Poštovana potpredsednice, kolege narodni poslanici, poštovana ministarko, građani Srbije, pozivam se na član 226. Poštovana predsednice, zaista mi je potrebno, a mislim i svima nama, jedno obaveštenje. Neću da ponavljam, cela Srbija zna o čemu ću da govorim. Dakle, o parama za invalide, odnosno za ljude sa posebnim potrebama, za izgradnju nekoliko igrališta. Konačno sam dobio odgovor od Ministarstva finansija, ne znam da li ste ga pročitali, ali građani svakako ovo moraju da znaju. (Predsednik: Gospodo poslanici, molim vas da budete tiši kako bih mogla da pratim i ja i svi mi da čujemo gospodina Markićevića.) Kao čovek, hoću pošteno ovde da kažem da je dr Diana Dragutinović uradila ono što je u njenoj nadležnosti. Između ostalog, pismo je poslala kamenom Ministarstvu omladine i sporta. Neću da ponavljam šta sam pitao, to svi znate ovde i znaju svi građani Srbije. Pogledajte šta ministarka Dragutinović u zadnjih nekoliko redova kaže: "U vezi sa tim, ukazujemo da je realizacija predviđenih sredstava Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu u nadležnosti korisnika budžetskih sredstava na čijoj aproprijaciji su odobrena navedena sredstva, u ovom slučaju Ministarstva omladine i sporta. S obzirom na kratak rok za davanje odgovora...", a dobro se setite, i svi građani Srbije, kada sam prvi put pitao, "...Ministarstvo finansija je faksom prosledilo zahtev narodnog poslanika Miroslava Markićevića nadležnom ministarstvu, tj. Ministarstvu omladine i sporta. Kako do sada nismo dobili traženi odgovor, obaveštavamo vas o navedenom i napominjemo da, ukoliko dobijeno odgovor od nadležnog ministarstva, odmah ćemo vam ga proslediti". To znači da Ministarstvo za omladinu i sport ignoriše zakone koji se donose u Skupštini, ignoriše amandman koji je postao sastavni deo zakona i pokazuje svoje delo i nebrigu za invalide, te tako svim građanima Srbije, i invalidima i onim zdravima (a ne znaju ni zdravi šta sutra može da im se desi), predlažem da, pošto 1. januara stupa na snagu zakon o besplatnim akcijama, svi odu u G 17, podignu tri do pet hiljada evra, kako je rečeno (zavisi koliko ko ima punoletnih u domaćinstvu), pa odu lepo u "Fijat" u Kragujevac da kupe nov Fijatov model koji će se proizvoditi u Kragujevcu, pa onda lepo svi da uzmemo pasoše i odemo u DS da nam overe besplatne vize, i tako svi zajedno da putujemo u Evropu. Ovo je vlada barona Minhauzena. Od 1990. godine, od nastanka višepartijskog sistema, ne postoji vlada koja je više slagala i obmanula građane od vlade Mirka Cvetkovića. Hvala.
Po Poslovniku, gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li ste imali prilike sinoć na prvom programu TV Crne Gore da pratite emisiju koja je tretirala srpsko pitanje i pitanje položaja srpskih političkih stranaka u toj srpskoj republici i situaciju u kojoj se nalazi srpski narod posle odluke separatističkog i kriminalnog rukovodstva, na čelu sa Filipom Vujanovićem i Milom Đukanovićem, da prizna kvazišiptarsku državu Kosovo. Postavila sam pitanje pre više od mesec dana, gospođo Đukić-Dejanović, i nisam dobila odgovor – dokle se stiglo u pregovorima sa crnogorskim vlastima po pitanju dvojnog državljanstva naših sunarodnika u toj srpskoj republici, s obzirom na činjenicu da je u prvim izjavama crnogorski ministar unutrašnjih poslova Jusuf Kalamperović, posle razgovora sa ministrom unutrašnjih poslova Srbije Ivicom Dačićem, rekao da kome je do matice Srbije i ko hoće srpsko državljanstvo, neka ide tamo, ali će zato izgubiti sva prava i postaće građanin, praktično, drugog reda u Crnoj Gori? To se u stvarnosti i dešava. Danas ljudi koji glasno govore da su Srbi, kao što su se izjasnili pre nekoliko godina na popisu, u Crnoj Gori imaju veliku represiju od strane režima nad sobom, nad članovima svojih porodica. Apelujem na Vladu Republike Srbije da to ne bude, kako bi neki rekli, poslednja rupa na svirali, nego da se uzmete u pamet i da krenete, na osnovu, pre svega, predloga nas srpskih radikala, sa kojim smo izašli još pre nekoliko meseci, da izradimo strategiju pomoći, odnosno svih prava koja treba da zatražimo, po svim međunarodnim dokumentima, za naš narod u Crnoj Gori. Naši poslanici dr Nikola Žutić i gospođica Marina Raguš su, zajedno sa Strankom srpskih radikala i našim čelnicima u Crnoj Gori, sa mnogim ljudima iz oblasti nauke i sa crnogorskim intelektualcima, sa Srbima koji su zaista časni i moralni ljudi, otpočeli jednu široku kampanju promovisanja srpske strategije i opstanka srpskog naroda u Crnoj Gori. Mi smo pre sedam dana imali jedan takav skup u Podgorici i nastavićemo i dalje, od mesta do mesta, od grada do grada. Moram da vas podsetim da smo pre godinu dana u širokoj akciji "Sloboda Šešelju", zbog činjenice da se stranka u Crnoj Gori ne zove Srpska radikalna stranka već Stranka srpskih radikala, pošto je srpski heroj i junak dr Vojislav Šešelj za Mila Đukanovića i za njegove prijatelje... (Predsednik: Vreme.) ...naravno šiptarske separatiste, neko ko je nepoželjan i u naslovu stranke kojoj pripadaju ti ljudi, da se Vlada Srbije što pre oglasi po ovom pitanju, jer kako moramo da rešavamo pitanje pasoša i legitimnosti i mogućnosti da srpska dijaspora putuje, budite sigurni da u rangu prioriteta ništa važnije nije ovo pitanje, čak i najvažnije, položaja Srba u Crnoj Gori. Hvala.
Gospođice Jovanović, vaše pitanje je zapravo bilo poslaničko pitanje. I ovom prilikom želim da ažuriram odgovor na to pitanje, ali zaista nije bilo neophodno da dobijete informacije kako biste učestvovali u radu Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, a što je na dnevnom redu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?(Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime SRS na član 1. Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i predložio da se posle reči "fizičkih lica" dodaju reči "preduzetnika i pravnih lica". To je pravni sled onoga što smo napravili u ime SRS u smislu korekcije ova tri zakona. Moram, radi upoznavanja javnosti, da pročitam odredbe člana 9, koji se menja, iz matičnog Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Naime, član 9. kaže: ''Agencija je dužna da isplati osigurane depozite fizičkih lica, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita''. Ovaj amandman je od strane Vlade odbijen. Neću mnogo komentarisati, slična situacija je bila i kod ostala dva zakona. Ostaje činjenica da Vlada nije prihvatila - i mislim da je to greška, da je to pogrešan stav Vlade - zaštitu velikih preduzeća, velikih sistema, a posebna je greška u tome što je isključila iz zaštite velike državne sisteme, javna preduzeća, pa i komunalna preduzeća, koja tu spadaju prema kategorizaciji koja je iskazana u Zakonu o reviziji. U svakom slučaju, radi se o grešci Vlade. Ono što je bitno napomenuti jeste da je celokupan kontekst koji je iznela Vlada vezano za povećanje iznosa osiguranog depozita od strane države dobio političku konotaciju, zaintrigirao javnost i izazvao reakciju javnosti. Reakcija javnosti je usledila u materijalno-finansijskom smislu, kroz prekid oročavanja u bankarskom sistemu. Znači, bežali smo od stvarnosti, bežali smo od činjenice da će nam ekonomska kriza, koja je već godinu, godinu i po dana bila prisutna na tržištima SAD u početku, a kasnije i EU, doći u naše dvorište. Svi predstavnici Vlade, pa i guverner Narodne banke, optimistički su iskazivali i iznosili činjenice o tome da krize na našem tržištu sigurno neće biti, da nema čega da se plašimo, da je bankarski sistem stabilan i da neće biti poremećaja na našem monetarnom, finansijskom, pa ni ekonomskom tržištu. Međutim, onog trenutka kada je Vlada ova tri zakona uputila u Skupštinu Srbije, reakcija građana je bila onakva kakva je u odnosu na sve ono što su građani doživeli u poslednjih petnaestak godina. Mislim da je tu greška Vlade. Morala je otvoreno da kaže javnosti koje će sve posledice izazvati ova globalna ekonomska i finansijska kriza koja je bila prisutna u svetu. Ono što je bitno napomenuti i upoznati javnost, mogli smo i od ministra finansija sinoć da čujemo kako je naš bankarski sistem siguran, kako imamo kvalitetne banke i nemamo čega da se plašimo. Sa finansijskog aspekta, možda je to i tako. Banke su u 2006. godini ostvarile dobit od 200 miliona evra. Pitam vas – ko je proizveo ovu dobit bankama? Proizveli su građani i privreda. Zašto? Zato što imamo najveće kamatne stope i najveće naknade koje plaćaju građani i privreda od svih evropskih zemalja. To je rezultat dobrog sistema. Vlada se zaklanja iza dobiti bankarskog sistema i dobiti koje se ostvaruje u bankarstvu, a ne kaže da je rezultat te dobiti i te sigurnosti, nazovi sigurnosti bankarskog sistema to što građani plaćaju najveće kamatne stope i najveće naknade u Evropi. Ako smo rekli da je ekonomski postulat i finansijski postulat da kamatna stopa bude u određenom procentu veća u odnosu na inflaciju, to su ekonomski postulati i o njima ne moramo govoriti. Mi po zvaničnoj statistici imamo inflaciju koja se kreće negde između 8 i 9, pa da kažem i do 10%. Naše kamatne stope, aktuelne, ali ne samo aktuelne, nego ono što ide za građanstvo, ono što je prisutno u 2007, 2008. godini, to je negde u 2007. godini oko dvadesetak posto. Zvanična inflacija nam je bila 8,5%. U ovoj godini ćemo imati prosečnu inflaciju, nešto jaču od 9%, a naše kamatne stope će biti u proseku negde oko 25%. Sada trenutno imamo za keš i potrošačke kredite kamate preko 30%. Vidite vi sad tu razliku. A još nepovoljnija slika je kada vidimo odnos pasivnih i aktivnih kamata. Pasivne su one kamate koje banke plaćaju na određene depozite koje dobijaju od građana, privrede, uzimaju iz inostranstva. Aktivne su one kamate po kojima se prodaje taj kapital. Znači, input je u proseku do 10%, a prodajemo po 20, 25, 30%. Vidite tu razliku. Da li to igde u Evropi ima? Nema. U normalnom evropskom bankarstvu odnos između neke bazne inflacije i bazne kamate je 1%, 1,5% do 2%, a kod nas je 10-15%. Zato imamo takvo bankarstvo. Da li građani Srbije, osiromašeni, bez posla, mogu plaćati ovako visoke kamate i stvarati ovako "dobar i siguran bankarski sistem"? Stanovništvo i privreda Srbije je osiromašena, ne može i ne sme. U 2007. godini imali smo referentnu kamatnu stopu na nivou 10%. Pre mesec ili mesec i po dana podigli smo je na 17,75%. Ko to može da plati? Koja privreda to može da istrpi? Ni najprofitabilnija evropska preduzeća neće i ne mogu plaćati ovako visoke kamatne stope, a ne osiromašena srpska privreda. O tome moramo govoriti. Vlada mora da se pozabavi ovim pitanjem, bez toga nema Vlade, nemamo privredu. Postavljam pitanje Vladi, dobila je jasnu informaciju i poruku, između ostalog i opozicije, posebno su se tu istakli predstavnici SRS koji su ukazivali na enormne zarade u upravnim odborima, direktora u javnim preduzećima, rukovodnih struktura u javnim preduzećima – šta je tu učinjeno? Ništa. Zašto? Zato što su tamo ljudi iz stranaka iz koalicije koja je trenutno na vlasti. Postavljam pitanje ministru finansija – da li ste, kada ste predložili i izabrali upravne odbore u javnim preduzećima, dali jasne instrukcije članovima i predsedniku upravnih odbora šta da rade, koje su im obaveze? Da li ste održali ijedan sastanak sa upravnim odborom NIS, "Srbijagasa" itd.? Niste. To nije ni uobičajeno. Da li ste zatražili informaciju kada ste dobili informacije o enormnom povećanju zarada koje se isplaćuju zadnje dve-tri godine? Da li ste pozvali predsednika upravnog odbora i direktora javnog preduzeća i rekli - na temelju čega vi to isplaćujete; vi ste monopolisti, ne možete to raditi. Koje su sankcije usledile? Obećali ste u javnosti da ćete doneti pravilnik kojim ćete ograničiti zarade direktorima i predsednicima i članovima upravnih odbora. Da li ste to učinili? Niste učinili. Ne smete, to su vaši ljudi. Vi ste u kandžama tih direktora, odnosno vaših stranačkih kolega. Ovde smo juče od ministra finansija dobili informaciju da je plata predsednika Upravnog odbora u Agenciji za osiguranje depozita 34.000. Ali, s druge strane, direktor Centralnog registra, isto državnog organa, ima zaradu, platu, naknadu, više ne znam koliko - to je objavljivano, niko to nije opovrgao, 1.200.000. Da li je posao te žene koja obavlja posao direktora i predsednika upravnog odbora 35-36 puta odgovorniji, složeniji u odnosu na predsednika Upravnog odbora Agencije za osiguranje depozita? Nije. Te odnose morate menjati, ali nemate snaga unutar postojeće Vlade i postojeće vlasti. Ne može to, nema države, nema sistema ako to ne ograničite. Ne može se u ekonomskoj krizi živeti na taj način da neko razbacuje, a neko nema zaradu. Mi smo svedoci da svakog dana imamo po nekoliko desetina, stotina hiljada ljudi koji gube posao, s druge strane, određene države, monopolističke organizacije i ustanove, instituti, agencije itd. dele koliko hoće samo zato što su monopolisti. Vi to morate preseći. Ne smete dozvoliti te odnose u platama. Čime to možete opravdati? Kako izaći u javnost i reći – evo, u ovoj agenciji je naknada za obavljanje posla predsednika upravnog odbora 34.000, a tamo je 1.200.000 - 35 puta veća? Dali je taj posao toliko odgovorniji i složeniji? Nije, nije ni 1,5%, čak je ovo odgovorniji posao. Nemate snaga, nemate mogućnosti da pogledate u oči te direktore. Ministar finansija u ovom slučaju mora snositi odgovornost. Čim ste uočili to, pa vi ste to znali, ali kada je izašlo u javnost promptno ste morali to zaustaviti, doneti pravilnik o visini zarada i nema više. Najviša zarada mora biti zarada predsednika, premijera itd. po hijerarhiji. Onda ne bi bilo trčanja u upravne odbore i direktore javnih preduzeća. Ne bi tu bilo otimanja, razrešili bi to za tren. Nadalje, kada govorimo o državnoj pomoći, mislim da ste tu zakazali, da tu niste napravili nikakav iskorak, nikakav pomak koji bi ostavio određeni pozitivan trag. Morate doneti zakon o državnoj pomoći. Ne smete dozvoliti da nam određene subvencije, određena državna pomoć koja se izdvaja jedne godine, bude na nivou 27 milijardi, kao što je to bilo ove godine za poljoprivredu, iduće godine će biti nekih 17, odnosno 18 milijardi. Poljoprivredu ne smemo staviti u taj položaj. Kako će taj poljoprivrednik, taj seljak koji živi od poljoprivrede, od proizvoda koje proizvodi, moći da bude konkurentan nekom poljoprivredniku u Nemačkoj, u Holandiji, pa čak i u susednoj Hrvatskoj, kada dobija tri, četiri ili možda deset puta manje nego što dobija seljak u tim zemljama koje sam nabrojao? Nemate zakon. Obavezali ste se propisima EU da ćete doneti taj zakon, da ćete doneti zakon o kontroli državne pomoći, da ćete izvršiti sve poslove vezane za kontrolu državne pomoći i da ćete izdvojiti određena budžetska sredstva u te namene. Niti ste izdvojili sredstva, niti je ovaj zakon donet, niti vršite kontrolu, a oštetili ste najvitalniju granu od koje živi gotovo pola... (Predsednik: Vreme.) ...Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Lazić.
Uvaženi članovi predsedništva, poštovana gospođo ministar, juče je bio 15. decembar, datum kada je probijen zakonski rok da budžet bude usvojen u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nažalost, on je tek nedavno upućen iz Vlade Skupštini na razmatranje. Želeo bih da se osvrnem na zakon koji je na dnevnom redu, odnosno na amandman vezan za izmene i dopune Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, a u vezi s tim izmene i dopune Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, s obzirom da ta dva zakonska predloga blisko korespondiraju, a i razmatrani su u paketu, zajedno sa izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita. Stečaj kao institut je svakako značajan, jer to je zakonski dobar put da banke koje nisu likvidne budu ili reorganizovane ili da dođe do njihove likvidacije. U tom smislu se, naravno, ne sme ostaviti prostora za manipulacije, a važno je primetiti da je u prethodnom periodu bilo dosta polemika oko načina na koji je izvršen stečaj u četiri velike domaće banke, kada su se zaposleni našli na ulici, a sa imovinom tih banaka je moralo biti transparentnije postupano. Neke od tih banaka i danas imaju svoje žiro-račune, pa se postavlja pitanje da li su one morale da završe na takav način. Zanimljivo bi bilo u tom smislu pogledati knjigu Džona Perkinsa sa naslovom "Ispovest ekonomskog ubice" i uporediti preduzete mere sa opisanim scenarijima u toj knjizi. Inače, mere u četiri velike domaće banke su uvedene 2002. godine, za vreme trajanja novogodišnjih praznika. S tim u vezi, bitno je pomenuti suštinu predloga izmena i dopuna Zakona o Agenciji za osiguranje depozita koji, pored toga što za cilj ima usaglašavanje sa Zakonom o osiguranju depozita, jeste da se Agenciji za osiguranje depozita daje ovlašćenje da kupuje akcije banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju stabilnost finansijskog sistema. Dakle, intencija, kako iz vladajuće koalicije tvrde, jeste da se pravovremeno reaguje u uslovima finansijske krize primenjivanjem mera radi pokrivanja eventualnih gubitaka i sprečavanja štete koju građani u tom smislu mogu da pretrpe. Uz razumevanje dobrih namera ostaje zaista niz nejasnoća, poput pitanja ko i na koji način egzaktno utvrđuje koje banke svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost. Agencija dobija velike nadležnosti, a posebno je zanimljivo pomenuti da će ona imati diskreciono pravo da odlučuje o ovim pitanjima. Neko bi mogao da se zapita čemu onda služe tenderi za prodaju banaka i drugih preduzeća ako Agencija sama odlučuje koju će banku da dokapitalizuje. Da li tu ima prostora za manipulacije - još je jedno pitanje koje se postavlja. Na kraju, šta će država sa tim problematičnim vlasništvom, kao da već nema dovoljno gubitaša u sopstvenom vlasništvu. Predstavnici vlasti su govorili o potrebi vraćanja poverenja u bankarski sistem. Mislim da se ovo pitanje može proširiti i na pitanje kredibiliteta institucija, odnosno uvođenja instituta odgovornosti jer obično poverenje i odgovornost idu jedno sa drugim. Olako data obećanja ne prati njihovo ispunjavanje, a samim tim građani gube poverenje u institucije, a sa druge strane, naravno, niko ne snosi odgovornost za to. Ovo se vidi i kroz primer koliko su građani povukli novca iz banaka u prethodnom periodu. I ne samo kroz taj primer, već i kroz to koliko je svežeg novca uloženo u banke u Nedelji štednje. Mislim da je to takođe posledica kasnog i limitiranog reagovanja Vlade na opštu finansijsku krizu. Dobro se sećamo da je bilo samozadovoljnih najava najviših državnih funkcionera da će kriza imati povoljan efekat po Srbiju i da će Srbija zapravo profitirati iz međunarodne finansijske krize. Svakodnevne činjenice koje se ogledaju u teškom životu građana to demantuju. Sam život građana to demantuje. Čak je i guverner Jelašić nedavno zavapio da Vlada treba da pomogne Narodnoj banci kako ona ne bi ostala usamljena u borbi za očuvanje stabilnosti dinara. Upravo u tom smislu je DSS i predložila, u formi zakona, da se od predstavnika relevantnih institucija formira komisija za praćenje međunarodne finansijske krize, a odbijanje našeg predloga nije išlo na štetu nijedne političke partije, već isključivo na štetu državnih interesa i interesa svih građana. Tako je vladajuća većina postupila i kada je DSS predložila zakon o osiguranju depozita do 20.000 evra, govoreći kako je to čista demagogija. Ubrzo zatim je sama Vlada predložila osiguranje depozita do cifre od 50.000 evra, iako se postavlja pitanje da li postoji realna finansijska podloga za to. Čini mi se da je to pre virtuelna mera nego ona koja zaista može da umiri građane. Sledeće godine privredi dospeva oko tri milijarde evra duga za otplatu, a budući da se tada očekuje da će zbog limitiranih prihoda biti teškoća sa servisiranjem dugova, može doći do prelivanja na finansijski sektor, uz opasnost kraha i povratka na hiperinflaciju iz devedesetih godina, koje se, verujem, svi veoma dobro sećamo. Ovome bi trebalo dodati procenu da će u svetu finansijska kriza trajati oko dve godine, svakako sa procenom da će se kod nas ona zadržati znatno duže, prosto zbog strukture i načina na koji funkcioniše naša privreda. Kriza se ne sme koristiti kao izgovor za olako data obećanja od pre samo šest-sedam meseci. Onaj ko je davao ta obećanja, a sada ih ili poriče ili ih u značajnoj meri menja, ili tada nije bio sposoban da prepozna šta se dešava na globalnom planu ili je jako dobro znao šta se dešava na globalnom planu, ali je ćutao dajući nerealna obećanja, sve zarad uspeha na izborima. Nažalost, i u ovoj situaciji su građani ti koji su ostali na margini. DSS je bila voljna da kroz predlaganje određenih zakonskih rešenja ponudi vlasti da se napravi jedna vrsta dogovora kako bi se zajednički tražio izlaz iz krize u koju naša država ulazi. Inače, DSS ima sveobuhvatan program i plan kako da se građani maksimalno poštede negativnih efekata i to ne samo kroz pasivne mere, već i kroz aktivne razvojne mere. Danas će te mere biti zvanično javnosti predstavljene. Nažalost, kao što sam rekao, vladajuća većina je odbila sve predloge opozicionih partija po ovim pitanjima i, kao što ih ne zanima bilo kakav dogovor sa opozicijom po ovom pitanju, verujem da se odsustvo volje za dogovor može videti i u tome da ne postoje nikakvi zajednički dogovori vezani za funkcionisanje parlamenta, već zbog toga dolazi do međusobne razmene optužbi ko je kriv za opstrukciju, za neefikasnost parlamenta, itd. Rezultati toga što vlast ne zanima ništa osim nje same jeste da je usvajanje budžeta probilo sve zakonske rokove, a ono ne kasni zbog opozicije, nego zato što vlast nije mogla da se usaglasi oko njega i da ga na vreme dostavi parlamentu na razmatranje. Čini mi se da opozicija takođe nije odgovorna zbog drastičnog pada dinara. Postavlja se pitanje ko je odgovoran za obećanje otvaranja 200.000 novih radnih mesta, koje se pretvorilo u napor za očuvanje postojećih radnih mesta. Pitam se šta je sledeća izjava vezana za radna mesta. Šta je sa povećanjem penzija? Da li neko smatra da treba za sve ovo da snosi odgovornost, ili će državni funkcioneri, umesto jedne aktivne uloge, igrati ulogu poštara koji građanima nose hrpe telegrama sa lošim vestima? Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Laziću. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku, zatim gospodin Batić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu čl. 225. i 226. zamolio bih predsednika Narodne skupštine, pošto je danas Dan holokausta nad Romima, da organizuje jednu skupštinsku delegaciju koja bi obišla neko romsko naselje. Kao što se putuje u Moskvu, Lisabon, može jedna delegacija uglednih narodnih poslanika, po izboru predsednika Narodne skupštine, da obiđe i jedno romsko naselje u Beogradu. To je zato što, uz sve dosadašnje napore države da im bar malo olakša život, mislim da će (Evo, i gospodin Mićunović mi lupa, preneo se ritam.) nadolazeća kriza, koja će pogoditi mnoge građane Srbije, najpre da se obruši na najsiromašnije stanovnike, a Rome svakako treba ubrojiti u one koji su najsiromašniji, koji mnogo strepe za svoju budućnost. Mislim da bi im bar ohrabrujuće reči predsednika Narodne skupštine, a ona ume da ohrabri, mnogo značile i predstavljale bi siguran znak da je Srbija, osim toga što govori o tome da je evropska država, u stanju da uradi nešto za svoje, rekao bih, najlojalnije građane. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića poslanici SRS lupaju o klupe.)
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Vaša inicijativa je sasvim na mestu, posebno s obzirom na činjenicu da smo u dekadi integracije Roma u širu zajednicu. Molim šefove poslaničkih grupa da dostave imena poslanika, iz svake poslaničke grupe po jednog poslanika, i da se obrate generalnom sekretaru u vreme pauze, da se dogovorimo o operacionalizaciji vaše ideje. Reč ima gospodin Batić, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, imam dva predloga. Jedan predlog je da iskoristimo prisustvo ministarke Dragutinović, da Vlada povuče iz procedure zakon o državnim službenicima i o udruženjima građana, da sutra bude Dan za glasanje, da bismo mogli da izglasamo izmene Zakona o putnim ispravama. Juče sam upozorio da smo u potpunom cajtnotu, da je katolički Božić na pragu, da ljudi treba da putuju. Ovim tempom nećemo moći da glasamo pre ponedeljka, a onda nam treba osam dana, prvo ukaz predsednika, da zakon bude objavljen i stupi na snagu - to je već Nova godina. Nema smisla tako se poigravati sa mnogim ljudima koji treba da putuju u inostranstvo. Nadam se da se naši prijatelji iz nevladinih organizacija neće naći pogođenim, to je samo nekoliko dana. U vreme kada sam bio ministar, mi smo u dogovoru sa nevladinim organizacijama, znači, pre više od pet godina, bili pripremili novi zakon o udruženjima građana. Nikada se nije našao na dnevnom redu, pa ne smatram da će nekoliko dana biti toliko velika prepreka. To je jedan predlog. Drugi predlog je da Skupština Srbije čestita Skupštini Crne Gore činjenicu da je Crna Gora aplicirala, kandidovala se za članstvo u EU. Tu uopšte nisu bitne nekakve simpatije, antipatije. Moramo da izađemo iz tih okvira ljubavi, mržnje, sujeta, zle volje, prkosa i inata. To je činjenica i tu poziciju Crne Gore treba pozdraviti. Ne vredi se duriti, ljutiti i vređati, nego to treba i nama da bude neka podrška. Činjenica je da je Crna Gora godinu dana već, nažalost, ispred nas, a tek su dve godine od kako se odvojila od Srbije, ali se činjenici i istini mora pogledati u oči. Gospođo predsednice, predlažem da u ime Skupštine Srbije uputimo jednu čestitku Skupštini Crne Gore zbog ove činjenice i ovog događaja. Hvala.
Zahvaljujem na inicijativama. Reč ima Gordana Pop-Lazić, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS želim da kažem da nije zgoreg da parlamentarci češće budu sa građanima Srbije, bilo po kom osnovu i bilo kojim povodom, kako bi se bolje upoznali sa njihovim problemima. Ali, evo, juče je bilo 94 godine od Kolubarske bitke, izginulo je 22.000 Srba da bismo mi danas imali državu, mogli smo mi ovde u parlamentu barem minutom ćutanja da odamo poštu tim ljudima, bez obzira što je to bilo u davnoj prošlosti. Koliko je davna, pitanje je, s obzirom da nam se mnoge stvari ponavljaju u poslednjih sto godina. Niko se toga nije setio. Pre nekoliko dana je (Molim da mi se ne dobacuje.) gospodin Vučić obišao Zagreb i Hrvatsku, uz sve državničke počasti, navodno u želji da sazna i da vidi kako taj narod tamo živi, misleći na Srbe u Krajini, rekavši da je u Kninu ostalo čak 6.000 Srba. Naravno, od te posete ti Srbi ne mogu da imaju nikakve koristi, kao što nažalost ni Romi neće imati nikakve koristi od današnje ili sutrašnje posete parlamentaraca. Ovde u parlamentu ima predstavnika Roma. Oni bi trebalo, očekujemo i od njih da budu inicijatori mnogih važnih odluka ili akcija vezanih za težak socijalni položaj Roma, ali nisu samo Romi, naravno, ugroženi. Ugroženi su svi siromašni građani Srbije, ma koje nacionalnosti bili. Ima i Slovaka, i Mađara, i Srba i svih ostalih. Dakle, naš posao jeste da budemo u kontaktu sa građanima Srbije. Nije loše da obiđemo i Rome, ali setimo se i svih drugih, bilo kojim drugim povodom. Ne mogu da verujem da je takva jedna državnička poseta od strane Vučića, koju je pozdravio samo ideolog njemu sličan Ante Đapić bila tako pripremljena. Državna vlast, naravno, to nije mogla da pozdravi, ali je svu logistiku dala, od podrške policije na samom graničnom prelazu, neviđenom pratnjom gde se pojavio, uz medijsku podršku, obilazak unapred svih porodica koje će posetiti, kao kada je Tito nekad obilazio neku kuću (to samo po sebi mnogo govori) i, naravno, očekivane kasnije demonstracije u Zadru, jer navodno jedan srpski nacionalista je posetio Hrvatsku. To je priča za malu decu i petparačke novine i verujem da su građani Srbije prepoznali tu prevaru. Hvala vam.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku ponovo. Molim vas da učešće u radu po Poslovniku svedete na minimum, s obzirom da sve teme koje ste pokrenuli, naravno, da jesu interesantne, ali imamo i odgovarajuća skupštinska tela kojima se mogu preneti inicijative. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Zaista ne mogu da verujem da vas mržnja vodi toliko da morate da reagujete na svaki potez. Ja nisam reagovao kada ste se hvalili da odlazite u Crnu Goru, mislim da je to dobro i da treba, a vama smeta kad neko drugi ode u Srpsku Krajinu, u Republiku Hrvatsku, zvanično priznatu državu, da obiđe Srbe, da vidi kako žive. Vama smeta to što hrvatska vlast, u želji da se ne dogodi skandal ili tragedija koju ne bi mogla da opravda, obezbedi onoga ko tamo ode. Vama smeta to što se tamo neki ''naprednjak'' sretne sa Srbima, pa kažete "unapred pripremljeni Srbi". Vama smeta to što Hrvati demonstriraju protiv te posete, pa kažete "unapred pripremljena demonstracija". Vama smeta predlog da se obiđu romska naselja zato što se time ne postiže ništa. Vama sve smeta. Ali, i vi ste počeli Srbiji da smetate, i to treba da shvatite na vreme. Ima vas nekoliko koji potpuno u propast bacate ovu stranku. Ima vas nekoliko zbog kojih bi trebalo pisati predsedniku stranke da promeni rukovodstvo stranke. Ima ovde kvalitetnih mladih ljudi koji žele dobro i stranci i Srbiji, a vi koji samo mene mrzite i koji vodite stranku inspirisani isključivo mržnjom prema meni, ne shvatate da ste upropastili i ono malo što je ostalo. Gospodine Todoroviću, samo me vi gledajte. Ono što ste rekli za mog unuka, proganjaće vas kao sećanje na naše veliko prijateljstvo dok ste živi. (Za vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića narodni poslanici SRS sve vreme lupaju o klupe.)
Naravno, reč ima gospodin Todorović.
Mene neće, ali očito je da je do vas doprla poruka i da ste počeli da shvatate šta vas očekuje.
Gospodin Nikolić ima reč. Zaista bih zamolila da pređemo na rad po dnevnom redu.
Do mene je stigla poruka koju je preko vas poslao Vojislav Šešelj, ali bi bilo dobro da kažete šta me to očekuje, da ne ispada da ja uvek unapred kažem šta ste mi pripremili, nego kad već znate, gospodine Todoroviću, šta me to očekuje, izađite ovde pa recite šta me očekuje. Ako me očekuje to da me stignu kletve vas narikača, Gordane Pop-Lazić, Vjerice Radete, Nataše Jovanović, ako vi mislite da ste zaslužili da izričete kletve i da te kletve budu ostvarene, grdno se varate. Želim vam mnogo sreće u životu. Želim vam da podižete mirno svoju decu i svoje unuke kad ih budete imali, a vi meni nemojte više da pominjete porodicu i moje unuke, zato što to govori samo o vama. Voleo bih da ova stranka ponovo bude u parlamentu, a kako ste vi krenuli, neće vas biti. Dakle, sve više se ponašate tako da ja poželim da vas ne bude u parlamentu. A kad ja to poželim, vas u parlamentu neće biti. (Za vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića narodni poslanici SRS sve vreme lupaju o klupe.)
Gospodin Todorović. Zaista bi ovaj dijalog trebalo završiti.
Ja sam ti, Tomislave, to rekao u ponedeljak, pre nego što si došao u Skupštinu i rekao da si osnovao novi poslanički klub. Tada si obmanuo i mene i poslanike da nećeš cepati stranku, da nećeš pozivati nikoga, a već si to radio. Sve ono što je bilo pre toga, pogazio si. Kao čovek, trebalo je da mi kažeš, i ne bi bilo nikakvih problema. Imaš svoj put i idi kako si izabrao, radi šta si rešio. A znaš šta će ti se desiti? Ono što sam ti rekao tada, u ponedeljak - Tomislave, ti si samo ovan na vrhu brvna koje treba da probije vrata, da se formira stranka u kojoj ćeš ti privremeno figurirati i za određeno vreme završićeš tamo gde ti je već neko namenio. Niko to, što se tiče SRS i bilo koje druge političke stranke, neće uraditi. Uradiće oni sa kojima si formirao ovu novu stranku.
Narodni poslanik Veroljub Arsić podneo je amandman kojim je predložio da se član 2. Predloga zakona briše. Odbor za finansije nije prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Želite reč po Poslovniku, ne po amandmanu? Znate šta, gledaju nas građani. Zaista sam mislila, gospodine Nikoliću, da ćete po amandmanu.
Završavam polemiku sa SRS. Ne želim ni da ulazim u političke polemike sa vama jer biste vi voleli da radite ono što mi sad radimo i da budete tako uspešni, ali niste, i okrećete se naopako. Samo jednu stvar, nemojte da iznosite previše detalja o našim razgovorima, jer bih onda jednog dana sve mogao da kažem ovde, šta vi mislite o Vojislavu Šešelju i šta ste mu rekli u oči. Bolje nemojte, jer ja sam uvek cenio onog Dragana Todorovića koji će da ponovi ono što kaže. Dakle, ako niste imali naznaka da pravim novu stranku, što ste me savetovali da je ne pravim? Što ste mi unapred delili savet da će mene Vučić da upropasti ako ja vama nisam rekao da pravim stranku? Drugo, znam, preda mnom ste obećali Vojislavu Šešelju da ćete ostati u stranci dok je u Hagu, a inače biste izašli odmah. Tako je tekao naš razgovor i ja to cenim kod vas, gospodine Todoroviću. Kod vas ne cenim samo to što ste se upustili sa ovim babama, da vi pominjete moje unuke. (Predsednik: Nemojte da vređate gospođe poslanike, molim vas.) To kod vas ne cenim, kao što ne cenim ni ove babe... (Poslanici SRS sve vreme izlaganja narodnog poslanika Tomislava Nikolića lupaju o klupe.)
To što su bake, to je jako lepo i nemojte ih vređati. Gospodine Todoroviću, čeka nas budžet, čekaju nas vrlo važni zakoni. Izvolite. Gospodo poslanici, podsećam vas na vremensku dinamiku i obaveze koje imamo pred građanima.
Nikada nisam imao bilo kakav idolopoklonički odnos prema bilo kome, pa ni prema Vojislavu Šešelju. Uvek sam govorio ono što mislim i zalagao se za to, i to ću raditi i ubuduće. Ali, to što kažem Vojislavu Šešelju, to ostaje između mene i njega. Razlika, Tomislave Nikoliću, između tebe i mene je u tome što si ti izdao, a ja nisam. To je razlika, Tomislave Nikoliću. I tebi sam to rekao. [[Aplauz.]] Mogao sam da se ljutim i ljutim se na Vojislava Šešelja, normalno, ali ima jedan problem. Rekao sam - dok je u Hagu, neću da uradim ništa, da jedan jedini sekund potroši razmišljajući o meni ili o mojim postupcima, nego ću da mu ostavim vremena da se brani tamo. [[Aplauz.]] I ja ću to tako i raditi sve dok Vojislav Šešelj ne bude došao. A onda očekujem od tebe da izađeš sa svojim političkim idejama, ideologijom, da objasniš Vojislavu Šešelju i građanima Srbije koje su to ideje. [[Aplauz.]] Da si te ideje na vreme rekao Vojislavu Šešelju, možda bi i on prihvatio. Nećeš reći da je Vojislav Šešelj glup čovek, pa da ne može da razume šta je to dobro za Srbiju, za građane Srbije i da bi to odbacio. Dobro znaš da kod njega važi samo jedno pravilo, činjenice i argumenti, a prazne i šuplje priče ne važe. To je razlika između priče i suštine.
Zaista mislim da ne bi trebalo više da razgovaramo o ovim temama. (Nataša Jovanović, sa mesta: Ovo je bio politički čas za građane.) Molim vas, politički čas za građane ne može biti i nije odgovorno da bude u vreme kad treba da raspravljamo o značajnim zakonima i amandmanima. Da li neko želi reč po amandmanu? Želite reč po Poslovniku? Znate šta, molim vas... Najpre gospodin Nikolić, pa vi. Gospodin Nikolić je šef poslaničke grupe. Gospodine Nikoliću, imate reč. Sad vas molim da kažete koji je član povređen, na osnovu čega se javljate i da malo uvedemo bar ove dijaloge u neku formu.
Gospođo Đukić-Dejanović, povređen je član 104, nazvan sam ovde nekakvim izdajnikom. Tako je, ja sam izdao ove vaše aplauze, i jedino to. Dakle, svojim ponašanjem, svojim nastupima, svojim obraćanjem vama nisam zaslužio vaše aplauze i, ako je to izdaja, jesam je uradio. Moja ideologija vas je uvela u ovaj parlament. Pet godina ja vama širim tu ideologiju, niste imali ništa protiv. Mnogo se razlikuje od onoga što sad radite. Ovo što sad radite nije moja ideologija, to je ideologija Vojislava Šešelja, a ono što ste radili do sada, ono što radi SNS, to je moja ideologija i ja sam to građanima Srbije objasnio. Šta ja imam da objašnjavam Vojislavu Šešelju, kome ste vi, gospodine Todoroviću, preda mnom rekli da je najveći lažov u Srbiji? Kakve činjenice Vojislavu Šešelju ja da iznosim kad ste mu vi u zatvorskoj ćeliji rekli da je lažov,gospodine Todoroviću? Nemojte da se igrate teškim rečima. Vojislav Šešelj je znao svaki moj potez, svaki moj korak, sve je on znao. I vi ste znali. Kad ste ga lagali da nismo odlučili da glasamo za Sporazum, čitao sam vam stenogram, prisustvovali ste tu, vi, babe, koje sad upropašćujete SRS. Gospodine Todoroviću, ni na koji način se ne ometa odbrana Vojislava Šešelja. I onaj tamo, Krasić, što su mu oči upale u glavu od pisanja noću, kad me je optuživao da ubijam Vojislava Šešelja, da mu uskraćujem branioce, da mu uskraćujem telefonske razgovore, lagao je, ali ja nisam hteo sa Vojislavom Šešeljom prepirku oko njegove odbrane. Sad ima, sam se brani, ima privilegovane razgovore, ima razgovore ovde u Skupštini gde vam daje instrukcije i naloge. Dakle, njegova ideologija je bila i u Vrnjačkoj Banji, tamo je procenat glasova ispod 5. Njegova ideologija je bila i u Knjaževcu, tamo je procenat glasova ispod 5. Ja neću da tonem sa vama. Ja hoću da vodimo Srbiju. Vi to niste hteli. Nemojte da vam kažem još šta je rekao vama i meni, šta je razlog što bismo sad mogli da uđemo u Vladu, jer to bi bio kraj i onog lika Vojislava Šešelja koji vi želite da sačuvate.
Gospođa Pop-Lazić, pa gospodin Krasić.
Poštovana predsedavajuća, reklamiram član 104. Poslovnika. Gospodin je ovde grubo uvredio sve one koji su imali tu sreću da dočekaju da postanu babe i dede. U njihovo ime moram da izađem za ovu govornicu i da kažem - to je pravo lice gospodina Nikolića. On misli o svojim unucima, ali ne misli na tuđe unuke. Ako misli da je mene uvredio, vara se. Svaka žena u svom životu ima period devojaštva, ima period zrelosti, ima period kada treba da postane baka. To je jedno prelepo, da tako kažem, zvanje, ili status, ili šta god hoćete. Još uvek, na nesreću, nisam baka, ali očekujem u najskorije vreme da ću imati sreće da postanem i baka. Imam tri ćerke, pa ću valjda imati barem devetoro unučadi. Zaista se time ponosim. Želim da mu kažem još nešto: gospodin Vučić nije posetio Republiku Srpsku nego nezavisnu državu Hrvatsku i to baš nekako u vreme kada se obeležavao dan smrti Tuđmana, najvećeg dušmanina srpskog naroda. Što se tiče gospodina Krasića, kome je zamereno da su mu upale oči od pisanja noću, što je verovatno istina, jer radi 24 sata, to je valjda za svaku pohvalu, da je neko toliko predan onom poslu kojeg se dohvatio. Radeći i pomažući Vojislavu Šešelju, zaista ne štedi ni svoje vreme, ni svoj trud, ni svoju porodicu, niti svoje zdravlje. Ako to nekome smeta, onda taj neko ima problem sa sobom. Takvo licemerstvo, kakvo iskazuje gospodin Nikolić za ovom govornicom, do te mere je neprihvatljivo da mislim da svaki prosečan građanin može da vidi koliko je postao čovek koji je prosto raspolutio svoju ličnost, koji više ne zna šta je. Nije radikal, rekli su mu da je "naprednjak", ali ne zna šta je njegova sudbina i gde će dalje. Ja ću da mu kažem gde će dalje - tamo gde budu želeli oni koji su ga naterali da ovo uradi. Možda zna Služba bezbednosti, možda zna hrvatska obaveštajna služba, možda MI-6, nemam pojma koje od tih službi su već umešane. One sigurno znaju kakva je njegova sudbina. Mi ne znamo i ne možemo da mu pomognemo u tome.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Đukić-Dejanović, moram da vam skrenem pažnju na član 27. jer bi bila velika uvreda za Narodnu skupštinu da se zbog izlaganja onog "zumbula" pozovemo na član 104. Zato što je to "zumbul", a ne narodni poslanik. Ali, to je vaš problem. Zašto ste pogrešili i pogrešno primenili član 27? Morali ste tog "zumbula" da upozorite da ne sme da iznosi neke podatke pošto je bio na čelu komiteta za odbranu Vojislava Šešelja i ne sme da objavljuje te privilegovane informacije. Jer, ako ih objavljuje, ne samo što čini za sebe neki problem, to je njegova stvar, već ugrožava ionako težak položaj Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Mogu da shvatim autora ove knjige, to je gospodin Vukčević, o tome ću malo kasnije da vas informišem. On je mnogo iskreniji od "zumbula". On makar napiše sve, objavi, pa stavi pečat. A ovde imamo jednu podmuklu varijantu, otprilike: branim se, ugrožen mi je život, ugrožena mi je porodica, ugroženo mi je sve - od koga? - od nekoga ko se nalazi šest godina u pritvoru i koji, kada pipne telefon, odmah se sve snima, pa čak i Pretresno veće mora da brani Vojislava Šešelja od Tomislava Nikolića. Pogledajte koja je to vrsta manipulacije kojoj on izlaže građane Republike Srbije. I, naravno, kada Boris Tadić pipne dugme, on istrči da bi skrenuo raspravu na drugu stranu, da mu ne bismo pričali o Euleksu, da ne bismo pričali o svetskoj finansijskoj krizi, da ne bismo pričali o krađama, da ne bismo pričali o budućem putu Vojvodine, da ne bismo pričali o životu u Republici Srbiji. Međutim, naročito sam uplašen kada Nikolić izađe za govornicu i kaže nešto ukoliko se ne zakune. Kada bi se zakleo, bio bih siguran u to da neće da mi se desi. Ali kada nešto kaže pa ne završi sa "zaklinjem se", onda je opasno, onda to ostvaruje. Molim vas, oslobodite nas tog straha. Mi radimo ovde pod stresom, stvarno. Čovek je ''prolupao'', ne znamo šta će kada da izjavi. Molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, znate, u takvim situacijama obično se menja terapija.
Ko želi reč po amandmanu? Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da objasnim želju predlagača zašto ovaj zakon o dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje baš mora da bude po hitnom postupku, osim ako opet nije želja da se nešto na brzinu završi, da se što je god moguće više od imovine oduzme bankama, a sve u što je god moguće kraćem roku. Pročitaću član 2. na koji sam podneo amandman, zarad javnosti, a posebno zarad poslanika koji se u ovo malo više razumeju, a glasaće, kada je u pitanju ovaj predlog zakona, da bude usvojen. Kaže u članu 11. osnovnog zakona: "Agencija i poverioci imaju pravo pobijanja pravnih poslova i pravnih radnji kojima je stečajni dužnik pogodovao poverioce u smislu zakona kojim se uređuje stečaj privrednih društava. Pravni poslovi i pravne radnje iz stava 1. ovog člana mogu se pobijati ako su izvršeni u roku od šest meseci pre dana nastupanja pravnih posledica pokretanja stečajnog postupka, a u roku od godinu dana ako su ti poslovi izvršeni sa povezanim licem. Rokovi iz stava 2. ovog člana počinju od dana nastupanja pravnih posledica pokretanja likvidacionog postupka u slučaju kada se stečajni postupak sprovodi na predlog likvidacionog upravnika kada utvrdi da imovina likvidacionog dužnika nije dovoljna da podmiri sva potraživanja poverilaca...". Ne bih dalje da čitam, ali samo da objasnim. Znači, reč je o likvidaciji kada stečajni upravnik proceni da imovina lica nad kojim se vrši stečaj ne može da naplati potraživanja. Sve bi ovo bilo u redu da nemamo jedan problem, koji je dosta stariji od samog ovog zakona čiji je osnovni tekst donet 2005. godine. Čitava ova priča kreće još 2002. godine, ali pre nego što nastavim tu priču iz 2002. godine, da objasnim građanima i poslanicima šta je pogodovanje. Činjenje pogodnih uslova kada su u pitanju banke, kada je u pitanju imovina banaka, kada je u pitanju zakup te imovine, kada je u pitanju prodaja te imovine - to je pogodovanje. Imamo slučaj pogodovanja od 2002. godine naovamo, kada je u pitanju likvidacija, odnosno stečaj, a sada vidim, po ovom predlogu zakona, i likvidacija četiri najveće srpske banke. Znači, od 2002. godine, četiri najveće srpske banke su zatvorene. Imale su najbolji i najekskluzivniji poslovni prostor u svim gradovima i većim mestima širom Srbije, najskuplji mogući poslovni prostor. Ako pogledate malo adrese tih filijala i ekspozitura, uverićete se da je ovo što pričam potpuno tačno. Od zatvaranja tih banaka, odnosno od oduzimanja dozvola za rad i pokretanja njihovog stečaja, a sve po nalogu tadašnjeg guvernera Narodne banke Mlađana Dinkića, počinju ove zloupotrebe koje treba da se završe donošenjem ovog zakona, odnosno njegovom poslednjom primenom, kada se bude izglasao. Počinje da se pravi jedna nova banka, koja se zove Nacionalna štedionica. Vidite slučajnost, takvo ime upućuje građane na to da je reč o državnoj banci. Niko tada, ni iz vlasti ni iz medija, nije hteo da objasni građanima da je država vlasnik samo 30%, po odluci o osnivanju banke, a da sa ostalih 70% raspolažu Vojin Lazarević, Vuk Hamović, ''Sinerdži kapital'' sa vlasnikom Nikolom Živanovićem. Problem je i u tome - odakle taj osnivački ulog gospodi koju sam nabrojao? Pa, od deviznih rezervi tadašnje SRJ, koje su povučene iz ruske banke i uplaćene ovde kao osnivački ulog našim sopstvenim sredstvima. Da stvar bude još gora, banke koje nazivate društvenim, a mogu slobodno da kažem i državnim, znači koje su u likvidaciji, baš ta Nacionalna štedionica ulazi u njihov poslovni prostor i kao povezano lice pogoduje. Jer je povezana sa 30% osnivačkog uloga. I to je bilo Mlađanu Dinkiću malo, pa zabranjuje da se obavlja platni promet preko Zavoda za obračun i plaćanje, nego platni promet usmerava na poslovne banke. Oslobađa se veliki poslovni prostor, opet na ekskluzivnim lokacijama koje su pripadale Zavodu za obračun i plaćanje i, gde čuda - ko se useljava u taj ekskluzivan prostor? - opet Nacionalna štedionica. Kada se završilo sa useljavanjima, kada se pogodovalo, kada su se zaključili posebni ugovori sa povlasticama o zakupu na 99 godina ili o prodaji pojedinih poslovnih prostora Nacionalnoj štedionici, država tada prodaje svoj manjinski deo od 30% po daleko manjoj ceni nego što to kasnije Vuk Hamović, Vojin Lazarević, ''Sinerdži kapital'' zajedno sa Nikolom Živanovićem prodaju grčkoj EFG banci. Ko je od svega ovoga zaradio? Baš ova trojica. Uz čiju pomoć? Mlađana Dinkića. E, pa, ne možete da me ubedite da je Mlađan Dinkić za njih radio samo na lepe oči, mora da je tu imao i on neku korist. U neku ruku, prilično sam iznenađen reakcijama nekih svojih kolega političara i reakcijama nekih političkih stranaka kada je u pitanju NIS. Znate, voleo bih da su te moje kolege koje su tada bile u izvršnoj vlasti, G17 doduše nije postojao, ali je imao potpredsednika savezne vlade zaduženog za ekonomska pitanja, pa guvernera NBS, pa je neka druga stranka koja se sada ovde nalazi imala potpredsednika Vlade Republike Srbije, imamo jednog usamljenog poslanika, koji je tada bio ministar pravde, da ne nabrajam dalje. Samo ću ponovo da pročitam građanima Srbije, nadam se da će ovo da počnu da brane i ovi koji brane NIS, da je Trgovinski sud u Beogradu formirao, na predlog stečajnog upravnika, Odbor poverilaca kada je bio u pitanju stečaj i likvidacija Sartida. Kaže se da Odbor poverilaca sačinjavaju – pod jedan, Investbanka u stečaju (a znamo ko ju je gurnuo u stečaj), ukupno priznato potraživanje u svim valutama - preko jedne milijarde američkih dolara. Čitam zvanične podatke koji se nalaze u sudskim spisima. Pod dva - Beogradska banka, ukupno priznato potraživanje u svim valutama 180 miliona dolara; zatim Jugobanka, ukupno priznato potraživanje u svim valutama 24 miliona dolara; NIS Energogas - 910 miliona dinara; ŽTP Beograd - 551 milion dinara; Tehnogas Beograd - 275 miliona dinara; EPS Beograd - 237 miliona dinara; NIS Jugopetrol Beograd - 183 miliona; NIS Novi Sad - 122 miliona; Metaleks Beograd - 99 miliona; Dunav osiguranje - 74 miliona; Deferko - 64 miliona; PIO fond - 470 miliona, Fond za razvoj Republike Srbije - 44.685.000. To su bili dugovi Sartida, dame i gospodo, kada je pokrenut stečajni postupak. Kako je završen stečajni postupak? Na krajnje sumnjiv i nezakonit način. Sartid je prodat za 23 miliona. Da vidimo kako je to, makar formalno, napravljena zakonska mogućnost da se napravi šteta državi za preko dve milijarde dolara. Stečajno veće mora pre odluke o prodaji da se konsultuje sa poveriocima. Kada su u pitanju tri banke koje sam maločas pročitao, Investbanka - milijardu dolara, Beogradska banka - 180 miliona dolara i Jugobanka - 24 miliona dolara, pošto su u stečaju, saglasnost mora da da tadašnja nekakva agencija osiguranja depozita, stečaja i likvidacije banaka. I gle čuda, Miroljub Labus, tadašnji potpredsednik savezne vlade za ekonomska pitanja, daje saglasnost da se Sartid proda za 23 miliona dolara ''Ju-Es Stilu'', i to u ime Investbanke, kojoj Sartid duguje milijardu dolara. Da pogledamo dalje, ista agencija, isti potpis Miroljuba Labusa - u ime Beogradske banke u stečaju da se za 23 miliona dolara proda Sartid koji duguje toj istoj Beogradskoj banci 180 miliona dolara. Ista je priča i kada je Jugobanka u pitanju, s tim da je, eto, Sartid prodat za milion dolara jeftinije. Dame i gospodo, pitam vas – dok je takva ekipa u manje-više promenjenom ili nepromenjenom sastavu na vlasti, ko bi bio lud da glasa za jedan ovakav zakon? Baš me interesuje koja su to lica povezana, a koja su poslednjih godinu dana pogodovala kod ove četiri banke u stečaju. Neću ni najmanje da se iznenadim ako su u pitanju Vojin Lazarević, Vuk Hamović, Nikola Živanović, a koji su opet povezani sa Mlađanom Dinkićem. Neće me nikako to iznenaditi i sve više i više verujem da je tako. (Sve vreme govora narodnog poslanika Veroljuba Arsića narodni poslanici poslaničke grupe SRS lupali su o klupe.)
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Zoran Krasić, po amandmanu.
Dame i gospodo, dobro je što smo imali prilike da čujemo ovako temeljno obrazložen amandman. I vama je jasno i građanima Republike Srbije je jasno koliko moje srce krvari kada treba da podržim Vladu Republike Srbije. Nemojte da se smejete, sada ćete da vidite kako je to ozbiljna situacija. Vlada Republike Srbije je dala vrlo kvalitetan odgovor povodom ovog amandmana. Vi znate da je on podneo dva amandmana na član 2. Prvim je tražio da se član 2. briše, pa je to povukao, pa je onda tražio neku inovaciju sa ovim drugim. Ne postoji bolji dokaz od ovog amandmana kako se štite tajkuni i kriminalci. Da li ste razumeli šta hoću da vam kažem? Predložili ste da se produži rok za povezana lica kako bi stečaj i likvidacija imali smisla zbog stečajnih poverilaca, a princip je da treba da se sačuva stečajni poverilac. Ovde se traži skraćenje roka amandmanom kako bi onda u sudu završila ova povezana lica i kako bi stečaj, u krajnjem slučaju, bio nepravedan prema stečajnim poveriocima. Vi ste tražili produženje roka, on je tražio da se briše taj rok od godinu dana. Je l' tako? Tako je. Znači, ja vrlo objektivno sa ove govornice iznosim, kad treba da vas pohvalim, hvalim vas, kad treba da vas kudim, kudim vas. Kamo sreće da je taj rok dve godine, pa da vidimo koja su ta povezana lica. Da sad to prevedem, pošto mi se ovi iz Vlade malo više sekiraju nego što treba. Sad ćete vi da shvatite o čemu se radi. ''Amandman se odbija iz razloga što se zakonom prihvata opšti rok za pobijanje pravnih radnji u roku od šest meseci pre dana nastupanja pravnih posledica pokretanja stečajnog postupka, a ukoliko su poslovi obavljeni sa povezanim licima rok se produžava za godinu dana''. Da li je to u funkciji zaštite poverilaca? Jeste. Da li je naš zadatak da se na objektivan način borimo za pravičnost? Jeste. Da li to treba da podržimo? To stoji u vašem predlogu. A šta je ovaj tražio? Da se baš to izbriše. Je l' tako? Ako se to izbriše, šta ostaje onda? Šest meseci. Zašto on traži šest meseci? Da ovi tajkuni, ovi koji su im kupili kola, budući prodavci oružja, koji finansiraju dolazak na vlast (polako, priča ima svoj veseli kraj, nemojte da se sekirate)... Jeste, tajkuni vrše uticaj i kod te agencije. Vi ste novi sastav te agencije. Tamo su bili razni ljudi, i Kolesar je bio tamo, sećate se?, i Labus je bio, i Vesna Džinić. Znate koji su ti likovi, znate kako se tu šta završavalo. Ali, o tom potom, i to će da se otvori. To ćete vi da otvorite. Vi imate potrebu da to otvorite. Kao što imate potrebu da otvorite i isplatu naknade štete za paljevinu Narodne skupštine, za zatvore itd. To još nije zatvoreno, da znate. To ne može da se zatvori. Šta su povezana lica kod banaka? Pa, regulisao je Zakon o bankama. Je l' tako, gospođo ministar? Zakon o bankama je regulisao šta su povezana lica. Banka u svom poslovanju ima specifičan odnos sa povezanim licima. I Zakon o preduzećima, kako ga sada zovete, o privrednim društvima, takođe ima posebne odredbe o poslovanju sa povezanim licima. Da ne bi bilo zabune, dobar primer poslovanja sa povezanim licima jeste BK. Sećate se? Dobar primer poslovanja sa povezanim licima su neki od ugašenih osiguravajućih društava. Samo da vas podsetim, neka osiguravajuća društva su vodila u knjigama vrednost kvadratnog metra stambenog prostora i po 20.000 evra. Naravno, to je sve bila fikcija, knjigovodstveno, da bi se prikazala pozicija osiguravajućeg društva i prikrilo pranje para i izvlačenje gotovine. Zato su interesantna povezana lica. I vrlo je teško ući u to. Ne može stečajni upravnik, likvidacioni upravnik za šest meseci da uđe u sve te varijante. Kao što ja ne mogu da uđem u sve varijante onih vaših stavki. Ne vaših, gospođo Dragutinović, nego to je izmislio još Đelić, ono - usluge po ugovoru, znate, da nisu bili materijalni troškovi. (A nisu bile usluge po ugovoru, to samo da znate. Deo materijalnih troškova, ali nisu bili posebna klasifikacija. Kontrolisaćemo za koji mesec u sudu, zapamtite. Pošto vode postupak protiv mene zbog nekih knjiga sad ćemo sve knjige da iznesemo. Zaboravio sam ovu knjigu, Vukčevićevu, ali javiću se kasnije da i nju objasnim.) Znači, povezana lica, da bi se njihov uticaj, njihovo poslovanje sa bankom sagledalo, pošto se ti poslove rade perfidno, tu mora dubinska kontrola. Jer, povezano lice može da se pojavi i kao poverilac, pa da prijavi svoje potraživanje, a moguće je da je banka u redovnom poslovanju preko povezanog lica isisala kapital, veštački stvorila insolventnost. Eto, vidite kako se neko bori za tajkune. A onda ovde krene priča, manje ili više dobra priča. Stvarno je za osudu ovo što je bilo sa Sartidom, i da ne ređam ove druge privatizacije. Međutim, privatizacija Sartida, odnosno stečaj Sartida kao privrednog društva, nema baš neke veze sa stečajem banaka. Posredno ima veze, jer se i banke javljaju kao poverioci, ali to nije eminentno bio stečaj banke, nego je bio stečaj privrednog društva, čeličane. Ali, šta vredi? Kada čovek ne zna koja je razlika između sekretarice i kompjutera, on ovakve stvari može da napravi. (Pa, ne zna čovek ništa.) Ali, podnosilac tog amandmana je bio drugo lice ovlašćeno za potpisivanje izveštaja o finansiranju izborne kampanje. I čim je zapalio Nikolić, prvi koji potpisuje, odmah je i ovaj drugi zapalio. I poveli knjigovođu. Sad smo mi ostali bez finansijskog sektora u stranci. Zar vam to nije, gospođo Diana, simptomatično? Zar vam to malo ne miriše na neki kriminal? Jeste, ali o tom potom, to ćemo da rešavamo. Na tihoj vatri ima da ih pečemo, nemojte da se sekirate. Polako, sa uživanjem, mic po mic. Sada 2%, pa sledeći put 2%, da ih detaljno, znate, kao kada se gasi pikavac, ne samo da se ugasi nego mora još i da se okrene. Tako će to da bude završeno. [[Aplauz.]] Sada da shvatimo neke stvari. Zbog specifičnosti bankarskog poslovanja, kao stečajni upravnik, likvidacioni upravnik (to se, u krajnjem slučaju, svodi na isto, ima samo nekih neznatnih razlika), i kada je u pitanju dobrovoljna likvidacija, i kada je u pitanju privremena likvidacija, i kada je u pitanju stečaj, sve je to, u principu, isto - vodi ka tome da nestane banka. Posledica je to. To mora da radi agencija. Zašto? Zato što niko drugi nije toliko specijalizovan za tu vrstu posla. Međutim, sa gledišta postupka apsolutno je neprihvatljivo da toliko dugo traju ti stečajni postupci. Kad kažem stečajni postupci, mislim i na likvidaciju, i na stečaj itd. To što koštaju, to je druga dimenzija, ali takođe za osudu. Zašto? Zato što se u međuvremenu svašta dešava sa imovinom. Znam da vi niste pristalica onoga što se dešavalo sa Nacionalnom štedionicom, znam da niste. Niko nije pristalica toga što se desilo sa Nacionalnom štedionicom, niko nije pristalica čak ni toga kako je krčmen taj prostor koji je nekako došao u državinu Narodne banke Srbije pa posle dat bankama itd. Tu je ona priča o zapošljavanju bankarskih službenika. To je izmišljena priča. To je priča bez pokrića. Navodno su dali poslovni prostor nekoj stranoj banci, a ona je preuzela obavezu da zaposli neki broj iz SDK itd. To je krajnje prazna priča, da budemo iskreni. Neke specifičnosti postoje u tom postupku stečaja. On sigurno mora da traje duže nego kad je u pitanju stečaj običnog preduzeća, ali ne ovoliko dugo, da budemo načisto. Zašto? Jer, mi onda praktično nemamo bilans, nemamo podvučenu crtu, a sve naše banke koje su ... Pazite, ovaj zakon ima dve dimenzije - postojeći stečajevi i budući stečajevi. Mislim da ste vi ovo više radili zbog budućih stečajeva. Jer, po logici stvari, od dana donošenja zakona prođe neki rok, pa počinje da se primenjuje zakon, pa i ta odredba koja je promenjena, ona ne može retroaktivno da se primenjuje, ne bi smelo, zabranjeno je. Međutim, ovde je jasna poruka. Samo ne znam koliko će ta agencija uspeti da završi posao prema ovoj poruci. Ovde imamo jednu poruku koja je zakonita, što se tiče konkretno ovog člana, koja je prihvatljiva, i imamo drugu poruku, sa gledišta prakse kakva će biti. Ako praksa bude izigravanje ovoga što je ideja zakona, onda radimo pogrešan posao, da budemo iskreni. Koliko imate kontrolu nad Agencijom da za buduće likvidacije i stečajeve ovih ''nazovibanaka'' koje su kod nas došle mogu da sprovedu ovo što se sada menja? Ako to možete, svaka pohvala. Ako ne možete da obezbedite takvu vrstu efikasnosti Agencije, onda ovo stvarno džabe radimo. Jer ćemo samo poslati poruku da smo ovim zakonom zaštitili potraživanja deponenata, banaka, a u praksi će to da se izvrne u nešto sasvim drugo. I onda će ova odredba o stavljanju i povezanih lica u ovaj postupak da deluje kao ohrabrenje za građane, a u praksi ima da se pretvori u suštu suprotnost. Ja sumnjam u te sposobnosti Agencije, da ona može biti toliko operativna da završava ove poslove. Neuporedivo će biti lakši posao kada su u pitanju postojeće banke, u odnosu na Beogradsku banku itd. Zato što je startna pozicija čista kod ovih banaka, sa gledišta knjiga. Koliko je ona prljava sa gledišta osnivačkog kapitala, to je druga dimenzija. Sve su te banke pro forme osnovane kapitalom iz inostranstva, nešto iz Beča, nešto iz Sarajeva, nešto odavde, nešto odande. U prvoj godini poslovanja oni naprave taj kapital i vrate te pare onome koji im je omogućio da se banka osnuje. Tako je bar bilo sa Rajfajzen bankom, prvom koja je ovde kod nas krenula. Znači, ovo produženje roka mi podržavamo ukoliko to možete da završite. Ukoliko to ne možete da završite, onda džabe menjamo ovaj propis. To je ono što sam hteo da kažem povodom ovog amandmana. A ako neko izađe, pa vam kaže da je podnet amandman da biste i povezana lica završili u roku od šest meseci, kažite mu neka se zakune. Ja sumnjam.
Zahvaljujem. Gospodine Arsiću, imate još dva minuta u okviru vremena za svoj amandman. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da primetim da prethodni govornik nije baš najbolje razumeo suštinu mog amandmana. Mi, koji ne razlikujemo neke stvari, kako je on to rekao, ovde razlikujemo šta je godinu dana unapred i šta je godinu dana unazad. U tome i jeste problem gospodina Krasića, što on to nije razlikovao. Jer, ovde se ne radi o tome da u što kraćim rokovima od kada nastupi stečaj i likvidacija banke neko u roku od šest meseci nešto ''zamulja'', nego se radi na retroaktivne rokove - godinu dana unazad, da neko ako je potpisao ugovor u stečaju, nema pravo taj ugovor da primenjuje u likvidaciji. To je problem što neko ne razlikuje šta će biti za godinu dana i šta je bilo pre godinu dana. Ali, to sada nije moj problem. Što se tiče računovodstva i finansijskog sektora u stranci, znam da je tu mali problem, ali se ne sekiram. Ima SRS i Zorana Krasića, rešiće on taj problem. (Sve vreme izlaganja narodnog poslanika Veroljuba Arsića narodni poslanici SRS lupaju o klupe.)
Replika, gospodin Krasić, a zatim Željko Tomić, po amandmanu.
Gospođo Đukić-Dejanović, verovatno kod sebe imate ovaj predlog zakona. Ne znam kako da objasnim ovo. Čovek ne zna da čita. Sve je lepo napisano. Ne poništavaju se poslovi od dana otvaranja stečaja pa godinu dana unapred, nego unazad. To piše u zakonu, aman. I tužbe kada se podnose u stečajnom postupku odnose se na pravne poslove pre otvaranja stečaja. Ali, šta zna čovek? Jadnik, traži sponzora, itd. E, sad sam se setio ove knjige. Vidite, Tužilaštvo za ratne zločine je izdalo monografiju, na izuzetno kvalitetnom papiru, sa mnogo lepih slika. Galerija likova - na koga god da stavite prst, možete da ga optužite. Hoćete Vukčevića, Stankovića, Dilparića, Karlu del Ponte...Gospođo ministre finansija, pitam vas – da li Vlada Republike Srbije zna za ovu monografiju? Izdavanje monografije omogućila je Misija OEBS-a u Srbiji, uz finansijsku podršku Ambasade Holandije. Ej, Holandija nam ne dozvoljava da idemo u Evropu, ali dozvoljava Vukčeviću da se iživljava pljuvanjem po Srbiji i Srbima! Za Vukčevića mi je sve jasno, ali mene sada interesuje – sa koje budžetske stavke su isplaćeni troškovi ove knjige? Nije vam jasno? Čitam vaš rebalans - Tužilaštvo za ratne zločine, Razdeo 58, gledam plate, gledam ovo, gledam ono, ima nekih usluga po ugovoru, pet miliona sa strane, 1.800.000 izvorno iz budžeta, ukupno 94 miliona za ovu godinu, za sledeću godinu, gospođo ministar, vi ste njemu planirali 107 miliona. Da li je ovo namenski potrošeno? Pazite, pola je na srpskom, pola na engleskom. Slike, ima i štamparija, tiraž je samo 1.000 primeraka, kaže ovako: koma dizajn, fotografija Aleksandar Anđić, izdavač Tužilaštvo za ratne zločine Republike Srbije. Od kada oni imaju registrovanu izdavačku delatnost? Kako oni mogu da budu izdavači? Trebaće mi za ovaj moj postupak što vode zbog nekih knjiga, sabranih dela Laze Kostića. Vode postupak protiv mene, kažu da sam nenamenski nešto radio. Ne znam šta je to bilo nenamenski. Ajde da proverimo ovo, pa da uporedimo. Da ja malo gonim Tužilaštvo za ratne zločine zbog nenamenskog trošenja sredstava. Inače, goniću ja još puno njih. Skupljam ja dokumentaciju za nenamensko trošenje sredstava za sve one koji su sa pozicije budžeta isplatili za izbor za mis, za "početak za imetak", one bilborde, da vidimo da li postoji precizna budžetska stavka da može "početak za imetak", to podsetite Vlahovića, on je bio u to vreme ministar. Znači, pustite ovo što je pričao, ne verujte ništa, dobar vam je ovaj član.
Po amandmanu reč ima gospodin Tomić.
Poštovana predsednice Skupštine, poštovano predsedništvo, kolege i koleginice narodni poslanici, što se tiče ovog amandmana, to je stav 2. u članu 11, gde kaže: "Pravni poslovi i pravne radnje iz stava 1. ovog člana mogu se pobijati ako su izvršeni u roku od šest meseci pre dana nastupanja pravnih posledica pokretanja stečajnog postupka, a u roku od godinu dana ako su ti poslovi izvršeni sa povezanim licem". Moje pitanje glasi – šta se do sada događalo sa povezanim licima i zašto se taj rok produžava na godinu dana? Zbog čega se ta, kako je rekao prethodni govornik, dubinska kontrola ne može obaviti za šest meseci? Po mom mišljenju, poverioci su zaštićeni i bez ovog amandmana. U objašnjenju izmene i dopune ovog člana zakona piše da ''se produžava rok za pobijanje pravnih poslova i pravnih radnji kojima je stečajni dužnik stavljao u povoljniji položaj pojedine poverioce u smislu zakona kojim se uređuje stečaj privrednih društava sadosadašnjih šest meseci na godinu dana ako su ti poslovi izvršeni sa povezanim licem''. Ovo nije obrazloženje, nije nikakvo objašnjenje, ovo je samo definisanje onoga što piše. Znači, samo je preneto isto to sa dve-tri reči više u odnosu na izmenu i dopunu samog zakona, a samog objašnjenja nema. Isto tako, zanimljivo je pročitati razloge za donošenje zakona po hitnom postupku. ''Razlozi za donošenje ovog zakona'', stoji ovde, ''po hitnom postupku ... proizilaze iz sagledavanja aktuelnih problema na finansijskom tržištu i neophodnosti adekvatnog uređenja uslova i načina poslovanja svih učesnika na tržištu kao i omogućavanja adekvatnog reagovanja regulatornih tela. Ovim zakonom, a u skladu sa Direktivama EU, ova oblast se postavlja u stabilnije, preciznije i konzistentnije regulatorne okvire koji će predstavljati deo seta mera kojim se ublažavaju posledice krize na finansijskom tržištu''. Ovo su sve opšta mesta. Ovde nema nijedne konkretne rečenice u smislu – šta znači sagledavanje aktuelnih problema na finansijskom tržištu? Naš narod je oduvek bio duhovit, imao je smisla za šalu, pa se tako sada pronosi vic ili pošalica na ulicama Srbije, pa te pitaju na ulici - šta je to ''seka''?, a ti ne znaš, pa kažu - svetska ekonomska kriza. Nama je guverner Radovan Jelašić rekao da ta ''seka'', svetska ekonomska kriza, još nije zakucala na naša vrata. Nadam se da će se u svetu naći neki ''bata'' koji će toj ''seki'' da stane na rep, ali se plašim da mi imamo jednu drugu ''seku'', a to je srpska ekonomska kriza. Mislim da ovakvim uopštenim mestima, uopštenim frazama, odnosno administrativnim a ne razvojnim merama, kako smo već više puta napominjali ovde, ova vlada neće moći da izađe na kraj ni sa srpskom ekonomskom krizom ni sa svetskom ekonomskom krizom. Aktivnost Vlade se svodi na jednu vrstu komentarisanja svetskih ekonomskih tokova, svetske ekonomske krize, jednu vrstu voajerske uloge, gde se stalno priča o nekakvim merama, hitnim i efikasnim, i onda se dovodi do apsurda sve time što se određeni zakoni, kao oni o kojima smo juče pričali i ovaj o kojem danas pričamo, neće stupiti na snagu osmog dana po objavljivanju, nego narednog dana. Sada će tih sedam dana da ubrza rešenje problema i da utiče na najpovoljniji mogući način? Od toga zaista nema ništa. Juče smo pričali o Agenciji za osiguranje depozita, piše tamo ko su članovi upravnog odbora, ali nigde ne piše da i državni sekretar treba da bude u tom upravnom odboru. Ali dobro, to su stvari koje idu na dušu ovoj vladi Republike Srbije. O penzijama da ne govorim i o izneverenim obećanjima. Vlada neće imati odgovor zašto su građani povukli onoliko novca iz banaka širom Srbije i kojim će merama da odgovore na to. Kada pričamo o stečajevima i likvidacijama banaka, vredi se podsetiti, i jučerašnja dnevna štampa je podsetila na jedan fantastičan slučaj, na jedan, kako piše, dirigovan stečaj. U pitanju je Beobanka, gde ni danas odgovori na pojedina pitanja nisu dati. U Deligradskoj 16 je 1.566 kvadrata prostora Beobanke u leto 2003. godine čuveni Nemanja Kolesar dao u zakup Ministarstvu pravde po ceni od jedan i tri evra po kvadratu. Kolesar je u svojstvu ondašnjeg direktora Agencije za osiguranje depozita, sanaciju stečaj i likvidaciju banaka učinio to svom tadašnjem političkom istomišljeniku ministru pravde Vladanu Batiću, jer je Ministarstvo pravde dobilo taj prostor, ali do današnjeg-dana, znači posle više od pet godina, nema javnih podataka o ovom slučaju i bilo bi korektno da ministar izađe i kaže šta se to tada dešavalo i kakva je situacija danas. Da li je zakupac i dalje u tom prostoru i da li plaća kiriju? Zaposleni u Beobanci ni danas ne mogu da se načude zbog čega je jedan takav objekat dat u zakup po izuzetno niskim cenama, pogotovo što se dobro prisećaju kako je njihovo iseljenje teklo te 2003. godine. Zaposleni u Beobanci svedoče: Sećamo se, izgledalo je kao da je ratno stanje, kao da smo bili blizu prve linije fronta. Iznosili smo stvari trčeći neprekidno dan i noć dok nije bilo sve ispražnjeno. Niko nije imao odgovor zašto se to tako radilo. Niko nije smeo nikoga ni da pita ko je to naredio. Zamislite samo koliko je dokumentacije izneseno. Trpalo se navrat-nanos u kamione. Sve je to oterano ne znamo gde. Ni danas ne znamo gde se sva ta dokumentacija nalazi. Pedantni stručnjaci za nekretnine i finansije samo prvim ovlaš računanjem došli su do frapantnog podatka - da je ova zgrada od leta 2003. godine iznajmljivana po stvarnim cenama zakupa, do današnjeg dana bi zakupac inkasirao skoro milion evra. Nije bilo ničije kontrole. Agencija koja je trebalo to da kontroliše, odnosno Nemanja Kolesar, sigurno se nije time bavio jer je verovatno imao određenu računicu u svemu tome. Pitanje glasi – ko i zbog čega taji sve podatke oko stečaja srpskih banaka? Da li su stečaji srpskih banaka transparentno predstavljeni građanima Srbije i da li će onda ta ''seka'', mislim na srpsku ekonomsku krizu, moći adekvatno da se stavi u najmanji mogući položaj jednoj velikoj ''seki'', za koju guverner Radovan Jelašić kaže da nastupa tek sledeće godine? Da li smo se mi za to spremili? Penzije koje su realno manje, sumnjivi i nikad dorečeni stečaji banaka koji su ostali pod velom tajnosti za građane Republike Srbije i sva ta atmosfera u kojoj se sve ovo radi, ne obećava ništa dobro. Najgora vlada koju ja za svog života pamtim jeste ova i ne vidim da će moći da odgovori ni na ova pitanja ali ni na sve ove izazove koji nas čekaju, kako u sledećoj godini, za kada nam je javno rečeno da ne možemo živeti bolje, a predizborna obećanja su govorila nešto sasvim drugo, nekakvih 200.000 novih radnih mesta, a imamo već na hiljade starih radnih mesta, imamo otvoreno laganje u vezi s povišicom penzija i sličnih stvari na desetine, da ne kažem da je već ta cifra od prevare stigla i trocifreni broj. Ova vlada nije zaslužila ništa nego da ode, što ćemo na sledećoj sednici obrazložiti bolje nego ovih dana, a ovih dana je opozicija sasvim racionalno i argumentovano rekla, s pravom, da ova vlada ne zaslužuje dugi život. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, podnela sam amandman u ime poslaničke grupe SRS na član 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Predložila sam u amandmanu da se u članu 3. reči "ministar nadležan" zamene rečima "ministarstvo nadležno". Citiraću član 3. stav 2. Predloga zakona: ''Ministar nadležan za poslove finansija propisuje osnove i merila za određivanje nagrade za rad i naknade stvarnih troškova Agencije za obavljanje poslova stečajnog upravnika''. U obrazloženju amandmana navela sam: "Prema stavu SRS, shodno pozitivnim zakonskim propisima Republike Srbije, ministarstvo, kao državni organ, ima pravo donošenja opštih, dok to pravo nema rukovodilac državnog organa." Vlada Republike Srbije, ili oni koji su ovaj amandman gledali, odbili su ovaj amandman, sa sledećim obrazloženjem: "Amandman se odbija iz razloga što je Zakonom o državnoj upravi (''Službeni glasnik RS'', br.79/05 i 101/07) u članu 15. utvrđeno koje propise donose organi državne uprave, odnosno ministarstva i posebne organizacije, a to su pravilnici, naredbe i uputstva, dok je odredbom člana 23. istog zakona propisano da ministarstvom rukovodi ministar koji predstavlja ministarstvo, donosi propise i rešenja o upravnim i drugim pojedinačnim stvarima i odlučuje o drugim pitanjima iz delokruga ministarstva''. Principijelni stav SRS je ovde potpuno opravdan. Ministar, odnosno rukovodilac državnog organa je osoba koja je smenjiva ili može sama da podnese ostavku, a ministarstvo je republički organ koji obavlja poslove državne uprave. Po Ustavu i zakonu, ministarstvo, kao državni organ, postoji saglasno potrebama Republike Srbije. Takođe je stav SRS da u okviru ministarstva ne treba da postoje agencije, uprave i druge posebne organizacije, pa ni Agencija za obavljanje poslova stečajnog upravnika organizacije. Moje pitanje za ovde prisutne predstavnike Ministarstva finansija je – šta će da se desi, kako će da se propisuju osnove i merila za rad i naknade troškova Agencije za obavljanje poslova stečajnog upravnika, ko će da podnosi pomenute radnje ukoliko ministar da ostavku, ukoliko ga Vlada smeni ili je na dužem bolovanju? Može da prođe i duži period do izbora novog ministra. Postoje određeni poslovi, kao što su poslovi stečajnog dužnika, koji ne trpe odlaganje, koji treba da budu rešeni brzo, pa je mnogo celishodnije rešenje predviđeno mojim amandmanom, odnosno Srpske radikalne stranke, da se reč "ministar" zameni rečima "nadležno ministarstvo". Nadam se da ćete u Danu za glasanje prihvatiti ovaj amandman i glasati za njega. Svojim obrazloženjem pokušaću da vas ubedim u to, podsećajući se na događaje iz januara 2002. godine, kada su Mlađan Dinkić i Božidar Đelić likvidirali četiri najveće srpske banke i na taj način ne samo uništili srpsko bankarstvo i ostavili bez hleba i posla na hiljade građana Srbije, nego su svojim radnjama ponizili i Ministarstvo finansija. Posle Petooktobarske revolucije dosovska vlast godinu dana ništa nije preduzela da bi se rešio problem velikih državnih banaka, pa onda, odjednom, sprovodi se dirigovana likvidacija banka. Ono što je posebno iziritiralo sve građane Srbije a ne samo zaposlene u bankama je što se po nekom unapred napisanom scenariju prvo govorilo o sanaciji banaka, zatim se ništa nije preduzimalo, da bi se krajem godine raširila priča u javnosti kako će se 3. januara 2002. godine likvidirati četiri najveće srpske banke. Samozvani reformatori su odlučno negirali da će doći do likvidacije banaka pod pritiskom MMF i Svetske banke, tvrdeći da se radi o čaršijskim pričama. Međutim, dan uoči likvidacije (koja je bila 5. januara), znači 4. januara 2002. godine, pojavili su se obučeni u crno, vodeći samozvane reformatore, da sahrane nacionalno bankarstvo. Savet Agencije za sanacijui likvidaciju banaka (znači ne ministarstvo, nego Agencija) predložio je NBJ da otvori stečaj nad Beogradskom bankom, Jugobankom, Investbankom i Beobankom. Tadašnji predsednik Sindikata finansijskih organizacija Milan Alimpijević saopštio je, obraćajući se radnicima Investbanke, da je njihov zahtev da se stečajni postupak prekine i da se do daljnjeg uvede moratorijum na zatvaranje banaka. Radnici su tražili da se formiraju ekspertske grupe koje će prvo da analiziraju pravno stanje u bankama, a da se u međuvremenu uradi koncept srpskog bankarstva. Mlađan Dinkić je izjavio - "stečajni postupak ne može da se prekine", a Božidar Đelić da je to ''jedino moguće rešenje, jer Vlada nema 8,3 milijarde maraka za sanaciju srpskog bankarstva''. Tadašnji savezni ministar, u SRJ, Jovan Ranković je naglasio da je situacija dramatična, sa nesagledivim posledicama. Agencija za sanaciju banaka trebalo je da organizuje ozbiljne diskusije, da se sačini ozbiljna analiza svake banke ponaosob i da se utvrdi mogućnost saniranja, kao i svi aspekti u vezi sa eventualnim stečajem. Od 10. januara 2002. godine servisiranje tekućih računa, žiro računa i dinarskih štednih računa preuzela je Poštanska štedionica, čiji je početak rada glamurozno označio niko drugi nego Mlađan Dinkić. Tada je izjavio da je likvidacija banaka bolna, ali najbolje rešenje. SRS pita – za koga je likvidacija banaka bolna, a za koga je najbolje rešenje? Najbolje rešenje je, najverovatnije, za gospodina Dinkića i za G17 plus, a bolna za porodice građana koji su ostali bez posla. Dinkića i Đelića su najverovatnije ucenili "daljom podrškom reformama". Banke su žrtvovane, a da pomenuti ništa ozbiljno nisu uradili. Dosovsko-demokratska vlast je poslušna i dan-danas. Servilno izvršavaju naredbe zapadnih mentora. Njih ne interesuje naše nacionalno bankarstvo, njih ne interesuju nacionalni interesi građana Srbije. Oni strahuju za svoju poziciju kod međunarodne administracije. Zato su i doveli trećerazredne stranke banke, koje prikupljaju deviznu štednju po stopi 2-5% na godišnjem nivou da bi ta sredstva plasirali po stopama 15-17%. Zar nije bilo logično da državne banke imaju državne budžete u svom depozitu? Izgleda, dragi građani, dragi gledaoci, da nije. Za dosovske samozvane reformatore Đelića i Dinkića je bilo logično da se bez ozbiljne analize nezavisnih stručnjaka likvidiraju državne banke, njih četiri, koje su pokrivale 80% plasmana velikih privrednih sistema. Za njih je logično bilo da se ta preduzeća oslobode realnih dugovanja i onda rasprodaju inostranim mentorima. Tada su rasprodate cementare i stotine hiljada kvadratnih metara poslovnog prostora tih banaka na najboljim lokacijama u Beogradu i u Srbiji. I danas kadrovi G17 plus caruju srpskim bankarstvom. Iako Srpska banka već šest meseci posluje sa gubitkom od 25 miliona dinara, rukovodioci te finansijske institucije ne osećaju efekte ekonomske krize. Naprotiv, rukovodstvo banke, prema saopštenju zaposlenih radnika, prima platu unapred. Dobro ste čuli - unapred! Radnici banke tvrde da član Izvršnog odbora već četiri godine unazad prima platu od preko 400.000 dinara, ostali članovi Izvršnog odbora banke zarađuju oko 300.000 dinara mesečno, 13 direktora sektora imaju po 220.000 dinara, a njihovi pomoćnici u proseku oko 150.000 dinara. Na kraju, moram da spomenem još jednu od ucena zapadnih mentora. Guverner Narodne banke Srbije Radovan Jelašić je pre neki dan izjavio da je mogućnost spajanja banaka u državnom vlasništvu predviđena kao jedna od ključnih opcija u ugovoru sa MMF. Smatram da bi Ministarstvo finansija i Vlada morale da se pozabave ovim pitanjem, jer to nije pitanje samo za ministra ili guvernera, nego za nadležno ministarstvo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Narodni poslanik Dragan Šormaz se javio za reč odmah nakon javljanja za reč narodne poslanice Gordane Paunović-Milosavljević. Narodni poslanici dobijaju reč redosledom kojim se prijavljuju za raspravu u pojedinostima. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se, za razliku od ministarke, obraćam vama, pošto je ministarka sinoć, imam ovde stenogram njenog kompletnog govora, u dva navrata rekla da ono što govori sa govornice ne govori zbog nas kao narodnih poslanika, nego zbog javnosti. Podsetio bih je da je ona (mi to već znamo) ministar, a reč ministar je u izvornom značenju sluga naroda, a narodni poslanici, ili kako se nekada u Srbiji govorilo - izabranici, predstavnici su naroda. Oni su za vas narod. Znači, jedina javnost kojoj se vi obraćate je 250 poslanika Narodne skupštine. Ali dobro, pošto ste vi iz DS-a, i taj "know how" pristup, mislite da je sve marketing. Jednostavno, to mogu da razumem, ali molim vas, zbog toga, ako već želimo evropske vrednosti, da kao ministar poštujete Narodnu skupštinu na način na koji to Narodna skupština zaslužuje, jer ona jeste izraz narodne volje, svidelo se to nekom ili ne. Sve partije koje su ovde ušle sa svojim predstavnicima su izraz narodne volje i ona mora da se poštuje. S druge strane, mislim da će predsedavajuća uvažiti ovo, bolje nego da se javljam po Poslovniku. Naravno da ću govoriti i o amandmanu, ali sve je vezano za ovo o čemu pričamo. Na primer, evo sada sam gledao, ne znam da li je u prenos išla koleginica koja je govorila o ovom amandmanu ili generalni sekretar Narodne skupštine, jer je RTS izveštavao ovde iz sale, gde je on govorio. Pridružio bih se pozivima poslanika koji govore da građani treba da gledaju prenos ako žele da budu dobro obavešteni. Neka ne gledaju izveštavanja, neka ne obraćaju pažnju na njih, nego na ono što se govori za skupštinskom govornicom. Jer, ako ćete gledati izveštaje, sinoć je RTS u izveštaju rekao da Narodna skupština do 31. decembra neće usvojiti sve ono što je bila obavezna, a naročito je apostrofirano usklađivanje Poslovnika Narodne skupštine sa Ustavom Republike Srbije. Svi mi znamo da treba da se donese zakon o Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ako se podvodi Poslovnik pod ono što u Ustavnom zakonu piše - i ostali akti, ako su ostali akti bitniji od zakona, onda zaista ne znam šta radi Javni servis. U stvari se priključuje manipulaciji koju vrši vladajuća većina, koja govori o opstrukciji opozicije, iako mi radimo normalno, po zakonima. Da li smo mi krivi što Vlada predlaže ovde loše zakone, pa se ulažu amandmani na te loše zakone? Uostalom, to i jeste posao narodnih poslanika. Pa ispadne da zbog navodno lošeg Poslovnika budžet kasni. Četrdeset dana je Vlada Republike Srbije, i nadležna ministarka, kasnila sa predlogom budžeta, a tu sad dolazim i na ovaj amandman, i umesto da je taj isti Javni servis, kao pravi javni servis, upozoravao Vladu svakog dana da kasni sa Predlogom budžeta... Ne sa budžetom, jer Vlada ne donosi budžet, Vlada donosi samo predlog budžeta, Narodna skupština donosi budžet. Tako je svuda, u svim savremenim, demokratskim državama u svetu. Svi oni koji žele da ponište značaj Narodne skupštine i da je spuste ispod izvršne vlasti u zemlji, kao zakonodavnu vlast i kao zakonodavnu granu, u stvari nisu demokrate, pa mogu da imaju prefiks demokratska ispred imena stranke koliko god hoće. A na taj način i neće Srbiju uvoditi u EU, niti će nas Srbija takve prihvatiti. Zašto kažem da, iako mi često podržavamo amandmane opozicije, ovaj amandman uvažene poslanice Gordane Paunović-Milosavljević mi iz DSS nećemo podržati? Zato što mi smatramo da reči "ministar nadležan" umesto "ministarstva nadležno" upravo treba da stoje. Neke od ovih stvari koje sam rekao pre, za koje se možda mislilo da nemaju veze sa amandmanom, a zaista imaju, jer treba da se zna ko je odgovoran i pojedinačno. Juče sam u govoru tražio da kamera snimi sadašnjeg predsednika Upravnog odbora Agencije za osiguranje depozita, čisto da se zna ko je čovek. Bilo je juče čak i reči kolika je naknada za to mesto. Po mom mišljenju nije velika, čak se slažem i sa gospodinom Krasićem da je to toliko ozbiljan i odgovoran posao da mi se čini da je naknada mala. Ako hoće ozbiljno da radi posao, trebalo bi da ima bolju naknadu. Za svaki slučaj, da se zna o kom čoveku se radi i da se zna ko je odgovoran. Kolektivna odgovornost za mene lično nikada nije bila prihvatljiva. Ako napišemo da je ministarstvo nadležno, tu se opet može naći izlaz iz situacije. Može ispasti kriv za određenu grešku neki referent, neki sekretar u ministarstvu. Može biti kriv i pomoćnik ministra, može ispasti medijskom manipulacijom, a vidi se da su ljudi iz ove vlade tome skloni, da onda nije kriv ministar za nešto. Ne, bolje je da piše da je ministar nadležan. Kad je nadležan, onda je i odgovoran, i za dobro i za loše. Zbog toga, po mišljenju nas iz DSS, ne treba prihvatiti ovaj amandman. Nikada nismo ovakav tip amandmana ni prihvatali. Dobro, mi poštujemo viđenje SRS cele stvari, ali mislimo da individualna odgovornost mora da bude i mora da se zna ko je za šta odgovoran, ko je za šta nadležan, i da se ne sme ni u jednom trenutku niko ne sme kriti iza kolektivne odgovornosti nekog organa, u ovom slučaju ministarstva. Pošto dolazim iz Smedereva, vezano za ovaj zakon i banke, već je jedan kolega pročitao da je "Sartid" u trenutku uvođenja u stečaj... Inače i dan-danas postoji, pored toga što postoji "Ju-Es Stil Srbija", evo, već peta godina, i preduzeće "Sartid" u stečaju, kao pravno lice. Ne znam da li su to svi poslanici znali. Mi u Smederevu imamo ogroman problem sa "Sartidom" u stečaju. Imamo i sa "Ju-Es Stilom", zbog zagađenja životne okoline i zbog toga što ne znamo kakav je ugovor. Verovali ili ne, taj ugovor nije nađen u Vladi. Neka se ministarka potrudi da ga nađe. Mlađan Dinkić nije uspeo da ga nađe. Mlađan Dinkić je javno izjavljivao da nije uspeo da nađe ugovor o kupovini "Ju-Es Stila", ugovor koji je napravio, da li Trgovinski sud u Beogradu, Privredni sud, kako li se već tada zvao. Država i "Ju-Es Stil" - taj ugovor apsolutno u Vladi ne postoji. Tražili su ga i ministar Ilić i ministar Dinkić svojevremeno i nisu ga našli. Mi zbog toga u Smederevu imamo ogromnih problema. ''Sartid'' u stečaju je sada vlasnik neke zemlje, nekog zemljišta, nekog prostora koji je u samom centru grada, stečajni upravnik tim raspolaže, on to prodaje. A znate li kako je došao ''Sartid'' do, čak ne ni do vlasništva, nego prava na korišćenja određenih parcela u gradu? U centru grada imamo veslački klub, gde se nalaze sportski klubovi, sa jednim veoma lepim zemljištem pored Dunava koji je, očigledno, primamljiv. Stečajni upravnik je više puta pokušavao, ali ko god da je bio na lokalnoj vlasti u Smederevu, uspeo je u tome da ga spreči. Pokušavao je da proda taj deo i da iseli sportske klubove i veslački klub, koji je jedan od najstarijih i najčuvenijih u zemlji, koji je dao mnogo reprezentativaca i medalja ovoj našoj zemlji. Sve je to nakaradno urađeno, vezano i za ''Sartid'' i za banke. Sećate se da sam pre neki dan, kada smo govorili o područjima sudova, rekao da je Smederevo trebalo i da mora da ima privredni sud. On se za smederevske privredne subjekte nalazi u Požarevcu, iako je Podunavski okrug... Od 10 najvećih izvoznika, ima tri sa teritorije Podunavskog okruga u Srbiji, jedan među njima je i taj "Ju-Es Stil". Zbog čega je sumnjiv taj posao vezan za ''Sartid''? Prebačen je iz nadležnosti Trgovinskog suda u Požarevcu u nadležnost Trgovinskog suda u Beogradu, pa je onda tako Investbanka, kojoj se dugovalo milijardu dolara, ostala kratkih rukava i likvidirana, Beogradska banka - 180 miliona dolara, Jugobanka – 24 miliona dolara itd. ''Sartid'' je prodat, rekao sam, za samo 23 miliona dolara, iako je „Diloit i Tuš“, čuvena kuća koja je procenjivala NIS - podsetiću vas, sa procenom da će u decembru cena sirove nafte na svetskom tržištu biti 130 dolara, ona je pala skoro na 40 dolara, toliko im je bila dobra procena šta će se desiti u decembru - pa je onda tako izračunato da NIS vredi dve milijarde evra, umesto 50%, pa milijardu i sto, pa je onda na osnovu toga izmišljena priča od 400 miliona evra kao maloj ceni za NIS, ali to smo valjda prošli. Ali, isti taj „Diloit i Tuš“ je procenio vrednost ''Sartida'' na 470 miliona dolara, a prodat je za 23 miliona dolara. Što se mene tiče, mogao je da bude prodat i za jedan dolar, nije morao ni za ovih 23 miliona dolara, ali je neko morao da vodi računa o ovim dugovima.Verovali ili ne, svi ti dugovi su prebačeni na javni dug države Srbije, na svakog od nas, svakog građanina Srbije pojedinačno su prebačeni dugovi i plus su ove četiri banke likvidirane. Jedan od razloga je sasvim sigurno i pritisak koji je vršen da se na takav način, preko stečajnog postupka, a ne tendera, ''Sartid'' proda "Ju-Es Stilu", jer je ''Ju-Es Stil'' imao veliku konkurenciju u nekim drugim kompanijama u svetu. Sami znamo da je pokojni premijer Đinđić prvo putovanje kao predsednik Vlade načinio upravo u Nemačku, ''Tisen Krupu'', i da je upravo razgovarao o prodaji ''Sartida'' ''Tisen Krupu''. Bila je jedna indijska kompanija sa sedištem u Londonu, koja je daleko jača od ''Ju-Es Stila'' na svetskom tržištu čelika, zainteresovana da učestvuje na tom tenderu i da kupi smederevsku železaru. Inače je pobedila ''Ju-Es Stil'' na tenderima u Poljskoj i Bugarskoj te godine u nadmetanjima za železare. Tako da je sve ovo što se dogodilo oko ''Sartida'' veoma sumnjivo. I likvidacija tih banaka i na koji način je učinjena prodaja. Sasvim je sigurno da su te naše banke i likvidirane zbog toga da bi se napravio prostor za ove druge banke, koje su došle iz inostranstva, jer ko bi... Ako bi Investbanka uspela kroz prodaju ''Sartida'' da naplati barem pola od ovoga što joj je dugovao ''Sartid'', ili Beogradska banka, koja je sigurno mogla ovih 180 miliona dolara da naplati da je to rađeno na transparentan, pravi način ili da su one učestvovale u prodaji ''Sartida'', sigurno ne bismo imali danas ovakvu situaciju i u bankarskom sektoru. Sigurno bismo imali domaće jake banke, ili sada već privatizovane od strane nekih stranih banaka, ali sa mnogo jačom pozicijom i mnogo jačim uticajem na privredna događanja i na tržišta u Srbiji. Ovako, dolazi 2009. godina, preliva se ekonomska kriza na Srbiju. Iako su neki ministri u Vladi govorili da će nas zaobići, ne zaobilazi nas. Dolaze problemi. Ističe petnaesti minut, želeo sam samo da pitam – koliko „Zastava“ iz Kragujevca duguje nekim bankama? Da li i „Zastava“ iz Kragujevca na takav način duguje? Da li će banke i zbog toga što sada država postaje preduzetnik i ulaže novac da bi se napravio posao sa „Fijatom“, a „Fijat“ šalje na prinudni odmor 48.000 radnika u Italiji, videćemo šta će i od tog posla na kraju biti. Smatramo da ova vlada zaista teško može da se odupre izazovima koje imamo, bez obzira na onaj nadahnuti govor ministarke od sinoć, koja se, podsećam, nije obraćala nama. Zamolio bih je da se ubuduće obraća nama, znali mi nešto ili ne, jer nismo mi ovde bitni, nas 250, nego je bitna institucija Narodne skupštine, koju svi moramo da čuvamo, i ministri, i poslanici, a najviše poslanici, to se slažem, i Javni servis, i mediji, ako već želimo da imamo kredibilnu državu i ako želimo da idemo na ozbiljan način u EU. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je tri minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada su u pitanju banke, kada je u pitanju Privredna banka Pančevo, koja je pod ingerencijom državnog sekretara, gde je predsednik Upravnog odbora... ja sam tražio obaveštenje, molio bih da se ne brani ćutanjem jer nije kriv. Onaj ko ćuti, on je kriv, a onaj ko nije kriv, on i govori, on se brani barem. A vi nemate razloga. Hoćete li pokrenuti krivični postupak za pljačku u Privrednoj banci Pančevo? Molim vas, obraćam se i vama i ministru finansija, nije primereno da dođete pred narodne poslanike i sedite, a po vašoj želji i izboru izađete da odgovorite na poneko pitanje. Ovo su predstavnici naroda i Srbije, evo, ovde što sede. Onda ste dužni da izađete i odgovorite – hoćete li pokrenuti krivični postupak s obzirom da je banka utvrdila odgovarajući krivični postupak? Ne da samo vrate pare i da ih kaznite novčano, jer to nije primereno. Kada neko ukrade bicikl koji vredi pet-šest hiljada dinara, on ide na sud i odgovara krivično, a ovaj ovamo koji je zajedno sa svojom grupom... 13 miliona dinara iz Privredne banke Pančevo je uzeto na ime izvršnog odbora. E pa, neko za to mora da odgovara. Dalje, kada su u pitanju Beogradska banka, i ove četiri banke, želeo bih samo da vas pitam – da li je tačno da se troškovi stečaja kreću i do milijardu dinara, na četiri banke, ili ne? Molio bih vas da date odgovor. Naime, zbirni ukupnitroškovi odvojenih stečajnih postupaka u tri banke, Investbanci, Jugobanci, bez Beogradske banke (za koju se raspolaže podacima samo za prvih šest meseci ove godine) unazad sedam godina, do kraja 30. juna 2008. godine, iznosili su preko 3,5 milijarde dinara, od čega na teret njihove stečajne mase pada 1.233.000.000. Sudeći po projekciji troškova stečaja Beogradske banke za 2008. godinu od preko 140 miliona dinara, a naslućuje se da bi ukupni sedmogodišnji troškovi stečaja mogli da budu barem u nivou troškova ostalih banaka koji za svaku godinu prelaze preko milijardu dinara. Da li je ovo tačno ili nije? - molim vas da date odgovor Skupštini, da bismo mogli da postavimo pitanje – da li neko vrši kontrolu stečajnih upravnika i tih stečaja, a Ministarstvo za finansije je odgovorno? Još jedno pitanje – da li ćete staviti van snage ovaj pravilnik o nagradama i naknadama stečajnih upravnika? Molim vas, to je kriminalni pravilnik. Stavljajte to van snage, to je pljačka naroda! Nisam dobio odgovor da li je tačno da je stečajni upravnik na ime stečaja "Robnih kuća Beograd" primio 460 miliona dinara? Molim vas, ti troškovi su enormni. Drugo, ne dobijamo odgovore od ministra finansija – koliko je uskraćen republički budžet zbog toga što su mafijaši ušli u posed na stotine hiljada hektara državnog zemljišta, a država je oštećena za desetine milijardi jer niko ne kontroliše izvršenje ugovora o davanju državnog zemljišta u zakup? Najnovija moda jeste: nije platio, zaključujemo vansudsko poravnanje, ali u vansudskom poravnanju ne učestvuje veštak. Prema tome, gospodo, budžet je oštećen, država je oštećena. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege poslanici, građani Srbije, državni sekretaru i gospođo ministar, govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje i amandmanu koji sam podnela na član 3. stav 2, gde izvorni tekst glasi: "Ministar nadležan za poslove finansija propisuje osnove i merila za određivanje nagrade za rad i naknade stvarnih troškova Agencije za obavljanje poslova stečajnog upravnika." Amandmanom sam tražila da se posle ovih reči tačka izmeni zapetom i dodaju reči: "i daje pisanu saglasnost na tako određene nagrade i naknade". U obrazloženju zašto je moj amandman odbijen rečeno mi je da visinu naknade, odnosno nagrade stečajnom, odnosno likvidacionom upravniku, koju propisuje ministar, rešenjem potvrđuje stečajni, odnosno likvidacioni sudija u postupku. Ključni deo obrazloženja je napomena da sredstva stečajne mase nisu javna sredstva, već pripadaju poveriocima. U bežanju od odgovornosti da se za nagrade stečajnim upravnicima stane iza visine, a ne samo merila, imenom i prezimenom, potežu se argumenti koji se, kao i mnogo toga, dvostruko koriste. Kažete da to nisu javna sredstva, nego sredstva poverilaca. A čija su sredstva kada vi u banke želite da uđete kupovinom akcija, bez sudske zaštite, bez kriterijuma zašto kupujete akcije nekih banaka u kojima država nije već akcionar? Tu ne važi pravilo poštovanja postojećih vlasnika ili poverilaca, ako se otvori stečajni postupak. Da li poštujete poverioce kada za to određujete hitan postupak, preki sud, kada u Zakonu o Agenciji za osiguranje depozita ulazite u vlasništvo banaka na način kako smo to juče razgovarali? Da li tako isto tretirate sredstva kada ste 2002. godine donošenjem Zakona o javnim nabavkama propisali kriterijum za (ja sam s tim saglasna), korišćenje dela javnih sredstava? Pa neka ih ima samo 10%, pa neka je i samo polovina od upravnog odbora predstavnika države, mora se primenjivati Zakon o javnim nabavkama. Stojim iza tog stava da svuda gde postoji ijedan procenat državnih sredstava, javnih sredstava, država mora da obezbedi kontrolu korišćenja. Vaša priča da se branite interesima poverilaca i da nećete iza toga da stanete imenom i prezimenom, odnosno potpisom - stali ste imenom i prezimenom kada određujete pravila i merila za određivanje nagrade, ali sami znate da nije dovoljno da propišete kriterijume. Iskustvo sa naknadama za članove upravnog i nadzornog odbora u javnim preduzećima i platama direktora dovoljno govori o tome da preporuke i savest nisu dovoljni. Tu ne mogu da ne pomenem jučerašnju informaciju. Dobro je, gospođo Dragutinović, što ste rekli da vam je gospodin Ilić rekao kolika je naknada članovima Upravnog odbora Agencije. Verovatno vam je saopštio podatak koji je prilagođen novim kriterijumima, odnosno preporukama Vlade, jer sigurno vam ne bi Agencija imala manje plate i naknade nego što ih je imala "Železnica", koja je, po jutrošnjoj informaciji, tri puta smanjila naknade članovima i dovela ih do golog republičkog proseka. Ako mi nemamo informaciju kolike su vaše naknade u Agenciji, koja je, po mom sudu i po sudu SNS, poslaničkog kluba "Napred, Srbijo", rak-rana nedostatka kontrole javnih sredstava Agencije za privatizaciju i Agencije za osiguranje depozita, zašto tim podatkom niko ne raspolaže? Ne možete me uveriti da ste skromniji od drugih i ne možete me uveriti u taj podatak, jer ekipa koja je bila u Trezoru, ekipa gospodina Dinkića iz Narodne banke, Trezora i Agencije za privatizaciju, i dan-danas sedi u Upravnom odboru Agencije za sanaciju depozita. Bilo bi neobično da su te naknade manje u odnosu na druge, ali tvrdim da nije dovoljno da samo odredite kriterijume i merila, već treba da lično potpišete. Jer, zašto, kada određujete način plaćanja poreza, kao država, za sve korisnike i obveznike poreza, ipak postoji kontrola tih sredstava? Znači, postoje načini obračuna, postoje merila, postoje propisane metode, softveri za obračun, pa se ipak odlazi u kontrolu poreskih obveznika da se vidi da li je državi pripalo onoliko koliko joj treba po zakonu dati. Zašto država sa svoje strane ne pokaže istu meru odgovornosti prema sredstvima koja troši, da unapred potpiše rešenja o visini naknade, jer nema mnogo onih na koje će se primenjivati? Koliko ima banaka i osiguravajućih društava - to je zanemarljivo mali broj i ne možete se braniti time da ćete biti zatrpani poslom. Znači, zakonitost ubiranja sredstava, pravilnost prometa i zakonitost trošenja su osnovni postulati državnog upravljanja novcem. Da bismo mi znali da se ovi postulati poštuju, mora da postoji nadzor javnosti, ali i nadzor odgovornih lica. Višak? Od viška nikada glava ne boli. Od potpisa na tridesetak rešenja vi biste imali miran san, a mi poverenje u vas da su vaša merila primenjena. Ono što mene iznenađuje je to da se jedan deo javnosti i poslanika koji ovde sede zalaže da se sa čoveka odgovornost preseli na instituciju. Znate, jedna tekovina, jeste ona civilizacijska, ali da se korporacija, kompanija, preduzeće i firma čini odgovornom u krivično-pravnom smislu, u stvari je vrlo vešto smišljena da zaštiti lica koja u stvari predstavljaju tu korporaciju. Korporaciju, firmu ne možete da smestite u zatvor, ne možete da odredite kaznu koja bi bila primerena bilo kom njenom nesavesnom radu. Korporacije, crkve, države - to su samo ideje. Njih predstavljaju sasvim konkretni ljudi, skloni zloupotrebama i oni koje mi moramo da učinimo odgovornim. U preduzećima i u državi profit uvek sedi ispred savesti i mi na tu savest ne možemo da računamo. Moramo zakonom da obavežemo one koji, u ime korporacija, države i bilo koje organizacije, troše javna sredstva, za šta ovde polažu račun. Jednostavno, tu odgovornost, da bi ona bila nešto više od retorike, moramo zakonom da preciziramo i amandman koji sam podnela upravo to traži. Znači, odgovornost države za troškove, za naknade upravnim odborima će ostati na nivou retoričkog pitanja i odgovornosti prema javnim sredstvima ako ga ovako ne definišemo zakonom. Osobina onih koji vode državu jeste da u stvari stvore iluziju o svojoj odgovornosti, ali da time što je vezuju za organ i instituciju u stvari izbegnu odgovornost. U tom smislu je uvek važno da za naknade članova upravnih odbora, plate stečajnih upravnika, nagrade i naknade za troškove koji se realizuju sasvim konkretno lice preuzme odgovornost. Kada vi potpišete dokument o tako određenoj naknadi, na vama više ne stoji odgovornost. Onda nastupaju inspekcijski organi, kontrolni organi, koji mogu da utvrde prekršaj pravila. Znači, minimum odgovornosti koja se očekuje i podrazumeva u državi koja nema dovoljno sredstava i koja svaki dinar mora da koristi i upotrebljava kao dobar domaćin, jeste usvojiti ovaj amandman gde potpis na 30 i nešto rešenja vama zaista ne oduzima vreme, a građanima mnogo doprinosi. Jer, država koja priča o štednji i o pozivanju na red, a svojim činjenjem, naprotiv, poziva na haos, poput zakona o agenciji gde možete kupiti akcije bilo koje banke, bez zakona o bankama, bez sudske zaštite, ne poziva na red. Još jedan deo koji je vezan, izvinjavam se što govorim o amandmanu koji je već prošao, ali pogodovanje pravnih lica iz prethodnog člana, znači činjenja onima koji su od stečajnog dužnika... Kada se već banka nađe u stečaju, mora da bude provereno da nam se nikada više ne desi Poštanska štedionica, uništavanje Službe društvenog knjigovodstva i prepuštanje poslovnog prostora bez naknade ili ispod svake cene zato što je tu reč o pogodovanju stečajnih poverilaca, odnosno na štetu poverilaca, i mi moramo sa takvom praksom jednom da započnemo. Ne možemo se braniti lošom praksom, lošim nasleđenim stanjem, istorijom, nego jednostavno moramo od ovakvih, vrlo važnih detalja početi da se ponašamo odgovorno prema svakom državnom dinaru. U tom smislu, mislim da zaista nije nikakav problem preciziranje vaše lične dobre namere da se obezbedi kontrola nad trošenjem sredstava koja jesu javna. Hvala. (Sve vreme govora narodnog poslanika Jorgovanke Tabaković narodni poslanici SRS lupaju o klupe.)
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da amandman na član 3. Predloga zakona koji je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković treba prihvati. Naime, u članu 3. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje stoji: ''U članu 16, posle stava 2. dodaje se stav 3, koji glasi: 'Ministar nadležan za poslove finansija propisuje osnove i merila za određivanje nagrade za rad i naknade stvarnih troškova Agencije za obavljanje poslova stečajnog upravnika'''. Koleginica Tabaković je podnela amandman na član 3: ''U članu 3. stav 2. tačka na kraju teksta se briše i dodaju reči: 'i daje pisanu saglasnost na tako određene nagrade i naknade'''. Smatram da nije dovoljno da ministar nadležan za poslove finansija propisuje merila i osnove za utvrđivanje nagrada za rad stečajnih upravnika, već mislim da mu treba dati ovlašćenje da daje pisanu saglasnost, čime će ostvarivati kontrolu nad trošenjem sredstava. Posebno u situaciji kada je ekonomska kriza, kada svi pričamo o potrebi smanjenja javne potrošnje i rigoroznijoj kontroli javne potrošnje. Mislim da ministru finansija treba dati to ovlašćenje i da on treba da preuzme odgovornost kako bi pisanom saglasnošću na te osnove i merila imao jasniju kontrolu nad trošenjem tih sredstava. U načelnoj raspravi o ova tri zakona istakao sam značaj usvajanja ovih zakona i zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita i Agenciji za sanaciju i stečaj banaka, ali mislim da su ti predlozi zakona došli kasno. Želeo bih da vas podsetim da je poslanička grupa DSS na samom početku ove ekonomske krize podnela svoj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita. Dana 31. oktobra podneli smo Predlog odluke o obrazovanju komisije za praćenje svetske ekonomske krize i preduzimanja mera u cilju ublažavanja negativnih uticaja na ekonomiju i privredu Republike Srbije. Dana 6. novembra smo podneli Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak građana i 13. novembra Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije. Kada smo podneli te zakonske predloge, mnogi državni službenici i funkcioneri su govorili da je to čista demagogija, da nema potrebe za donošenjem takvih zakona. Između ostalih je i gospodin Ilić, koji danas sedi ovde i brani iste te predloge zakona, govorio da to nije potrebno. Mi mislimo da je bilo i te kako potrebno, a to se i pokazalo zato što je Vlada, ali sa mesec dana zakašnjenja, uputila te zakonske predloge. Šta se desilo u međuvremenu, u tih mesec dana? Preko milijardu evra devizne štednje i svojih depozita su građani povukli iz banaka i mislim da je to nanelo nesagledive posledice bankarskom sektoru i privredi Srbije uopšte. Takođe, želim da iskoristim ovu priliku da postavim pitanje, odnosno tražim obaveštenje, s obzirom da je prisutna ministarka finansija, a to pitanje upućujem i predsednici Skupštine. Naime, grupa od 21 poslanika DSS je pre 14 dana uputila pismenim putem poslaničko pitanje kojim smo tražili da nam se dostavi pregled primanja budžeta Republike ostvaren sa 3. decembrom 2008. godine u poređenju sa primanjima planiranim Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu, po vrstama primanja, sa procenom ostvarenja do kraja 2008. godine po sledećim elementima: pregled ostvarenja poreskih primanja po vrstama primanja, poseban pregled primanja klasifikovanih kao ostali neporeski prihodi u odnosu na planirana sredstva i poseban pregled primanja ostvarenih od privatizacije i od zaduživanja u zemlji i u inostranstvu. Pre 14 dana smo postavili to poslaničko pitanje, na koje do danas nismo dobili odgovor. U članu 200. Poslovnika Narodne skupštine stoji da se odgovor na poslaničko pitanje dostavlja u roku od osam dana, a izuzetno, ako je potrebno da se pribave određena mišljenja za koje je potreban duži vremenski period, to može biti do 30 dana. Međutim, ministarka je sinoć u svom obraćanju rekla da se na sajtu Ministarstva finansija nalaze takvi izveštaji. Nije nam jasno zašto nam odgovor na naše poslaničko pitanje niste dostavili u pisanom obliku, kao što ste obavezni po Poslovniku ove skupštine. Insistiram na tome. Nije važno što je javno raspoloživ podatak, mi smo tražili pismeno i logično je da nam se pismeno i odgovori, da bismo mogli da se pripremimo za raspravu o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, koja sledi. Jer, moramo da vidimo kako se puni budžet i da li se ti prihodi ostvaruju u skladu sa planiranim po rebalansu budžeta. Pretpostavljam, prema informacijama koje imam, da se budžet ne puni planiranom dinamikom, pa se onda postavlja pitanje i plana budžeta za 2009. godinu - da li su realno planirana sredstva od prihoda za 2009. godinu. Zamolio bih vas, gospođo ministarka, kao i predsednicu Narodne skupštine, da što pre dobijemo taj odgovor kako bismo se mogli kvalitetno pripremiti za raspravu o budžetu koja dolazi. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Poštovane kolege poslanici, poštovani građani, zbog javljanja na ovaj amandman, obećala sam svojoj koleginici iz DSS, koja sedi ispred mene, da ću joj platiti kafu što trpi buku od koje boli glava dok govore predstavnici Srpske napredne stranke. Podnela sam amandman na član 5. zakona koji govori o stečaju i likvidaciji banaka. Tražim da se član 5. briše. Tražim da se briše zato što je predlagač zakona izuzeo primenu Zakona o Agenciji za licenciranje stečajnih upravnika. Amandmanom se predlaže rešenje koje omogućava angažovanje licenciranih stečajnih upravnika u postupcima koje reguliše ovaj zakon. Poštovani građani, 2005. godine jedan od najunosnijih poslova je bio - obuka licenciranih stečajnih upravnika. Zaista ne vidim razlog da se država rešava dobrih usluga jedne kaste koju je stvorila i zakonom i ulaganjem priličnih finansijskih sredstava za njihovu obuku. U obrazloženju odbijanja mog amandmana na ovaj zakon Vlada kaže da je Agencija za osiguranje depozita dobila u nadležnost taj posao, da se ona bavi funkcijom stečajnog ili likvidacionog upravnika u bankama i društvima za osiguranje. To apsolutno nije u suprotnosti sa zahtevom da se ne izuzimaju licencirani stečajni upravnici, čije se usluge ovde izbegavaju. Verovatno postoji dublji razlog zašto se treba odreći njihovih usluga. Licencirani stečajni upravnici, poput često pominjanog gospodina Moldovana, koji ide u sasvim određene teledirigovane stečaje, gde je uglavnom država poverilac koji zahteva otvaranje stečaja, zbog poreza i doprinosa, verovatno je razlog da sve priče, problemi, ostanu u kući. Znači, da dokumentacija u koju se ulazi, saznanja do kojih se dolazi, ne odlaze u ruke posebnih ljudi koje smo za to školovali i doneli zakon, već da informacija o tome ostane u ovom krugu ljudi koji šeta od 2000. do 2008. godine od Narodne banke, preko Trezora, u Agenciju za privatizaciju i Agenciju za sanaciju banaka, sada osiguranje depozita. Imena tih ljudi se ponavljaju osam godina i ne menjaju. Oni će, u ovom slučaju, biti nečiji nalogodavci za izvršenje poslova stečajnog upravnika koje Vlada ne želi da poveri licenciranim stečajnim upravnicima. Zašto to država radi? Iz kojih razloga? Volela bih da to neko objasni. Godine 2005. je svima poznata firma "Ces Mekon", a verovatno poznata kao radno mesto sadašnjeg premijera, uradila jedan vrlo lep primer obuke za polaganje stručnog ispita za sticanje licence stečajnog upravnika. Da li mi verujete ako vam kažem da je prvo od predavanja vezano za Zakon o stečaju, sanaciji i likvidaciji banaka? Osnovni zakon na kojem se zasniva ova obuka je Zakon o stečaju, sanaciji i likvidaciji banaka! Sada se mi, usvajanjem izmena i dopuna tog istog zakona, lišavamo usluga ljudi koje smo baš za to obučavali. Zaista ne razumem šta to znači, iz kojih razloga se to radi i zašto se shodna primena Zakona o stečaju, koji je kasnije usvojen, u ovom delu posla izbegava. Da li treba, po onom mafijaškom pravilu, dati ponudu onom kome naručujete da vam uradi taj posao, da se zaverom ćutanja obaveže da neće govoriti o tome šta je pronašao, koliko je naplatio naknadu, ili su se možda likvidacioni upravnici obrukali time što su u mnogim postupcima gde su radili sebi tražili vrlo visoku naknadu? Ali, tome ste ih naučili. Znači, od 2001. godine, kada vam je Svetska banka međunarodnim Ugovorom o starateljskom fondu Svetske banke, koji je ratifikovan u Saveznoj skupštini, napisala Zakon o privatizaciji, u kojem je nacrtala svaku od organizacija koja će sprovoditi Zakon o privatizaciji, o tome koja će se preduzeća privatizovati, u kom postupku, ko će moći da vrši nabavku finansijskih i pravnih konsultanata, gde je država Srbija izgubila pravo da o bilo čemu odluči, već da mora da pita, čak i u nameri angažovanja nekog konsultanta, od tog trenutka stvari su počele da se odigravaju u zatvorenom krugu. Ako nekome padne na pamet da osporava ovo što kažem, taj međunarodni ugovor broj 11. nosim stalno sa sobom kao najveću optužnicu za ovu vlast, koja je od 2000. godine do danas bukvalno (nije prejaka reč) dovela do ovakvih niskih grana srpsku privredu i srpsko bankarstvo. Takav način nametanja pravila, u kojima se banke privatizuju metodom isecanja, od slučaja do slučaja, gde se stečajevi preduzeća obavljaju na način kako to nekome odgovara, da bi se domaće tržište raščistilo za nečiju robu - zaista nije primereno do dana današnjeg primenjivati. Zaista ne vidim da, bez razloga, sa onom brutalnom drskošću koju ima vlast, predložite ovakav zakon, u kome prihvatate da je jedna čitava kasta, koja je stvorena ovim instant obukama, u stvari radila ne na dobrobit države i građana, nego u ličnu korist, određujući sebi naknade na koje ste ih, podsećam, ovim zakonom naučili. U tom međunarodnom ugovoru je predviđena, mimo svih troškova angažovanja konsultanata, i nagrada za rad onome ko obavi postupak privatizacije. Tu nagradu je kasnije gospodin Bubalo formalizovao kroz jednu uredbu, gde se 5% provizije za nagradu u procesu privatizacije zadržava, kao i svi troškovi koji se u postupku privatizacije prvo naplate, pa se onda ostatak sredstava prenese u budžet Republike Srbije. Znači, navika da pohlepu negujete kao najpoželjniju osobinu, pohlepa koja je uzdignuta do vrline i koja se plaća iz Zakona o privatizaciji vrednošću od 5% od ostvarene cene, verovatno je i u ovom slučaju motiv za odricanje od usluga likvidacionih upravnika koji to pravo imaju. Pitanje je kome ste naumili da nagradu za ovaj posao prepustite. Mi smo prilikom donošenja još jednog pogubnog zakona, o privatizaciji osiguravajućeg društva, a bio je u pitanju DDOR, koji je već privatizovan, postavili pitanje te naknade i ona nije ostala na visini od 5%, nego je smanjena, sa pravom da Ministarstvo finansija odluči o tome. I bila je nešto niža. Međutim, u kojoj meri? I pet puta niža, ali na stotine miliona evra, taj procenat, za koji je zaduženo Ministarstvo, Agencija da radi? To je primer koji nam se ponavlja sa ''Citadelom'', koja uzima 1.600.000 evra kao proviziju za to što je dovela "Fijat". A to je toliko izvesno, da ćemo o tome slušati verovatno do marta - da li će "Fijat" imati i dalje interesa i finansijskih mogućnosti da ovde dođe. Ali je izvesno da je već plaćeno ''Citadeli'', po njenom priznanju, 1.600.000 evra za posao kojim se hvalio gospodin Dinkić i za obećanje na kojem su dobrim delom i dobijeni procenti glasova na poslednjim republičkim izborima. Znači, neverovatno je da donosite zakone u kojima se uvek vidi koja posrednička grupacija zarađuje proviziju. Na primer, kod besplatnih akcija to su bile one brokerske kuće koje će raditi poslove, da uslovno kažem, administratora akcija, o kojima ćemo još dugo sanjati, ali se one neće odreći svog prihoda da taj administrativni posao obave. To će ići na teret budžeta Srbije, koji je, izgleda, još uvek dovoljno velik da iz njega mogu da se plate svi oni koji promovišu jedan deo Vlade za reformatorski, najbolji, najuspešniji itd. Kad god ovde stigne neki zakon, i samo kad postavite sebi, kao u školi, ona osnovna pitanja, u čijem se interesu donosi i ko će od njega imati koristi, dobijate jasan odgovor na pitanje koji je motiv rukovodio Vladu za ovakva zakonska rešenja. Očigledno je da se likvidacioni upravnici nisu pokazali dobrima, ne zato što su preskupi pa vi žalite ona preduzeća ili banke koje se u stečaju i likvidaciji, nego očigledno nisu znali da budu dovoljno zahvalni onima koji su ih na ta mesta postavili, pa pokušavate da ispravite grešku time što ćete to držati u okviru Agencije za osiguranje depozita. I nije u redu tu kuću zvati pasivnim organom jer odlično znamo sa koliko sredstava raspolaže i da u njoj, po zakonu, sede ljudi koji sede i u Vladi i u Narodnoj banci, čime je njihova odgovornost najdirektnija i vrlo velika. U tom smislu, mislim da član 5. treba brisati i da one koji su se obučavali da rade stečaj i likvidaciju pustimo da to rade, a država uvek ima mehanizme da njihove nagrade, naknade i loša činjenja uvede u zakonske okvire. Hvala. (Sve vreme govora narodnog poslanika Jorgovanke Tabaković narodni poslanici SRS lupaju o klupe.)
Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu gospođe Jorgovanke Tabaković. Mislim da ova odredba u članu 5. treba da se briše. Čini mi se da se ovim zakonom dešava u Srbiji nešto što je već viđeno. Šta je to u Srbiji već viđeno? Viđeno je nešto što se zvalo likvidacija četiri velike banke: Jugobanke, Beobanke, Investbanke i Beogradske banke. Već je viđeno i što se to tada zvalo finansijski udar na državu Srbiju. Ali, kada govorimo o pojedinostima ovog zakona, ne možemo da se ne setimo i nekih ljudi i nekih imena koji su učestvovali u tome što se zvalo finansijski udar na državu Srbiju. Hajde da se prisetimo imena Nemanje Kolesara, Janjuševića i drugih. Ajmo da pričamo o toj priči zato što naslućujemo kroz ovo da ćemo opet biti svedoci nečega, a videćemo kako ćemo biti svedoci tog nečega. Jedan primer, o načinu stečajnog upravnika Beobanke, gospodina Nemanje Kolesara. Jedan od postupaka tog stečajnog upravnika bio je davanje u zakup u Deligradskoj ulici prostorija Beobanke, površine 1.556 kvadrata, po ceni od nekoliko evra. Kome? Ministarstvu pravde. A bilo je tu još prostorija i prostora tih banaka. Šta je sa prostorijama u ulici Alekse Nenadovića? Šta je sa prostorom u Brankovoj ulici? Šta je prostorom na Zelenom vencu? Kad se to odigralo, onda su počele pojedine afere da isplivavaju na površinu. Pa se u tom čuvenom periodu rada stečajnog upravnika gospodina Nemanje Kolesara (da ne pominjem stranku u kojoj je on bio, mislim da to građani znaju, što kaže gospodin Moma Marković - ''žuto preduzeće'') dogodilo da taj gospodin stečajni upravnik, sa onako bogatim radnim stažom i iskustvom, sebi priušti da kupi jedan skroman stančić u Požarevačkoj ulici na Vračaru. Pa se pored njega pojave još neki ljudi - sitnica, stančić, dve do tri stotine hiljada evra. A bio stečaj banaka. U svetu se govori o jednom pojmu određenih agenata koji vršljaju raznoraznim zemljama pa, izgleda, posećuju vrlo često i nas. Njih zovu ekonomske ubice. Da li je tako, gospođo ministre? Jedan od takvih ekonomskih ubica se zove Džon Perkins. Njegova griža savesti mu ne dozvoljava da napiše knjigu gde objašnjava kako se vrši ekonomsko ubistvo zemalja u razvoju i zemalja kao što je naša država. Dakle, kada eliminišete banke koje mogu da kreditiraju svoju državnu privredu, onda država uzme od velikih međunarodnih korporacija (obično to budu američke korporacije, korporacije Evropske unije) poveće kredite, ali taj novac ne stigne direktno u tu zemlju, nego ide u te korporacije koje sagrade industrijske zone. I to sve krene onako lepo, pogotovo ako se to medijski fino predstavi, idilično - obećana zemlja, nova radna mesta, novi tipovi automobila, čuda božija. E, al' kada dođe do toga da se plaća, onda država to više ne može da plaća. Onda te ekonomske ubice kažu sledeće - pošto vi ne možete više da servisirate tu vrstu dugovanja, onda ćete se odreći onih resursa od kojih živite. Evo, mi se polako odričemo. Ajmo da vidimo koliko je hiljada hektara naše zemlje u Vojvodini dato stranim tajkunima ili korporacijama. Ako to ne uspe, onda ide drugi ešalon ekonomskih ubica. Pa se onda ruše vlade, one vlade koje ne odgovaraju takvoj vrsti politike, ali se instaliraju druge vrste vlada koje su priležne, raspoložive i raspoložene za tu vrstu saradnje. Kad ne bude ni to moguće, pribegava se trećem metodu, a treći metod se zove rat. E, evo odgovora zašto se raspala ona bivša država. Evo, možda, i odgovora zašto je onako besomučno bombardovana naša država 1999. godine. Evo odgovora šta traži Amerika u Iraku. Evo odgovora da nije bilo Račka, nego da je iskonstruisano. To su te ekonomske ubice. A šta mi radimo? Kakav odgovor imamo na tu vrstu problema? Evo, ja ću vam reći koji je odgovor. Vlada, koju formiraju američki i britanski ambasador uz pomoć tajkuna, radi to, vodi nas u ropsko dužništvo, zato što nema više banke koja može da kreditira svoju privredu, zato što moramo da se zadužujemo i zato što moramo da rasprodajemo svoje resurse. Ekonomski odgovorna Vlada, program predsednika Vlade, nova radna mesta, besplatno zdravstvo, školstvo, zemlja u kojoj teče med i mleko! Šta rade ovi ljudi preko puta Predsedništva, ovde na Andrićevom vencu, desetak dana ispod šatora? Od besa na ovoj hladnoći, na minusu, spavaju u šatorima? Zašto sindikati najavljuju štrajkove? Zato što im je dosadno u svojim stanovima? Zaposleni primaju velike plate? Zbog čega najavljuju štrajkove? Šta ste im obećali, a šta ste ispunili od onoga što ste obećali? Namera je jedno (a postoji loša namera kod ove vlade), priča je drugo (pogotovo ako se svi mediji drže pod kontrolom), a realnost i život su nešto treće. Ta realnost se vidi svakog dana na ulicama i ta realnost je, nažalost, za građane Srbije vrlo surova. Svaki dan opstanka ove vlade košta ovaj narod. Svaki dan rada ovakve vlade je gubitak za Srbiju. Svaki minut rada ove vlade je novi korak u dužničko ropstvo. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Momir Marković, pravo na repliku na osnovu direktnog pominjanja.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Dimitrijević me je pomenuo i jedan deo moje izjave pogrešno preneo. Gospodine Dimitrijeviću, onaj prvi deo, za ''žuto preduzeće'' je u redu, ali nije drugi deo. Nikad nisam rekao da je Kolesar kupio stan na Vračaru od para iz stečaja banaka. Taj stan je on kupio od mita prilikom prodaje fabrike cementa "Popovac", a stan od stečaja banaka je kupio na Starom gradu, naime podigao je celu zgradu. Toliko, da se zna. Mislim da bi istina sa ove govornice morala da se kaže i kad pogreši narodni poslanik, ja sam uvek tu da ga ispravim.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, u sinoćnjem obraćanju ministra finansija dobili smo informaciju da je jedina moguća pomoć bankama, stanovništvu, privredi - u kupovini akcija i subvencioniranju banaka, dokapitalizaciji banaka i, otprilike, teoretski više ne postoje nikakve mogućnosti da se stabilizuje finansijski sistem Republike Srbije. Moram ministra finansija upoznati sa određenim potezima i ove države u ranijim periodima, a i u ekonomskoj teoriji i praksi imamo jako puno metoda, načina, kako se u krizi mora ponašati država. U ekonomskom i finansijskom smislu, država mora naći rešenja, a ja ću ovde pobrojati i u praktičnom smislu pokazati kako je to i ova država nekada radila, u srećna vremena, pa i u krizna vremena. Ne samo ući u dokapitalizaciju bankarskog sistema, pa opet nekome ko jako dobro posluje, jer kriza nije u bankarstvu (jeste li tako rekli?)... znači, ne ulagati u bankarski sistem. Ko je u krizi? Koga najviše pogađa kriza? Građane i privredu. Međutim, aktuelna vlast je digla ruke i od privrede, radi na tome da ugasi privredu, a s druge strane, ne vodi računa o građanima. Moramo prevashodno raditi na tome da pomognemo građanima, posebno onima koji su bez posla. Kako? Na koji način? Evo, govorim kombinovano, malo za građane, malo za privredu. Putem preferencijalnih kredita. To je u ekonomskoj teoriji poznato. Odakle? Iz sredstava kojim planirate da izvršite dokapitalizaciju. Rekli ste da imate u budžetu predviđena sredstva. E, upravo iz tih. Razne zajmove, koji će biti po preferencijalnim kamatnim stopama – 2% ,5%, 7%, daleko ispod inflacije, da pomognemo. Kome? Prevashodno privredi, da ne otpuštaju radnike, za likvidnost, za nabavku opreme, za nabavku uređaja itd. Dalje, poreskim olakšicama i oslobođenjima. Primereno je, kada je privreda u krizi, ne može da izdvaja poreze, doprinose, da u toj situaciji pomognemo na način da ih oslobodimo u delu ili u celosti plaćanja određenih državnih obaveza, poreza i doprinosa. Određena privredna preduzeća, koja su krenula u razvoj, moraju uzimati kredite da bi završili određeni ciklus. Određeni sistem, koji su pokrenuli, moraju dovesti do kraja. Zbog ekonomske krize neće moći. Oni projekti koji traju nekoliko meseci, nekoliko godina, moraju se dovršiti. Zbog ekonomske krize zapašće u nemogućnost završetka procesa i tu mora država da uskoči. Država mora videti i mogućnosti unutar... Ne samo finansijski, postoje i drugi načini kako može da pomogne, kroz smanjenje cena raznih usluga. Imamo određene placeve u državnom vlasništvu. Davati građevinske placeve preduzećima i ustanovama koje žele da se razvijaju, ali zbog ekonomske krize ne mogu izdvojiti ta sredstva. Hajde da vidimo način kako pomoći njima. Dalje, razne olakšice u plaćanju doprinosa. Država mora tu naći načina da pomogne. Da ne bude jedina mera to da preduzeće, zbog nemogućnosti plaćanja poreza i doprinosa, kaže - prinudni odmor na tri meseca, šest meseci, godinu dana. Država tu mora da nađe rešenje. Imamo osakaćeni Fond za razvoj. Pre pet godina je, po nalogu evropskih ustanova, ovaj fond stavljen u stranu. Umesto da je Fond za razvoj bio centralni organ za plasiranje sredstava, mi smo to okrenuli na banke, onako kao što je to neoliberalni koncept, tržišni koncept zapadne Evrope i Amerike. A vidimo da je on sada pukao, da ga, jednostavno, i oni krpe i ne mogu ga više krpiti. Kažu da sada rade na novom konceptu. Zašto mi tu grešimo? Fond za razvoj mora biti centralna poluga u plasmanu sredstava. Čijih sredstava? Državnih sredstava. Taj fond mora da se napumpa. Odakle? Iz slobodnih sredstava banaka, iz slobodnih sredstava budžeta (slobodna sredstva koja imamo u budžetu u pojedinim periodima, a imamo ih), iz raznih donacija, iz privatizacionih prihoda, iz obveznica itd. To mora biti poluga koja će raditi na novom zapošljavanju. Kolikim sredstvima taj fond raspolaže? Sada ću vam reći, za 2006. godinu to je nekih 15 milijardi, ove godine nekih 5 milijardi, znači to su sredstva Fonda. Druga stvar, što se prebaci preko Ministarstva ekonomije 2-3 milijarde itd. Ali, to su zanemarljivo mala sredstva. Umesto da ih upumpamo, ubacimo i oplodimo kapital tog fonda, mi smo ga faktički stavili u stranu. Tako da mi u 2008. godini putem ovoga..., a u 2009. godini ne znamo ni sami šta ćemo zateći u tom fondu. Umesto da se okrenemo u pravcu zapošljavanja i preko ovog fonda plasiramo sredstva i zapošljavamo novu radnu snagu, mi smo ga gotovo ugasili. Ona sredstva koja su preko njega prešla, plasirana u novo zapošljavanje, zanemarljiva su. Čak je Agencija za privatizaciju više potrošila za lična primanja, za razne privatizacione savetnike, nego što je plasirano u novo zapošljavanje. Ulaganja preko Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja u Skijališta su nekoliko procenata veća nego što je u zapošljavanje. O čemu mi onda pričamo? O razvoju, o novom zapošljavanju, o novim perspektivama u ovim oblastima itd.? Nema ništa od toga. Aktuelna vlast ne radi ništa u smislu novog zapošljavanja. To javnost mora da zna. Neoliberalni koncept morate napustiti. Vi ste ukalupljeni u one pravce koji su zacrtani ekonomskom teorijom koja je protkana tom ideologijom. Ona se mora napustiti. Zapad je napustio, morate i vi to učiniti jer nema sreće ovom narodu. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 6. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Članom 6. Predloga zakona predlagač želi da izmeni član 25. postojećeg zakona. Član 25. glasi: ''Ako Narodna banka Srbije da saglasnost za sprovođenje postupka dobrovoljne likvidacije, taj postupak se sprovodi u skladu sa zakonom kojim se uređuju privredna društva. Pravne posledice postupka likvidacije nastaju danom dostavljanja rešenjaNarodne banke Srbije iz stava 1. ovog člana pravnom licu iz člana 24. stav 1. ovog zakona. Ako Narodna banka Srbije odbije zahtev iz člana 24. stav 2. ovog zakona, pokrenuće postupak prinudne likvidacije, odnosno stečaja, u skladu sa ovim zakonom. Narodna banka Srbije vrši posredni i neposredni nadzor nad postupkom dobrovoljne likvidacije banke, odnosno druge finansijske organizacije, odnosno društva za osiguranje, u skladu sa propisom Narodne banke Srbije. Ako u toku vršenja nadzora iz stava 4. ovog člana Narodna banka Srbije utvrdi da su ugrožena prava poverilaca, doneće rešenje o prinudnoj likvidaciji banke, odnosno druge finansijske organizacije, odnosno društva za osiguranje, u skladu sa propisom Narodne banke Srbije''. Članom 6. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje predloženo je da se u članu 25, posle stava 5. dodaje stav 6. koji glasi: ''Skupština banke, odnosno društva za osiguranje, usvaja izveštaj o sprovedenoj likvidaciji, završni likvidacioni bilans i izveštaj ovlašćenog revizora o ovom bilansu, kao i predlog o raspodeli likvidacionog ostatka, po prethodno pribavljenoj saglasnosti Narodne banke Srbije''. Amandmanom sam predložila brisanje člana 6. Likvidacija se sprovodi kao dobrovoljna ili prinudna likvidacija, na temelju zakonom propisanih uslova. Za razliku od stečaja, postupak likvidacije se može pokrenuti samo nad solventnim društvom za osiguranje. To je izričito propisano odredbom člana 347. stav 1. Zakona o privrednim društvima. S tim u vezi treba istaći da postojanje solventnosti predstavlja prethodni uslov za sprovođenje kako dobrovoljne tako i prinudne likvidacije. Dobrovoljnu likvidaciju sprovode sami vlasnici društva. Za to vreme privredno društvo ima iste organe kao i pre pokretanja likvidacionog postupka. Izuzetno i u slučaju dobrovoljne likvidacije mogu nastati određene promene u upravi privrednog društva. Do toga dolazi kada se odlukom Skupštine društva sprovođenje likvidacije poveri likvidatoru kao posebnom organu. U tom slučaju likvidator preuzima ovlašćenja uprave društva. Međutim, i tada likvidator društva postupa na način kao što bi delovala njegova uprava. Zato se i na likvidatora primenjuju odredbe Zakona o privrednim društvima, kojima se uređuje položaj i pravo uprave. To važi i za likvidaciju društava za osiguranje. Specifičnost likvidacionog postupka društava za osiguranje, kao i banaka i drugih finansijskih organizacija u odnosu na postupak likvidacije drugih privrednih društava najpre se iskazuje u zakonom propisanoj mogućnosti sprovođenja prinudne likvidacije. Neke specifičnosti se iskazuju u postupku dobrovoljne likvidacije društava za osiguranje. One su pre svega rezultat zakonske obaveze da se dobrovoljna likvidacija društava za osiguranje može sprovesti samo uz izričitu saglasnost NBS. Ukoliko Narodna banka odbije zahtev društva za osiguranje za sprovođenje dobrovoljne organizacije, isti će po službenoj dužnosti pokrenuti postupak prinudne likvidacije. Osim toga, NBS vrši posredan i neposredan nadzor nad postupkom dobrovoljne likvidacije društava za osiguranje. Ako pri vršenju nadzora NBS utvrdi da su ugrožena prava poverilaca, doneće rešenje o prinudnoj likvidaciji. Zajedničko za postupak dobrovoljne likvidacije društava za osiguranje i ostalih privrednih društava je da ona predstavlja rezultat promenjenog cilja društva. Ova promena je posledica nastupanja zakonom propisanih razloga za prestanak društva. Zbog toga je i dalje postojanje društva opredeljeno potrebnim vremenom za okončanje njegovog postojanja. Ono podrazumeva neophodne aktivnosti radi naplate potraživanja, unovčenja imovine i podmirenje obaveza, odnosno ustupanje eventualnog likvidacionog viška osnivačima društva. Odluke o realizaciji tih poslova i dalje donose organi društva u likvidaciji, osim u slučaju kada se odlukom skupštine sprovođenje likvidacije poveri likvidatoru. Razlika je samo što sa sprovođenjem likvidacije dolazi do redukcije mogućih aktivnosti organa upravljanja. Njihov obim se opredeljuje ciljem likvidacije. Zato je u postupku likvidacije isključena mogućnost donošenja odluka koje imaju za cilj unapređenje poslovanja društva. Odnos između organa upravljanja društva, kao i međusobni odnosi i prava osnivača prema društvu ostaju nepromenjena. O pokretanju postupka likvidacije moraju biti obaveštena sva zainteresovana lica. To se čini tako što se uz poslovno ime društva dodaju reči "u likvidaciji". Time se treća lica obaveštavaju o promenjenom cilju društva i da u narednom periodu mogu očekivati izmenu organa upravljanja, odnosno prenošenje njihovih ovlašćenja na likvidacionog upravnika. Nakon donošenja odluke o pokretanju likvidacije, društvo za osiguranje je dužno da svim poznatim poveriocima dostavi pisano obaveštenje sa pozivom da u određenom roku podnesu prijavu potraživanja. Obaveštenje o odluci o likvidaciji se mora objaviti na internet strani agencije istog dana kada je odluka o pokretanju postupka likvidacije upisana. Za vreme trajanja postupka likvidacije društvo za osiguranje ne može preduzimati nove poslove, već samo poslove vezane za sprovođenje likvidacionog postupka, kao što su prodaja imovine, plaćanje poverilaca i naplata potraživanja. Specifičnost ovog postupka je da sve navedene poslove mogu voditi lica koja su imala ista ovlašćenja i pre likvidacije. To je pravilo, ali se, izuzetno, odlukom društva, vođenje ovih poslova može poveriti i likvidacionom upravniku. Postavljeni likvidacioni upravnik se, odlukom društva, iz opravdanih razloga može odlukom suda zameniti i na njegovo mesto postaviti drugi likvidacioni upravnik. Zadatak likvidacionog upravnika je da sastavi bilans stanja najkasnije tri meseca po otvaranju postupka likvidacije. On sadrži stanje aktive i pasive društva, neophodne radnje za sprovođenje likvidacije i vreme potrebno za završetak likvidacije. Odluku o prihvatanju početnog likvidacionog bilansa donosi Skupština društva za osiguranje. Likvidacioni upravnik podnosi Skupštini društva izveštaj o sprovedenoj likvidaciji, završni likvidacioni bilans i predlog o podeli likvidacionog ostatka društva. Amandmanom sam predložila da se briše član predloga zakona kojim se utvrđuje ovo pravo da Skupština banke, odnosno društva za osiguranje usvaja izveštaj o sprovedenoj likvidaciji, završni likvidacioni bilans i izveštaj ovlašćenog revizora o ovom bilansu, kao i predlog o raspodeli likvidacionog ostatka. SRS smatra da nadležni državni organi, u ovom slučaju Agencija za osiguranje depozita i Narodna banka Srbije, jedini mogu imati to pravo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS je sedam minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po amandmanu koji je na ovaj predlog zakona podnela koleginica iz SRS gospođica Lidija Dimitrijević. Pre nego što krenem da govorim o amandmanu, samo bih dopunio ono što je rekao kolega Momir Marković. Nemanja Kolesar je, inače, bio predsednik upravnog odbora fabrike cementa u momentu privatizacije i njegov slučaj je jedan od onih četiri i po hiljade zastarelih slučajeva koji nisu procesuirani. Protiv njega je podneta krivična prijava 2005. godine, ali eto, kakvo imamo pravosuđe, nije urađeno ono što je trebalo da se uradi pred zakonima ove države. Ova ekonomska kriza staviće na probu mnoge državne organe, ministarstva, agencije, fondove, berze, između ostalog i mnoge banke koje rade u Srbiji.Ne zaboravimo da se upravo u ovakvim teškim vremenima dešavaju stvari koje nikako ne bi smele da se dešavaju, a kojima se pojedincima omogućuje ne samo da se dobro obogate, već i da veliki broj radnika ostave na ulici zbog nemara ili namernog propusta onih organa koji bi trebalo da vode računa o državnoj imovini. NBS, koja se pominje u ovom članu 6. Predloga zakona, ima obavezu da kontroliše rad poslovnih banaka u Srbiji, a banke, u skladu sa zakonom, vode svoju poslovnu politiku i poslovanje na tržištu. Znamo da banke kupcima koji učestvuju na aukcijama kupujući preduzeća po Srbiji daju potvrde o njihovoj platežnoj moći. Takođe znamo da Akcijski fond daje potvrde kojima se potvrđuje ispunjenje uslova za učestvovanje na aukciji. Samo na jednom primeru trgovanja akcijama može se videti kako rade pojedine institucije i kako se olako prelazi preko sudbine radnika zaposlenih u preduzeću. Primer koji ću ovde navesti tiče se "AD Kompresora" iz Ćuprije, preduzeća koje je na Berzi prodato 11. decembra 2008. godine, a verovali ili ne, već sutradan se ispostavilo da je reč o falsifikovanim priloženim dokumentima i potvrdama. Umesto da Berza konstatuje poništavanje ove kupoprodajne transakcije, ona rešenjem to samo privremeno obustavlja, i to najduže do šest meseci. Ono što je loše je činjenica da je sam Akcijski fond izdao potvrdu da kupac ispunjava sve potrebne uslove da učestvuje na aukciji. Citiraću ono što je napisano u ovom obrazloženju Beogradske berze: Na zakazanoj aukciji, na kojoj je na strani kupovine 401 kupac, broker kupca je prezentovao potvrdu Akcijskog fonda Republike Srbije broj 235/08, kojom se potvrđuje da potencijalni kupac ispunjava uslove za učestvovanje na datoj aukciji, te da u skladu sa potvrdom Vojvođanske banke a.d. Novi Sad, filijala Beograd, ima izdvojena novčana sredstva na namenskom računu za kupovinu datih akcija u visini 100% početne vrednosti transakcija. Odmah sutradan po izvršenoj prodaji broker pomenutog kupca izveštava: Dana 12.12.2008. Berza je primila dopis emisije ''Brokera a.d.'' Beograd, kao brokera koji je zastupao kupca na predmetnoj aukciji metodom minimalne cene, kojom se od Berze zahteva storniranje kupoprodajne transakcije predmetnim akcijama zbog prevarnih radnji, navodeći, između ostalog, da je u postupku saldiranja Vojvođanska banka odbila novčanu transakciju, otkrivši da je prezentovana potvrda banke falsifikovana, te da su u vezi sa datim trgovanjem primili od Centralnog registra zaključnicu koja se odnosi na klijenta koji kod njih ima otvoren namenski račun za kupovinu akcija, ali da na ovom računu nema sredstava za pokriće navedene transakcije, kao i da su uvidom u potvrdu banke, koju je ''Broker'' dobio od klijenta, konstatovali da predmetna potvrda ne sadrži sve elemente koje je Akcijski fond propisao kao obavezne. Što je još gore, u odgovoru Vojvođanske banke, a u vezi s falsifikovanom potvrdom banke, navodi se čak i da ta falsifikovana potvrda, koja je navodno izdata u ime Vojvođanske banke, ne sadrži sve elemente, a Akcijski fond je, i pored toga, prihvatio da je ta potvrda ispravna. Bez obzira na sve to, direktor Beogradske berze, u dopisu izdavaocu i Komisiji za hartije od vrednosti, konstatuje da je predmetna aukcija održana, verovali ili ne, uz poštovanje svih propisanih pravila za održavanje aukcija i Berza zato ne može izvršiti storniranje predmetne transakcije. Pitanje za državne organe, policiju, tužilaštvo, Akcijski fond, Komisiju za hartije od vrednosti je – ko je kriv za ovako nešto i da li će odgovarati, da čovek bez ikakvih sredstava može da kupi jedno preduzeće uz falsifikovanu potvrdu Vojvođanske banke, koju je bez provere prihvatio Akcijski fond? Da li će sada Berza čekati kupca da nađe naknadna sredstva, iako je na aukciji, faktički, učestvovao bez potrebnih sredstava, a Akcijski fond je bez provere izdao saglasnost kupcu da izađe na berzu i kupi preduzeće, u ovom slučaju AD „Kompresor“ iz Ćuprije. Na kraju, s obzirom na to kako se ponašaju mnogi vlasnici koji su na berzi i od Agencije za privatizaciju pokupovali mnoga preduzeća po Srbiji, izgleda da je ovo bila jedna ustaljena šema kako doći do bogatstva bez imalo para.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Poštovana gospođo potpredsednice, gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, jeste da mi je bilo teško da dođem do govornice, ali sam se javila da podržim amandman koji je na izmene i dopune zakona uputila gospođa Lidija Dimitrijević, zato što smatram da je ona potpuno u pravu, zato što po postojećem zakonu Agencija za osiguranje depozita i NBS, zapravo, već imaju nadležnost nad ovim poslom i mislim da nema potrebe da se sada u sve to upliću i skupština banke, odnosno društvo za osiguranje, kako bi usvajali ove izveštaje. Mislim da je sasvim dovoljno zadržati se na nadležnosti koje zakon daje Agenciji za osiguranje depozita i Narodnoj banci. Moram da kažem još nekoliko stvari. Februara 2005. godine je donet Zakon o stečajnom postupku, koji je i te kako unapredio i ubrzao sam postupak stečaja i obezbedio transparentnost legalnog sistema radi efikasne, fer i pravične reorganizacije preduzeća koja mogu da opstanu i koja mogu da se spasu i likvidacija onih preduzeća koja nije moguće spasiti. Taj zakon je vrlo zanimljiv i zbog toga što je dao znatno veću ulogu stečajnim upravnicima. On je uspostavio i procedure za dobijanje licenci stečajnih upravnika, zato što je smatrao da stečajni upravnici moraju da budu zaista profesionalci kako bi moglida odgovore svim zahtevima profesije i da ovaj postupak stečaja odrade kako treba. S druge strane, u ovim izmenama i dopunama zakona vidim i predlog da Agencija za osiguranje depozita preuzme vođenje stečaja u bankama. Takođe smatram da je to loša varijanta i loš predlog, pre svega zato što smo mi, kao zemlja, uložili strašno mnogo sredstava da bismo obučili stečajne upravnike i mislim da nema potrebe sada im oduzimati pravo, s obzirom da se vidi od 2000. godine naovamo da je to jedan isti krug ljudi. Ako hoćete i imena da pominjemo, videćemo da je to isti krug ljudi koji se obraća samo onim resorima gde se nalaze finansije. Mi smo do donošenja tog zakona 2005. godine imali zaista apsurdnih situacija, da jedan isti čovek, jedan stečajni upravnik vodi stečaj u 62 preduzeća istovremeno, prima 62 plate istovremeno i krčmi imovinu ta 62 preduzeća. Da ne govorim o tome koliko su dugo trajali stečajevi po Srbiji. Imamo primera da traju sedam godina i više, pa imamo i onih koji se nikada nisu završili. Ne mogu da ne podsetim na agoniju radnika tih firmi koji čekaju stečaj 7 godina, kao i poverilaca koji, recimo, u postupku stečaja ostvare otprilike 20% sredstava potraživanja kroz stečaj. Ono što skreće pažnju javnosti i svih narodnih poslanika jesu enormne zarade stečajnih upravnika i nagrade koje su se, u stvari, prvi put posle 2005. godine svele na jedan institucionalni okvir. Do tada je to bilo isključivo u nadležnosti Agencije za privatizaciju, koja je, recimo, bila stečajni upravnik ''Robnih kuća''. ''Robne kuće Beograd'' su prodate pre nekoliko meseci za 360 miliona evra. Kao nagrada stečajnom upravniku, u ovom slučaju Agenciji za privatizaciju, trebalo je da pripadne suma od bruto 5,5 miliona evra. Prema podacima kojima raspolaže Agencija, najveći iznos obračuna te konačne nagrade stečajnog upravnika je nagrada za stečajnog upravnika firme „Cepak“ iz Kraljeva. Radi se o sumi od osam miliona dinara. Inače, kad je ova firma u pitanju, ovaj stečajni postupak je trajao od 2002 do 2007. godine i radi se o stečajnom upravniku Agencije za privatizaciju - Centar za stečaj. Imamo slučajeva i kada su pojedinci kao stečajni upravnici ostvarivali ove enormne nagrade. Recimo, stečajni upravnik za firmu „Mladost a.d.“ iz Sombora je dobio bruto iznos od 3,3 miliona dinara. Da se vratim ''Robnim kućama''. Dakle, one su prodate pre nekoliko meseci, ali i dalje se ne nazire okončanje stečajnog postupka, jer se stečajnom upravniku očigledno ne žuri s obzirom na prinadležnosti koje on ima, a to su cifre, recimo, svakog meseca kao nadoknadu za vođenja stečaja tri miliona i isto toliko, dakle tri miliona, za licenciranje stečajnog upravnika. Uz to, ovaj stečajni upravnik, kada govorim o ''Robnim kućama'', nije dostavio nacrt rešenja o glavnoj deobi stečajne mase odboru poverilaca, a po zakonu on to mora i dužan je da to uradi. Da ne govorim o tome da je uvođenjem stečaja u „Robne kuće Beograd“ naneta zaista ogromna šteta i akcionarima i poveriocima, otprilike nekoliko stotina miliona. Očigledno je da se u ovom postupku neko dobro ovajdio, ali je očigledno i da to nisu radnici. Da kažem još nekoliko reči o stečaju banaka i da pomenem taj više puta danas pominjani čuveni stečaj četiri velike banke koje su finansirale srpsku privredu, 4. januara 2002. godine, što dovoljno govori, s obzirom da je to vreme novogodišnjih praznika, kada su u stečaj otišle Beogradska banka, Beobanka, Jugobanka i Investbanka. Tada su mediji objavljivali da su dugovi ovih banaka u rasponu od jedne i po milijarde do osam i po milijardi i sećam se tada bombastičnih naslova tipa „Država ne može da pokrije ova dugovanja“. Ono što jeste interesantno, prema rečima zaposlenih u Beogradskoj banci, u vreme kada je ova banka gašena isplaćivane su dividende akcionarima, što pokazuje da ova banka uopšte nije morala da ode u stečaj. Uz to, bilo je zanimljivo i to što je, po zakonu, 28. februara te godine trebalo da one predaju završni račun. Nekom se očigledno jako žurilo i nije ga interesovalo da potvrdi svoje nalaze da one nemaju mogućnosti dalje da rade, nego je, pre nego što je završni račun i predat, jednostavno, zaključio da ove banke treba likvidirati. Dakle, banke su likvidirane, stečajni upravnici su ušli u banke. Šta se tim postupkom tada uradilo? Prvo, likvidirane su četiri velike banke (rekla sam, finansirale su srpsku privredu), oslobodili su se radnika, došlo se do strašno velikih količina imovine i vrednosti po tom osnovu i, ono što je najvažnije, kada ste sklonili svoje velike banke, otvorili ste prostor za inostrane banke, koje su ušle na ovo tržište. Ono što je dalje zanimljivo, a govore sami stečajni upravnici ovih banaka, jeste da su oni mejlovima dobijali poruke kojim bankama treba da otplaćuju dugove, a kod kojih da oročavaju slobodna stečajna sredstva. Zaista imam kompletan spisak tih banaka, radi se o četiri naše domaće banke i tri banke iz inostranstva. Ne znam da li su sa ovim bili upoznati ministar finansija, revizor i svi oni kojima je dužnost da s tim budu upoznati. Moje kolege iz DSS su već više puta danas navodili jednu jako zanimljivu knjigu, koju preporučujem poslanicima i vladajućih stranaka a i poslanicima opozicije za koje verujem da su do knjige došli, a radi se o knjizi gospodina Džona Perkinsa koji je bio savetnik Svetske banke. To je jedna insajderska priča o tome kako Svetska banka i MMF rade na tome da uđu u neku zemlju i kako polako gutaju i tu zemlju i narod u toj zemlji kroz razne vidove što humanitarne, što nehumanitarne, kojima nas na najperfidniji način uvode u dužničko ropstvo, pravo ekonomsko ropstvo. Gospodin Perkins inače objašnjava nešto što, kada malo bolje pogledate, vidite onako jednu preslikanu situaciju u našoj zemlji. Objašnjava kako rade savetnici (tu funkciju je on imao u Svetskoj banci). Oni se prvo zainteresuju za zemlje trećeg sveta i zemlje koje se nalaze u tranziciji i onda procene kakvim kapitalom, odnosno kakvim resursima raspolažu te zemlje i ako je Amerika zainteresovana, koja na kraju stoji kao krajnji korisnik tih usluga, za resurse koje te zemlje poseduju, oni u njih ulaze. Na razne načine, ali ulaze. Kada se zemlja jednom zaduži, onda MMF ponudi finansijsku pomoć toj zemlji. Pošto zemlja mora da prihvati tu pomoć, ona je uzima. To u izvesnom smislu i jeste finansijska injekcija i smanjenje dugova. Kada država preda svoje resurse stranim kompanijama ili preda svoj javni sektor stranim kompanijama, onda MMF dolazi na svoje, onda ta država postaje marioneta u rukama drugih moćnika koji stoje iza MMF-a. Onda se dešavaju one situacije koje su Srbima i te kako poznate. Kada nisu zadovoljni vladom koja štiti interese svoje zemlje, oni je jednostavno sruše, pa onda naprave vladu koja treba da odradi posao za koji je oni plaćaju. Ako i to ne pomaže, onda postoji način – bombardovanje, već viđen u Srbiji, pa ako i to ne pomaže, onda dolazimo u pravo dužničko ropstvo. Mi smo zemlja koja praktično ne postoji, a oni rade svoj posao. Ako se sećate nedavne izjave gospodina Štiglica, koji je, inače, dobio Nobelovu nagradu za ekonomiju pre nekoliko dana, on nam je napomenuo da mi ne treba toliko da vodimo računa šta nam to MMF preporučuje, jer iz svega ovoga što pročitate i vidite, a vidimo uživo u Srbiji, možemo da zaključimo samo jedno: Svetska banka i MMF preporučuju nama i sličnim zemljama da se radi upravo ono što nama ne treba da bude urađeno, a treba onima za koje oni rade. Preporučuju ono što nama neće doneti korist. Koliko su stručni, vidite da i gospodin kojeg sam pomenula napominje da zapravo kroz MMF govori Amerika i da zapravo ovo sve što se dogodilo u Americi, i počelo je iz Amerike, kao velika ekonomska kriza, jeste slom takvog razmišljanja i baze koju su postavile ovakve finansijske organizacije. Dakle, potpuno je jasno da mi, kao zemlja, i te kako moramo da vodimo malo računa o tome šta radimo i da povedemo računa o tome šta će nas zadesiti ako ne budemo pametno radili. Pošto je mojoj poslaničkoj grupi ostalo još nekoliko minuta, iskoristiću ih da prokomentarišem nešto što sam pročitala danas u novinama. To je komentar na gospodina Dinkića i njegovu posetu Kragujevcu i, zapravo, to je ime koje nisam izgovorila kroz ovu moju diskusiju, ali se pominje sve vreme onako potpuno neverbalno. Gospodin Dinkić, koji inače ne veruje ni potpisu svog predsednika države, ni potpisu svog premijera, ni onom što je ova skupština odlučila, ne veruje potpisu tadašnjeg predsednika Putina, ni potpisu ruske države, i te kako veruje na reč potpredsedniku ''Fijata'' gospodinu Altavilu, koji mu je, kako on kaže, čvrsto obećao da će uputiti pismo u kome će garantovati realizaciju zajedničkog ulaganja u ''Zastavu''. Zamislite, taj gospodin koji ne veruje potpisima veruje na reč jednom potpredsedniku firme čiji predsednik inače izjavljuje ovih dana da oni ne mogu da funkcionišu bez strateškog partnera i da ne mogu da funkcionišu jer italijanska vlada ne može da im pomogne na način na koji pomažu druge države. Još jednu stvar ovde vidimo, radi se o zajedničkom ulaganju. Iako je bilo da je to investicija ''Fijata'' u Srbiju, radi se o zajedničkom ulaganju, a prema predlogu budžeta koji smo dobili ovde kod nas, vidimo da u tom zajedničkom ulaganju za sada samo Srbija ulaže i, prema tom predlogu budžeta, to je 14.290.000 dinara. Dakle, vrlo je zanimljivo i polako se sve ovo što smo govorili i ja i moje kolege iz DSS otkriva i postaje jasno i građanima Srbije i svim onim koji Srbiju hoće da vide kao zaista slobodnu i demokratsku zemlju. Jer, ovo nije demokratija. Hvala.
Narodni poslanik Miroslav Petković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Na član 9. je amandman podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Hvala. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Dragutinović, reklamiram povredu Poslovnika, član 200. Naime, poslanička grupa DSS je 10. decembraove godine uputila poslaničko pitanje guverneru Narodne banke Srbije. Danas je 16. decembar i najpre koristim priliku da se zahvalim guverneru Narodne banke gospodinu Jelašiću na ovako brzom odgovoru na pitanje koje glasi: "Molimo guvernera Narodne banke Srbije gospodina Jelašića da nam dostavi pregled trgovanja Srbije devizama na međubankarskom deviznom tržištu za period oktobar-decembar 2008. godine, i to po danima, učesnicima u procesu trgovanja i prema visini trgovinskih iznosa." Ovo je veoma bitno, jer je to tema koju smo pokretali prethodnih dana i koja će nam biti izuzetno značajna u raspravi o budžetu za 2009. godinu. U odgovoru guvernera Jelašića dobili smo izveštaj da je ukupno u periodu oktobar-decembar 2008. godine Narodna banka intervenisala sa 730.200.000 evra, odnosno 5.117.080.963 dinara na međubankarskom tržištu. Doduše, nismo dobili odgovor koje su banke učestvovale u ovoj trgovini i po kom kursu su obavljane ove transakcije, ali očekujemo da će u dopuni svog odgovora guverner Jelašić odgovoriti na ova pitanja. Takođe, 3. decembra smo postavili dva vrlo značajna pitanja Ministarstvu finansija, gospođi ministarki Dragutinović, na koja nismo dobili odgovore. Kolega Arsen Đurić je tražio odgovor na ta pitanja. Odgovor je bio da će vrlo brzo uslediti reakcija Ministarstva finansija, a ta pitanja se odnose, pre svega, na pregled izvršenja budžeta po direktnim budžetskim korisnicima uključenim u konsolidovani račun Trezora; pregled izvršenja po ekonomskoj klasifikaciji; pregled izvršenja po funkcionalnoj klasifikaciji; pregled kvota po ekonomskoj klasifikaciji sa stanjem decembar 2008. godine; pregled korišćenja budžetske rezerve po korisnicima i nameni. Ova naša pitanja se odnose i na pregled primanja budžeta Republike ostvarenog sa 3. decembrom 2008. godine, u poređenju sa primanjima planiranim Zakonom o izmenama i dopunama zakona o budžetu Srbije za 2008. godinu, po vrstama primanja, sa procenom ostvarenja do kraja 2008. godine po sledećim elementima (Čuli smo juče neke podatke u završnom izlaganju ministarke, sa kojima nismo zadovoljni - mislimo da tu fali nekih 80 milijardi dinara, ali dobro.): pregled ostvarenja poreskih primanja, po vrstama primanja; posebno pregled primanja klasifikovanih kao ostali neporeski prihodi u odnosu na planirana; posebno pregled primanja ostvarenih od privatizacije i od zaduženja u zemlji i inostranstvu. Gospođo Dragutinović, vi ste nam rekli sinoć u svom završnom izlaganju da odgovore na mnoga pitanja koja su poslanici DSS postavili, a tiču se upravo prihoda države, rashoda države, deviznih rezervi, možemo naći na sajtu Narodne banke Srbije, odnosno Ministarstva finansija. Molim vas da ove odgovore dobijemo u pismenoj formi, sa vašim potpisom, sa pečatom Ministarstva finansija, jer ako krenemo tom logikom, onda uopšte nije potrebno da ministri prisustvuju zasedanjima Narodne skupštine Republike Srbije, već možemo da se sa predlozima zakona upoznajemo na sajtu Ministarstva finansija. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Izvinjavam se, završavam za par sekundi. Zato vas molim da u što kraćem roku, ako postoji mogućnost u toku današnjeg dana, pošto je ostao još jedan amandman na zakon koji vi ovde branite, dobijemo ove odgovore kako bismo mogli potpuno spremni da uđemo u raspravu o budžetu za 2009. godinu. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovani narodni poslanici, poslanici DSS su u prethodnom periodu postavili niz pitanja kako nadležnim ministarstvima, tako i Narodnoj banci. Želim da se pohvalim da smo dobili odgovor od Narodne banke, ali to nismo dobili od mnogih nadležnih ministarstava, naročito ne od Ministarstva finansija, a imali smo priliku da nas je sinoć, posle rasprave o Agenciji za osiguranje depozita, ministarka uputila na sajt nadležnog ministarstva. Želim da kažem da vas poslanici DSS izuzetno cene kao ministra i cenimo tu činjenicu da vi sve vreme rasprave i u načelu i u pojedinostima sedite u ovoj sali. Ali, ono što nije dobro jeste da nam se vi, i kada je bila rasprava u načelu i kada je bila rasprava u pojedinostima, na kraju te rasprave obratite a ne odgovorite na pitanja koja vam postave poslanici. Mi smo juče otvorili niz pitanja, naročito vezano za Agenciju za osiguranje depozita. Konkretno, podneo sam amandman i kao argumente sam izneo da taj proces da kao država reagujemo, odnosno da vi kao vlada reagujete, možete da otkupljujete akcije pojedinih banaka za koje procenite da ugrožavaju finansijsku stabilnost – jednostavno, nije dovoljno transparentan. Vi na to niste odgovorili nijednom rečju, ni u načelnoj raspravi, ni sinoć. Moguće je da moja argumentacija apsolutno nije bila dovoljna, možda je i pogrešna, ali je onda red da vi izađete i to kažete. Ili se možda, što je moja teza, vi sa tim apsolutno ne slažete, a nemate bilo kakav protivargument onome što sam ja ovde izneo. Nije dobro prećutati. Postoje ministri i u ovoj vladi koji učestvuju u raspravi sa poslanicima, pa kada postavimo neko pitanje u toku rasprave, oni izađu, daju drugu argumentaciju. To se uvek pokazalo kao dobro, jer onda uđemo u interaktivni odnos sa ministrom i zapravo raspravljamo o suštini zakona koji je na dnevnom redu. Vi ovde namerno prećutkujete. Izađete, ispričate jednu skoro identičnu priču kao kada je bila rasprava u načelu i mi zapravo ostanemo bez ikakvog odgovora. Dakle, mi tvrdimo da zakonodavna vlast nema nikakav uticaj na ono što će se možda dešavati u narednom periodu. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, navedite član Poslovnika koji je povređen.) Član 225. Znači, tražim direktno od ministarke informaciju koja me apsolutno zanima. Dakle, na osnovu onoga što ste izrekli sinoć, ne vidimo šta je tu ideja, šta je vaša kontraargumentacija. Želeo bih da ovde čujem, a najverovatnije ćemo to čuti posle pauze – šta je ideja Ministarstva finansija povodom tog pitanja? Ja mislim da vi tu ideju nemate.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, svedoci smo ovih dana, i o tome želim najpre da govorim, da su poslanici opozicije bukvalno pod medijskim terorom skupštinske većine. Naime, o čemu se radi? Imam obavezu u ime poslaničke grupe SRS da objasnim građanima Srbije čemu sva ova žurba, ko je odgovoran zbog toga što određeni zakoni nisu doneti u zakonskom roku, pre svega mislim na budžet, ali moram da se vratim na početak ove sednice, koja je u toku. Za 5. novembar je gospođa Slavica Đukić-Dejanović zakazala ovu sednicu sa 14 tačaka dnevnog reda. U okviru tih 14 tačaka dnevnog reda bilo je sedam zakona na osnovu kojih bi trebalo da se sprovede reforma u oblasti pravosuđa. U okviru tih sedam zakona najavljena je i lustracija u pravosuđu. U okviru tih sedam zakona predviđeno je ukidanje 104 suda u Srbiji. Nije bilo normalno očekivati da ovakvi zakoni neće biti tema rasprave narodnih poslanika i nije bilo normalno da se očekuje da na ove zakone neće biti podneto dosta amandmana, kao što jeste bio slučaj. U okviru ovih 14 tačaka dnevnog reda su i ovi zakoni, o kojima govorimo juče i danas, a za koje nam ministar kaže da su hitnog karaktera, da otprilike od usvajanja ovih zakona zavisi nečiji život. To su zakoni vezani za osiguranje depozita, za Agenciju za osiguranje depozita, Zakon o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, odnosno zakoni o izmenama i dopunama ovih zakona. Ali, u okviru ovih 14 tačaka dnevnog reda je i nov zakon o javnim nabavkama i nov zakon o udruženjima. Neverovatno je da je neko mogao da razmišlja o tome da će i ovi zakoni proći bez rasprave u parlamentu i bez velikog broja amandmana, s obzirom da je opštepoznata stvar u Srbiji da su javne nabavke izvor korupcije i kriminala. Kao što smo pokušali u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o udruženjima da skrenemo pažnju na to da ovim zakonom Vlada Republike Srbije zapravo želi da legalizuje mogućnost upisivanja kao udruženja raznih sekti, raznih nevladinih organizacija, koji zapravo rade na podrivanju Republike Srbije i koji ne rade u interesu građana Srbije. Ovaj dnevni red, sa ovih 14 tačaka, mi smo dobili 5. novembra. Zašto je to bitno? Zato što je po budžetskom kalendaru 1. novembar rok kada Vlada Republike Srbije treba da usvoji budžet. Sada neka neko, ko kaže da su poslanici opozicije ti koji vrše opstrukciju, pokuša da objasni – zar nije bilo zdrave pameti i zdravog razuma u Vladi kada su nam predlagali ovih 14 tačaka 5. novembra da imaju u svesti da će, ako nisu do 1. novembra usvojili Predlog budžeta, to uraditi 2, 3, 5, 10? Svesno i namerno su nam dali, i skupštinska većina prihvatila, da raspravljamo o ovih 14 tačaka dnevnog reda. Oni jesu bitni, ali nisu, osim ova tri zakona, o kojem govorimo juče i ova dva danas i ovaj o putnim ispravama koji sledi posle, dakle, ovi ostali nisu bili ni vezani za neke rokove, apsolutno nisu bili prioritetni, ali je trebalo da se narodni poslanici bave tim predlozima zakona, a da bi predstavnici vlasti, gospođa Kolundžija, koja opet nije u sali, i to se zove opstrukcija, kada narodni poslanik, šef poslaničke grupe, ne učestvuje u radu parlamenta. Gospođa Grubješić takođe nije u sali. Verovatno sada daju izjave ispred kako poslanici opozicije opstruišu rad parlamenta. Upravo iz tog razloga želim, pre svega zbog javnosti i građana Srbije, da ovu temu malo razjasnim, da se vratimo na sve ove datume, pa onda neka građani presuđuju ko je taj ko vrši opstrukciju ne samo parlamenta, nego opstrukciju života u Srbiji, a mi tvrdimo da je to vlast u Srbiji i da je to Vlada Republike Srbije. Dakle, 1. novembra Vlada nije usvojila predlog budžeta da bi mogla da ga dostavi parlamentu. Vlada je usvojila budžet 5. decembra, dakle mesec i nedelju dana posle roka predviđenog budžetskim kalendarom. I sada se očekuje od parlamenta da između 5. i 15. decembra, a 15. decembar je bio juče, i to je bio rok kada je takođe, po budžetskom kalendaru, trebalo ovde da se usvoji budžet, sada neko drugi treba da snosi odgovornost zašto mi nismo u ovom parlamentu usvojili budžet. Zato, dame i gospodo, što Vlada to ne želi, zato što je Vlada već pripremila privremeno finansiranje. Jer, da Vlada to zaista želi i da skupštinska većina koja podržava Vladu to zaista želi, onda ste mogli da prekomponujete ove tačke dnevnog reda onog dana kada smo dobili, 5. decembra, Predlog budžeta. Onda ste mogli da se dogovorite sa predsednikom parlamenta da neke tačke, od kojih ne zavisi život nikom u Srbiji, budu skinute sa dnevnog reda, da se raspravlja samo o onome što je toliko bitno, o čemu smo ovih dana slušali, i da onda već krenemo u raspravu o budžetu. Ne, vi to nećete. Vi ste svesni da budžet ne možete da donesete (zapravo, gotovo je već, rok je bio juče) i vi sada treba narednih nekoliko meseci za svaki problem, za svaku malverzaciju, za svaki nedostatak sredstava u budžetu, za svako kašnjenje plata onih koji se finansiraju iz budžeta, za nemogućnost povećanja penzija koje ste obećali, za sve to ćete da prozivate nekoga ko vam navodno nije dozvolio da usvojite budžet u roku. Građani Srbije treba da znaju istinu i ne mogu samo da slušaju one koji im se obraćaju preko njima naklonjenih medija i da optužuju narodne poslanike koji ovde rade u interesu građana i po dnevnom redu. To što u okviru dnevnog reda, u međuvremenu, raspravljamo o nekim izuzetno bitnim stvarima, zato što vi nećete o tome da govorite, to je opet vaš problem. Znate, kada bismo mi čekali Vladu i skupštinsku većinu da ovde raspravljamo o korupciji i kriminalu u vrhu vlasti, u javnim preduzećima, Bojan Krišto bi još bio u Aerodromu, i dalje bi primao po 11.000 evra platu. Ali, mi smo pokrenuli tu inicijativu, izašli smo ovde sa podacima i naterali smo Vladu, bar tako nam je u javnosti rečeno, da se smanje zarade, ili kako se to već zove - nadoknade, članovima i predsednicima upravnih odbora u javnim preduzećima. To smo mi izvojevali, izdejstvovali na osnovu čl. 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine, na koji se vi iz vladajuće većine ježite. Od juna meseca smo čekali da se na dnevnom redu nađe Predlog rezolucije 108 narodnih poslanika koji se odnosi na probleme na KiM. Vi niste dozvolili da se to stavi na dnevni red. Mi smo morali da koristimo Poslovnik, da upozoravamo građane Srbije, da objašnjavamo građanima Srbije šta se sprema na KiM. Nažalost, u međuvremenu ste vi omogućili da se tamo instalira misija Euleks, na taj način ste priznali da je deo Srbije okupiran, ali mi smo, kao poslanici opozicije, poslanici SRS koji su uvek građanima govorili istinu, bili u obavezi da javnost obavestimo o onome što radi Vlada Republike Srbije i o onome što radi Rod Blagojević sa Andrićevog venca. I to se dešavalo u ovom parlamentu, otimani su mandati, nisu vraćeni. O tome smo morali da govorimo i ako je to nešto što mislite da nije u skladu sa Poslovnikom, to je vaš problem, ali mi tvrdimo da to jeste u skladu sa Poslovnikom. Danas je bilo interesantno tumačenje gospođe predsednika Narodne skupštine kada je pokušala da skrene pažnju jednom od narodnih poslanika, mislim Nataši Jovanović, da ne može da govori na osnovu čl. 225. i 226. jer kaže da to nema veze sa obaveštenjem koje je Nataši Jovanović potrebno da bi mogla da učestvuje u raspravi o Predlogu zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Tada se nisam javila da intervenišem po Poslovniku, ali to je zaista bilo drsko od strane predsednika parlamenta, jer u tom članu 226. piše da su informacije potrebne narodnom poslaniku da bi obavljao funkciju narodnog poslanika, a ne da bi učestvovao u raspravi po nekoj tački dnevnog reda. Pošto je ostalo još svega tri minuta i pitanje je da li ću se dotaći konkretno ovog amandmana, ali ne mogu da propustim priliku... Ne znam, gospodine Stanimiroviću, šta je smešno. Verujem da ste vi ubeđeni da ja govorim istinu, kao i uvek što govorim istinu, a vi čitate novine i dobro se ubacujete, kolega, između redaka, da pratite i šta se govori sa ovog mesta. Moram da pomenem da je gospođa Diana Dragutinović sinoć, uz saglasnost gospođe Slavice Đukić-Dejanović, a to je zapravo greh Slavice Đukić-Dejanović i povreda Poslovnika, člana 104, od strane predsednika parlamenta, jer je dozvolila gospođi ministar da ovde narodnim poslanicima drži politički čas. Gospođo Dragutinović, trebalo je neko da vas upozna sa Poslovnikom Narodne skupštine, sa vašim pravima i obavezama kada ste u parlamentu. Narodnim poslanicima ne možete da držite politički čas. To možete u Subotici, na vašem stranačkom plenumu. Ovde morate da odgovarate na pitanja narodnih poslanika. Ne smete da se izrugivate sa inteligencijom narodnih poslanika, da upućujete narodne poslanike da na sajtu Vlade čitaju šta vi tamo pišete, odnosno šta predstavljate na sajtu. Umemo mi to i bez vas, ali insistiramo da ministar odgovara i vi zato ovde sedite, da biste učestvovali u raspravi o konkretnim predlozima zakona, koje ste vi predložili. Vlada Republike Srbije je nama nametnula ove zakone i mi raspravljamo upravo o ovim predlozima zakona zato što je to Vlada htela i skupštinska većina usvojila kao dnevni red. Nemate pravo da izlazite iz ovih okvira i o tome je u obavezi da vas obavesti predsednik, odnosno predsedavajuća. Potrošila sam 15 minuta. Hvala lepo.
Reč ima poslanik Miloš Radulović. Uobičajeno vreme za pauzu, koje je po pravilu u 14.00 časova, biće nakon što završimo raspravu u pojedinostima, jer se radi o poslednjem amandmanu na zakon čija je rasprava u toku.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, u prilog ove diskusije gospođe Vjerice Radete, pre nego što krenem sa obrazloženjem amandmana, želeo bih da kažem da su pripadnici opozicionih stranaka u toku jučerašnjeg dana bili izuzetno konstruktivni, jer su pre svega i isključivo diskutovali po osnovu predloženih amandmana. To činimo i danas i uopšte ne stoji bilo kakva osuda od bilo koga da opozicija vrši destrukciju rada parlamenta. Takođe, hteo bih da kažem da je posledica ovakvog stanja i ovakvog kašnjenja, pre svega, nedostatak strategije, koju vladajuće stranke moraju da imaju da bi se normalno funkcionisalo u parlamentu i donosili zakoni shodno rokovima koji postoje. Shodno Zakonu o budžetskom sistemu, trebalo je da imamo ovde već 1. novembra Zakon o budžetu. Da ispravim gospođu Radetu, nismo ga dobili 5, nego smo ga dobili 7. decembra, još dva dana kasnije. Obaveza je bila po Ustavnom zakonu da mi ovde dobijemo negde oko 50 zakona o kojima je trebalo da raspravljamo do 1.1.2009. godine, a mi još ni o jednom zakonu nismo raspravljali. Toliko o predstavljanju parlamenta u javnosti, odnosno radu narodnih poslanika. Mislim da je, pre svega, to loša poruka ne samo prema onima koji to žele da urade, ne samo prema poslanicima opozicionih stranaka, nego i prema poslanicima vladajuće koalicije. Jer, parlament je mesto gde svi mi treba da radimo ono što od nas očekuje narod, jer mi smo, pre svega, ovde predstavnici građana. Sada da se okrenem amandmanu gospodina Mirovića. Taj amandman se odnosi na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Gospodin Mirović je u članu 9. stavio da se reč "narednog" zamenjuje rečju "osmog". To je u skladu sa opštom praksom da zakoni koji se donesu u Skupštini stupaju na snagu osmog dana od objavljivanja u "Službenom glasniku". Interesantno je obrazloženje koje je dala Vlada na ovaj amandman. U njemu stoji da ''se amandman odbija iz razloga što se predloženim izmenama predviđa da ovaj zakon stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja, a radi potrebe da se preduzmu efikasne i blagovremene mere usmerene ka stabilnosti bankarskog i finansijskog sistema...'' Sada bismo hteli da se okrenemo hronologiji svih ovih dešavanja koja su uslovila donošenje ovog paketa zakona koji se odnosi na stabilnost bankarskog sistema. Mi smo više puta ovde u Skupštini upozorili na opasnost koja nam preti od finansijske krize. Tražili smo da Vlada blagovremeno reaguje. Još sredinom leta imali smo da se u zemljama Evrope, a i sveta, pojavljuju posledice finansijske krize. DSS je, ovo je radi javnosti, još 8. oktobra podnela Narodnoj skupštini predlog zakona o povećanju depozita sa 3.000 na 5.000 evra. Prosto mi nije jasno kako gospodin Ilić, državni sekretar, ne šef poslaničke grupe NS, ima uopšte morala da bude ovde, da brani ovaj zakon, da pomaže ministarki, jer kada smo mi predložili taj zakon, gospodin Ilić je na sednici Odbora za finansije optužio DSS da širi paniku i da praktično vrši destrukciju rada, da plaši građane, a vi ste posle toga krenuli sa mnogo većim iznosom od onoga koji smo mi dali - nije više 20.000 nego 50.000. Toliko o opravdanim zahtevima i proceni opasnosti od ekonomske krize od strane onih koji su morali prvi da uoče ovu opasnost i blagovremeno reaguju, a ne da osuđuju svaki dobronameran predlog opozicionih stranaka. Svedoci smo da je svet zahvatila kriza i da je paket ovih finansijskih zakona preko potreban. Ja sam još 4. novembra postavio Vladi pitanje koje se odnosilo na to šta ona preduzima, koje mere, da bi se sprečili loši efekti finansijske krize? To sam ilustrovao povećanjem referentne kamate, povećanjem kamata na kredite i na potencijalnu opasnost koja preti građanima od toga. U odgovoru sam dobio da je Vlada praktično preduzela sve raspoložive mere u cilju neutralisanja štetnih uticaja globalne finansijske krize na ekonomski sistem Srbije, kao što su - imenovala je radnu grupu za praćenje globalne finansijske krize i njen uticaj na Srbiju, održani su sastanci sa predstavnicima subjekata iz finansijske industrije i realnog sektora u cilju sagledavanja trenutnog uticaja globalne finansijske krize na ove sektore u Srbiji. Ako su ti sastanci bili u kontekstu onih sastanaka koji su predstavnici političkih stranaka imali kod premijera, mislim da uopšte nije bilo potrebno da se drže ti sastanci jer se tu, manje-više, popila kafa i proćaskalo. Vlada i Narodna banka Srbije donele su prvi paket mera. Vlada priprema novi paket mera koji će biti usmeren ka ublažavanju uticaja krize na realni sektor. U skupštinskoj proceduri se nalazi prvi set zakona. To su upravo ovi zakoni o kojima mi raspravljamo. Mi smo juče u izlaganju gospođe ministra Diane Dragutinović imali, citiraću nešto što je ona rekla - najefikasnije sredstvo protiv visoke inflacije jeste visoka kamatna stopa. Ona se ne sviđa svakome, ali se sviđa nekome. Znači, visoka kamatna stopa odgovara onima koji štede, a ne odgovara onima koji pozajmljuju. Banke, pre svega, nisu samo mesto gde građani ili bilo koji subjekti treba da polažu novac. U normalnom svetu svi poslovni zahvati se vrše na taj način što se pozajmljuje novac (kada kažem pozajmljuje, mislim na to da se uzimaju krediti) od banaka i privredni subjekti pomoću tog novca pokreću, pomažu u procesu proizvodnje. To je neki realan sled i ne postoji nijedan privatni preduzetnik ili vlasnik bilo koje firme da samo drži novac na računu, nego upravo od banaka vrši pozajmicu. Sada mi dolazimo do toga gde se kaže - u okvirima makroekonomske politike za iduću godinu predviđa se stopa inflacije od 12%. Osam posto, ali da postoje očekivanja i da je moguće da ide i do 12%. Nije mi jasno kako je moguće uopšte braniti tu inflaciju ako imamo da se sredstva koja uzimaju privredni subjekti plaćaju u nekom iznosu gde je kamata na ta sredstva 25-30%. Kako će to bilo koji privatni preduzetnik, vlasnik bilo koje firme da istrpi a da ne poveća cenu, a kada poveća cenu, onda imamo upravo kontraefekat, povećanje inflacije. Skup novac sa takvim uslovima pod kojima ih podiže upravo je razlog za povećanje inflacije 25-30%, a plašim se, kojim smo trendom pošli, da će bez obzira što nas neko ubeđuje u siguran bankarski sistem kamatna stopa da ide i više. Jer, samo za mesec, mesec i po dana mi smo referentnu kamatnu stopu sa 15,75 doveli na 17,75. Onda dolazimo na još jednu stvar koju je gospođa Dragutinović rekla, citiraću - vi ste često ismevali grupu koja treba da prati finansijsku krizu, ali je ta grupa stvarno radila, mogu reći i imena tih članova ako vas to zanima. Radi javnosti da kažem da se u toj grupi, ne volim da polazim od sebe, ali nalazi gospodin Ilić. Neću druge ljude da navodim, ali sam kredibilitet gospodina Ilića, zbog reakcije na ono na šta je upozoravala DSS, ukazuje da njemu nije mesto u toj radnoj grupi i da ta radna grupa kod svih nas izaziva sumnju da li je uopšte kadra i sposobna da iznese bilo koji zahtev i da se suoči sa opasnošću sa kojom se susreće Srbija. Vlada, evidentno, nema ekonomski program. Država i svi privredni subjekti u državi se suočavaju sa potpunom nelikvidnošću. Privredni subjekti uopšte nisu u stanju da servisiraju obaveze prema trećim licima. Pri tome, država ih uslovljava da moraju da plate porez na dodatu vrednost 15. dana od momenta fakturisanja. Znači, u tom pogledu nemaju nikakve olakšice, a pitanje je kada će da naplate svoje obaveze. Krenite, pre svega, od državnih firmi, kako one izmiruju obaveze. Dođite do lokalnih samouprava, pa ćete da vidite u kojim su oni problemima sa izmirivanjem obaveza. Mi pričamo sada i širimo lažni optimizam. Treba da budemo, pre svega, iskreni prema građanima, da kažemo šta građane očekuje i da ih pripremimo. Ali, na pravi način, a ne na način na koji vi to činite, gde jedan ministar kaže jedno, a drugi ministar kaže drugo, gde gospodin Đelić kaže - mi smo pusto ostrvo, nas neće da zakači pošast finansijske krize, svi će da pohrle ovde da finansiraju i da investiraju, a onda sledeći ministar, gospodin Milosavljević izađe i kaže doslovce - mi nismo pusto ostrvo i Srbiju će da zahvati ekonomska kriza. Imamo gospodina premijera koji kaže - nećemo da budemo gladni. Znamo da Srbija neće da gladuje, nismo gladovali ni u najtežim uslovima, ali tražimo jedan normalan život, koji je prihvatljiv i koji svi očekujemo, a pre svega Vlada treba da stvori ambijent da takav život imamo. Imamo ministre koji daju oprečna mišljenja i koji iznose oprečne stavove. U jednom trenutku kažu jedno, a u drugom trenutku kažu drugo. Kada im se sviđa, nije prihvatljiv međudržavni sporazumkoji je Srbija potpisala (završavam, izvinjavam se, dozvolite mi desetak sekundi, samo da završim misao), gde isti ministar, gospodin Dinkić, kaže - neprihvatljiv je međunarodni sporazum o gasno-naftnom aranžmanu, a s druge strane kaže posle toga - na osnovu usmenih garancija koje sam dobio od potpredsednika kompanije "Fijat", budite sigurni, građani Srbije, da će "Fijat" da uloži u ovu zemlju. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo, javila sam se na osnovu člana 101. Poslovnika zbog citata gospodina Radulovića kada sam govorila o datumima vezanim za budžetski kalendar. Verujem da niste bili zlonamerni, kolega Raduloviću. Nisam rekla da smo mi u parlamentu dobili Predlog budžeta 5. decembra, već da je 5. decembra Predlog budžeta usvojen u Vladi Republike Srbije, i tačno je ono što ste vi rekli, da smo ga mi u parlamentu dobili tek 7. decembra. Da ne bude nesporazuma, još jedanput da podsetim javnost Srbije na deo budžetskog kalendara i na obaveze Vlade Republike Srbije i skupštinske većine. Vlada Republike Srbije bila je u obavezi da usvoji Predlog budžeta do 1. novembra ove godine. Vlada Republike Srbije je trebalo da Predlog budžeta 1. novembra dostavi u skupštinsku proceduru. Skupština je bila u obavezi da usvoji budžet do 15. decembra, a to je bilo juče. Mi smo od strane Vlade Republike Srbije dobili predlog dnevnog reda koji je skupštinska većina usvojila i u kojem je bilo predviđeno 14 tačaka dnevnog reda, predviđenih za početak sa radom 5. novembra. Dakle, Vlada je to namerno uradila i skupštinska većina je to namerno prihvatila kako ne bismo mogli da raspravljamo o budžetu (kojeg, zapravo, što se Vlade tiče, nije ni bilo) umesto 1. novembra tek 5. decembra. Sećate se da tog četvrtka (kada je uobičajeno sednica Vlade) pre tog 5. decembra nije bilo sednice Vlade, da je tada bila najžešća moguća svađa, o kojoj smo u medijima uspeli da saznamo, unutar same Vlade, od predstavnika ministarstava i ministara koji su mislili da su dobili malo ili da nisu dobili dovoljno, naravno za zadovoljavanje svojih potreba i potreba svojih saradnika, a ne u interesu građana Srbije. Pa je onda održana vanredna sednica Vlade (je li tako kolega Raduloviću?, s tim smo se upoznali u javnosti), na toj vanrednoj sednici je usvojen budžet i vi ste u pravu kada ste rekli da smo mi u Skupštini, kao narodni poslanici, budžet dobili tek 7. decembra. Nikako nije bilo moguće, poštujući Poslovnik, čak i da nismo imali sve ovo na dnevnom redu, da se budžet usvoji juče, zato što to nije htela skupštinska većina i Vlada Republike Srbije. Hvala.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnica predlagača, ministarka Diana Dragutinović, želi da da završnu reč? (Da.) Reč ima Diana Dragutinović, ministarka finansija u Vladi Republike Srbije.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, kao svuda u svetu, građani Srbije se plaše za svoju štednju, poslove i kupovnu snagu. Zato je Vlada Republike Srbije na svojoj sednici 23. oktobra, da podsetim, usvojila predloge tekstova sledećih zakona: Zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita, Zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje i Zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za osiguranje depozita. Rasprava o njima je danas završena i samo bih još jedanput želela da ponovim da je ovim paketom zakona, ali ne samo njim, država garantovala za sigurnost štednje svojih građana. Na početku sam, mislim, delimično dala odgovor na pitanje gospodinu Tomiću. Poslanik Tomić je postavio pitanje zašto građani Srbije izvlače štednju iz banaka. Iz straha, gospodine Tomiću, kao što izvlače svoju štednju iz banaka građani Nemačke ili građani Austrije. Dakle, iz straha, bez obzira što u tim zemljama država garantuje štednju neograničeno. No, daleko važnija za građane Srbije jeste činjenica da nijedan građanin nije ostao bez svog uloga i da sama ta činjenica, možda više i od ovog zakona, garantuje sigurnost i kontinuitet devizne štednje. Pokušaću delimično da odgovorim na različita poslanička pitanja. Najveći broj pitanja mi je postavio poslanik Jojić. Nažalost, ne mogu baš na sva pitanja u ovom trenutku odgovoriti, ali ću se truditi. Mislim da su poslanik Jojić i poslanica Jorgovanka Tabaković postavili identična pitanja, nebitno je kojoj poslaničkoj grupi pripadaju.. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ne mešaj se u politiku, ministre.) Inače, ne držim političke govore i nemam političkog iskustva, što je očigledno. Samo hoću da odgovorim na pitanje kad odgovor znam istog trenutka. Znači, poslanike su zanimale plate direktora, članova upravnog odbora i predsednika upravnog odbora u Agenciji za osiguranje depozita. Raspolažem tim podacima za period 2006-2008. godine. To znači da će ovde sada vama biti poznati podaci pre nego što je Vlada dala preporuku kolike da budu naknade članovima i predsedniku upravnog odbora. Prosečna plata po zaposlenom u Agenciji 2006. godine je bila 56.000 dinara, 2007. godine 75.000 dinara i 2008. godine 79.000 hiljada dinara (zaokružujem). Predsednik upravnog odbora, od jula meseca gospodin Ilić, koga pominjete, u periodu 2006, 2007. i 2008. godine imao je 34.000 dinara naknadu. Znači, nije se menjala u tom periodu. Takođe, članovi upravnog odbora u čitavom ovom periodu imali su u proseku naknadu 28.000 dinara. Dakle, i 2006. i 2007. i 2008. godine. Što se tiče direktora Agencije, 2006. godine je imao, opet zaokružujem, 238.000, 2007. godine 283.000 i 2008. godine 305.000. Tražili ste od mene podatke i ja sam vam podatke dala. Što se tiče izveštaja o radu Agencije za osiguranje depozita, on je, u skladu sa zakonom, u propisanom roku, dostavljen Skupštini. Znači, Vladi, NBS i Ministarstvu finansija dana 11. jula 2008. godine. Mislim da je takođe gospodin Jojić postavio dosta pitanja vezanih za nadoknadu privatizacionih savetnika u različitim privatizacijama ( A, to ste vi postavili? Izvinjavam se.), povodom privatizacije velikog broja banaka u državnim rukama. Posebno su vas zanimale nadoknade koje je primao ''Citadel'', kao privatizacioni savetnik. Naravno, mogu da vam odgovorim na to pitanje, ali možda, javnosti radi, nije loše da znamo o kojim bankama se radi, ko su bili privatizacioni savetnici i kolike su bile nadoknade, s obzirom da se nadoknade sastoje iz dva dela, dakle, fiksnog dela i procenta vrednosti obavljenog posla. Ovo će, naravno, sve biti poslato i u pisanoj formi. Dakle, Jugobanka a.d. Beograd, privatizacioni savetnik BNP, najpovoljniji ponuđač je bila Alfabanka iz Grčke, fiksna naknada je 150 hiljada dolara, postoji naknada koja je vezana za procenat ugovorenog posla, posao je 152 miliona evra, a to je 1,95% te sume. Dakle, ukupna naknada jeste 2,9 miliona evra. Kontinental banka - opet isti privatizacioni savetnik, znači BNP. Fiksna naknada je bila 60.000 dolara i naknada po uspešnoj transakciji 1,95%, znači 960.000 evra. Novosadska banka - isti privatizacioni savetnik, BNP, fiksna naknada 90.000 dolara, procenat od obavljenog posla je 1,95%, ukupno 1,4 miliona evra. Niška banka a.d. Sada ono što pretpostavljam da poslanika Buhu najviše interesuje, to je ''Citadel''. Moram samo da vas obavestim da je, praktično, privatizacioni savetnik bio ING, koji je uzeo ''Citadel'' kao potprivatizacionog savetnika, tako da se znaju iznosi koliko je dobio ING, a on je onda platio ''Citadelu'' koliko je mislio da mu pripada. Fiksna naknada 100.000 dolara, procentualno 1,9%, sve zajedno 270.000 evra, na vrednost od 15,87 miliona. Vojvođanska banka - privatizacioni savetnik ''Nomura'', nije bilo fiksne naknade, nego samo po procentu izvršene transakcije, a transakcija je bila vredna 368 miliona evra. Znači da je privatizacioni savetnik dobio 4,45 miliona evra. Panonska banka - tu je takođe ''Citadel'', kao neko koga je angažovao ING, nema fiksne naknade, samo procenat izvršene transakcije, a taj procenat iznosi 1,40%, znači to je 1,7 miliona evra. Kredi banka, Kragujevac - privatizacioni savetnik je ''Epik'', ima samo fiksnu naknadu i ona iznosi oko 35.000 evra. Što se tiče Privredne banke Pančevo, sada mogu samo da kažem da će sve zakonske mogućnosti biti upotrebljene. Znači, znam za slučaj, znam da je bila kontrola Narodne banke Srbije i ono što mogu da kažem je da će sve zakonom dozvoljene mogućnosti biti upotrebljene. Što se tiče odgovora na pitanja o troškovima stečaja četiri banke i koliki su gubici prihoda po osnovu zakupa zemljišta, kako je neko rekao, a da su tajkuni ti koji zakupljuju zemljište, moram da priznam da ne znam taj odgovor u ovom trenutku, ali ću pokušati da se raspitam. Takođe, gospodin Buha je hteo da podseti Vladu koje sve mogućnosti stoje pred državom kada je u pitanju borba protiv finansijske krize. Htela bih da vas podsetim da sam rekla šta čini paket mera i da se u tom paketu mera nalaze i poreski zakoni, ali ako treba, da ponovim: Zakon o osiguranju depozita, garancija za novo zaduživanje banaka, garancija države, različiti oblici intervencije države koje podrazumevaju kapitalnu injekciju, a o kojoj ću nešto kasnije reći, podrazumevaju samo kao krajnju meru, poreska oslobođenja, ali takođe i različite oblike intervencije države iz budžeta sektoru privrede. Vi kažete da država nema tih sredstava ili da su ta sredstva mala. Sve je pitanje mere. Kažem vam, 10% budžeta jesu diskrecioni rashodi. To je reda veličine 74 milijarde. U okviru tih 74 milijardemoraju da se nađu kapitalni izdaci i moraju da se nađu krediti države. Svi krediti države jesu krediti pod povoljnijim uslovima. Znači, kapitalni izdaci u okviru tih 74 su 40, a to što su krediti pod povoljnijim uslovima, koji uključuju kredite Fonda za razvoj, jesu otprilike 25 milijardi dinara u budžetu za 2009. godinu. Tih 25 milijardi uključuje 5 milijardi iz budžeta direktno Fondu za razvoj, ali ne treba zaboraviti da Fond za razvoj ima vlastita sredstva, koja su reda veličine 16 - znači, 16 plus 5 je 21 milijarda. Htela bih da nešto napomenem o često izricanom apelu da država ne radi dovoljno i da su baš u ovom trenutku neophodna velika poreska oslobođenja. Stvarno bih htela da apelujem na vas, kao narodne poslanike, da se ne može u istom trenutku tražiti od države veća podrška, veća pomoć, a da nema ili da se odriče poreskih prihoda. Prosto, račun morate platiti. Takođe, htela bih podsetiti da najvažnije poreske stope u Srbiji, koje su ovde toliko puta kritikovane, jesu relativno niske. I ne samo to, nego su velika poreska oslobođenja. Kada, recimo, hoćete da izvedete kolika je efektivna poreska stopa na porez na dobit, videćete da je ona samo 5% i da je nema takve na svetu. Znači, carinske stope su visoke, ali poreske stope u Srbiji, to se može uporediti, spadaju u red nižih poreskih stopa. Posebno akcize, posebno PDV, posebno porez na dohodak i posebno porez na dobit. Ja ne volim da uzimam Hrvatsku kao primer, ali tamo je recimo PDV 22%, u Mađarskoj je 23%. Naša poreska stopa, sa izuzetkom 4-5 zemalja, ima najnižu stopu PDV. Nisam sasvim razumela narodnog poslanika Zorana Nikolića, ali bih pokušala da na njegovo pitanje odgovorim na sledeći način. Mislim da se pitanje odnosi na postupak kupovine akcija banaka koje svojim poslovanjem ugrožavaju finansijsku stabilnost, ali sa aspekta činjenica da država, odnosno Narodna banka, tu ima previše slobode i da tu slobodu treba ograničiti. Na to pitanje mogu samo da odgovorim da ne postoji ni narodna, odnosno centralna banka u svetu, ni država, koja nema izvesna diskreciona prava. Lično, više volim pravila, ali ako mi neko nađe zemlju u kojoj možete samo na osnovu pravila da vodite fiskalnu i monetarnu politiku, volela bih da mi to kaže. U ovom slučaju jeste diskreciono pravo države. Objašnjava se činjenicom da država, odnosno narodna banka, nekada mora biti fleksibilna i brzo reagovati. Ali, opet podsećam da je ovo samo u krajnjoj nuždi. Za mene je najkorisniji podsticaj koji sam dobila od parlamenta i od vas svih insistiranje na kontroli trošenja javnih sredstava, pre svega mislim na zarade javnih preduzeća, akcionarskih društava, agencija u kojima država ima svoje vlasništvo. Taj problem očigledno postoji duži niz godina i za mene će, recimo, biti lični izazov da pokušam da ga rešim. Vi ćete to na kraju oceniti. Na kraju bih predložila poslaniku Markićeviću, ako je još uvek tu, sastanak koji ću organizovati zajedno sa predstavnicima Trezora, Ministarstva sporta i mojom malenkosti, jer zaista mislim da, kada postoji dobra volja i novac, svaki problem možemo rešiti. Hvala.
Narodni poslanik Miloš Radulović. Da li želite da govorite o povredi Poslovnika? To je potpuno neuobičajeno. Znate da je, po Poslovniku, na kraju rasprave u pojedinostima, a pre završetka pretresa, na predstavniku Vlade da da završnu reč i nakon toga se zaključuje pretres, ali izvolite. Naravno, izvolite.
Pozivam se na član 104: ''Narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine''. Zarad javnosti i građana Srbije želim da kažem da je u trenutku kada je ministarka davala završnu reč u sali Skupštine na početku njenog izlaganja bilo je prisutno 19 poslanika vladajuće koalicije. U ovom trenutku ih ima 24. Nijedan šef nijedne poslaničke grupe vladajuće koalicije nije bio u sali kada je ministarka Diana Dragutinović davala završnu reč. To najbolje pokazuje kakvo mišljenje pripadnici vladajuće koalicije imaju i kakvu podršku daju ministarki Diani Dragutinović.
Narodni poslaniče, vaše obrazloženje o povredi člana 104. ne pokazuje ama baš ništa. Molim vas da ne zloupotrebljavamo Poslovnik, pogotovo što sam naglasila da je potpuno neuobičajeno da se daje reč za povredu Poslovnika, pogotovo ne za ovakvo obrazloženje. Narodni poslanik Milorad Buha želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
S obzirom da je ministar finansija ovde rekla da će prihvatiti određene sugestije i opozicije i pozicije, svih onih koji su dobronamerno želeli da pomognu ministru finansija, Vladi i svim državnim institucijama, jer nas očekuje ozbiljna kriza i moramo se ozbiljno svi uhvatiti u koštac sa nadolazećim problemima, koji su već prisutni ali će biti daleko teži, sugestija SRS i ono što smo naglašavali gotovo svakog dana jeste da se limitiraju zarade direktora javnih preduzeća. Kako? Pravilnik, uredba Vlade, na jedan mesec, na jednu godinu, na dve godine itd. Možete prolongirati, menjati, prilagođavati itd. Neprimereno je da direktor javnog preduzeća zaradi osam, devet, deset plata, 12 kod Krišta (ni sada ne znamo da li je to 10, 12, 15, 20 plata), predsednika Republike. Da li je to primereno našem društvu? Ponavljam, predsednik Upravnog odbora Agencije za osiguranje depozita prima 34.000, u odnosu na predsednika jedne institucije, takođe državne, koja je primila milion i dvesta, 35-36 puta više. Zar je to primereno? Kako to oceniti? Rukovođenje državnom institucijom i elemente kontrole postavlja Vlada,postavlja ministarstvo, i vi, kao ministar, morate te elemente predložiti Vladi, prilagoditi, uskladiti itd. Takve razlike nisu primerene, one su vrlo štetne. Kako motivisati jednog predsednika upravnog odbora u odnosu na drugog predsednika upravnog odbora? Odgovorno tvrdim da je ovo mesto i pozicija ovog predsednika upravnog odbora, s obzirom na obim poslova, daleko, po nekoliko puta, možda i 35 puta veća nego što je mesto predsednika Upravnog odbora Centralnog registra hartija od vrednosti. Sugestija ide u tom pravcu – ograničite. Zašto ne ograničavate? Pre mesec i po dana, kada su ovde izašle te informacije, rekli ste da ćete to napraviti, niste napravili. Zašto niste napravili? Ko tu kome brani? Vi, kao ministar finansija, morate to predložiti i vi ste sebe ogradili. Neka premijer izađe i neka kaže da je to opravdano, da je to zbog složenosti ovoga ili onoga, neka on ide sa argumentacijom kojom hoće, ali to se mora ograničiti. Nadalje, pitanje naknada privatizacionih savetnika. SRS ukazuje da je to krađa, otimanje sredstava. Dobio sam pismeni odgovor: naknadekoje se uzimaju po dva osnova - fiksni iznos i naknada na konto prodaje kapitala. Otkud pravo bilo kome da tako nešto ugovori? To je štetan ugovor. Kakve ima veze intelektualna usluga jednog...? (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Hvala.
Zaključujem pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, da ćemo danas raditi i nakon 18.00 časova. Sada određujem pauzu do 16.00časova. U 16.00 časova ćemo popodnevni rad početi raspravom u pojedinostima po 12. tački dnevnog reda - Predlogu zakona o izmeni Zakona o putnim ispravama. (Vjerica Radeta, sa mesta: Do kada radimo, da ne bude, kao prošli put, nesporazuma?) Moramo da napravimo dogovor i zbog prenosa.
Nastavljamo rad. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENI ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA (pojedinosti) Pozdravljam ministra unutrašnjih poslova i prvog potpredsednika Vlade gospodina Ivicu Dačića. Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik Milorad Buha 13. novembra 2008. godine. Primili ste i mišljenje Vlade o podnetom amandmanu. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada nije prihvatila amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Buha želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime SRS podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. U članu 53. matičnog zakona predložio sam da se reči. "31. decembra 2008. godine" zamene rečima. "30. jun 2009. godine". Vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem da se ''amandman ne prihvata budući da se sagledavanjem svih uslova potrebnih za izdavanje putnih isprava po novom Zakonu o putnim ispravama došlo do procene da je optimalan onaj rok koji je naveden u članu 1. Predloga zakona''. Bitno je napomenuti da je ovaj zakon ovih dana izazvao ogromne polemike u javnosti, s obzirom da je ogroman broj građana koji imaju staru putnu ispravu, prema odredbama Zakona o putnim ispravama, bio u nemogućnosti da putuje. S obzirom da su novogodišnji i božićni praznici, da puno naših građana želi da putuje u inostranstvo, bilo bi im onemogućeno da otputuju u druge države jer je stara putna isprava, prema odredbama ovoga zakona, važila do 31. decembra ove godine. Imamo situaciju da aktuelna vlast koristi priliku da se baci na opoziciju, da kaže – evo, sada zbog toga što nas blokiraju u parlamentu, zbog toga što ne možemo usvojiti izmene i dopune ovoga zakona, nismo u mogućnosti da izađemo u susret građanima i vi, građani, moraćete, nažalost, da ostanete za novogodišnje i božićne praznike u državi, nećete moći otputovati u onom pravcu gde ste planirali. Istina je potpuno drugačija. Istinu je saopštio ovde, kada smo raspravljali o ovom zakonu u načelu, i sam ministar unutrašnjih poslova, kada je rekao da se novi pasoš nije mogao izdavati u onim rokovima koji su predviđeni zakonom zbog ''objektivnih teškoća i tehničkih nemogućnosti''. Iza ove rečenice krije se mnogo, ali ova rečenica i ovaj stav ministra unutrašnjih poslova opovrgava sve ono što smo slušali ovih dana, a to se odnosi na kritike vlasti upućene opoziciji. Naime, sam Zakon o putnim ispravama stupio je na snagu 9. oktobra 2007. godine, a primenjuje se od 9. aprila 2008. godine. Znači, imali smo punih osam meseci, a i ovih šest meseci pre toga, otprilike godinu i po dana, da izvršimo pre svega administrativno-tehničke i sve druge pripreme, da se krene u izdavanje novoga pasoša i da ispunimo želje i zahteve građana i da ispoštujemo i zakonsku normu koja je obavezujuća za sve pa i za aktuelnu vlast i Ministarstvo unutrašnjih poslova. Ono što smo mogli u ovih godinu i po dana da čujemo od strane aktuelne vlasti je da su pojedini predstavnici vlasti izlazili i govorili da su to čisto tehnički poslovi koji će se odraditi rutinski, kao što se odradilo i do sada i da će se biometrijski pasoš, ono što je uslov za liberalizaciju uvoza, pustiti u normalnu upotrebu onoga trenutka kada se reše te tehničke i administrativne stvari, koje su propratne u ovoj situaciji. Gospodin Đelić je još u toku 2007. godine rekao da je to rutinska stvar i da ćemo već negde od trećeg meseca 2008. godine dobiti novi biometrijski pasoš. Nažalost, nije se to ispunilo, imali ste ogromne probleme u tehničkoj pripremi, pa je čak u toj pripremi za izdavanje novog biometrijskog pasoša Đelić zabranio guverneru Narodne banke Srbije da iznosi informacije o problemima u tehničkoj pripremi za izdavanje biometrijskog pasoša. Zbog čega? Zbog toga što su uz te tehničke probleme, jer se radi o sedam elemenata zaštite, postojali i drugi problemi. Otvorili smo ih mi, predstavnici SRS. Radilo se o nabavci specijalne opreme za izdavanje biometrijskog pasoša, a prema nekim informacijama, gospodin Todorović ih je ovde izneo, ta oprema je koštala 30 miliona evra. Bez obzira na kupovinu te opreme i bez obzira na sve tehničke pripreme, kasnilo se, pa se kasnilo. Nažalost, evo, došli smo do kraja ove godine, uznemirili smo javnost, stvorili smo ogromne probleme građanima Srbije, a rešenje nismo našli. Rešenje je opet u izmenama i dopunama zakona, koji je, evo, pred nama u klupama. Moramo ga menjati samo zbog neozbiljnosti, neažurnosti, a iza svega toga možemo reći da postoji verovatno i određeni elementi sumnje s naše strane da postoji nešto drugo što je glavni problem u svemu ovome. Znači, ne samo objektivne poteškoće i tehnički problemi, nego i određeni drugi elementi o kojima moramo razgovarati. Što se tiče liberalizacije viznog režima, koja je vezana uz izdavanje ovog pasoša, aktuelna vlast je napravila ogromne propuste. Pre svega, nismo završili zakonsku regulativu koja je neophodna za završetak liberalizacije. Pored toga, čekaju nas administrativno-pravni poslovi, izdavanje raznih pravilnika, uputstava, direktiva itd., onda interna dokumentacija i interna uputstva Ministarstva unutrašnjih poslova za izdavanje pasoša i, pored toga, svi oni poslovi administrativni i tehnički, pa i tehničko-tehnološki, koji su neophodni da bi se završio celokupan postupak oko liberalizacije viznog režima. Ovde smo od ministra unutrašnjih poslova pre nekoliko dana, kada smo razmatrali izmene i dopune ovog zakona, dobili nekoliko informacija vezanih za zakonsku regulativu i podzakonske propise koji su neophodni da se usvoje. Posle svega toga, kada Ministarstvo izađe sa zakonskim predlozima pred ovu skupštinu, imamo period implementacije. Implementacija u našim uslovima teče pa teče. MUP i naši državni organi nisu dovoljno spremni da izvrše sve postupke implementacije koje nam nalaže Evropska unija. Ovde smo slušali kritiku opozicije, kako je opozicija kriva za sve, ali se morate osvrnuti unutar svojih redova, videti svoje propuste i krenuti u rešavanje tih problema jer nećemo lagano izaći na crtu, vezano za liberalizaciju viznog režima. Iskoristiću ovu priliku i obratiti se ministruunutrašnjih poslova jer sam postavio jedno poslaničko pitanje, dobio sam odgovor i nisam zadovoljan odgovorom. Radi se o pitanju – šta Ministarstvo unutrašnjih poslova čini vezano za brojna ubistva, progone, maltretiranja, privođenja na informativne razgovore Srba u Hrvatskoj i šta MUP čini u smislu pružanja pomoći Srbima koji su diskriminisani u Hrvatskoj? Dobio sam odgovor u dve rečenice i pročitaću ih. "Ministarstvo unutrašnjih poslova Republike Srbije nadležno je za razrešenje sudbine nestalih lica i prikupljanje informacija i dokaza u vezi sa počinjenim ratnim zločinima, kao i lišenja slobode svih odgovornih lica za počinjene ratne zločine na teritoriji bivše SFRJ, uključujući i teritoriju Republike Hrvatske. Vezano za ostala pitanja sadržana u poslaničkom pitanju narodnog poslanika Milorada Buhe, koja se odnose na navodna ubistva, progone, maltretiranja i privođenja na informativne razgovore lica srpske nacionalnosti u Republici Hrvatskoj, mišljenja smo da navedena pitanja spadaju u oblast vođenja državne politike i međudržavnih odnosa, i da su za odgovor na njih nadležni predsednik Republike, Vlada Republike Srbije i Ministarstvo spoljnih poslova Republike Srbije." Ministre, nisam zadovoljan. Pre neki dan ste bili u Hrvatskoj, potpisali ste sa ministarstvom unutrašnjih poslova Republike Hrvatske sporazum o saradnji. Verovatno niste iskoristili tu priliku da ukažete na ogromne probleme Srba u Hrvatskoj, na diskriminaciju Srba koju sprovode hrvatski državni organi itd. Koristim ovu priliku da vam dam nekoliko materijala Vlade Republike Srpske Krajine i predajem ih.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dragan Todorović, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ni manje izmene zakona, ni većih problema kada je u pitanju ovaj zakon. Vi ste, pre svega, imali prilike da u raspravi u načelu čujete sve što je bilo vezano za ovaj zakon i na koji način je on zloupotrebljavan u predizbornoj kampanji. Hajde sad da pogledamo ove izmene i dopune, gde vi tražite da se važenje ovog zakona produži do 31. decembra 2009. godine. Šta to govori? To, pre svega, govori građanima Srbije, a i nama poslanicima, da Vlada, Ministarstvo, Narodna banka, odnosno Zavod za izradu novčanica, koji štampa pasoše, nije u stanju da ovaj posao obavi za šest meseci, kao što je predložio Milorad Buha, poslanik SRS. To su ozbiljni problemi, odnosno nešto što svaki građanin, svaki poslanik odmah može da uoči i da dođe do istog zaključka. Sledeća stvar koja je izuzetno važna kada je u pitanju ovaj zakon i problem vezan za to da Vlada nije uspela da održi obećanje i da do 31. decembra zameni pasoše, nego mora da ih traži jer dolazi veliki broj građana u problem zato što pasoši nisu mogli da se izrade, jeste da vi ništa niste preduzeli ili niste bar obavestili javnost o svim činjenicama vezanim za zloupotrebu oko izrade ovih pasoša, nabavke opreme i svega ostalog, a tu se, koliko se sećam, radi o cifri od 30 miliona evra. Takođe, gospodine ministre, postavlja se pitanje – kako je uopšte taj posao dobilo neko drugo ministarstvo kada je to trebalo da radi Ministarstvo unutrašnjih poslova? Znate, ako je, valjda, pet evra po jednom pasošu, milion pasoša je pet miliona evra. Provizijica mala ali fina, lepa, a vi znate da je to protivzakonito i da je trebalo da učinite sve što je u vašoj moći da danas poslanicima, povodom primedaba koje smo imali ovde vezano za kriminal oko izdavanja novih pasoša, kažete šta ste sve preduzeli i da obavestite i Skupštinu i poslanike o tome ko je odgovoran zbog toga što smo mi kasnili u Evropu. Vi, gospodine ministre, znate da je ovo jedan od uslova da bismo stigli u Evropu. Kako ćemo da stignemo sa starim pasošima? Ili, možda će oni u Evropu da puste samo ove sa novim pasošima, a sa starim pasošima neće? Prema tome, to su ozbiljni problemi u koje ste vi doveli građane Srbije i trebalo je da odgovorite na ta pitanja i da poslanicima kažete šta ste sve preduzeli vezano za probleme sa kojima će se suočiti. Takođe, gospodine ministre, moram da vam kažem da su vaš predlog izmena i dopuna Zakona u velikoj meri poslanici vladajućih stranaka na svaki mogući način želeli da iskoriste, mogu da kažem čak i nečasno, tako što su želeli da optuže opoziciju kako navodno građani Srbije, zbog toga što se mi javljamo po amandmanima, što radimo u ovoj skupštini, neće moći od Nove godine da putuju u Evropu. To je, izgleda, jedini način da se vi izborite sa problemima sa kojima ste suočeni u Vladi, da pokušate da optužite opoziciju za sve one probleme u koje ste doveli ovu državu, vaša vladajuća koalicija, a odgovornost prebacite na opoziciju. To se radi i sa budžetom. Evo, već pokušavaju da objasne građanima Srbije kako penzioneri neće dobijati penzije, neće stizati socijalna pomoć, neće stizati plate - zato što budžet neće biti usvojen na vreme. (Predsednik: Vreme.) Doduše, Vlada je učinila sve što je u njenoj moći, ali izgleda da su joj mogućnosti mnogo male. Jer, umesto da budžet usvoji 1. novembra, oni su to uradili 7. decembra, pa su tek 8. dostavili taj predlog poslanicima Skupštine Srbije, a sad na sav glas kukaju kako će poslanici opozicije da daju amandmane na budžet. Prosto je neverovatno kako vam samo padaju takve ideje na pamet. (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, završavam. Bar ste vi, gospodine ministre, dosta dugo, ili kratko, pre svega bili u vlasti, pa onda malo u opoziciji, pa ponovo u vlasti, vi znate da je budžet zakon na kome se stranke dele da li su stranke opozicije ili stranke pozicije. Još jedna stvar, gospodine ministre, samo da vas podsetim na vašu obavezu. Kada ćete obavestiti javnost ko je ubio Ranka Panića? Prošlo je dosta vremena, vidite šta se dešava u Grčkoj, kakvi su sve problemi proizašli iz toga, zbog ubistva jednog demonstranta, a građani Srbije očekuju, porodica gospodina Panića očekuje da ministarstvo izađe sa saopštenjem i da se preduzmu sve zakonom predviđene mere protiv onoga ko je prekršio zakon, odnosno upotrebio neprimerenu silu (Predsednik: Gospodine Todoroviću, moraćete da završite.) prema pokojnom Ranku Paniću. Hvala.
Za reč se javio gospodin Šami, takođe po amandmanu. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, gospodo ministri, spremio sam diskusiju da podržim prvobitnu verziju amandmana koji je podneo gospodin Buha, u kojoj je tražio da se rok pomeri sa 2009. na 2010. godinu, i baš to sam hteo da podržim, jer je to, naprosto, davanje većih prava građanima. Jedan veliki broj naših građana ima pasoše, više kao neki simbol njihove slobode, ali ih nažalost, zbog materijalnih nemogućnosti, ne koriste, ne putuju i nemaju potrebe mnogo da žure sa promenom tog dokumenta. Nisam sklon da podržim ovu verziju amandmana gospodina Buhe jer mislim da to nema nikakve veze sa državnim organima. Time se samo građanima skraćuju rokovi, stavljaju se u situaciju da neke poslove moraju jako brzo da obave, a ne vidim razloga za to. Međutim, ima nešto što valja kazati, što zameram gospodinu ministru i uopšte Vladi. Naime, početak zamene pasoša je zbog raznih, kako smo obavešteni, tehničkih razloga, hajde da ih nazovemo tehničkim razlozima, pomeren i ... (Predsednik: Molim vas, nemojte ometati gospodina Šamija.) Mislim da bi valjalo da oni koji sede u sali slušaju govornike. Dakle, pomeren je početak promene pasoša i još letos je bilo potpuno jasno, kao dan, da se do 31. decembra pasoši ne mogu zameniti. Ono što ja zameram, jeste da se ovaj zakon mogao naći na dnevnom redu Skupštine još u septembru. Nije ovo neki komplikovan zakon. Razumem da nekad postoje zakoni koji su komplikovani, dugački, tretiraju neke ozbiljne probleme, pa ih je teško pisati. Ovaj se zakon, to je svima jasno, piše za pet minuta i nije bilo nikakve potrebe da se čeka sednica koja je počela u novembru, a završiće se u decembru. Pri tom se vrlo nekorektno spočitava opoziciji da, bože moj, brani građanima mogućnost produženja roka, što je u najmanju ruku licemerno. Prema tome, ovaj smo zakon mogli čak i na nekoj posebnoj sednici, koja bi trajala pet minuta ili pola sata, da usvojimo još u septembru. Da ne kažem da smo mogli još i u avgustu, ali ova skupština, na nesreću, u avgustu nije radila. Da ne pričamo mnogo, zakon će, naravno, biti usvojen koliko sutra ili prekosutra, a žao mi je što prvobitan tekst amandmana gospodina Buhe nije ostao, ja bih ga podržao i ne znam da li gospodin ministar razmišlja o tome, možda bi valjalo kao krajnji rok i navesti 31. decembar 2010. godine. To ništa ne bi smetalo. Svako ko želi, može pasoš da zameni koliko sutra ili prekosutra, a ljudima koji nisu, nažalost, u prilici da putuju u inostranstvo, a takvih ima jako mnogo jer nemaju novca, trebalo bi dati jedan komotan rok da u nekom trenutku produže svoj pasoš. Tu oni mogu malo i da kalkulišu, jedan deo tih starih pasoša će i da istekne u međuvremenu, pa neka iskoriste. Ljudi sve više i sve češće vode računa o svakom dinaru i što da im propadne šest meseci ili godinu dana važenja pasoša. Toliko, hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Gospodin Batić, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, gospodo ministri, mislim da nam je svima jasno da je neophodno da se produži rok važenja postojećih putnih isprava, odnosno pasoša, jer je to u interesu građana Srbije, s tim što zaista nije trebalo da se dođe u potpuni cajtnot. Ljudi koji su planirali da putuju već za Svetog Nikolu ili za katolički Božić ili uoči praznika, to će jedva moći da učine, a neki će morati za nekoliko dana da odlože ta svoja putovanja. Ali, šta je, tu je. Očito je da eksperiment prethodne vlade nije urodio plodom, a i postojeća Vlada je, pre svega kroz usta potpredsednika Đelića, davala olaka obećanja. Sećate se da je obećano da će početkom godine, odnosno u martu, krenuti novi pasoši, pa smo onda prisustvovali onoj dodeli prvih 50 novih pasoša našim mladim, talentovanim, perspektivnim ljudima, pa se ispostavilo da ti pasoši tehnički nisu u redu, pa su onda po drugi put uručili prvih 50 pasoša, Đelić je sedeo negde u ćošku, a pasoše je uručio direktor policije gospodin Veljović, pa je onda obećavan tempo do kada će pasoši biti urađeni i obezbeđeni za sve one građane koji žele da zamene putne isprave, pa su ljudi izloženi raznim šikaniranjima, pa je dokazano da je tih novih pasoša premalo i da možda jedan ili dva procenta građana još uvek nema pasoš države Srbije. Paralelno s tim išla su obećanja da ćemo do kraja godine biti na beloj šengenskoj listi. To neće biti građani Srbije, nego će biti građani Crne Gore. Zato sam jutros zamolio predsednicu parlamenta da, u ime Skupštine Srbije, čestitamo Skupštini Crne Gore aplikaciju za kandidaturu za članstvo u EU, da priznamo da su ljudi uspešniji od nas, ma šta mislili o njima, da nam i to bude podsticaj i motiv, a ne da se ljutimo i durimo. Sad se više ne obećava bela šengenska lista ni za iduću godinu. Sad se ćuti, jer je neizvesno da li ćemo biti kandidati za članstvo u EU do kraja 2009. godine. Ovde imamo još jedan paradoks. Kakvu mi to putnu ispravu i koji mi to pasoš produžavamo? (Predsednik: Vreme, gospodine Batiću.) Nije, niste dobro tumačili Poslovnik. Ako bismo se striktno držali neke pravne procedure, po kom to osnovu Srbija produžava pasoše pretprošle države? Mi čak nemamo ni pasoš SCG, nego pasoš SRJ. To je već teatar apsurda. Znam, možda će se pojaviti neki vajni pravni stručnjak da kaže da je Srbija pravni sledbenik SRJ. S tim se slažem, ali govorim o normativi, o pravnom regulisanju određenih statusnih prava. Ipak, dobro je da smo dočekali da se, makar i sa zakašnjenjem, makar uz sva ova neispunjena obećanja, pasoši produže, da ne bismo naše građane pretvarali u građane drugog reda. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku. Gospodine Nikoliću, možete li da sačekate samo da dam jedno obaveštenje? Primili ste ostavku Jagode Jorge na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stavova 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Shodno članu 88. stav 1. tačka 2. i stavovima 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koji je izabrana narodnom poslaniku Jagodi Jorga, izabranoj sa izborne liste Za evropsku Srbiju-Boris Tadić. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zahvaljujem, gospodine Nikoliću i izvinjavam se. Izvolite.
Javljam se po članu 104. Poslovnika. Naime, prethodni govornik je ovde pokušao da nagovori poslanike Narodne skupštine Republike Srbije da iskažu svoje poštovanje prema Skupštini Crne Gore i samoj Crnoj Gori, čak i vladi Crne Gore zbog aplikacije za članstvo u EU, i to da iskažemo poštovanje skupštini države koja je priznala nezavisnost KiM. Mislim da ovo može da uradi samo neko ko ima stan na Svetom Stefanu i koga nešto vezuje za vladu Crne Gore. Običan građanin Srbije, onaj ko misli dobro svojoj državi, onaj ko se bori protiv nametnute nezavisnosti KiM, oni narodni poslanici koji se bore za prava Srba u Crnoj Gori nikako ne bi trebalo da podrže ovaj zahtev, niti bi trebalo da ostanu nemi i bez reči na zahtev da se ponosna Skupština Republike Srbije ponizi i iskaže poštovanje skupštini srpske države koja je priznala nezavisnost KiM. (Poslanici SRS sve vreme izlaganja narodnog poslanika Tomislava Nikolića lupaju o klupe.)
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Repliku ima gospodin Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodna poslovica kaže: čovek se češe tamo gde ga svrbi. Gospodine Nikoliću, ponovo ne demonstrirate neke vrednosti za koje se deklarativno zalažete. Znam da nije u duhu ideja i stavova istočnoevropske desnice, jer vi ste istočnoevropska desnica, a razmislite da li je to uopšte moguće ili je to onako contradictio in adjecto, ako kao pravnik znate šta to znači, mada ne verujem. Dakle, vi ste za svađe, sukobe, polarizacije. Crna Gora je naš najbliži sused. Mi možemo vlast Crne Gore da volimo ili ne volimo, da poštujemo ili ne poštujemo, ali činjenice su činjenice. Crna Gora je aplicirala za članstvo u EU i, ako želimo dobrosusedske odnose, to treba prihvatiti i to na neki način treba pozdraviti, jer je to stvar političke i diplomatske kurtoazije. Znam da vi ne znate šta to znači, a s druge strane, gospodine Nikoliću, u pravu ste, imam garsonjeru od 29 kvadrata na Svetom Stefanu, ali ona potiče od pre 14 godina. Nisam kao državni funkcioner dobio stan od nekoliko ari kao vi, nisam od poslaničke plate napravio vilu kao vi. Ja sam sve zaradio mnogo pre nego što sam bio vlast, isključivo radeći kao advokat. Ne znam šta vam uopšte treba polemika sa mnom. Ovo je moj politički stav. Možete s tim da se složite ili ne složite, ali kažem vam, dok god pravimo barijere i zidove prema susedima, neka priča o EU i o našoj budućnosti i o vašem evropejskom putu, zaista nema nikakvog smisla.
Gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku, a kada budemo izglasali ovaj zakon, onda ćemo moći da idemo u Crnu Goru. Znači, bilo bi dobro da izglasamo ovaj zakon.
Pošto vi, gospođo Đukić-Dejanović, nigde ne pokazujete svoj pasoš, trebalo bi da znate da se u Crnu Goru još uvek putuje bez pasoša i da ovaj zakon nije preduslov za putovanje u Crnu Goru. Ne polemišem ja ovde sa ličnostima, nego sa stavovima. Narodna skupština Republike Srbije služi da se sučeljavaju stavovi, a ne ličnosti. Dakle, vaš stav je izdajnički, a moj stav nije stav evropske desnice. Moj stav je stav jedne stranke koja pripada umerenoj srpskoj desnici. Ja se ne mešam u te vaše evropske podele, mene to ne interesuje. Ali, onaj građanin Srbije, onaj narodni poslanik, onaj Srbin koji kaže da treba da priznamo demokratiju Crne Gore koja je Srbe potpuno izbacila iz Ustava, izbacila naš jezik, izbacila građane koji u većini pripadaju Srpskoj pravoslavnoj crkvi, nametnula im novu crkvu, ona vlast koja je za vreme bombardovanja Jugoslavije optuživala Srbiju da čak i Crna Gora može da bude bombardovana zato što se Vojska Jugoslavije nalazi na njenoj teritoriji, ta vlast, gospodine Batiću, ne zaslužuje da ovde bude pohvaljena. Vlast se uvek oličava i kroz većinu u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, ne polemišem sa vama, ni sa vašim političkim lupinzima. Polemišem sa stavom da ovde treba pozitivno govoriti o vlasti u Crnoj Gori. Vlast u Crnoj Gori ne zaslužuje poštovanje Srbije. (Poslanici SRS sve vreme izlaganja narodnog poslanika Tomislava Nikolića lupaju o klupe.)
Gospodo poslanici, molim vas da ne koristite povrede Poslovnika kako biste sprečili da radimo danas i po narednoj tački dnevnog reda. Reč ima gospodin Batić, povreda Poslovnika.
Gospodine Nikoliću, vi baš ništa niste naučili. Nije mi jasno zašto svoje moralne karakteristike pripisujete meni. Zar vam nije dosta priče o izdajnicima ili o izdajniku? Ne morate te epitete, koje već dugo vremena za vas važe, da prebacujete na druge. Ta priča o patriotama i izdajnicima je ovu zemlju i dovela dovde, da bude poslednja na putu ka Evropi, a taj vokabular je upravo kočnica na putu ka Evropi. Uostalom, nisam ni rekao za vas da ste evropska desnica, već istočnoevropska desnica, sa Kazahstanom, Azerbejdžanom, Belorusijom. Ako tamo ima desnice, onda među njima tražite svoje spoljnopolitičke partnere. Crna Gora ima parlament koji reprezentuje građane Crne Gore. Kao što je parlament Srbije reprezent većine građana Srbije, tako je isto i sa parlamentom Crne Gore. Prema tome, može se to nekome sviđati ili ne, ali to su fakti. Uostalom, gospodine Nikoliću, u svako doba dana i na svakom mestu vi i ja možemo polemisati o tome ko je učinio više, ili bar pokušao da učini više, i za Srbe sa KiM i za Kosovo i Metohiju.
Gospodin Žika Gojković ima reč, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo, reklamiram povredu Poslovnika, član 104. Mislim na izlaganje gospodina Nikolića, koje smo malopre imali prilike da čujemo. Jednostavno, ne mogu da ne odgovorim na ono što je rekao. Pretpostavljam da će ovo možda produžiti diskusiju o nečem drugom, a ne o onome o čemu bi trebalo da govorimo, ali moram ovo da kažem. Smatram da su izdajice oni koji izdaju svoje prijatelje, kumove, koji preko noći zaborave na monarhiju i koriste sve samo zarad jeftinih političkih poena. To smo sada imali priliku da vidimo i u ovoj novoformiranoj stranci. Nažalost, veliki broj građana se uvek oduševljava nečim novim i u početku daje glasove za takve, ali vrlo brzo shvate koliki je to promašaj. Što se tiče evropskih principa i evropske desnice, najbolje odnose sa susedima uvek su zagovarale stranke koje su evropska desnica, među njima i SPO. Kada pogledamo izlaganje gospodina Nikolića, gospodo radikali, nažalost, moram da kažem da se, po nekim shvatanjima, vidi da je on još uvek vaš, iako ga vi ne želite. Zamolio bih sve da se vratimo na dnevni red i da nastavimo da radimo kako to građani od nas očekuju. Hvala.
Zahvaljujem na konstruktivnom predlogu. Gospodin Zoran Ostojić ima reč, izvolite. Po Poslovniku, je l' te?
Predsednice, uvaženi zameniče premijera, koleginice i kolege poslanice i poslanici, zaista želim da branim dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, koja ima proevropsku vladu, u kojoj je većina poslanika proevropska, neki odavno, neki od skoro. Crna Gora je naš sused, do juče smo bili u zajedničkoj državi. Oni su rekli da će svoj nacionalni državni cilj, a to su evroatlantske integracije, ostvariti brže ako obnove svoju državnost. To su učinili 2006. godine. Oni su podneli kandidaturu za članstvo u Evropskoj uniji. Ja lično i moja poslanička grupa mislimo da na tome treba da im se čestita. Koliko znam, i potpredsednik Vlade Srbije gospodin Đelić je čestitao Crnoj Gori na tome. Zaista me čudi da ili vi, gospodine Dačiću, ili šefica poslaničke grupe vladajuće većine, odnosno Demokratske stranke, ne izađete ovde i odbranite dostojanstvo parlamenta i kažete da je to čin kome mi težimo, kome su oni stigli pre nas i da zbog toga ne treba da budemo ljubomorni, pakosni, da su to naše komšije bile, sad su i biće, i da, jednostavno, ne treba zavideti tuđem uspehu, nego treba biti ponosan što je neko, s kojim smo toliko godina proveli zajedno, uspešan u onome što mi, što većina u ovoj sali takođe želi za Srbiju. To bi bila, na pravi način, odbrana dostojanstva ove skupštine, a ne vređanje suseda. Nama je drago što Vlada, sa zakašnjenjem, posluša LDP. Rekli smo - nemojte da povlačite ambasadore. Povukli ste ih, a posle ste ih vratili. Rekli smo - nemojte da proterujete crnogorskog i makedonskog ambasadora. U redu, posle ste rekli - neka dođu. Znači, to je put kojim mi pokazujemo u praksi da smo posvećeni Evropi, evropskim vrednostima i evropskim integracijama. Nije put ono što smo čuli ovde o Crnoj Gori, koja je zaista postigla uspeh, uspeh kome mi težimo, a kome smo toliko daleko, i sve dalje i dalje, a posebno ćemo biti daleko ako se potpiše kupoprodajni ugovor za NIS bez garancija za gasovod. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Slobodan Maraš, po Poslovniku, takođe.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 104. Za ovom govornicom je gospodin Tomislav Nikolić pokušao ponovo da nam ukaže na to da su pravi prijatelji negde daleko i da su oni oko nas neprijatelji, iako su vlade koje su birale skupštine tih država izabrane legitimno, na demokratskim izborima itd. Međutim, šta je ključ svega, gospodine Nikoliću? Tužno i jadno je bilo slušati vas kad ste napustili SRS i plakali kako je neko za vas rekao da ste izdajnik, strani plaćenik i objašnjavali novinarima i javnosti kako je teško oprati se od tog tereta. Vi ste 18 godina ljude koji sede uglavnom sa ove strane, i nas tamo, jedan deo sa one strane, nazivali izdajnicima, stranim plaćenicima, kukali ste i plakali što je neko to za vas rekao, i sad ste opet gospodinu Batiću rekli da je to što on priča izdajnička politika. Dokle više? Vi možete stvarno da promenite i red u kome sedite, i odelo koje nosite itd., ali ćud ne možete, reči ne možete, ono što mislite i osećate ne možete. Za vas su izdajnici svi koji malo drugačije misle od vas, koji žele dobro i sa susedima i sa onima koji, u krajnjoj liniji, sede u drugoj poslaničkoj grupi. Nema veze kakva im je politika, ali ne želimo ni sa kim loše. Mislim da je... (Predsednik: Gospodine Krasiću, nemojte dobacivati sa mesta.) Meni je jako žao što se mnogim građanima čini da politika vladajuće koalicije sve više vuče ka Istoku, Iranu, Rusiji itd. Stvarno mi je žao što građani vide da sve priče oko Evropske unije nisu baš tako čvrste kao što ste pričali da će biti, ali očekujem da će neko od vas izaći ovde i reći – alo, čoveče, pa ne možeš više da deliš u ovoj skupštini ljude na izdajnike, na strane plaćenike samo zato što drugačije misle, samo zato što misle da je Crna Gora naš sused s kojim moramo da imamo dobre odnose, čijeg ambasadora moramo da vratimo. Kolega iz SPO je izašao i rekao, ali mislim da nije on jedini koji to treba da uradi. Ovde ima nekih većih partija u vladajućoj koaliciji koje bi morale da ovakav jezik i ovakav način obraćanja zaustave.
Gospodin Tomislav Nikolić. Shvatila sam da je replika, gospodine Nikoliću, ili po Poslovniku?
Svakoga u Srbiji ko se složi sa nezavisnošću KiM, nazvaću izdajnikom. A o vama iz LDP i dalje imam negativno mišljenje, i dalje mislim da ste strani plaćenici. Što vas to vređa, što vas to boli? O vama i dalje mislim da ste, umesto gasovoda, pre spremni da napravite jedan "prahovod" iz Kolumbije do Beograda, kojim bi se beli prah transportovao u Srbiju. Ja ovde nisam uvredio Crnu Goru. Crna Gora ima svoj put. Kao i svakoj drugoj državi, želim joj uspeh, ali ne mogu da se složim sa priznavanjem nezavisnosti KiM. To Crnoj Gori neću da zaboravim, a ne mogu da se složim ni sa poslanicima u Skupštini Srbije koji misle da je to nešto sasvim normalno. Ovom mladom "vukovcu" samo nešto da kažem. Znate, Vuk Drašković i ja smo imali tu sreću i nesreću da budemo kumovi Vojislava Šešelja. Ja Šešelja nikad nisam nazvao Hrvatom i Ustašom, kao vaš Vuk Drašković. Ja o Šešelju i dan-danas govorim samo najbolje. (Za vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića poslanici SRS lupaju o klupe.)
Reč ima gospodin Ivan Andrić, po Poslovniku, zatim gospodin Maraš, pa gospodin Batić. Zaista bih vas zamolila da danas radimo tako da pre 18.00 časova pređemo na sledeću tačku dnevnog reda.
Prvo, povreda čl. 104, 27. i 103, šta god hoćete, ali da se koncentrišemo na vas, gospođo predsedavajuća. Ako poslaničku grupu koja je učestvovala na izborima i ušla u ovaj parlament tako što je neko za nju glasao, pa se za te glasove izborila i sela u ove klupe, neko ko je izneverio sve principe koje je poštovao poslednjih deset godina i došao da bi mogao da menja, kao što je kolega Maraš rekao, kola, kuće, poslaničke grupe, red, poslanike itd. nazove stranim plaćenicima, kao i sve koji su za nas glasali, a vi ne reagujete, da li je to onda i vaš stav, gospođo predsedavajuća? Mislim da ste vi dužni, po članu 27, da izreknete opomenu za tako nešto. Što se nas tiče, gospodine Nikoliću, verujte, bez obzira na podršku koju dobijate od DS, bez obzira na sve vreme koje imate u medijima, bez obzira na istorijske posete onima koji su zbog vaše politike pobegli tamo gde vi danas, nakon deset godina, idete, bez obzira i na to što ste izdali sve one koji su vama bili najbliži (po njihovim rečima) i što sebi uzimate za pravo da dajete lekcije nama koji se borimo za istu politiku od kada se tom politikom i bavimo, izdaja je ono što se u ovom domu čulo samo od vas, a to je vaša želja da Srbija postane ruska gubernija. Nikada ni od jednog poslanika, ovo je treći mandat da sam poslanik u ovoj skupštini, nisam čuo da želi da ova zemlja bude nečija gubernija, osim od vas. Što se tiče stranih plaćenika, znate šta, to je možda borba za neko biračko telo između vas i SRS, ali mi smo ćutali na sve vaše podele. Kada ste vi bili izabrani ovde i kada je vas na sličan način izdao Vojislav Koštunica, mi smo dali podršku nekom principu. Mi ne očekujemo od vas da iste principe poštujete, pošto ste izdali one principe na kojima se bavite politikom 20 godina, ali nemojte nas mešati u vaše unutarstranačke stvari. To o stranim plaćenicima, mislim da treba svi da odgovorite zašto želite da Srbija bude ruska gubernija.
Gospodin Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, čl. 27. i 104. Gospođo predsednice, vi očekujete od poslanika da se drže dnevnog reda, a ne reagujete kada neko ovde za skupštinskom govornicom govori za drugu poslaničku grupu ili za nekog poslanika da je izdajnik, da ima izdajničku politiku, da je strani plaćenik itd. Onda očekujete ... (Predsednik: Gospodine Maraš, izvinite, ipak moram da vam kažem. Gospodin Tomislav Nikolić nije navodio nikakve ni prave ni lažne argumente. Rekao je: "za mene ste vi". Dakle, izneo je svoje intimno osećanje prema vama. To je nešto na šta ne mogu uticati, bez obzira koju meru da izreknem. On je izneo svoju emociju.) Gospođo Slavice Đukić-Dejanović, ne znam da li ste vi sada predsednik Skupštine ili ste ono što ste po profesiji - psihijatar. Mi se ovde bavimo politikom, a ne iznošenjem svojih ličnih emocija. Znači, gospodin Nikolić se sa skupštinske govornice obraćao kao šef poslaničke grupe jedne partije, kao poslanik. Nije iznosio kod psihijatra svoje emotivne osećaje. On je rekao za poslaničku grupu LDP neke stvari na koje ste vi morali da reagujete. Gospodine Nikoliću, kao što je rekao gospodin Andrić, izdaja je želeti da svoju državu, konkretno Srbiju, podvedete pod rusku guberniju. To ste hteli. I ta podmetanja oko toga da mi ne želimo gasovod nego želimo nešto drugo, što neću ni da ponavljam jer je stvarno ispod svakog nivoa, na kojem ste vi navikli 20 godina da radite, a sada vam smeta kada neko za vas kaže ono što vi govorite drugima. Znači, vi ste nama pokušali da podmetnete [[dobacivanje iz sale]] Gospodine Nikoliću, vi ste nama pokušali da podmetnete da smo protiv gasovoda. Nismo mi protiv gasovoda, mi smo protiv načina na koji se sklapaju ugovori loši za Srbiju i koji su protivni interesima Srbije. Gospođo predsednice, molim vas da reagujete. Nismo ovde kod psihijatra, nismo na pesničkoj večeri, ovde smo za skupštinskom govornicom, bavimo se politikom. Ono što gospodin Nikolić govori da on misli je izrekao i mislim da treba da mu izreknete opomenu.
Gospodo poslanici, molim vas da vodite računa o dostojanstvu ovog doma i o tome kako kvalifikujete poslanike i poslaničke grupe.
Gospođo predsednice, član 27. Tomislav Nikolić je meni direktno rekao da sam izdajnik. Nema tu nikakvog demonstriranja emocija, emotivnih stanja, ličnih stavova. To je diskvalifikacija, jezik mržnje, jer "vuk dlaku menja, ali ćud nikada" - lepo kažu naši ljudi. To je jezik mržnje koji je Tomislav Nikolić demonstrirao svih ovih godina otkako se bavi politikom. On, doduše, demonstrira i jezik ljubavi, jezik toplih ljudskih emocija prema određenim ljudima, grupama ljudi, državama, pojedincima, recimo prema tajkunima, prema Sadamu Huseinu, Žirinovskom, Lepenu, prema ubicama Zorana Đinđića. Za njih Tomislav Nikolić ima reči razumevanja, ljubavi i hvale. To vam je jezik istočnoevropske desnice. Kažete, gospodine Nikoliću, da ćete uvek reći da su izdajnici oni koji su priznali nezavisnost Kosova. Niti je DHSS, niti sam ja, kao njen predsednik, ikada priznao, niti ću priznati nezavisnost Kosova. A za to što je ono postalo, bar oficijelno, nezavisno, kriva je, između ostalog, i vaša politika. Politika koju ste vodili godinama. Dakle, nemojte drugima pripisivati ono što vas muči. To je stara priča o nečistoj savesti. Gospodine Nikoliću, ne vredi ni to što ste u 55. godini završili fakultet. Ostali ste na onom nivou i sa onim vokabularom i sa onim jezikom koji ponavljate svih ovih dvadesetak godina otkako vas je Vojislav Šešelj ubacio u politiku.
Reč ima gospodin Nikolić, pa gospodin Ostojić.
Znam da zaslužujem sve vaše simpatije. Vi koji iznosite divne reči ovde za govornicom, koji čekate mene kada ću da izgovorim nešto što vam se ne sviđa, koji pakujete moj fajl, ako, recimo, kažem da nam niste potrebni u stranci, da se obrušite na mene, vi koji ste učinili mnogo za Kosovo i Metohiju kada ste zajedno sa Koštunicom pustili Fljoru Brovinu i sve druge albanske teroriste, vi divni dosovci, petooktobarci, koji ste uveli jezik ljubavi u Srbiju, svuda cveta med i mleko, narod živi u divnom raspoloženju, samo što policija ponekad ubije demonstranta, samo što ljudi koji su na vlasti imaju desetogodišnju platu za mesec dana, samo što cvetaju mito, korupcija i kriminal, samo što ste predali finansijski sektor u ruke Zapada, samo što ste nam uveli evropske cene energenata ruda i sirovina, vi ste zaista obavili sve što treba za Srbiju i za Vojislava Šešelja. Jeste, jer ste vi, gospodine Batiću, organizovali hajku na Vojislava Šešelja, vi ste prikupljali svedoke protiv Vojislava Šešelja, vi ste ih instrumentalizovali i vodili da daju izjave. O tome postoje izjave svedoka overene u sudu. Što ja sada uopšte razgovaram sa vama? Zato što ste me optužili da govorim reči ljubavi tajkunima. Da li sam 5.000 evra mesečno od tajkuna uzimao kao apanažu ja ili vi?
Gospodin Zoran Ostojić, a zatim gospodin Batić, pa gospodin Andrić. To je redosled.
Predsednice, gospodine zameniče premijera, koleginice i kolege, član 27, vezan za čl. 104. Mi iz LDP pokušavamo da se, uprkos svemu i uprkos mnogima od vas, bavimo politikom. Zaista mislim da ovde nema mesta ličnim stvarima, jer nas ljudi gledaju i od naših ličnih odnosa oni nemaju nikakav boljitak, mogu da imaju samo štetu. Zato ću pokušati da govorim o politici, a ne pojedincima, kakvi god da su. Gospođo Kolundžija, bio je jednom jedan predsednik Srbije, ujedno i predsednik partije, partije gospodina Dačića i gospođe Đukić-Dejanović. Izgleda da je to bilo davno, ali nije bilo tako davno. Taj predsednik je imao svog omiljenog opozicionara. Taj njegov omiljeni opozicionar je često govorio ono što taj, tadašnji predsednik Srbije nije hteo ili nije mogao da govori. Završilo se kako se završilo, u krvi, pljački, rasturanju zemlje. Obojica su svoju cenu platili, jedan nije u životu, a drugi je u zatvoru, sudi mu se. Ako današnji predsednik Srbije ima svog omiljenog opozicionara, a po svemu sudeći ima, zbog toga što medijski prostor frakcije SRS, od kada se otcepila, u zbiru onog što su dobili u medijima prevazilazi sve ono što je LDP dobio u medijima otkad je osnovan, uključujući i plaćene kampanje tokom izbora. Ako današnji predsednik Srbije ima svog omiljenog opozicionara i ako taj omiljeni opozicionar, u stvari, otkriva tu politiku koju ne može da kaže Vlada, onda mislim da imamo problem. A nekako mi izgleda, po svemu sudeći, da se to dešava. Dešava se jer vi ćutite, jer se ne ograđujete od vređanja Crne Gore koja je podnela kandidaturu za članstvo u EU, a nije podnela kandidaturu za članstvo u Ruskoj Federaciji. Dakle, možda sam paranoičan, ali samo podsećam na činjenice i, kada ovako složim činjenice, one me ne čine spokojnim. Naprotiv, čine me nespokojnim. Bar nas iz LDP, koji iskreno želimo da Srbija ne bude ruska gubernija, nego da bude punopravna članica EU. Mi smo i podržali vašu vladu, sa novim evropskim snagama oličenim u Dačiću, Krkobabiću i Palmi, ali zaista mislim da malo aktivnije uloge prema evropskim vrednostima i poslovima koji ugrožavaju oni koji su odjedanput, pre neki dan, postali Evropljani ne bi bilo na odmet i mislim da bi to koristilo svima nama, a na kraju krajeva, mislim da to očekuju građani koji su glasali za te ideje. Hvala.
Gospođa Nada Kolundžija, kao šef poslaničke grupe, ima prednost.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na čl. 101. i 103. Poslovnika. Naravno, prvo molim da se vratimo na dnevni red. Želim da kažem da se za ovom govornicom iznose stavovi koji su svima poznati. Mi nemamo nikakvu nameru da polemišemo sa onima čije stavove poznajemo skoro 20 godina. Dakle, građani su ti koji će meriti stavove političkih opcija. Ono što je za nas važno jeste za koju politiku se mi zalažemo i čiju podršku za tu politiku imamo. Računamo da ćemo sa tom podrškom uraditi posao za koji su nas građani birali. Meriti i ocenjivati stepen promena kod drugih nije naš posao, niti mi time želimo da se bavimo. Koga oni ubeđuju, to je njihova stvar. Prosto, mislim da nije dobro da se optužuje predsednik Republike za činjenicu da neka politička stranka jeste manje iliviše zastupljena u medijima. Mislim da to zaista ne doprinosi, pre svega, stvaranju atmosfere u kojoj svako radi i odgovoran je za svoj posao. Poslednji koga treba optuživati za tako nešto jeste predsednik ove države. Morate znati da za nas jesu važni oni koji su spremni da sa nama ostvare cilj da Srbija bude evropska zemlja u svakom smislu, i po vrednostima, i po standardima i po formalnom članstvu u EU. U tom smislu, to jesu oni na koje računamo i sa kojima smatramo da ćemo taj cilj moći da ostvarimo. Još jednom bih zamolila da, upravo u ime tih ciljeva, međusobne polemike i ubeđivanja oko toga ko o čemu kako misli i ko misli šta o tome da je Crna Gora kandidat za EU... Mi, naravno, pozdravljamo napore i rezultate Crne Gore koje ona postiže na svom evropskom putu. Smatramo da je to interes celog regiona. Smatramo da Srbija, nažalost, kasni na tom putu, da je možda mogla, da je imala više sreće ili više odgovornosti i više spremnosti, i sama da bude u toj poziciji. To nas, naravno, ne sprečava da onima koji su to uspeli od srca poželimo uspeh u nastavku tog puta. Dakle, mi razumemo političke stavove i ne vidimo, za sada, razliku u političkim stavovima onih koji su do juče tvrdili jedno, da su preko noći postali baš tako nešto blisko onome za šta se mi zalažemo. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Kolundžija. Reč ima gospodin Vladan Batić.
Ne vidim Tomislava Nikolića, pobegao sa megdana ili ga je pozvao Vučić da mu podeli packe, da mu počupa uši. Ne zna šta priča. Ne želim da vređam grobare, ali kao karakterna crta - jednom grobar, uvek grobar. Čega god se lati... (Predsednik: Gospodine Batiću, molim vas da vodite računa o formulaciji sopstvenih misli.) Izvinjavam se, gospođo predsednice, ako ste me pogrešno razumeli. Rekao sam da to tretiram kao karakternu crtu, a ne kao zanimanje. Pominje Tomislav Nikolić ko je pustio teroriste. Čovek ama baš ništa ne zna. On je bio u Skupštini SRJ koja je donela Zakon o amnestiji. On je prijatelj sa SNP Crne Gore, koji je takođe bio saglasan sa Zakonom o amnestiji. On i rukama i nogama nudi partnerstvo Vojislavu Koštunici, pa neka vidi ko je pustio braću Mazreku, Fljoru Brovinu... Obraća se na pogrešnu adresu. Jer, da nešto zna, on bi se raspitao, pročitao, pogledao sajt, otvorio arhive i video šta je šta. Vlada Zorana Đinđića, niti ja kao ministar pravde u toj vladi, nikada nismo pustili, abolirali niti amnestirali nijednog albanskog teroristu. Naprotiv, borio sam se da se nađu tamo gde im je mesto. To svi znaju. Samo onaj ko hoće da žmuri nad realnošću ili da falsifikuje stvarnost, pokušava meni takvu glupost da spočitava. Dakle, zna i gospodin Nikolić da nisam organizovao nikakvu hajku protiv Vojislava Šešelja, zna to i Vojislav Šešelj, znaju i poslanici SRS. Ne verujem da bi me štedeli da misle da sam ja to radio. Ja sam se ovde zakleo, neka dođe Tomislav Nikolić i neka se zakune. (Iz sale: U koga da se zakune?) Pa, recimo, u pokojnog Sadama Huseina. Da kaže: ''Sadama mi, nisam''. Dakle, ja sam svoje bitke (Predsednik: Vreme.), a mnogi poslanici su bili protiv Vojislava Šešelja, vodio ovde, licem u lice. Bio sam jedini ministar, ako se sećate, čije je izglasavanje nepoverenja traženo. Nisam bežao. Tri dana sam proveo ovde i polemisao sa istim tim Tomislavom Nikolićem i Vojislavom Šešeljem. Ja nikada ništa ne radim iza leđa. A što se tajkuna tiče, bolje bi bilo da ih Tomislav Nikolić ne pominje. Voleo bih da o tome polemišem sa njim. Prijatno.
Reč ima gospodin Andrić, zatim gospodin Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, nećemo više o svojim intimnim osećanjima. Naravno, mi smo bili uvek protiv opstrukcije, pa makar iskazivali emociju. Javio sam se po čl. 225. i 226. zato što mislim da se desilo nešto važno. Mislim da svi poslanici moraju da budu obavešteni o tome da bi nastavili svoj rad, a delimično u tome vidimo i razlog napada Tomislava Nikolića na nas. Kao što znate, mi smo 16. septembra 2008. godine podneli inicijativu Ustavnom sudu za ocenu ustavnosti rusko-srpskog gasno-naftnog sporazuma. Moram da kažem da nismo imalinikakvu informaciju o tome šta se sa tom inicijativom dešava. Želeo bih da obavestim sve narodne poslanike o tome da, izgleda, postoji tračak nade za ovu našu zemlju i tračak nade da neke institucije rade svoj posao. Naime, danas smo dobili obaveštenje od Ustavnog suda da će se u četvrtak, 18. decembra 2008. godine, na dnevnom redu naći inicijativa za ocenu ustavnosti gasno-naftnog aranžmana između Srbije i Rusije. Mi i dalje ostajemo na stanovištu da je taj sporazum, koji je usvojen ovde, duboko protivustavan, odnosno da u sebi sadrži protivustavne delove. Apelujemo na nezavisnost Ustavnog suda, na to da donese odluku kojom će opravdati svoje postojanje, a takođe, i ta odluka treba da demantuje sve one navode koji kažu da je to partijski sud. Ovu priliku želimo da iskoristimo i za to da kažemo predstavnicima Vlade Srbije – da još jedanput od vas tražimo da obustavite sve pregovore i potpisivanje bilo kakvog sporazuma oko prodaje NIS-a do konačne odluke Ustavnog suda. Jedna stvar je naš politički stav koji iznosimo i ovde branimo i razne inicijative koje pokrećemo, a sasvim druga je ocena ustavnosti toga što se radi. Nemojte dovesti celu zemlju u nepriliku da je, potpisujući nešto što je protivustavno, dovodite do sukoba između Srbije i Ruske Federacije. Sačekajte da Ustavni sud da svoju konačnu ocenu. Mi tvrdimo da su delovi tog sporazuma protivustavni. Ustavni sud, ukoliko odoli pritiscima, za koje smo sigurni da su usledili i da će tek uslediti nakon ove najave, mora da održi svoju nezavisnost i donese odluku o tome. Ponavljam još jedanput, sednica na kojoj će se taj predlog naći na dnevnom redu zakazana je za četvrtak, 18. decembar, što je samo dva dana od danas. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Šormaz, pa gospodin Maraš.
Javljam se po članu 104. Mislim da je ugroženo dostojanstvo Narodne skupštine. Naravno, ne ovom prepirkom između poslanika, jer je to nešto što je legitimno i u to ne bih želeo da se mešam kao poslanik DSS, nego zbog onoga što je izgovorila ovde ponovo u, kako sam već danas jednom rekao, tom ''know how'' pristupu Demokratske stranke politici i marketingu malopre predsednica poslaničkog kluba ZES, koja se, eto, branila ćutanjem za sve ovo što se dešavalo. Rekla je - mi ne bismo da se mešamo, mi nećemo da govorimo, mi ćemo samo pustiti da procene o tome šta radimo oni koji će o tome doneti jednoga dana odluku itd. Voleo bih da znam da li su među onima koji bi jednoga dana trebalo da donesu odluku, recimo, sindikati. Da li je tačno da je pre nekoliko dana ministar Ljajić potpisao sa njima prošireno dejstvo kolektivnog ugovora? Tačno je. Evo, iz PUPS-a javljaju da je tačno. Šta bi onda, gospodo iz PUPS-a i vladajuće većine, sa Predlogombudžeta koji nam je stigao? Šta bi sa regresom i toplim obrocima? Da li je to socijalno odgovorna Vlada? Hoćete li na takav način i dalje da nam držite predavanje, branite se ćutanjem, ne mešate se ni u šta, radite sve suprotno od onoga što ste obećavali? Evo, tu je sada i predsednik SPS u ulozi ministra unutrašnjih poslova. Da li je to briga o radnicima? Hoće li SPS za takav predlog budžeta da glasa? Očigledno da je glasao na Vladi. Šta je sa regresom, šta je sa toplim obrokom, hoće li biti njegov sastavni deo? Hoće li PUPS za to glasati? Dokle ćete da nas zamajavate i branite se ćutanjem, ne mešate se ni u šta, a radite sve suprotno od onoga što su interesi građana Srbije? Zaista nema smisla. Maltretirate nas ovde stalno. I stalno je opozicija kriva. Stalno opozicija nešto opstruiše i stalno su poslanici opozicije krivi za sve i svašta što se dešava. RTS-u je važnije to što do 31. neće biti promenjen Poslovnik Narodne skupštine, jer je, bože moj, to ustavna obaveza, iako to nema nikakve veze, i to svi znate. Ustavna obaveza je Zakon o Narodnoj skupštini, a ne Poslovnik. To je problem. Nije problem ovaj zakon koji je dnevnom redu. Nije problem budžet, nije problem što je 40 dana Vlada kasnila sa budžetom. I onda opet neko izađe ovde da nam drži predavanje o tome kako vodi računa o interesima građana. Evo, danas su tri sindikata bila i razgovarala sa mnom. I sada poručujem – svi koji žele, neka sami napišu amandmane na budžet. Mi ćemo ih podneti u njihovo ime pošto je socijalno odgovorna Vlada očigledno gluva na njihove zahteve. Zahvaljujem.
Reč ima gospođa Donka Banović, po amandmanu. Izvolite. Imate još deset minuta.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, malo sam se zbunila, ali mislim da DSS ima još deset minuta po amandmanu. Jesam li u pravu? (Da.) Dobro, hvala. Ni kraćeg predloga zakona, ni veće buke oko toga. Vratiću se na temu. Dakle, veoma kratak predlog zakona, gde imamo predviđenu, praktično, samo jednu izmenu, i to člana 53, ako se ne varam. Zakon o putnim ispravama je stupio na snagu 2007. godine kada je ministar unutrašnjih poslova bio gospodin Dragan Jočić i to je zaista jedan dobar zakon, što se vidi i po tome da je bilo potrebno izmeniti samo jedan član. Izmena se sastoji u tome da se u članu 53. broj 2008. zamenjuje brojem 2009, odnosno da se produžava važenje sadašnjih pasoša, službenih pasoša i diplomatskih pasoša, onih koje u žargonu nazivamo starim pasošima, do 31. decembra 2009. godine. Praktično je to jedina izmena. Kao što reče moj kolega iz DSS gospodin Šami, prvobitni amandman koji je gospodin Buha podneo na ovaj predlog zakona, gde je bio predvideo i duži rok za stare pasoše, odnosno da ti stari pasoši važe čak do kraja 2010. godine. Možda je i ministar, mada je to sada kasno jer imamo ovakav predlog zakona, gospodin Dačić mogao da razmisli o tome da se taj rok ipak produži za 2 godine, zato što je evidentno da postoje određene teškoće pri izradi novih putnih isprava. Znamo da je letos bilo, barem u štampi, da postoje neke tehničke smetnje. Poslanici koji su članovi Odbora za evropske integracije znaju da su sada te tehničke poteškoće otklonjene, ali ipak postoji veliki broj putnih isprava koje treba uraditi. Da li će fizički to biti izvodljivo, ne znam. Prema mapi puta za liberalizaciju viznog režima između zemalja Evropske unije i Srbije, prva grupa pitanja se odnosi upravo na bezbednost dokumenata, dakle, pasoša i ličnih karata. U tom pogledu Srbija je u obavezi, odnosno mora da izdaje biometrijske pasoše, koji su u skladu sa standardima Evropske komisije i Međunarodne organizacije za civilno vazduhoplovstvo, koji uključuju biometrijske podatke za fotografije i otiske prstiju. Još jedna obaveza koju je država preuzela na sebe je da mora da pojača upravo bezbednost tih dokumenata i da redovno obaveštava Interpol kada dođe do toga da neki građanin izgubi pasoš. Međutim, sudeći po tome da se rok za zamenu pasoša produžava za godinu dana, i to po zvaničnom predlogu ministra u Vladi Srbije, a bogami i po nekim izjavama, sve je dalji ''beli šengen'', odnosno u narodu su već počeli da pevaju pesme i epove o ''belom šengenu'', dakle - ep o ''belom šengenu'' i Srbiji. Građani Srbije su se nadali da će u toku 2009. godine moći da putuju bez viza u države ''šengen zone'', međutim to očigledno neće biti tako. Podsećam na neke izjave uglavnom izgovarane u toku predizborne kampanje, a to je da će građani Srbije moći da putuju bez viza do kraja 2008, pa se onda pojavljuje novo obećanje da će moći do kraja 2009. godine, pa je onda ministar Đelić pre par dana izjavio da nije izvesno ni da će to biti 2010. godine, ili – Đekna još nije umrla, a kada će, ne znamo. Dakle, ''beli šengen'' je sve dalje i nemamo nikakve garancije i nikakvih ozbiljnih rokova. Tu zaista nešto nije u redu. Otkako je formirana Vlada Republike Srbije, nekako se odgovornost za to što Srbija kasni u evropskim integracijama želi prebaciti upravo na Skupštinu. Već je čuvena postala rečenica koju je ministar Đelić dao izgovoriti, i to u Briselu, pa je poručio svojim poslanicima u Srbiji da Skupština predstavlja crnu tačku na putu Srbije u Evropu. Međutim, juče sam govorila o tome, ali nije zgoreg da ponovim da 52 zakona spadaju u taj paket tzv. evropskih zakona, mada ja smatram da su svi zakoni koje mi ovde izglasamo usklađeni sa evropskim zakonodavstvom. Dakle, 52 zakona čine taj paket evropskih zakona. Članovi Odbora za evropske integracije redovno dobijaju izveštaj od gospodina ministra Đelića i tu vidimo gde je i u kojoj fazi koji zakon. Dakle, u skupštinskoj proceduri je samo 13 zakona iz tog seta. Neki zakoni su u završnoj fazi, neki su u početnoj fazi, a neke zakone ministarstva još uvek nisu ni počela da izrađuju. Kada će stići u Skupštinu, ne znamo. Građanima se servira priča kako sve to kasni zbog toga što se u Skupštini ne radi dovoljno brzo i efikasno. Ovom prilikom želim građane da obavestim da to, prosto, nije istina. Dakle, na čekanju na usvajanje se u Skupštini nalazi svega 13 zakona. Takođe, htela bih da pozovem Vladu Republike Srbije i ministre u Vladi da počnu da rade svoj posao malo odgovornije i da za svoj nerad ne okrivljuju druge. Da ne krive ni Skupštinu, a kamoli poslanike iz opozicije koji rade svoj posao. Posao opozicionog poslanika jeste da pažljivo pročita svaki predlog zakona i da tamo gde smatra da neki član ili neko rešenje nije dobro, dostavi amandman. Vrlo često se i dešava da samo imate jedan predlog amandmana na član, ali poslanici svih opozicionih grupa žele da obrazlažu takav jedan amandman. Ono što bi bilo dobro i što u ovom trenutku nije dobro jeste što mi nikada ne čujemo mišljenje poslanika koji čine vladajuću većinu. Bilo bi dobro kada bismo nekad razmenili mišljenja, pa da nam kolege iz tzv. vladajuće većine, ili pozicije, kažu i ubede nas zašto je neko rešenje bolje da ostane takvo i zašto naš amandman nije prihvatljiv. Dakle, ep o ''šengenu'' – ''bela šengen lista'' je, nažalost, sve dalja. Iskreno kažem nažalost, zato što je dosta ljudi u Srbiji koji putuju u zemlje koje se nalaze u ''šengen zoni'' i njima je zaista veliki problem i nekada dosta dugo traje, a da ne kažem da košta čitava ta procedura dobijanja viza. Sada se opet čuju izgovori da Srbija kasni na putu za ''belu šengen listu'' zbog svetske finansijske krize, što nije izglasan Lisabonski sporazum ili zbog irskog "ne". Zatim čujete izgovor da je to zbog toga što se 2009. godine planiraju izbori za Evropski parlament. Dakle, i nama i građanima se serviraju neki uopšteni izgovori, da je to, prosto, ponekad smešno. Očekujem sledeći put da čujem da nećemo moći na ''beli šengen'' zbog toga što je globalno zagrevanje veliki problem. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Donki Banović. Pošto se veći broj poslanika javio po Poslovniku, očigledno je da ćemo danas raditi mnogo kraće nego što smo se dogovorili da radimo. Gospodin Zoran Krasić, po Poslovniku.
Gospođo Đukić-Dejanović, opet moram da se pozovem na član 27, ali pravim neku gradaciju povrede člana 27, jer se, u suštini, radi o povredi člana 104. koju je gospođa Nada Kolundžija izvršila ovde. Prvo, rekla je nešto, nikom živom nije jasno šta je rekla. Apsolutno nikome nije jasno šta je rekla. Stičem utisak da je ona izašla samo da bi kupila vreme, da bi izvršila najteži oblik opstrukcije rada Narodne skupštine, a znate i sami da kasnimo u Evropu. A onda će da izađe na televiziju ili će za vikend da izmeri ko je koliko puta izašao i da kaže – e, vi koji postavljate pitanje KiM, Vojvodine, ekonomskog stanja, socijalne bede, krađe mandata, haosa u državi, vi vršite opstrukciju. Tražim da se u Danu za glasanje glasa o tome da je Nada Kolundžija izvršila tešku povredu Poslovnika. Izašla je, rekla je - mi smo za neku politiku... I mi svi onako, hajde napokon da čujemo, posle 15 godina, koja je to politika DS-a, kad – ćorak. Naša politika ''lepo, lepše, jul'', naša politika je da živimo dobro, naša politika ovo, naša politika u Evropu, naša politika ovamo... Sve to se mi slažemo s vama, ali kakve veze to ima? To su lepe želje, svaki građanin ima lepe želje, ali gde je ono vaše – real-politika? A real-politika je: odraz primitivizma, glasanje iz Bodruma, glasanje iz Soluna, odraz prostakluka, da se preko noći uhapsi nekoliko hiljada ljudi i odraz nečega što pokazuje da DS nije kompatibilna za višestranački sistem. Oni prosto uživaju ovde kada se neki prepiru oko političkih stavova, a oni mudro ćute. Zakuvali, zamuvali i lepo ćute. Ili poput Nade izađu ovde – ''lepo, lepše, jul''. Mi smo za Evropu, mi smo da svi imaju pare, mi smo da svi lepo žive. Pa, ko u ovoj sali nije za to? A ovamo ''drp sistem'', upravni odbori, Aerodrom, rekonstrukcija. Kako beše kod one Rašete - 2.000 dinara fikus? Kašičica, koliko beše? Nemojte više, molim vas. Zato, dragi gledaoci, kada vidite ove iz DS ili kad vidite onog Vučića kad uhvati ovako ili kad napravi onako, hoće da vas prevare. Hoće da vas prevare ovi što se tri puta dnevno tuširaju. Imali ste na delu Nadu Kolundžiju. Ispričala nam je nešto samo da nam uzme vreme, da ne bismo otišli u Evropu. Najveću opstrukciju prave baš ovi što ćute, jer se oni slažu sa ovim zakonima gde morate hiljade i hiljade amandmana da podnesete da malo nešto liči na normalno. Molim vas da se u Danu za glasanje glasa o tome da li je Nada Kolundžija sprečila Srbiju da ide u Evropu izlazeći i pričajući nešto, a ja sam siguran da ne zna da ponovi to što je rekla.
Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč, po Poslovniku. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, javljam se po čl. 225. i 226. Mislim da je važno da iskoristim priliku što je ovde ministar policije Dačić. Danas, odmah posle pauze, na izlazu, ispred Narodne skupštine, videla sam da jako velika grupa ljudi, to su radnici ''Robnih kuća Beograd'', traži pomoć od narodnih poslanika i parlamenta kako bi ostvarila svoja prava. Ovih dana je bilo mnogo razgovora o raznim krivičnim delima vezano za zakone koje smo obrađivali i amandmane koje smo radili upravo pre nego što sam izašla. Govorila sam o stečaju ''Robnih kuća'' i vrlo je važno da kažem nekoliko elemenata. ''Robne kuće'' su u stečaj ušle 2002. godine, danas je kraj 2008. godine, a taj stečaj se ni dan-danas nije završio. Prodate su pre nekoliko meseci za 360 miliona evra i, iako su prodate, stečaj još uvek traje. Zašto ne bi trajao kada, očigledno, stečajni upravnik, a to je Agencija za privatizaciju, ima svoje jake razloge zbog kojih misli da stečaj treba odugovlačiti. Ti razlozi se zovu - jako velike prinadležnosti toj agenciji, jer ona svakog meseca dobija samo za vođenje stečajnog postupka tri miliona, a isto toliko, znači tri miliona, dobija i za licenciranje stečajnog upravnika. Uz to, stečajni upravnik je bio dužan da podnese Odboru poverilaca nacrt rešenja o deobi stečajne mase. Dan-danas ne postoji takav dokument. Dakle, dan-danas niko ne zna kako izgleda to rešenje, niti šta se dešava. Uvođenjem stečaja u ''RK Beograd'' 2002. godine naneta je ogromna šteta i akcionarima i poveriocima, i ta šteta se meri stotinama miliona. Koristim priliku da gospodina Dačića, kao ministra policije, zamolim da vidi šta se dešava sa stečajem koji traje beskonačno dugo, ulazi u sedmu godinu. Izvinite, za sedam godina dete koje se rodi postaje osnovac. Stečaj ''Robnih kuća'' za sedam meseci ne može da se završi. Vodite računa o radnicima ''Robnih kuća''.
Zahvaljujem. Radnike ''Robnih kuća'' sam primila onog momenta kada su zamolili za prijem. Potpuno smo se dogovorili o tome šta ja, u funkciji predsednika, mogu da uradim, koja su to resorna ministarstva i koje instance koje mogu rešavati problem, a slažem se da problem dugo traje i da ga je zaista potrebno rešiti. Mislim da su, odnosom koji parlament ima, pošto se nisu obratili samo meni, nego i pojedinim poslanicima i poslaničkim grupama, izrazili zadovoljstvo na razumevanju svima nama koji smo ih primili. Gospodine Jojiću, imate reč, po Poslovniku. Koji član?
Član 226. Gospođo predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine prvi potpredsedniče Vlade Republike Srbije i ministre unutrašnjih poslova, od Rimljana do današnjih dana, od Rimljana, Turaka, Austrougara, nikada nije bilo dozvoljeno da se razoru pašnjaci građana koje su vekovima koristili. Poljoprivredno zemljište koje koriste pojedini tajkuni ogromne je površine i država trpi veliku štetu. Pre neki dan u Omoljici, u naseljenom mestu u opštini Pančevo, razorano je od strane nepoznatih lica koja su došla sa traktorima 110 hektara pašnjaka građana koji su vekovima koristili ovo zemljište kao pašnjake. Kada je u pitanju poljoprivredno zemljište, imao sam prilike prekjuče da razgovaram sa ljudima u tom naseljenom mestu, koji traže odgovor – koji su to ljudi koji su došli i preorali 110 hektara pašnjaka i onemogućili građanima da koriste pašnjake koje su koristili vekovima? Dalje, Ministarstvo poljoprivrede je izdalo poljoprivredno zemljište u državnoj svojini. Međutim, zakupci ne plaćaju državno zemljište koje koriste. Na teritoriji opštine Pančevo Siniša Radovančev duguje 765.000 evra, Miroslav Aleks duguje iznos od 267.000 evra, "Dit Agro" duguje 4.146. Profiteri su vršili vansudsko poravnanje mimo suda. Ko im je omogućio da se vansudskim poravnanjem može obećavati naplata duga bez procene i veštačenja? To vansudsko poravnanje je zaključeno sa AD "Vojvodina" Starčevo, koja duguje 158.000 evra. DOO "Nicko agrar" Banatski Brestovac duguje 111.000. Mislim da je DOO "Nicko agrar" Nicovića Đorđa. On duguje 111.000 evra. AD "Dolovo" duguje 117.000. Molim vas, "Nicko agrar" u Banatskom Brestovcu bespravno obrađuje 902 hektara, AD "Jabuka" bespravno koristi 26 hektara, AD "Kačarevo" 129 hektara, PDP "Dunav" Ivanovo 166 hektara. Dame i gospodo... (Predsednik: Vreme, gospodine Jojiću.) ...ovo je neviđena pljačka u agraru i tu mora MUP da se umeša i Ministarstvo za poljoprivredu da izvrši reviziju i kontrolu i da oduzme, a da pokrene i odgovarajuće postupke pred nadležnim sudom. Hvala vam.
Gospođa Aleksandra Janković ima reč, po amandmanu. Izvolite.
Zaista mislim da je vreme da se vratimo na rad po amandmanu. Evropa zaista više ne može da čeka. Danas sam posmatrala šta je radila gospođa ministar Diana Dragutinović, pa sam odlučila da primenim istu stvar. Otišla sam malo na sajt i pogledala komentare građana. Mislim da bi bilo jako korisno za sve nas ovde okupljene da vidimo šta ljudi kažu o ovoj efikasnosti donošenja zakona o izmeni Zakona o putnim ispravama. Gospođa predsednica parlamenta je izjavila da građani ne treba da strepe, jer će u Danu za glasanje, sigurno ove sedmice, biti usvojene izmene Zakona o putnim ispravama i produženo važenje starih pasoša. I načelnica Uprave za upravne poslove MUP-a Zorica Lončar-Kasalica apelovala je na poslanike Skupštine Srbije da se što pre usvoji predlog zakona o produženju važenja starih pasoša, kako veliki broj građana ne bi imao probleme od 1. januara sledeće godine. Kasalica je rekla da je u interesu građana da se procedura izmene zakona u parlamentu okonča što pre, kako bi građani mogli da putuju sa starim pasošima od 1. januara naredne godine i kako se državljani Srbije koji žive u inostranstvu ne bi našli u veoma nezgodnoj situaciji. Ono što je činjenica na koju moram da vas podsetim jeste da se Predlog zakona o izmeni Zakona o putnim ispravama u skupštinskoj proceduri nalazi još od jula, a oko 800.000 građana Srbije koji imaju stare pasoše sa oznakom SRJ sada zavisi praktično od naše pravovremene odluke. Da vidimo sad šta kaže blog B92, ili neki ga zovu "U92". Kaže ovako - hajde učinite to već jednom (Obraćaju se svim poslanicima.), imam stari pasoš i vizu i uplaćeno skijanje u Italiji u januaru (Srećnik.). Sledeći - kada ove sedmice (Ovo je, izgleda, za predsednicu parlamenta), rok koji sam ja zacrtao da bih putovao za Srbiju je sreda, hoće li biti do tada? Ovi nas tako fino zezaju (Izvinjavam se na izrazu.), da po ovome treba snimiti film. Bio bi to svetski hit. Sada nešto i na račun Vlade: Sramota, ukinimo već jednom trulu i nesposobnu vlast i uvedimo čistu građansku demokratiju. Birajmo dobre, uzorne i poštene komšije i sposobne i dokazane stručnjake, kojih u ovoj državi ima. Oterajmo ove neradnike, profitere i nesposobnjakoviće, jer će nas to potpuno upropastiti. Vojislav Krstić (Kao da je mene citirao.). Dalje - da li da se radujemo ili da plačemo? Kome da verujemo? Gospođo Dejanović, mnogo toga je obećano sa skupštinske govornice, ali na žalost građana, nije ispoštovano. Ostaje nam da vam verujemo. Ima tu još jedna stvar o kojoj se puno priča. Čak i da izglasaju, da se to odmah stavi u "Službeni glasnik", to će važiti samo za našu carinu i policiju. Ostaje problem sa carinama i policajama stranih država, koje su još davno dobili dopis od našeg Ministarstva spoljnih poslova da stari pasoši prestaju da važe 1. januara 2009. godine. Znači, sada naše ministarstvo treba da obavesti sve države da stari pasoš i dalje važi, a zatim te države treba da proslede to obaveštenje do svih svojih graničnih prelaza. Ne znam koliko je realno da će to stići da se obavi u 100% slučajeva, pogotovo ako se uzmu u obzir božićni i novogodišnji praznici u dobrom delu sveta. Bojim se da se nekom ne desi da otputuje iz zemlje posle januara, a da ga na drugom kraju sačeka neki revnosni carinik i kaže mu da, prema njegovim knjigama, plavi pasoš više ne važi. Isto kao što predsednica tvrdi da hoće, ja tvrdim da neće da se usvoji ovaj zakon. Šanse su 50:50 - kaže neko ko je prilično skeptičan, verovatno s razlogom. Sledeći komentar je zanimljiv: Kakva bruka i niz skandala u vezi starih-novih pasoša. Prosto je neverovatno. U stvari, Srbija je ovo. Ovde je sve moguće, u negativnom smislu, naravno. Vađenje novih pasoša je maksimalno neorganizovano i zato čitav posao u startu kasni već godinu dana. Nije rešen problem ogromnih redova ili barem neke organizacije da to sve ide malo brže. Građani se tretiraju kao stoka, izigravaju kurire državnim službenicima, donose im po ko zna koji put izvod iz matične knjige i uverenje o državljanstvu, kao da to već ne postoji u MUP-u kada su se vadila prethodna dokumenta. Pa onda ona zavrzlama oko fotografija. Užas, pod hitno protektorat Evropske unije u ''srbistan''. Please, help. Dalje - blago nama građanima. Poslanici partija negrađana će blagoizvoleti da podare narodu mogućnost da putuje jer će produžiti važnost starih pasoša, pošto je vlast nesposobna da građanima izda nove pasoše do roka koji je sama odredila. Bitno je da su uveli Ministarstvo za dijasporu, a koliko se brinu o ljudima izvan Srbije, vidi se na ovom problemu. Sramota. Kada usvojite taj zakon o produženju važenja starih pasoša, molim vas, obavestite odmah ministarstva inostranih poslova drugih zemalja. Koliko sam ja zapamtila, oni su već bili obavešteni o prestanku važenja starih pasoša sa 31. decembrom 2008. Koliko ste ažurni i savesni, najbolje bi bilo da službeni list u kome će to biti objavljeno štampate na engleskom jeziku. Nije loš predlog, kao ni da se ovaj parlament ukine pa da se samo prepisuju zakoni EU i da budu na engleskom, i tako u Srbiji pola naših zakona ne razumeju, pa da ih ljudi nabave i ponesu sa sobom kada krenu da se vraćaju u inostranstvo na posao, studije, svom životu. Doveli su nas u situaciju da strepimo da li će produžiti pasoše ili ne. Sada bi trebalo da budemo zahvalni što će vlast ipak raditi posao za koji je plaćena. Neverovatno. Čuj ovo - biće produženo. Da li je ili nije produženo od naših političara. Sve čuješ, samo neke višestruke kondicionale - biće, verovatno, planira se, u dogledno vreme, itd. Vlast treba da uradi nešto konkretno za ovaj narod da putuje kao sav kulturan svet. Još interesantan komentar, koji možda može da govori o namerama ove vlasti: Daj bože, požuri više sa tim mađarskim državljanstvom, da ne moram čitati sa strepnjom ovakve vesti. Lala iz Budimpešte. Dalje, čuvena situacija - stajao sam pola sata na aerodromu u Londonu dok službenice na kraju nisu shvatile da je moja država Srbija, a ne SRJ. Šta reći više, osećao sam se kao... Neka mi neko objasni kakve veze ima produženje pasoša nepostojeće države sa ispunjenjem uslova za ''beli šengen''. Drugo je pitanje zašto država nije spremno dočekala rokove za izradu biometrijskih ličnih dokumenata. Prestanimo da mešamo grandmothers and frogs. Da li vas interesuju dalji komentari ili je, izgleda, Vlada gluva na komentare građana? No, tek da nešto raspravimo. Vidim da svi gledate u sat, jer zaista Evropa ne može da čeka, šest je sati, ali da nešto raspravimo. Poslanici opozicije nisu prekinuli... (Predsednik: Gospodo poslanici, molim vas, budite tiši, omogućite gospođi Janković da je čujemo.) Izgubiću dobar glas, a to stvarno nije u redu za jednu damu. Znači, poslanici opozicije nisu ti koji su prekinuli rad ove Skupštine u julu. Prekinuli ste je vi, da biste od očiju javnosti sakrili komentare na sramno hapšenje Radovana Karadžića. Ministri su, naravno, za to vreme imali vrlo uredno nove pasoše, vize, provodili se uglavnom po Grčkoj i ostalim predelima njihove voljene Evropske unije i šire, a mi, poslanici opozicije, čekali smo da se konačno zakaže zasedanje parlamenta. Tada smo čak verovali i Boži ''kanabisu'', koji je 2. novembra (Moram samo da nađem gde mi je Boža ''kanabis'', moj omiljeni heroj) rekao... Znači, Boža je 2. novembra prisustvovao predavanju dokumenata u Parizu i rekao da je ovo još jedan važan korak ka liberalizaciji viznog režima sa EU, koji će se ponovo razmatrati na proleće sledeće godine. Đelić je istakao da je procedura izdavanja biometrijskih pasoša počela u Francuskoj, jer ona predsedava EU, i Nemačkoj, pošto ima jednu od najvećih srpskih dijaspora. Kao i za građane koji žive u Srbiji, tako će i za dijasporu biometrijski pasoši koštati 36 evra plus 15 evra za troškove. I ostala predstavništva uskoro će biti osposobljena za prikupljanje dokumenata za nove pasoše. Sledeći će biti Beč, i to od 18. novembra - tako je govorio Đelić. Ono što je činjenica je da mi, poslanici opozicije, nismo odgovorni ni za pravljenje dnevnog reda ovog zasedanja. Ko vas je terao da na dnevni red stavite pre ovog hitnog predloga zakona Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, koji će početi da važi tek 2010. godine? Kako vam se tada nije žurilo? Znači, ovo je klasičan primer ko zapravo opstruiše i gluv je u potpunosti za interese građana Srbije. Dok sam čitala komentare građana, predstavnici Vlade su se nešto domunđavali, verovatno to nije važno, ili znaju, ili su negde već čuli. Za ministra unutrašnjih poslova mi je logično da sve zna, ali za ove druge malo je čudno. Još jedna stvar koja je dosta bitna. Da li znate da je u Prištini već izdato 55.000 pasoša sa natpisom ''republika Kosovo'', koji su štampani u Nemačkoj, ispunjavaju sve evropske standarde, dobijaju se za sedam dana i koštaju 26 evra? Da li mi treba da učimo od tih tamo Šiptara ili ćemo konačno početi da se ponašamo kao ozbiljna i odgovorna država? Što se nas iz opozicije tiče, mi smo spremni, a vi, gospodo iz vlasti, zaista vodite računa i o interesu svoje države i naroda.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Todorović, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo, gospođo predsedniče, čl. 225. i 226. Postavljam pitanje gospodinu ministru, da ne nabrajam sve one funkcije, na koje mislim da treba ovde da odgovori. (Pa, kako da hapsite? Pohapsili ste 12.000 ljudi i zbog toga ova država mora da plati milionske odštete. Polako, to ide drugačije, morate da pitate nekoga kako ta procedura ide.) Da se vratimo, ovo je izuzetno ozbiljna stvar i mi očekujemo od vas, gospodine ministre, da izađete i kažete građanima Srbije šta ih očekuje odmah posle Nove godine. Znam da vi to merite od slave do slave, od krkanluka do krkanluka, ali ima ljudi koji rade, koji stvarno idu u Evropu. Neki od tih ljudi su vozači. Znate, oni će već utovariti pre Nove godine i čekaju odmah da krenu na put. I šta će se desiti, gospodine ministre, kada se pojave na granici sa EU a carinik i policajac im kažu da ti pasoši više ne važe? Kamion ima registarske tablice - ni to ne znate - kamionu ne treba pasoš, vozaču treba pasoš. Al' kako ja to vama da objasnim? Kako da vam to objasnim, a hoćete u Evropu? Aman ljudi, ajde, neke osnovne stvari morate da naučite. Ili svima da vam stavimo one minđuše u uvo i onda nećete imati problema. Ima onih aparata za minđušu, ali samo za ove odabrane. Očekujem od vas da ovde izađete i da date javno obećanje građanima Srbije da neće niko imati problem kada se 1. januara bude pojavio na nekoj granici. Govorim samo za vozače. Šta ćete sa drugim ljudima, da ne ulazimo u to, s našim gastarbajterima koji su došli da provedu ovde božićne praznike a treba da se vrate na svoja radna mesta, pa se ne vrate na vreme, pa zbog toga dobiju otkaz. Šta ćete da radite, ljudi? Vidite kako se igrate sa građanima Srbije? Vama je to smešno. Šta vas briga da li će i koliko njih zbog toga ostati možda bez posla, koliko će štete biti? Recite, ministre, građanima Srbije – šta nas očekuje 1. januara sa pasošima koji imaju rok važnosti za nas, a možda neće imati za Evropu? (Predsednik: Vreme, gospodine Todoroviću.) Ne zaboravite, i po tome vas Evropa ceni, a kako vas ceni, ona vam je i dala rok – 2025, 2026, a možda i 2027. godine.
Da li ima još zainteresovanih za učešće u raspravi po amandmanu? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, gospodin Ivica Dačić, prvi potpredsednik, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova, želi da da završnu reč? (Da.) Izvolite, gospodine ministre.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, pošto se sednica neće nastaviti dalje po sledećoj tački dnevnog reda, mogu da pričam i malo duže, mada sam mislio da pričam kratko. Jedno sat vremena je, valjda, zadovoljavajuće. Želeo bih da podsetim na istorijat pravljenja novih putnih isprava. Nove pasoše nije izmislilo Ministarstvo unutrašnjih poslova na čijem sam čelu ja, niti Vlada na čijem je čelu Mirko Cvetković, nego prethodna vlada. U ovom parlamentu smo usvojili Zakon o putnim ispravama 2007. godine. U tom sazivu parlamenta, čiji sam i ja tada bio član, i mojim glasom je usvojen taj zakon, kojim je definisano da važnost novih pasoša traje do kraja ove godine, tada je to bila sledeća godina. I tada je bilo različitih stavova, i tada se postavljalo pitanje da li će se stići ili se neće stići, da li je u pitanju rok koji je previše kratak itd. Želeo bih da kažem da se kasnilo sa početkom izrade pasoša, ali nisam kasnio ja i ovo ministarstvo, kasnila je prethodna vlada. Ja sam izabran za ministra unutrašnjih poslova 7. jula ove godine. Tada je počelo sa izdavanjem pasoša. I zato vas molim, one koji su bili članovi prethodne vlade, nemojte tako olako da dajete kritike. Neko ovde kaže da Vlada nije uspela da održi obećanje. Tačno, ali prethodna vlada, koja je predložila i izglasala ovaj Zakon o putnim ispravama (u kojoj je bila i DS, naravno). U svakom slučaju, ja sigurno nisam bio član te vlade. Preuzeo sam MUP 7. jula, a 28. jula sam već podneo zahtev Vladi Republike Srbije i Narodnoj skupštini da se produži rok za važenje starih pasoša. I to je ovde jedan poslanik rekao, ne sećam se koji, možda gospodin Šormaz ili neko drugi, svejedno. Dugo vremena sam čekao da ovaj zakon dođe na dnevni red. Moram da vam kažem da su postojali veliki problemi u izradi pasoša. Prvo, mislim da je loše zakonsko rešenje. Nije ovde reč o tome da je MUP dao nekom drugom da izrađuje pasoše. Zakonom koji je usvojen definisano je da pasoše izrađuje NBS, odnosno Zavod za izradu novčanica. Mislim da to nije dobra odluka, zato što MUP nema nikakvog uvida niti nadležnosti u procesu koji se tamo vrši. Kasnilo se, između ostalog, i zbog toga što nisu bila obezbeđena sva potrebna sredstva. Ovde je to i napisano - sredstva koja su potrebna za kupovinu softvera, za kupovinu mašina, za izradu pasoša, polikarbonatske stranice itd. Mislim da je to rešenje loše. Zašto je loše? Želim da kažem svim građanima Srbije koji se ljute na MUP da treba da znaju da nijedan dinar koji oni plaćaju ne ide MUP-u, nego ide Zavodu za izradu novčanica, odnosno Kovnici novca, a oni naši činovnici što rade u policiji, rade na osnovu prihoda koje dobije MUP iz budžeta. Znači, nama je u izradi pasoša, praktično, ostao taj deo koji se tiče toga da utvrdimo specifikaciju kakav pasoš treba da bude i da sačekamo da se taj pasoš izradi i da naši radnici prime te zahteve i aplikacije na šalterima. Objektivno, i 7. jula, od kada je krenulo izdavanje pasoša, bilo je jasno da, shodno tehničkim kapacitetima koji postoje u MUP, shodno dinamici izrade novih pasoša i očekivanjima koliko će građana kada da se prijavljuje, neće moći svi građani Srbije da do kraja ove godine zamene stare pasoše, odnosno izvade nove. Zato je naš predlog bio da se produži važenje starih pasoša još jednu godinu. Znači, nije pitanje broj 1. evropskih integracija i ''bele šengen liste'' nužno izrada novog pasoša, ali jeste uslov bezbednost ličnih dokumenata. Baš zato je MUP i u prošlom sazivu, praktično, krenulo u izradu novih ličnih dokumenata, nove lične karte i novog pasoša. Takođe, dogovorili smo se da, tehnološki gledano, pratimo te procese koji se dešavaju u zapadnoj Evropi. Zašto? Da se ne bi desilo da se posle godinu dana, kada mi nateramo naše građane da zamene pasoše, neko seti i kaže da su izmišljeni novi programi i softveri, pa za tri godine uzimamo nove pasoše. Građani Srbije ne mogu da budu roba za nečije neznanje ili da trpe posledice loše vođene politike! Ja ću to u MUP-u isterati, i u NBS, i u Zavodu za izradu novčanica, utvrdiću svu odgovornost ukoliko postoji bilo kakva tehnička greška koja će terati da građani Srbije to moraju da rade u narednom periodu. Tehnologija napreduje. Od kraja 2009. godine morate na čip da stavljate i otisak prsta. Naš čip na pasošu mora da ima tehničke mogućnosti da tako nešto primi. Engleski sistemi već podrazumevaju tzv. "iris sistem", odnosno identifikaciju putem zenice oka. Sve to moramo da znamo, a ne samo da govorimo o evropskim integracijama kao "Oče naš", a da pri tome ne znamo šta to znači u tehničkim stvarima. Jer, ovde je reč o tome da mi moramo da ispunimo ne političke uslove kada je reč o liberalizaciji viznog režima. Moramo da ispunimo sve, i zakonske i tehničke, uslove kako bi naše granice bile bezbedne, lična dokumenta bila bezbedna, jednostavno, da se stvori takav sistem koji je u saglasnosti sa ''šengenskim sistemom'', da bismo mogli da budemo deo ''šengenskog prostora, odnosno', to je kraj, da bismo mogli uopšte da budemo na ''beloj šengen listi''. Nije pomeren početak izrade pasoša posle dolaska nove vlade. On je pomeren još u vreme tehničke vlade. Nije se počelo na vreme. Ali, i da se počelo na vreme, ne bi se stiglo. Zato mislim da, kada ovde govorimo o tome, možemo mi sada da optužujemo jedni druge koliko hoćete, ali hoću da kažem samo da je ovo posao koji moramo da odradimo. Zaista bih vas sve zamolio da, nezavisno od partijskih razlika, ne izazivamo dalju dezinformisanost naših građana. Znači, naši pasoši važe, oni će važiti i posle Nove godine. Pošto me je Dragan Todorović pitao da li će građani imati problema, neće imati problema. Ali, isto pitam – kada će Skupština usvojiti taj predlog zakona? Ako ga usvojite, građani Srbije neće imati problema posle 1. januara sledeće godine. [[Aplauz.]] Želim da završim ovo u jednom dobrom duhu. Mislim da je veoma važno da se što pre usvoji ovaj zakon, zato što u skladu sa Ustavom Republike Srbije drugi član ovih izmena i dopuna Zakona glasi da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku". Zaista vas molim još jednom, ne kao ministar ili kao neko ko se bavi ovim poslom, nego u ime građana Republike Srbije, da bismo mogli da završimo sve ove formalnosti koje će omogućiti građanima Srbije nesmetano putovanje u narednom periodu. Da sada ne dužim oko ovoga, bilo je nekoliko pitanja, gospodin Todorović je postavio pitanje što se tiče smrti Panića. Kao što znate, po tome se vodi postupak. U toku su prikupljanja potrebnih obaveštenja. Tužilaštvo, sud i policija će utvrditi ko je odgovoran za smrt Ranka Panića. Želim ovde jasno da kažem svima, i to govorim i povodom ovih slučajeva u Aranđelovcu ili u nekim drugim mestima, kao ministar ću se boriti svim svojim snagama za poboljšanje statusa policije, za poboljšanje odnosa države prema policiji, zbog specifičnosti posla kojim se policija bavi. Ali ću, s druge strane, takođe insistirati da se policija strogo pridržava zakona, da poštuje ljudska prava i, naravno, da svako ko je prekršio ili prekoračio svoja ovlašćenja, za to odgovara. Policija je tu da služi narodu, narod treba da poštuje policiju. Naravno, svako ko prekorači ovlašćenja ili prekrši zakon, treba da se nađe tamo gde mu je mesto. Gospodin Buha me je pitao o Hrvatskoj. Ne vidim ga, mislim da je izašao. U svakom slučaju, kada sam bio u poseti, a želim da kažem da policije u regionu moraju da sarađuju, bez obzira na političke stavove država čiji smo ministri ili poslanici, jer, znate kako, u svim organizovanim kriminalnim grupama uglavnom su predstavnici svih naroda bivše Jugoslavije, koji se izuzetno dobro slažu kada je u pitanju organizovani kriminal. Da bismo mogli da se borimo protiv organizovanog kriminala, nužna je saradnja policija u regionu. Naravno, tada sam razgovarao i sa predstavnicima Srba u Hrvatskoj, sa gospodinom Pupovcem i gospodinom Uzelcem. U svakom slučaju, država Srbija treba da vodi računa o Srbima koji žive u Hrvatskoj, Republici Srpskoj, Crnoj Gori i, kao što znate, naš Ustav je dozvolio i pravo svima onima koji se tako osećaju da imaju i srpsko državljanstvo. Na samom kraju, da ne bih ipak prekoračio, mada imamo vremena, u svakom slučaju, bez obzira što možda rasprava nije bila usmerena tačno na ovu temu, želim da kažem da je ovo zakon koji se tiče svih građana i, nezavisno od toga, pozvao bih sve političke stranke koje sede u ovom parlamentu, pozvao bih i rukovodstvo parlamenta i vladajuću većinu da dobro osmisle dalji nastavak rada parlamenta, kako bismo mogli da dovedemo do kraja ovo zasedanje. Mislim da bi bilo katastrofalno da građani Srbije zbog toga što mi ne možemo da donesemo ovaj zakon u predviđenom roku, imaju problema zbog svojih pasoša. U svakom slučaju, gospodine Todoroviću, zaista ne optužujem, kao što sam rekao, ni opoziciju, ni vlast. Mislim da svi snosimo odgovornost prema građanima Srbije. Nisu nas građani Srbije ovde birali da im zagorčavamo život, nego da im pomognemo da mogu da rešavaju svoja osnovna životna pitanja. Ovo je pitanje od osnovnog značaja za sve ljude. Mi imamo na hiljade zahteva, pisama, pitanja da li pasoši važe ili ne važe. Želim da vam kažem samo ovo - do sada je primljeno 162.196 zahteva za nove pasoše. U inostranstvu su otvorena tri mesta - Diseldorf, Pariz i Beč, i primljen je 881 zahtev. To je mali broj ljudi koji ima nove pasoše. I dalje najveći broj građana Srbije koji imaju pasoše, imaju stare pasoše. Zato mislim da je od interesa da pronađemo način kako da se ovaj zakon izglasa, da stupi na snagu kako bi građani Srbije mogli nesmetano da putuju i posle 31. decembra ove godine. Naravno, i ja mislim, takođe, da je ovaj zakon trebalo još ranije da se nađe na dnevnom redu Skupštine, a ne da čeka poslednje dane. Verovatno je uvek bilo nekih prečih tema, verovatno se smatralo da je to jedan tehnički zakon, tehničko pitanje, jedan član zakona itd. Nevezano za to da li je neko u vlasti ili opoziciji, u svakom slučaju, zamolio bih sve poslanike da, kada glasamo o ovome, imamo u vidu da je ostala svega, praktično, još polovina ovog meseca za realizaciju, za donošenje ovog zakona, za stupanje na snagu, znači, osam dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku" i, naravno, ono o čemu je gospodin Todorović govorio, potrebnih koordinacija sa drugim policijskim institucijama širom sveta i preko Ministarstva spoljnih poslova sa svim državama, kako naši građani ne bi imali problema kada putuju. Želim da upozorim sve građane Srbije da nemaju razloga za preveliku brigu, zato što sam siguran da ćemo i narodni poslanici i svi mi koji sedimo ovde imati odgovoran odnos prema ovom pitanju, kako građani Srbije ne bi bili na šteti. Hvala vam puno.
Zahvaljujem, gospodine ministre na konkretnom, iscrpnom i krajnje pragmatičnom obraćanju parlamentu i građanima Srbije. Izvolite, gospodine Todoroviću, mada nije uobičajeno posle ministra.
Ipak, neke stvari moram da kažem. Dame i gospodo narodni poslanici, kad bi postojao opozicioni ministar, možda bi gospodin Dačić zaslužio tu titulu. Između ostalog, gospodin Dačić je ovde izneo najtežu moguću optužbu protiv sadašnje vlade i protiv one prethodne vlade. Vi koji sedite tu, bili ste članovi i jedne i druge vlade. Ovo što je gospodin Dačić rekao, potpuno je tačno. Možete da se gicate koliko god hoćete, ali to su činjenice. Stvarno nema smisla. Nismo mi bili u toj vladi, nego vi. Ne vredi, imao je Miloš jednu izreku kako se najlakše uči: preko kese, ćemera i preko zadnjice. Kod vas, izgleda, ta metoda treba da se primeni. Pa, ljudi moji, vi ste... (Predsednik: Gospodine Todoroviću, molim vas, privedite kraju obraćanje. Niste se pozvali ni na jedan član.) Jesam, na repliku. (Predsednik: Replika ministru?) Nije ministar sveta krava, da ne mogu da mu repliciram. Nemojte, molim vas. Vidite, kad god dođemo do argumenata, oni beže, neće da čuju. To je odnos prema Skupštini, to je odnos prema građanima Srbije. Doveli ste ih u situaciju da na dva dana pred Novu godinu mi ovde treba da usvajamo ovaj zakon da li će stari pasoši važiti ili ne i još pokušavate da optužite poslanike opozicije. Najbolje vam je rekao Ivica Dačić ko je odgovoran i zbog čega. Zbog kriminala, zato što ste se grabili ko će da uzme opremu da radi, ko će da dobije posao vezan za štampanje pasoša, ko će od toga da dobije proviziju. To je vaš problem - kriminal i provizija. Zbog toga ste i doveli građane Srbije u ovu situaciju.
Gospodin Šormaz ima reč, po Poslovniku. Mislim da atmosfera nije u skladu sa uobičajenom praksom, da nakon govora ministra zaključujem pretres, ali izvolite.
Mogu da se složim, ali dali ste reč gospodinu Todoroviću, niste završili raspravu, a ja se pozivam na član 104. Zaista, pogledajte ovu atmosferu. Ne znam zašto su ustali poslanici, pre svega Demokratske stranke. Mogu samo da kažem da se slažem sa gospodinom ministrom. Valjda je to ljudima iz vlasti drago. Mislim da je najveći deo onoga što je rekao tačno, naročito za Ministarstvo unutrašnjih poslova. Tačno je da je za ovu situaciju kriva i prethodna vlada, ali je bogami kriva i ova, jer je decembar a ona je na vlasti odavno, pa i oni koji su dugo pregovarali da se ova vlada formira (što zvanično pred kamerama, što nezvanično po kafanama i podrumima, kako sa kim), ali u svakom slučaju, u tu su situaciju građani Srbije dovedeni. Ono što nije rekao ministar Dačić, a ja ću reći, kriv je i jedan njegov sadašnji kolega, najviše, koji je potpredsednik Vlade kao i on, zove se Božidar Đelić. On je krivac za sve ovo, zajedno sa Narodnom bankom Srbije i Jelašićem. Građani Srbije su zbog toga u problemu. Apsolutno ne zbog MUP. Tu se slažem i kažem - tačno je da je ministar, kada je došao, uradio najbolje što je mogao, najbrže što je mogao, da se to što pre nađe u proceduri. Ali, podsetiću vas na još jednu stvar. Ovaj zakon je već jednom bio u proceduri pa je povučen, u ovom sazivu i sa ovom vladom na vlasti. Ako je bila žurba, zašto ste doveli u cajtnot, zašto niste znali da predvidite šta će se desiti? Zašto ste 40 dana kasnili sa budžetom, pa i sa ovim? Onda vam je kriva opozicija zbog opstrukcije i RTS kaže - kriva je opozicija što 31. decembra neće biti promenjen Poslovnik. Stvarno. Najveći problem za Srbiju je što 31. decembra neće biti promenjen Poslovnik? Zahvaljujem.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučiti o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Sutra nastavljamo rad u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 118 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala sam da današnjoj sednici prisustvuju gospođa Jasmina Benmansur, pomoćnik ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, i Ljerka Ećimović, načelnik Odeljenja za vođenje registara udruženja. Pozdravljam i našeg ministra koji je ovde. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNIM SLUŽBENICIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milorad Buha, Aleksandar Martinović, Sreto Perić, Momir Marković, Milorad Krstin, Vjerica Radeta i Dušan Marić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Buha. Izvolite.