisanom obliku. Gospođo Čomić, malopre sam vas molila, pre sat vremena, sa mesta, da pročitate gde piše ono što ste govorili. Sada vas molim da pročitate da narodni poslanik ne može da se obraća preko parlamenta, odnosno preko predsednika parlamenta ili predsedavajućeg parlamenta, da traži obaveštenja direktno sa ovog mesta u onom momentu kada poslanik i njegova poslanička grupa procene da je to aktuelno, da je to neophodno, da mu je to potrebno za obavljanje funkcije narodnog poslanika. Gde piše da mora da vam se obraća u pisanom obliku, pa da čeka 103 godine da dobije odgovor na to pitanje? Gospođo Čomić, nemojte da nam najavljujete unapred na taj način kršenje Poslovnika. Igrate se ovim poslovnikom. To je za sve narodne poslanike, pa i za predsedavajućeg, sveto pismo, bez obzira na to što je ovako loš kakav je.
Narodna poslanice, uvidom u stenogram videćete da je moja sugestija da se obrati pismeno došla nakon što narodni poslanik Petar Jojić nije kazao koji član Poslovnika je povređen kada je dobio reč na osnovu člana 100. stav 1. Narodni poslanik Dragan Todorović je dobacio da se sluti iz njegove diskusije da su u pitanju članovi 225. i 226. Činjenica je da je zloupotrebio Poslovnik u tom javljanju, da nije rekao koji je član povređen, da je dobio reč bez osnova. A, u ime tolerancije i u ime staranja o primeni Poslovnika je rečeno da se obrati pismeno, jer i ja smatram da poslanik treba da dobije sva obaveštenja. Vaše javljanje nakon toga... Uvidom u stenogram videćete da nema povrede Poslovnika u mojoj komunikaciji sa narodnim poslanikom Petrom Jojićem. Njegovo drugo javljanje je počelo rečenicom – nema povrede Poslovnika. Moje staranje o primeni Poslovnika podrazumeva da se reč daje mimo dnevnog reda i po pravu prvenstva poslaniku koji želi da govori o povredi Poslovnika. Kada poslanik izađe za govornicu i kaže da nema povrede Poslovnika, to piše u stenogramu, ja sam u obavezi da kažem da nema osnov da dobije reč. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 27. Poslovnika Skupštine Republike Srbije, koji kaže – predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Gospođo Čomić, moram da vam kažem da lično imam dosta velikih simpatija za to kako vi vodite sednice Skupštine. Moram da vam kažem da vi nenamerno dobar deo posla radite za poslanike opozicije, ali moram da vas upozorim na jednu stvar, gospođo Čomić, mislim da ste vi žrtva udruženog poduhvata da se opstruiše Skupština, baš zato što znaju na koji vi način radite, odnosno vodite Skupštinu. Ja ne sumnjam uopšte u vaše dobre namere, vi ulažete ogroman napor da u skladu sa Poslovnikom objasnite svakom poslaniku koji je izašao zbog povrede Poslovnika. Da li to uspevate ili ne, to sad da ostavimo na stranu, meni je lično simpatično. Nekoliko činjenica ukazuje na to da ste vi žrtva: pre svega, dobacivanje šefa poslaničke grupe ZES koji vam sugeriše, potpuno nesuvislo, šta vi da radite. Vi možete da radite jedino u skladu sa Poslovnikom. Druga stvar, zbog čega sam ja siguran da ste vi žrtva ovog udruženog poduhvata: juče su u razgovorima sa šefovima poslaničkih grupa pokušali da se dogovorimo o tome da se održi sednica na kojoj bi bila poslanička pitanja pred sednicu o izglasavanju nepoverenja Vladi – suviše providan, jeftin trik – računajući da će poslanici u svojim poslaničkim pitanjima manje-više da iznesu sve ono što imaju, u najvećoj meri, i da kažu onog momenta kada se na dnevnom redu nađe pitanje poverenja Vladi. Kada smo mi to prozreli i rekli da ne dolazi u obzir, prvo ono što je zakazano pa tek posle toga, kad niste poštovali to ranije, kako to odjedanput, naprasno da ste se tek sad setili? To meni dovoljno govori da je predviđeno da današnji rad sednice bude opstruisan. Pazite, mi smo počeli, potpuno u skladu sa dnevnim redom i amandmanima, da iznosimo stvari koje mislimo da treba da kažemo, da bi nas vaš način (ne kažem namerno, jednostavno vi tako vodite Skupštinu) isprovocirao da izlazimo za govornicu. Izvinjavam se zbog ovog prekoračenja. Hvala vam.
Narodni poslaniče, nema povrede Poslovnika. Dakle, ponavljam, dužna sam da se staram o primeni Poslovnika. Što se tiče člana 103. i člana 106, razjašnjeno je. Što se tiče poslaničkih pitanja, odluka o tome je doneta kada smo usvajali dnevni red ove, treće sednice. Doneta je odluka i glasano je da se po okončanju svih tačaka dnevnog reda postavljaju poslanička pitanja. To je odluka za koju ću ja uvek rado glasati, jer smatram da svaka sednica Narodne skupštine treba da se završi tačkom poslanička pitanja, kao što će biti završena ova, treća, nakon okončanja rasprave, a po donetoj odluci. Narodni poslanici dobacuju da nema u dnevnom redu. Kada smo glasali o usvajanju dnevnog reda, možete videti u stenogramu, predsednica je rekla da će po okončanju tačaka dnevnog reda biti održana tačka - poslanička pitanja. Zahvaljujem se na aplauzu podrške poslanicima poslaničkog kluba DSS - Vojislav Koštunica. Narodni poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Naravno, gospođo Čomić, članovi 104, 225. i 226. Sad neke stvari, dame i gospodo narodni poslanici, počinju da bivaju jasne. Sve vreme smo kritikovali, čak i bili ljuti na gospođu Čomić, kao predsedavajuću, a ispade da gospođa Čomić uopšte nije kriva, da Leopold, u liku predsednika poslaničke grupe DS, Napred Srbijo, Srbijo u Evropu, u stvari diriguje odavde kako će gospođa Čomić da se ponaša. Evo, ja se u svoje ime, gospođo Čomić, izvinjavam što sam do sada bio ljut na vas, jer krivac niste vi, krivac je gospođa Kolundžija. Krivac je i za one opomene koje ste mi dali, krivac je i za ona prekidanja kada ste ne samo mene, nego i sve narodne poslanike SRS prekidali, krivac je i za ove duge priče, diskusije i objašnjenja, jer ona vam je naredila kako ćete da se ponašate. Izvinjavam se, od sad ću gledati kako gospođa Kolundžija reaguje, pa ću njoj da se obraćam, nju ću od sada da krivim. I ne samo ja, svi poslanici Srpske radikalne stranke. Molim vas, nemojte da nam objašnjavate ovoliko, navodi vas na zlo, verujte. Imam osećaj da je ona, otprilike, ljubomorna zato što vi sedite tu, pa hoće da vas smeni, ali to ćete u poslaničkom klubu da uradite.
Nema povrede člana 104, narodni poslaniče, narodna poslanica Nada Kolundžija nije prekršila nijedan od stavova u članu 104. Da li želite detaljno objašnjenje ili vam je jasno, kad vas je prošla ljutnja? Narodni poslanik kaže da posle sednice želi objašnjenje. Nažalost, ne može, mora u toku sednice, to je dužnost po Poslovniku Narodne skupštine. Dakle, nema kršenja Poslovnika. Narodni poslanik Milan Lapčević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Petar Jojić, narodni poslanik Zoran Nikolić.
Poštovana predsedavajuća, javljam se po članu 27. i članu 104. Poslovnika Narodne skupštine, jer smatram da, prvo, po članu 27. ne vodite Skupštinu kako treba, a po članu 104. da vređate dostojanstvo narodnih poslanika. Tačno sat i 15 minuta vi uporno pokušavate, pored svih upozorenja i reagovanja poslanika opozicije koji žele da ukažu na način vođenja Skupštine, da objasnite kako ste vi u pravu, a svi mi nismo u pravu. Poštujem tu vašu osobinu da ste vrlo uporni, da ne kažem tvrdoglavi, ali je prosto neverovatno da posle svakog završetka izlaganja bilo kog poslanika vi, po mantri - nije prekršen član 27, onda objašnjavate tri minuta kako to nije prekršen i kako ste vi dužni da vodite sednicu Narodne skupštine i da vam po određenim članovima pripada pravo da komentarišete svačije izlaganje. Zaista ne razumem. Nadam se da su i gospodin Jugoslav Ćosić i svi drugi voditelji političkih emisija gledali ovo prepodnevno zasedanje i da su videli šta je u stvari posredi, da li je opozicija ta koja želi da opstruira rad Skupštine ili ste vi svojim nesuvislim vođenjem isprovocirali sve poslanike opozicije da vam ukažu da to tako ne treba da radite i da nema razloga da svaki put svojim komentarisanjem i ponavljanjem po mantri isprovocirate novog poslanika da se javi ovde. Zaista mi nije jasno zašto to radite, uporno pokušavate da dokažete nešto što je nedokazivo. Time na najgori način vređate inteligenciju svakog narodnog poslanika, govoreći mu da je crno nešto što je belo. Šta je to, šta je pozadina toga? Je l' pozadina to što ne možete da sastavite budžet? Je l' pozadina to što uporno pričate da će samo jedan zakon iz seta evropskih zakona koji su potrebni biti usvojen do kraja godine, ali zato treba unapred da se pripremi javnost kako opozicija opstruira parlament, pa zbog toga samo jedan zakon? Kažite nam šta je posredi. Gospođo Kolundžija, imate i druge potpredsednike iz vaše većine, neka oni počnu da vode ovo zasedanje parlamenta da bismo mogli da radimo po tačkama dnevnog reda i po amandmanima koje smo podneli. Gospođo Čomić, molim vas da kada završim izlaganje kažete da nije povređen član 27. i da prokomentarišete moje izlaganje.
Narodni poslaniče, upućujem vas na čitanje Poslovnika Narodne skupštine, člana 100. Narodni poslanik koji traži da govori o povredi Poslovnika dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Predsedavajući je u obavezi da objasni da li je do povrede došlo ili nije. Ako se predsedavajući slaže da je do povrede došlo, onda naravno da nema objašnjenja. Ako se predsedavajući ne slaže i smatra da do povrede nije došlo, onda je u obavezi da vam da objašnjenje. Dakle, staram se o primeni Poslovnika Narodne skupštine i volela bih da svi zajedno to radimo. Tada bi svaka sednica tekla po Poslovniku. Pošto ste tražili da se izjasnim, mislim da sam rekla, a što se tiče člana 103, da se govori o dnevnom redu, vezano sa članom 106, to je primena Poslovnika Narodne skupštine i staranje o redu u Narodnoj skupštini. Narodni poslanik Petar Jojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Članovi 225. i 226. Gospođo predsedavajuća, trebalo bi prevazići ovu situaciju i nastaviti rad u normalnim uslovima. Ne treba dozvoliti da sa bilo koje strane dođe do bilo kakvih odlaganja ili stvaranja konflikata, jer ovo ne vodi ničemu. Pre svega, od vas će mnogo zavisiti kako će da teče sednica. Kada ste mi malopre oduzeli reč i isključili mikrofon, kad ste rekli da sam rekao da nema povrede Poslovnika, neko od kolega je dobacio: "O povredi Poslovnika". Vi mi niste dozvolili da završim rečenicu. Dakle, radi se o čistom nesporazumu. Tražio sam obaveštenje, u smislu članova 225. i 226, da li je gospođa Kolundžija upoznata sa odredbama Zakonika o krivičnom postupku koje su regulisane u glavi 22, u odredbama čl. 291, 292, 293. i 294, i to samo iz razloga što smatram da se može doprineti da ne bude greške u usvajanju amandmana koji će, u svakom slučaju, dovesti do problema u primeni zakona, u praksi. Tu ima uvaženih pravnika, ima advokata. Gospodin Novaković, potpredsednik Skupštine, dugogodišnji je advokat i može da vam objasni da li će biti problema u primeni ovog zakona ako bi se usvojio amandman na član 7, o kome je bilo reči. Dakle, u tom pravcu sam želeo da govorim, jer se može desiti da pogrešno donesemo normu koja u praksi može da predstavlja kočnicu i da stvara sudijama probleme prilikom vođenja glavnih pretresa. To je bila moja namera. Nisam imao nameru bilo šta drugo, niti da komplikujem ili da stvaram određenu atmosferu koja ne vodi radu parlamenta. Prema tome, mi nastojimo da popravimo svaki tekst predloga zakona, gde god možemo, da ukažemo na to da se ovaj zakon, kao i ostali zakoni, može u praksi primenjivati, a da ne bude u suprotnosti sa osnovnim zakonima, pre svega Ustavom i Zakonikom o krivičnom postupku. Nisam imao drugu nameru.
Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Diskutovaću na osnovu člana 104 - povreda dostojanstva Skupštine. Dostojanstvo Skupštine je uvek povređeno kada vi predsedavate. Predlažem jedan eksperiment. Dajte bilo kom drugom potpredsedniku da vodi ovu skupštinu, garantujem da neće biti ovakvih situacija. Dakle, vi nas ovde maltretirate. Zamolio sam vas prošle nedelje, kada smo imali sličnu situaciju, da to ne činite. Naprosto, to nije zdravo. Zahvaljujući ovoj vašoj opstrukciji, s obzirom na to šta nas sve čeka i koliko amandmana, mi ćemo večeras verovatno raditi do kasno u noć. Dakle, vi namerno iznurujete narodne poslanike. Da li vam je to dao neko za zadatak ili nije, to mene apsolutno ne zanima. Vi se ne ponašate u skladu sa Poslovnikom. Verujte mi, ovo građani gledaju, ovo što vi radite je patologija. Vi ste rasterali sve svoje poslanike. Ljudi odoše, pobegoše, razbežaše se po Skupštini. Verovatno je sastavni deo koalicionog sporazuma da ne smeju da vam odgovore, inače, vi njih iritirate, to se vidi i po njihovim licima. Dakle, predlažem da prepustite tu stolicu, da bilo ko drugi predsedava i neće biti tih problema, a ne da posle trpimo kritike čuvenog vizionara ministra Đelića kako je ova skupština crna rupa. Nije ova skupština crna rupa, ali očigledno da neki potpredsednici jesu crna rupa ovog parlamenta. Mislite o tome, nemojte nas maltretirati i nemojte nas dovoditi u jednu ovako bolesnu situaciju. Dozvolite poslanicima da rade. Nikakav problem nije bio dok vi niste zaseli na to mesto i odjednom sada imamo situaciju da, ne znam dokle, dva ili tri sata želite da se nadgornjavate sa poslanicima. Dakle, kada bi vam preračunali vreme koliko ste vi diskutovali u poslednjih mesec dana, vi ste ovom parlamentu oduzeli dva ili tri radna dana. To je činjenica, a vi pri tome ne osećate nikakvu odgovornost. Još jednom apelujem na vas, dozvolite gospođi Juditi Popović, dozvolite gospodinu Nikoli Novakoviću, Nataši Jovanović, dozvolite bilo kome da predsedava i garantujem vam da ovakvih problema neće biti. Šef poslaničke grupe je pobegla iz sale. I nju ste uspeli da oterate. Zaista ne znam dokle ćemo mi ovako da funkcionišemo. Dakle, još jednom vas molim, prestanite to da radite, dozvolite nekome ko ovaj posao radi sa više ležernosti i u skladu sa Poslovnikom da taj posao radi. Inače, doživećemo da i noćas radimo do ranih jutarnjih sati. Valjda je svima jasno da se ne može raditi 16 sati dnevno, da nije dobro po zdravlje da radimo do tako kasno. To je sve posledica vašeg predsedavanja.
Nema povrede člana 104. Radi se o primeni članova Poslovnika 103 – poslanik mora da govori o dnevnom redu – i 106, koji je u vezi sa podsećanjem na obavezu da se član 103. primenjuje. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i dr Nebojša Ranđelović. Izvinjavam se, narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o amandmanu na član 7.
Da raščistimo nesporazum. Javljam se po amandmanu na član 7, i to Stefana Zankova. Taj amandman otkriva neke stvari na koje bih ovde ukazao. Pre svega, sam amandman tehnički otkriva ozbiljan propust u tome kako je normiran predlog odredbe člana 7. koja se odnosi na javnost. Prvo ću pročitati kako je to bilo predloženo, zatim ću pročitati amandman, zatim ću prokomentarisati činjenicu da je šef poslaničke grupe ZES ovde istakla da će vladajuća koalicija stati iza ovog amandmana. Dakle, u predloženom članu 7. zakona stoji sledeće: "Raspravljanje pred sudom je javno i može se ograničiti samo zakonom, u skladu sa Ustavom." Već na prvi pogled... Nije mi jasno kako oni koji su pisali zakon i dali ga ministarki na potpis, pre nego što je otišao na nadležni odbor i na samu vladu, nisu videli na šta liči ova rečenica. Ona ne kaže ništa. Dakle: "Raspravljanje pred sudom je javno", to je jedan deo rečenice, a zatim ide: "i može se ograničiti samo zakonom". Šta se može ograničiti zakonom? Raspravljanje? Javnost? Iz ove rečenice se to ne zna. Zato, kada sam video amandman Stefana Zankova, koji je razložio ovu jednu nesuvislu rečenicu u dve koje zvuče suvislo, pomislio sam da to može biti logično. Govorim samo o gramatičkom aspektu ovog člana, a o suštini ćemo malo kasnije. Dakle, njegov amandman glasi ovako: "Raspravljanje pred sudom je javno". Drugi deo rečenice kaže: "Javnost se može ograničiti samo zakonom, u skladu sa Ustavom". To deluje suvislo, tako da sada umesto jedne nesuvisle rečenice Predloga zakona imamo predlog da se ona zameni sa dve relativno suvisle rečenice, gramatički logične, ispravne i u svojoj sadržini smislene. To je o predlogu i o amandmanu. O svemu tome imali smo raspravu. Gospodin Stefan Zankov je izašao i govorio nešto o svom amandmanu, govorio je nešto šire nego što je sam predlog amandmana, govoreći o samom tekstu zakona, i učinilo mi se da ovo o čemu sada govorim nije dobro ni objasnio. Međutim, svačije je pravo, pa čak i pisca, tvorca amandmana, da svoj amandman objasni na način na koji želi. To nije nikakav problem. Zatim je predsednica poslaničke grupe ZES izašla i rekla, ne mogu da citiram, nisam uzeo stenogram ali ću da parafraziram, sledeće – da će vladajuća koalicija ovaj amandman prihvatiti. Onda je rekla da će ga prihvatiti iz razloga što je svima jasno da je sudu u radu neophodna javnost, nešto tako, ali na to se svodi ono što je rekla, uzećemo stenogram pa ćemo da pogledamo. Zatim se dešava još jedno čudo neviđeno: izlazi potpredsednica Narodne skupštine, koja je iz LDP-a inače, i govori o tome da joj je drago što će se ovaj amandman prihvatiti, iz istih razloga. Najlepše vas molim – ovo se ne odnosi ni na gospodina Zankova, ni na potpredsednicu Narodne skupštine, pre svega se odnosi na gospođu Nadu Kolundžiju i na ministarku koja je ovde prisutna jer one predstavljaju vladajuću koaliciju, jedna u parlamentu, a druga u samoj Vladi Republike Srbije – dogovorite se sami sa sobom šta ste ovde hteli. Dakle, jedno je da drugi, koji nisu podneli amandman ili nisu učestvovali u izradi zakona, malo pogreše, pa ne razumeju o čemu se radi, njima se to da oprostiti. Ali, da šef poslaničke grupe vladajuće koalicije ne zna o čemu je reč, i da se njemu to oprosti, to teško ide. Šta je ovde javno? Nije sporno da raspravljanje može biti javno, zato postoji u pravu termin "javna rasprava", jer to ukazuje na to da se načelo javnosti u nekom procesu, bilo da je upravni ili sudski postupak, podrazumeva, pre svega, u delu rasprave, poštujući raspravu u načelu. Ovde se postavlja jedno drugo pitanju kada je reč o originalnom tekstu Predloga zakona – šta je javnost u postupku? Ovde je jedan od naših prethodnika u svom izlaganju o amandmanu (nažalost, to je isti onaj naš prethodnik povodom čijeg izlaganja, odnosno reakcije predsedavajuće je nastala čitava gungula oko povrede Poslovnika) citirao šta piše u članu 32. stav 3. Ustava. Član 32. stav 3. Ustava, kada je reč o javnosti, govori o jednoj vrsti sudskog postupka, pre svega o krivičnom sudskom postupku, jer to su odredbe Ustava koje tretiraju ljudska prava. Naravno da je javnost sudskog postupka sa aspekta ljudskih prava izuzetno značajna. Međutim, ne mogu da razumem kako je moguće da predsednik poslaničke grupe ZES, najveće grupe vladajuće koalicije, izađe i kaže da će amandman (ponavljam, koji ima smisla, jer ima besmislenu odredbu člana 7) prihvatiti zato što je očigledno da nam je javnost potrebna. Najlepše vas molim, ako već pišete bezvezne odredbe u Predlogu zakona, ako ste već prinuđeni da prihvatite relativno smisleni amandman koji ispravlja jednu besmislicu te odredbe, onda bi bilo poštenije da onaj ko izađe u ime vladajuće koalicije kaže da će se to prihvatiti i da kaže zbog čega je to prihvaćeno. Nemojte da zamenjujete teze. Nemojte da govorite o tome kako je amandman Stefana Zankova uveo javnost u sudstvo. To nije tačno. Taj amandman Stefana Zankova uopšte ne uvodi nikakav princip javnosti u rad suda. Postoji rasprava u načelu i raspravljanje se može ograničiti. Raspravljanje se negde po zakonu ograničava, po prirodi stvari. Vanparnični postupak sam po sebi nije raspravni postupak; tu nema rasprave. Da li ima javnosti u vanparničnom postupku? Može da ima. Gde se to reguliše? Ustavom? Ne. Drugim rečima, ako se već govori o javnosti u ovom predlogu zakona, onda je to trebalo da bude jedno sistematično i valjano obrađeno poglavlje, ne ovako kako je napisano, ili nije ni trebalo da postoji, nego da se upućujemo na odredbe Ustava koje regulišu materiju u onom domenu u kome je ta materija precizno regulisana kada je reč o zaštiti ljudskih prava i da prepustimo odredbama zakona o postupcima da pitanje javnosti uređuju, kada je reč o pojedinim postupcima, kao što se to do sada, naravno, i činilo. Naravno da treba prihvatiti ovaj amandman, jer je neodrživo da ovakva bezvezna formulacija stoji u ovom tekstu Predloga zakona. Ali, ako se već prihvata predloženi amandman, onda je bolje da se obrazloženje tog prihvatanja od strane vladajuće koalicije izloži na suvisao i normalan način, da se objasni zbog čega je potrebno prihvatiti taj amandman koji je, opet kažem, suvislo napisan u odnosu na nesuvislu odredbu. Bilo bi još bolje da smo prihvatanje tog amandmana čuli od Vlade Republike Srbije tj. od ministra. Postavljam jedno pitanje, koje je možda suvišno, i postavljam ga vama, gospođo ministre: da li vi smatrate da ovaj amandman Stefana Zankova treba prihvatiti? Da li ga treba prihvatiti ili ne? Čuli smo stav predsednika poslaničke grupe vladajuće koalicije koji vidi da ga treba prihvatiti, a ona žena ne zna zašto, ne ume to da objasni. Da li vi možete da nam objasnite da li ovaj amandman Stefana Zankova treba prihvatiti? Da li Vlada ovaj amandman prihvata ili ne? Ili Vlada smatra da treba da ostane odredba u zakonu koja glasi ovako, ponavljam za svakoga ko je pravnik, a ko nije prepričaće mu njegove kolege, prijatelji, rođaci, pravnici kako ovo zvuči: "Raspravljanje pred sudom je javno i može se ograničiti samo zakonom, u skladu sa Ustavom". Šta se može ograničiti, raspravljanje, javno raspravljanje? Šta se može ovde ograničiti? Dakle, to je neverovatno. Prema tome, najlepše vas molim da ovde odgovorite na pitanje, krajnje jasno i decidno, prihvata li Vlada amandman Stefana Zankova i, ako ga prihvata, zbog čega ga prihvata? Vlada ga prihvata? Dajte da čujemo to, možda ga Nada ne prihvata, možda ga Nada prihvata, a ne zna zbog čega ga prihvata. Jako je važno, ako učestvujemo u raspravi o amandmanima, o predlogu zakona, da poštujemo naše kolege poslanike i svi između sebe da se poštujemo, bar do te mere da znamo o čemu pričamo. Ako makar to znamo, onda se možemo razlikovati u stavovima, možemo reći da li ovoj odredbi ima mesta ovde ili nema, da li se može drugačije formulisati ili ne. Dajte da makar poštujemo jedni druge i da znamo o čemu govorimo. Ako se jedan amandman od strane vladajuće koalicije prihvata, neko u ime te vladajuće koalicije treba da kaže - izvinite, mi prihvatamo amandman i znamo zašto ga prihvatamo i razlozi su ti, ti i ti. Makar nas toliko ispoštujte.
Pravo na repliku na osnovu člana 101, na osnovu direktnog pominjanja, narodna poslanica Judita Popović.
Poštovano predsedništvo, gospođo potpredsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam izašla da govorim o predmetnom amandmanu posebno sam istakla da sam se javila ne znajući da će gospođa Nada Kolundžija da se izjasni tako kako se izjasnila povodom istog. Prema tome, mi iz Liberalno-demokratske partije smo podržali taj amandman zato što sam se o tome tako izjasnila. Znate kako, u pravu imate dva načina da komunicirate što se suda tiče, što se javnosti tiče, a sve u oblasti prava i pravne nauke: možete puno reči da izgovorite, a da ništa ne kažete, a možete reći samo nekoliko suvislih rečenica i time sve objasniti. Ja sam se posebno opredelila kada sam obrazlagala zašto smatramo, kao LDP, da treba taj amandman da se usvoji - pravo na pravično suđenje... Inače, to vam je istaknuto u članu 32. stav 3. Ustava i smatramo da nije naodmet da se u navedeni član predloženog zakona posebno unese i - u skladu sa Ustavom, zato što taj izraz, ta formulacija daje posebnu težinu tom članu zakona. Prema tome, mi možemo puno lupati, ali bitno je da tačno udaramo. U ovom slučaju ključna stvar je pravično suđenje, a to pravično suđenje garantuje Ustav. Prema tome, nema razloga da se to ne ugradi u ovaj član Predloga zakona. Našla sam za shodno da repliciram, jer je u nekom kontekstu pomenuta i moja ličnost, da sam, kao potpredsednik Skupštine, raspravljala o tom amandmanu i da se baš nije dobro razumelo šta sam htela da kažem. Suština je to što sam sada ponovila.
Gospodin Petar Jojić, po Poslovniku.
Konstatujem da će se sednica nastaviti normalnim tokom. Postavljam pitanje o članovima 104, 225. i 226. Prvo, gospodine potpredsedniče, vi to sasvim sigurno razumete jer ste stručnjak, vrhunski pravnik, dugogodišnji, iskusan; možete da razumete, jer ćete se i vi naći u situaciji da primenjujete ove odredbe i da se pozivate u vašoj budućoj praksi, ukoliko nastavite da se bavite svojom profesijom. Gospođo ministre, tražim obaveštenje o tome ko je ovlastio poslanika da u ime Vlade prihvati amandmane unapred. Koliko znam, to pravo pripada isključivo vama, ispred Vlade Republike Srbije. Šef poslaničkog kluba ZES nema pravo da mimo vas i mimo Vlade prihvata amandmane i daje takve izjave koje mogu da štete vašem predlogu zakona. Naime, to je bio skandal. Ako bi se taj amandman prihvatio, šta se novo ovde dodaje i popravlja ovim predlogom amandmana u tekstu zakona? Apsolutno ništa, već se narušava njegova sistematika i njegova definicija kao norme. Vi imate u svom predloženom članu 7: "Raspravljanje pred sudom je javno". Predlagač amandmana kaže: "Raspravljanje pred sudom je javno". To je prvi stav. Vi nastavljate u svom predlogu: "i može se ograničiti samo zakonom, u skladu sa Ustavom". Podnosilac amandmana ponavlja reči koje su bespotrebne u normi, kaže: "Javnost se može ograničiti samo zakonom, u skladu sa Ustavom." On prepisuje vašu odredbu, vašu normu. Ko će to da prihvati? A da stvar bude još grđa, ako bi Nada Kolundžija prihvatila ovaj amandman, onda biste imali sledeću rečenicu: "Javnost se može ograničiti samo zakonom". Ko je taj ko može da razume ovu normu - samo samo? Gospodin Aligrudić vam je rekao i objasnio šta je to javnost i bio je u pravu. Mislim da je ovu normu... mada ona može da pokrije određene stavove, ali da se one načelnim stavovima ne mogu popravljati, i pravnim mišljenjima. Dakle, radi se o tome da ovaj amandman nema logiku, nema mogućnosti da bude primenjen. Pre ovo treba da ostane u zakonu, mada je u zakonu trebalo navesti odredbe u kom postupku, da li u krivičnom, parničnom ili vanparničnom.
Po amandmanu, gospodin Slobodan Maraš.
Poštovani potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, veoma je interesantna situacija u vezi sa ovim amandmanom, odnosno cela situacija koju je dodatno upotpunila šefica poslaničke grupe ZES. Imamo jednu veoma komplikovanu situaciju. Podnosilac amandmana je pokušao da na neki način učini jasnijim ovaj član zakona, odnosno da ga u krajnjoj liniji uskladi sa Ustavom, pokušavajući da u svom obrazloženju objasni da je veoma neprecizno ukoliko ovakav član zakona ostane. Vlada je odbila ovaj amandman, što je veoma diskutabilno. Po meni, ukoliko je ovo jezička greška, odnosno smisaona, ili kako god, što je gospodin Jojić malopre napomenuo da u amandmanu postoji dva puta reč "samo", mogla je da ga uputi na neku ispravku neku itd. Vi ste odbili taj amandman. U obrazloženju kojim ste ga odbili kažete da je nepotrebno dodatno preciziranje navedene odredbe na način predložen amandmanom. Sada smo mi u veoma čudnoj situaciji. Malopre smo sa kolegom iz DSS-a konstatovali da je prvih pet ili šest amandmana koje je podnela opozicija, odnosno prvih pet ili šest amandmana koji su podneti na prve članove ovog predloga zakona, Vlada prihvatila, što je veoma interesantno. Ako prihvatite prve amandmane na prve članove, vi faktički, po meni, na taj način dokazujete da je ovaj zakon pisan na brzinu ili da ste vi svesni da ste ga loše napisali. (Poslanici dobacuju.) Gospodine Novakoviću, u skladu sa Poslovnikom, ne bi trebalo da dozvolite dobacivanje narodnih poslanika. Ali, pošto sam čuo šta je rečeno, naravno da Vlada treba da prihvati svaki amandman koji je smislen, koji popravlja zakon, koji je u skladu sa zakonom. Vlada je to ovaj put učinila, ali ja postavljam pitanje - šta to onda govori o Predlogu zakona? Naravno da je nama drago što je usvojen veći broj amandmana LDP-a i drugih opozicionih partija, i partija iz vlasti, da je pomno čitano ono šta smo dostavili i nije odbačeno apriori. Ali, kako dobacuje jedan kolega, ukoliko je ovaj amandman ovako protumačen, očito je da nije baš najpomnije čitano. Ja bih vas molio da se izjasnite. Već je jedan kolega zamolio, tačnije kolega Aligrudić, da kažete da li će Vlada, pošto ste rekli ovde da ne prihvatate ovaj amandman, promeniti svoje mišljenje, jer zaista ovaj amandman popravlja ovaj član zakona, u stvari, čini ga jasnijim. Drago mi je da je vladajuća većina, odnosno šefica poslaničke grupe ZES je to uvidela, pa je iznela ovde da će prihvatiti. Koliko je ona bila precizna ili ne u toj situaciji u kojoj je prihvatila ovaj amandman, to je već drugo pitanje. Nakon toga je i potpredsednica Skupštine Judita Popović rekla da LDP pozdravlja ovakav amandman koji zaista popravlja ovaj potpuno nejasni član 7. po kom ispada da se raspravljanje pred sudom može ograničiti. Mi smo zaista puno vremena izgubili kada je u pitanju ovaj amandman. Ako gospođa ministarka nađe za shodno da treba da prokomentariše, bilo bi dobro. Ukoliko ne, smatramo da je ovo što je šefica poslaničke grupe Za evropsku Srbiju rekla u redu, da će prihvatiti. Ali, voleli bismo da razumemo zbog čega postoji tolika razlika; ipak, do sad je bila praksa da sve ono što Vlada odbije odbije i vladajuća većina. Bilo bi interesantno da čujemo. Dobro, ima možda jedan primer koji potvrđuje pravilo. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Po amandmanu nemate vremena, a po Poslovniku imate, tako vi tumačite. Po Poslovniku, gospođica Raguš Marina.
Verovatno se nismo razumeli, dakle, javljam se na osnovu člana 226. jer sam saznala da smo mi istrošili po ovom amandmanu malopre vreme, a zaista je neophodno (nadovezujem se na diskusiju gospodina Maraša) da gospođu ministra zamolim za određeno objašnjenje. S obzirom na to da smo mi razumeli da bi ovaj reformisani, u perspektivi, sistem pravosuđa trebalo da počne da funkcioniše od 1. januara 2010. godine, što znači da je tačno, nas samo interesuje čemu hitnost u donošenju celokupnog sistema pravosudnih zakona. Možda smo mogli na drugi način, malo temeljnije i detaljnije, da pristupimo tome i ovaj amandman pokazao je tu situaciju. Takođe, Srpska radikalna stranka je došla u posed određenih saznanja pre nekoliko dana, vezano za dvojna državljanstva sudija na teritoriji Republike Srbije, što nam je uskratilo mogućnost da amandmanom pojasnimo jedan član nekog drugog zakona o sudijama i sad imamo problem, a hteli smo samo da učinimo taj član malo jasnijim. Ono što sam htela od vas zapravo da zatražim i ovom prilikom (zatražila sam prethodnog dana), ali sumnjam da ćemo mi ovim protokolarnim putem doći do tog objašnjenja - dakle, nama treba podatak koliko sudija zaista poseduje dvojno državljanstvo, obavlja sudijsku funkciju, posebno kada je reč o državljanstvima zemalja u neposrednom okruženju. To nam je neophodno da bismo učestvovali u raspravi o pojedinostima zakona koji reguliše tu oblast. Mislim da, to vam sad odmah najavljujem, imamo problem zato što niko do sada nije uočio jednu nejasnoću koja može na terenu, u praksi da dovede do određenih problema. Hvala vam unapred. Pretpostavljam da vi možete da dođete do tog podatka pre nego mi sa ove strane, jer zaista su rokovi nedefinisani, nažalost, potraje mesec, dva, tri, a zakon prođe, tako da vam unapred zahvaljujem na ovom pojašnjenju.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i dr Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 11. i sve druge članove Predloga zakona u kojima se pojavljuju reči "privredni apelacioni" amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Zoran Krasić.
Gospodine Todoroviću, gospođa Kolundžija bi pre promenila farbu kose nego da prihvati moj amandman. Ona mene mrzi, vidite i sami. Zbog te mržnje prema meni ona je u stanju da eliminiše celu poslaničku grupu SRS. Ljuta je, vidite, nešto se dešava. Da počnemo sa ovim amandmanom. Kada uzmemo u obzir da je Vlada Republike Srbije članom 7. Predloga zakona rekla da se raspravljanje pred sudom može ograničiti, ja sam to ozbiljno shvatio. To u prevodu znači – vi iz Društva sudija dobro zapamtite, vi koji očekujete reizbornost još bolje zapamtite, raspravljanja pred sudom ne sme da bude. To je poruka Vlade gospodina Cvetkovića. Vidite i sami kako je to loše urađeno, čak su i poslanici vlasti, poput Konstantinovića i ostalih, morali da podnose amandmane i da popravljaju ovaj predlog zakona. I ja sam podneo amandman na član 11. da ga popravim, ako se može popraviti, s obzirom na to da je pogrešen koncept. Znači, vi iz Društva sudija zapamtite, raspravljanje pred sudom biće zabranjeno. Vodite računa zbog reizbornosti. Kako nas je sunce ogrejalo sa ovom i ovakvom trapavom Demokratskom strankom, mi smo dobili nove demokratske standarde: znači, može da se glasa iz Soluna, može da se glasa iz Bodruma; kad hapsiš, 13.000 komada slobodno možeš da uradiš, nema nikakvih problema; vanredno stanje uvek može da se uvede. To su sve demokratski standardi. Vodite računa ako neko ozbiljno shvati te vaše demokratske standarde. Član 11. Predloga zakona reguliše... Posle Balinovca su svi prihvatili taj manir pa iznad člana zakona stavljaju i naziv, neki naslov; ne onaj veliki naslov za celo poglavlje, nego svaki član ima svoje napisano. Član 11. ima naslov - Sudovi Republike Srbije, i u nekoliko stavova on reguliše nazive sudova opšte nadležnosti i sudova posebne nadležnosti. Naravno, mi kao SRS ne prihvatamo ovaj koncept, mi smo izložili u načelnoj raspravi zašto ne prihvatamo takvu podelu, nazive i hijerarhiju sudova opšte nadležnosti i sudova posebne nadležnosti po ovom konceptu. Odnosi se, znači, na osnovne, više, apelacione, varijante sa privrednim, varijante sa prekršajnim i ove varijante sa upravnim sudom. Ja sad neću da se vraćam na to, veliko je koncepcijsko neslaganje, ali u nameri da predlagač zakona ipak ne pogreši toliko mnogo, da ne bude greška, osušilo se sve, mada smo na dobrom putu da bude - osušilo se sve posle Demokratske stranke, jer za šta se oni uhvate sve se suši, mi smo pokušali da ih malo poučimo da primene svoju logiku dosledno. Računali smo, imaju neke logičare, valjda i neka predavanja drže, da neka logika postoji, ali vidimo da toga nema, tu postoji promaja. Kad zapne, tera tako i završi se posao. Ova vlada je napisala... a sad sumnjam u ovo što su napisali jer i povodom amandmana na član 7. oni su dali jedno obrazloženje zašto ga ne prihvataju. Evo, sada vidite kako je bilo povodom amandmana na član 7, kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je formulacija člana 7. Predloga zakona dovoljno jasna", to Vlada kaže, nema javnog raspravljanja, "tako da nije potrebno dodatno preciziranje navedene odredbe na način predložen amandmanom." Zatim skoči Nada Kolundžija i kaže – ne, ovo preciziranje je potrebno jer ovo što je Vlada napisala nije dovoljno jasno. Kada čitamo obrazloženje zašto ste moj amandman odbili, prosto se tresem. Da li još uvek važi to što ste napisali? Evo šta je visokomisaona vlada gospodina Cvetkovića napisala (verovatno vam je Vojkan Simić radio ovo obrazloženje, mi njega isterasmo iz sudova, da znate, a vi ga primiste), kaže ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je naziv 'privredni apelacioni sud', koji se nalazi u Predlogu zakona, pravilniji." Da bi nešto bilo pravilno ili nepravilno mora da postoji nešto drugo kao etalon, jedinica mere vrednosti. Doduše, pravilnost može da bude i estetski kriterijum; može na neki način da se odnosi i na emotivno stanje, ali znate i sami, o ukusima se ne raspravlja. Volim slatkiše, Zeka voli slano, džabe ja njega da ubeđujem - jedi slatko, on kaže - brate ne volim, volim slano da jedem i kraj priče. To vam je kao sa ljubavlju, znate, kooperativni egoizam. Evo, sad posle 20-30 godina braka da vas pita neko - a zašto ti je baš ta žena, čovek ne zna da odgovori. Pa, emotivno stanje. Tako meni Vlada odgovara, kaže - mi vama ne prihvatamo amandman zbog emotivnog stanja koje je bilo u tom trenutku u Vladi. Malopre me niste razumeli, gospodine Todoroviću, kad sam rekao da ovo ne može da prođe s obzirom na to da Nada mene mrzi. Znači, da je drugačije emotivno stanje, ovo što sam predložio bi bilo prihvaćeno. To je nama naša demokratija dala – Zorana Živkovića za feldmaršala. Tako je bilo, ljudi, šta da radite. Znači, ako pođemo od logike koja postoji u Predlogu zakona o uređenju sudova, ta logika može ovako da se izrazi, čitam ono što je Vlada napisala: "Sudovi opšte nadležnosti su osnovi sudovi, viši sudovi, apelacioni sudovi i Vrhovni kasacioni sud." To je kod sudova opšte nadležnosti; postoji svojevrsna gradacija, ne gradacija kao kada se meri procenat alkohola u rakiji koja se peče, nego postoji neki nivo, prvi nivo, drugi, treći, četvrti. Da budem još precizniji, sa gledišta nadležnosti apelacionog suda, on je uvek drugostepeni, doduše, javlja se neki put i ovaj okružni kao drugostepeni, ali neka hijerarhija postoji. U toj hijerarhiji se koriste odgovarajući nazivi i termini koji treba da prikažu da se radi o nekoj hijerarhiji. Kad su u pitanju sudovi posebne nadležnosti, onda je rečeno ovako, sad se tu izbegava hijerarhijski raspored: prekršajni sudovi, Viši prekršajni sud. Ovo je prvostepeni, ovo je drugostepeni. Razlika, ne samo u nadležnosti, ali u ovoj terminologiji, jeste što je ovo prekršajni, a ovo je viši prekršajni. Kada su u pitanju privredni sudovi, oni kažu ovako: privredni sudovi, pa privredni apelacioni sudovi. Da bih njima pomogao, kažem da je logika opasna disciplina, rekao sam - privredni sudovi, to su oni prvostepenog nivoa, a drugi su apelaciono-privredni. Znači, uvek se na prvo mesto stavlja nivo, pa naziv tog suda. Oni kažu, ovde je pravilnije da bude ovako. Pomislio sam da možda to ima nekog rezona kada su u pitanju privredni, pa da ne bude apelaciono-privredni, nego da bude privredno-apelacioni, da ne bi ličilo na ono kako je kod prekršajnih, jer tamo je prekršajni, viši prekršajni. Onda sam počeo da razmišljam, a zašto nisu napisali prekršajno-viši? Ništa ne želim da karikiram, nego samo želim da se vratim na ono čime sam počeo kad sam izašao za ovu govornicu. U pitanju je mržnja i nema drugog razloga. Mržnja, čak ni po Marfijevim zakonima... Znate, nije ovo lingvistički problem, ovo je mentalno-moralni problem. Mentalni je u onom delu koliko je zagađena okolina, pa nedostatak kiseonika ne dozvoljava da se vidi ono što postoji, a moralni iz prostog razloga što neko ne želi ni po koju cenu, zgražava se nad tim ukoliko amandman dođe od strane Srpske radikalne stranke. To nije novost, to nije novo ponašanje, to je nešto što postoji od 25. januara 2000. godine. Sve što predloži Srpska radikalna stranka je antievropsko, anticivilizacijsko, ide ka izolaciji, odraz je primitivizma, prostakluka, odraz je činjenice da se nose cipele od 200 evra, a ne od 500 evra, da se nosi odelo od 200 evra, a ne od 2.000 evra, da se vozi "jugić", a ne jahta, da ovoga ne vole mediji, a ovoga obožavaju mediji. Znači, opet je to emotivno, psihosomatsko stanje, ta vododelnica koja ne dozvoljava ovoj prodemokratskoj, evropskoj... ne znam više koji epitet da upotrebim da bih opisao tu lepotu koja nije prelazna, ali je prolazna. Svojevremeno sam razmišljao, da bi ovaj zid sa leve strane mogao da shvati nešto što je razumno, da svako moje izlaganje povodom Demokratske stranke počnem rečju "evropski", pa bi to otprilike ovako bilo: evropski Boris evropski Tadić evropski i evropski Dragan evropski Đilas evropski su evropski zajedno evropski pokrali evropski sve evropski građane evropski Srbije. Razmišljao sam da u toj gradaciji kažem lep, lepši, najlepši, što bi rekli Vranjanci, i ono, i šesta - evropski lep. Sve je evropsko kod nas, pa čak i ono evropsko ne smrdi nego miriše. Toliko daleko, i ovaj zid ćutanja, ide i računa da će bivši "Idoli", mediji, Miki Rakić, policija, "Kobre", CIA, BIA, DEA, Mea, izaberite šta hoćete, koji hoćete naziv, da završe. I završiće, ali neće da poboljša položaj građana Srbije. Gospodine Novakoviću, juče ste verovatno bili opravdano odsutni iz sale Narodne skupštine. Naravno, ne ljutim se ukoliko ne prihvatite amandman, čak i nema potrebe da ga prihvatite, ali, gospodine Novakoviću, zamolio bih vas da obezbedite prisustvo ideologa Demokratske stranke gospodina Srđana Milivojevića. Moguće je da je on preko puta, da savetuje Borisa Tadića o tim dalekosežnim potezima, pošto je on vizionar, on gleda dalje od Mićunovića, moguće je. On vam je juče dva puta sa ovog mesta obećao da ćemo da razgovaramo samo o temama koje se tiču života građana Srbije. Molim vas da ga pozovete, imate i policiju, ako treba, privedite ga, da počnemo da raspravljamo o životnim temama koje muče naše građane. To je nama naša Demokratska stranka sinoć jasno poručila, obećala da neće oni da se bave izborima, pošto svuda pobeđuju, ali žele da reše ekonomske probleme. Želimo da raspravljamo, da vidimo da li naši građani imaju para na štednji u ovim bankama i koliko je rizično štedeti u Srbiji. Pazite, imamo bankarski sistem koji je potpuno sličan evropskom. Taj evropski je poprilično narušen, popucao. Građani u Evropi ne znaju šta da rade. Taj sistem kod nas višestruko multiplikuje probleme. Ovde smo imali neke koji kažu: građani, slobodno idite na štednju. Ne znam, tražim odgovor, da li neko može da štedi u ovim bankama ili da ide pod hitno da podiže te pare. Videli smo, naš sistem navodno nije dobar, evropski sistem je još gori. Pa, šta da rade građani? Ko njima garantuje? Garancija je što je lep Boris Tadić. Pa, to je prolazno, ljudi. Gde su pare? Da li će ljudi da ostanu bez para? Vi samo odbijajte amandmane.
Da li još neko želi reč o članu 11? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, podneo sam amandman na Predlog zakona o uređenju sudova, na član 17. stav 2. Predloga zakona i hteo sam da uvedem množinu u tom članu. Vlada taj predlog nije prihvatila. Mada, i da je prihvatila i da nije, ne bi se toliko toga promenilo u zakonu. Ima i nešto dobro, a to je što je zahtev koji sam podneo 14. oktobra Odboru za pravosuđe i upravu, u interesu građana naše opštine, zahtev kojim se traži preispitivanje predloga mreže prekršajnih sudova, prihvaćen kao što je i predloženo. Prihvaćen je na zadovoljstvo građana naše opštine. U tom zahtevu sam obrazložio potrebe postojanja suda za prekršaje u Kikindi, jer nacrtom zakona je bilo predviđeno ukidanje tog suda za prekršaje. U zahtevu su navedeni brojni razlozi za opravdanost postojanja suda za prekršaje u Kikindi; te razloge sada neću navesti, jer nema potrebe, s obzirom na to da je Ministarstvo (ili Odbor za pravosuđe) to prihvatilo. Što se tiče amandmana, da li će to biti jednina ili množina, po meni bi bilo bolje, stilski bi se bolje uredio član ukoliko bismo zamenili odgovarajućim rečima tako da dobijemo množinu. Vlada je drugačije mislila i nije prihvatila. Hvala. (Poslanici SRS lupaju o klupe.)
Hvala. Reč povodom amandmana ima gospodin Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sa žaljenjem moram da konstatujem i da se složim sa obrazloženjem Vlade za odbijanje ovog amandmana. Naravno, amandman ste odbili ne zato što nema pravnog smisla ili osnova, nego zato što je potpuno promašen u gramatičkom smislu. Pokazuje jedno apsolutno nepoznavanje gramatike. U razloge za to neću da ulazim, a u suštinu priče ni predlagač amandmana nije hteo da uđe, tako da se ne bih ni ja njome bavio, bar ne kroz ovaj amandman. Vidite, gospođo ministre, vi u ovom trenutku imate sreću što gospođa predsednik vaše poslaničke grupe Nada Kolundžija nije tu. Ne sumnjam da bi ona izašla, kao i malopre, i prihvatila ovaj amandman. Ali, ne bi ga prihvatila zato što on ima smisla, sada smo konstatovali da nema, nego s obzirom na činjenicu da je predložen od strane jedne grupacije u ovom parlamentu čiji legitimitet boravka u ovom parlamentu SRS najozbiljnije osporava i dovodi u pitanje. To ukazuje na činjenicu da nije samo Gordana Čomić u nebranom grožđu, nego svi vi koji ste deo te političke grupe ili, da kažem, većine. Vi možete i ne morate i ovaj put, ali ne bi bilo loše... Mislim da sada kroz ovaj amandman objektivno možemo da se vratimo na priču u vezi sa amandmanom oko kog se ovde prilično velika polemika otvorila. Mislim da ne bi bilo loše da u narednom periodu, kada budemo diskutovali o amandmanima, uzmete jedno aktivnije učešće i pristup ovoj priči. Od vas se malopre tražilo da izrazite, iznesete odnos Vlade prema činjenici da je predstavnik poslaničke grupe, odnosno poslaničke većine prihvatio jedan amandman koji je ozbiljno, sa nekoliko aspekata, doveden u pitanje. Da se to ne bi ubuduće dešavalo, da vi ne biste bili, kako sam rekao, u nebranom grožđu, ne bi bilo loše da malo aktivnije uđete u celu ovu priču i da kada izrazimo želju ili potrebu da nam prenesete stav Vlade izađete za ovu govornicu i kažete kakav je vaš stav prema određenim amandmanima. Prema tome, ne bih se iznenadio da Vlada, odnosno predstavnik poslaničke većine izađe i prihvati ovaj amandman,s obzirom na poreklo amandmana, a ne njegovu suštinu i smisao, odnosno nameru onoga koji ga je podneo. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Stevanoviću. Milan Veselinović ima reč, pa gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se zbog grla, problema sa grlom. Slušajući diskusiju o setu zakona o pravosuđu, posebno ovaj deo vezan za uređenje sudova, stiče se utisak da je ovde politika debelo umešala prste. Pored svih primedaba koje daju poslanici opozicionih stranaka, posebno Srpske radikalne stranke ineuvažavanja amandmana koje smo mi predložili sa ciljem da se poboljša ovaj zakonski projekat, osvrnuću se na jedno pitanje, koristeći član 226. Poslovnika i prisustvo gospođe ministarke, vezano za uređenje sudova, odnosno za ukidanje Opštinskog suda u Tutinu. Videli smo da je u nekim manjim mestima zadržan status opštinskih sudova, a u Tutinu je ukinut opštinski sud, iako dobro znamo da je pravosuđe u Novom Pazaru, koje pokriva to područje, jedna crna rupa pravosuđa i da su tamo nagomilani problemi, koji se ne rešavaju, posebno po pitanju politike na tom prostoru. Smatram da ovaj potez nije dobar, samo će opteretiti ionako loše pravosuđe na tom prostoru, a mnogo je krivičnih dela vezanih za korupciju, kriminal, šverc, posebno zato što se to područje nalazi na granici sa Crnom Gorom i administrativnoj granici sa Kosovom i Metohijom. Gospođa ministarka bi mogla da nađe vremena da obiđe taj deo, da vidi, da uđe malo u suštinu pravosuđa na tom prostoru i da nešto učini sa ciljem da se poboljša pravosuđe; ne mešanjem politike, ne lustracijom onih nepodobnih, nego stvarno da se vidi koliko je tamo predmeta koji se ne rešavaju godinama, desetinama godina, koliko je tamo kriminalnih radnji bivših vlasti, zašto se to stopira. Posebno treba imati u vidu da je to višenacionalna sredina koja je osetljiva po tom pitanju. Kada se okrećemo i napadamo rad MUP-a Srbije, uglavnom, sav teret se prebacuje na pravosuđe, jer MUP Srbije koliko-toliko odradi svoj posao, pronađe lopova, kriminalaca, privede ga tamo odgovornim,istražnim sudijama i taj proces se stopira po nekoliko godina. Još jednom koristim priliku da apelujem na ministra pravde da nađe mogućnosti da se tamo reše problemi korenito, ne lustracijom. Pravosuđe treba da ostane nezavisno. Sudija mora biti nezavisan, ali da se radi mora svugde, pa i u pravosuđu.
Hvala vama. Reč ima gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo, gospodine potpredsedniče Vlade, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u odnosu na predloženi amandman samo bih pitao Skupštinu kako može građanin da podnosi amandman, a u ovom konkretnom slučaju imamo amandman na član 17. Vi znate dobro da je Srpska radikalna stranka osvojila 78 mandata i Srpskoj radikalnoj stranci sleduje, ako je poštovati zakon, ako je poštovati moral, ako je poštovati običaje, ako je poštovati celishodnost i principijelnost, da ovde sede samo poslanici Srpske radikalne stranke. Prema tome, ovaj amandman je podneo građanin. Ne mogu da objasnim samom sebi kako parlament može da dozvoli da mu građani dolaze u Skupštinu i podnose amandmane i još da se usude da dođu da ga obrazlažu. Ni u jednom parlamentu toga nema. Srpska radikalna stranka poštuje osnovna načela morala, što znači: onoj stranci kojoj pripadaju mandati, njoj pripadaju i niko drugi sa njima ne raspolaže. Što se tiče predloženog amandmana, gospođo ministre, predloženi amandman apsolutno ne poboljšava tekst Predloga zakona u odredbi člana 17. To se podrazumeva i sasvim je logično da je ovaj amandman trebalo odbiti, jer on nije u skladu ni sa predloženim normama, niti ih menja, niti poboljšava. Nema definicije, nema jasne norme. Ovo se podrazumeva kako je predloženo. Dame i gospodo, danas Srbija ima veliku intelektualnu snagu civilista i stručnjaka, i mogu, u svakom slučaju, da tumače i primenjuju zakone u Republici Srbiji, pre svega, sudije, tužioci i pravnici u drugim institucijama koji primenjuju i određene odredbe određenih zakona. Šta će se ovim amandmanom postići? Valjda neka efikasnost. Nema o tome ni reči. Da li će se postići delotvornost? Nema ni govora. Ono što je bitno za naš pravni poredak jeste da se mora sagledati, prvo, pravno-politički aspekt našeg društva, odnosno naše države. Mora se uvažavati uporedno-pravni aspekt, što ste u jednom delu i koristili, zatim formalno-pravni aspekt, zatim pravno-istorijski, socio-ekonomski aspekt i pravno-filozofski. Dakle, od najstarijih dana kako se pravo formiralo od običaja, pa do pisanih dokumenata i, konačno, Srbija je imala priliku da je car Dušan doneo Dušanov zakonik, koji je bio jedna velika kodifikacija. Kada je u pitanju pravosuđe, kada su u pitanju pravosudni zakoni, u svakom slučaju treba imati sledeće: načelo dispozicije stranaka, načelo oficijelnosti, načelo umesnosti i pismenosti, zatim istorijsko načelo i načelo materijalne istine, na čemu se pravda i zasniva. Na načelu materijalne istine stoje temelji svake pravne države, a i naše pravne države, sa pravnom teorijom, i te kako bogatom. Načelo neposrednosti, šta to znači? Ovo načelo podrazumeva da se građani neposredno mogu obraćati nadležnim sudovima u ostvarivanju svojih prava i ostalim institucijama na neposredan način. Načelo neposrednosti zahteva da se pruži mogućnost strankama u postupku da ravnopravno, pod jednakim uslovima, mogu da dokazuju svoju tvrdnju radi ostvarivanja svojih prava i donošenja konačne odluke suda ili nekog drugog organa. Načelo nepristrasnosti. Kod ovog načela, ako mi dozvolite, gospodine potpredsedniče, zadržaću se par minuta. Svedoci smo da je više od 80 sudova u Republici Srbiji usvojilo žalbe i donelo odluke po kojima su oduzeti mandati koji su bili oteti Srpskoj radikalnoj stranci. Vraćeni su, a imamo slučaj u Kragujevcu i u Beogradu da sudovi nisu tako postupili. Sad se postavlja jedno delikatno pitanje – mi imamo ovde u parlamentu ugledne advokate, one koji su dugogodišnji advokati i pravnici, koji znaju šta to znači – ulazimo li mi u krizu neujednačene sudske prakse. Evo vam primera, ulazimo u krizu neujednačene sudske prakse. Ja sam protivnik toga da Vrhovni sud, odnosno kasacioni može da donosi i utvrđuje načelne pravne stavove, pa umesto toga da stoji da se formira sudska praksa, ali ne načelni pravni stavovi, jer neko iz najviše instance može da donese pogrešan načelni pravni stav, da ga sudovi primenjuju u praksi i na taj način da donose odluke koje su protivne Ustavu i protivne određenom zakonu. Zato optužujem sudije koje su učestvovale u donošenju odluka u Kragujevcu i u Beogradu jer nisu postupili po Ustavu i zakonu i nisu vratili mandate SRS koji su oteti. Optužujem takve, neka razmišljaju da li im je mesto u pravosuđu, neka sami procene. Pozivam stručnu javnost, u koju uključujem i sudije i tužioce, sudije prevashodno, koji su donosili pravedne odluke, koji nisu pali pod uticaj, koji dokazuju da su nepristrasni i da poštuju Ustav i zakon i da ne može niko da okreće telefon, ne može nijedna politička partija da naredi sudiji kako treba da presudi... To ne može više da se dogodi. Nadam se da su svi poslanici u ovom parlamentu saglasni sa ovim porukama i da to ne treba dozvoliti, neovisno o kojoj se političkoj stranci radi; radi se o poštovanju prava, o pravnom poretku, radi se o tome da li smo jednaki pred zakonom. (Predsedavajući: Vreme.) Hvala vam, nastaviću kasnije. Izvinjavam se.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodin Konstantinović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, saslušao sam ovu raspravu o tome da li ovaj amandman poboljšava ili ne poboljšava tekst i razne razloge zašto ga ne treba prihvatiti. Lično mislim da ovaj amandman jeste precizniji nego što je bio sam član zakona, da jezički i gramatički poboljšava tekst i da treba da bude množina u ovom članu 17. stav 2. izražena, kako je to kolega Kišmarton predložio. Smatram da će poslanička grupa Za evropsku Srbiju glasati za prihvatanje ovakvog amandmana.
Na član 18. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika, podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Upravo je završena sednica Zakonodavnog odbora; Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Malović, ministar pravde Republike Srbije.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da Vlada nije imala prilike da se izjasni o ovom amandmanu koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu, u ime Vlade Republike Srbije prihvatam ovaj amandman. Pošto se ovde vodila polemika o amandmanima o kojima se Vlada izjasnila, ostajem pri svemu onome što se Vlada izjasnila, nevezano za to da li se amandmani prihvataju ili ne. U samom aktu koji ste dobili, o čemu danas raspravljamo, piše - Predlog zakona, što znači da je Vlada Republike Srbije to predložila, Ministarstvo pravde to pripremilo, a vi ste ti koji će o tome glasati i prihvatiti te odredbe ili ne. Svakako, kao predstavnik Ministarstva pravde u potpunosti ću poštovati vašu odluku.
Na naslov iznad člana 19. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Konstantin Samofalov i Milan Škrbić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima potpredsednica Skupštine gospođica Nataša Jovanović.
Gospodine Novakoviću, potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 21, koji reguliše poštovanje radnog vremena sudija i zaposlenih u sudu. Ovde je jedan termin koji je, po mišljenju SRS, neprimeren. Mi mislimo da je ovo bila odlična prilika da ispravite grešku koja je ranije napravljena, da li zbog loših prevoda zakona koji su stizali ranijim ministrima, što Batiću, što Stojkoviću... Neprimereno je, gospođo Malović, osoba ste sa dostojanstvom i žena koja se, koliko sam videla, sa poštovanjem obraća narodnim poslanicima, da ostane ova odredba i da se zaposleni u sudu nazivaju "sudsko osoblje". Kako ste prevodili i ko vam je prevodio, odnosno prethodnicima, zakone koji se harmonizuju sa EU, mogli ste da stavite: "staff" je dužan. To je isto. Ovde vidim da je to popularno, kada putujemo u ovim međunarodnim delegacijama, kako uđemo u avion počnu da pričaju: "staff" je ovo, "staff" je ono. Čudim se i čudom ne mogu da se načudim, jer znam, od kada je sveta i veka, da postoje zaposlena lica. Zaposlena lica su lica koja rade u sudu, koja rade u organima uprave, koja rade bilo gde. Kakvo osoblje? Nisu ljudi koji rade u sudu batleri ili ađutanti bilo kome. Jeste batler Nikolić Tadiću, ali to je drugo. Ne možemo mi sada da te ljude ponižavamo, naročito zbog činjenice da su već poniženi sa platnim razredima koji su neverovatni i zbog kojih oni štrajkuju periodično, gotovo svake godine organizuju štrajk zbog činjenice da to nije u redu. Dakle, zar nije lepše i zar nije u skladu sa tradicijom pravosuđa, na kraju, i u skladu sa našim srpskim jezikom? Ako sada ovo gledaju gospoda Klajn i Šipka, verovatno će u nekoj kolumni u NIN-u da sepozabave ovim pitanjem. Zaista, da li treba da stoji "osoblje" ili "lice zaposleno"? Oni će da vam daju tumačenje i reći će da je jezički ispravno i jedno i drugo, ali šta je primerenije? Uvek se bave time kada se pojavi neka kovanica ili kada se pojavi neki novi izraz i neka novotarija u našem jeziku. Da li je ispravno i šta je u duhu našeg naroda i u duhu srpskog jezika? Valjda: "lice zaposleno". Onda ti ljudi znaju da su osobe sa svojim dostojanstvom, sa svojom kvalifikacijom i da ih niko ne naziva nekim osobljem, koje je ionako zaista, zbog neizdvajanja novca u budžetu u vašem razdelu, već poniženo zbog izuzetno niskih plata. Ti ljudi, te dame i ta gospoda, lica zaposlena u sudu, koji moraju, baš kao i sudije, kako kaže član 21, da prate radno vreme i da budu disciplinovani na poslu, ne mogu, gospođo Malović, da pomognu da bolje funkcioniše pravosuđe u Srbiji. Oni su u tom celokupnom sistemu izuzetno važan faktor, ali sve dok bude bilo političkog pritiska, uticaja i manipulacija sa izborom nosilaca pravosudnih funkcija, kako to ispravno kažem mi srpski radikali... Želim da vas ljubazno zamolim da prihvatite to, jer ste osoba koja zna da će to njima da znači, pa da promenimo, analogno tome, i u svim drugim zakonima, šta je to problem, gde stoji da je to - osoblje. Dakle, oni sasvim normalno obavljaju svoj posao i svoju dužnost. Pogledajte, recimo, ljude koji rade u pisarnici. Da ne pominjem imena, mada bih mogla, u pitanju su časni ljudi, njih je troje zaposlenih u pisarnici kragujevačkog Opštinskog suda, koji imaju posla preko glave. I kada su izbori i kada nisu, svaki put kada dođem tamo vidim da ti ljudi predano i savesno rade svoj posao, ta lica zaposlena u kragujevačkom sudu, kao i svuda, a oni samo traže da ih država malo više poštuje. Baš kada sam, kao ovlašćeno lice SRS, zajedno sa ovim odmetnicima koji su oteli mandate u gradskoj skupštini, išla da potpišem, jer sam imala tu čast da u ime SRS sa njima overim ugovore, osmeh na licima tih, sada isključenih, radikala su videla sva lica zaposlena u kragujevačkom sudu. Videli su da je to bio jedan svečani čin za sve te koji su dobili priliku da od 87 kandidata na listi SRS u Kragujevcu oni budu među 18 odbornika. Mi smo i u takvoj konstelaciji snaga, pored laži i obmana što se tiče akcija, "Fijata" i svega što se Kragujevčanima serviralo u besomučnoj medijskoj kampanji koju su sinhronizovano vodili Tadić i Stevanović, ipak uspeli da napravimo uspeh, tako da smo najveća opoziciona politička stranka u gradu Kragujevcu i pojedinačno najjača politička stranka. Onda su se, ne uz učešće ovih časnih ljudi, lica zaposlenih u sudu, jer oni su radili svoj posao... Kako su se poslužili tog svečanog dana ovaj građanin koji ovde sedi i koji je oteo poslanički mandat, a sada i odbornički, i ostali srpski radikali tortama i kolačima, tako smo tog svečanog dana poslužili i lica zaposlena u sudu. Oni su videli da smo mi srećni zbog činjenice da smo ipak postigli takav uspeh u toj, kako su mnogi mislili, nemogućoj misiji. Nikome nije moglo da padne na pamet, ni licima zaposlenim u sudu, ni u pisarnici, ni onima koji rade tamo, da će ovako nešto da se desi i da će samo dva meseca posle toga ta grupa ljudi, koja je duboko kriminalizovana, da otpočne puč, preotimanje SRS i prekrajanje izborne volje. Kada sam zbog te činjenice da Skupština grada Kragujevca nije želela da poštuje, najpre, jednoglasnu odluku Gradske izborne komisije, a onda Odbora za mandatno-imunitetska pitanja, podnela žalbu kragujevačkom Okružnom sudu, nisu kršila zakon lica zaposlena u kragujevačkom Okružnom sudu, kako ih vi ovde nazivate "osoblje", nego upravo predsednik Okružnog suda, koji je, u najmanju ruku, sumnjivo lice zato što je u direktnoj vezi sa Nikolićem i sa tom odmetničkom grupom. Njegov je kućni prijatelj, neko kome se na teret stavljaju mnoga druga kriminalna dela, čiji smo izbor, tog Miroljuba Tomića, osporavali i gospodin Krasić i moja malenkost kada je biran za predsednika Okružnog suda i kada je, kao takav, alfa i omega u šumadijskom pravosuđu, sebi u Okružni sud birao podobne sudije. Sada neću da pominjem tu koja je takođe poznata po svojim kriminalnim delima, nego ću da pročitam, javnosti radi i zbog vas gospođo ministre, kakvi su to kriminalci, a to su lica zaposlena u sudu, jer su oni sudije, ali takođe su to ta lica koja su donela tako skandaloznu presudu da se oduzmu, odnosno otmu mandati SRS u Kragujevcu. To su: kao predsednik prvog veća Radovanka Nikolić, sudije Vesna Cvetković i Milunka Cvetković; kao predsednik drugog veća Obren Jezdić, predsednik veća Simonida Miloradović i Aleksandar Blanuša. Molila bih vas, gospodine predsedavajući, pošto čujem iz poslednjih redova neke neartikulisane zvuke, da to dugmence, zvono pritisnete da bih mogla normalno da nastavim, hvala vam najlepše, da o ozbiljnim stvarima govorim. Ovde ima nekih koje je pustio Vuk Bojović očigledno i došli su danas u Narodnu skupštinu, pa se mešaju ... (Predsedavajući: Molim vas, nemojte.) ... i takvi iz ZOO vrta i građani koji nemaju mandat nikoga da predstavljaju. Molim vas, govorimo o ozbiljnim stvarima, o činjenici da su sudije Okružnog suda u Kragujevcu, a njih je šestoro, sada sam pročitala, zaista kriminalci u pravom smislu reči. Kako je to u krivičnoj prijavi koju je podneo opštinskom javnom tužiocu naveo gospodin Todorović, potpredsednik naše stranke, sudije su lica koja bi po svojoj profesiji i po ovim kodeksima (koje, vidim, pokušavate da utvrdite i precizirate kriterijume za izbor sudija i tužilaca u narednom periodu u procesu reizbora), morala da budu potpuni profesionalci. Kao što su bili odgovorni svi oni odbornici u Skupštini grada Kragujevca koji su podigli ruku za to da se poštuje takva jednoglasna odluka GIK-a i Odbora za mandatno-imunitetska pitanja... Ne samo to, sada ću da obavestim i gospodina Todorovića i SRS i celokupnu javnost, taj dvojac kriminalaca u gradskoj skupštini, Stevanović i Milenić, ide korak dalje. Njima nije bilo dovoljno to što su takvom nakaradnom odlukom kragujevačke Skupštine grada, gde oni prvo nisu poštovali Zakon o lokalnim izborima, član 47. i član 49, dali otvorenu mogućnost, šlagvort više, tim sudijama koji su pripremljeni (ova grupa kriminalaca) da donesu takvu odluku, nego idu i korak dalje. Na prošlonedeljnoj sednici Odbora za mandatno-imunitetska pitanja odborniku SRS iz Kragujevca Branislavu Aleksiću ovi iz Skupštine grada Kragujevca su saopštili (to da znate, gospodine Čikiriz, jer vi ste deo koalicione vlasti) šta oni nameravaju da urade. Ali, sada upozoravam Stevanovića da će odmah dobiti krivičnu prijavu, jer je on kao gradonačelnik po zakonu direktno odgovoran za izvršenje svakog platnog naloga, svakog dinara koji se troši iz Skupštine grada i za kršenje, eventualno, Zakona o finansiranju političkih stranaka. Gospodinu Branislavu Aleksiću su prošle nedelje rekli, pošto su oteli zajedno sa ovim kriminalcem Tomićem i sa Nikolićem, da će oduzeti i novac za deset odbornika koji su izabrani sa liste SRS. Dakle, opet vidite da nekako vežete ove pojedince i ove osobe koje su došle u liku kojekakvih individua... Jeste, lepo ste mi rekli, hvala vam najlepše. Vidite, i vi iz G 17 i vi "žuti", koga ste zadržali i šta vam radi Boris Tadić i šta morate da trpite ovde, ali verujem da među vama ima dosta časnih ljudi koji znaju da je to situacija koja nije primerena i koja se nije desila na ovakav načina. Bilo je ranije Ivkovića i svega toga, ali ovo je skandalozno; i vas je sramota, znam pojedinačno i razgovaram sa nekima od vas. Šta ćete kada u svemu tome učestvuje Nada Kolundžija, Boris Tadić to diktira i krši se izborna volja građana. Prema tome, gospođo sudija, vi sada meni zaista možete da kažete, pošto je izvršna grana vlasti nezavisna od sudske, da vi ne možete ništa da uradite, kao što mi je rekao i gospodin Marković. On je rekao, dostaviće pregled, mada mi nije dao za ove sudske odluke, po ovim odlukama za oduzimanje mandata. Vi morate da znate, gospođo Malović, spremna sam da vam dam kopije ovih prijava, obratili smo se i Republičkom javnom tužiocu. Juče sam pitala da li je živ i da li ga mi imamo. Nemamo mi Republičkog javnog tužioca. Njemu je odavno istekao mandat. Ko će da reaguje u ovoj situaciji? Koji je i kakav je, dakle, to propust u zakonu? Ko je mogao da sluti da će neko da se drzne da ide u tako flagrantno kršenje Ustava i zakona? Kada je donet Zakon o lokalnim izborima nastojali smo da to bude najširi mogući konsenzus, pa ste tog dana, a mi smo bili na mitingu u Leskovcu, opet nešto muljali i izmišljali. Gospođa Radeta, koja je radila kao član naše ekspertske grupe, onda je javila i rekla da nema šanse da mi podržimo taj zakon, iako je on bio slovo Ustavnog zakona. Ona je predano i ozbiljno radila na njemu, ali apsolutno je bila sigurna, kao što je i danas, da su odlični član 47. i član 49. Da li je tako, gospođo Radeta? Najbolji mogući, pogotovo ceo član 49. i stav 2. koji daje mogućnost kada propusti, odnosno ne donese odluku u skladu sa ugovorima koje su svečano pred licima zaposlenim u kragujevačkom sudu potpisali ovi odmetnici, da se aktiviraju ostavke uz ovlašćenje za podnosioca i da se vrate mandati listi sa koje su izabrani ti kojima je mandat prestao. Šta smo mi sada ovde? Da li se poštuje zakon? Kakva je to sada pat pozicija, o čemu se radi? Ne reaguje opštinski javni tužilac po krivičnoj prijavi za šestoro kriminalaca koju je podneo gospodin Todorović. Ne reaguje Republički javni tužilac, nigde ga nema. Nije ni bio... Da postoji i da vrši svoju funkciju, hajde logički zaključite svi i recite i vi, on bi bio na ovoj konferenciji pre neki dan, gospođo Malović, je l' da? Nije bio. Ko je došao? Došla je predsednica Vrhovnog suda Crne Gore Vesna Medenica, zamenik državnog odvjetnika Hrvatske Dragan Novosel i šef pravnog odeljenja Misije OEBS-a u Srbiji Rut van Rijn. Tu ste se lepo dogovarali i rekli - moraju da budu visoki profesionalci, časni, odgovorni, da poštuju zakone; između ostalog, i ovaj koji danas donosimo, odnosno raspravljamo u pojedinostima i ceo set... (Predsedavajući: Pola minuta je.) ... završavam, tih zakona. Ali, šta da očekujemo kada je u Kragujevcu, u gradu u kome se ustanovljava apelacioni sud, u gradu u kom je u 19. veku ponikla srpska demokratija ustanovljavanjem Sretenjskog ustava i Skupštine, prve srpske skupštine, došlo do ovakvog kršenja i otimanja mandata? U najmanju ruku ste odgovorni da se ogradite i da kažete... (Predsedavajući: Minut.) ... da vi osuđujete ovo, da je ovo što se desilo skandal i da je sramota da u srpskom pravosuđu postoje ovakve sudije kriminalci. Hvala vam i izvinite što sam prekoračila vreme.
Gospodin Mirko Čikiriz, replika, pomenut u izlaganju gospođice Jovanović.
Hvala, vrlo kratko. Zaista bih voleo, i mislim da delim mišljenje građana, sudija, da Skupština dominantno raspravlja o temama koje su na dnevnom redu. Ovo o čemu je gospođica Jovanović pričala jeste u nekoj meri u vezi sa temom dnevnog reda, ali ovo se čulo u ovom visokom domu nekoliko puta do sada. Zaista bih u ime SPO-a, kao dela vladajuće većine, ponovio u najkraćem: mi smatramo da stranka treba da bude vlasnik mandata, a naravno da postoji slobodna volja odbornika i poslanika da svoj mandat stavi na raspolaganje političkoj stranci. Ponoviću, Skupština grada Kragujevca se nije upuštala u ono što se dešava unutar SRS. Nije raspravljala da li su ostavka i ugovor zaključeni pod manama volje, pod prinudom, zabludom ili je bilo tu nekih prevarnih radnji. Ostavili smo da o tome odluči nadležni sud. Smatram da situacija u pravosuđu nije najbolja, o tome smo pričali u ime liste ZES i SPO, ali zaista se ne bih složio sa kvalifikacijama o sudijama Okružnog suda. Sve ih pojedinačno znam, one koji su nabrojani kao kriminalci, mislim da su oni vrh kragujevačkog pravosuđa. Ne bih se složio ni sa ocenom da su gradonačelnik i zamenik gradonačelnika takođe kriminalci. Mi smo deo vladajuće većine, sigurno ne bismo sa kriminalcima ulazili u vladajuću većinu. Zaista, pošto je ovo ponovljeno ne znam koliko puta, zamolio bih gospođicu Jovanović, kao potpredsednicu Skupštine koju izuzetno uvažavam, da da svoj doprinos konstruktivnijem radu ove skupštine.
Nemate pravo na repliku, vi ste je izazvali.
Po Poslovniku, članovi 104. i 141. Da objasnim kolegi. Vi ste prvi put poslanik u skupštinskom sazivu, ja želim da vam pomognem. Kada je u pitanju amandman o bilo kom zakonu, ako ste dovoljno mudri i ako imate imalo smisla za ovaj posao, vi ćete uvek da pronađete vezu između podnetog amandmana i onoga što hoćete da poručite javnosti. To je veština mogućeg. Vi ćete da se naučite tome. Dakle, ovde se ne držite onoga što piše, pa samo pričate - lica zaposlena itd. Odlično sam povezala lica zaposlena u sudu u Kragujevcu i ovaj slučaj o kome vi pričate. Jer, vi ste izrazili sumnju sada, gospodine Čikiriz, kažete - nije se upuštala u to. Upravo je njen posao bio, po zakonu, da se upušta u to. Šta radi Skupština grada Kragujevca? Onda vi ne znate da čitate Zakon o lokalnim izborima, onda je to vaš problem. Baš je dužna skupština da se upušta u to. Ako je ovlašćeno lice donelo ostavke, ugovore i ovlašćenje, Skupština grada Kragujevca je trebalo da se upusti u to. I, da ste svi bili pametni da dignete ruke, kao što je to uradilo samo nas 13, i da konstatujete ono što jednoglasno uradila Gradska izborna komisija u kojoj sede članovi svih stranaka, pa i vladajućih, kao i gospodin Goran Ivanović iz Demokratske stranke, član GIK-a, koji je bio predsednik GIK-a u prošlom mandatu i koji je rekao da sa obe ruke glasa da se vrate mandati... Nije znao Goran Ivanović, kao ni gospođa Zorica Avramović, koja je predsednik GIK-a, koja je odličan pravnik, da će takvu ujdurmu da prave najpre Stevanović i Milenić, u dogovoru sa Nikolićem, pa onda kriminalac Miroljub Tomić i, odgovorno tvrdim, predsednik Okružnog suda koji ima i druga kriminalna dela. Vidite kako sve dođe na svoje. Lepo se pokazalo da oni imaju nameru da i dalje idu, što bi se reklo, na nož sa SRS, da neće da se smire, da hoće da otimaju novac koji nama pripada po Zakonu o finansiranju stranaka, odnosno po izbornim rezultatima. Pošto se u Lapovu desilo to gde ste vi odgovorni, kolega Čikiriz, SPO, ja sada moram da ispričam taj slučaj. U petak je održana sednica SO Lapovo. Ovlašćeno lice Zlatko Radić, predsednik srpskih radikala u Lapovu, podneo je ostavke, ovlašćenja i ugovore za četiri odmetnika iz SRS. Vaš opštinski odbor, kojim predsedava izvesni Saša Ivanović, dobio je jasne instrukcije od gospodina Vuka Draškovića, predsednika SPO, kao i predsednik opštine Lapovo Dragan Zlatković, da glasaju i da konstatuju ostavke srpskih radikala. Oni nisu hteli da poslušaju predsednika svoje stranke. O čemu mi onda pričamo? Onda vi lepo dovedite Vuka Draškovića da umesto vas sedi u poslaničkim klupama ili da vam stalno daje objašnjenja i tumačenja, jer očigledno je da ono što se vi dogovorite u stranci vaši neće da poštuju, a to je već nedisciplina i nepoznavanje onoga što je utvrđena politika vaše stranke.
Ne mogu da vam zahvalim, jer član 104. obavezuje poslanike da poštuju dostojanstvo skupštine, a član 141. reguliše pretres po amandmanima. Dakle, zloupotrebili ste Poslovnik, pa vas molim da to više ne činite. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović i Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, želim najpre da izrazim zadovoljstvo zbog toga što ste prihvatili neke amandmane DSS-a, a ujedno i žaljenje što niste prihvatili naše amandmane na zakon o sedištima i područjima sudova, tako da ćemo u raspravi o pojedinostima pokušati da vas ubedimo da su neki od njih dobri, kao i ovi amandmani na Predlog zakona o uređenju sudova, a pogotovo na Predlog zakona o Visokom savetu sudstva. Kolega Palalić mi je rekao da prenesem njegovo žaljenje što nije u mogućnosti danas da obrazlaže svoj amandman, s obzirom na to da zajedno sa gospodinom Koštunicom učestvuje na kongresu Jedinstvene Rusije u Moskvi, tako da će se uključiti u toku iduće nedelje. Amandman koji je on podneo odnosi se na treću glavu na član 23. gde je regulisana nadležnost višeg suda. U svom amandmanu kolega je predložio da se u tački 7. brišu reči "u građanskopravnim sporovima kada vrednost predmeta spora omogućuje izjavljivanje revizije". Mislim da je jasno, da ne gubimo vreme u nekim velikim izlaganjima. Vlada nam je u svom obrazloženju rekla – celishodnije je da se za suđenje u građanskim sporovima kada vrednost predmeta spora omogućava izjavljivanje revizije predvidi nadležnost višeg suda, iz razloga što se radi o većoj vrednosti spora. Upravo je to bila intencija podnosioca ovog amandmana – da svi predmeti u građanskopravnim sporovima budu u nadležnosti upravo osnovnog suda, bez obzira na vrednost spora. To je naša ideja, odnosno želja da se proširi nadležnost osnovnog suda, jer mislimo da predloženim rešenjima to nije dobro urađeno. Mislim da se na ovaj način poboljšava efikasnost osnovnih sudova, njihovo funkcionisanje i da će se na taj način doprineti ujednačavanju sudske prakse. Nadam se da ćete ipak do kraja rasprave o amandmanima još jednom razmisliti o ovome i mislim da zaista na najbolji mogući način ovo popravlja. Znam da se očekuju izmene Zakona o parničnom postupku, gde će se promeniti određeni iznos za predmete po reviziji, ali dok se to ne dogodi mislim da je ovo rešenje sasvim zadovoljavajuće.
Povodom amandmana se za reč javio gospodin Petar Jojić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, ovaj amandman gospodina Palalića je amandman koji bolje uređuje postupanje građana pred prvostepenim sudom. Postavlja se pitanje zašto bi se građani upućivali na drugi sud, a ne na osnovni sud da rešavaju u svim sporovima, kao što je to bilo u nadležnosti do sada; zašto bi građani trebalo sada da se pojavljuju i da se nadležnost prebaci sa nižeg na viši sud? Pravilnije je ovo rešenje koje predlaže kolega Palalić zato što se na taj način brže i celishodnije ostvaruje pravo naših građana. Kao što je rekao Ante Fiamengo, onaj slovenački sociolog, to ste izučavali na fakultetu, ovo je diskutabilno pitanje da li da ostane ili da ne ostane. Mislim da je amandman sasvim primeren, da poboljšava tekst. Na kraju, ta odredba o reviziji je vrlo komplikovana i u važećem Zakonu o parničnom postupku. Visina zahteva, odnosno vrednost spora koja prelazi 500.000 dinara omogućava i daje pravo stranci da može da izjavi reviziju višem sudu. Bolje je ovo rešenje koje je predložio kolega Palalić zbog toga što ne treba ostavljati ni osnovni, sada opštinski, sud bez prava da odlučuje o ovim pravima i interesima naših građana. Mislim da je amandman na mestu, on će biti u boljoj funkciji jer imamo obezbeđenu celishodnost, imaćemo obezbeđenu i efikasnost i, treće, imaćemo obezbeđenu ekonomičnost postupka. Iz ta tri razloga predlažem da ovaj amandman usvojite. Vezano za onu neujednačenu sudsku praksu koja polako ulazi na mala vrata, a koja se odnosi na one mandate odbornika u skupštini u Zemunu gde gradonačelnik grada Beograda, sa pozicija velike sile, velike moći, izlazi u javnost i saopštava građanima Srbije da će mandati biti zadržani onima koji su ih uzeli i pobegli privremeno iz skupštine gradske u Zemunu, kao i onima koji su to učinili u Kragujevcu, gradonačelnik nema nikakvo ustavno i zakonsko, čak ni moralno pravo da se upušta u taj prljavi posao. To je izuzetno prljav posao. Ovo dokazuje da mi nemamo nezavisno i nepristrasno sudstvo kada gradonačelnik može da uputi takvu poruku i da takvo saopštenje. To je vrlo ozbiljna stvar. Da opomenemo pravosuđe da se drži Ustava i zakona. Gradonačelnik nema šta da se meša u poslove sudske. Nikola Pašić pitao je ministra pravde - gospodine ministre, da li ste se vi interesovali za neki predmet vaše rođake u okružnom sudu? Kaže - pa, gospodine predsedniče, jesam. Zašto? Mislio sam samo, kaže, da zamolim da se predmet reši. A Nikola Pašić kao predsednik Vlade kaže - gospodine ministre, izvolite u vaš kabinet, za 15 minuta da napišete ostavku da ne sazovem vladu u jedan sat da vas razreši dužnosti. Kad bi bila pravna država, gradonačelnik Beograda bi zbog ove izjave odmah bio smenjen, u Engleskoj, u Nemačkoj, u Francuskoj, u Italiji, Belgiji, čak i u Estoniji. Smenila bi ga njegova partija i rekla bi - ti ne zaslužuješ da budeš gradonačelnik svih građana na teritoriji grada Beograda, uključujući i opštinu Zemun. Zbog toga smatram, dame i gospodo, da ove sudije koje su okaljale svoj obraz treba same da razmisle da li im je mesto još u pravosuđu. O njima je bilo reči. Evo zašto: stručna javnost ih osuđuje, osuđuju ih kolege sudije i kažu - nije valjda moguće da su ona dva pametnjakovića, onaj u Kragujevcu i onaj u Beogradu, dozvolili sebi da oni budu pametniji i od Vrhovnog suda i od svih predsednika okružnih sudova i sudija opštinskih sudova na teritoriji Republike Srbije? To su ekstremi na kojima moramo da gradimo osnovna načela za nezavisnost pravosuđa, nepristrasnost i bez uticaja politike. Molim i predlažem koaliciji koja je na vlasti da više nikada ne dozvoli nikome da se meša u pravosuđe. Dižite ruke od pravosuđa, neka radi svoj posao. To će da uradi SRS. Samo ću vas sada obavestiti, na jednom primeru, kako to SRS dokazuje. Kad sam bio zamenik republičkog ministra, a posle savezni ministar pravde, kod mene je došla Rada Trajković, tada poslanik prvo SRS-a a zatim ministar u Vladi Republike Srbije, koja je od mene tražila da urgiram da se njen brat iz Opštinskog suda u Nišu prebaci i izabere za sudiju okružnog suda. Video sam tada da tome nema mesta, niti Srpska radikalna stranka, koja je kratko u to vreme učestvovala u Vladi sa socijalistima, sme to dozvoliti. Tog trenutka sam okrenuo telefon prof. dr Vojislava Šešelja, koji se nalazio u zgradi Vlade, i izvestio ga o čemu se radi, da je došla da interveniše a da ja intervencije ne trpim i da to Srpskoj radikalnoj stranci ne treba. Šta se dogodilo? Predsednik Srpske radikalne stranke, tada potpredsednik Vlade, pozvao je Radu Trajković da podnese ostavku; morala je istog dana da podnese ostavku i da bude isključena iz SRS-a. Tako, gospodo demokrate, i vi uradite, bićete poštovani u narodu.
Hvala, gospodine Jojiću. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Bortić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Zoran Bortić dolazi sa područja Okružnog suda iz Šapca, dakle, to je Mačvanski upravni okrug, a i ja pripadam, po nadležnosti tih sudova, Okružnom sudu u Šapcu. Gospođo ministre, želim da vas obavestim da otkako Dušan Petrović nije više ministar pravosuđa taj Okružni sud u Šapcu i sedam opštinskih sudova na području tog okružnog suda funkcionišu mnogo bolje i rade više u skladu sa zakonom i Ustavom nego što je to pre bio slučaj. Kolega Bortić je podneo amandman na član 23, pošto je tim članom regulisana nadležnost višeg suda. Vama je poznato da je koncept SRS-a po pitanju sedišta i organizacije sudova znatno drugačiji od onog koji ste vi predložili. Međutim, ako i usvojite ove zakone, s obzirom na to da je njihova primena odložena do 2010. godine, do tad će SRS sigurno biti u vlasti jer nama nije predmet političke borbe neka stranka koja ima sad poslanike, nego upravo režim Borisa Tadića. Član 23. reguliše nadležnost višeg suda. Viši sud sudi u prvom i u drugom stepenu i ovde su u stavu 1. pod osam tačaka nabrojane nadležnosti višeg suda. Kolega Bortić je želeo da doda još jednu tačku gde će se regulisati nadležnost višeg suda u prvom stepenu. Međutim, Vlada nije prihvatila njegov amandman i navela je da je to u skladu sa onim što se predviđa kao nadležnost višeg suda u drugom stepenu. To je neprihvatljivo jer želimo da precizno definišemo nadležnost višeg suda kako u prvom tako i u drugom stepenu. Šta je navedeno kao nadležnost višeg suda u prvom stepenu – sudi za krivična dela za koja je kao glavna kazna predviđena kazna zatvora preko deset godina. Jer, prethodni član definisao je nadležnost osnovnog suda i rekao da je nadležnost osnovnog suda, između ostalog, da sudi za krivična dela gde je predviđena ili zaprećena kazna zatvora do deset godina. To je u redu i prihvatljivo je. Kada je u pitanju druga tačka ovog stava, detaljno se razrađuje šta je nadležnost višeg suda, pa se kaže - sudi za krivična dela protiv Vojske Srbije. Ne možemo se složiti da je to tako, to bi tako trebalo da bude, nego se stavlja u nadležnost i vode takvi sudski procesi gde se sudi licima koja su u vreme rata ili ratne opasnosti, kao i u vreme mira, na najbolji i najprofesionalniji način obavljala svoju dužnost. Jutros sam imao priliku da pre početka ove sednice razgovaram sa Milanom Milićevićem, možda sam prezime malo pogrešio, koji ima 43 godine radnog staža, ali je dobio otkaz. Umesto da je pre tri godine penzionisan kao vojno lice ili civilno lice na službi u Vojsci, on je dobio otkaz. Kakav cinizam! Mislim da u to prosto ne možete da poverujete. Može da se kaže da je scenario koji ste napravili za uništavanje života ljudi, zaustavljanje privrednih aktivnosti, dobar i vama izgleda savršen, ali on je idiotski, on je nemoralan. Nemam dovoljno reči kojima bih mogao da kvalifikujem to što vi pokušavate da uradite sa građanima Srbije, sad i navodnom reformom sistema pravosuđa. Povreda teritorijalnog suvereniteta države – pa, ko to brani državu? Kada bi se dosledno sprovodili zakonski propisi i poštovao Ustav, mislim da bi protiv velikog broja visokih funkcionera trebalo da se pokrene krivični postupak. Neću sa ovog mesta da prejudiciram, da kažem da bi trebalo da se nalaze u Centralnom ili u nekom drugom zatvoru. Juče smo na dnevnom redu imali zakon o udruženjima građana. Jednom broju osoba koje su perjanice nekih udruženja takođe nije mesto na slobodi, pre svega onima koje su zatrovale, kao što sam i juče rekao, civilni sektor u Srbiji. Mislim na Natašu Kandić, Sonju Biserko, Borku Pavićević i niz njihovih drugarica. Kako onda možemo govoriti da nam je cilj da osposobimo civilni sektor, a zapravo kroz civilni sektor sprovodimo politiku režima Borisa Tadića? Povreda ugleda Republike Srbije – i to je u nadležnosti viših sudova, a to sigurno ne stoji. Prateći današnju štampu mogu da kažem da je ono što su juče pojedini funkcioneri političkih stranaka izjavljivali u vezi sa procesom podizanja tužbe od strane Hrvatske protiv Republike Srbije strašno, skandalozno. Kaže se – ukoliko bi Republika Srbija ustala protivtužbom, to bi bilo samo u interesu dnevne politike i politikantstva. Mi u SRS smatramo da od te tužbe nije trebalo ni odustajati, a ne sada da idemo sa protivtužbom. Povreda ugleda strane države ili međunarodnih organizacija takođe je u nadležnosti ovog suda. Moramo prvo da štitimo svoju državu i da imamo pravilan i dobar odnos prema drugim državama i međunarodnim organizacijama, ali mi to nemamo. Izvinjavali smo se svagda i na svakom mestu, a od toga nismo dobili ništa, naprotiv, stekao se utisak da država Srbija nije zainteresovana da sama sebe brani. To je nedopustivo i moj je predlog da predstavnici vlasti to nikad više ne čine, jer to je prosto zabranjeno i Ustavom. Dalje, u nadležnosti višeg suda je pranje novca. Dame i gospodo narodni poslanici, pa vi ste već oprali, ispeglali i uneli taj novac i uvećali ga. Nisu potrošili. Oni troše novac građana Srbije. Ovaj novac uvećavaju ne samo u Srbiji nego i u zemljama u okruženju. Ako su to posledice privrednih aktivnosti, to je dobro, ali ako je to pljačkanje građana Srbije, to ne da nije dobro, nego je, da vas podsetim, zabranjeno. Ostalo je nešto malo novca, o kojem bismo morali da vodimo mnogo više računa, koji su građani Srbije sticali i stiču mukotrpnim i teškim radom. Što se tiče naše finansijske krize, kada je narodni poslanik Aleksandar Vlahović izašao i rekao - zašto se o tome priča, pa vi unosite nepoverenje, cela ova strana je tu rečenicu pozdravila aplauzom. Ozbiljne multinacionalne kompanije razmišljaju o svojim radnicima, razmišljaju na koji način da ostvare saradnju sa državom da bi zaštitili ne samo vlasništvo i kapital tih kompanija nego i standard građana koji rade u tim kompanijama. Kada je u pitanju kršenje zakona od strane sudija i javnih tužilaca, ti procesi se vode kod višeg suda. Od 2.400 sudija, koliko ih otprilike ima u Srbiji, smatramo da veći broj njih jesu čestiti, pošteni i veoma stručni ljudi, sude na osnovu Ustava i zakona. Ali, ima i onih kojima za donošenje presude nije važno ni činjenično stanje, nije važan ni Ustav ni zakon, nego kako ih nazove neko iz kabineta, da li će to biti kabinet gradonačelnika grada Beograda, da li će biti kabinet nekog ko je napravio stranku, pa donositi presude kao što su u Kragujevcu, u Beogradu, u Jagodini... Mi smo za to da se protiv takvih sudija pokreće krivični postupak i da odgovaraju za to sramno delo, ali imamo situaciju da i tužilaštvo ćuti po prijavama SRS, kao što je prvi opštinski tužilac, odnosno opštinsko tužilaštvo, ili gradsko, u Kragujevcu i u drugim mestima. To je prosto nedozvoljeno. Pomozite građanima Srbije da ostvare svoje pravo. Juče vam je u popodnevnom delu gospodin Zoran Krasić govorio kako je pravni put ponekad besmislen i težak za one koji su izuzetni pravni stručnjaci i nalaze se na određenim pozicijama a ne mogu pravnim putem da ostvare i zaštite svoja prava, a čemu tek da se nadaju građani Srbije koji nisu u takvoj poziciji. U drugom stepenu viši sud odlučuje o određivanju mera obezbeđenja prisustva okrivljenog u skraćenom krivičnom postupku. To je sasvim u redu, ali u tački 2. tog stava kaže se – na rešenja u građanskopravnim sporovima; na presude u sporovima male vrednosti; u izvršnim i vanparničnim postupcima. U stavu 3. kaže se – viši sud vodi postupak za izdavanje okrivljenih i osuđenih lica. Ne znam šta znači "za izdavanje"? Pravljenje zavere, da jednostavno izdaju? Za sprovođenje postupka za preuzimanje predmeta po pitanju zamolnice i slično, to mogu da razumem, ali šta znači da viši sud izdaje lica okrivljena, ne osuđena nego okrivljena? Gospođo ministre, mi u Srpskoj radikalnoj stranci ne želimo da ulazimo u posao i postupak sudova i tužilaštva, ali nama nije jasno... Nećemo da prejudiciramo, ali nama nije jasno na osnovu kojih pravnih akata je priveden Miladin Kovačević i kakva je njegova sudbina, jer nam je poznato, juče sam o tome govorio, znatno pre nego što je došao bilo koji državni organ, a reći ćemo i za sudove i za tužilaštvo da su državni organi, pre nego što je u Kulu došao bilo koji državni organ, da su televizijske kamere, na čelu sa B92, prednjačile u tome. Oni praktično ne samo da formiraju i utiču na političko mnjenje, nego u najvećoj meri i na direktan način utiču na pravosudne organe. Ukoliko želimo da i "r" od reforme pravosuđa u Srbiji zaživi, mi ovakve postupke i ovakvo ponašanje ne smemo dozvoliti. Smatram da je amandman koji je kolega Bortić podneo prihvatljiv. On suštinski ne menja vaš koncept, ali će sigurno preciznije definisati nadležnosti višeg suda. Zahvaljujem se.
Hvala. Na povredu Poslovnika ukazuje gospodin Zoran Krasić. Dajem mu reč da nam objasni o čemu se radi.
Gospodine Novakoviću, pozivam se na član 104. našeg Poslovnika o radu Narodne skupštine. Vi ste učinili povredu Poslovnika. Dok ja ovo budem obrazložio i na kraju našao vezu između vas i povrede, uručujem vam po jedan primerak dokumentacije za političke stranke u Narodnoj skupštini, a shodno sajtu Narodne skupštine. Ovde se nalaze primerci za: DS, G17 plus, DSS, LDP, SPS, NS, Ligu socijaldemokrata Vojvodine, PUPS, SPO, Savez vojvođanskih Mađara, Sandžačku demokratsku partiju, Jedinstvenu Srbiju, Zajedno za Kragujevac, Demokratski savez Hrvata u Vojvodini, Demohrišćansku stranku Srbije, za jednu nestranačku ličnost, Pokret veterana Srbije, Socijalno liberalnu partiju Sandžaka, Partiju za demokratsko delovanje, Bošnjačku demokratsku stranku Sandžaka i Socijaldemokratsku uniju. Zamolio bih vas da političkim strankama zastupljenim u Narodnoj skupštini, prema vašoj informaciji sa sajta, dostavite to što je kopirano u dovoljnom broju primeraka, a ovde imam i nekoliko primeraka za vas i za ostale potpredsednike, da ne biste bili uskraćeni za obaveštenje. Tražim da predsednik Narodne skupštine, predsednik Vlade, predsednik Republike i neko po vašem izboru pročita to pismo i hitno dostavi informaciju Srđanu Milivojeviću, gospođi Nadi Kolundžiji i svim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije, s obzirom na to da se u jednom delu svega toga što sam vam dostavio nalazi zvanični prikaz statistike o kretanju penzija i o tome šta može da se desi od 1. januara 2009. godine. Kao komentar za to stoji upozorenje – ako se do kraja 2008. godine ne donese zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, prestaje pravna snaga članova 73, 75. Zakona iz 2005. godine (to je takozvani Dinkićev zakon) i otvara se mogućnost da penzije siđu na samo 30% od prosečne plate. Da me u žaru medijske borbe protiv SRS neko ne bi prozivao da baratam podacima koji nisu tačni, verodostojni, ja unapred, za svaki slučaj, a ceneći to što nam je gospodin Srđan Milivojević, koji se zdušno borio da stečajna mafija izađe iz zatvora, da se brani sa slobode i da se učlani u jednu novu stranku, molim vas da zvanični organi odgovore na ovo, kako upotreba tih podataka ne bi izazivala čuđenje i kako građani Republike Srbije ne bi došli u situaciju da se krste i levom i desnom rukom šta ih je snašlo od kada je glavni ideolog DS-a postao Srđan Milivojević.
Hvala. Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Judita Popović.
Gospodine potpredsedniče, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, članom 31. Predloga zakona predviđeno je da Vrhovni kasacioni sud utvrđuje načelne pravne stavove radi jedinstvene sudske primene prava. Amandmanom je predloženo da se ovaj stav briše. Međutim, LDP smatra da je i te kako potrebno da postoji ovaj stav u Predlogu zakona, u tom članu 31. Pre svega, smatramo da je veoma dobro da se institucionalizuje, u stvari, pojam načelnih pravnih stavova, jer ti načelni pravni stavovi su rezultat odluke, odnosno stručnog razmišljanja sudija Vrhovnog kasacionog suda, najviše sudske instance u jednoj državi, konkretno u Srbiji. Inače, to je iskustvo u primeni zakona. Mi vrlo dobro znamo da se često kod nas donose zakoni koji se ne primenjuju, pa imamo gomilu zakona koji nemaju tu funkciju zbog koje su i doneti, izglasani i pušteni u proceduru. Često ti zakoni imaju neke nepreciznosti koje su uglavnom prepreka da se primenjuju odredbe zakona. Zbog toga su načelni pravni stavovi i te kako korisni, jer isključuju, pre svega, mogućnost kreativnog tumačenja zakona. Kod nas ta kreativnost često podrazumeva da ima proizvoljnog tumačenja. Kada se ustanovi načelni pravni stav u vezi sa primenom određenog zakona, određene zakonske odredbe, automatski se dobija jedna pravna sigurnost u primeni tog zakona. Dakle, u tom slučaju imamo jednu ujednačenu primenu zakona, imamo jedinstven pravni stav. Ukoliko građani koji razmišljaju o tome da li da se upuste u neka suđenja imaju pred sobom načelne pravne stavove, oni bi unapred mogli biti ili ponukani da krenu sa tim sudskim postupkom ili da odustanu, jer postoji jedna pravna sigurnost kako se ta njihova problematika može rešiti. Na ovaj način izbegavamo nepotrebna suđenja, jer se ljudi ne prepuštaju slučajnosti, možda će uspeti u suđenju, možda će dobiti sud, pa se onda godinama tako sude, što je slučaj kada praksa nije ujednačena i nema tih načelnih pravnih stavova. Pored toga, sa tim načelnim pravnim stavovima mi na neki način smanjujemo mogućnost nedozvoljenog uticaja na sud. Dozvolićete mi, moramo iskoristiti svaku priliku, svaku mogućnost da smanjimo tu mogućnost nedozvoljenog uticaja na sud. Prema tome, ovaj član zakona i ovaj stav doprinose pravnoj sigurnosti i iz tog razloga mi smatramo da je dobro što je ovaj stav 2. člana 31. unet u zakonski predlog. Ne podržavamo predloženi amandman i smatramo da je odluka Vlade u pogledu toga da se amandman ne usvoji racionalna i zakonita.
Hvala. Na osnovu člana 85. određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Dakle, nastavićemo rad u 15.00 sati, a prvi govornik će biti gospođa Vjerica Radeta, pa potom gospodin Petar Jojić, ako bude bilo vremena. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu. Na početku obaveštenje da ćemo, na osnovu člana 85. stav 5, raditi i nakon 18.00 časova, ali najkasnije do 20.00 časova, zato što Radio-televizija Srbije ima obavezu prenosa od 20.00 časova, a Skupština radi i sednice se odvijaju samo u direktnim prenosima. Prepodnevni deo je završen raspravom o amandmanu na član 31. koji je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Za reč se javila i reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, samo jedna rečenica, gospođo Čomić, bez namere da uzurpiram vaša prava, Radio-televizija Srbije ima i obavezu prenosa suđenja dr Vojislavu Šešelju, u 22.00 časa na Drugom programu. Naravno, mi iz SRS, kao i 1.200.000 građana Srbije koji su svojevremeno potpisali peticiju i tražili taj prenos, zahvalni smo Radio-televiziji Srbije i naravno da ćemo uvek voditi računa o vremenu koje je predviđeno za taj prenos zato što smo uvereni da je ono što Vojislav Šešelj radi u Haškom tribunalu od izuzetnog značaja za sve građane Srbije, za državu Srbiju i za srpske nacionalne interese. U prepodnevnom delu smo započeli raspravu o amandmanu Dragana Živkova na član 31. Predloga zakona o uređenju sudova. S obzirom na to da je to bilo pre sat vremena, ja ću samo da podsetim da se član 31. odnosi na nadležnost izvan suđenja i taj član 31. glasi: "Vrhovni kasacioni sud utvrđuje načelne pravne stavove radi jedinstvene sudske primene prava; razmatra primenu zakona i drugih propisa i rad sudova; imenuje sudije Ustavnog suda, daje mišljenje o kandidatu za predsednika Vrhovnog kasacionog suda i vrši druge nadležnosti određene zakonom." Kolega Dragan Živkov je u ime poslaničke grupe SRS predložio da se briše ovaj deo koji kaže da Vrhovni kasacioni sud utvrđuje načelne pravne stavove radi jedinstvene sudske primene prava. U obrazloženju je vrlo kratko naveo da je, što je apsolutno tačno, članom 142. stav 2. Ustava Republike Srbije propisano da sudovi rade, odnosno sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata. Dakle, ova odredba člana 31. je, pre svega, neustavna. Nije dobro kada Narodna skupština donosi zakone za koje unapred znamo da nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije i kada sami sebe dovodimo u situaciju da i pre stupanja na snagu ili odmah nakon stupanja na snagu zakon bude pod lupom Ustavnog suda Republike Srbije. Naravno, ne osporavamo pravo i mogućnost svakog da se obrati Ustavnom sudu i Ustavnog suda da radi u skladu sa svojim ovlašćenjima, ali trebalo bi da vodimo računa da možemo da u ovom parlamentu donosimo zakone koji u političkom smislu odgovaraju političkoj opciji ili koaliciji koja je na vlasti u Srbiji. To je potpuno legitimno i normalno je da poslanici SRS, a i drugih opozicionih stranaka, podnose amandmane sa namerom da kroz te amandmane zapravo pokažemo građanima Srbije na koji način bi ovu materiju, i svaku drugu materiju i svaku oblast društvenog života regulisala Srpska radikalna stranka. Vi iz vladajuće većine ste kroz vladin predlog ovde pokazali na koji način skupštinska većina i Vlada Republike Srbije vide uređenje sudova i o tome, naravno, možemo i treba da raspravljamo, ali kada se postavlja pitanje da li je nešto u skladu sa Ustavom ili nije u skladu sa Ustavom onda mislimo da tu nema mesta političkim stavovima. Ne verujem da postoji ijedna legalna stranka u ovom parlamentu koja bi bila spremna da namerno donosi zakone koji nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Vlada Republike Srbije je odbila ovaj amandman kolege Živkova sa sledećim obrazloženjem: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je neophodno da Vrhovni kasacioni sud zauzima načelne pravne stavove radi jedinstvene primene prava u sudu. Tačno je", kaže Vlada, "da Ustav Republike Srbije u članu 142. stav 2. propisuje da sudovi sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, ali je s druge strane potrebno, budući da navedeni propisi nisu uvek precizni, da se zauzmu načelni pravni stavovi kako bi se ti propisi jedinstveno primenjivali". U ovom obrazloženju zašto se ne prihvata amandman kolege Živkova opet se krije između redova nešto što smo već, mislim da je ovo treći put, u poslednjih deset dana ili nedelju dana mogli da primetimo – očigledno je da se Vlada Republike Srbije ne slaže sa nekim ustavnim rešenjima. Ako nije tako, kako onda može Vlada da kaže da neki propisi, a prethodno je rečeno da se radi o Ustavu, zakonu i drugim opštim aktima, nisu uvek precizni i da treba sad neki sud, kako god se zvao, Vrhovni kasacioni sud, može da se zove ne znam kako, da ustroji neku pravnu praksu koja, Vlada je unapred spremna i pokazuje nam to, nije u skladu sa Ustavom, zakonima i drugim opštim pravnim aktima. Ustav su doneli građani Srbije. Ogromna većina u Skupštini Srbije je prihvatila taj Ustav, ogromna većina političkih partija je učestvovala u kampanji za donošenje Ustava. Jedna sadašnja skupštinska grupa je vodila antikampanju, ali kada ovde govore predstavnici te političke stranke oni uvek skrenu pažnju da im se ne dopadaju neka ustavna rešenja, ali da Ustav mora da se poštuje. Dakle, ovde je u pitanju samo pravničko razmišljanje, nema mesta nikakvim improvizacijama, pogotovo ne pretpostavkama da su Ustav, zakon i drugi opšti akti nedovoljno precizni. Kada su pitanju zakoni, mi vam našim amandmanima skrećemo pažnju da zakone napišete i predložite tako da budu precizni, da pravne norme budu jasne, koncizne, precizne, da se ostavlja što manje mogućnosti za zloupotrebu prilikom primene propisa, da se ostavlja što manje mogućnosti za tzv. pravne praznine. Ne sme Vlada Republike Srbije, pogotovo ne sme Narodna skupština da unapred priznaje da donosi zakone koji nisu dovoljno precizni. Hajde da menjamo te zakone, hajde da ispravljamo, prihvatajte amandmane poslanika, pre svega Srpske radikalne stranke, jer ja se obraćam javnosti Srbije i narodnim poslanicima u ime svoje političke stranke i poslaničke grupe. Hajde da ozbiljno sagledavamo svaki amandman, pa da pokušamo zajednički da ispravimo to što vi već predviđate unapred da može da se desi ili da već imate zakone koji su neprecizni. Upravo vašim obrazloženjem, obrazloženjem Vlade Republike Srbije, potvrdili ste da treba prihvatiti amandman kolege Dragana Živkova. Ono što mislimo da nije dobro u nekom zakonu treba lepo da menjamo. Inače, da sam na vašem mestu, gospođo Malović, ozbiljno bih se zabrinula. Ovaj zakon o uređenju sudova ima ukupno 98 članova. Vlada Republike Srbije je prihvatila 19 amandmana. Čini mi se da je ovo poprilično veliki procenat i da to govori o tome da smo mi, zapravo, dobili loš predlog od Vlade Republike Srbije, jer ste vi prihvatanjem ovih amandmana priznali tih svojih 19 grešaka u odnosu na 98 članova. Naravno, predstavnik Vlade treba da raspravlja o svakom amandmanu, treba da prihvati svaki amandman koji doprinosi tome da zakon bude bolji i primenljiviji, pre svega usklađen sa Ustavom Republike Srbije, ali zabrinjavajuće je, zapravo, da ste nam dostavili zakon za koji ste vi priznali da ima toliko mana. A koliko je tek amandmana koje nećete da prihvatite. Mi ćemo u toku rasprave da vas upozoravamo na to i da objašnjavamo gde sve vidimo loša rešenja u ovom zakonu. Da je ovaj zakon već sada na snazi i da postoji Vrhovni kasacioni sud i da u tom Vrhovnom kasacionom sudu sedi neko sudsko veće sastavljeno od sudija Slađane Bojović, kao predsednika veća, Željka Škorića i Živane Đukanović, kao članova veća, zamislite da su svi sudovi u Srbiji prihvatili pravnu praksu, ovako nakaradnu, nezakonitu, kriminalnu, kakvu je donelo ovo troje sudija Okružnog suda u Beogradu, po žalbi Đorđa Gačevića iz Beograda, odbornika skupštine gradske opštine Novi Beograd... Zamislite da su desetine sudova u Srbiji, koji su postupili u skladu sa Ustavom i sa Zakonom o lokalnoj samoupravi i prihvatili da se vrate oteti odbornički mandati SRS, zamislite da su oni morali da se rukovode ovim, da im pravna praksa bude ova nakaradna presuda ovog tročlanog veća Okružnog suda u Beogradu. Mi bismo onda mogli da očekujemo da će takvu nezakonitu odluku da donesu i kada je u pitanju opština Zemun, pogotovo kada znamo da je Dragan Đilas već davao izjave i unapred nas pripremao, pre svega građane Zemuna, na to da je on spreman da uvede prinudnu upravu i da je uveren da će sud da odluči u tom pravcu. Evo, danas još uvek nismo dobili od Milana Markovića, a obećao je da će već danas da nas obavesti, jer smo juče to tražili, zašto izvesna gospođa u Skupštini grada Beograda ne želi da objavi legalno usvojen Statut gradske opštine Zemun, jer je, kako kaže, dobila nalog da to ne objavljuje u "Službenom listu grada Beograda" zato što taj koji joj je izdao nalog zna da će u Zemunu biti uvedena prinudna uprava. Dakle, ne smemo da dozvolimo da bilo koja trojka koju mogu da kupe Dragan Đilas, Mišković, Vučić, ko sve učestvuje u kupovini sudija ili može da ih natera... Vi, zapravo, lustracijom koju planirate, gospodo iz vladajuće koalicije, hoćete da sve sudije u Srbiji budu poslušnici režima, poput Slađane Bojović, Željka Škorića i Živane Đukanović. Vi zato i hoćete da sve sudije budu razrešene, da biste vi posle birali svoje, pa da im postavljate test pitanje - ko je spreman da posluša Borisa Tadića i Dragana Đilasa ostaće u sudu, ko nije spreman da to uradi, tome više nema mesta u pravosuđu Srbije. Mi srpski radikali želimo da se borimo protiv toga i radimo to iz dana u dan. Pre svega, želimo da obavestimo javnost Srbije kakvu kriminalnu vlast građani Srbije danas imaju, i to ne samo u Vladi Republike Srbije. Za Vladu znaju i mala deca u Srbiji da je to skup kriminalaca, sa nekim izuzecima, svakako nisu svi istog nivoa; ne možete vi, gospođo Malović, ni da pomislite da se poredite sa Dinkićem ili Đelićem. To su kriminalci par ekselans. Vreme od 15 minuta je isteklo. Dakle, prihvatite ovaj amandman da se u pravosuđu ne bi dešavale kriminalne trojke poput Slađane Bojović, Željka Škorića i Živane Đukanović iz Okružnog suda u Beogradu.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Srpske radikalne stranke gospođa Vjerica Radeta je to protumačila sasvim logično i na ustavan način obrazložila zašto treba da se briše član 31. uz to jeste blizu tih odredaba koje se oslanjaju jedna na drugu, jeste član 33. Dame i gospodo, Vjerica Radeta je objasnila da sudovi sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih pravnih akata i na osnovu ugovora međunarodnog prava ukoliko je naša država zaključila takve ugovore. U članu 31. stoji da Vrhovni kasacioni sud utvrđuje načelne pravne stavove radi jedinstvene sudske primene prava; razmatra primenu zakona i drugih propisa i rad sudova; imenuje sudije Ustavnog suda, daje mišljenje o kandidatu za predsednika Vrhovnog suda i vrši druge nadležnosti određene zakonom. Član 33. odnosi se na objavljivanje odluka Vrhovnog kasacionog suda. Vidite, odluka Vrhovnog kasacionog suda, obično kao jedno tumačenje nižim sudovima, mora biti objavljena u "Službenom glasniku", a ne može da bude objavljena odluka SO Zemun o tome da je donet statut gradske opštine u Zemunu. Dame i gospodo narodni poslanici, nikako se ne može dozvoliti jednom sudu, pa ni Vrhovnom sudu, da utvrđuje i da donosi načelne pravne stavove. Ti načelni pravni stavovi su, po mom dubokom uverenju, a na osnovu dugogodišnje prakse i praćenja rada sudova, od najnižeg do najvišeg, postali zakon, a ne sudska praksa. U brojnim odlukama opštinskih i okružnih sudova, kao i Vrhovnog suda Republike Srbije, imao sam priliku da utvrdim da se sud poziva ne na odredbu zakona, nego na utvrđena pravna načela Vrhovnog suda. Šta ćemo sada da radimo kada u jednom sudu postoji više veća i jedno veće ne prihvati načelni pravni stav, nego kaže – sudiću na osnovu zakona; ako u jednom opštinskom sudu to odluči tročlano veće? Šta će se desiti? Hoće li sada Vrhovni sud da kaže – vi niste u vašem veću postupili po načelnom pravnom stavu. Vi, gospodo sudije, koji mislite i pravite se da ste pametniji od sudija Vrhovnog suda, niste poštovali naše načelne pravne stavove, vodite računa kako ćete sada da prođete sa vašim presudama. Šta se obično dešava? Najveći broj ukinutih ili preinačenih odluka jeste kod onih koji su se suprotstavili ovakvom ulasku u zakonsku proceduru, narušavajući Ustav i zakon da bi na taj način svoje pravne stavove i mišljenja morali da poštuju svi u sudu i u nižim sudovima. Po mišljenju SRS, ovo je apsolutno neprihvatljivo. Kažite mi, iz uporednog prava, u kojoj evropskoj zemlji je tako regulisano da je vrhovni sud, ili kasacioni, ili savezni, ili ustavni ovlašćen da donosi načelne pravne stavove koji će biti obavezujući za sve sudove na teritoriji jedne države? Sada ću da vas podsetim, posedujem Ustav Savezne Republike Nemačke koji sam proučio od prvog do poslednjeg člana. Dame i gospodo, gospođo ministre, u Ustavu Savezne Republike Nemačke drugačije je regulisano pitanje sudske prakse. Savezni sud u Saveznoj Republici Nemačkoj ne poznaje institut - načelni pravni stavovi. Evo šta u članu 95. stav 3. normira Ustav Savezne Republike Nemačke – u cilju očuvanja jedinstva sudske prakse obrazuje se zajedničko veće sudova. Ne može biti najpametniji onaj koji sedi u Vrhovnom sudu, izvinite molim vas. Tamo ne mogu svi da dođu. To je problem. Imate daleko stručnijih ili dovoljno stručnih i podjednako stručnih i u okružnim i u opštinskim sudovima. Zamislite, kada Vlada izvrši pritisak na Vrhovni sud i kaže – ima u korist Miškovića da presudite tako i tako, drugačije nema; veće Vrhovnog suda kaže – moramo da zauzmemo načelni pravni stav i po njemu sudite, nemojte suditi po zakonu, i morate doneti takvu i takvu odluku inače sledi reizbor. Možete doći pod udar, da vas zbog toga što ste primenili Ustav i zakon razrešimo zbog nestručnosti. Na taj način bi se, kao što kaže gospodin Krasić, vršila lustracija. Ponavljam, u cilju očuvanja jedinstva sudske prakse obrazuje se zajedničko veće sudova. Dakle, sudova, a ne jednog suda, kao što je to ovde. Ova materija se bliže uređuje saveznim zakonom. Gospođo ministre, imate problem kada su pitanju sudovi i kada su u pitanju sudije i tužioci. Vidite, vi predviđate u zakonu da se može izvršiti prekid ili odlaganje, dajete ovlašćenje javnom tužiocu da može da "ušeta" u zakonsku regulativu da bi se zaštitio dužnički lobi. To znači da se daje pravo javnom tužiocu da on, kada on proceni ili kada mu neko naredi, predloži nadležnom sudu da se odloži izvršenje protiv Miškovića, Peconija, Babovića ili drugih, dok se ne reši neko drugo pravno pitanje. Dame i gospodo, na taj način bi se štitio dužnički lobi. Kada smo 2000. godine donosili Zakon o izvršnom postupku ukinuli smo institut da javni tužilac može da traži odlaganje ili prekid. Doneću vam da vam pročitam odredbe nemačkog građanskog zakonika i nemačkog zakona o izvršenju, koji kažu kada se i u kojim slučajevima može izvršiti odlaganje ili prekid izvršnog postupka - u deset slučajeva. Znate kada? Pod broj jedan, kada dužnik položi garanciju, što znači da Mišković položi garanciju i da mu se stavi hipoteka na objekat i da ga ne može otuđiti, ili da mu se stavi zabrana raspolaganja sredstvima na računu; da se da štedna knjižica i žiro račun na kom stoji taj iznos, ali i preda u ruke poverioca. Tada poverilac može da kaže, da bude saglasan da se izvršenje može odložiti ili prekinuti. Ovo su primeri... Naravno, gospodine Krasiću. Dame i gospodo, ovaj amandman je u svakom slučaju prihvatljiv i mi smatramo da nikakvi načelni pravni stavovi ne mogu biti zakon za sudije. Mi jesmo za to da se organizuje jedinstvena sudska praksa i da tu jedinstvenu sudsku praksu proučavaju sve sudije i svi sudovi, ali ne možemo mi dati ovlašćenje, ne može parlament sada da da ovlašćenje Vrhovnom kasacionom sudu da on zauzima načelne pravne stavove i onda kaže - mene ne interesuje zakon, mene ne interesuje Ustav, mi mislimo, nas deset kada sednemo i donesemo odluku, neko ide na vešala. Ne može tako. Ustav u članu 142, da budem jasan, normiran: "Sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, kada je to predviđenom zakonom, opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava i potvrđenih međunarodnih ugovora." Je l' ima ovde nekih načelnih pravnih stavova? Nema. Ne može nikome da služi Ustav Srbije za potkusurivanje. Ne. Ovo je jevanđelje preko koga ne može niko da pređe. Ovo je brana. Nijedna vlada, nijedan sud ne sme da pogazi odredbe Ustava. Ja vam to govorim iz iskustva, iz prakse. Ja znam, čitao sam brojne presude, na stotine njih, a ima ovde kolega advokata koji će to moći da potvrde, gde se sudije pri donošenju svojih odluka upravo pozivaju na načelne stavove Vrhovnog suda Srbije. Ja vam kažem, mi imamo dobre sudije i u opštinskim i u okružnim sudovima i u Vrhovnom sudu, stručnjake, ali nikako ne sme da dođe do zloupotrebe. Ako bi ovo prošlo, dolazi do zloupotrebe, to ne može niko da spreči. Kako ćete vi sutra da pozovete veće, opštu sednicu Vrhovnog kasacionog suda ili jedno odeljenje, kako ćete da ga pozovete i da kažete – zašto niste poštovali Ustav? Izvinite, molim vas, evo piše u zakonu, kaže – predlaže se da su obavezni načelni pravni stavovi, da se moraju primenjivati. Ponavljam, ja smatram da je dovoljna ujednačena sudska praksa. Ona se razlikuje od ovog instituta. Ova odredba vam je previše jaka, ona izjednačava Ustav sa načelnim pravnim stavom, ili odredbu nekog osnovnog zakona ili zakonika. Zamislite, ako je u pitanju Zakonik o krivičnom postupku, zaseda Vrhovni sud i njegova sednica, i u ovom slučaju ćemo da zauzmemo stav da će svih onih 12.000 koji su bili pohapšeni 2003. godine morati da idu na robiju, jer to smatra sednica Vrhovnog suda. Svi oni koji su se ogrešili o zakon na drugi način i počinili neka druga krivična brojna dela, načelni stav je – nemojte to sada, Vrhovni sud je mišljenja da treba primeniti ovu odredbu na ovaj ili onaj način. Vidite, mi srpski radikali tražimo da se poštuje Ustav. Skoro sve stranke koje sede ovde učestvovale su u njegovom donošenju i zaklinjale se do Boga miloga i do nebesa da će ga poštovati. Ako je tako i ako smo tako uradili i usvojili takav Ustav, onda taj Ustav moramo svi podjednako poštovati. Posebno je osetljiva materija pravosuđa. Ne možemo dvosmislene odredbe donositi. Ne možemo dozvoljavati tamo zloupotrebe. Treba ovo sprečiti i doneti i urediti zakone samo u skladu sa svetim pismom tj. u skladu sa Ustavom Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 33. Predloga zakona o uređenju sudova, kojim sam zatražio brisanje stava 2. koji, da podsetim, glasi: "Sve odluke Vrhovnog kasacionog suda iz člana 30. stav 1. ovog zakona objavljuju se na veb-stranici Vrhovnog kasacionog suda." Vlada je odbila ovaj amandman iz razloga što, kako stoji u obrazloženju, smatra da je potrebno da se radi upoznavanja šire javnosti sve odluke Vrhovnog kasacionog suda koje su bitne za praksu sudova objavljuju i na veb-stranici tog suda. Da se razumemo, prilikom podnošenja ovog amandmana namera je bila da se izbriše jedan zaista nepotreban, pomenuti stav, jer ovo spada, inače, u način rada sudova, tako da zbilja nije ni bilo potrebe da se ovo uređuje posebno zakonskim rešenjima, pogotovo za instituciju koja praktično tek treba da zaživi. Umesto da prihvatanjem konstruktivnih predloga doprinese pojednostavljenju predloženih zakonskih rešenja, Vlada se postavlja poput kineskog zida i zapravo sprečava svaku takvu mogućnost. Sve je ovo inače apsurdno, imajući u vidu činjenicu da je celokupan period posle petooktobarskih promena zapravo i obeležen nepostojanjem jedne prave strategije reforme pravosuđa, a to očigledno proizilazi iz činjenice da se zakoni vrlo često menjaju, tako da i sudovi rade u uslovima potpune neizvesnosti. Primera radi, baš kada je reč o ovom Predlogu zakona o uređenju sudova, 1. januara 2002. godine je donet Zakon o uređenju sudova, međutim, odložen je rok primene odredaba koje ustanovljavaju novu nadležnost i nove sudove za 1. oktobar 2002. godine. Međutim, i ovaj period je protekao. Rok za početak primene ovih odredaba Zakona pomeren je na 1. mart 2003. godine. Kada je Vrhovni sud uočio da se približava ovaj termin, a da se pripreme ne vrše ni blagovremeno ni ozbiljno, pismom se obratio Ministarstvu pravde i nosiocima drugih dveju vlasti predočavajući sve štetne posledice nestvaranja uslova za implementaciju zakona. Međutim, došao je i 1. mart 2003. godine, pa nisu formirani novi sudovi, nisu obezbeđeni uslovi za novu nadležnost sudova. Zbog toga sada i jesmo u situaciji da u Zakonu o uređenju sudova imamo zapravo i sudove koji ne postoje i faktički sudove koji postoje. Zato je pravilna strategija reforme pravosuđa nužna kao instrument neke buduće, istinske reforme. Njen cilj je i definisanje tačnih pravaca za sveobuhvatnu normativnu i organizacionu reformu kroz jasno definisanje područja u kojima će ona biti i sprovedena. Prava reforma, a ne poput većine kozmetičkih reformi, jeste proces od izuzetnog značaja za ostvarivanje principa vladavine prava, a vladavina prava zahteva poštovanje ustavnih principa podele vlasti i nezavisnosti i samostalnosti sudstva. Ovakva promena imena sudova, reizbor sudija vodi ispunjenju jednog konsenzusa u političkoj vlasti da se izvrši lustracija sudija o kojima su već i kolege govorile, ali po zakonu koji se odnosi samo na sudstvo, i to na način koji ne može da garantuje sigurnost i izvesnost. Stanje u sudstvu je takvo, nažalost, da se plašim da ćemo vrlo brzo stići do kolapsa. Osim ovih mnogobrojnih amandmana koji su na predloženi zakon podneli opozicioni poslanici, evidentno je da je i stručna javnost istakla brojne suštinske nedostatke zakonskog rešenja. Ovo se, pre svega, ogleda u tome da je bilo neophodno da budu javno objavljeni i kriterijumi za ukidanje određenih sudova, odnosno izmene te celokupne sudske mreže, kao i detaljna analiza neophodnih aktivnosti i sredstava potrebnih za planiranje izmene redosleda sprovođenja aktivnosti i nekih realnih rokova. Takođe, nedopustiva su, nejasna i neodgovarajuća rešenja materijalnog položaja sudija, suprotna nekim međunarodnim standardima koji, primera radi, predviđaju samo da se, recimo, plate sudija moraju regulisati zakonom, odnosno da se zabranjuje to snižavanje jednog dostignutog nivoa. Naravno, najsporniji i najviše kritikovan jeste upravo deo zakona koji se odnosi na izmenu sudske mreže, odnosno na ukidanjevelikog broja opštinskih sudova u Srbiji od 1. januara 2010. godine. Kako smo čuli od predstavnika Ministarstva pravde, koja to objašnjava nužnošću i neminovnošću u reformi pravosuđa, time će se brže rešavati sudski sporovi i suđenje u prvom stepenu u osnovnim sudovima trajaće najduže godinu dana, a u drugom stepenu do šest meseci. Dakle, ukidanjem 86 sudova, umesto opštinskih biće formirana ta 34 osnovna suda, a umesto onih 26 okružnih biće isto toliko viših, a po rangu slede posle apelacioni, vrhovni i kasacioni sud. U Srbiji sada postoji 120 opštinskih sudova pa će čak njih 86 postati područne jedinice osnovnih sudova u koje će sudija dolaziti po potrebi. S obzirom na to da sam poslanik iz Mladenovca, razumljivi su i vrlo negativni komentari kako sugrađana tako i zaposlenih u pravosuđu, imajući u vidu da će po novom zakonu, koji će, ne sumnjam, usvojiti skupštinska većina, i Opštinski sud u Mladenovcu uz Barajevo, Grocku, Lazarevac, Obrenovac, Sopot i Surčin, dakle prigradske opštine, biti u ingerenciji drugog osnovnog suda u Beogradu. Na kraju, smatram da se pod istinskim poboljšanjem stanja podrazumeva povećanje zakonitosti i pravilnosti rada pravosudnih organa, a to dalje znači mali broj ukinutih odluka prvostepenih sudova i visoku ažurnost u suđenju. Kažu da lekar operiše na čoveku, a sudija na čovečijoj duši. Problem je što su u Srbiji u proteklih osam godina ove demokratije mnoge sudije bile tek bezlični činovnici režima, nisu naročito ni uvažavane, ni poštovane. Pitanje je samo kako će se država Srbija izvući iz ove mreže u koju je upala. Pravna sigurnost, pravična suđenja, nezavisne sudije, pravna država je nešto što je voljom režima Borisa Tadića daleko, baš kao i Evropska unija. Hvala.
Reč ima poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je osam minuta i 30 sekundi.
Gospođo Čomić, dovoljno je i osam minuta, znate da sam ja darežljiv kada je u pitanju EU. Sada bih skrenuo pažnju na nešto u vezi sa čim vi niste shvatili gospodina Petra Jojića. U nastavku razmatranja ovog zakona biće i drugih odredaba gde će biti govora o shvatanjima i stavovima, međutim, jedno je pravno shvatanje koje zauzima odeljenje Vrhovnog kasacionog suda, a drugo su načelni pravni stavovi. Gospodin Jojić vam je vrlo slikovito objasnio kako se dolazi do pravnih shvatanja u odeljenjima i kako se dolazi do načelnog pravnog stava. Velika je razlika. Ukoliko vi verujete ili ne verujete, to je vaš problem, ali na bazi nekog mog iskustva, a verujte da sam bio suočen sa ovim problemom najmanje 30 meseci kao ministar trgovine, mi smo imali veliki problem kada su u pitanju stavovi i shvatanja koja zauzimaju odeljenja. Zašto? Zato što predsednik veća napiše neki tekst i kaže - to je pravno shvatanje, zakaže sednicu odeljenja, kolege podignu ruke i to postane pravno shvatanje. Kolega iz drugog odeljenja, iz drugog veća istog odeljenja, u identičnoj pravnoj situaciji, a dešavaju se takve situacije, napiše pravno shvatanje, zakaže se sednica odeljenja, dignu ruke i vi imate u pravnom prometu dva pravna shvatanja koja su međusobno potpuno suprotna. Onda, ako dođe do Vrhovnog suda, pričamo o Vrhovnom sudu jer nemamo iskustva sa Vrhovnim kasacionim sudom, molite se Bogu kom će veću da padne predmet, da li veću čiji je predsednik izdejstvovao pravno shvatanje na ovaj način ili veću gde je drugi. Pogotovo je to bilo strašno kod veća za upravne sporove. Kada su u pitanju načelni pravni stavovi koji se zauzimaju na opštoj sednici, ja moram da vam skrenem pažnju, na bazi prakse rada Vrhovnog suda, ne od kad je ova gospođa, nego odavno, i tu imamo lobiranje, bukvalno rečeno lobiranje i zauzimaju se neki načelni stavovi. Da vam sad kažem nešto najiskrenije: ako je načelni pravni stav od '65, '70 i neke ili eventualno 1983, 1984, 1985. godine, onda je to zacementirano i ima svoju težinu; ako se radi o načelnim pravnim stavovima zauzetim posle 1992, 1993. godine naovamo, vežite mački o rep, od toga nema ništa. Zahvaljujući akciji Dušana Petrovića i Srđana Milivojevića, stečajna mafija je na slobodi danas, da znate, i niko ne priča o tome. Svi su oni na slobodi danas, brane se sa slobode i našli su novu stranku koja ih štiti. Tamo će da budu funkcioneri jer su tajkuni. Ako ste uspeli ovo da shvatite, gospođo ministre, onda će vam biti mnogo lakše da posumnjate u obavezujuću snagu načelnih pravnih stavova i pravnih shvatanja. Ovo deluje malo anahrono i deluje kao da neko pledira na nepoštovanje sudstva. Molim vas, Vrhovni sud Srbije, Društvo sudija i društvo ovih tužilaca ne može da se uporedi sa Domom lordova. Dom lordova vrlo retko zauzima načelne stavove povodom nekih pitanja. Ima tu nekih i drugih razloga, da vas ne opterećujem time, da vam ne pukne mozak, ali ima i drugih razloga. Znači, u tom smislu treba tumačiti ovu kritiku, pre svega zbog ove naše sumorne prakse. Načelni pravni stav, pravno shvatanje u uređenom pravosuđu ima nekog smisla, ali otkad je došla demokratija mi smo daleko od toga što ima smisla. Što se tiče ovog amandmana koji je podnet na član koji govori o objavljivanju na veb-stranici Vrhovnog kasacionog suda, zašto nešto što je obično tehničko sredstvo vi dižete u zakonsku normu? To je neka mogućnost. To je mogućnost i rezultat tehničkih dostignuća pojedinca u kući, institucije, firme, da li ima kompjuter, da li je priključen na internet itd. Zašto od toga pravite zakonsku normu? Ko ima, ukoliko se to objavi, može da vidi, a kad ga stavite kao zakonsku normu, onda neminovno morate da vodite računa da svaka zakonska norma u sebi, ako ne direktno onda indirektno, sadrži nešto što se zove pravo i sadrži nešto što se zove obaveza. Ako vi jedan oblik tehničke komunikacije dižete na nivo zakonske norme, onda treba da preuzmete odgovornost da obezbedite uslove da bi i pravo i obaveza bili na istom tasu. Ne, Vladi je stalo da... Videla žaba da se konji potkivaju, pa hajde i ona da digne nogu. To je taj problem, što vi od jednog običnog tehničkog sredstva kao mogućnosti pravite EPP. Pa i sada Vrhovni sud Srbije ima svoj veb-sajt, pa ko je zainteresovan i ima kompjuter u kancelariji, klikne, pronađe nešto što ga interesuje. Doduše, ovih stvari možda i neće baš da bude. Pazite, ako ste krenuli na ovaj način, vi morate da date sad i nalog kako da se ažurira sajt. Šta meni vredi što gledam sajt kad su tamo odluke od pre godinu i po dana? Ne, videla žaba gde se konji potkivaju, pa hajde da digne batak, i ona da dobije potkovicu. Ali, da li može da nosi potkovicu, nema veze. Potkovica teža od žabe. Računaju da će vreme da progura svoje, proći će, tu će malo ovaj informativni medij, onaj medij, sve će da bude evropski, evropski. Znate kako to ide smešno. Još veći problem u celom ovom vašem konceptu jeste to što vi nešto tumačite da je nadležnost a nije nadležnost. Nadležnost je nešto što može da se definiše kao stvarana i mesna, gde treba da se primeni zakon, odgovarajuća odredba. Kako može neko da bude nadležan za utvrđivanje pravnih stavova? Kad se priča o nadležnosti vi morate da imate i stranke, ovde nema stranaka. Da ste možda razmišljali o nečemu –delokrug poslova, svaka čast, ali vi ste napisali "nadležnost", a reč "nadležnost" u pravu ima vrlo precizno značenje. Narodna skupština je nadležna, imamo dva člana koja definišu šta su to poslovi koji su u njenoj nadležnosti, ali Narodna skupština razmatra i druga pitanja koja nisu u ta dva člana, zato što to spada u delokrug poslova i interesovanja Narodne skupštine. Međutim, šta da radimo, imamo problema zbog toga što su ljudi završili fakultete "na vezu".
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Avramović je podneo amandman na član 44. i to je prirodni nastavak onoga što sam malopre pričao. Vidite, ovde ste u članu 44, to je opšta sednica... (Predsedavajuća: Na redu je član 34.) Izvinjavam se, član 34. Gospodin Avramović je podneo amandman na dva člana, na član 34. i član 44. U redu je. Sada ću da vam objasnim zbog čega je u redu. Pogledajte naslov iznad člana 44, upravo stoji ona reč "delokrug". Iznad člana 44. kaže: Opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda – Delokrug; znači, to su poslovi. U okviru toga je napisano i o načelnim pravnim stavovima. To je ono što sam malopre pričao. Gospodin Avramović je svojim amandmanom na član 34. tražio da se stavovi 3. i 4. brišu. Taj član se odnosi na godišnji raspored poslova. Između ostalih stvari, tu je propisano nešto za šta smatram da mu nije mesto u zakonu, a to je da li će na godišnji raspored sudija da se žali i u kom roku će da podnese prigovor da bi se taj godišnji raspored promenio. Mislim da je to stvar poslovnika. Ako ovo ubacujete u zakon onda treba da bude čitav pravni put definisan, a ovde ne postoji pravni put. To je prva i osnovna primedba. Stav 3. kaže: "O prigovoru sudije odlučuje predsednik neposredno višeg suda u roku od osam dana od dana podnošenja prigovora". Stav 4, koji gospodin Avramović traži da se briše, glasi: "O prigovoru sudije na godišnji raspored poslova u Vrhovnom kasacionom sudu odlučuje opšta sednica." Izvinite, molim vas, mislim da ste to pitanje digli nepotrebno na neki viši nivo. Sada moram da vratim malo raspravu na nešto što je bilo prisutno u načelnom pretresu o ovom predlogu zakona. Koliko se sećam, mislim da je gospodin Konstantinović, ali nećete da se ljutite ako sam i pogrešio, ali znam da je nekoliko predstavnika DS-a veličalo ovaj predlog zakona, između ostalog tvrdeći da više neće biti nameštanja predmeta prema sudiji i prema veću; čak je tu neko malo istrčao izvan okvira pa je rekao - kompjuter ima da određuje kada će ko u kom predmetu da sudi itd. Moram radi javnosti da kažem da tako nešto već funkcioniše u Srbiji. Postoje rimski brojevi za veće, za sudiju koji se zadužuje i onda ide onaj broj iz upisnika po redosledu kad je došao. Svrha tog prirodnog prava jeste to da sudija sudi po redosledu kako dolaze predmeti, a svodi se na sledeće: ako ima deset sudija, ima deset svojih brojeva i onda prvi predmet ide prvom sudiji, 11. ide prvom, 21. ide prvom, po onoj logici da ne može da se utiče na to koji će sudija da sudi u zavisnosti od toga ko je tužilac a ko je tuženi. To kod nas manje-više i funkcioniše. Pitanje rigoroznosti i da li to funkcioniše na pravi način jeste nešto što je unutrašnja stvar suda. Međutim, znate kakvi su advokati, oni su snalažljivi, podnesu tužbu, pa onda povuku tužbu, pa podnesu ponovo tužbu pa dobiju drugi broj i drugo veće, tako da ne treba da pravite od toga fetiš. To što će kompjuter... Petre, da li sam pogrešio nešto? (Ne.) Povlače tužbe pa ih ponovo vraćaju kada dođe na red Marina, neće da mu sudi Persida, nego hoće da mu Marina sudi. Ljudi, to se zna. Mislim da ne treba od toga sada praviti nauku. To je najobičniji raspored. To što ste vi hvalili kako će kompjuter, ali ne NASA-in kompjuter, da deli predmete, od toga nema ništa. Zaboravite to. Ne znam odakle vam taj nagon da toliko hvalite te mašine. Mnogo hvalite mašine, a društvo nam je kao životinjska farma. To je nešto neverovatno. To jeste garantovano pravo, standardima Ujedinjenih nacija, za samostalnost i nezavisnost sudstva – da po redosledu sudija bude zadužen sa predmetom i da sudi, nema tu ni žrebanja, niti binga, niti lotoa, niti Pink, niti ovo, niti ono, nego se tačno zna redosled. Ali, nemojte da od ovoga pravite, kao, dobar sistem koji će da spreči zloupotrebu. Na jednom primeru sam rekao kako se to sprečava. Ili, ode advokat u pisarnicu i kaže – ako sada podnesem, koje će veće da bude? Marinino. Neću da podnesem, za koliko da dođem? Dođi za pola sata. U međuvremenu je "utrčala" jedna tužba, ide se kod Perside i onda je završen posao. Nemojte da nam držite predavanja kako su to moderne evropske stvari itd. U evropskim sudovima se muva na neviđeno, ne biraju se sredstva. Šta mislite ko će da dobije spor od dve-tre milijarde da sudi? Neka Marina tamo? Ma neće, već odabrani sudija. Ovo shvatite samo kao kritiku prakse, ne kritiku prvog i drugog stava ovog vašeg predloga zakona. Pošto želite da kukuričete o tome da je to tehnologija, kompjuteri će da srede pravično suđenje itd., onda nemojte od toga da pravite nauku. Da sudija koji je nezadovoljan godišnjim rasporedom ima pravo na prigovor, o prigovoru rešava viši sud, to vam ne treba u zakonu. Nije sve podobno da bude u zakonu. Ne može neko da stavi u zakon šta mu padne na pamet, pogotovo ovako nešto što se tiče EPP-a. Jer, ako stavljate ovo ovako kao EPP, onda vi sudiju uvlačite u nešto što su neotuđiva prava iz radnog odnosa, jer kod sudija imamo jednu stvar - sudijsku funkciju i radni odnos. To je sublimirano u ličnosti sudije, vodite računa, jedno je sudijska funkcija, drugo je radni odnos. Kamo sreće da se nikada ne postavlja pitanje radnog odnosa sudija, već vršenja sudijske funkcije, a ovo već poprilično zalazi u nešto što se tiče nepotrebnih stvari. Zato vam i kažem da nije svako slobodoumno razmišljanje, želja ili volja dobra materija za zakonsku normu. Jer, vi kako ste krenuli otprilike bi to, da bi gledaocima bilo jasno šta oni pokušavaju, bilo: Zakon o braku kaže šta je bračna zajednica i šta je brak; u osnovi jeste da se vole muškarac i žena, koji imaju nameru da trajno žive. Po zakonu su dužni da poštuju te obaveze koje su propisane zakonom. Posle dvadesetak i nešto godina nema više ljubavi, nestalo je nešto i sada žena tuži muža u sudu i kaže - tražim da donesete presudu i da obavežete muža da me voli. Kako to može u zakonu? Kako to može u presudi? To je ovo što vi upisujete ovde. Majke mi, biću dobar sudija. Imamo onog što se kleo dva puta u crkvi pred Bogom, pa je postao "Smoki". Nemojte, nije sve za zakonsku normu. Gospođo ministre, stičem utisak da vas je neko u ovom setu pravosudnih zakona, delom ovog zakona, ali još više ona dva-tri zakona koja slede posle ove rasprave, grdno prevario. Sada ću da vam objasnim u čemu se ogleda ta prevara. U Ustavu Republike Srbije postoji član 146, prvi stav kaže ovako: "Sudijska funkcija je stalna". Šta po vama znači stalnost? Stičem utisak da vi brkate pojmove, trajno, stalno, na neodređeno, na određeno vreme. Da li može da se vrši sudijska funkcija na određeno vreme? Možete da primite čistačicu na tri meseca, da radi na određeno vreme. Možete čistačicu da primite na probni rad. Ima tamo u zakonu koliko maksimalno može da traje. Možete nekoga da primite da radi povremene i privremene poslove. Možete da angažujete nekoga po osnovu ugovora o delu, ali ovo je sudija. Ovo nije radni odnos, ovo je funkcija. To je funkcija u okviru jedne grane vlasti koja kontroliše, prilično, i zakonodavnu i izvršnu vlast. Da li je sudija u radnom odnosu? Vidite, ovde ste rekli stalnost, a u sledećem članu Ustava postoji odredba koja kaže: "Visoki savet sudstva, u skladu sa zakonom, bira sudije za trajno obavljanje sudijske funkcije u istom ili drugom sudu." Šta vam znači ovo - trajno obavljanje? Zar pojam stalnosti ne obuhvata u sebi i trajnost? Ovo što pričam odudara od amandmana, ali mora da se ima u vidu i ovo, jer je sada hajka na sudije. S obzirom na to da postoji 126 glasova i da će biti reizbornosti, vodite računa o godišnjem rasporedu, vodite računa. Ovde je namerno dat rok za prigovor sudiji koji je nezadovoljan godišnjim rasporedom. Zašto? Da bi ga eliminisali ovi "žutaći", da bi ga izbacili iz suda. Vidite li koliko oni dugoročno smišljaju prevaru? U Ustavu Republike Srbije postoje dva člana koja su međusobno kontradiktorna. Sudijska funkcija je stalna, i kada Narodna skupština po novom zakonu, novom Ustavu bira sudije, ona im daje stalnost funkcije. Nema sudija na određeno vreme. To ne postoji. Ako postoji sudija na određeno vreme, onda on nije sudija. Principi i načela za uređenje sudova, radi obezbeđenja samostalnosti i nezavisnosti sudija, koja su usvojile Ujedinjene nacije ne znaju za ovo rešenje. Mi smo malo čekali da čujemo i ovo udruženje sudija, pošto su oni mnogo pametni itd. Pa, danas i juče smo izdiktirali imena sudija. Neće oni da se oglase. Udruženje sudija je fol protiv ovih ovde. Oni su na istom poslu, da znate, i sudije, i tužioci, i stranke i građani koji učestvuju u sudskom postupku. Oni su na istom. Oni se samo pro forme bore protiv reizbornosti. Vi se sećate Vide Petrović-Škero. Kao predsednik Okružnog suda ona je izašla da štrajkuje, da demonstrira sa ljudima koji rade u sudskoj administraciji. Ona je kritikovala Vladu, a ona je pisala uredbu Vladi Zorana Đinđića kako da se isporuči Milošević. Pa, kao nagradu za to, navodno ona je neprihvatljiva za Okružni sud, oni je prebace u Vrhovni, a tamo je jedva dočekala da dođe na mesto predsednika. Videli ste pre nekoliko dana – ona kritikuje Vladu. Pa, ko veruje u to? Mene ne može da ubedi zato što mnogo bolje znam šta oni rade i kako funkcionišu. Vidite čime se sve prikriva podla namera: i odredbama o veb-sajtu Vrhovnog suda, načelnim pravnim stavovima, a imate dve kontradiktorne odredbe Ustava Republike Srbije koje će ovi "žutaći" da zloupotrebe. Zato ne čudi: pre mesec dana je jedan sudija doneo jednu presudu, a u identičnom činjeničnom i pravnom stanju danas donosi drugu presudu. Zašto? Prete mu reizbornošću. Idu na reizbornost, na lustraciju. Osim Srpske radikalne stranke, koja se bori protiv reizbornosti, svi drugi su saglasni da bude reizbornosti. Zbog čega? Ne žele da poštuju Ustav, zakon, ne žele da poštuju principe Ujedinjenih nacija, Evropske unije. Ja branim Evropsku uniju, ne daj bože, ali kakvi su ovi, moraću i to da radim. Do viđenja.
Da li još neko želi reč? Zoran Krasić je govorio 14 minuta i 37 sekundi. Imate 23 sekunde, ako želite. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 39. i član 39. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, malopre je gospođa potpredsednik pročitala da je Vlada Republike Srbije (naravno, dobili smo mi to u izveštaju Vlade, ali ovo je obraćanje radi javnosti) prihvatila amandman kolega iz LDP-a na član 38, koji se odnosi na stav 2. ovog člana. U vezi je sa članom 44, zato ne zloupotrebljavam nego ću dovesti to u vezu u međuvremenu. Član 38. govori o odeljenju sudske prakse i u drugom stavu kaže da "odeljenje sudske prakse prati i proučava praksu sudova i upoznaje sudije, sudijske pomoćnike i sudijske pripravnike sa pravnim shvatanjima sudova". Ovde su kolege predložile da se doda da odeljenje sudske prakse, pored svega ovoga, proučava i praksu međunarodnih sudskih organa. Vrlo interesantna formulacija i zaista bi bilo dobro, gospođo Malović, da nam objasnite šta ste vi razumeli pod tim "međunarodni sudski organi". Da li je to Haški tribunal, da li je to Međunarodni sud u Hagu, da li je to Međunarodni sud za ljudska prava? Nažalost, nemamo mi dobru praksu, odnosno dobra iskustva ni sa jednim od tih sudova i ne možemo zato što ste vi, što bi rekao Krasić, na tom vašem evropskom putu, da prihvatamo sve što miriše na Evropu, pa makar to i ne bilo u skladu sa Ustavom Republike Srbije, kao ovo. Ja sam vas i malopre, kada sam govorila o amandmanu kolege Živkova, upozorila da morate da vodite računa da zakoni koji se usvajaju u ovom parlamentu moraju biti u skladu sa Ustavom. Ne moraju biti politički u skladu sa stavovima SRS, sa političkim programom SRS. Mi svoje stavove i program iz ove oblasti iznosimo pred građane Srbije i odavde i sa svakog drugog mesta i objašnjavamo građanima Srbije na koji način bi bili uređeni sudovi kada bi to radili srpski radikali. Dakle, ne insistiramo na tome, ali kada je u pitanju usklađenost zakona sa Ustavom onda tu nisu u pitanju ni stranački programi, ni ideologija, ni ideje, to jednostavno tako mora. Vi ste pravnik i znate. Svaki zakon, Ustav može da vam se dopada ili da vam se ne dopada. Ja sam i u prepodnevnom delu (ili već kad) govorila da su kolege iz LDP-a ovde više puta rekle da su oni vodili antiustavnu kampanju i da je u Srbiji na delu vrlo loš Ustav, ali da ono što se donosi ovde mora da bude u skladu sa Ustavom. Kao što mi imamo vrlo loše mišljenje o mnogim vašim zakonima, ali svaki zakon koji se donese u ovom parlamentu za srpske radikale je zakon koji mora da se primenjuje dok ne bude donet nov ili promenjen taj zakonski tekst. Zato vas molim da nam objasnite šta su vam ovi međunarodni sudski organi i šta je to dobro, čak i kad bi bilo u skladu sa Ustavom, u praksi tih međunarodnih sudskih organa što bi moglo da nam posluži kao neka ideja vodilja i što bi moglo da usmerava naše propise u pravcu tih, kako rekoste, organa. Amandman Milana Avramovića odnosi se na član 44, a taj član se odnosi na opštu sednicu Vrhovnog kasacionog suda. U stavu 1. ovoga člana stoji da opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda usvaja načelne pravne stavove, razmatra primenu zakona, imenuje sudije Ustavnog suda, itd. Neću da gubim vreme da čitam ceo tekst ovog člana, jer se naša primedba odnosi upravo na ovo da opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda usvaja načelne pravne stavove. Već smo vas upozoravali na to, upozoravamo i skupštinsku većinu, kada budu glasali o ovom zakonu i ovim amandmanima, da povedu računa o tome. Čudi me, kolega Ratkoviću, pošto ste vi kao predsednik Zakonodavnog odbora više puta ovde, naravno protivposlovnički, pisali da neki amandmani nisu mogući zato što... ali niste ustanovili da nisu u skladu sa zakonom i Ustavom, kako niste skrenuli pažnju Vladi Republike Srbije da i ovaj član 44, kao i član 31. i još neki članovi Predloga zakona o uređenju sudova, zapravo nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije. U obrazloženju svog amandmana Milan Avramović napisao je da član 142. stav 2. Ustava Republike Srbije propisuje da sudovi sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata. S obzirom na to da je Vlada Republike Srbije dala potpuno identično obrazloženje zašto ne prihvata amandman Milana Avramovića, kao što je napisala i za amandman Dragana Živkova, ja ću da pročitam to obrazloženje i da iskoristim isto ono objašnjenje, jer na identičan tekst mogu samo vrlo slično, ali u suštini isto da odgovorim. Dakle, kažete da se amandman ne prihvata iz razloga što je neophodno da Vrhovni kasacioni sud zauzima načelne pravne stavove radi jedinstvene primene prava u sudu. Ova rečenica apsolutno ništa ne znači u odnosu na amandman koji smo mi podneli. Mi kažemo da to treba da se briše, a vi kažete da je neophodno da Vrhovni kasacioni sud zauzima načelne pravne stavove. Mi bismo prihvatili vaše objašnjenje da ste nam argumentovano rekli zašto je neophodno, jer vi ste nam već kroz sam član 44, i prethodno član 31, rekli da je to neophodno. Ali, interesantan je ovaj drugi deo obrazloženja gde kažete da je tačno ono što smo mi napisali da "Ustav Republike Srbije u članu 142. stav 2. propisuje da sudovi sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, ali je", kaže Vlada, "s druge strane potrebno, budući da navedeni propisi nisu uvek precizni, da se zauzmu načelni pravni stavovi kako bi se ti propisi jedinstveno primenjivali." Šta ovo znači? Iz vašeg obrazloženja je očigledna vaša namera da vi pravnom praksom Vrhovnog kasacionog suda menjate Ustav Republike Srbije, menjate zakone, koje potpuno svesno donosite neustavne; onda ćete naravno posle da dođete u situaciju da kažete – nije ovo baš u skladu sa zakonom, jer ovaj zakon nije u skladu sa Ustavom, ali Vrhovni kasacioni sud je zauzeo taj stav i mi moramo da poštujemo taj stav. Ponoviću ono što sam rekla kada sam govorila o amandmanu Dragana Živkova. Pitala sam, pre svega, javnost Srbije šta bi se desilo da je ovaj zakon o uređenju sudova već donet i da je stupio na snagu i da se sada primenjuje, da li bi svi... Ovo je pre svega, pošto je radno vreme sudijama uglavnom završeno i volela bih da prate rad parlamenta, bar kada je u pitanju ova tema, pre svega zato što želimo da im kažemo ono što je kolega Krasić rekao, da je jedino SRS iskreno i isključivo protiv lustracije i protiv toga da se sve sudije nađu na belom hlebu, da bi posle bili raspoređivani, odnosno da bi dobijali te sudijske funkcije po želji Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Miškovića i još nekih koji drmaju Srbijom. Zato, dakle, pitam pre svega sudije, da je ovaj zakon na snazi, ovaj o kome sada govorimo, da li bi sudije kojima je stalo do profesije, koje svoj posao rade časno, pošteno, u skladu sa zakonom, prihvatile stav Okružnog suda u Beogradu da je to, ne daj bože, stav Vrhovnog kasacionog suda? Govorim o veću sudija Slađane Bojović, Željka Škorića i Živane Đukanović, koji su doneli potpuno nezakonitu presudu odbijajući žalbu Đorđa Gačevića iz Beograda, odbornika Srpske radikalne stranke u Skupštini gradske opštine Novi Beograd. Kako biste vi naterali sudije da rade na osnovu ovakve pravne prakse kad, evo, u ovom slučaju imamo desetine odluka raznih sudskih veća okružnih sudija širom Srbije, koji su svoje presude donosili apsolutno u skladu sa Zakonom o lokalnoj samoupravi, sa Zakonom o lokalnim izborima i nisu podlegli uticajima onih koji pokušavaju da prekrajaju volju građana bez izlaska na izbore? Dakle, moramo da vodimo računa o ovakvim izuzecima, da ne dozvolimo da neustavnim rešenjima dođemo u situaciju da u nekoj budućnosti, u nekom drugom kontekstu, ta Slađana Bojović, Željko Škorić i Živana Đukanović postanu sudije Vrhovnog kasacionog suda i da takav trio stvara pravnu praksu u Srbiji; znači, potpuno bi uništili pravni sistem, zato što je očigledno da ova sudijska trojka ne sudi ni po zakonu, ni na osnovu Ustava. Njih verovatno nije mnogo briga da li će biti sudije ili neće, za njih ste, pretpostavljam, našli neka druga mesta, kao za vašeg pomoćnika, gospođo Malović, koji ovde nije mogao da prođe kao sudija. Mi moramo da vodimo računa, pre svega, o interesima građana Srbije. Ovog momenta govorim u ime građana Zemuna, koji su svoju izbornu volju iskazali na poslednjim lokalnim izborima, i na svim ostalim; na lokalnim izborima nedvosmisleno su pokazali da žele da Zemunom vlada u ogromnoj većini SRS u koaliciji sa DSS-om. Sada vi tražite, zato što pretite lustracijom... I, svim sudijama koje su dobile da rešavaju po žalbama nekih građana Zemuna u malom mozgu je prisutna činjenica da se ovih dana ovde raspravlja o tome da li će biti lustrirani ili neće, i znaju ko je sada taj ko lustrira sudije po Srbiji, odnosno ko im priprema lustraciju. Vi sada tražite da sve sudije budu podobne režimu, da sve sudije budu podobne izvršnoj vlasti i Borisu Tadiću, kao što su sudije Slađana Bojović, Željko Škorić i Živana Đukanović. Nisu takve sudije u Srbiji. Ogromna većina sudija u Srbiji želi da svoj posao obavlja u skladu sa zakonom; sudije žele da budu nezavisne, da pravosuđe bude i samostalno i nezavisno, ali imaju problem sa izvršnom vlašću. Mi pokušavamo da zaštitimo i te sudije, kao i gospođu Radmilu Josipović, zaposlenu u Skupštini grada Beograda, koja je juče u razgovoru sa Živkom Jocićem, sekretarom opštine Zemun, rekla da ne sme da objavi legalno donet Statut gradske opštine Zemun zato što joj je naloženo da to ne čini. Pitam je javno odavde, i neka nam kaže, ko joj je naložio? Mi smo juče tražili od gospodina Milana Markovića da nas obavesti ko je naložio ovoj gospođi da u "Službenom listu grada Beograda" od 17. novembra ne objavljuje legalno i legitimno donet Statut gradske opštine Zemun. Još uvek nismo dobili taj odgovor. Razumemo da gospodin Milan Marković, kao častan čovek, ne sme ni da pita Dragana Đilasa o čemu se radi. Zato ga mi pitamo javno i otvoreno da li će dotle da ide, da li je ugrožen posao ovoj ženi zato što je, potpuno nesvesno, u razgovoru sa svojim kolegom iz opštine Zemun iznela činjenicu da je na nju vršen pritisak? Da li je posao te žene u pitanju i da li je moguće da će Dragan Đilas toliko moralno da se sroza da će samo zbog placa kod Bežanijske kose, već se "udilovao" sa Vučićem i prodali su ga, sada to ne mogu da regulišu pravno, a pare su uzeli, da li će zbog toga da dovede u pitanje pravosudni sistem i pravni sistem države Srbije?
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 45. i član 45. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srbija je zemlja koja je odavno, dok su još ovi što sada vitlaju i vode Evropu živeli u hordama, imala zakon, zvao se Dušanov zakonik. Vi ste podigli caru Dušanu spomenik, Srbija vam je za to zahvalna. Pogledajte kako taj spomenik izgleda: car Dušan drži sa jedne strane zakon i u drugoj ruci drži topuz, da bi se zakon sprovodio. Sećam se nekih odlomaka iz Dušanovog zakonika, kaže: "A sudije da sude po zakonu, a ne po milosti, carstva mi". Dakle, isti zakon i za cara i za najsitnijeg velmožu iz carstva Dušanovog. Doduše, u tom Dušanovom zakonu pisalo je da ukoliko neko ukrade, odseku mu ruku. Nešto razmišljam, koliko li bi ovih iz "žutog preduzeća" sada bez obe šake ili bez jedne šake ostalo, samo za ovih osam godina od kada su na vlasti. Mnogi bi se potpisivali ovako. Ostavimo to na stranu. Narodni poslanik Momčilo Duvnjak podneo je amandman na član 45. zakona, koji glasi: "Naslov iznad člana 45. i član 45. brišu se". Član 45: "Opšta sednica saziva se i kada između veća iz različitih odeljenja ili između različitih odeljenja nastane nesaglasnost u primeni propisa, kada se u jednom odeljenju odstupi od načelnog pravnog stava ili kada na sednici odeljenja ne može da se usvoji pravno shvatanje." Dame i gospodo, za šta nam služe zakoni koji su toliko transparentni da se mogu primeniti bez ostatka, ako moramo da razmišljamo o tome kako da se usvoji pravno shvatanje zakonskih odredaba? Slobodna volja ili ono što se priprema u pravosuđu, u sudstvu - lustracija. Oni koji budu slušali će moći i do Vrhovnog i do kasacionog suda, reizbor će se izvršiti tako što će oni koji se nisu priklonili "žutom preduzeću", vladajućoj nomenklaturi, morati da idu u advokate i bojim se da će mnogo advokata biti. Član 142. Ustava koji treba da bude rodno mesto svih zakona, svi zakoni koji nisu u skladu sa Ustavom moraju da se dovedu u sklad, ne može se Ustav prilagođavati zakonima, nego upravo zakoni Ustavu, kaže: "Sudovi su samostalni i nezavisni u svom radu i sude na osnovu Ustava, zakona i drugih opštih akata, kada je to predviđeno zakonom, opšteprihvaćenih pravila međunarodnog prava i potvrđenih međunarodnih ugovora". Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju zbog čega amandman narodnog poslanika Momčila Duvnjaka nije prihvaćen kaže se – amandman se ne prihvata, a obrazloženje je isto kao za amandman gospodina Živkova na član 31. To obrazloženje kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je neophodno da Vrhovni kasacioni sud zauzima načelne pravne stavove, radi jedinstvene primene prava u sudu". Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko niži sud donese odluku, presudu koja nije u skladu sa zakonom, obaveza višeg suda je ili da presudu vrati natrag, da je uskladi sa zakonom ili da donese presudu koja će biti usklađena sa zakonom, a ne da pravno mišljenje, pravni stav donose kasacioni sudovi. Smatram da je u ovoj državi doneto mnogo zakona koji nisu primenjivi. Evo, unazad pet-šest godina sigurno je nekoliko desetina zakona doneto da bi bili zakoni, da bi bili izglasani, a da se odmah u praksi ne mogu primeniti. Dame i gospodo, ovaj zakon će toliku turbulenciju napraviti u pravosuđu, toliko će toga da se dovede pod znak pitanja, toliko će časnih, čestitih i poštenih sudija morati da ode iz pravosuđa ili da se prikloni tome da sudi onako kako narede vrhuške, recimo, kako naredi Dragan Đilas, za koga sam čuo, dame i gospodo, da se u kabinet gradonačelnika uselio 15 dana pre nego što je izabran, i to tajno, noću. Oni su navikli uglavnom noću da rade, neki su čarape navlačili na glavu, a kada se ide noću, onda se baš i ne prepoznaje. Kada idu zajedno, da se ne bi prepoznali. Da li ćemo, dame i gospodo narodni poslanici, već na nekoj od sledećih sednica, na predlog Vlade Srbije, na predlog "žutog preduzeća" i onih šprajceva, kako reče jedan poslanik dok je bio poslanik SRS pa je za jednu drugu poslaničku grupu govorio - vi ste šprajcevi ovih "žutih", podupirači ovog "žutog preduzeća"... Da li će na zahtev "žutog preduzeća" i novih šprajceva Željko Škorić, Slađana Bojović i Živana Đukanović biti predložene za, recimo, Vrhovni kasacioni sud? Ne bi me iznenadilo. Ovo ljudi slušaju. Ne sude po zakonu, nego slušaju šta kaže tata, pa makar tata bio i Dragan Đilas. Ono što se desilo u Zemunu i ono što se dešava sada, taj atak na demokratiju, taj atak na volju građana do sada nije viđen. Dame i gospodo narodni poslanici, ne služeći se zakonom nego slušajući tatu pokušavaju da, pored jasno izražene volje, pored sprovedenog zakonskog postupka, anuliraju volju građana. Mislim da to neće moći. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman narodnog poslanika treba prihvatiti.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Poslanička grupa SRS ima još osam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, narodni poslanik SRS gospodin Momčilo Duvnjak je sagledao jednu odredbu u ovom zakonu koja je u suprotnosti sa Ustavom i naravno da je amandmanski intervenisao da se to popravi. Moram da izrazim neslaganje, koje nije veliko, sa kolegom Zoranom Krasićem. Gospodine Krasiću, rekli ste da je ideolog Srđan Milivojević. Znate zbog čega Momčilo Duvnjak nije u poziciji da brani svoj amandman? Iz razloga što su građani Kruševca ukazali poverenje SRS, pa između ostalog rešava neka životna pitanja i probleme grada Kruševca. Ko najbolje poznaje nas? Oni građani iz sredina odakle smo i gde živimo. Vidite da oni nisu ukazali poverenje Srđanu Milivojeviću. Samim tim pomalo sumnjam ne u vaše pravne stavove, apsolutno su ispravni, ali u onu tvrdnju od sinoć pomalo sumnjam. Ali, vraćam se, naravno, amandmanu. Amandman koji je podneo kolega Duvnjak odnosi se na Vrhovni kasacioni sud. On je predložio da se član 45, zajedno sa naslovom iznad tog člana, briše. Po konceptu SRS, kako sagledavamo rešavanje problema pravosuđa, Vrhovni kasacioni sud može da bude prihvatljiv. Njegova nadležnost, njegovo uspostavljanje, njegov delokrug i sastav i njegova mogućnost, po Ustavu, da bira i Ustavni sud nisu sporni, ali jeste uspostavljanje mogućnosti za Vrhovni kasacioni sud da on usvaja načelne stavove. Znate na čega, što bi vi gospođo Čomić rekli, na čega to liči? To liči na prenošenje zakonodavne mogućnosti na Vrhovni kasacioni sud. Zbog čega vi to radite? Ne uzimate sve, vi ponešto i vratite, ali se uvek treba osloboditi onog, čim pre, što vi vratite. Šta vi želite time što uzimate od Vrhovnog kasacionog suda i od pravosudnih organa uopšte? Želite da preuzmete ne sam postupak nego konačne odluke. Ako već uzimate to, onda hoćete da se odužite, pa kažete Vrhovnom kasacionom sudu da on ima mogućnost da se bavi zakonodavnom delatnošću. Kako? Uspostavljanjem načelnih pravnih stavova. To nije povezano sa tradicijom, sa pravnom, istorijskom ili bilo kakvom drugom tradicijom, nego su to ad hok rešenja problema. Kada bi Vrhovni kasacioni sud trebalo da postupa po žalbama odbornika, vezano za Zakon o lokalnim izborima, verovatno bi u opštoj sednici zasedao i doneo načelni stav kako, pored onoga što je uradio Okružni sud u Kragujevcu, kao i u Jagodini i u Beogradu, da to bude praksa, i to obavezna i za ostale sudove. Vidite, kolega Momčilo Duvnjak je to prepoznao i suprotstavlja se tome, kao i cela poslanička grupa SRS. Vlada se u obrazloženju, a to su već moje kolege govorile, poziva na obrazloženje koje je dala na nekoliko amandmana koje su podneli poslanici SRS. Vi kažete i priznajete da, na osnovu Ustava, član 142. stav 2, sudovi sude na osnovu Ustava, zakona, opštih pravnih akata i međunarodnih ugovora koji su priznati. Meni je ovo vrlo zanimljivo, kažete – s druge strane, potrebno je, budući da navedeni propisi nisu uvek precizni, da se zauzmu načelni pravni stavovi kako bi se propisi jedinstveno primenjivali. Nisu uvek precizni, vrlo često propisi koje skupštinska većina usvaja nisu precizni. Evo, jedan od narodnih poslanika sa područja Okružnog suda u Šapcu uložio je preko deset amandmana na set zakona iz oblasti pravosuđa. Nijedan nije prihvaćen, a siguran sam da će taj narodni poslanik da glasa za ove zakone. To nije dobro. On je sam uočio greške i nedostatke ovih predloga, ali će da glasa za njih. Vi, kolege poslanici, ne razmišljate uopšte o tome da pomognemo Vladi takvoj kakva jeste. Ona pokušava da prevari građane, pokušava da unese zabunu u pravosudni sistem. Ako bi ova Narodna skupština kao najviše zakonodavno telo trebalo da štiti nešto, pored pojedinačnih prava, to je da stvorimo dobre preduslove za nezavisnu, treću, veoma važnu, granu vlasti, a to je sudska vlast. Jer, ona postupajući primenjuje svoje znanje i praksu i na jednu i na drugu granu vlasti; u slučaju da oni koji jesu narodni poslanici i oni koji vrše izvršnu vlast ne poštuju zakone, sudska vlast se primenjuje i na njih. Umesto da im stvorimo dobre uslove... A dobre uslove ćemo stvoriti ukoliko budemo donosili dobre zakone. Ako toga ne bude, oni neće imati dobar pravni okvir da mogu da postupaju u skladu sa svojim ustavnim obavezama. Činjenica je da ovaj zakon nije dobar i na to ukazuje i to što su na ovaj zakon podneta ukupno 53 amandmana, a od toga je 19 prihvaćeno. Gospođo ministre, poslanička grupa SRS ceni vašu upornost da prisustvujete sednici Narodne skupštine, ali vi ste ove zakone pohvalili kao savršene, kao da im skoro ništa ne nedostaje, a sada vidite kroz ovo - samo je 19 amandmana usvojeno. Mogli su da budu prihvaćeni skoro svi, oni bi na neki način popravili tekst, moguće je, iako se u potpunosti ne slaže sa koncepcijom Srpske radikalne stranke. Ukoliko se ovaj amandman ne prihvati i ovaj član 45. ne bude brisao, zajedno sa naslovom iznad tog člana, mi polako uvodimo tribunalizaciju u srpsko pravosuđe. I, mnogo ste mi slični tom Haškom tribunalu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravo moguć. Reč ima narodni poslanika Milica Vojić-Marković
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, gospođa Donka Banović i ja smo ispred poslaničke grupe DSS podnele amandman na član 49. koji glasi: "Sekretarijatom rukovodi sekretar suda, koga na predlog predsednika suda postavlja opšta sednica. Sekretar Vrhovnog kasacionog suda ima status državnog službenika na položaju. Sekretar Vrhovnog kasacionog suda može biti samo onaj ko ispunjava uslove za sudiju apelacionog suda." Dakle, naš amandman se sastoji u tome što se stav 2, po našem predlogu, briše, znači, ovaj deo: "Sekretar Vrhovnog kasacionog suda ima status državnog službenika na položaju." Dobili smo odgovor od Vlade i od Odbora za pravosuđe koji kažu da ne prihvataju ovaj amandman, iako Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Dakle, odgovor koji smo dobili kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je potrebno da sekretar Vrhovnog kasacionog suda, kao najvišeg suda u Republici Srbiji, ima status državnog službenika na položaju, što bi odgovaralo značaju njegove funkcije, u skladu sa određenim zakonima druge vrste. Iako Zakonodavni odbor kaže da je to moguće, mislim da je to kolizija. Dakle, ono što smo u ime poslaničke grupe DSS gospođa Donka Banović i ja htele jeste da konačno počnemo da primenjujemo ono što ova vlada neprekidno govori i što je nužno, a to je zapravo štednja. Ovde je očigledno da država proizvodi sve veći i veći broj državnih funkcionera, iako njih i danas ima toliko da taj broj nije ni pristojno izgovoriti. Ono što je takođe vrlo važno jeste da smo mi, kao država koja hoće da ide u evropsku zajednicu, prihvatili niz mera kao što su smanjenje broja službenika u administraciji, državnih funkcionera i smanjenje broja zaposlenih u državnom aparatu, a ono što neprekidno dobijamo i što nas stalno čudi je to da sa svakim novim predlogom zakona koji dolazi od Vlade narodnim poslanicima mi vidimo da Vlada stalno povećava taj aparat i da stalno imamo nove državne funkcionere, nove službenike u administraciji, u ministarstvima i sl. Kada je bio rebalans budžeta pred nama mi smo kao poslanici opozicije ukazivali neprekidno na to da aparat postaje neprimerno velik. Isto tako je vrlo čudno to što Vlada, koja sebe predstavlja kao socijalno odgovornu, mora da štedi iz više razloga, a jedan od njih jeta velika svetska kriza, koja je očigledno došla u našu zemlju, iako su mnogi ministri odgovorno tvrdili da nema šanse da dođe kod nas i da će to nama dobro doneti. Ona je definitivno ovde, otpuštaju se mnogi radnici, u mnogim firmama imamo vrlo restriktivan budžet, bar kako kažu mediji, a Vlada se prema tome ne odnosi na način koji situacija zahteva od nje. Sa druge strane, ono što očekujemo od jedne vlade koja za sebe kaže da je socijalno odgovorna vlast jesu mere štednje. Te mere štednje moraju da se osete na budžetu smanjenjem broja državnih funkcionere, jer, izvinite, ta odgovorna vlada mora racionalno da troši sredstva budžeta, sredstva svih građana Srbije. To nisu sredstva koja treba da se stalno troše na izdržavanje stalnih državnih funkcionera. Kada sam već pomenula budžet, a ovaj amandman je u vezi sa tim budžetom, moram da kažem da mi narodni poslanici stalno dobijamo informacije iz medija da je budžet krajnje restriktivan. Dakle, danas je 20. novembar, 1. novembra svaki poslanik u ovoj Narodnoj skupštini morao je da ima dokument koji se zove budžet Republike Srbije za 2009. godinu, a danas ga nemamo. Nema pred nama ni ministra finansija, ni premijera koji bi nam objasnio o čemu se radi. Dakle, ovo što ja budem sada govorila možda nije ni istinito, s obzirom na to da sam informisana iz medija, kao i svi ostali poslanici. Dakle, definitivno smo shvatili jednu stvar: budžet je restriktivan, smanjuju se socijalna davanja u poljoprivredi, u turizmu se smanjuju, smanjuju se subvencije iz oblasti socijalnih davanja i to za 25%. Prosto je neverovatno da se štedi na sudovima, da 39 opštih sudova neće postojati, biće ukinuti, da ćemo imati 300-400 sudija manje, jer će ovaj reizbor ići ka tome; da se smanjuju davanja za Vojsku za tri milijarde usled toga što imamo reforme u Vojsci; da se smanjuje penzionerima, a predizborna obećanja su data tako olako; da studenti ne znaju kada će upisati godinu, jer se ne zna budžet. Štednji se pridružuje ministar Dulić sa savetima da treba da štedimo struju, da gasimo svetla, da se kupamo noću, da peremo noću. Hvala ministru što nas razume, ali prosto nema potrebe za tim, jer mi smo svi prošli onaj period kada su trenutni koalicioni partneri ministra Dulića nas naučili da štedimo i na onim nemogućim stvarima, kao što su neke najobičnije stvari za život. Naučili su nas i to da nemamo struju i po 20 sati, tako da prosto hvala ministru, savet je savet. Sa druge strane, ono što je takođe neverovatno jeste da ovog trenutka ne štedi jedino Vlada. Njen budžet je rasipnički. Zbog toga je naš predlog, molim vas, nemojte više da nam dajete predloge zakona u kojima će svaki državni službenik postati državni funkcioner.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, mislim da je trebalo da prihvatite amandman gospođe Donke Banović i Milice Vojić-Marković, zato što mi već dosta dugo ukazujemo na problem sa kojim se suočila naša država, i to posebno od 2000. godine, zbog enormnog povećanja broja državnih činovnika. Mi smo vam iznosili neke podatke da je samo od 2001. godine do kraja 2004. godine skoro 3,5 puta povećan broj državnih činovnika. Takođe, skoro godinu dana iznosimo vam podatke o platama ljudi koji su zaposleni u javnim preduzećima, u upravnim odborima, vezano za direktore, za predsednike upravnih odbora, nadzornih odbora. To su toliko velike sume da je prosto zapanjujuće da je u državi koja se suočava sa bankrotom, ako već i nije bankrotirala... Pa, verovatno će nas obavestiti. Ja se sećam i nekih ranijih perioda, '81. godine, kada je država praktično objavila bankrot. Mislim da je ova odavno bankrotirala, samo treba da sačekamo da nas o tome obaveste. Umesto da uložite maksimalan napor da uz postojeće, raspoložive radnike racionalizujete i na svaki mogući način poslove koje imate obavljate u skladu sa zakonom, vi povećavate broj zaposlenih, a da pri tom država i državna uprava samo lošije obavlja svoj posao. Na svakom koraku je to vidljivo. Ja sam već jednom prilikom ovde, kada se predlagao zakon o javnim nabavkama, rekao - ne vrede nama zakoni, možemo mi da donesemo koji god hoćete zakon, uglavnom ih i prevodite, odnosno prepisujete, to apsolutno ne vredi, jer to u suštini neće značiti ništa kada je u pitanju naša država. Svi pokušaji da se na neki način reše problemi vezani za funkcionisanje pravne države nailaze ne na betonski zid, nego na armirani betonski zid, praktično je nemoguće da se u skladu sa zakonom išta reši. Evo, imate ovaj problem sa kojim se suočila sada Srpska radikalna stranka, vezano za otimanje mandata: iako je Ustav jasan, zakon jasan, iako su donete već odgovarajuće presude, vi imate sudije koje vode računa jedino o tome da izvrše naloge aktuelne vlasti, a svi znaju da aktuelna vlast na svaki mogući način gleda da zloupotrebi sudstvo, da zloupotrebi sve državne organe. Kad je u pitanju Dragan Đilas, nema nikoga u ovoj državi koga treba posebno ubeđivati u to na šta je on spreman. To najbolje znate vi iz Demokratske stranke. Najbolje oni znaju kakav je Dragan Đilas i na šta je sve spreman. To je problem, gospođo ministre, sa kojom se mi stalno suočavamo. Vi mislite da će nešto da se poboljša donošenjem ovog zakona ili bilo kog drugog zakona? Neće. Ja ću vam to dokazati na primerima. Vi znate, mi imamo Zakon o slobodnom pristupu informacija i znate da je obaveza svih onih koji potpadaju pod ovaj zakon da u skladu sa tim zakonom daju odgovore na postavljena pitanja. Evo, ovde slučajno imam pitanje koje je postavljeno Vrhovnom sudu Srbije, Ministarstvu pravde i republičkom javnom tužilaštvu. To pitanje je upućeno 4. novembra, a odnosi se na 4.300 krivičnih predmeta, koji su, po informacijama Borisa Tadića, zastareli i u kojima je nastupila zastarelost izvršenja kazne. To je predsednik Republike Boris Tadić izneo. Sad pazite, vi znate da je po Zakonu o uređenju sudova, po ranijem zakonu, članom 66. propisano da je prikupljanje statističkih i drugih podataka i praćenje rada sudova, kao i nadzor nad postupanjem u predmetima u propisanim rokovima, u isključivoj nadležnosti ministarstva nadležnog za pravosuđe. Pazite, vaše ministarstvo ne daje odgovor. Vrhovni sud je u od 4. do 10. novembra, u roku od šest dana, odgovorio. Šta je sa vašim ministarstvom? Hajde da sad postavimo jednostavno pitanje, 4.300 predmeta koji su zastareli ili su zbog nesavesnog rada... Što se tiče tog nesavesnog rada, vrlo lako može da se pretpostavi da je u pitanju korupcija ili mito, posebno kada je u pitanju neizvršavanje kazne onih koji je trebalo da odgovaraju zato što su već pravosnažno presuđeni itd. Gospođo ministre, umesto da ovo bude najozbiljniji razlog da vaše ministarstvo krene... Jer, ovo je izuzetno veliki uzorak; sad nemam podatke koliko predmeta godišnje se obradi u našem pravosuđu, ali garantujem da je 4.600 predmeta solidan statistički uzorak na osnovu kojeg možete čak da dođete i do nekih zakonomernosti, a posebno možete da dođete do podataka kada su u pitanju određeni sudovi, sudije, tužioci i da na osnovu tih saznanja preduzmete određene korake. Kakva smo mi država ako zastari 4.600 predmeta? Šta je sa tužilaštvom? Znate li vi koliko je samo Srpska radikalna stranka predala krivičnih prijava i do dana današnjeg nema izjašnjenja po tim prijavama? Znate, javni tužioci su ti koji suštinski pokreću stvari. Između ostalog, juče sam izneo, vi niste bili tada na sednici, činjenice vezane za nalaze državne inspekcije vezane za bivše Ministarstvo trgovine i turizma. Došlo se do nespornih činjenica da je izvršeno krivično delo zloupotrebe službenog položaja, da su velika sredstva prebačena u inostranstvo, pa su vraćena na jedan fakultet. To je samo jedan deo. Već su mi se danas javili mnogi koji kažu da je to vrh ledenog brega, da je kriminal u tom ministarstvu dosegao takve razmere da prosto ne shvataju kako država do sada već nije reagovala. Između ostalog, naveo sam vam da se čeka odluka predsednika Republike Srbije, da li će on dozvoliti da taj predmet koji je završen, samo čeka da se pusti, što bi se reklo, u proceduru, da dobije potpis, odnosno blagoslov od predsednika Republike. Kako vi onda možete da ubedite, pre svega poslanike u Skupštini Srbije, a posle toga građane Srbije da ćete bilo kojim zakonom uspeti da rešite bilo koji problem? Nećete, nema teoretske šanse da ćete rešiti bilo šta. Stalno ponavljam, vi samo zadovoljavate formu, vama je to važno. Vi idete od izbornog ciklusa do izbornog ciklusa. Osnovna strategija je kako prevariti građane Srbije. Mogli ste da čujete u ovoj skupštini, recimo, za sadašnjeg predsednika Vlade, bivšeg potpredsednika Vlade, Božidara Đelića toliku količinu laži koje je izneo taj čovek u predizbornoj kampanji 2008. Gospodine Batiću, ako ne verujete u to, ponoviću vam, a mislim da sam siguran da ste i vi imali prilike da se uverite kakva je to lažovčina. Ministar unutrašnjih poslova je, recimo, u martu, odnosno u aprilu mesecu tvrdio da će Srbija krajem 2008. godine stići na belu šengen listu, a ministar nam je pročitao da još treba uraditi nekih dvadeset i kusur stvari da bismo uopšte imali priliku da dođemo na belu šengen listu i informaciju da ćemo mi doći 2010. godine. To govori o karakteru ove vlasti, o ljudima koji su na vlasti. Sad njih ništa drugo ne interesuje. Oni samo veruju u to da će pokušati da na sledećim izborima ponovo obmanu i prevare građane Srbije. Njihovi glavni stratezi se samo time bave, istraživanjem javnog mnjenja šta bi građani voleli, i onda kreću da prave parole, da šalju poruke šta će oni uraditi ukoliko građani budu glasali za njih. U skladu sa tim, vi sve vreme ubeđujete sa ove govornice građane Srbije da vi idete ka Evropi. Voz tutnji, ali postoje neki koji koče to, koji ne dozvoljavaju da vi Srbiju uvedete u Evropu i da napokon građani Srbije žive bolje. Evropa vam kaže - nećemo vas takve kakvi ste. Pogledajte šta se desilo sa Bugarskom: ušla Bugarska u Evropu, a oni im uskratili 800 miliona evra zbog korupcije. Vama neće da daju jedan jedini cent bar deset godina, dok se ne istraže sve korupcionaške i kriminalne afere u kojima ste učestvovali od 2000. godine. Oni to sve znaju. Mislite li da oni ne znaju ko sve krade u ovoj državi, ko uzima procente, da oni o tome nisu obavešteni? Pa, to im sve kažu predstavnici njihovih firmi koji dolaze ovde i koji hoće nešto da urade; odmah odu u ambasadu i kažu, znate, mi smo otišli tamo a oni su nam rekli - ako hoćete da dobijete dozvolu morate da odete tamo, pa da uplatite toliki i toliki procenat i onda sve može. Između ostalog, najbolji primer je Zrenjanin. Čovek koji je dobio nagradu kao najbolji predsednik opštine u protekloj godini... To za zatvor ne važi, jer takva je konkurencija da bi taj konkurs mogao ponovo da se otvori i da se vidi koji je među njima najbolji. Možda su građani u momentu pomislili – evo, napokon, "žuto preduzeće" rešilo da ispunjava obaveze i da se obračunava sa kriminalom. Međutim, nije, oni se to između sebe obračunavaju zato što je gospodin Knežević smetao gospodinu Pajtiću pa je zbog toga morao da ... Pazite, nijednom "žutom" funkcioneru nije problem naći bilo šta, samo dođete, uzmete dokumenta, prelistate i već prvi pregled vam daje mogućnost da podnesete teške krivične prijave. Između ostalog, imaće prilike ova skupština da čuje kako su se i u Beogradu, nije samo gospodin Knežević, delile dozvole za zemljište za placeve za pumpe, kako su mnoge pumpe nikle na teritoriji grada Beograda. Imaćete prilike i da čujete za jednu od najvećih afera i pljački koja je izvršena u Srbiji, a to je pitanje palate "Ušće". To je prosto neverovatno šta je sve urađeno i ko je sve od zvaničnih državnih institucija bio uključen kada je u pitanju prodaja palate "Ušće". Falsifikovan je čak i konkurs u "Politici". Od rekonstrukcije se došlo do toga da se proda objekat; treba da se ruši, pa se onda od nekih 18.000 kvadrata došlo do 172.000 kvadrata, pa nešto nad zemljom, nešto ispod zemlje... Nije ni čudo što je Božidar Đelić završio samo sa 11 miliona evra u "Meridijan banci", jer koliko ih je moralo da podele proviziju, to je sitnica. Hvala vam. Izvinite što sam prekoračio vreme.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Reč ima gospodin Srđan Spasojević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, gospođo ministre, Nova Srbija u potpunosti podržava amandman Donke Banović, poslanice DSS-a. Potpuno je neprihvatljivo da vladajuća koalicija ne može da shvati da se u ovakvim situacijama mora poštovati konkurs prilikom izbora nekoga ko ima status državnog službenika na položaju. Dakle, ne mogu da budu direktna postavljenja. Imali smo sličnu situaciju: kada smo birali direktora Agencije za borbu protiv korupcije, kada smo donosili zakon, zamenika je u tom slučaju isto trebalo da postavlja direktor, pa ste prihvatili amandman Nove Srbije da to mora da bude po konkursu. Gospođo ministre, da bi neko stekao status državnog službenika na položaju mora da se obavi konkurs. Ovde nigde ne vidimo u ovom članu 49. da će biti konkursa. Kaže: "Sekretarijatom rukovodi sekretar suda, koga na predlog predsednika suda postavlja opšta sednica." Moglo je da stoji – sekretarijatom rukovodi sekretar suda, koga na predlog predsednika suda po završenom konkursu bira sednica veća. To je potpuna nepreciznost i nemoguće je da ne možete već jedanput da shvatite; ukazali smo vam na to kada smo birali direktora, uvažili ste amandman Nove Srbije, prihvatili ste amandman da se zamenik direktora takođe bira po konkursu. Ovo je neprihvatljivo. Takođe, ne vidi se koji je to status državnog službenika na položaju, koja je to kategorija, da li je to prva kategorija, druga kategorija, treća kategorija, četvrta kategorija. Ne vidimo to. Doći ćete u situaciju, ukoliko bude prva kategorija državnog službenika na položaju, da će ovaj sekretar suda imati veću platu od samog predsednika suda. To su nelogičnosti i to je apsolutno neprihvatljivo, tako da mislim da je trebalo prihvatiti amandman Donke Banović. Nova Srbija ne može da se složi sa ovim, tako da ćemo sigurno podržati ovaj amandman. Mislim da je amandman dobar, celishodan i treba izbrisati ovaj drugi stav dok se stvari ne usklade. Hvala.
Hvala vam puno. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 52. Predloga zakona o uređenju sudova. Gospođo ministre, Vlada nije prihvatila amandman. Ukoliko vi to učinite, nemam ništa protiv, možete skratiti vreme moje diskusije. Ako ne, govoriću dok ne date saglasnost da je amandman prihvaćen. Zaista je tako urađen i ima smisla da bude prihvaćen. Zbog čega sam podneo ovaj amandman? Iz razloga što je u članu 52. u glavi IV ovog zakona, o sudskoj upravi, predviđeno u stavu 3: "Sud ima jednog ili više zamenika predsednika suda, koji zamenjuje predsednika suda u slučaju sprečenosti ili odsutnosti." U obrazloženju Vlade zbog čega nije prihvaćen ovaj amandman kaže se: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je celishodnija odredba člana 52. stav 3. Predloga zakona, s obzirom na novu organizaciju sudova i mogućnost da jedan sud ima veliki broj sudija, odnosno sudskih odeljenja izvan sedišta suda ili sudskih jedinica." Gospođo ministre, pitam vas da li sud, pored redovnog postupanja, dakle onoga zbog čega je on po Ustavu i po ostalim zakonskim propisima uspostavljen, možda u nadležnosti ima regionalni ekonomski razvoj, službu za zapošljavanje ili možda skijališta, pa da nam treba dva ili više zamenika predsednika suda? Jer, imamo jedno ministarstvo koje sve to ima u svom opisu poslova i imamo sedam ili osam državnih sekretara. Mislim da je, bez obzira na veličinu, odnosno broj sudija u jednom sudu, da li se radi o osnovnom, višem, apelacionom ili Vrhovnom kasacionom sudu ili o nekim sudovima posebne nadležnosti, pored predsednika suda sasvim dovoljan jedan zamenik, jer predsednik suda predstavlja sud, stara se o zakonitosti u radu suda, određuje branioce po službenoj dužnosti i po azbučnom redu imajući u vidu ono što su dobili od udruženja advokata. Usput da vas pitam samo da li se planira da se u skorijem vremenskom periodu donese zakon o advokaturi, pošto je 2005. godine bio jedan predlog u skupštinskoj proceduri, pa je onda povučen? Mislim da bismo ovu oblast uredili na jedan kvalitetan način ukoliko bi bio donet i taj zakon. Mogu samo da pretpostavim zbog čega u Predlogu ovog zakona stoji jedan ili više zamenika predsednika. Nema potrebe, funkcionalno posmatrano, sud može dobro i uspešno da radi ukoliko ima samo predsednika suda i jednog zamenika. Ali, ukoliko ste vi ušli u priču ili u proceduru da u sudovima koje vi sada projektujete po ovom zakonu treba da postoje, pa onda treba možda neki međustranački dogovori da se realizuju, ja jedino prepoznajem taj motiv za ugradnju ovakve odredbe da pored predsednika suda postoji više zamenika predsednika suda. Inače, nijedan drugi pravno valjan razlog ne postoji za to. Sudska uprava pored poslova iz oblasti sudstva radi i druge poslove: pravi raspored suđenja, vodi računovodstvene poslove, stara se o izvršenju krivičnih sankcija, ali sve to mogu da urade predsednik i zamenik predsednika suda. Mislim da ovaj amandman vredi prihvatiti. Onda bi racionalizacija o kojoj ste vi, a i kolege narodni poslanici koji podržavaju ovaj set zakona, govorili u raspravi o načelu imala smisla; znači, ukoliko bismo na ovaj način pristupili racionalizaciji i ukoliko ne bismo gomilali starešinski kadar, ako se to tako može reći, u sudskoj upravi. Nama će biti potreban, možda, veći broj kvalitetnih sudija. Mi ih sigurno imamo kako među postojećim sudijama tako i među onima koji bi sa zadovoljstvom radili u oblasti pravosuđa, ali vi ste, i ja to uvek govorim, od 2000. godine u kontinuitetu u oblasti pravosuđa sprovodili negativnu selekciju i oslobađali se najkvalitetnijih kadrova, koji su odlazili na druge funkcije ili u advokaturu, a ostavljali ste u sistemu pravosuđa one koji su partijski poslušnici i slično. Tako smo imali, s obzirom na to da sudije ne mogu da budu članovi političkih stranaka, nezvanično predsednike opštinskih odbora – nije član stranke zvanično, ali oni su bili predsednici sudova i uglavnom su izvršavali naloge političkih stranaka. Takav odnos prema pravosuđu i prema predsednicima sudova sigurno ne ostavlja nijednu svetlu tačku i ne ukazuje na to da će u oblasti pravosuđa biti bilo kakve reforme. Možemo da donesemo najbolje zakone, a ovo što ste vi predložili sada, odgovorno tvrdim, nisu dobri zakoni, ali i pored ovakvih zakona moraćemo da povedemo mnogo računa o kadrovima u oblasti pravosuđa i ne bi bilo problema. Vi kršite Ustav i stalnost sudijske funkcije prekidate i svodite na nešto drugo. To smo mogli rešiti, odnosno vi ste mogli rešiti predlaganjem postupaka protiv sudija koji nisu dostojni te funkcije ili onih koji nisu dovoljno stručni za obavljanje pravosudne funkcije. Govoreći u prepodnevnom delu o jednom amandmanu na Predlog zakona o uređenju sudova rekao sam da imamo primer da čovek koji je na dan 21. 8. 2006. godine imao 40 godina, šest meseci i tri dana penzijskog staža nije penzionisan, nego je dobio otkaz. Nije to vaš predmet, ali to je odnos izvršne vlasti prema građanima, prema zaposlenima. Da tragedija bude još veća, radi se o čoveku koji je radio u Vojsci. Eto kakav nam je odnos prema Vojsci, prema nečemu što srpski narod ume da ceni i pozitivno se izjašnjava o tome. Dolaskom Borisa Tadića na čelo ministarstva Vojske počelo je urušavanje, pa je, naravno, sa Davinićem nastavljeno i ni danas nije ništa bolje, situacija je katastrofalna otkako to ministarstvo vodi Dragan Šutanovac. Gospođo ministre, mislim da sam naveo dovoljno razloga i da sam vas ubedio da ovaj amandman treba da bude prihvaćen kako bi se i u oblasti pravosuđa, pogotovo kada je u pitanju starešinski kadar u sudu, povelo računa o štednji i sređivanju odnosa. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem se gospodinu Periću. Da li još neko želi reč? Gospođa Pop-Lazić, pa gospodin Krasić. Izvolite.
Poštovane kolege poslanici, gospođo ministre, moram da kažem da u najmanju ruku žalim studente ravnog fakulteta. Od 2000. godine naovamo, u stvari počeli smo od 2002... Ode nam bivši ministar Batić. Ne znam koliko smo puta imali ove pravosudne zakone na dnevnom redu i, ako mi verujete, ja sam ih uglavnom sve pratila i sada sa teškom mukom to pratim i ne vidim kraja menjanju pravosudnog sistema i usaglašavanja našeg pravosudnog sistema sa željama EU. Mi kao da ne možemo da shvatimo da postoji nešto što je naše a dobro, nego moramo da uzmemo tuđe iako je loše. Daću vam jedan primer koliko vam je ušlo u uši, verovatno prateći rad Haškog tribunala, koji je kvazisud, gledam ovde da li ste predvideli u ovom zakonu možda i onog sudskog poslužitelja. On je vrlo često angažovan u onim procesima. Sekretarijat ima svoje nadležnosti, ali često sudija kaže - molim poslužitelja da taj i taj predmet doda, odnese, donese i tome slično. Mi smo imali nekada poslužitelje, u vreme Nušića, ali oni su ložili vatru u sudnici, a nisu radili ovakve poslove. Gde ste vi videli da neko ima više zamenika sa istim ovlašćenjima? Imamo predsednika Skupštine. On ima potpredsednike. Imamo predsednika Vlade. On ima potpredsednike. Doduše, jedan je hteo da bude zamenik, ali nije mogao zbog Ustava, pa je prvi potpredsednik, tako se nazvao. Rekli ste da je to zbog toga što ima više odeljenja, ali postoje šefovi odeljenja. Dokle ćemo mi ići sa redefinisanjem našeg pravosudnog sistema i kada će ti sa zapada koji vas kontrolišu, edukuju ili vode u te školice po Kanadi i Austriji da kažu dosta više, ne treba više da se radi na tome? Pravosuđe nam je sve gore i gore. Sve je lošije i lošije organizovano. Volela bih da vas vratim na Pravni fakultet, bar da budete profesor, ne morate da budete student, pa da vidim koliko knjiga godišnje morate da napišete ili svake godine po jednu knjigu da biste mogli da pratite šta se sve kod nas dešava u krivičnom zakonodavstvu, u procesnom zakonodavstvu, građanskom. Zaista ne vidim potrebu da vi u ovoj meri razrađujete organizaciju pravosuđa, a već smo videli da niste u stanju da sprovedete posle toga mnogo toga, imajući u vidu i uspostavljanje nekih sudova. Ima tri godine kako je trebalo neki sudovi da se uspostave, pa nisu. Ni ovaj zakon, ni ovaj set zakona, ni mnogi drugi zakoni nisu uslov, vi znate vrlo dobro, za ulazak u EU. Ne možemo mi ovakvi da uđemo u EU. Ono što mi danas treba da se pitamo jeste zašto evro ovoliko vredi? Šta radi guverner Narodne banke? Koliko miliona ili koliko desetina miliona evra dnevno iz rezervi on mora da angažuje da bi zadržao evro na ovom nivou? Ovo je možda i dobro pitanje, da ga postavimo guverneru ili ministru finansija - koliko se dnevno miliona evra iz rezervi angažuje za održavanje kursa dinara? Kolika je to zaista inflacija, dokle će to da ide i da li smo i mi pred bankrotom? Ja bih rekla da jesmo, građani to vide i otuda apatija i beznađe kod građana koje vidite. A mi im ne ulivamo dovoljno snage da istraju, ili ne vide da bi to možda moglo da bude bolje. Zbog čega? Zbog toga što ih svi u predizbornim kampanjama lažu, mažu, koriste medije na razne načine. Ja sam jutros ili juče pokušala da to objasnim - sa novcem možete sve, da napravite dobru reklamu, da prodate proizvod, a koliko je dobar videćete tek kada budete počeli da ga konzumirate. Tako vam je i sa politikom zato što ovde niko ili većina političara nema odgovornost, odnosno zato što smo se pomirili sa tim, i građani, a i mnogi od vas koji sede ovde, da je u politici apsolutno sve dozvoljeno, da je moral poslednje na šta treba da obraćate pažnju, a pogotovo odgovornost prema biračima. Mislim da je ovaj amandman dobar, da je trebalo da bude prihvaćen, kao što mislim da su i mnogi amandmani koji su prihvaćeni, a nije mali broj takvih amandmana, što znači da vam je zakon jako loš i da ste naknadnu pamet primili ili dobili, ili vam je ovo samo resavska škola, da se niste upuštali zaista... Ne vi kao ministar, ja znam da to vi ne pišete, ja sam bila ministar, prema tome, dobili ste neki materijal i mogli ste da date pravce, u kom pravcu treba da se ide. Radili su ljudi koji su verovatno u Ministarstvu zaduženi za to, ali postoje ovde mnogo pametnije glave. Znate, ne bih da potcenjujem sudije. Mnoge sudije, neću da ulazim ni u vašu biografiju, dođu na funkcije sudija jako visokih sudova, a da pre toga nisu možda imali deset presuda, ali su zato bili vrlo često sa Društvom sudija ili samostalno na raznim instruktažama po celom svetu. Nažalost, to je tako. Nažalost, naše sudije ne idu iz opštinskog u okružni sud zbog toga što su dobre, zbog toga što imaju dobre rezultate, nego zbog toga što su završile neke kurseve koje treba da završe. Sve dok bude bilo tako nećemo imati dobar pravosudni sistem, neće sudska grana vlasti biti samostalna, neće raditi po Ustavu i zakonu, nego, evo, vi ovde u ovom zakonu izmišljate čak i neke nove izvore prava... (Predsedavajući: Vreme.) ... pa mislim da će zaista biti mnogo obaveza pred profesorima koji će morati, možda još za ovaj ispitni rok u junu mesecu, da pišu nove knjige, ili će biti mnogo studenata koji će padati. A da ne govorim o tome kakvih će problema da bude u samom funkcionisanju svega onoga što ste zamislili u setu ovih zakona.
Hvala. Po Poslovniku se za reč javio gospodin Dragan Todorović. Imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da čestitam vladajućoj većini na novom koalicionom partneru. Po poslednjim informacijama, Vlada je imenovala gospodina St. Protića za ambasadora. Mislim da je time naša diplomatija dobila izuzetno na kvalitetu, posebno na težini, bar jedno sto i nešto kila; to je, mislim, za vas sad izuzetno značajno da se ovako ojačate, podupirete sa svih strana i sad stvarno možete da za vaš slogan uzmete onu pesmu "Ne može nam niko ništa". Sve ste učinili da se osigurate na svaki mogući način, ali vodite računa da ne dođete u situaciju da vam zatreba jedan jedini glas, za svaki slučaj. Ja vas razumem, ne možete baš da se pouzdate sto posto u one na koje računate. Računate, ako su mogli da izdaju nas posle 18 godina, što ne bi izdali i vas. Tako da je ovo najsigurnije. Ne, to se ne radi iz navike, nego za pare. Gospodine Jojiću, morate da znate da se to radi isključivo za pare, to su ozbiljne stvari, tako da tu nema navike uopšte. I ako se radi iz navike, pare se uzimaju za svaki slučaj, tako da po tom pitanju nema nikakve dileme. Evo, vidite kako je ova nova Tadićeva vlada transparentna, kako vodi računa da u svakom segmentu pokaže koliko joj je stalo da stvarno ima kvalitetne predstavnike naše države. Svesni ste činjenice da je od 2000. godine naša diplomatija doživela postupni sunovrat. Tu su raznorazne kuvarice, frizerke, lekari, da ne govorim ko sve dobija ambasadorska mesta, neki za pare, neki zato što su dugogodišnji prijatelji. Setite se samo Radeta Stojanovića koji je postao ambasador u Hagu – čovek koji ne izlazi iz kuće dok ne "saseče" jednog "Džoni Vokera", jer drugačije ne može da komunicira. Kako takav čovek može da predstavlja našu državu? (Predsedavajući: Vreme.) Evo završavam. To pokazujete i ovim putem kojim nastavljate. Hvala vam veliko i oprostite zbog ovog prekoračenja. (Predsedavajući: To sam vam oprostio, ali niste mi rekli po kom članu ste se javili.) Po članovima 225. i 226.
Hvala. Malo naknadno. Nastavljamo rad. Na član 55. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Bortić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Naravno, nemam nameru da kvarim ovo što je gospodin napisao u svom amandmanu, ali koristim priliku, s obzirom na ovaj tekst, da ukažem na sva loša rešenja u Predlogu zakona, a to ću sada vrlo konkretno da objasnim ljudima da to shvate, pošto ljudi gledaju Drugi program. Gledajte Drugi program, naročito večeras u 10 sati, biće prenos suđenja Vojislavu Šešelju, biće mnogo interesantnih stvari. Znači, to je amandman na član 56. stav 1. Podnosilac amandmana traži da se stav 1. promeni, tako da glasi: "Sud koji ima najmanje deset sudija ima sekretara suda." To je verovatno u ovom nagonu racionalizacije i efikasnosti, s obzirom na to da izvorno tekst člana 56. stav 1. glasi: "Sud može da ima sekretara suda". Naravno, amandman je imao za cilj da nešto dovede u red, jer moguće su različite varijante u pogledu izgleda suda i nivoa suda. Ima tu jedna stvar koju nikako ne mogu da shvatim: zašto se, od kada nas je zapljusnula demokratija, reči "može", "mogu" upotrebljavaju nekritički? Sud je po definiciji državni organ i on nešto ili ima ili nema; ne može da bude situacija – može da ima. Ne može, takva formulacija u zakonu ne ide. Tekst zakona nije slobodan literaran rad, pa da se kaže – što je upotrebio metafore, stilske figure, pet minus. Ne može, norma mora da bude precizna i jasna. Međutim, primećujem ovde da problem potiče iz prethodnih odredaba ovog zakona. Sada ću da ukažem javnosti, naročito Društvu sudija, pošto oni vole da pametuju, na neke stvari za koje mislim da ne bi mogle da budu u zakonu, bez obzira na to kakav je zakon. Ovo što su oni uradili ne bi moglo da bude. Uzeću za primer član 49. st. 2. i 3. Član 49. se odnosi na uređenje Vrhovnog kasacionog suda i, da budem precizniji, na sekretara Vrhovnog kasacionog suda. U članu 49. stav 2. se kaže da on ima status državnog službenika i verovatno to nije tako loše napisano, s obzirom na to da radi u sudskoj upravi. U stavu 3. se navodi koje uslove treba da ispunjava sekretar Vrhovnog kasacionog suda i ti uslovi su identični onim uslovima koji se traže za sudiju apelacionog suda. Praktično, to je jedina odredba koja na neki način definiše uslove koje mora da ispunjava sekretar, konkretno se radi o sekretaru kasacionog suda. U članu 56. govori se o sekretaru suda. Kada se kaže sekretar suda, onda se misli na sekretara osnovnog, višeg, apelacionog, privrednog, prekršajnog, višeg privrednog, višeg prekršajnog itd. Međutim, ovde nema nijedne odredbe koja definiše koje uslove treba da ispunjava sekretar. Kasnije može da se naiđe na neke odredbe koje ukazuju na to kako se zasniva radni odnos kada su u pitanju zaposleni u sudu, a nisu sudije. Međutim, kada je u pitanju sekretar suda, nigde nije propisan uslov koji on mora da ispunjava. Štaviše, u stavu 3. člana 56. stoji nešto što je ordinarna glupost: "Sekretara suda raspoređuje predsednik suda". Valjda se on prima na konkurs. Imate odredbe da se primenjuje Zakon o državnim službenicima i nameštenicima za sva druga radna mesta u sudu. Znači, raspisuje se konkurs za odgovarajuće radno mesto sekretar suda. Koje uslove treba da ispunjava? Ne mogu da budu uslovi koji su potrebni za državne službenike. Morate uslove da propišete ovim zakonom. Vi ste samo kod sekretara Vrhovnog kasacionog suda naveli da su to uslovi kao za sudiju apelacionog suda. Ove odredbe koje se tiču sudske uprave se primenjuju na sve sudove, i opšte nadležnosti i posebne nadležnosti, i na sve nivoe, kako ste vi rekli, potpuno nepotrebno - republičkog ranga. Svi sudovi su republičkog ranga. Ako ste rekli "republičkog ranga", kog su ranga ovi drugi? Nema pokrajinskog, nema opštinskog, nema NATO ranga, NASA rang ne postoji, rang zapadnog Balkana ne postoji. Svi sudovi su republičkog ranga, ali kada krene nasrtaj pameti, onda čitamo gluposti. Sada da se vratim na onu odredbu: "jednog ili više zamenika predsednika suda". Šta to znači? Ako je neko zamenik, on može da bude samo jedan. Ako ih je više onda su to potpredsednici, ali u sudu ne mogu da budu potpredsednici suda. Verovatno mora da postoji neko ko je zamenik, ali je jedan. Budite oprezni kod zamenika, mi imasmo jednog, "Smokija", uništi nas skroz, zaduži nas, ode, blokada računa, dolaze računi, ne može niko da se snađe više. Mi računamo 68 miliona, kad on u novinama kaže: "Zadužio sam vas 260 miliona". Smejte se vi, ali ga vi čuvate ovde. Samo se vi smeškajte i tresite kao parkinsonovci, nema problema. Ko se zadnji smeje, najslađe se smeje. To ne može ukoliko želite da napravite zakon kao opšti akt koji sadrži objektivne norme i koji zaslužuje neku primenu koja odražava sistem vrednosti. Kada čitamo ove vaše predloge zakona vidimo da tu postoji samo jedan sistem vrednosti, a to je sistem vrednosti koji odgovara interesima, trenutnim, dnevnim, tog minuta, te sekunde, za sledećih mesec dana, Demokratske stranke. Jutros kada sam dolazio u Skupštinu, a dolazim prvi ovde, zaprepastio sam se kada sam video da na vratima stoji oglas, kaže: "Raspisujem konkurs za Vladu u trajanju od mesec dana. Plaćam koliko im treba. Mesec dana mi treba da završim jedan posao." Možda sutra naiđem na oglas: "Raspisujem konkurs za Vladu u trajanju od dva meseca, treba da završim neki posao". Zašto dva meseca? Treba da prođe kroz zemljišne knjige, pa treba malo više vremena. Vi ste toliko devalvirali ono što je organizacija države, ono što su državni organi. Slušajte me, najveća bruka koju je Narodna skupština mogla da doživi, to su bile one odredbe koje su malopre komentarisane, a tiču se načelnih pravnih stavova i pravnih shvatanja. Opet zbog Društva sudija, da shvate, pošto oni samo - reizbornost, ali to fol. Da vidite šta prolazi kroz ovaj zakon; ovi će da srede sudstvo, ali znate kako – više ga neće biti. To je njihova ideja. Da vidite šta su pametne glave Demokratske stranke smislile. Kažu ovako: "Unutrašnje uređenje Vrhovnog kasacionog suda", pa postoji član - Odeljenja u Vrhovnom kasacionom sudu, pa postoji član - Sednica odeljenja Vrhovnog kasacionog suda, pa onda - Opšta sednica Vrhovnog kasacionog suda, član o delokrugu, to je član 44, pa onda - Usvajanje načelnih pravnih stavova, pa - Sastav i odlučivanje. Znači, oni su u članu o opštoj sednici Vrhovnog kasacionog suda razradili odredbe koje se tiču samo opštih načelnih pravnih stavova. Gledajte kako počinje član 45: "Opšta sednica saziva se i kada između veća...". Nije tačno, opšta sednica se saziva i povodom drugih pitanja, povodom kandidata za Ustavni sud itd. Ta odredba o sazivanju opšte sednice ne postoji za ove druge poslove. Pogledajte član 46 – ko čini opštu sednicu; pa sazivanje i rukovođenje sednicom; pa sekretarijat, pa u okviru sekretarijata i delokrug, sekretar; pa poslovnik Vrhovnog kasacionog suda. Nas možda neko neće da shvati povodom ovih pravnih stavova, pravnog shvatanja i načelnih pravnih stavova. Nije to problematično. I jedno i drugo je potrebno radi jedinstvene primene propisa, da bi se sudilo po Ustavu i zakonu. Nije tačno, kako ste vi rekli, da zakon nije pravno savršen, pa je potrebno mišljenje ili stav. Ne, nije to razlog. To je nekada u uređenom pravosuđu potpora, poštapalica i pomoć radi ujednačavanja sudske prakse, da se ne bi desilo ovo o čemu dva dana pričaju poslanici Srpske radikalne stranke. Pričaju o tome da po istoj pravnoj stvari, pri istom činjeničnom stanju, isti sudija donosi različite presude. Vama nije potrebna ta vrsta ujednačavanja. Vama je potrebno da od tih pravnih načela napravite presedane koji će da budu obavezujući za sudije, pa je tako moguće da se desi da postane obavezujući presedan ona situacija, da je ne komentarišem, pošto je malo komplikovana. Juče sam o tome pričao ministru Milanu Markoviću. On se uhvatio za glavu i rekao: "Sud je odlučio suprotno izričitoj zakonskoj odredbi". To je toliko očigledno. Ova vlada kaže - mi moramo njih da nateramo da poštuju Ustav. Pa čekajte, da li Vlada poštuje Ustav, da li Narodna skupština poštuje Ustav? Zašto ne poštujete član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije? Ne, tu se smeškate, trljate ruke, kao fino. Nema problema, šta smo mi preko leđa sve prebacili, niste vi tako veliki teret, i silni Milošević, i Đinđić silni itd. I vas ćemo mi da svedemo na meru. Upozoravamo vas, vi dajete sudsku praksu, vi dajete parlamentarnu praksu, vi ste svima dali poruku - imaš 126 i možeš da radiš šta god hoćeš. Šta reče Nada pre nekoliko dana, nervozna? Ma, sve ću ja vas da izbacim iz Narodne skupštine, vas radikale. Kada nekom tu rečenicu saopšti, gde je tu prostor za Ustav, zakon, sud? Sila, nasilje, mene to ne čudi. Znam kako ste došli - na paljevinama, tučama itd. Ova država trpi, a mi smo došli upravo zbog toga - da sprečimo, onemogućimo, upozorimo, žigošemo, stavimo do znanja da izvor kompletnog zla u ovoj Srbiji jeste u toj grupaciji oko Demokratske stranke. Pošto je tu gospodin Srđan Milivojević kao ideolog, on će to sve lepo da demantuje. Vidim, bode po ovom laptopu, verovatno pravi dnevni red sa životnim temama za građane Republike Srbije: kako spasiti sve koji su u stečajnoj mafiji bili u pritvoru? Koalicija Srđan Milivojević i Dušan Petrović je efikasnom akcijom oslobodila sve prijatelje da ne budu u pritvoru. Bravo majstore! Sledeće pitanje koje će biti, gospodine Milivojeviću, odnosi se na onaj apel penzionera da se spreči katastrofa penzija zbog Dinkićevog zakona. To, gospodine Milivojeviću, da izbacite sa vašeg laptopa, da date jasan program kako Kosovo i Metohija da budu u sastavu Srbije, da stavite do znanja svim građanima Srbije i svim abonentima vaših pljeskavica u Kruševcu da ćete vi biti garant da Vojvodina neće da se otcepi. Vi, gospodine Milivojeviću, izvolite, evo ja vas prozivam i podržavam vas za te životne teme; dignite glas protiv ovog zakona o uređenju sudova gde se daju loša rešenja. Vi, veliki borac za ljudska prava, vi, glavni ideolog Borisa Tadića. Pa, Boris Tadić ne može ništa da uradi bez vas. (Predsedavajući: Hvala.) Vi ste to svemoguće oko i uvo koje mu šapuće da on čini te epohalne poteze. Molim vas, dajte reč ideologu Demokratske stranke.
Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv glave V, naslov iznad člana 57. i član 57. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, narodni poslanik SRS gospodin Boris Aleksić podneo je amandman na Predlog zakona o uređenju sudova, na član 57. On je predložio da se izvrše određene korekcije i izmene u članu 57. Naime, u glavi V Sudsko osoblje, naslov - Sastav i broj sudskog osoblja, član 57. glasi: "Sudsko osoblje čine sudijski pomoćnici, sudijski pripravnici i državni službenici i nameštenici zaposleni na administrativnim, tehničkim, računovodstvenim, informacionim i ostalim pratećim poslovima značajnim za sudsku vlast. Broj sudskog osoblja određuje predsednik suda aktom o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u sudu, u skladu sa kadrovskim planom. Merila za određivanje broja sudskog osoblja utvrđuje ministar nadležan za poslove pravosuđa." Dame i gospodo, ova reč nije u upotrebi u srpskom narodu, pa je predloženo da umesto "sudsko osoblje" bude definisano: "lica zaposlena u sudu", u odgovarajućem padežu. Dame i gospodo narodni poslanici, smatramo da ovo treba promeniti i da ovaj amandman treba prihvatiti, jer je ovo u tradiciji, izraz samo kod nas, u srpskom narodu. Dalje, pazite, u članu 38. odeljenje sudske prakse... Ovo hoću da povežem sa onim silnim odredbama i članovima koji regulišu da Vrhovni kasacioni sud ima pravo da utvrđuje i donosi načelne pravne stavove. Pazite, nije jasno, molim da predlagač objasni narodnim poslanicima, u članu 38. piše da odeljenjem sudske prakse rukovodi sudija koga određuje predsednik suda. Dame i gospodo narodni poslanici, postavlja se pitanje sada za predlagača - kako je regulisano njegovo radno vreme? Da li će sudija koji rukovodi sudskom praksom i da sudi? Ko će to, u kojoj formi da reguliše? Da li je trebalo zakonikom ili će to predsednik suda sam da određuje u skladu sa poslovnikom? S tim u vezi, što se tiče člana 43, kada je u pitanju sednica odeljenja Vrhovnog kasacionog suda, opet se radi o pravnim stavovima, načelnim stavovima, utvrđivanju i njegovoj nadležnosti. U članu 44. Vrhovni kasacioni sud ovlašćuje se da donosi načelne pravne stavove koji obavezuju sve sudove na teritoriji Republike Srbije. U članu 45 - Usvajanje načelnih pravnih stavova, u stavu 2. kaže se: "Načelni pravni stav usvojen na opštoj sednici obavezuje sva veća i odeljenja Vrhovnog kasacionog suda i može da se izmeni samo na opštoj sednici." Šta ćemo da radimo ako jedno odeljenje izdvoji svoje mišljenje? Šta će da radi u građansko-pravnoj materiji, ako samo jedno odeljenje bude izdvojilo svoje mišljenje? Podsetio sam vas da je u Saveznoj Republici Nemačkoj to regulisano samo kroz jedinstvenu sudsku praksu, s tim da jedinstvenu sudsku praksu čine predstavnici sudova, a ne samo jedan sud. U članu 20. ovog predloga zakona propisano je vreme preduzimanja sudskih radnji. Ovo je sporno: "Sudske radnje preduzimaju se svakog radnog dana, a radnje koje ne trpe odlaganje i u dane kada sud ne radi. Sudskim poslovnikom se određuju sudske radnje koje se preduzimaju u dane kada se ne radi. Sudskim poslovnikom određuje se koje se sudske radnje preduzimaju u sudskim jedinicama izvan sedišta osnovnih i privrednih sudova." Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam pre neki dan postavio jedno pitanje predsedniku Vrhovnog suda Republike Srbije, ali ne dobijam odgovor, daleko smo, izgleda. Molio sam gospođu Vidu Škero, predsednika Vrhovnog suda, da na osnovu svojih ovlašćenja... jer Poslovnik o radu suda donosi predsednik Vrhovnog suda, što znači da mora da utvrdi radno vreme. Sudovi u Beogradu rade od pola osam do pola četiri. Ja sam jutros imao priliku da vidim nov natpis i jednu novu, na papiru ispisanu, parolu - radno vreme suda je od 7.45; rad sa strankama do 13.00 časova. Je l' nama sudovi rade od 7.30 do 15.30 ili rade onako kako to neko u nekom sudu sam određuje? Ako je radno vreme propisano po zakonu, onda ne može neko da radi pola radnog vremena, a rad sa strankama mora da obuhvata sve vreme koje je propisano za rad. Dakle, u ovim slučajevima građani neće moći da overe ugovor, da overe izjavu, neće moći da izvade izvod iz zemljišne knjige, neće moći da uđu u pisarnicu, neće moći da ostvare uvid u predmet. Na taj način građani su obespravljeni i njima je uskraćeno pravo da u toku celog radnog vremena ulaze u sud i da ostvare svoja prava. Što se tiče rada sudija, to je drugo pitanje, ali ovo se odnosi na sudsku upravu. Dakle, predsednici sudova moraju da istaknu table na ulazu u sud na kojima mora da piše od kada do kada radi sud. Zato pozivam i predsednika Vrhovnog suda ponovo da preko nadzora i njegovog odeljenja i odbora izvrši kontrolu i uvid da li sudovi primenjuju poslovnik koji je doneo predsednik Vrhovnog suda. Na taj način može samo da se uspostavi jedinstvo vlasti i jedinstven princip u pogledu sudovanja. Kada su u pitanju sudije, gospođo ministre, ja sam pre neki dan imao priliku da u jednom naselju u opštini Alibunar razgovaram sa građanima. Jedan građanin koji se zove Musta Jon, rumunske nacionalnosti, iz sela Vladimirovci, opština Alibunar, žali mi se i kaže – osam i po godina se sudim, sud ne donosi odluku, samo zbog jedne međe, zbog uređenja međe, osam godina. Molim vas, da li taj sudija može da bude sudija? Da li je predsednik suda znao za taj predmet? Da li se nešto preduzimalo u tom pravcu? Ja smatram da gospodin Musta Jon iz Vladimirovaca, opština Alibunar, ima pravo na pravično suđenje i suđenje u razumnom roku. Pa, šta ćemo da radimo ako sudija, na primer, sudi za ubistvo? Je l' treba da primi predmet kada dođe u sud i kada pođe u penziju da ga preda nekom drugom sudiji? Kada se osam godina ne presuđuje konačnom sudskom odlukom za ometanje poseda tj. za uređenje međe, šta onda da govorim? Dame i gospodo, u istoriji svakog naroda susreću se i ukrštaju istorija i pravo, kao najznačajnije oblasti. Pri tome, određene institucije koje se uspostavljaju u odgovarajućem društvu u pravu kao i u istoriji odslikavaju trajanjem kontinuitet i stvarnost tog društva, a njihovo obrazovanje samo po sebi predstavlja osnov društva i osnov države. Pravo predstavlja i odslikava kulturu jednog naroda, a spremnost i doslednost zakonodavca, dakle, nas koji ovde donosimo zakone, da obezbedi što širu skalu, a potom i efikasnu zaštitu ljudskih sloboda izraz je zrelosti i sposobnosti tog naroda. Ustavna istorija Srbije kao države veoma je duga i bogata. Njeni koreni sežu duboko u srednji vek. U svojoj istoriji ova, na prvi pogled mala, država prolazila je kroz zanimljive periode, u kojima su se ukrštali njeni usponi i padovi, procvati i društvena posrtanja, sve do gubitka i same državnosti u pojedinim periodima. Tako je posle zenita u kojem se našla srpska srednjovekovna država obrazovanjem velikog carstva, u kojem je donet čuveni srpski pravni spomenik - Dušanov zakonik, usledio njen tragičan pad u viševekovno ropstvo. Srpska država je nestala, za srpski narod su došla tragična vremena koja su dovodila u pitanje i sam njegov fizički opstanak, no ovaj hrabri, mali, ali izdržljivi narod upornom borbom je vaskrsnuo svoju državu u osvit 19. veka. U Srbiji je u svim etapama njenog razvitka bilo prisutno shvatanje da se pravo na slobodu mora dosledno garantovati i poštovati i obezbeđivati odgovarajućim zakonodavstvom. To su zakoni o kojima mi raspravljamo. Tako je za vreme Prvog srpskog ustanka, te, nazovimo je, "srpske revolucije", u Srbiji formirana svest da se putem sopstvenog prava moraju staviti pod kontrolu svi oni koji vrše vlast, kao i urediti odnosi vlasti i građana. Brojni pravni spomenici nastali u tom vremenu potvrđuju da je ta svest pobedila i da su ideje prava i pravde, kao i u svetskim okvirima, uhvatile korene u ovoj maloj balkanskoj državi. Izgradnja države zasnovane na osnovnim načelima demokratski i pravno uređene države označavala je trajni i sveti cilj srpskog društva u svim periodima njegovog razvitka. Realne društvene prilike, razume se, bitno su opredeljivale tokove, podstičući ... na planu ostvarivanja navedenog cilja. O tome svedoče brojna dokumenta koja su poznata našoj stručnoj i društvenoj javnosti. Razvitak prava i pravosuđa predstavlja najpouzdanije ogledalo društvenih i političkih prilika svake države. U tom kontekstu, naglašavam posebno da pravosuđe mora da ima svoje nezamenljivo mesto i veliku ulogu u našoj državi. Pravdi i načelima prava SRS pridaje poseban značaj, u cilju zaštite osnovnih sloboda i prava naših građana. Srbija je veoma rano kročila na put koji vodi ka pravnoj, odnosno pravednoj državi, težeći da ostvari uzvišeni cilj po kojem je pravo veština dobrog i pravičnog. Srpska država je prošla teške staze borbe i različitih iskušenja. Ono što je nesporno jeste činjenica da je ova država vazda ostajala verna osnovnoj ideji pravde i prava. Uspostavljanje odgovarajućeg pravnog sistema, a potom i adekvatnih pravosudnih institucija koje mogu obezbediti poštovanje prava i afirmaciju slobode i pravde bila je karakteristika celokupne istorije srpske države. Dušanov zakonik, koji je sadržao 135 članova, a donet je 1349. godine, najviše se bavio državnim pravom o sudskom postupku i o administrativnom pravu.
Po Poslovniku, gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, članovi 225. i 226. Danas je Vlada imala sednicu. Čuli smo da je iskusne i stručne kadrove postavila na mesta ambasadora širom sveta. Danas je Vlada Srbije imala još jedan zadatak; po treći put postavlja na mesto direktora – trebalo je da postavi, da li je postavila još ne znam, ali saznaćemo već u toku sutrašnjeg dana – treći put u Kontroli leta postavlja istog čoveka. Sećate se, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam sa ove skupštinske govornice više puta ukazivao na kriminalne radnje tog čoveka koji je po profesiji muž sekretarice, odnosno šefa kabineta Zorana Đinđića. Upravo je to veza koja mu omogućava da treći put dođe. Ko je bio Nikola Stankov? Naravno, ne radi se samo o Nikoli Stankovu, radi se i o Bojanu Krištu, radi se i o direktoru JAT-a Vlaisavljeviću itd. Da podsetim samo malo građane Srbije i da pitam MUP, tužilaštvo, Ministarstvo pravde zašto ne provere i ne procesuiraju ovu lopužu? Pre izvesnog vremena, za potrebe Kontrole leta Nikola Stankov kupuje zgradu na šest spratova u Ulici Nikole Pašića 9, bez javnog tendera, jer kad je javni tender onda ne može da se obezbedi provizija. Kupoprodaja je izvršena bez javnog tendera, pa pitam – ko je dao saglasnost na ovu kupovinu? Na Aerodromu Beograd Nikola Stankov kupuje za izgradnju nove oblasne kontrole letenja; izgleda da mu je ono što ima malo, čovek je megaloman. Kupovina je vršena bez javnog tendera, naravno. Navodno, Aerodrom Beograd samo je korisnik ovog zemljišta na određeno vreme, a nije vlasnik. Ko je dao saglasnost za ovu kupoprodajnu transakciju? Ministarstvo za kapitalne investicije sigurno nije, pouzdano znam, pitao sam ministra. Direktor Agencije ne odgovara nikome. Bilo je pitanja upućenih njemu. U poslednje dve godine izvode se velike rekonstrukcije po zgradama Agencije; tenderi se uglavnom nameštaju ili se poslovi dobijaju putem direktne pogodbe. Kada se radi o nameštenom tenderu ili direktnoj pogodbi, zna se, ruka ruku mije. Ja sam godinama ukazivao na "lepljive prste" ovog čoveka i do sad - nikom ništa. Na kontrolnom tornju u toku su radovi, i u Centru za obuku, takođe bez tendera; vršeni su veliki radovi pre useljenja u upravnoj zgradi Agencije na Trgu Nikole Pašića. (Predsedavajući: Vreme.) Ja se izvinjavam, ako može samo još malo i završiću vrlo brzo, ili ću se javiti ponovo po Poslovniku.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Po Poslovniku, gospodin Momir Marković.
Zahvaljujem. Izvršena je nabavka novih putničkih vozila "pežo 607" ... (Predsedavajući: Koji član?) Isto 225. i 226. Tražim objašnjenje odakle pravo ovom čoveku da ovako arči državnu imovinu. Izvršene su silne nabavke putničkih vozila tipa 506 u više navrata. Podsećam vas, dame i gospodo, da to ide, otprilike, od desetak do petnaest vozila visoke klase. Namešten je tender firmi "Verano motors". Kupovani su džipovi, takođe je namešten tender. Kupovana su terenska vozila "lada niva", ali ne od autokuće "Lazarević" iz Kragujevca, koja je ovlašćeni predstavnik i imala je najbolju ponudu, nego od jedne privatne kuće iz Subotice, pa imam blagi osećaj da je u nameštanju tog posla udela imao i jedan građanin Srbije koji sedi tamo u onim zadnjim redovima. U poslednjih šest meseci vršene su silne nabavke nameštaja - nabavka stolica četiri puta, pa se pitam šta rade sa tim stolicama. Isporuku je vršila jedna privatna firma iz Novog Sada, bez tendera. Kupljena su vozila tipa minibus od firme "Delta", Mišković. Nešto mi je to ime mnogo poznato. Namešten tender, naravno. Kupljeni su pre par godina radarski sistemi i softver ... ne znam kako, nebitno je; uglavnom, to je neka tehnologija za radarske sisteme, nekvalitetna i nepouzdana oprema, ne prepoznaje kada više aviona dođe u istom pravcu na različitoj visini - operater na sistemu ima dojavu da je došlo do sudara aviona. Isporučilac opreme uzima velike pare za održavanje sistema. Namešten je tender za kupovinu... I to je tender namestio američki ambasador; ne ovaj, nego onaj prethodni. Na Aerodromu Beograd u energetskoj stanici kontrole letenja došlo je, slušajte dame i gospodo, do raspada energetskog sistema napajanja. Uzrok su dotrajali, nepouzdani dizel agregati i nestručno ljudstvo koje tamo radi. Primljeni su novi ljudi koji ne poznaju sistem. Dva i po sata je Kontrola leta bila bez napajanja strujom i dva i po sata je više od 50 aviona bilo nad srpskim nebom, a da ni Kontrola leta nije imala uvid u to. Direktorat za civilno vazduhoplovstvo je pokrenuo istragu, ali direktor Moković Milan nije mogao da dođe do informacija. Umesto starih dizel agregata namešta posao "MS inženjeringu", Beograd i ... (Predsedavajući: Vreme.) Zahvaljujem, javiću se ponovo po Poslovniku.
Da vam kažem, nema povrede Poslovnika. Ovo što radite je zloupotreba Poslovnika pa vas upozoravam da to više ne radite i molim da se vratimo na dnevni red. Na član 63. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 63. stav 4. Predloga zakona o uređenju sudova, na deo koji se odnosi na ocenjivanje rada sudijskog pomoćnika. Naime, u članu 63. u stavu 4. ovog predloga zakona kaže se: "Viši sudijski saradnik čiji je rad najmanje dve godine uzastopno ocenjen sa 'naročito se ističe' može steći zvanje sudskog savetnika i ako ne ispunjava uslove za sudiju višeg suda." Amandmanom je predloženo brisanje stava 4. jer je ova odredba u suprotnosti sa odredbom člana 59. stava 3. istog ovog predloga zakona u kome je jasno definisano da zvanje sudskog savetnika može steći onaj ko ispunjava uslove za sudiju višeg suda. Predlogom zakona o sudijama u glavi III definisani su uslovi za izbor sudija. Tako član 43. kaže da za sudiju može biti izabran državljanin Republike Srbije koji ispunjava opšte uslove za rad u državnim organima, koji je završio pravni fakultet, položio pravosudni ispit i koji je stručan, osposobljen i dostojan sudijske funkcije. Dalje, u članu 44. u stavu 1. stoji – posle položenog pravosudnog ispita potrebno je radno iskustvo u pravnoj struci, i u alineji 3 – šest godina za sudiju višeg suda, privrednog suda i višeg prekršajnog suda. Vlada je predložila Narodnoj skupštini da ne prihvati ovaj moj amandman uz obrazloženje da se amandman ne prihvata jer smatra da zakonom treba dati mogućnost da viši sudijski saradnik može steći više zvanje ako je ocenjen najvišom ocenom dve godine uzastopno i u slučaju da ne ispunjava uslove za sticanje tog zvanja. Ovakvom odredbom stimuliše se kvalitetniji rad sudijskih pomoćnika. Činjenica je da se ovakvom odredbom sigurno ne može stimulisati kvalitetniji rad sudijskih pomoćnika, već se, naprotiv, pružaju mogućnosti za prebrzo napredovanje pojedinih viših sudijskih saradnika. Kada kažem prebrzo napredovanje mislim na to da u roku od jedne godine i sedam meseci nakon položenog pravosudnog ispita neko može steći zvanje sudskog savetnika. Naime, u članu 61. ovog predloga zakona kaže se u stavu 1: "Rad sudijskog pomoćnika ocenjuje se jednom godišnje", a u stavu 2: "Rad sudijskog pomoćnika koji je u toku kalendarske godine radio kraće od šest meseci ne ocenjuje se za tu godinu." To znači da ako je neko u jednoj kalendarskoj godini radio sedam meseci i ocenjen je ocenom "naročito se ističe" i naredne godine opet bude ocenjen istom ocenom, on će u roku od jedne godine i sedam meseci napredovati u zvanje sudskog savetnika. Dovoljno je samo da stekne blagonaklonost predsednika suda koji vrši ocenjivanje, što se najčešće postiže pripadnošću istoj političkoj stranci. Ovo odredbom zakona o uređenju sudova direktno se krši odredba zakona o sudijama kojom je propisan uslov od šest godina radnog iskustva u pravnoj struci za sudiju višeg suda. Ova dva zakona donose se istovremeno a pojedini njihovi članovi koji se odnose na istu stvar u suprotnosti su, što govori o neodgovornosti predlagača. Prihvatanjem ovog amandmana ne bi se kršio zakon o sudijama, a bila bi afirmisana stručnost. Ovako, pored kršenja zakona, podstiče se diskriminatorski odnos prema višim sudijskim saradnicima, loši kolegijalni odnosi i protekcionizam. Hvala.
Hvala vama. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima gospodin Petar Jojić.
Što se tiče amandmana koji je podneo narodni poslanik ispred Srpske radikalne stranke, sigurno je da bi trebalo prihvatiti taj amandman, s obzirom na činjenicu da ima pravnog utemeljenja i da poboljšava tekst ovog zakona. Što se tiče odredbe člana 6. ovog zakona, gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, u članu 6. Predloga zakona, naslov - Zabrana uticaja na sud, stoji: "Zabranjeno je korišćenje javnog položaja, sredstava javnog obaveštavanja i bilo koje javno istupanje kojim se utiče na tok i ishod sudskog postupka. Zabranjen je i svaki drugi uticaj na sud." Ovo je sa formalnopravnog stanovišta dobro, ali je problem u praksi. Evo, Đilas poručuje da će on da menja odluke SO Zemun. Nisu retki slučajevi, imali ste prilike da primetite, da se neko ko hoće da ostvari neko pravo, ali na nezakonit način, obrati nekom mediju i kaže - molim vas, taj i taj sud ne radi dobro, sudije su korumpirane i ne mogu da ostvarim svoje pravo, jer sudi taj i taj sudija, angažovan je taj i taj veštak i sumnjam da će biti pravilna odluka. Zatim obrazlaže na stranicama i stranicama dnevne štampe i kuka na sud i na sudiju. Koji su to sve pritisci na sud i sudije mogući, a oni su veoma brojni? Postojanje sudskih intervencija iz sredine u kojima se dešavaju, to je pritisak na sud. Zatim, pojam sudske nezavisnosti regulisan je i u međunarodnom pravu u odnosu na nezavisnost i položaj sudija. Dame i gospodo, sudska vlast pripada sudovima kao samostalnim državnim organima. Sudsku vlast sudovi vrše nezavisno. Mi kažemo da treba da vrše nezavisno. Nezavisnost suda mora značiti takvu poziciju institucije i pojedinaca koji vrše sudsku vlast koja obezbeđuje da odlučuju nezavisno od drugih nosilaca vlasti o svim pravnim sporovima u okviru njihove nadležnosti. To znači da nezavisnost sudstva postoji samo onda kada bilo koji pojedinac, naglašavam, bilo koji pojedinac, pa ni šef države, pa ni kruna u Engleskoj, Belgiji, Holandiji, ne može da se meša u donošenje pravilne odluke; ne može obavezivati sud da presudi jedan spor ili da pripremi opštu normu za konkretnu životnu situaciju i da je tako primeni. Ne samo da nezavisnost sudstva proističe iz principa ustavnosti i zakonitosti, nego se ni taj princip ne može obezbediti bez takve nezavisne aktivnosti suda, striktno zasnovane na ustavnosti i zakonitosti. Dakle, samo Ustav i samo zakon, drugo ne. Sudovi sude, kako naš Ustav propisuje, na osnovu Ustava, zakona i drugih propisa, opštih akata. To je ono, da se vratimo ponovo na to, da načelni pravni stavovi ne mogu preuzimati ulogu zakona. Prema tome, dame i gospodo, kada govorimo o pojmu sudske nezavisnosti, sudije su nezavisne ako u vršenju svoje funkcije nisu ničim obavezane, sem da poštuju zakon i slede sopstvenu savest. Da bi sudija stvarno bio nezavisan prethodno mora u potpunosti da se ostvari njegova lična nezavisnost. Dakle, prethodno pitanje jeste lična nezavisnost sudije. Pod tim pojmom podrazumeva se takvo zakonsko regulisanje sudskog položaja (postavljanje sudija, izbor sudija, napredovanje sudija u službi, imunitet, disciplinska odgovornost, otpuštanje, premeštanje) koje svodi na minimum mogućnost pripadnika izvršne vlasti da kroz donošenje odluka o tim, za sudiju i njegovu egzistenciju značajnim, pitanjima utiču na njegovo ponašanje u vršenju sudske funkcije. Dakle, trajanje i uslovi sudske službe su tako obezbeđeni po našem Ustavu da ni pojedinačno sudije ni pravosuđe u celini nisu pod kontrolom izvršne vlasti. Tako bi trebalo da bude, kao što je to u Engleskoj, Francuskoj, Nemačkoj, Belgiji, Holandiji i da ne nabrajam. Brojni su međunarodni akti i međunarodna regulativa o nezavisnosti položaja sudija. O tome i o pojedinostima govoriću parlamentu kasnije, a vama se izvinjavam, gospodine potpredsedniče Skupštine, zato što sam vas danas pre podne oslovio sa "gospodine potpredsedniče Vlade", a vi ste potpredsednik Narodne skupštine, što je viši rang od potpredsednika Vlade jer ste vi potpredsednik zakonodavnog, najvišeg organa u državi.
Hvala lepo. To je tačno. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Radovanović podneo je amandman na član 64. Predloga zakona o uređenju sudova. Šta je suština ovog amandmana? Evo, pročitaću, kratko je: u stavu 2. ovoga člana reči "prigovor radnom telu Visokog saveta sudstva" zamenjuju se rečima "prigovor Visokom savetu sudstva". Naizgled, kada bi se malo površnije posmatrao ovaj amandman, ispalo bi da je tu samo igra reči i slova, ali nije baš tako. Možda kolega Radovanović i ne bi podneo ovaj amandman, možda ga Srpska radikalna stranka ne bi razmatrala u celini da se ne radi o jednoj veoma važnoj stvari, a to je rešenje o oceni sudijskog pomoćnika. S obzirom na to da se radi o sudijskom pomoćniku, jasno je i SRS smatra da radno telo u ovom slučaju ne treba da postoji. To radno telo ne treba da postoji iz najmanje dva razloga. Prvi i osnovni razlog je taj što već postoji zakon koji reguliše rad Visokog saveta sudstva, tako da ovo nije ni potrebno. Drugi razlog, i to ne manje značajan, jeste taj što se radi o ocenjivanju i kad god je u pitanju bilo kakvo ocenjivanje treba biti oprezan. Ovde se radi o ocenjivanju sudijskog pomoćnika koji će svakako nekada u perspektivi biti sudija, tako da treba sve imati u vidu. Sa druge strane, samo ocenjivanje je jedna subjektivna kategorija i svi oni koji vrše ocenjivanje u bilo kom postupku, u bilo kojoj situaciji treba da uklone sujetu, sav animozitet prema onima čije ocenjivanje vrše, jer od tog ocenjivanja zavisi nečija sudbina i, u suštini, zavisi i kvalitet, u ovom slučaju, sudija, i drugih stvari. Ali, pošto smo mi svi ljudi od krvi i mesa i možda neki put nenamerno mogu da se dese greške, uvek je bolje da kada se radi o ovakvoj vrsti ocenjivanja što veći broj ljudi vrši ta ocenjivanja. Kada veći broj vrši ocenjivanje onda je ocenjivanje objektivnije. Najobjektivniji vid i vrsta ocenjivanja je kada u tom ocenjivanju učestvuju svi građani, a imamo i takve slučajeve, recimo, kada se sprovodi referendum o nekoj temi na delu teritorije ili u kompletnoj državi. Jedan takav vid najobjektivnijeg ocenjivanja su izbori, pomoću kojih smo svi mi došli u ovaj parlament. Iz iskustva znamo da se vremenom radna tela, komisije koje vrše ocenjivanje zaborave, shvate da su same sebi cilj i svrha; ako ta radna tela i te komisije čini mali broj ljudi, onda može doći do korupcije. Zato se u mnogim institucijama preduzimaju razne mere da ne bi došlo do korupcije. Navešću jedan klasičan primer koji, doduše, nema mnogo veze sa sudstvom i pravosuđem, recimo, ocenjivanje u sportu: u pojedinačnim sportovima, kao što su gimnastika, boks, veći broj sudija vrši ocenjivanje; da bi se izbegla subjektivnost u ocenjivanju, najmanja i najveća ocena se ne uzimaju u obzir, a konačna ocena se donosi na osnovu ostalih ocena. Zato, gospođo Malović, pretpostavljam da ste slušali ovo o čemu sam govorio. Zaista vam se divim i zahvaljujem vam se što pomno pratite ovo zasedanje i ove zakone koji se tiču direktno ministarstva na čijem ste čelu, i molim vas da razmotrite i prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Hvala. Gospodin Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da amandman poslanika SRS gospodina Savića treba prihvatiti, a ja ću da iskoristim priliku i vreme koje nam je ostalo da završim priču o najvećoj lopuži o kojoj se govorilo u ovom parlamentu i da pitam Vladu Srbije ima li hrabrosti da još jednom tog i takvog čoveka postavi na mesto. Podsećam vas da je Kontrola leta jedina institucija koja još uvek radi za Srbiju i za Crnu Goru i mogućnosti, ventili, filteri koji bi trebalo da funkcionišu su mnogobrojni. Dakle, Nikola Stankov nije gadljiv ni na mala nameštanja, pa je, recimo, otkazao ugovor ugostiteljskom preduzeću "JAT ketering" i sklopio ga sa nekom firmom koja daje daleko nekvalitetniju hranu, ali provizija je veća, pa nema veze. Stankov zapošljava preko 200 ljudi, svojih stranačkih kolega i drugih uticajnih, u sistemima. Sve ovo radi mimo zakona, a kvalitetne, časne i stručne ljude progoni. Na školovanje prima decu svojih poltrona koji su pali na testovima engleskog jezika, čak i na zdravstvenom testu, a kvalitetni kadrovi nisu mogli – ili nisu deca poltrona ili nisu dali pare. Posebna priča je vezana za nabavku opreme za radarske sisteme u Podgorici i Tivtu. Poslovi su vršeni izvan svake kontrole, jer država Srbija, i da je htela, nije mogla da kontroliše, i Nikola Stankov ima velelepnu kuću u Petrovcu na Moru, koju do tada nije imao. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije procenite odakle čoveku tolike pare odjednom. Nabavio je četiri radarska sistema za Srbiju: jedna lokacija je Koviona, druga Koševac, treća Murtenica i radarski sistem koji je delimično instaliran na Kopaoniku. Znate da radarski sistem na Kopaoniku ne može da funkcioniše, KFOR ne dozvoljava, ali i ovi koji mogu da funkcionišu ne mogu da funkcionišu. Nabavljeni su od svetske sile iz oblasti elektronike – iz Vijetnama. Nije bitno što su radari loši, bitno je da je provizija kvalitetna. Pre skoro godinu dana Agencija za kontrolu leta vrši nabavku aviona za kalibraciju radarskih sistema. Još nije završeno. Tenderi se nameštaju, padaju jedan za drugim i čim bude dovoljno velika provizija naravno da će biti kupljen avion. Školovanje kadrova je posebna priča. Dame i gospodo narodni poslanici, to je onaj isti Nikola Stankov koji je u ono vreme, imali smo pouzdane podatke, imao od 12.000 do 16.000 evra mesečno; plata plus razne beneficije, a o ovim poslovima, o ovim parama prilikom nameštanja tendera ne možemo da govorimo, jer ne može da se uđe u trag koliko je to. Zato zahtevam da MUP izvrši kontrolu, da istraga i tužilaštvo završe svoj posao, da pravosuđe završi svoj posao i verovatno ovog čoveka više neće stavljati, neće dolaziti u situaciju da bude izabran, pogotovo što je u sistem doveo... Sećate se Slađana Ivkovića koji je posle afere na Aerodromu uhapšen – Stankov ga uzima za glavnog finansijskog savetnika. Za kratko vreme je uhapšen, trajala je istraga i sve ostalo, i Ivković se vratio na posao u Kontrolu leta. Mislim da o ovom čoveku više ništa ne treba reći, vreme mu je da ode ili u Bačvansku ili u onaj specijalni zatvor kod Specijalnog suda.
Hvala lepo. Na član 65. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Dragan Stevanović je ispred poslaničke grupe SRS podneo amandman na član 66. Predloga zakona o uređenju sudova. Član 66. Predloga zakona glasi, stav 1: "Sudijski pripravnik prima se u radni odnos na tri godine." Stav 2: "Sudijski pripravnik koji je na pravosudnom ispitu ocenjen sa 'položio sa odlikom' prima se u radni odnos na neodređeno vreme, u zvanju sudijskog saradnika." Svojim amandmanom gospodin Stevanović predložio je da se stav 2. izmeni tako da glasi: "Sudijski pripravnik nakon položenog pravosudnog ispita prima se u radni odnos na neodređeno vreme, u zvanju sudijskog saradnika." Odluka Vlade je da ovaj amandman ne prihvati. Za svoju odluku Vlada je dala sledeće obrazloženje: "Amandman se ne prihvata iz razloga što smatramo da je predložena odredba celishodnija. Naime, navedenom odredbom se garantuje sudijskim pripravnicima koji su položili pravosudni ispit sa odlikom zasnivanje radnog odnosa u sudu na neodređeno vreme. Što se tiče ostalih pripravnika koji su položili pravosudni ispit, njihov prijem u stalni radni odnos zavisiće od broja slobodnih radnih mesta sudijskih pomoćnika u sudovima." Ovaj amandman podnet je sa namerom da se dođe do oslobođenja od diskriminatorskog odnosa prema svršenim studentima prava tj. prema onima koji treba da polažu pravosudni ispit nakon tri godine staža sudijskog pripravnika. Onaj ko položi pravosudni ispit sa odlikom zasnovaće radni odnos u sudu na neodređeno vreme. Oni koji ne polože sa ovom ocenom, sa odlikom, jer iz nekog razloga toga dana nije bio njihov dana, zbog bolesti ili nekog drugog razloga, automatski ne mogu da računaju na radni odnos na neodređeno vreme u sudu. Nije u redu, u državi sa poremećenim sistemom vrednosti kakva je Srbija, uspostaviti, po namerama predlagača ovog zakona, jednu ovakvu pozitivnu selekciju. U državi u kojoj je nepotizam prisutan u svim sferama društvenog i privrednog života postala je praksa da deca poznatih roditelja uglavnom budu najbolji studenti na fakultetima i ta negativna selekcija se stvara već u toj fazi, tako da te anomalije pristrasnosti treba preseći na nekim drugim nivoima, a ne kroz zakon koji se predlaže, jer predloženi način ne predstavlja garanciju da će se najkvalitetniji primiti u stalni radni odnos u sudovima. Potrebno je predvideti tačan broj studenata tj. diplomiranih pravnika i taj broj uskladiti sa potrebama države kako bi se izbegla serijska proizvodnja pravnika na fakultetima, jer ćemo kao posledicu toga imati veliki broj diplomiranih pravnika na tržištu rada.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Gospodin Zoran Krasić.
Ovim amandmanom mi smo, u stvari, hteli da skrenemo pažnju na to da se ovde u Predlogu zakona u ovom članu koriste neki termini koji će verovatno biti prisutni u budućem zakonu – "sa odlikom" itd. Šta je svrha ili cilj ovog amandmana? Mi odavno zastupamo stav da nije dobro, bez obzira na to koji je nivo, ali po ovom novom da krenemo od osnovnog suda, nije dobro ako se na mesto sudije osnovnog suda bira čovek koji nije proveo neko vreme u sudu. Mi odavno zastupamo stav da za sudije mogu biti birani oni koji su bili sudijski pripravnici, pa onda pomoćnici, savetnici itd. Znači, da su krenuli od početka svoje radne karijere iz suda, a onda, kako ispunjavaju te uslove, da budu birani za sudije jednog suda, pa višeg itd. Zašto? Zato što smo u dosadašnjoj praksi imali situaciju da neko formalnopravno ispunjava uslove: diplomirani pravnik, položen pravosudni ispit, šest, sedam, osam godina radnog iskustva na pravnim poslovima, a to je pomoćnik u advokatskoj kancelariji kod oca, sekretar zemljoradničke zadruge, sekretar u nekom privatnom preduzeću. Imali smo situaciju, čini mi se da je u pitanju bilo Valjevo, da čovek iz zadruge dođe, zahvaljujući Bošku Ristiću i njegovima, dođe u sud i bude izabran za sudiju, pa odmah postane predsednik suda, a on je sud video samo kad je išao na sastanak sa devojkom, jer su se dogovorili da se u sedam sati uveče nađu ispred suda. Znači, imali smo čoveka koji formalnopravno ispunjava uslove, a sud je video samo kada je išao na zakazani sastanak sa devojkom. Da se sad ne bi desilo da se čovek zapošljava i postaje sudija, da uzmemo ove naše uslove, opštinskog suda, kada treba da juri normu, da deli pravdu u skladu sa Ustavom i zakonom, on treba da uči šta je rešenje, kad se donosi rešenje, s pozivom na koji član, rešenja kojima se upravlja u postupku, kako se donosi presuda, kako ovo, kako ono, jer taj čovek nikada u praksi nije mogao to da vidi. Ono što smo mi zastupali, to već godinama pričamo sa ove govornice, jeste: sudijski pripravnik, položio je pravosudni ispit, bio je saradnik godinama, došao je do tih godina koje ukazuju da ispunjava uslove za izbor za sudiju, konkurs, izabere se za sudiju i vi već imate formiranog čoveka i on može da nastavi sa onim poslom, jer on se zadojio tim mlekom, u sudu, on je to radio pet, šest, sedam, osam, godina. To je bio naš koncept. Šta smo mi hteli da kažemo? Mi uvažavamo tu situaciju da sud može da primi veći broj ljudi kao sudijske pripravnike i da ih osposobi itd. i da sistematizacija ne dozvoljava da neki ostanu. Svrha ovog člana, ono što je predlagač hteo da postigne ovim članom, jeste da onaj koji je bio najbolji na pravosudnom ispitu, ukoliko postoji upražnjeno mesto, ostane, a ovi drugi da čekaju red kada se otvori mesto za pomoćnika, osoblje itd. Šta želimo da postignemo ovim amandmanom? Ukoliko je neko prošao kriterijume za sudijskog pripravnika, položio pravosudni ispit sa tom kvalitetnom ocenom, on treba da ostane u sudu. Zašto bi taj kadar išao na neka druga mesta? On je primljen kao sudijski pripravnik da bi se školovao za rad u sudu. Ako je položio pravosudni ispit posle tri godine pripravničkog staža, pokazao te rezultate, zašto to dete bacati negde dalje? To je svrha onoga što smo mi hteli. Naravno, ovi ljudi će biti primljeni za sudske pripravnike, položiće pravosudni ispit na neki način, neće da pokažu neku dobru ocenu ili su tokom pripravničkog staža pokazali nesnalažljivost, ne znaju da razlikuju šta je bitno a šta je nebitno itd., nema potrebe taj da ostane. Ali, stičemo utisak da se u ovoj formulaciji u članu 66. Predloga zakona krije nešto što prevazilazi stručne kriterijume, zalazi u nešto što je neka podobnost, zalazi u kriterijume neke podobnosti. To je ono što smo mi hteli da izbegnemo i zato smo podneli ovakav amandman. Znači, ako je neko položio pravosudni ispit, pokazao uspeh, treba da ostane. Ako je neko pokazao da jednostavno nije za taj posao, tokom tri godine pripravničkog staža, a bez obzira na to što je položio taj pravosudni ispit, on ne treba da ostane. Samo smo hteli to da preciziramo. Jer, ovde se vrti jedan automatizam, a to se kaže - u zvanje sudijskog saradnika. To je ono najniže u toj hijerarhiji. Znači, u ovoj vašoj formulaciji to ima značaj nekog automatizma. Ubacili ste nešto što je kriterijum, iza čega se ne krije samo struka. To je svrha ovog amandmana. Kada sam već ovde, želim da iskoristim priliku da prozborim i nekoliko reči o nečemu što je takođe vrlo značajno za ovaj zakon, da on liči na nešto. Gospođo Malović, radno telo je, po definiciji, pomoćni organ. Nema te institucije gde radno telo može biti drugostepeni organ. Vlada je u članu 64. stav 2. dala jedno rešenje gde je moguće da se izjavi prigovor povodom ove stvari koja je regulisana članom 64, a to se odnosi na rešenje o oceni rezultata rada sudijskog pomoćnika, da ukoliko je nezadovoljan tom ocenom koju je dao predsednik suda, može da uloži prigovor i da se prigovor podnosi radnom telu Visokog saveta sudstva. Radno telo ne može da bude organ. Da ste rekli neki odbor, neka komisija... Ali, pitanje je da li odredbe Ustava Republike Srbije o Visokom savetu sudstva dozvoljavaju da u okviru tog organa pravite podorgane, radna tela i nešto drugo. Siguran sam da Ustav Republike Srbije ne dozvoljava to. On je definisao Visoki savet sudstva kao nadležni državni organ. Visoki savet sudstva je postao institucija donošenjem Ustava Republike Srbije. Ako je on postao institucija, ne možete vi sada da prenosite njegove nadležnosti na nešto što je pomoćno telo unutar organa. Ne možete, zabranjeno je. To je apsolutno neustavno. To je bila poenta amandmana na taj član64. koji je podneo poslanik SRS Milovan Radovanović. Znači, mi vama ne sporimo da, prema unutrašnjoj organizaciji rada Visokog saveta sudstva, postoji nešto što će da priprema za sednice Visokog saveta sudstva, da pravi nacrte odluka, da pravi predloge odluka. Mi ne sporimo to. Ali, vi ste u članu 64. rekli da o tome odlučuje radno telo Visokog saveta sudstva. Radno telo unutar tog visokog saveta ne može da bude organ koji odlučuje. Samo da vas podsetim, mi ovde u Narodnoj skupštini imamo nekoliko apsolutno neustavnih i nezakonitih odredaba u našem poslovniku. Moguće je da samo Administrativni odbor donosi pojedinačna akta i da rešava neke stvari. Svi drugi odbori i komisije su radna tela, bez mogućnosti da meritorno odlučuju. Kada predlog zakona dođe kod Odbora za pravosuđe ili kod nekog drugog odbora, tu se daje samo mišljenje u okviru onog izveštaja. To mišljenje je stav, koji ne obavezuje. Jedino Administrativni odbor pod nekim uslovima, po postojećem Poslovniku, može da odlučuje o pojedinačnim pravima, statusnim pitanjima itd. Jedino on. O tome treba da se vodi računa. Vi koji pišete zakon o Narodnoj skupštini treba da pravite drugačiju kompoziciju. Radno telo ne može da odlučuje. Mi imamo nekoliko radnih tela koja su vrlo značajna i donose neke odluke, pa makar to kasnije bio i predlog. Mislim da je najgore stanje kod Odbora za finansije. Vi ne znate, dok je bio onaj stari ustav, taj odbor je kroz zakon i kroz Poslovnik dobio ovlašćenje da predlaže guvernera Narodne banke, u jednom sazivu, kada je trebalo promeniti Dinkića i dovesti onu žena iz Svetske banke. Ne može, radno telo nema taj kapacitet, nema to ovlašćenje, bez obzira na to što se u tim radnim telima preslikava struktura i srazmera kakva je u Narodnoj skupštini. (Predsedavajući: Vreme.) Dovodite u pitanje stvarno, jer ovaj koncept je očigledno nakaradno smišljen. Stičem utisak da ovde nije bilo koncepta, nego je bila neka početna verzija, a onda je svako uslovljavao sa nekim rešenjima. A vi, da ne biste bili uslovljavani, vi ste malo od ovoga, malo od onoga i dobili ste nešto što ni na šta ne liči.
Na član 72. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i dr Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Po Poslovniku, gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prošlo je vanredno stanje i Skupština normalno radi. To znači da uvaženi gospodin Novaković vodi sednicu bez tenzija i bez konflikata. Gospodine potpredsedniče, u smislu odredaba članova 225. i 226, a vezano za član 104, zamolio bih vas da mi dozvolite da postavim jedno pitanje. Naime, pre neki dan sam razgovarao sa građanima u naseljenom mestu Vladimirovci, opština Alibunar. Građanin rumunske nacionalnosti Mandreš Jon postavio je pitanje, i zamolio da prenesem našoj vladi, koja nije u izbeglištvu, kako je moguće da su cene otišle toliko daleko, da su porasle, da više niko ne može da ih prati i da ne mogu da obezbede, naročito individualni poljoprivredni proizvođači, svoju egzistenciju. Naime, cena kukuruza je 2007. godine bila od devet do 18 dinara, a 2008. godine od tri i po do šest dinara. Cene veštačkog đubriva 2007. godine bile su 3900 dinara za 100 kilograma, a 2008. godine 100 kilograma veštačkog đubriva košta 5000 dinara. Za 100 kilograma veštačkog đubriva sada je potrebno prodati 900 kilograma kukuruza u zrnu. Dame i gospodo, da li je moguće da se Vlada ne osvrće na muku ovih paćenika i mučenika koji obezbeđuju egzistenciju i hranu svim građanima naše države? Zapazite i ovo: za jedan litar nafte, koja je potrebna da bi traktori i mašine mogli da rade, treba 25 kg kukuruza. Zamislite, jedno jaje košta 3 kg kukuruza. Cena mleka - litar mleka se prodaje .... (Predsedavajući: Vreme.) Javiću se ponovo.
Na naslov iznad člana 77. i član 77. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šormaz. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Šormaz.
Dekoncentriše me narodni poslanik sa ovom slikom koju je digao na laptopu. Stvarno nema smisla, baš mi smeta. (Predsedavajući: Izvinjavam se. Ako vam smeta, zamoliću narodnog poslanika da zatvori laptop.) Pre nego što pređem na amandman, da se ne bih javljao po čuvenim članovima, podsetio bih ministarku da sam joj postavio pitanje vezano za suđenje u Okružnom sudu u Smederevu. Nisam dobio odgovor u pisanom obliku. Čuo sam u međuvremenu, ali nisam dobio zvanični odgovor, da je nastavak tog suđenja zakazan za 16. decembar. Međutim, sada imam neke nove informacije. Radi se o onom slučaju korupcije, gde je sadašnji zamenik gradonačelnika iz Demokratske stranke, a u to vreme, kada je bila uhapšena i kad je pokrenut ceo postupak protiv nje, bila je gradonačelnik Smedereva... Imam neke informacije o sudskom veću. Vi proverite. Ako treba, dostaviću vam. Vidim da se nešto vezano za sudska veća dešava u Srbiji. Recimo, imate taj primer u Brusu gde je sudsko veće, vezano za neke mandate DS-a, donelo jednu odluku, a posle par sati je promenjen jedan član sudskog veća i ponovo je, istog dana, po istom predmetu odlučivalo i donelo potpuno drugu odluku. Imamo primer potpune promene sudskog veća na Voždovcu, da bi se drugačije presudilo nego što je bilo u prethodnim slučajevima kada su u pitanju žalbe koje je ulagala Demokratska stranka Srbije, vezano za situaciju u SO Voždovac. Dostaviću vam i to, neko moje mišljenje kao narodnog poslanika o tom sudskom veću, pa vi proverite da li je tačno ili ne. U svakom slučaju, nešto u vezi sa tim suđenjem nije u redu; em mnogo kasni, već su prošle tri-četiri godine, uopšte do početka... Stiče se neka slika da je ta borba protiv korupcije i kriminala usporena u pravosuđu. Sada ću da se vratim na amandman, koji je, koliko vidim na osnovu vašeg obrazloženja, praktično čak prihvatljiv za Vladu. Radi se o glavi VII koja ima naslov Obezbeđenje suda: član 77 - Pravosudna straža, onda Ovlašćenja pravosudne straže, Uređenje pravosudne straže itd. Predložio sam da se promeni podnaslov i da umesto "Pravosudna straža" glasi "Sudska policija", a da se u članu 77. brišu reči "pravosudna straža" i umesto njih dodaju "sudska policija". U svom obrazloženju napisao sam jasno da je taj podnaslov "pravosudna straža" relikt vremena koje je ostalo iza nas. Pojam "sudska policija" je nešto što se više koristi u svetu i više odgovara suštini stvari. U zemljama EU, kada govorimo o evropskim standardima, koristi se ovaj termin. Ova ovlašćenja koja smo mi poslanici DSS-a predložili amandmanima na članove 78. i 79. zapravo su policijska ovlašćenja. Ona nisu stražarska ovlašćenja, nego upravo policijska. Bez toga ne bi bilo jasno o kojim ovlašćenjima je reč. U svom obrazloženju za neprihvatanje amandmana Vlada meni odgovara ovako: "Amandman se ne prihvata iz razloga što će se oblast koja je vezana za pravosudnu stražu, obezbeđenje objekata pravosudnih organa, kao i obezbeđenje nosilaca pravosudnih funkcija i osoblja u pravosudnim organima biti regulisano posebnim zakonom, što u ovom trenutku nije moguće, imajući u vidu odredbe Zakona o policiji, kao i unutrašnju organizaciju policije i ovlašćenja policijskih službenika. Prilikom izrade navedenog zakona", mada se ovde ne navodi koji je to zakon, a vi kažete navedenog, ali ne piše koji, "u koju mora biti uključeno i Ministarstvo unutrašnjih poslova, Ministarstvo pravde će uzeti u obzir i rešenja predložena u amandmanima narodnih poslanika na čl. 77 - 81. Predloga zakona o uređenju sudova." Navešću vam jedan primer. Zakon o saobraćaju godinama čekamo zato što Ministarstvo infrastrukture, ili tog dela koji se tiče saobraćaja, i MUP nikako da se usaglase oko nekih zakonskih rešenja. Pitanje je koliko je pravosudna straža uopšte u fokusu MUP-a. Kada će to doći na dnevni red? Zašto bi se čekalo kada je ovo rešenje ionako nešto što je sastavni deo upravo ovog zakona o kome govorimo? Zašto ne bismo odmah ovo stavili kao zakonsko rešenje, a onda neka se Ministarstvo unutrašnjih poslova, kao što je na brzinu moralo da nam da ovaj predlog za pasoše, izmene i dopune zakona, prilagodi tome i neka nam dostavi izmene i dopune Zakona o policiji, kako bi ovaj deo bio rešen efikasno i brzo. Plašim se da ako sada ostane pravosudna straža, a ne onako kako treba da bude... Kolega i ja smo bili zajedno u nekim državama, posetili smo neke parlamente; recimo, imate parlamente u Evropi koji imaju skupštinsku policiju. To nema nikakve veze sa ministarstvom unutrašnjih poslova; nije kao kod nas, gde obezbeđuje baš MUP. Imaju svoje propisane uniforme, imaju svoja propisana ovlašćenja, imaju sve što je potrebno da obezbede zgradu parlamenta, službenike, poslanike, i prema poslovniku o radu i zakonu o toj skupštini imaju i svoja ovlašćenja. Mi predlažemo rešenje gde je to sudska policija. To nije policija Ministarstva unutrašnjih poslova. Kada bude u ovom zakonu to pisalo... Meni je žao što poslanik Nove Srbije dekoncentriše ministarku dok ja ovo govorim, kolega. Pokušavam da je ubedim jer je poslanička većina do sada nekoliko puta imala više sluha nego Vlada pa sam predlagao da oni naprave novu vladu iz svojih redova. Ovo rešenje je mnogo logičnije, da ne čekamo. Ionako se radi o nadležnosti sudova, vašeg ministarstva, ionako se radi o sudskoj policiji, neka se MUP prilagodi. Neka MUP nama posle toga pošalje izmene i dopune zakona i onda ćemo to da regulišemo. Neka oni pošalju tih par članova koji treba da budu usaglašeni sa izmenama i dopunama i da to regulišemo. Dobili smo čak, o tome ću govoriti povodom sledećeg amandmana, nadam se da ćete ovo prihvatiti, predloge ljudi koji sada rade u sudskoj straži da se proširi... Malo su kasno poslali, već je počela rasprava, morali su biti predati amandmani. Šta će ljudi, ne znaju kako je po hitnom postupku. Poslali su predloge kako da se njihova oprema proširi ili da bude bolja. Bez obzira na problem sa novcem, zaista, imali smo slučajeve napada na sudije, imali smo slučajeve napada na sudije u zgradi suda sa tragičnim posledicama. Svakodnevno imamo neke probleme u sudovima, to sami znamo, vezano ne samo za podmetanje bombi.Ne znam da li znate za taj slučaj kada je SO Zemun trebalo da odgovori na zahteve suda, kada su ljudi doneli i predali na pisarnicu, tog trenutka je objavljeno daje podmetnuta bomba u zgradi suda. Svašta se kod nas dešava. U svakom slučaju, imamo mnogo problema u zgradama sudova po pitanju obezbeđenja. Ovo je efikasnije, bolje rešenje. Nemate nikakav problem zbog toga što se neko iz opozicije setio da predloži, a nije predloženo u zakonu. Bar je DSS poznat kao proevropska stranka, ali sa standardima, sa borbom za standarde, kao što je rekao predsednik Republike pre nekoliko dana, a ne pošto-poto ulazak u Evropsku uniju. Molim vas još jednom da razmislimo. Shvatam da je potrebna neka vrsta promene i u Zakonu o policiji i ne znam u kojim još zakonima, vi to bolje znate, ali ovo ionako mora da piše u ovom zakonu. Neka se posle prilagode oni, neka nam predaju izmene i dopune po tim članovima, da se usklade sa ovim zakonom. Ako čekamo sve iz početka, te oni da predaju, te mi da predamo, to će zaista biti mnogo duže i samo ćemo izgubiti na efikasnosti i na potrebi obezbeđenja pravosuđa. Zahvaljujem.
Gospođica Nataša Jovanović, po amandmanu, pa gospodin Jojić, pa gospodin Radulović.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, izuzetno je važno da ozbiljno razmotrimo ovo pitanje koje je pokrenuo kolega Dragan Šormaz zato što je ustanovljavanje sudske straže, odnosno, kako on predlaže, policije, neophodno za funkcionisanje sudova, naročito zbog činjenice što mi sada ustanovljavamo neke više sudske instance, kao što je žalbeni apelacioni sud, to je slučaj u Kragujevcu, Nišu, Novom Sadu i Beogradu. I ne samo zbog toga, zar je potrebno da vam kolega Šormaz da više argumenata, a ja ću nažalost morati da pomenem tragediju od pre dve godine iz suda u Odžacima, kada je na licu mesta ubijen sudija i ranjen porotnik sudija, ili neko od zaposlenih, zbog činjenice da u sudu nije bio najveći stepen bezbednosti. Neverovatno je da tako olako preskačete ovo pitanje samo zbog toga što, u pravu je kolega kada to kaže, čekate da to reši MUP i da se usaglasite sa zakonodavstvom tog resora. Jednostavno, morate da imate u vidu da vreme jako brzo prolazi i da se prepliću događaji i da ljudi koji rade kao, kako vi ovde kažete, sudska straža imaju mnogo problema u svom funkcionisanju, počev od frekvencije na ulazu, zavisi od toga koje mesto i koji sud je u pitanju... Naročito će sada kada ukinete mnoge sudove veliki broj građana i stranaka da se pojavljuje u zgradama u sudovima opšte nadležnosti, u velikim centrima upravnih okruga. Najbolje bi bilo da se prilikom izrade izmene i dopune zakona od strane MUP-a, zašto da ne, mi to možemo da predložimo, to tretira kao jedna posebna uprava policije. Kao što imamo Petu upravu MUP-a za obezbeđenje objekata i lica, isto tako moramo da vodimo računa o tome da MUP preuzme odgovornost za bezbednost sudova u našoj zemlji. Oni kojima se sudi za određena krivična dela iz okružnih zatvora dolaze u asistenciji, odnosno u policijskoj "marici", sprovedeni od strane organa MUP-a. Uglavnom je to tako, jer ako je u pitanju neko ko je pritvorenik, osuđenik, da li iz "afere indeks" ili ne znam odakle, u kragujevačkom, petrovačkom zatvoru, naravno da će policijska "marica" i MUP da ga dovedu u kragujevački opštinski ili okružni sud. Prema tome, ubuduće je potrebno, a vi sada pokažite dobru volju da hoćete da radite na takav način, da sinhronizujete rad pojedinih resora u Vladi Republike Srbije, a ne – jedan u klin, drugi u ploču, pa ne znate, vaše stručne službe pišu zakone iz vašeg resora, MUP iz njihovih. Ne, nego se lepo dogovarajte, pa one nadležnosti koje se prepliću, kao što je to slučaj ovde u članu 77. Zakona za koji gospodin Šormaz insistira da se promeni... Najbolje je da na takav način vi svojim primerom krenete i date vašem kolegi ministru unutrašnjih poslova Dačiću te smernice. Inače, ovo pitanje koje je pokrenuo Dragan Šormaz što se tiče zakona o bezbednosti u saobraćaju je predmet javne rasprave i, pre svega, brige građana i učesnika u saobraćaju, evo, unazad dve godine. Kad god se približava izborna kampanja govore nam o tome, prave se posebni spotovi za decu... I, to je dobro da deca apeluju na vozače i na učesnike u saobraćaju da vode računa o njima. Ali, kako vreme prolazi, mislim da je ta prva, radna verzija, kao i uostalom zakona o privatizaciji sportskih društava unazad dve godine... Jedna efikasna, normalna država, kao što je Ruska Federacija, to radi na odgovoran način. Vi ste videli da je već pre nekoliko dana bilo drugo čitanje izmena dva člana Ustava kojima će se produžiti mandat predsedniku Ruske Federacije i poslanicima ruske Državne dume, a u taj proces se inicijativom "Jedinstvene Rusije" ušlo pre manje od mesec dana, na predlog premijera Vladimira Putina. Kod nas je neefikasna izvršna vlast. Vi se viđate na tim sednicama Vlade, izlistate tamo to što vam sekretar, gospođa Stojčević, spremi, gledate da to nekako prođe. Ako je neki problem, kada utvrđujete kvote, kada zatežete u koalicijama, kada ucenjujete jedni druge, tako opstaju sve vlade od 5. oktobra do današnjeg dana, vi čekate da se taj četvrtak i sednica Vlade završi. A, kakvi su zakoni, ko ih je sklepao, da li ih je dobro preveo, da li uopšte mogu da se implementiraju na pravi način sa onim što mi posedujemo i što imamo kao ljudski resurs u svim segmentima (evo, i sada kada je u pitanju straža u sudovima), vas baš briga, samo neka se uradi, neka prođe pa šta bude. Mnogo je nerešenih problema u državi. Evo, recimo, kada sam pokrenula to pitanje bezbednosti sudova, pa i budućeg apelacionog u Kragujevcu, po sistemu, pre neki dan je govorila koleginica Vjerica Radeta, ne lipši magarče do zelene trave, objasnite mi, gospođo Malović, šta je sada problem, pa se stalno produžava rok za konstituisanje i za početak rada apelacionih sudova. Nama odbornicima Skupštine grada Kragujevca (među koje spadam i ja i opet vam napominjem da je oteto, ukradeno ovih deset mandata kriminalnom odlukom Okružnog suda) rekli su da je problem zgrada. Nekadašnja zgrada ureda, odnosno zdravstvene ustanove i zdravstvene stanice, centar grada broj 4, u Kragujevcu je izmeštena, nekom privatnom kombinacijom Veroljuba Stevanovića, u jedan poslovni objekat nekog vlasnika, preduzetnika u Kragujevcu, a ta zgrada koja je preko puta zgrade Opštinskog i Okružnog suda priprema se za apelacioni sud. Da li vi znate dokle se s tim stiglo? U čemu je problem? Da li su opredeljena sredstva u budžetu, da li je grad Kragujevac uradio svoje i zbog čega? Zašto se toliko čeka? Kada ćemo mi da znamo, naši sugrađani i svi oni koji žive na teritoriji koja je u nadležnosti tog budućeg apelacionog suda? Jedno vreme niste znali kako, šta i gde ćete, pa su radili razni lobiji, pa se na kraju ipak opredelilo da postoji u Kragujevcu i još ova tri grada, a sada treba da znamo dokle se sa time stiglo. Mi nemamo više nikakav izveštaj kao odbornici, kao poslanici nismo upoznati sa time, a vi ako znate, na kraju diskusije ili kada hoćete, na osnovu svih ovih naših pitanja, obavestite nas. Kao rođena Kragujevčanka, želim da znam o čemu se radi. Imamo jedan drugi problem propadanja državne imovine koja može da se upotrebi za sudsku praksu i za rad MUP-a. U pitanju je, da iskoristim i ovo vreme, ali da povežem te stvari, zgrada garnizona grada Kragujevca. Nažalost, odlukom Borisa Tadića, kao tadašnjeg ministra odbrane, pa kasnije Davinića, pa sada na kraju i definitivno ukazom Dragana Šutanovca, mi uopšte više u Kragujevcu nemamo vojsku. Imamo tamo u Grošnici par vojnika, čuvaju neke objekte. Zgrada garnizona je potpuno prazna, gotovo da propada, a u nju je pre toga uloženo od strane Vojske Jugoslavije oko milion evra da se ona opremi. Isti je slučaj sa Domom vojske u centru grada Kragujevca. Pošto imamo nameru da početkom sledećeg meseca organizujemo promociju knjige prof. dr Vojislava Šešelja "Haška ćurka Kristina Dal", raščerupana, kako to pokazuje fantastična ilustracija na naslovnoj strani te knjige, raspitivali smo se gde u gradu Kragujevcu možemo da uzmemo salu i da održimo promociju te knjige. Inače, knjiga govori o tome da Haško tužilaštvo kroz pritiske, kroz rad sa ovim nesrećnim Vukčevićem, kroz saradnju sa Borisom Tadićem, sa BIA, proganja ljude po Srbiji. Devetnaestoro ljudi nije želelo da bude svedok tužilaštva, iako su ucenjivane njihove porodice, već su dali izjave da hoće da budu svedoci odbrane u ovom briljantnom procesu koji sam protiv svih vodi prof. dr Vojislav Šešelj. Kada je predsednik kragujevačkih radikala gospodin Dragan Žikić, koji je ujedno i odbornik, pozvao Veroljuba Stevanovića... Opet da ne pominjem kolegu, ali on će da zna, nikad on tako nešto ne bi izjavio, uvek mi se nekako kao dežurni krivac, a nije, kolega Čikiriz, za sva dešavanja u Kragujevcu... Kada je pozvao ovog Stevanovića, mučenika, koji samo zna da krade mandate i da mulja sa Nikolićem i sad hoće i pare da nam uzmu itd., koji je čekao sa odlukom za uspostavljanje apelacionog suda... Pozove ga telefonom i kaže – dobro, hajde da vidimo da li je to zgrada ovog Dečijeg pozorišta ili Teatra "Joakim Vujić", a Stevanović mu kaže – pozovi Dom vojske i vidi tamo, ima dovoljno mesta, taman vam je 300-400 sedišta da organizujete promociju knjige "Raščerupana haška ćurka Kristina Dal". Ja se posle toga javim čoveku, neću ime da mu pominjem, pukovniku Vojske Srbije koji je nadležan i dalje vodi koliko-toliko računa, bez vojske, koja je raspuštena iz Kragujevca; on se čovek hvata za glavu i ne može da veruje da je takvu glupost mogao da kaže gradonačelnik Kragujevca. Tamo nema struje, iznesen je inventar, Dom vojske u centru grada Kragujevca je potpuno prazan. Zbog toga koristim i ovu priliku, ali to ću uraditi i ako bude tih poslaničkih pitanja, kao odbornik Skupštine grada Kragujevca i kao poslanik, već sam razgovarala sa ljudima iz našeg Ministarstva unutrašnjih poslova, zbog toga je potrebno da imate taj koordinisani rad svih ministarstava u Vladi Republike Srbije, da predložim Vladi Republike Srbije da zgradu garnizona u ulici Kneza Miloša u Kragujevcu, koja je zaista pravo bogatstvo za grad i funkcionalan objekat, ustupi, odnosno nekim prebijanjem ili kompenzacijom dva ministarstva, Ministarstva odbrane i Ministarstva unutrašnjih poslova, da na raspolaganje MUP-u. Jer, neprirodno je da Ministarstvo unutrašnjih poslova, to je ostalo iz onog Brozovog komunističkog vremena (da li je tako, gospodine Čikiriz, kad ste vi došli da studirate na našem kragujevačkom pravnom fakultetu), bude prilepljeno uz zgradu skupštine grada. Sa druge strane, Skupština grada Kragujevca, koja je sada preuzela i nadležnost iz oblasti poreske uprave i koja nema mogućnosti da za parlamentarne političke stranke da prostorije za rad, može da dobije taj prostor. Eto, treba samo malo dobre volje i saradnje između ministara i, što kaže kolega Marković, pameti, pa da se dođe do rešenja, a ne da se urušava i propada državna imovina koju su naši roditelji gradili, ili oni ljudi koji su izdvajali u to vreme od svojih plata, ili kako je to već išlo. Kakvo nam je stanje u državi, kako sve propada i kako se imovina razvlači na sve strane, to imamo prilike da vidimo i u drugim gradovima i opštinama u Srbiji. Ne treba opet da pominjem i aranđelovačko staro zdanje i mnoge druge spomenike kulture koji propadaju nebrigom vlasti. Najlakše je ovako - dođete ovde, sednete da prođe vreme, radimo do osam, radimo do deset, na normu štancujemo amandmane, a šta se dešava po državi, koga je briga. Pogledajte malo, ne znam da li vam stižu u vaše poslaničke grupe, verujem da da, da završavaju ta pisma u korpama... Što se mene tiče, i kabineta potpredsednika i saradnika gospodina Ratka Ličine, mi svakog dana primamo najmanje 20 pisama građana u vezi sa problemima koji ih tište u sredinama u kojima žive, a državni organi ih ne rešavaju. Prema tome, nije dovoljno da samo krene, kao što smo pre neki dan podstakli, odnosno gospodin Todorović kao predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, Odbor za predstavke i žalbe. Dugo godina vodio ga je (i tada je najbolje radio, šta god vi da pričate) gospodin Bata Živojinović, koji je bio poslanik SPS-a; mislim da je on deset godina bio predsednik tog odbora, ovde u broju 16 u ovoj ulici, a od kada je konstituisan prvi saziv posle 5. oktobra, ne znam da li se taj odbor jednom sastao posle konstituisanja. Prema tome, vodite malo računa o tome i uzmite u obzir, pre svega vi koji ste u Vladi Republike Srbije, ovako dobre predloge kao što je amandman kolege Dragana Šormaza. Hvala vam i izvinite što sam utrošila više vremena.
Po Poslovniku se javio gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, javljam se u skladu sa članovima 225. i 226, a u vezi sa članom 104. Naime, gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani, imao sam priliku ovih dana da u više sela u južnom Banatu razgovaram sa našim sugrađanima koji mi se žale na velike probleme u poljoprivredi i stočarstvu. Evo, ja sam pomenuo, a nisam malopre dovršio, jer su me zadužili Mandreš Jon i Musta Jon iz sela Vladimirovci, opština Alibunar, da postavim Vladi pitanje i da tražim odgovor – kako je moguće da je cena jednog litra mleka koje se prodaje mlekarama 20 - 22 dinara, a da je litar kisele vode do 35 dinara? Dame i gospodo, kada je u pitanju suncokret, ljudi se žale. Cena suncokreta je 2007. godine bila 27 dinara, a ove godine je spala na 24 dinara. Dalje, zamoljen sam i imam obavezu da postavim pitanje i zatražim obaveštenje od ministarstva za zaštitu životne sredine kad će da preduzme odgovarajuće mere da se ukloni stočno groblje i jezero sa osekom od farme svinja kod Vladimirovaca, koje se nalazi u neposrednoj blizini izvorišta pitke vode za celu opštinu Alibunar. Ovu farmu je preuzela "Delta" Mišković, pa postavljam pitanje kada će ukloniti stočno groblje i uložiti određena sredstva da se izvrši dislokacija oseke i onog jezera koje ima prečnik i do 500 metara, da bi se građanima opštine Alibunar obezbedila čista i dobra pijaća voda? Dame i gospodo, gospodine potpredsedniče, od vas i od predsednika Skupštine tražim jedno obaveštenje – da li je tačno da čistačice u Skupštini Republike Srbije imaju platu samo 12.000 dinara? Ako se to uporedi sa platama u komunalnim preduzećima i u gradskoj upravi, daleko su veće plate čistačica, onog osoblja i vozača no što je to slučaj u Skupštini Republike Srbije. Gospodine potpredsedniče, u više navrata sam tražio obaveštenje koje su kompanije iz Hrvatske kupile ogromnu imovinu u Republici Srbiji, i to: "Frikom", "Somboled", "Inteks" Mladenovac, "Fabrika hartije" Beograd, "Jelen do", "Bigz", "Dijamant", "Dunavka" Veliko Gradište, Erdevik, "Stražilovo" Sremski Karlovci, "Podunavlje", "Milenijum osiguranje", "Rotografika" Subotica, i ona preduzeća koja posluju mimo ovoga, a to su sve kompanije koje su kupile ogromnu imovinu u bescenje u Republici Srbiji. Ponavljam, prema nekim podacima, gospodin Todorić je kupio oko 300.000 hektara poljoprivrednog zemljišta a Srbija u Hrvatskoj ne može ni jednu jedinu stopu. Šta ta vlada radi?
Reč ima poslanik Miloš Radulović.
Podržavam amandman svog uvaženog kolege Dragana Šormaza. Smatram da bi se na ovaj način, uvođenjem sudske policije u pravosuđe, povećala sigurnost i bila data veća ovlašćenja onima koji su dužni da se staraju o redu u sudovima, za razliku od sudske straže. Istovremeno koristim priliku, uvažena gospođo Malović, da vam postavim par pitanja vezanih za funkcionisanje pravosuđa, o čemu je par reči rekao i moj uvaženi kolega gospodin Dragan Šormaz. Svi se mi zalažemo za pravnu državu i puna su nam usta pravne države. Imamo jednu začuđujuću situaciju, vezanu za odborničke mandate u opštini Brus, gde je Okružni sud istog dana doneo dve potpuno različite odluke. Radi se o mandatima odbornika DS-a, gde je u prvom slučaju na žalbu odbornika Demokratske stranke Okružni sud u Kruševcu doneo pozitivnu odluku u korist podnosilaca žalbe. Rekao bih i ovo: da je sudsko veće sastavljeno od tri člana manje-više imalo isti sastav, izuzev što se promenio predsednik sudskog veća. Donelo je pozitivnu odluku, da bi kasnije tu odluku promenilo, radi se o istom datumu - 23. 7. Donesena je pozitivna odluka prvo na zahtev žalioca, da bi kasnije doneli odluku kojom se mandati vraćaju Demokratskoj stranci. Da bih objasnio javnosti o čemu se radi reći ću da postoji jedna predistorija, odnosno predradnja. Odlukom predsednika Izvršnog odbora Demokratske stranke gospodina Marka Đurišića, inače poslanika ovde u Skupštini Republike Srbije, oduzeti su mandati odbornicima, i to: Rilak Svetoliku, Bekrić Goranu, Radmanović-Milosavljević Mileniji, koja je podnela žalbu, Mitić Biljani, Vučković Ivanu, Erić Milanu, Čolić Dejanu i Rajičević Vladici. Međutim, šta je tu problematično? Ova gospoda nisu imala overene ugovore o regulisanju međusobnih odnosa podnosilaca izborne liste i kandidata za odbornike. Gospodin Marko Đurišić 15. 7. donosi odluku o oduzimanju mandata, da bi 16. 7. u opštini Vračar bili potpisani ovi ugovori sa odbornicima iz Demokratske stranke, gde mi izražavamo osnovanu sumnju jer su ti odbornici uputili krivičnu prijavu da nisu potpisali nikakav ugovor sa ovlašćenim predstavnikom DS-a u SO Vračar. Mislim da je ovo slučaj za nadležne organe, da treba da se preispita odgovornost i ako postoji osnovanost za krivično delo da se oni koji su počinili krivično delo privedu pravdi, odgovaraju za to, jer puna su nam usta pravne države i prava. Ono što nas zabrinjava jeste i splet događaja u susednoj opštini, ono što se dešava sa funkcionerima Demokratske stranke. U opštini Aleksandrovac trojica visokih funkcionera DS-a pretrpela su fizičku torturu, pri tome postoje i teške telesne povrede jednog od njih, Radmana Miličevića od strana Srboljuba Katančevića. Da li sve ovo ukazuje na samovlašće, na nepoštovanje prava, na tiraniju, kao što kaže moj kolega? Jer, ukoliko ne reagujemo i ne poštujemo pravo, dajemo mogućnost nekom drugom da sprovodi pravo na neki drugi način, a to je primenom fizičke sile.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 77. amandman je podneo poslanik Zoran Bortić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, posle ovoga što je Miloš Radulović rekao, neka je samo tri posto istina, sa strahom i sa zebnjom dolazim do ove govornice. Kako ovo ispade, odavde može da skoči neko sa motkom i da nas premlati. To je demokratski, znate. To je nama naša revolucija dala; imamo feldmaršala. Sada ćemo da se vratimo opet na ovaj član 77. Gospođo Malović, član 77. vašeg predloga zakona, Vlade Republike Srbije, ne može da reši nijedan problem. Rekao bih vam da postoji naročito veliki problem i izvinjavam se što ću da upotrebim ime jedne gospođe koja je bila sudija Vrhovnog suda. Radi se o gospođi Drecun. Ona je bila u jednom sudskom veću, krivičnom, Vrhovnog suda Srbije. Doneta je presuda; sve je završeno i žena umalo da padne u nesvest kad je čula da je neko iz pisarnice povukao to i falsifikovao odluku Vrhovnog suda. Da li je bila policija, da li straža, da li sudska BIA, da li sudski KOS, da li neko, kako god da ga imenujete, verovatno je neko iz NATO pakta u tim našim sudovima i on vrši kontrolu tako da naše sudije nisu samostalne u skladu sa Ustavom i zakonom. Da ponovim još jedanput. Sudsko veće je završilo posao. Presuda je otišla u pisarnicu da se zavede i da se ekspeduje predmet nižem sudu radi dostave. Neko je to izvadio, falsifikovao sve. Gospođa je htela da padne u nesvest. Održana je konferencija za štampu, i sve umrtvljeno – mirovanje. Mislim da je ta gospođa sada u penziji ili da je podnela ostavku, izvinjavam se ako sam pogrešio, ne činim to namerno. Šta je poenta? Ne može demokratija i sud. Ne može demokratija i policija. Ne može demokratija i BIA. Ne može demokratija i mediji. Ne može ništa. Jednostavno, ova Demokratska stranka nije kompatibilna za višestranački sistem. Nepodobna je. Ne uklapaju se. Dokaz za to je sledeće. Vidite, povodom ovog člana 77, sa gledišta Vlade, pošto ima nekoliko amandmana, oni smatraju da reč "policija" ne odgovara, već da treba koristiti termin ili reč "straža". Moram da vam kažem jednu stvar – tu je donekle Vlada u pravu. Zašto je u pravu? Zatvorska straža je u nadležnosti Ministarstva pravde i ona ima neku bliskost sa sudovima. Policija nema. To je potpuno jasno. Međutim, sudeći po ovim poslovima koji su navedeni u članu 77, to nisu poslovi straže, to su poslovi obezbeđenja, fizičko-tehničkog obezbeđenja objekta, objekta nepokretnosti, zgrade suda. Ovaj amandman ide ka tome da se priča o obezbeđenju. Zašto? Ovaj gospodin koji je podneo amandman traži da se na kraju te lepe rečenice doda – kao i da vrši zaštitu zaposlenih van radnog mesta. Tokom uviđaja, kad izađe ekipa, da tu bude obezbeđenje iz suda, da se ne bi desilo da onaj zbog međe potegne sekiru, pa umesto protivtuženog kokne sudiju ili zapisničara. Takva je situacija. Samo da vam skrenem pažnju, za sve radnje koje sud preduzima van zgrade suda, ako je u pitanju uviđaj, rekonstrukcija itd., uvek se obezbeđuje asistencija od strane policije. Ali, ovaj amandman je dobar sa idejnog stanovišta. Pobeže ovaj ideolog. Zašto je dobar? O čemu se radi? Imamo situaciju da treba da se sudi nekoj odabranoj mafiji koja selektivno pripada žutoj boji. Onda neko od njihovih advokata pozove telefonom sud i kaže – molim vas, diskretno da vam kažem, podmetnuta je bomba. Oni isprazne ceo sud, ročište se odlaže. Pokušavao sam, kada počnu ovde da nas maltretiraju da radimo do pet ujutru, da odem preko puta, da pozovem obezbeđenje i kažem - u Skupštini je podmetnuta mina, molim vas, vodite računa, vi snosite odgovornost ako se nešto desi. Ali, nisam to uradio. Znate li zbog čega? Zato što građani toliko mrze Narodnu skupštinu da bi neki rekli – kamo sreće da eksplodira bomba. To je zbog ovog odnosa, zato što ovde nema ni tolerancije, niti dijaloga. Tolerancija uvek mora da dođe sa one strane gde se nalazi većina; ne možete vi toleranciju da tražite od manjine. Manjina nema tu vlast da odlučuje. Ta sila se nalazi kod većine i onaj koji poseduje silu treba da bude tolerantan i obazriv u upotrebi te sile. Sila je i 126 ruku u vazduhu, u tom smislu treba da tumačite. Možete glasno da se smejete, ne morate skromno, gospodine Novakoviću. Kamo sreće da su naši sudovi projektovani na način kao što je projektovan sud u Trsteniku. Za istražno odeljenje istraga je u prizemlju; postoji pritvorska jedinica, iz pritvorske jedinice pritvoreni dolazi kod istražnog sudije; završava se posao, preko istražne jedinice vraća se u istražni zatvor, gde god da je taj istražni zatvor. Mi imamo tako projektovane sudove da onaj ko sprovodi lice, kada je u pitanju krivica, mora da prođe kroz, bukvalno rečeno, javni deo sudskog hodnika. Moguće su različite "sačekuše", različite vrste maltretiranja ljudi koji se nalaze u hodniku. Vi ne želite to da rešite. Moram da vam skrenem pažnju, pritvor se obavlja u istražnim zatvorima ili delovima zatvora koji služe kao pritvor radi istrage. To su, po novoj terminologiji, pritvorske jedinice. Tu rade stražari, ne rade policajci i nisu potrebna policijska ovlašćenja; pravila ponašanja straže propisuje Ministarstvo pravde, a ne MUP. MUP vam daje saglasnost za ono obezbeđenje. Gospođo ministre, 17 godina sam živeo u KP domu, u zatvoru. Fudbal sam naučio da igram sa zatvorenicima, pasulj sam jeo sa najtežim kriminalcima. Meni je zatvor prirodna sredina. Nemojte, molim vas. Nemojte meni da držite predavanja o zatvoru. U zatvoru se ponašam normalno. Nemate pojma koje je zadovoljstvo kada "slobodanka" prođe kroz radijator. Vama je potrebna služba obezbeđenja zgrade, a ne straža, jer ako kažete da je straža onda se u zgradi nalaze zlikovci. U zgradi se nalaze oni koji su osnovano osumnjičeni da su izvršioci krivičnog dela, Pa, nisu valjda sudije osnovano sumnjive da su izvršile krivična dela? Doduše, nisam baš siguran, možda ima i takvih slučajeva. Vama je potrebno fizičko-tehničko obezbeđenje objekta i to je nešto sasvim drugo. Ne bi me iznenadilo da u budućoj promeni ovog zakona, gospodine Šormaz, živi bili pa videli, ovaj član pretrpi izmenu, pa da se kaže – poslovi fizičko-tehničkog obezbeđenja objekta suda putem konkursa ustupaju se privatnim agencijama. Začas će oni da naprave agencije. Pre neki dan sam video da "bodigardovi" prate onog jednog, svi su kockasti, kratko ošišani. Čim političara prate četvorica, desetorica u obezbeđenju, razgrću narod da bi on prošao, ima problema sa savešću. To neću ni da pominjem, zato što svaka sličnost nije slučajna. Tako stoje naše stvari. Gospođo, moram da vam skrenem pažnju. Nekada, u neko vreme za koje sam i ja pričao da nije dobro, a grdno sam grešio, to vam iskreno kažem... To je ono vreme kada smo mogli da idemo na letovanje i nismo imali potrebe da zaključavamo stan, već smo mogli sa mora da pozovemo komšiju i da mu kažemo – idi, molim te, i vidi da li sam zaključao, pa ako nije zaključano polij cveće; kada se automobili nisu zaključavali ispred zgrade; kada je najveće krivično delo bilo pozajmljivanje automobila radi noćne vožnje i vraćanje nazad. To je to vreme. Tada vi niste imali potrebe da imate u sudu uniformisano lice, bez obzira u kojoj uniformi. Pitanje je da li je policajac mogao da uđe tek tako u sud. Jednostavno, bilo je neko malo bolje ekonomsko stanje, a ja želim da ga što pre rešite da ne bi bilo ovog stampeda prema bankama - građani kreću da podižu svoje ušteđevine, jer niko više nije siguran. Boško, ako nisi podigao, slobodno idi i podigni. Ko zna šta će da bude. Slobodno podigni ovo, da posle ne kažeš drugari smo a nisam te upozorio na vreme. Budite oprezni, ako pravite to obezbeđenje, pravite obezbeđenje, nemojte da pravite stražu. Jer, kada straža čuva neki objekat ona čuva da ovi ne izađu iz objekta, a ne čuva od ovih koji treba da uđu u objekat. Ovde je sud. Ljudi treba da uđu i da reše svoj problem, a ne da držite sudije pod ključem da moraju da sude. Drugo, ako želite stvarno da napravite uštedu, onda predsednika Republike, predsednika Vlade, ministra unutrašnjih poslova, ministra odbrane i sve druge koji imaju kućno obezbeđenje, predsednika Narodne skupštine obavezno, sve ove kojima se kuće čuvaju, po 15-20 ljudi, po tri-četiri smene, smestite u CZ, sprat ispod Legije. Prva ćelija Tadić, druga ćelija Cvetković, treća ćelija Đelić. Jedan može da ih čuva. Besplatno grejanje, besplatna hrana. Mogu da se svađaju i mediji neće da objave ništa. Ljudi će slobodno da hvataju kriminalce umesto što čuvaju njihove objekte. To bi bila prava ušteda i rasterećenje budžeta Republike Srbije od nepotrebnih troškova. Namerno sam zbog gledalaca ovo na duhovit način iskazao, da bi se bolje shvatilo, ali vas sve pozivam da gledate Drugi program RTS-a, jer se ovde čuju prave stvari koje interesuju građane Republike Srbije. Može da se nauči nešto, kakva je razlika između policije, straže, obezbeđenja i koga sve treba čuvati u ovoj zemlji. Gospodine Novakoviću, imate još dva minuta. Požurite u Evropu.
Hvala. Za repliku se javio gospodin Miloš Radulović, s pravom, jerje pomenut. Izvolite.
Gospodine Krasiću, nije tri posto, nego sto posto je to istina. Znači, prekršen je zakon, Okružni sud je doneo istog dana dve sasvim različite odluke: jedna odluka ide u prilog onih koji su se žalili, onih kojima su oduzeti mandati, a druga odluka je odluka kojom se oduzimaju mandati odbornicima DS-a u Brusu. Ali, ono najstrašnije se dešavalo u susednom gradu. U nepuna dva meseca, odnosno tri, desile su se strašne stvari: kandidatu za predsednika opštine i sadašnjem predsedniku opštine su pretili, fizički ga maltretirali; pretukli su odbornika iz sela Stubal, opština Aleksandrovac. Poslednja stvar se desila pre dva dana kada su pretukli člana Opštinskog veća, funkcionera DSS-a. To su činjenice, pri tome se ništa ne preduzima da se rasvetle okolnosti pod kojima se to desilo i ko je odgovoran za takve stvari. Stalno se pozivamo na povredu Poslovnika, na to da je Skupština crna tačka u procesu evropskih integracija. Ali, nama institucije ne deluju, znači, oni koji treba da jure i da kažnjavaju odgovorne za takva dela ne kažnjavaju, odnosno ne istražuju okolnosti pod kojima se to desilo. Obaveza svake ozbiljne države jeste da se zaštite ljudi. Hvala.
Hvala vama. Po Poslovniku, gospodin Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, čuli ste šta je rekao gospodin Radulović, on kaže da nije tri posto, nego sto posto. Ja se pozivam na član 104. Rekao sam gospodinu Raduloviću, ako je i tri posto pa je mnogo, a ako je sto posto to je preterano mnogo, to jest, razlika je u gradaciji. Znate, imao sam ja jednog koji se predstavljao da mi je veliki prijatelj, pa je pričao da je veliki hedonista, a ja tog ludaka nisam mogao da ubedim da su svi ljudi od rođenja hedonisti, samo je razlika u tome što sam ja hedonista sa 100 evra, a on je hedonista sa 1000 evra; intenzitet moj i njegov je isti, ali rang hedonizma je drugačiji. Hedonizam je potpuno normalna stvar kod svakog živog bića, samo idiot bi hteo da se muči, normalan čovek želi da lepo živi, ali oni su i od toga pravili nešto. Međutim, dobro ste me podsetili na neke stvari. Mene uopšte ne iznenađuje takvo ponašanje DS-a i mladog majora Đurišića. Videćete za nekoliko dana, saslušajte šta sam vam rekao, ovde je pripremljeno nešto još gore, da bi se prikrilo u ovom... Pazite, kada je najveća kriza, onda idu sumanuti potezi vlasti. Samo da vas podsetim, u vreme najveće hiperinflacije 1993. godine, kada su svi razmišljali kako da se država spasi, kako da se nešto organizuje, onaj čovek je presavio knjigu i raspisao izbore. I, svi htedoše da padnu u nesvest – krajem 1993. godine povećao je broj mandata. Zašto? Zato što je strah učinio svoje. Strah vlada Srbijom. Samo da vam objasnim nešto. Jedan veliki hedonista predsedniku opštine Zemun poklonio je sat od 4000 evra. Ja mislim da je 50 evra, ali nema veze, on je rekao da je 4000 evra. Ovaj čovek htede da padne u nesvest, kaže – čime sam ja to zaslužio? On kaže – zaslužio si tako što ćeš lokaciju preko puta Doma penzionera u Zemunu, gde se nalazila "Čistoća", pa je to vratila opštini Zemun, da daš, odnosno opština, tom i tom tajkunu, dobićeš ti toliko, dobiće ovaj toliko. Čekaj, ne može taj da gradi hotel ili stanove. Nema problema, to sam ja završio na gradskom nivou sa Draganom Đilasom, i on je u igri. (Predsedavajući: Vreme.) Naravno, čovek je vratio sat, otkrilo se sve, taj veliki hedonista je rekao – nećemo da ti diramo opštinu Zemun. I, šta se desilo? Pre nekoliko dana imali ste neuspeli puč. Vi stojite iza toga. (Predsedavajući: Vreme vam je isteklo.) Izvinjavam se, gospodine Novakoviću, malopre sam vas častio, pa računam da malo tolerancije pokažete.
Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Arsen Đurić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Dragan Šormaz. Izvolite.
Četiri amandmana poslanika DSS-a, kao što sam već rekao, odnose se na celu ovu glavu sedmu - Obezbeđenje suda; prvi je moj, zatim ovaj amandman kolege Arsena Đurića, zatim amandman kolege Miroslava Petkovića i kolege Aleksandra Pejčića. Još jednom pokušavam da apelujem na poslaničku većinu. Mogu da razumem ministarku zbog pozicije u kojoj je; verovatno dok ona dospe do prvog zamenika, ili prvog potpredsednika, ili ministra policije, ili šta li je već, znam da je predsednik SPS-a, Ivice Dačića, i dok se s njim dogovori o tome kad će ko šta da uradi, može proći određeno vreme, a verovatno ona sada ne može ni bez konsultacija ili sednice Vlade da prihvati ove amandmane. Ali, mislim da je ovo potpuno logično. Malopre je, u svom stilu, uvaženi kolega Krasić rekao kolika je razlika između straže i policije. Mislim, zaista, straža, sad neko stoji i čuva... Znači, ako pričamo o standardima kojima toliko težimo, ova četiri amandmana bi trebalo prihvatiti jer daju kompletno novu sliku i daju ono što je potrebno sudovima. Čekati na to da policija promeni svoj Zakon o policiji, gde ona sada ima određene nadležnosti, pa onda ponovomi da menjamo zakonodavstvo iz oblasti pravosuđa, potpuno je besmisleno. Usvojite ova četiri amandmana. Tvrdim da su kapaciteti u Ministarstvu unutrašnjih poslova takvi, ili ovaj prvi prsten oko ministra i ljudi koji to treba da rade, da će se to uraditi veoma brzo. Sve ih znam, nisu promenjeni, jer ne može bolje da dovede Dačić. U principu, oni će to vrlo brzo uraditi i izmenama i dopunama tog Zakona o policiji prilagoditi ovom rešenju. Naime, šta kaže gospodin Arsen Đurić u svom amandmanu? On precizira dalje ovlašćenja, ovde se nesrećno zove - pravosudne straže. Dovoljno je videti, to su neka dva pasusa, ovde je mnogo konkretnije i po evropskim standardima sve predviđeno, što se tiče ovlašćenja pravosudne policije, a ne straže. Potpuno se briše član 78. i našim predlogom se dodaje: "Poslovi obezbeđenja lica, imovine i objekata sudova obuhvataju sprečavanje protivpravnih radnji usmerenih prema licu, objektu i imovini suda, sprečavanje unošenja oružja, eksplozivnih naprava i drugih opasnih stvari, uništenja ili otuđenja imovine." Izvinjavam se, predsedniče, sada prebacuje sa jedne na drugu stranu ovaj laptop i sa ovom slikom me non-stop dekoncentriše. "1) Zaštitu i obezbeđenje lica, imovine i objekata suda i održavanje reda u sudu obavljaju službenici sudske policije Ministarstva pravde ili drugi organ nadležan za poslove obezbeđenja. 2) Poslovi iz stava 1. ovog člana obavljaju se upotrebom tehničkih sredstava zaštite, fizičkom snagom i sredstvima prinude 3) U obavljanju poslova zaštite dopuštena su sredstva prinude: fizička snaga, sredstva za vezivanje, gumena palica i vatreno oružje." Mi smo čak dobili pismo od ljudi koji rade u tim službama, evo, jedno ću pokazati, gde oni... Nažalost, po ovoj našoj ubrzanoj proceduri, predat je amandman, sve i ne sagledamo. Oni predlažu da se njima obezbede i elektrošokovi, male snage, ne ono što koriste Amerikanci, nego manje snage, koji su mnogo efikasniji od upotrebe palice ili, ne daj bože, pištolja u zaštiti imovine i lica u pravosuđu. Zatim: "5) Sredstvo za vezivanje službeniku pravosudne policije dozvoljeno je da upotrebi radi odbijanja napada, sprečavanja otpora i predaja lica policiji.6) Upotreba gumene palice je dozvoljena ako je upotreba fizičke snage ostala bezuspešna. 7) Upotreba vatrenog oružja dozvoljena je ako se drugim sredstvima prinude ne može odbiti istovremeni ili neposredno predstojeći protivpravni napad kojim se ugrožava život službenika pravosudne policije ili drugih lica. Službenik sudske policije će pre upotrebe vatrenog oružja upozoriti osobu koja napada, ako mu to okolnosti napada dopuštaju. Vatreno oružje nije dopušteno upotrebiti ako bi se time ugrozio život drugih lica. 8) Podzakonske akte o načinu zaštite lica, imovine i objekata sudova, donosi ministar pravde." To je predviđeno našim amandmanom. Znači, bukvalno smo sve predvideli. To već piše u zakonima Nemačke, u zakonima velikog broja zemalja EU i ne vidim u čemu je problem. Zaista je sudska straža nešto zastarelo. Znamo šta je straža, znamo šta je policija. To su dve potpuno različite stvari. Ovo je mnogo bolje rešenje. Jednog dana ćemo ga svakako imati. To i sami kažete u obrazloženju odbijanja amandmana. Ovaj amandman je odbijen uz obrazloženje koje je isto, kažete, kao i za amandman narodnog poslanika Dragana Šormaza, i svaki naredni posle toga. Kažete da je dobar, da to treba da stoji u zakonu, ali treba da se usaglasite. Ponavljam, čekamo toliko godina da se usaglase MUP i Ministarstvo saobraćaja da bismo doneli novi zakon o saobraćaju. Nema potrebe da ovo čekamo. Sada upišemo u zakon, molim lepo, Dačiću, uradi izmene i dopune i uradiće MUP izmene i dopune Zakona o policiji i vrlo brzo će doći ovde. To je čak zakon o kome sasvim sigurno ne bismo ni raspravljali, jer bi proistekao iz ovoga, te izmene; zašto bismo o tome raspravljali, vrlo brzo bi se završilo sve i ne bismo imali neku potrebu, to bi bila čista intervencija. To bi se brzo u skupštinskoj proceduri završilo. Još jednom apelujem, sedite i razmotrite. Mislim da je tehnički vrlo lako izvodljivo i da parlament ova četiri amandmana treba da prihvati, da glasa u danu za glasanje i da na taj način popravimo ovaj zakon. Zahvaljujem.
Gospođa Judita Popović.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, u svoje ime podržavam ovaj amandman kolege Arsena Đurića, iz sledećih razloga. Član 77. Predloga zakona o uređenju sudova faktički daje obrazloženje zašto podržavam ovaj amandman. Naime, član 77. predviđa da se pravosudna straža stara o sigurnosti ljudi i imovine, redu i miru i nesmetanom sprovođenju službenih radnji u zgradi pravosudnog organa. Član 78, kako je u zakonu predloženo, predviđa ovlašćenja pravosudne straže. Amandmanom kolege Arsena Đurića mnogo se jasnije obrazlaže i označava koja su ovlašćenja pravosudne straže i u čemu se sastoji to staranje o sigurnosti ljudi i imovine, kao i o nesmetanom sprovođenju službenih radnji. To je jedan aspekt pravosudne straže koja je predviđena Predlogom zakona. Drugi aspekt se može naći u članu 78. čije brisanje se predlaže amandmanom. On predviđa ovlašćenje pravosudne straže da udalji lica koja nisu prikladno odevena, odnosno da ih ne pusti u zgradu pravosudnih organa. Onda se postavlja pitanje da li je to pravosudna straža ili je to neka straža javnog morala? Ako je straža javnog morala, onda je to trebalo da se označi u članu 77. da se radi o pravosudnoj i o straži morala. Ovo ovlašćenje koje se daje pravosudnoj straži je prilično široko ovlašćenje jer ostavlja u nadležnosti tih stražara, dakle lica koja se nalaze na ulazu u pravosudni organ, da odlučuju o tome da li je neko prikladno odeven ili ne. Imali smo situaciju u sudovima da građani nisu mogli da uđu u zgradu suda jer je neko od stražara smatrao da su nepristojno odeveni, a ta nepristojnost se sastojala, na primer, u tome što gospođe nisu imale dovoljno dugačke pantalone ili što su nameravale da uđu u sud uhaljinama bez rukava. Govorim o letnjem periodu, kada su na plus 40 stepeni, zamislite molim vas, sasvim bezobrazno, gospođe htele da uđu u sandalama otvorenih prstiju. Pa smo onda imali takve situacije da su službenici suda kroz prozor bacali neke džempere dugih rukava, sakoe da bi ova lica koja su u haljinama bez rukava mogla da uđu u zgradu suda. Imali smo situaciju da bračni par nije mogao da uđe u sud jer je gospođa imala sandale otvorenih prstiju, pa je onda gospodin njoj posudio cipele broj 45, a on je seo na pločnik i uzeo njene sandale bez prstiju i sačekao da gospođa obavi to zbog čega su došli, onako ugledna i pristojno odevena, u cipelama broj 45 na nožicama broj 37-38, da bi zaštitila dostojanstvo suda. Dakle, ovo ne pričam kao šalu ni kao vic, ovo se veoma često dešavalo i u beogradskim sudovima, a pogotovo u sudovima u provinciji, konkretno u Okružnom sudu u Zrenjaninu. Bilo je slučajeva da su gospođe znajući da ne mogu da uđu u tim haljinama bez rukava oblačile džempere na plus 40, pa ulazile u sud misleći da će da prevare sudsku stražu, pa su u hodniku skidale te džempere i onda su bile maltretirane u hodnicima suda, jurili su ih bukvalno da ih odstrane, tako nepristojno odevene. Mogu da vam kažem, kada sam ušla u zgradu, u skupštinsku salu, bila sam zatečena konkretnim stanjem što se odevenosti gospođa poslanica tiče. Mogu da vam kažem da mnoge poslanice sigurno ne bi ušle u zgradu okružnog suda tako odevene kako sam ih ja ovde zatekla na plenarnim sednicama. Ne želeći da kritikujem bilo čije oblačenje samo navodim primer ovlašćenja sudske straže koja može da ne dozvoli ulazak, pre svega žena, gospođa u sud ukoliko smatra da su nepristojno odevene. Pri tom, mislim da tu ima i dosta fetišizma, jer za nekog je možda nepristojno da žena uđe u haljini bez rukava, a za druge je nepristojno da uđe u kratkoj suknji. U Zrenjaninu su, recimo, kao merilo nepristojnosti odabrali haljine bez rukava, s tim da se komotno moglo ulaziti u miniću, kakvom god hoćete. Dakle, ukoliko i dalje zadržavamo ovu praksu u zakonu, mi ponovo omogućavamo takvu situaciju da ljudi budu sprečeni da pristupe na sudske pozive, da budu nasilno udaljeni iz sudnica ili iz hodnika suda samo zbog toga što neko od te sudske straže (koja se, normalno, sastoji od pripadnika muškog pola) iz ko zna kojih razloga smatra da je osoba, pogotovo ženskog pola, nepristojno odevena. Imali smo situaciju, recimo, u Zrenjaninu da su starije gospođe koje su vozile bicikle iz okolnih mesta, udaljenih od Zrenjanina otprilike deset kilometara, dolazile u pantalonama dužine tri četvrt, znači nešto malo iznad one pristojne dužine koju su gospoda stražari predvideli, pa su morale da sede ispred suda ili da odu do prodavnice da kupe sebi pantalone koje su po oceni sudskih stražara pristojne. Inače, mnogo je ročišta iz tog razloga odlagano. Ljudi su gubili parnice zbog toga što nisu mogli da pristupe suđenju. Možda ova tema deluje trivijalno, ali nažalost, opet jednom krugu ljudi, radi se o ljudima koji nisu sudije nego sudski stražari, dozvoljavamo tu mogućnost da cene da li neko može da uđe u sud ili ne, da li neko vređa ugled i autoritet suda. Ugled i autoritet suda se ne može steći na taj način što ćete nekom zabraniti da uđe u sud kratkih rukava ili bez rukava, nego tako što će sud da radi kako je to zakonom predviđeno. Prema tome, predlažem da se ovaj amandman kolege Arsena Đurića usvoji i briše član 78. a ustroji kako je to amandmanom predloženo, iz svih ovih razloga koja sam navela.
Hvala. Kao što smo se dogovorili, radimo do 20 časova. Sada je 20 časova. Završili smo sa današnjim danom. Nastavljamo u ponedeljak, 24. novembra u 10 časova, po amandmanu na član 79. koji je podneo narodni poslanik Miroslav Petković.