… [[početak nije snimljen]] pozdravljam vas. Nastavljamo sjednicu i prelazimo na 5. točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju – Predlagatelj Klub zastupnika HNS-PGS, prvo čitanje P.Z. br. 170. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Izvješće ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Prije nepunih mjesec dana u ovom Saboru razmatrali smo i usvojili Zakon o zaštiti prava pacijenata kao jedan od … [[zbog najave, govornik se ne razumije]] zakona kojim smo kao zakonodavna vlast pokušali regulirati način zaštite prava pacijenata u zdravstvenom sustavu ove države. I u raspravi o tom zakonu, ja ili veliki broj kolega i kolegica upozoravali smo ili iznosili stav i podržali taj prijedlog Zakona zbog toga što smo polazili od pretpostavke ili tvrdnje da je najefikasniji model zaštite nečijeg prava ako građani ili oni na koje se ta prava ili zakon odnosi prvo znaju svoja prava, dakle budu upoznati sa svojim pravima, ako znaju gdje se mogu savjetovati, informirati. I na kraju ako dođe do povrede određenog prava da znaju koja je ta institucija nadležna, ovlaštena i zadužena da pravo koje je oduzeto, povrijeđeno ili uskraćeno sukladno zakonu bude i vraćeno. Nešto slično imali smo i prošli tjedan kada smo na temelju Zakona o zaštiti potrošača donašali godišnji program zaštite prava potrošača, iako dakle imamo i Zakon o zaštiti prava potrošača postojala je potreba donošenje operativnog programa u cilju toga da u njemu utvrdimo nadležnost države, ali i civilnog društva, da se potrošačima pomaže u zaštiti tih prava. Ako smo donijeli posebni Zakon o zaštiti prava pacijenata, onda se sad postavlja pitanje, a što je sa pravima osiguranika koji su osigurani kod Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje? Naime, Zakon, Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje proglašava i tretira kao osiguravatelja. A sve nas koji imamo njihovu zdravstvenu iskaznicu zakon naziva i daje status osiguranika. Dakle, s jedne strane imamo osiguravatelja. S druge strane osiguranike. Vi svi vjerojatno znate da svaki osiguravatelj koji se javlja u davanju određenih usluga prilikom sklapanja ugovora o osiguranju drugoj strani daje ili ugovor ili policu osiguranja ili akt, dokumenat u kojem se utvrđuju međusobni odnosi prava i obaveze. Kod ovog osiguravatelja i kod ovih osiguranika jedini je slučaj gdje osim zdravstvene iskaznice osiguranici od svog osiguravatelja ne dobivaju ništa drugo. Dakle, Hrvatski zavod svojim osiguranicima ne mora dati Ugovor o osiguranju, ne mora dati policu osiguranja, niti rješenje ni bilo koji akt o stjecanju statusa osiguranika. Istovremeno Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje sam utvrđuje prava osiguranika. Dakle, on je ovlašten po Zakonu da sam utvrđuje prava, da ta utvrđena prava mijenja, zavisno o odlukama nadležnih tijela, a da pri tom nema nikakovu obavezu da svoje osiguranike izvijesti ili informira o promijenjenim pravima ili uvjetima osiguranja. Pripremajući ovu temu i želeći provjeriti na koji način taj osiguravatelj djeluje prema svojim osiguranicima u srpnju mjesecu prošle godine obratio sam se direktoru ili direkciji Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje sa jednim banalnim pitanjem, ali istinitim primjerom koji često bude u situaciji naših građani, i postavio sam pitanje, gdje osiguranik može u Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje provjeriti da li je neki lijek koji je njemu neophodno potreban nalazi se na listi lijekova koji se dobivaju na recept ili na bolničkoj listi lijekova? I pitanje sam uputio direkciji u pisanom obliku. I dobio odgovor koji otprilike glasi sljedeće. Da osiguranik Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje tu provjeru može izvršiti kod svoga liječnika. Drugo mjesto je da pročita Narodne novine br. 60/03., 70/03., 86/03., 111/03. i 51/04. I treće je, web. stranica Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Dakle, po ovome ispada da svi osiguranici Hrvatskog zavoda bi trebali biti ili pretplaćeni na Narodne novine ili svi priključeni na Internet kako bi na taj način mogli provjeriti najobičniju informaciju da li je neki lijek na listi osiguravatelja s kojim sam sklopio ugovor o zdravstvenom osiguranju. Ja sam očekivao da ću odgovor dobiti recimo kontakt telefon u direkciji Hrvatskog zavoda koji radi barem 8 sati dnevno, gdje svaki osiguranik može provjeriti bilo koju informaciju, postaviti bilo koje pitanje na temu prava iz osiguranja i dobiti adekvatni odgovor. Iz ovog odgovora proizlazi dakle da Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje nema službu za osiguranike, nema službenike i telefone na koje bi primali bilo kakva pitanja ili obavezu davanja bilo kakvih odgovora. Tu činjenicu u svojem odgovoru u pisanom obliku potvrdio da mi je sam direktor Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Nakon toga i takvog saznanja odlučili smo i pitati osiguranike Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje u kojoj su mjeri oni sami informiran i upoznati sa svojim pravima. Naime, često vlada zabluda da su prava osiguranika utvrđena Zakonom o zdravstvenoj zaštiti ili zdravstvenom osiguranju. A činjenica je da najveći dio prava osiguranika Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje utvrđuju se u različitim pravilnicima. Prvim iščitavanjem, a u obrazloženju našega prijedloga, ja sam pronašao 17 pravilnika u kojima se utvrđuju razno različita osnovna prava osiguranika Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, s time da je najbitniji upravo ovaj iz 2003. godine koji utvrđuje osnovna prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. Iz ovog pravilnika izvukli smo samo 10 pitanja. I testirali na negdje oko 40 tisuća osiguranika i prosječni broj točnih odgovora na ova jednostavna pitanja bio je jedan. Jedan točan odgovor na 10 pitanja. Pitanja su bila recimo prvo, u kojem roku poslodavac radnika kojega je zaposlio mora prijaviti Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje? Ili da li zdravstveno osigurana osoba ima pravo na liječenje u kući ili da li osiguranik Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje može sam izabrati bolnicu u kojoj će se liječiti na temelju uputnice nadležnog liječnika? Ili, u kojem roku svaka zdravstvena ustanova mora primiti svakog pacijenta na pregled ili liječenje? Pitali smo i osiguranike tko snosi troškove plaće za vrijeme bolovanja do 42 dana i nakon toga, koliko u ovom trenutku iznosi naknada za bolovanje za prvih šest mjeseci i nakon toga, koliko iznosi naknada za porodni dopust. I na kraju, gdje ili kome se može uložiti žalba radi uskrate prava iz zdravstvenog osiguranja. Pročitao sam samo nekoliko od ovih dakle pet, šest pitanja za koje vam zaista nemam razloga lagati. Ljudi nisu znali odgovore. Ili su znali naslućivati kako bi to moglo biti ali oni kao osiguranici Hrvatskog zavoda nisu znali odgovore na ova pitanja. Zašto građani, zašto osiguranici ne znaju odgovore na ova pitanja. Prvi je razlog vjerojatno u tome što je veliki broj propisa kojim se ta prava utvrđuju i ne zakonskih nego podzakonskih i ne propisa koje donaša Vlada ili resorna ministarstva nego ustanova s javnim ovlastima, dakle osiguravatelj koji se zove Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. Drugi razlog je zato što su česte izmjene tih propisa. Treći je razlog po mom sudu što su informacije katalog tih prava teško dostupne osiguranicima. Postoji strah od nezamjeranja i na kraju autoritet birokracije na svaki upit je uvijek najjači i građani nakon dobivanja prvog odgovora ne znaju gdje je mjesto za drugo pitanje ili gdje bi tražili i drugi odgovor. Na temelju toga predložili smo jednu malu intervenciju u postojeći zakon u kojem smo pošli ili željeli obavezati osiguravatelja da svakom osiguraniku izdaje rješenje o stjecanju statusa osiguranika i da tom prilikom osiguraniku mora dati akt u kojem se utvrđuju ta prava. Dakle, nešto što je u odnosu između osiguravatelja i osiguranika najtemeljniji odnos koji bi trebao biti najbitniji. Vlada se očitovala na ovaj naš prijedlog i moram reći da su si dali puno truda u svojem očitovanju jer je očitovanje tri puta opširnije od samoga teksta zakona i normalno da je stav Vlade da ovaj zakon ne bi trebalo prihvatiti jer da bi trebalo mijenjati još nekoliko članaka zakona, da bi to koštalo i nekoliko novaca. Ali ono što iz stava Vlade želim izdvojiti je slijedeće. Dakle, citiram stav Vlade. "Osim toga, ni članice Europske unije nemaju takvu praksu već izdaju brošure kojima upoznaju svoje osiguranike o osnovnim pravima. Primjerice, Republika Slovenija izdaje jednom godišnje male brošure s osnovnim podacima o pravima iz osnovnog zdravstvenog osiguranja koja je njihovim osiguranicima na raspolaganju kod liječnika, u ljekarnama, zdravstvenim ustanovama i drugdje." Dalje, drugi citat "Radi boljeg informiranja osiguranih osoba zavod dakle Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje upravo je u pripremi izdavanja brošure zavoda o pravima iz osnovnog zdravstvenog osiguranja u načinu njihovog ostvarivanja." Ovo je Vlada uputila na naš prijedlog još 11. studenog prošle godine, s time da je naš prijedlog zakona podnijet u rujnu prošle godine. Dakle, radi se o prijedlogu zakona koji se selio sa sjednice na sjednicu i tek sada došao na dnevni red. Ali dakle, 11. studenog Vlada nas obavještava da HZZO upravo priprema brošuru recimo kao što to ima susjedna Slovenija. Danas je 24. veljače ako se ne varam. Ja nisam nigdje takvu brošuru našao u nijednoj čekaonici u ambulanti, ljekarni ili bilo gdje drugdje. Zato želim vjerovati da će hrvatski zavod konačno tu brošuru izdati jer smo čuli da se ona priprema i onda kad smo razgovarali i donašali Zakon o zaštiti prava pacijenata i podsjećam vas da je tada Hrvatski sabor na prijedlog našega kluba i na temelju očitovanja ministra zdravstva gospodin Hebranga donio zaključak da će njegovo ministarstvo u roku od 30 dana nakon stupanja na snagu Zakona o zaštiti prava pacijenata pripremiti i jednu posebnu brošuru na temu tog zakona. Meni se čini da je i 30 dana od tog roka prošlo a da takve posebne brošure nema. To je samo dokaz tome da i zbog toga ovaj naš pokušaj da Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje prisilimo promijeni odnos prema svojim osiguranicima i da bude u obavezi davati im točne informacije, popis i katalog prava koji oni stječu u trenutku kad dobe status osiguranika. Za uvod toliko. Jedini razlog i motiv svjestan činjenice da bi to nešto koštalo ali ne mogu shvatiti kako uvijek financije, novac bude problem Vlade kada bi trebali napraviti nešto u korist da građani ove države budu informirani o svojim pravima. Zapanjuje ta činjenice straha trošenja proračunskog novaca u korist građana u ovom slučaju osiguranika ustanove s javnim ovlastima koja ima monopol na osnovno zdravstveno osiguranje. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvi je gospodin zastupnik Marko Turić. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi zastupnik Lesar je na samom početku rekao da zapravo pismo, odgovor koji je dobio na njegovo traženje u vezi lijekova da li se nalaze na listi ili ne zamjerio da će do takvih odgovora doći samo oni ljudi koji su pretplaćeni na Narodne novine ili koji su kompjuterski pismeni. Međutim, prvi odgovor je da su tumači zdravlja lijekova relevantne stvari. Nemojmo zaboraviti što je lijek. Nije lijek grincajg su tumači liječnici. Prema tome, ne bi ja jednostavno prihvatio nikakvo drugo razmišljanje. Dakle, liječnik i nemojmo se udaljavati od te činjenice. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Kajo Bučan. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodin zastupnik Lesar je rekao da je brošura obećana ali da nije tiskana odnosno da je on nije vidio. Za njegovu informaciju brošura o kojoj je govorio je tiskana i distribuirana u 12. mjesecu u 200 tisuća primjeraka. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i predsjednik gospodin Marko Turić. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege! Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 19. sjednici odbora održanoj 25. studenog 2004. godine raspravio je ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju koji je predsjedniku ovog Sabora dostavio Klub zastupnika HNS-a i PGS-a. Odbor je prijedlog zakona raspravio kao matično radno tijelo sukladno svojim poslovničkim ovlastima. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja članovi Odbora su upoznati sa mišljenjem koje je na navedeni Prijedlog zakona dostavila Vlada Republike Hrvatske. U svom mišljenju Vlada predlaže da se ne prihvati ovakav Prijedlog zakona. Odredbe Zakona o zdravstvenom osiguranju koje uređuje pitanja izdavanja rješenja o pravima iz osnovnog osiguranja u cijelosti su usklađeni sa Zakonom o pravnom postupku. Tako se u pravima iz osnovnog zdravstvenog osiguranja odlučuje bez pisanog rješenja koje se može izdati na zahtjev stranke. U raspravi je većina članova Odbora podržala mišljenje Vlade, prije svega zato jer se pravo na osnovno zdravstveno osiguranje utvrđuje priznavanjem statusa osigurane osobe. Kako se pak status osigurane osobe u osnovnom zdravstvenom osiguranju dokazuje posebnom ispravom nema potrebe za istu svrhu izdavati rješenja. Prava iz osnovnog osiguranja osigurane osobe ostvaruju neposredno predočenjem iskaznice zdravstvenog osiguranja. Zdravstvena zaštita dostupna je svakom osiguraniku istaknuto je u raspravi, a opseg prava i zaštita osiguranika utvrđena je nizom zakonskih propisa, predloženo rješenje po mišljenju članova Odbora suprotno je načelima ekonomičnosti jer bi izdavanje rješenja uzrokovalo znatne materijalne troškove a pri tome ne bi imalo ama baš nikakav pozitivan učinak na ostvarivanje prava osiguranika. Nakon rasprave članovi Odbora sa većinom glasova 6 za, 3 protiv odlučili su predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju u tekstu kako ga je predložio Klub zastupnika HNS-a i PGS-a.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Izvolite. Državni tajnik Velimir Božikov.
Štovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene gospodo zastupnice i zastupnici. Upravo, ovaj zamjerka da nisu naši osiguranici dovoljno informirani o svojim pravima je negirana sa ovim vodičem koji ima nadnevak od 8. studenog i koji je izdao, tiskao Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje na gotovo 50-ak stranica gdje su naši osiguranici detaljno informirani o svim pravima. S time ta postojeća praksa Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje praktički do kraja sofisticirana, primjerena našim građanima koji imaju dovoljno informacija. Nadalje, informacija se može sa, jasno sa građane koji su informatički bolje naobraženi, oni doista to mogu vidjeti na internetu, postoje portali, kioski u svim jedinicama, područnim odjelima Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, naravno kao i centrali u Zagrebu gdje mogu građani na licu mjesta se interesirati, mogu dobiti ovi vodiče tako da je taj Zakon sada do kraja postao potpuno primjenjiv kao u europskoj praksi. Vlada nije sklona da se mijenja Zakon zbog toga što bi sada ovakvi ugovori koji bi se sada ponovno pisali, jasno dobilo bi nove troškove i mislimo da bi te troškove bolje bilo usmjeriti na još veću tiražu ovih vodiča tako da praktički svaki osiguranik može biti do kraja informiran o svojim pravima. Prema tome, mi ne predlažemo, mi, da bi se zakon mijenjao. Hvala.
Hvala lijepa, otvaram raspravu. Prvi je u ime Kluba zastupnika HNS-a, PGS-a, gospodin zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Prijedlog ovog Zakona koga je izradio Klub HNS-a, PGS-a, kratak je po obijmu kao što vidite, kratak u tekstu i jednostavan za primjenu. Doduše, Vlada je 11. studenog dala negativno mišljenje o ovom Zakonu, obećavši brošuru osiguranicima. Iskreno govoreći nisam do današnjeg dana znao da brošura postoji premda gotovo redovito idem liječniku na nesreću, kod mog liječnika je nema, u ljekarni gdje kupujem lijekove je nema, ne znam gdje se nalazi, i ne znam kada je štampana, nosi datum 8. studenog, 8. studenog definitivno nije bila štampana jer je, jer je Vlada 11. studenog rekla da će ju štampati, prema tome to jednostavno ne stoji. Akcijom, odnosno anketom osiguranika koju je provela Hrvatska narodna stranka ustanovili smo da osiguranici o svojim pravima vrlo malo znaju a što je najtužnije ne znaju koga bi pitali o tim pravima. Situacija je srazmjerno jednostavna i benigna dok ta prava ne treba iskorištavati. A kada se čovjek nađe u situaciji da mu treba nešto specifično, nešto što je iznad razine andola onda se pojavljuju svakodnevni apeli za pomoć bolesnicima u dnevnoj štampi, pomoć bolesnoj djeci koja se ne mogu liječiti na način koji Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje omogućava pomoć starijim ljudima koji se na isti način ne mogu liječiti a čija prava ne potpadaju pod zagarantirana prava. Pa se pojavaljuje strašna situacija da se skupljaju u državi koja u svom Ustavu piše da je socijalna, dobrovoljni prilozi da bi se bolesna djeca mogla liječiti. To možda zvuči demagoški, međutim to je istina, to je istina, ne vjerujem da su priče, da su te priče u novinama koje izlaze sa imenom i prezimenom izmišljenje, jedna možda, dvije možda ali 20 nikako. U svakom slučaju nakanda predlagatelja je da se osiguraniku da rješenje kojima se reguliraju statusi prava. Rješenje ne zato da bi se pisao još jedan papir pa eto da ima Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje što dodatno raditi nego rješenje zato jer je to akt na koji čovjek može zatražiti određenu pravnu zaštitu. Rješenje se može pobijati, na rješenje se može žaliti, a iskaznicu čovjek može staviti samo u džep. I kada se pojavi kod liječnika ustanoviti da mu za nešto vrijedi, za nešto ne vrijedi. Temeljna činjenica je da osiguranici ove usluge plaćaju. Zdravstvena zaštita u Hrvatskoj dio je socijale, dio je ekonomskog funkcioniranja vlasti, odnosno ovakve ustanove sa javnim ovlastima ali činjenica je da se ti novci u fond iz kojih se alimentiraju sve zdravstvene usluge slijevaju iz poreza poreznih obveznika koji su usput i osiguranici. Dakle, osiguranici to plaćaju, u najmanju ruku je pristojno da osiguranik zna što plaća i pristojno je onom tko plaća omogućiti ako misli da se žali ako misli da ne dobiva sve ono što je svojim novcem platio. U najmanju ruku bi bilo pristojno osiguranika osloboditi zapravo ne izvedive obveze da se snađe u 11 pravilnika i 6 odluka Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Računa se poprilično pismenim, pokušao sam čitati te pravilnike, vrlo teško mi je išlo od ruke. Primjedba da realizaciju tih prava treba ostaviti u rukama liječnika i da laici tu zapravo nemaju bog zna što raditi je cehovska primjedba koja je možda pred par stotina godina i imala svoga smisla, ali od Francuske revolucije nadalje mislim da nema. No u svakom slučaju kad se osiguranik i snađe u svemu tome, u svih tih 11 pravilnika i 6 odluka i ustanovi da nešto nije onako kako je on mislio i onako kako mu to u tom trenutku treba što može napraviti? Može otići, može se obratiti Zavodu za zdravstveno osiguranje, tražiti rješenje u tom trenutku. Dok mu se rješenje izda treba pričekati. Na to rješenje može napisati žalbu i prigovor. Dok se žalba i prigovor riješi on je ili ozdravio ili umro. I čitava stvar pomalo gubi na smislu. Zbog svega toga Klub HNS-a PGS-a naravno da podržava vlastitu inicijativu i apeliramo na ostale zastupnike da podrže ovakvu inicijativu jer je u interesu i otvorenosti hrvatskog društva i u interesu svih nas kao osiguranika. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnik, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju koje je predložio Klub HNS-a i PGS-a. Klub HDZ-a je razmatrao ovaj prijedlog i zauzeo je, zauzeo je stajalište da neće podržati ovaj prijedlog, a razloge ću sad u nekoliko crta navesti. Zapravo glavno polazište predlagača je da se njihov prijedlog u biti temelji na dva osnovna načela. To je načelo dostupnosti i načelo ugovornog odnosa dakle njihova intencija da se izdaje svakom osiguraniku rješenje. Ja bih rekao da to ipak nije tako i da nije tako jednostavno kao što je sad rekao kolega Vuljanić da je prijedlog zapravo jednostavan, ali u biti taj prijedlog je jednostavan, ali bi provedba bila vrlo komplicirana pa i skupa. Zašto to kažem? Zato što kad govorimo o dostupnosti onda dostupnost zdravstvenoj zaštiti u Hrvatskoj je na najvišem stupnju. Ja bih rekao u svijetu se malo koja zemlja more, može mjeriti sa takvom vrstom dostupnosti jer hrvatski građani i bolesnici normalno kad, kad u tu situaciju dođu imaju praktički pravo na sve. Imaju pravo na sve. Druga je priča da li to pravo uvijek ostvareno na najbolji način. Ali to je sad stvar za drugu temu i drugu raspravu. Dakle načelo dostupnosti je poštovano u Hrvatskoj maksimalno. Šta bi značilo ugovorni odnos? I zašto je on zapravo neprovediv u našim uvjetima? Iz vrlo jednostavnog razloga. Hrvatsko zdravstveno osiguranje, Zakon o zdravstvenom osiguranju dijeli se na 3 vrste osiguranja. Dakle obvezno, osnovno ili kako ga neki zovu nacionalno zdravstveno osiguranje, na dopunsko i na privatno. Ova dva su dobrovoljna dakle, a ovo već samo po sebi obvezno govori da je to u ingerenciji države koja svim građanima osigurava ta prava odnosno sve građane osigurava na zdravstvenu zaštitu onim načelima koja su već navedena u zakonu. Šta bi značilo izdavanje rješenje? I da li bi to bilo pravno moguće? Ne bi bilo. Jer u rješenju mora pisati točno pozicija šta građanin ima pravo. Kako bi se na primjer moglo u rješenju napisati da građanin ima pravo na 7 recepata ili 8 ili 3 uputnice i tako dalje? To je prosjek koji je izveden, ne, koji se ne odnosi na pojedinca nego izvodi se iz mase svih osiguranika, a bolesnik koji treba ima neograničen zapravo broj i uputnica i recepata. Prema tome već to, po tom jednom pravnom stavu nemoguće je izdati rješenje. Jer rješenje je pravni akt koji mora biti točno precizan. To mogu izdati osiguravatelji privatni koji imaju dopunsko osiguranje. Oni vam napišu u ugovoru da imate 7 dana pravo na apartman, ali osmog dana plaćate, jel'? Prema tome sasvim je druga, druga situacija u jednom obveznom osiguranju koje hrvatska država ima riješeno preko Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, a sasvim je druga stvar kad su to dobrovoljna osiguranja, kad su privatna tada se u rješenju može točno napisati sve što se dobiva za ono što se plati. Načelo solidarnosti je temelj zapravo našeg Zakona o zdravstvenom osiguranju, osnovnog zakona i iz tog se načela solidarnosti koje ja mislim dobro da imamo i nek tako ostane i dalje jer mi smo socijalna država ako smo takva i takva želimo ostati onda moramo svima građanima dati jednako. A šta znači ta solidarnost u osnovnom osiguranju? Znači da svi različito uplaćuju prema visini svoje plaće, ali svi jednako dobivaju. Dobivaju tu našu košaricu koju mi istina Bog još nismo do kraja definirali i nove, novi prijedlozi Zakona o zdravstvenom osiguranju koji će uskoro doći u ovaj Sabor pokušat će riješiti taj problem, ali u svakom slučaju to je ta jedna opća košarica koja nudi sve što piše u zakonu. Prema tome govoriti o, o monopolu Hrvatskog zavoda mislim da nije dobro jer to je u ovom času nužno. Hrvatska država ako želi svima osiguravati dostupnost i jednakopravnost dakle ono sve što je temelj solidarnosti onda jednostavno mora imati takvo jedno državno osiguranje. Mi ne govorimo o njegovoj efikasnosti sad. O tom se može raspravljati, ali je činjenica da zbunjivanje kao osiguranika jer oni eto ne znaju, ima puno pravilnika, puno akata koje oni nisu kadri je li pročitati i znati i to je na neki način sad u zadnje vrijeme riješeno upravo ovo što je spomenuto do sad u raspravi da je izdata jedna brošura koja je koncem godine ušla u opticaj. Ona je i u 200 tisuća primjeraka štampana i bit će dostupna u svim ambulantama, svim čekaonicama, ljekarnama i tako dalje. To što možda neki još to nisu baš na pravi način promovirali to je druga stvar, ali to postoji dakle informiranost preko Interneta, informiranost preko portala koji postoje u svim područnim uredima Hrvatskog zavoda. Prema tome ne može se govoriti da građani nisu dovoljno informirani. Dakle sve što je u zakonu od članka 100. do 108. vezano na ostvairavanje prava iz osnovnog osiguranja vrlo je jasno napisano. Prema tome zdravstvena iskaznica je dokument kojim se ostvaruje i priznaje status jel' osiguranika i sva prava koje iz tog proizlaze. Izdaju se istina bog i pojedinačna rješenja, ali to na zahtjev stranke dakle osiguranika ili u slučajevima kad poslodavac ili onaj tko je obvezan uplaćivati doprinos prekrši taj akt. Onda Hrvatski zavod automatizmom izdaje rješenje ili upozorava poslodavca ili ako sam za sebe čovjek uplaćuje doprinose da to mora učiniti ili se odjaviti. Dakle, to su ti slučajevi koji su razrađeni u ovih nekoliko članaka, kažem od članka 100. do 108. koji sve to reguliraju, prema tome sve je jasno i sve je dostupno. I još jednom bih rekao da ovaj prijedlog kako god se nakana čini dobra, a u cilju informiranosti, bolje informiranosti osiguranika ona je ipak neprovediva i iz pravnih razloga jedan od tih je i činjenica da je od 2002. godine Hrvatski zavod postao dio proračuna, prema tome važe sasvim drugi zakoni koji ograničavaju upravo ovo pojedinačno izdavanje rješenja koje obvezuje onda Hrvatski zavod i u periodu kada prođe 31.12. Dakle to je sasvim jedan drugi odnos i jednostavno i iz tih razloga nemoguće provesti i zato klub HDZ-a ovaj prijedlog zakona ne može podržati. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Do sada je bilo izrečeno nekoliko stvari koje bi mogle ovaj prijedlog protumačiti u krivom smjeru, smislu pa čak i nepoznavanje osnovne materije. Naime prvo kad sam govorio o provjeri listi lijekova na što mi je ispravljao navod uvaženi kolega Boras, nisam mislio da pacijent provjerava sadržaj lijeka primat ga ne nego samo jedno osnovno temeljno pitanje. Da li je neki lijek kojega ja trebam na listi lijekova koji idu na teret Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Postoje dvije vrsti listi, lista lijekova koja se izdaju na recept u ljekarni i lista lijekova koje osiguranik ima pravo u bolnici prilikom bolničkog liječenja. I sada mi nećete valjda reći da neznate da postoji praksa, da bolnica otpušta pacijenta na kućno liječenje kako bi izbjegla ordinirati lijek koji je na bolničkoj listi uz uputu da si ga pacijent sam kupi i da takvih slučajeva u ovoj državi nema i da onda pacijenti zaista ne kupuju te lijekove svojim novcem jer neznaju da mu bolnica mora osigurati lijek koji je na listi lijekova za bolničko liječenje. Dakle govorio sam o provjeri. U provjeri kada ja liječniku ne vjerujem da li je na listi ili nije. Zašto bi osiguranik bezrezervno trebao vjerovati liječniku da li na neko pravo imam ili ne? Zašto osiguranik ne bi imao pravo provjeriti kod osiguravatelja da li je ta informacija točna ili ne? Pretplata na «Narodne novine» ili Internet. To ima svaki drugi građanin Republike Hrvatske, mogućnost da si tu provjeru sam napravi po logici stvari. Drugo, ja se iskreno zahvaljujem gospodinu državnom tajniku na informaciji da je vodič tiskan, zaista to nisam znao. Zamolit ću da mi poklonite jedan primjerak ako je to ikako moguće i čestitam na tom naporu jer ovo je ako se ne varam po prvi puta da je takav vodič tiskan. Ali sada imam samo dva pitanja. Da li nakon što je on distribuiran u područne urede prilikom izdavanja ovoga, dakle kad se izdaje zdravstvena iskaznica novome osiguraniku, dajete i vodič? Da li postoji obaveza područnog ureda HZZO-a da svakom novom osiguraniku u trenutku kad mu se daje ovo, dobije i vodič? Da li je negdje internim aktom HZZO-a propisano da će se ovo svake godine barem jedanput štampati jer se jedanput godišnje manje-više i pravilnici mijenjaju i da će svaki novi osiguranik ovo dobit? Ako mi pokažete interni akt HZZO-a da je to upisano kao pravo i obaveza osiguravatelja prema osiguraniku da će barem jedanput godišnje dobiti ovo, a svaki novi osiguranik uz zdravstvenu iskaznicu, ja ću prijedlog zakona povuć odmah iz procedure. Ali dajte mi to, da li postoji odluka Upravnog vijeća HZZO-a o tome? Da li je to upisano u pravilnik koji regulira prava iz osnovnog ili obaveznog zdravstvenog osiguranja? Dakle pravila, pravilnik kojega donaša HZZO. HZZO sam sebe može obavezati da će ovo jednom godišnje radi. Dakle o tome se radi ovdje. Da skinem svaku dilemu na moguću kritiku zašto tek sada ovo predlažemo. Ne, 2002. godine smo isti zahtjev i prijedlog uputili tadašnjem vodstvu Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje i dobili smo odgovor 2002. u 8. mjesecu da Hrvatski zavod priprema izdavanje takve brošure. Dakle i 2002. smo isto tražili i predlagali, ali direktno osiguravatelju. S obzirom da od onda do sada to nije bilo realizirano, smatramo smo za potrebnim da Sabor zakonom njih obaveže kad sami to ne žele. To je treće. Ja se slažem da je dostupnost zdravstvene zaštite na temelju iskaznice gotovo svugdje, o kvaliteti ovaj put neću. Ali mi ne govorimo o dostupnosti zdravstvene zaštite nego dostupnosti informiranju o pravima osiguranika. Informiranost o pravima, a ne dostupnosti zdravstvene zaštite. I uvaženi kolega Bačić ako se ne varam, on je i predsjednik Upravnog vijeća Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, pa bi bilo interesantno vidjeti koliko žalbi u drugostupanjskom postupku dolazi u direkciju u Zagreb, koliko je pritužbi do sada bilo dato na rad područnih ureda Hrvatskog zdravstvenog osiguranja u smislu ostvarivanja prava iz zdravstvenog osiguranja, osnovnog ili obaveznog zdravstvenog osiguranja i točno je da se ne razumijemo. Rješenju se ne upisuju prava i mi smo zatražili da HZZO izdaje rješenje o statusu, stjecanju statusa osiguranika, a u ugovoru, odnosno u aktu zavoda utvrđuju se prava koja proistječu iz osiguranja. Dakle nije naš bio cilj da u rješenju nabrajate prava nego priznate status osiguranika, a da u katalogu kao što je ovaj, dajte ta svoja prava. Ali ako sad se ne dogovorimo i ako Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje ni sad ne preuzme stalnu obavezu informiranja o pravima onda će to ovisiti o tome da li onaj tko je na čelu Zavoda ima želju da to napravi ili ne. Diskreciona odluka, diskreciono pravo jednog jedinog čovjeka, a mi tražimo i zahtijevamo da to bude obaveza osiguravatelja spram osiguranika. Građani su dobro informirani o svojim pravima i ovaj vodič je doprinos tome. Međutim ajmo onda ovako, liste čekanja na specijalističke preglede ili smještaj u bolnicu i određene zahvate. Po samim informacijama iz sustava zdravstva u zadnjih dva mjeseca na neke preglede i zahvate čeka se duže od šest mjeseci. To nisu moje izjave. To su izjave ljudi iz ministarstva i samog Zavoda. Ali u tom pravilniku kojega je Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje donio 2003. godine piše da na temelju uputnice liječnika primarne zdravstvene zaštite, zdravstvena ustanova u koju je osiguranik upućen mora uslugu pacijentu osiguraniku dati u roku od 30 dana. Dalje, ukoliko u tom roku ustanova nije u mogućnosti pacijenta zbrinut, pregleda, operirat, hospitalizirat, ravnatelj ustanove na poleđini uputnice mora odrediti novi rok u roku sljedećih 30 dana. Dakle zdravstvena ustanova je obvezatna da u najdužem roku od 60 dana riješi pacijenta na temelju uputnice. Ukoliko ni u tom roku ustanova nije zbrinula pacijenta, područni ured Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje na zahtjev osiguranika mora naći drugu ustanovu koja će primiti pacijenta. Jesam dobro citirao pravila? Jesam. Tako je u pravilima zapisano. Sad mi dajte podatak, gospodine Bačiću. Koliko slučajeva u ovoj državi je bilo od kad ste vi predsjednik Upravnog vijeća HZZO-a gdje je HZZO 61. dana od dana kada se pacijent prvi puta javio u bolnicu, pacijentu nađena druga ustanova gdje mu je pružena usluga u skladu sa uputnicom. Samo mi brojku dajte. Ne po gradovima, ne po županijama, ukupnu brojku koju je to obavljeno dok vi predsjedavate Upravnim vijećem. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba IDS-a gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege, poštovani državni tajniče. Evo, ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju Klub IDS-a podržava. Svakako je pozitivno da se želi osiguranicima, odnosno korisnicima zdravstvene zaštite omogućiti da na transparentan način znaju koja su im prava, uvjeti i način ostvarenja tih prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. Čak štoviše u članku 2. Prijedloga mi u Klubu IDS-a smatramo da možda i rok od 6 mjeseci je i predug, da bi se to moglo i u kraćem roku napraviti s obzirom na današnje kompjuteriziranost HZZO-a. Ja se ne slažem da bi to iziskivalo nekakve velike troškove jer isprintati rješenja nisu tako veliki troškovi. A čini mi se da ide sve ka tome da što osiguranici manje znaju, to je za HZZO bolje jer će se naravno onda tek manje koštati. Uspostava reda uvijek košta najviše. Po mom mišljenju i Klubu IDS-a ovim Prijedlogom se samo može ugasiti požar u jednom segmentu ovog kompleksnog problema. Hrvatskoj je potrebna cjelovita reforma zdravstvenog osiguranja jer praktično svi problemi u zdravstvu proizlaze iz loše koncepcije zdravstvenog osiguranja. Jedna takva reforma sigurno iziskuje mnogo uloženog truda, vremena, pa i znatna materijalna sredstva. Treba uključiti sve eminentne stručnjake s tog područja i treba sigurno maksimalno iskoristiti iskustva svih drugih zemalja, a pogotovo onih u tranziciji. Možda bismo mi trebali ugledati se na naše susjede Slovence koji imaju dobra rješenja u mnogim segmentima zdravstvenog osiguranja iako su se učili i na vlastitim pogreškama. Primjera radi, prije 10-ak godina uveli su participaciju od 5 do 75%, ali se pokazalo da malo tko može plaćati takvu participaciju pa je uvedeno i dopunsko zdravstveno osiguranje, ali su i premije se pokazale previsoke za najveći dio stanovništva. Sada su uveli 4 platežna razreda tako da će najsiromašniji plaćati 4 puta manje premije osiguranja. Znači, obrnuta redistribucija u korist siromašnih za razliku od onog prijašnjeg prijedloga koji je išao na ruku bogatima. Nadalje, financiranje bolnica riješili su sasvim na jedan drugi način. Ukinuli su financiranje po bolnično opskrbnim danima te uveli plaćanje po dijagnozama. Što je po nama u IDS-u najbolji model. Zašto je to tako? Do sada sve povišice limita nisu se pokazale uvijek učinkovitima. Možda je to najbolji i pokazatelj ako se ide obrazlagati u primjeru rodilišta. Rodilišta koja nisu imala dovoljan broj poroda produživali su porodiljama boravak u rodilištima kako bi opet dobili ona financijska sredstva za koja su smatrala da trebaju imati. Ili kada se nekad za operaciju mrene ležalo u bolnici 6 dana sada se to može obaviti u dnevnoj kirurgiji. Tako je svakako pravdano da se te operacije plaćaju po dijagnozi, a ne po danima koje su provedeni u bolnici. Jer na takav način oko 70% pacijenata ide isti dan kući. Što se time dobilo? U slovenskim bolnicama skratilo se je ležanje u bolnicama za 30%, a oslobodilo se i 32% kreveta, što znači automatski skraćuje čekanje za red u bolnicu. Na takav način Slovenci su zaustavili rast deficita u zdravstvu. Isto tako su radili reformu u politici lijekova. Nisu naravno odmah uspjeli smanjiti cijenu lijekova, ali su uspjeli obuzdati rast cijene lijekova i polako smanjivati taj postotak rasta cijena lijekova. Cijene lijekova su rasle 18%, oni su ih uspjeli smanjiti na 8%. Nakon ovih mjera, Slovenci su dobili efikasnije zdravstvo koje i manje košta. Zato mi u Klubu IDS-a apeliramo na Ministarstvo zdravstva da počne sa sustavnom reformom zdravstvenog osiguranja kako bi građani Hrvatske dobili zdravstvenu zaštitu kakvu zaslužuju. Građani ove lijepe naše ne mogu više dugo čekati, kako na preglede, tako i na bolnički krevet, a da ne govorimo o ugradnji ortopedskih pomagala. Zato gospođe i gospodo zastupnici, još jednom Klub IDS-a podržava Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o zdravstvenom osiguranju jer on doprinosi kvalitetnijoj spoznaji samih osiguranika o njihovim pravima u zdravstvenoj zaštiti. U ovom svom izlaganju nisam se niti dotakla možda HZZO-a koji je ustvari najveći problem u Hrvatskoj. Mi u IDS-u se zalažemo da se zavodi za zdravstveno osiguranje trebaju decentralizirati kao što su bili nekada i da budu odgovorni za ono područje na kojem djeluju. Brošura sigurno je dobra stvar za informiranje zdravstvenih osiguranika, ali smatramo da ona neće poboljšati samu zdravstvenu zaštitu u Hrvatskoj.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Ovaj Zakon stoji u proceduri u Hrvatskom saboru pa skoro već pola godine. Ne znam kako to tko ocjenjuje i može li se opravdanje, smije li se opravdanje tražiti u tome što je predlagatelj toga Zakona jedan oporbeni klub, ali ja to čak ne želim doživljavati tako. Nego mi se čini da se ozbiljni problemi koje ima hrvatsko zdravstvo na taj način uporno i dosljedno pokušavaju staviti pod tepih. Jučer smo ovdje razgovarali o nekim pravima ili potrebama invalida, njihove rehabilitacije i zapošljavanja. Međutim, gotovo da o tome javnost ništa nije čula i gotovo da nitko nije izvijestio jer se ta rasprava događala u sjeni saslušanja nekakvog tamo, posebne radne grupe vezane na špijune, špijuniranje i slične stvari. Danas opet raspravljamo, istina bog pred ušima javnosti, ali još uvijek ne pred očima javnosti o nečemu što je elementarna potreba svakog građanina koja ma kako mi razmišljali o tome definitivno je ugrožena, definitivno nedostupna onima kojima je potrebna. Ona je dostupna jedino onima koji su zdravi, a svi koji su bolesni imali bi o svojim pravima i obvezama države, HZZO-a, Ministarstva ili neke zdravstvene ustanove itekako što reći. Međutim, bojim se da će i danas ova rasprava se svesti na nekakve rasprave o birokratiziranju, da li to treba ili ne treba, da li povećava ili smanjuje birokratizaciju. Da će se ova rasprava i danas voditi u sjeni opet nekakvog istražnog povjerenstva i nekakvih svjedočenja o nekakvim poluizmišljenim ili polufalsificiranim optužbama ili obranama. A da će ponovo prava pacijenata, njihovo elementarno pravo da u trenutku kad im treba liječnička pomoć da je u tom trenutku dobiju. Ne možda iste sekunde, jer nismo ni dovoljno bogati, ni dovoljno organizirani da bi to bilo. Ali da tu zdravstvenu zaštitu dobiju do onog trenutka dok im nedostupnost te zaštite ne počne ugrožavati njihovo zdravlje i njihov život. Činjenica je da zbog ograničenih materijalnih okolnosti oni koji provode Zakon o zdravstvenom osiguranju i Zakon o zdravstvenoj zaštiti jedva čekaju da nađu izgovor ili da imaju razlog da zdravstvenu uslugu ne pruže. Jer nažalost, zdravstveni sustav, zdravstvenu uslugu ne plaća. Najgore prolaze oni koji se trude da pacijentima pruže ono što su im Zakonom o zdravstvenom osiguranju s rješenjem ili bez rješenja deklarirana prava. Naprotiv, ti koji rade, ti koji primaju pacijente, ti koji nemaju liste čekanja, njima je plaćanje te usluge uskraćeno. Ali onima koji u Hrvatskoj odbijaju pacijente, u kojima ustanovama rastu liste čekanja, oni koji čak i nemaju pacijenata njima po istom ovom Zakonu, a ja bih prije rekla po osnovu političke demagogije, njihovi troškovi budu pokriveni i plaćeni. I to je stanje koje u Hrvatskoj nije od jučer, to je stanje koje u Hrvatskoj egzistira već prilično dugo od trenutka kad su uvedeni famozni limiti koji nemaju nikakve veze ni sa pravima ni sa obvezama pacijenata, nemaju nikakve veze sa onim što u zakonu piše, a odnosi se na pružanje zdravstvene zaštite. To je nekakav kvazi model pokrivanja navodne solidarnosti i navodnog stopostotnog pružanja zdravstvene usluge ili zdravstvene zaštite građanima Hrvatske, odnosno oni se zovu osiguranici, ali oni su sve prije nego osiguranici, pa i u sustavu osiguranja koji nosi obilježje solidarnosti. I tu proizlazi problem, iz te upornog odbijanja da sustav svedemo na realne odnose, na stvarne troškove i da se onda unutar tako utvrđenih ukupno potrebnih sredstava traži mogućnosti racionalizacije. I onda će normalno biti jednostavnije stati pred pacijenta, deklarirati mu njegova prava i na način kako predlaže ovaj Zakon. Točno je da izdavanje ovakvih rješenja znači još novu hrpu papira i novu obavezu za Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje. U slučaju neizvršenja obveza po tom rješenju prema pacijentu znači još i čitav niz dodatnih sporova opterećenja nekih drugih upravnih ili ne znam ni ja kakvih sudova. Međutim, gospođe i gospodo, ako mi izvršavamo svoje obaveze prema pacijentima, onda neće biti tih sporova. A u današnjim uvjetima tehnološkim mogućnosti, uvjetima u kojima HZZO ima hrpetine ljudi koji ne znaju što bi radili, onda mi se čini da izgovor ili odgovor ili argument kojim bi se odbio ovaj Zakon da je to dodatna birokratizacija doista ne stoji. Slažem se sa malo prije izrečenom konstatacijom da sustav zdravstvenog osiguranja neće biti značajno poboljšan samo ovakvim minimalističkim popravljanjima, koja su ustvari ishođena nepostojanjem želje u samom Hrvatskom zavodu da i bez ovakvih administrativnih rješenja pruža bolju mogućnost dostupnosti zdravstvene usluge. Međutim, tek prava analiza, pravo suočavanje s problemom u odnosu na nedostatke našeg sustava zdravstvenog osiguranja može riješiti ili početi rješavati problem. Ja mislim da je u prethodnom razdoblju započeto rješavanje tog problema upravo na način, bilo je dosta načina, ali jedan od načina je bio da smo počeli uvoditi u Hrvatskom sustavu zdravstvenog osiguranja plaćanje po DRG-u, odnosno po dijagnozi. Međutim, to je opet stalo. To je opet stalo. Opet se ne razrađuje taj sustav i opet i dalje ustanove zloupotrebljavaju bolničke dane da bi pokrile svoje elementarne troškove liječenja pacijenata, jer je zdravstvena usluga po pojedinoj dijagnozi tako podcijenjena da uopće ne pokriva doista stvarne troškove liječenja. I onda se ustanove snalaze na sve moguće načine, svako toliko se digne nekakva, stvori nekakva afera, i svako toliko uđe nekakva inspekcija, onda na kraju ili odgovara ravnatelj bolnice za to ili odgovara ne znam šef nekakvog odjela, jer se ustanovi da ne znam nisu fakturirali baš kako treba i tako se stalno u jednom cikličkom krugu vrti jedna iluzija o tome kako mi imamo super zdravstveni sustav, ali eto su nam previše ljudi nešto obolijevaju ili izvolijevaju previše lijekova i onda se nalazimo tu gdje se nalazimo. I onda se stvar svodi na potpuno pogrešne priče, onda se govori o racionalizaciji zdravstvenog sustava osiguranja, pa se kao argument da tu nešto se ne radi kako treba, navode nekakve plahte, i onda ispada da su ustvari plahte, a ne problem financiranja dijagnostike, problem financiranja liječenja pacijenata ili problem toga što ih se drži u bolnici daleko duže, nego što bi se trebalo držati nekakav ozbiljan problem. Onda se u hrvatskoj javnosti plasiraju stvarno neke neobične teze o tome kako će se sad centralizirati nabavka recimo paprike i paradajza za sve zdravstvene ustanove u Hrvatskoj, pa da će se na tome ušparati nekih 25% i sad cijela Hrvatska živi u iščekivanju ili svi bolesnici u Hrvatskoj pacijenti u Hrvatskoj žive u iščekivanju da će se to stvarno dogoditi i da oni više neće čekati 6 mjeseci, što ne čekaju zato što nemamo dovoljno liječnika i aparata, nego zato što ih liječnici odbijaju jer moraju iz godine u godinu, iz razdoblja u razdoblju prebaciti određene pacijente, jer im stvaran broj pruženih usluga HZZO ne priznaje. I to je sad odnos ustanova i HZZO-a, a pacijent je ovdje slijep i gluh, sve zna, a ništa ne zna. Ima sto brošura, sto Narodnih novina, sve mu je dostupno, ali on ispada na kraju da je nepismen, jer ga obmanjuju, jer ga zavode, jer mu pričaju gluposti umjesto da se trude da mu predoče realnu okolnost, pa da mu se kaže, dobro mora se čekati za nekakvu pretragu, ali mora se čekati toliko i onda nakon toga kao što i piše ovdje, ali se normalno u praksi ne provodi nakon toga moraš dobiti tu uslugu, jer za to plaćaš. Ja sam danas ovdje čula da to sada proračunski novac, je li? Ma možemo mi tehnički, pa tu sada, pacijenti bi ustvari trebali biti sretni što eto proračunom Vlada ili Sabor određuju uopće tolika sredstva za njihovo zdravstveno osiguranje. Ma kako taj novac prolazio kroz proračun i bio raspoređivan, kolegice i kolege, taj novac plaćaju osiguranici, plaćaju ga pacijenti i o tom novcu moraju oni odlučivati kako će se trošiti i moraju znati koju i koli koju, kojim rokovima usluge moraju dobiti. Rečeno je ovdje danas da se ne može govoriti da građani nisu informirati, to možda misle oni koji sjede u HZZO-u i Ministarstvu zdravstva. Međutim, građani su se upravo u akciji koja je provedena, a prethodila je pripremi ovog zakona izjasnili da pojma nemaju o tome koja su njihova prava kada dođu u bolnicu. Oni najbolje znaju da su njihova prava, da stoje po hodnicima, da čekaju, da budu sretni ako uspiju sresti liječnika kojeg traže, oni znaju jako dobro da su njihova i prava i obaveze da i javnu zdravstvenu uslugu moraju platiti i doplatiti. Nažalost ne legalno, nego ilegalno. I zbog toga su nam sve više nažalost, pune nažalost, nažalost zato što plaćaju zdravstveni doprinos, pune privatne ustanove, nažalost i dalje se plaća zdravstveno osiguranje, ovo osnovno zdravstveno osiguranje, a zdravstvenu uslugu kada im je nužno potrebna pacijenti traže negdje drugdje i dobro za to plaćaju. Ima tu još čitav niz argumenata koji bi se mogli izreći u korist toga da su pacijenti ne informirani i da im je zdravstvene usluga uskraćena zbog neorganiziranosti zdravstvenog sustava, zbog neznanja onih koji vode i upravljaju zdravstvenim sustavom, zbog demagogije i politikanstva, zbog toga što nisu u stanju ponuditi prava rješenja i na osnovu toga zatražiti doista konsenzus kojeg nudimo ali nemamo ga na što, na što dati. Krajnje je vrijeme jer je zdravstvena usluga usluga koju smo na osnovi socijalne države dužni pružiti pacijentima, da se sa problemima koje imamo suočimo, oni nisu neriješivi, oni su itekako rješivi ali moraju se rješavati otvoreno u jednom sustavu, dobro organiziranom, dobro nadziranom a ne punom demagogije. I zbog svega ovog što sam izrekla SDP će podržati Prijedlog ovog Zakona i dalje inzistirati na tome da počnemo i otvorimo raspravu i vrlo brzo raspravljamo o reformi i popravljanju i promjenama u sustavu zdravstvenog osiguranja u cjelini.
Hvala lijepo. U ime Kluba HSS-a gospođa zastupnica Ljubica Lalić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa zapravo pred nama je Zakon koji je po svom sadržaju vrlo kratak sadržan je u svega tri članka. Međutim, po poruci koja proizlazi iz tog zakona taj zakon je vrlo značajan. Kroz sve moje riječi, svih mojih prethodnika o ovoj temi je izrečeno gotovo sve, pogotovo ukoliko se želimo zapravo držati predmeta rasprave, a predmet rasprave su upravo izmjene i dopune ovog Zakona o zdravstvenom osiguranju. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke o problemu osiguranika zdravstvenih osiguranika u Hrvatskoj promišlja na isti način kao što su i promišljali predstavnici klubova koji su već do sada izrekli osim dakako predstavnika Kluba HDZ-a, jer Klub HDZ-a polazi od jedne druge pretpostavke, polazi od iluzije kako su prava koja proizlaze iz zdravstvenog osiguranja građanima poznata. Mi znamo, ne da smatramo nego znamo da prava zdravstveno osiguraniku nisu poznata. I upravo najveće opasnosti za konzumiranje tih prava proizlaze iz nepoznavanja tiha prava. I zbog toga što je to činjenica što mi možemo zatvarati oči pred tom činjenicom koliko god hoćemo ali stvarnost ostaje, Klub Hrvatske seljačke stranke podržava ovaj Zakon. Čudno nam je mišljenje Vlade jer Vlada u svom mišljenju kaže sljedeće: o pravima osiguranih osoba zavoda iz osnovnog zdravstvenog osiguranja u pravilu se ne odlučuje pisanim rješenjem što je točno, iz razloga što osigurane osobe svoja prava mogu ostvariti neposredno na osnovi iskznice zdravstveno osigurane osobe. Da li je to baš tako, ne da se čini nego fakat je da nije. Točno je da se iskaznicom deklarira zdravstveni osiguranik da je on, da ima taj status, međutim, sama ta iskaznica ponekad mu omogućava konzumiranje prava a najčešće ne iz polaznih osnova da bit zdravstvenog osiguranja mora počivati na načelima uštede i ne polazi se od toga da to nije besplatna usluga, da to nije usluga koja se financira iz državnog proračuna, to je usluga za koju plaćaju građani Republike Hrvatske odnosno osiguranici kroz plaćanje doprinosa. Ovdje smo informirani da je u svrhu upoznavanja, jer na sličan način smo raspravljali i prilikom rasprave Zakona o pravima pacijenata i rekli smo da će Zakon ostati mrtvo slovo na papiru jer pacijenti ne znaju svoja prava pa smo tada ishodili zaključak Hrvatskog sabora da se tiska jedna brošura i ta brošura je tiskana u svega 200 tisuća primjeraka, distribuirana podružnicama ili ne znam više kako se to zove. E sada je samo pitanje koliko je ta brošura došla do naših građana, sasvim sigurno u 200 tisuća primjeraka nije mogla doći do građana a posebice ne zbog toga što je distribuirana putem podružnica Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, a o ljubaznosti i uslužnosti nekih osoba zaposlenih u zdravstvenom osiguranju govori sljedeći primjer. Svjedočila sam jednom primjeru kada je jedna gospođa došla na šalter Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje a radi ovjere onih tiskanica za naočale, ni manje ni više nego za naočale. Gospođa sretna jer nema gužve na šalteru piše hvala vam što ne psujete, to ukazuje da su ljudi ljubazni, da su bogobojažljivi, da će dati naputke i da će svoj problem brzo riješiti. I to da ona predaje te tiskanice i zdravstvenu iskaznicu kroz onaj prozorčić, prozorčić se zatvara, gospođa s druge strane prebire po toj isaznici, po tiskanicama i dolazi joj dakako kolegica u posjetu i počne razgovor, pa se priča, pa se pije kava a mi tu svi skupa kroz šalter gledamo, pa se počne telefonirati i tako to traje sat i pol vremena i gospođa prije mene i ja čekamo i čekamo sat i pol vremena i nakon sat i pol vremena ta čarobna vratašca se otvore iskaznica frkne kroz onaj prozorčić i prozorčić se ponovno zatvara. Međutim, gospođa čekajte, nemojte zatvoriti i mirno kaže, vas ne treba psovati, vas treba objesiti. A gospođa s druge strane kaže, gospođo vama ne treba liječiti oči nego glavu. Komunikacija završava. Evo to je slika i prilika uslužnosti nekih naših službenika koji nas trebaju informirati o pravima koja nam proizlaze iz zdravstvenog osiguranja. Da bismo spriječili ovakve slučaje, u ovom slučaju sam osobno svjedočio u ovom slučaju sam osobno svjedočila gospođa me i prepoznala međutim stajala sam u redu i čekala sam da redovno to završi. Dakle ni to bio razlog da se uistinu pridražava onome što je njene radne obveze nalažu. Smatramo da donošenje ovoga zakona dat će znatan doprinos i zadovoljstvo naših građana koji su nezadovoljni sustavom zdravstvene zaštite ne samo zbog toga što kvaliteta zdravstvene zaštite nije izjednačena sa zemljama kojima mi težimo, nego najčešće i zbog toga što ne znamo prava koja nam iz zdravstvenog osiguranja proizlaze. Kada bismo znali prava koja nam proizlaze pronašli bi putove i načine kako ćemo ta prava konzumirati. A vjerujte da čovjek koji je prinuđen potražiti uslugu liječnika je vrlo osjetljiva osoba, i s tim osobama uistinu treba prilaziti na poseban način jer i onda kad se učini sve po savjesti da bude najkorektnije i najbolje dakako da se često doživljava da to baš nije tako i ostane nezadovoljstvo. Ukoliko želimo dakle da znatan doprinos eliminiranju toga nezadovoljstva podržimo prijedlog izmjena zakona o zdravstvenom osiguranju. Jer on nam barem jači da će nam građani znati koja prav imaju temeljem onoga što je uplaćeno odbijanjem doprinosa iz njihovih plaća. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Doista je ovo jedan primjer pa mi dozvolite komentirati. To bi predstavnici Ministarstva trebali čuti također i predstavnici HZZO-a i poduzeti mjere da se takve stvari ne događaju da 2 sata ljudi čekaju. Još bi bilo zanimljivo da smo utvrdili stranačku pripadnost tih. Gospodine Pero Kovačević u ime HSP-a. Kluba izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Poštovani državni tajniče. Klub HSP-a podržava ovaj prijedlog zakona kao prinos raspravi o stanju u zdravstvu a znamo i sami kakva je situacija. Situacija je području pružanja usluga iz zdravstvene zaštite više nego alarmantna. Koji su sve problemi u ovome području nazočni i kako se prava ostvaruju znamo i mi sami mi ovdje a poglavito pacijenti koji čekaju i čekaju na pružanje zdravstvenih usluga a neki na žalost ne dočekaju jer znamo da za pojedine zdravstvene pretrage se mora čekati i preko 6 mjeseci i čovjek uopće ne dođe na red. Prema tome situacija je više nego alarmantna ali što nas sada posebice u svemu tome zabrinjava. Zabrinjava nas to što na terenu počinje dio predizborne kampanje za lokalne izbore i sada se na terenu obećavaju izgradnje novih bolnica. Evo samo mogu govoriti sa stajališta svoje izborne druge izborne jedinice bjelovarska bolnica županijska opet se kreće sa najavama dobit ćete novu bolnicu. A znamo i sami da je samo za projekt za bjelovarsku bolnicu sadašnje vodstvo platilo nešto preko 200 tisuća kuna samo za idejni projekt. Znamo i sami u kakvim su dugovima znamo i sami kakav je odnos, da čak zapošljavanju umirovljene pravnike. I druge situacije, koliki je broj nezdravstvenih djelatnika daleko više od ovoga. I sada se obećava ljudima eto dobit ćete novu bolnicu. Pa koga mi to lažemo? Koga mi to lažemo? Lažemo pacijente. Prema tome kada govorimo o situaciji u zdravstvu ja bih lijepo molio ide predizborna kampanja nemojmo lagati ljude. Kažimo kakva je situacija i činjenično stanje. Ista je situacija neki dan sam bio u Koprivnici imao sam … dan. I kod gospodina Mršića dolazi gospodin Bandić koji obećava kako će koprivnička bolnica postati županijska. To je dosta neodgovorno ponašanje. I obećavao je kako će još pomoći u smislu izvoza veze sa mađarskom i svih ostalih stvari. Znači ajmo se vratiti na situaciju. Znam da nije. Kako će napraviti da bude prava županijska? Da. Prava županijska. Slušajte, i sada znači dolazimo u takvu jednu situaciju. Moramo biti svjesni i činjenice da je situacija u zdravstvu bila više nego teška kada je bivša koalcijska vlast preuzela tu situaciju. Ali sadašnju reorganizaciju zdravstva napravljena je za vrijeme bivše vlasti. I to je veliki problem kojima su ljudi nazočni. Evo recimo uzmimo primjer Čazme, nekad je bio dom zdravlja gdje se pružala učinkovita primarna zaštita. Nakon ove reorganizacije sve je otišlo u županijsku bolnicu recimo u Bjelovar. I situacija je takav pitajte liječnike koji rade tamo, da su ljudi dolaze zapušteni u smislu pružanja sekundarne zaštite. Znači nama je najveći problem u tome djelovanje te primarne zaštite, jer na žalost svi pacijenti kada dolaze već u stanju daleko su težem nego da primaran zaštita djeluje na način na koji i prema zakonu i prema propisima mora djelovati. Ako se uzme kolika su dugovanja bolnica prema Hrvatskom zavodu za zdravstveno osiguranje. Ako se uzme koliki je problem sa lijekovima. Znamo i sami situaciju da jedan broj lijekova baca se. Prema tome sve te činjenice ukazuju da je potrebno napraviti jednu reformu koja će biti u funkciji pacijenta u funkciji građana i to tako da se prava ostvaruju učinkovito. Pravovremeno da nam djeluje primarna zaštita, da domovi zdravlja u nekadašnjim recimo općinama koje su postojala budu osposobljeni za pružanje primarne zaštite u punome opsegu. I da u tome se ponašamo i prema ustavu jer smo mi u Ustavu je rečeno ostvarivanje prava na zdravstvenu zaštitu, socijalna država i sve ostalo. Da nam se ne bi dogodilo ovaj dio, jer kako idemo dalje znamo koji su pritisci Svjetske banke da će biti zdravstvena skrbi u onolikom opsegu koliko se plati zdravstvenu skrb. Znamo kakva nam je situacija. Ljudi su nam sve više osiromašeni. Prema tome veliki su problemi a pogotovo kada dođemo vidjeli ste i sami kakav je bio plan zakonodavne aktivnosti vezano za uskladbu sa stečevinama Europske unije tu nam se isto nameću nove obveze koje će biti još teže za hrvatske građane vezano za ostvarivanje njihove zdravstvene zaštite. Prema tome, u ime Kluba HSP-a kažem da podržavamo ovaj prijedlog. Ali umoljavamo sve neodgovorne političare da ne obećavaju ljudima kako će im napraviti nove bolnice, kako će im preko noći za vrijeme ovih mjesec dana kada će naići ta predizborna kampanja riješiti sve probleme. I nakon toga opet ćemo se vratiti na ovu situaciju da pacijenti ne mogu ostvarivati svoja prava. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Gospođa Željka Antunović. Nismo uopće registrali.
Ja sam željela ispraviti netočan navod kolege koji se odnosi na status koprivničke bolnice. Naime ne znam tko je tako što govorio ali koprivnička bolnica je županijska bolnica. Bolnica koja uz podrške županije i grada Koprivnice značajno popravila svoju uslugu pacijentima, značajno napravila značajne iskorake u reorganizaciji svoga poslovanja. Županijska bolnica koja je zadnjih godinu dana sotonizirana od Ministarstva zdravstva, i sada već bivšeg ministra Hebranga. Kojoj je uskraćen njen daljnji razvoj iako pokazuje pozitivne iskorake i rezultate i prava je županijska bolnica.
Molim vas nemojte ispravak pa onda govoriti o bivšem ministru zdravstva. Dovoljno se govorilo o njemu i previše. Previše uz dakako pretjerivanja. Ovako sada je u 10,53 prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Nisam zaboravio, ali da ne bi zaboravio i ovo reć. I gospođa Ivana Sučec-Trakoštanec ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, prva sam se javila za, stjecajem okolnosti niste me vidjeli za ispravak ali ću ispraviti i onaj navod temeljnog izlaganja i navod navoda da tako kažem, koji su sasvma neistiniti. Dakle ponavljam. Koprivnička bolnica jest županijska koja je slučajno smještena u sjedištu županije u gradu Koprivnici kao što je i sjedište centraliziranog doma zdravlja koji se sastoji od Križevaca, Đurđevca i Koprivnice. U tu Koprivnicu osim sredstava županije koja su puno manja od onih što je uložila država temeljem pilot projekta, reforme zdravstva i decentraliziranih sredstava o kojima se priča i piše već niz godina koje je potpisala bivša HDZ-ova Vlada, loše vodila koalicijska o čemu postoje i opservacije Svjetske banke i na njenim Internet stranicama možete vidjeti kako je taj pilot projekt tekao 2000. do 2003. a kako se vodi danas. Dakle ta županijska bolnica stjecajem okolnosti je danas veliko gradilište i zbog promjene projekata vlasti koja je u Koprivnici, a nije HDZ-ova, pacijenti imaju velikih poteškoća pa se nadam da će se uskoro to riješiti temeljem ugovora koji su potpisani. Hvala.
Hvala. Malo smo isto proširili kao i … Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prije toga u ime predlagača gospodin zastupnik Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. S obzirom da su klubovi svoju raspravu završili, želim se zahvaliti klubovima IDS-a, SDP-a, HSS-a i HSP-a na potpori ovom prijedlogu zakona i želim vjerovati da će prilikom glasanja većina zastupnika podržat ovaj naš prijedlog bez obzira što je Vlada dala negativno mišljenje. Govorio sam prije o odnosu osiguravatelja prema osiguranicima, dakle Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje prem osiguranika kojih je u Hrvatskoj oko 3,5 milijuna čini mi se. Kada bi HZZO imao recimo službu za osiguranike, kada bi imao posebni besplatni broj telefona, znate ono 0800 pa dalje, možda bi tada ljudi u HZZO-u otkrili zašto u hrvatskim bolnicama postoje liste čekanja više od šest mjeseci. Možda bi dobili informacije zašto je toliki otpor o radu u dvije smjene u dijagnostičkim dijelovima zdravstvenih ustanova bolnicama. Zašto tako izuzetno skupi uređaji kao što su magnetske rezonance, CT-i, novi rentgenski uređaji da sada ne nabrajam, rade samo u jednoj smjeni koje smo kupovali na kredite bilo od Svjetske banke, bilo vlastitim zaduženjima. Zašto dakle nekoliko godina, već nekoliko ministra zdravstva nije uspjelo uvesti dvosmjenski rad u dijagnostici na tim izuzetno skupim uređajima. Možda bi ta služba došla do odgovora na pitanje, kako to da najčešći odgovor na listu čekanja da su aparati u kvaru, ali ako se plati da se usluga može napraviti u roku par dana. Možda bi ta služba HZZO-a došla na odgovor na pitanje koji su to liječnici koji češće umjesto uputnica daju vizit kartice privatnih poliklinika ili klinika gdje se neka usluga može dobiti ne stavljanjem na listu čekanja nego odmah. Možda bi ta služba pomogla i upravnom vijeću i direktoru Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje da problem ne rješava u cjelini nego tamo i kod onih gdje i nastaju. Možda bi te informacije samih osiguranika donijele i velike uštede u trošenju novaca Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Neki dan vidio sam podatak u novinama za kojega mogu se odmah složiti da je točan, da negdje oko jedna trećina lijekova nakon završetka terapije završava u smeću. To je i ekološki problem, zagađujemo svoju okolinu, ali ta jedna trećina lijekova je oko milijardu kuna godišnje. Dakle oko milijardu kuna bacamo u smeće jer nam više ne treba i osiguranici građani nemaju kud drugo s tim lijekovima nego ih bacaju u smeće. Ali da HZZO ima službu za pacijente osiguranike, možda bi dobio i ideju da za povrat lijekova liječniku primarne zdravstvene zaštite ili u županijsku ljekarnu svaki osiguranik dobiva markicu ili talon temeljem čega se oslobađa plaćanja participacije i što mislite koliko tih osiguranika naročito oni koji koriste veću količinu lijekova bi prihvatilo takav poziv Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje da isprazni svoje ladice, kutije i ormare sa lijekovima koje više ne treba i nakon svakog prestanka terapija vrati taj lijek ili u ljekarnu ili liječniku, a za uzvrat HZZO ga oslobađa participacije. Milijardu kuna su lijekovi bačeni, a participacija bi bila možda tek deseti dio tih sredstava. Ali s obzirom da HZZO nema takvu službu, vjerojatno nema ni kanal ni mogućnost da dođu takve inicijative pa smo onda u situaciji svjedočiti da svi govorimo o tome, da u Hrvatskoj trošimo previše novaca za zdravstvo, da trošimo neracionalno taj novac, a na kraju jedino osiguranici i pacijenti su ti na kojima se šteti ili pokušava zaštedjeti. Kako to da nikad te rezove ne radimo na onim mjestima i točkama gdje svi skupa znamo da najpotrebniji troškovi nastaju. Apeliram na vodstvo Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Sada, odmah i ovdje, okrenite se prema osiguranicima, otvorite im mogućnost besplatne telefonske komunikacije, vidjet ćete kakva će to biti velika korist. Nemojte se izgovarati na birokratske propise i praksu, o tome da to nešto košta jer uvijek kada to napravimo vrati se više nego dvostruko. Ja koristim priliku i nazočnost državnog tajnika da ga pitam, možda ću dobiti odgovor, da li je ministarstvo, vaše ministarstvo ispoštivalo zaključak ovoga Sabora i pripremilo brošuru o Zakonu o zaštiti prava pacijenata i da li je i ta brošura distribuirana na teren. Podsjećam da je prilikom usvajanja Zakona o zaštiti prava pacijenata Sabor donio takav zaključak, ministar zdravstva ga prihvatio i pitam da li je i ta brošura gotova. I za sada samo ovo. Ja pozivam sve osiguranike Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje da u svojim čekaonicama, ambulantama primarne zdravstvene zaštite potraže ovaj vodič jer na njega imaju pravo. Rečeno je da je ova knjižica distribuirana u 200 tisuća primjeraka. Sve one koji žele ovo dobiti, a u njihovim ordinacijama ih nema neka me nazovu na broj telefona 4569-536, klub zastupnika i ja ću osobno njihove podatke proslijediti HZZO-u sa zamolbom da se tim osiguranicima knjižica učini dostupno, dakle molim osiguranike neka se jave jer na ovu knjižicu imaju pravo. Hvala.
Hvala lijepo kolegice i kolege vidim da ste malo živnuli ali nije nitko dignuo niti jednu tablicu niti za povredu Poslovnika niti za ispravak netočnog navoda bilo bi možda korisnije tako intervenirati. Idemo pojedinačna rasprava u trajanju od 10 minuta, zastupnik Stazić izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, državni tajniče. Najprije, ne mogu se oteti dojmu da ona tablica Hvala što ne psujete, o kojoj je govorila gospođa Ljubica Lalić a koja visi kraj šaltera mnogih zdravstvenih ustanova tamo nije postavljena samo zbog kršćanskih nazora onih koji su je postavili nego zbog toga što ti koji su je tamo stavili osjećaju da je psovka prirodni način komunikacije s njima iza stakla. Zapravo prirodni poriv koji se javlja kod ljudi kada moraju s njima doći u bilo kakav kontakt, razlog prijedloga ovoga Zakona je krajnje jednostavan. Tu treba urediti jedan pravni odnos jer odnos između pacijenta i HZZO-a zapravo između građanina još dok nije pacijent i HZZO-a ništa drugo nego jedan pravni odnos. Građanin plaća i zato što plaća dobija neku uslugu ali mora znati koju uslugu, kakvu, u kojem standardu, gdje. Mora znati na što ima pravo, na što nema pravo. Pa gdje toga ima u drugim društvenim odnosima da ja nešto plaćam a da onaj tko mi za to što plaćam treba isporučiti neku uslugu mijenja uvjete isporučivanja te usluge, standard te usluge a da mene o tom ne obavijesti znači da krši odredbe osnovnoga ugovora. Ovo je pravni odnos, treba ga shvatiti kao pravni odnos i treba ga urediti kao pravni odnos. Tu se između predlagatelja i predstavnika Vlade je došlo do nesuglasja oko toga da li su građani informirani o svojim pravima ili nisu informirani. Predlagatelj tvrdi nisu informirani predstavnik Vlade kažu jesu informirani, građani svoja prava znaju. Na neki način i jedan i drugi su u pravu, građani jesu informirani o svojim pravima ako prouče pravilnike HZZO-a. Njih je ravno 17. Pa da bi građanin znao svoja prava, on detaljno mora poznavati, neću ih sve pročitati, on detaljno mora poznavati Pravilnik o pravima i uvjetima i načinu ostvarivanja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja, pa onda Pravilnik o izmjenama i dopunama Pravilnika o pravima i uvjetima i načinu ostvarivanja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja pa sljedeći Pravilnik o izmjenama i dopunama Pravilnika o pravima uvjetima i načina ostvarivanja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. On mora znati i pravilnik o ortopedskim i drugim pomagalima, pa onda Pravilnik o izmjenama i dopunama Pravilnika o ortopedskim i drugim pomagalima, pa onda sljedeći Pravilnik o dopunama Pravilnika o ortopedskim pomagalima. A kada su u pitanju lijekovi onda stvar postaje komična, jer građanin da bi bio potpuno upućen u svoja prava u pogledu lijekova mora poznavati Odluku o utvrđivanju liste lijekova Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, pa onda Odluku o izmjeni i dopuni Odluke o utvrđivanju liste lijekova, pa novu Odluku o izmjeni i dopuni Odluke o utvrđivanju liste lijekova, pa sljedeću Odluku o izmjeni i dopuni odluke o utvrđivanju liste lijekova, pa još jednu Odluku o izmjeni i dopuni Odluke o utvrđivanju liste lijekova, pa iduću Odluku o izmjeni i dopuni Odluke o utvrđivanju liste lijekova, pa posljednju u nizu Odluku o izmjeni i dopuni odluke o utvrđivanju liste lijekova i Vlada kaže da su građani dobro informirani. Jesu. Jesu kada ovo sve prouče onda su odlično informirani, to je način informiranja građana koji predlaže Vlade. DA li je odnos između HZZO-a i pacijenta uređen, i da li on treba biti uređen, to je besmisleno pitanje, to je besmisleno pitanje jer on naprosto uređen mora biti. Svaki otpor uređivanju ovoga odnosa je neshvatljiv. Gledajte što se dogodilo u onoj poznatoj sječi ravnatelja bolnica, odmah po dolasku nove vlasti, zamjerilo se ravnateljima bolnica što fakturiraju HZZO-u više od limita. Pojednostavljeno rečeno HZZO je sa bolnicom sklopio ugovor da može odraditi 100 pacijenata bolnice su primile 110 pacijenata, pa su ravnatelji krivi što su primili onih 10 pacijenata preko ugovora, pa su fakturirali previše, znači nisu racionalni radili pa ih treba potjerati, to im se dogodilo. Što se to tiče pacijenta koji je izdvojio za svoje liječenje. Što se njega tiče ugovor između bolnice i HZZO-a i što bi on trpio, ako će budući ravnatelj se bojati da ga neki novi ministar ne postavi novo upravno vijeće i da ga ne potjera zbog toga što je primio 5 pacijenata previše, on kao pacijent zbog toga što plaća u HZZO ima pravo na uslugu, bez obzira kakav je ugovor između bolnice i HZZO-a. Što da kažemo recimo za stanje kada je u pitanju rendgenska dijagnostika, nešto je predlagatelj o tome govorio, to se mjesecima mora čekati na nekakvu magnetsku rezonancu jer ministar, ministar ne dopušta da se nabavljaju novi aparati, a stari su neispravni ili su zastarjeli, a pacijente se onda šalje na privatnu dijagnostičku obradu, na aparatima koji rade, to jedino treba platiti 2000 kuna. Ja neću govoriti o tome da je bivši ministar se reklamirao u jednoj takvoj privatnoj dijagnostičkoj ambulanti, svojim imenom i prezimenom se reklamirao tu privatnu dijagnostičku ambulantu, ali kako to da HZZO ne primjećuje to, kako to da Ministarstvo zdravstva ne primjećuje da je to svakodnevna praksa. Pa kako se onda brani bolnicama da nabave novu dijagnostičku opremu, osim ako se ne želi poticati zarada onih u privatnom sektoru. Kada Vlada odbija ovaj zakonski prijedlog ona zapravo kaže da ona ne želi urediti ovaj odnos, nije joj stalo da se taj odnos uredi. Zašto? Pa vjerojatno zato što onda prestaje ovo područje arbitrarnog djelovanja, prestaje lov u mutno i mogućnost toga lova. Mislim da je ovaj zakonski prijedlog dobar početak za logičan odnos uređivanja toga odnosa kao logičnog između građanina i HZZO-a. Mislim da je on dobar početak za jednu filozofiju za brigu o vlastito zdravlje. Pogledajte, jedan pušač se svakodnevno izlaže većem riziku oboljenja, svakako, a kada oboli onda se liječi dakako na teret HZZO-a, a trošarine iz duhanskih proizvoda odlaze u državni proračun i nemaju neku posebnu namjenu. Kad bi se one usmjerile na prevenciju recimo pušenja ili na liječenje bolesti izazvanih pušenjem onda bi taj odnos bio logičan. Onaj tko puši plaća veću trošarinu, izlaže se većem riziku ali će kroz trošarinu platiti i svoje pojačane troškove liječenja. Jer ako 20 godina puši onda izračunajmo koliko će uplatiti u HZZO ali tada bi trošarina trebala ići ne u državnu blagajnu nego direktno na račun HZZO-a i morala bi se koristiti za ove svrhe. Tada bi se odnos između građanina onoga koji dobija uslugu i HZZO-a onoga koji pruža uslugu učinio logičnim. Onda bismo mogli ovakav jedan zakonski prijedlog nadograđivati, između ostalog i odredbama o brizi za vlastito zdravlje ili o racionalnom korištenju lijekova o čemu je predlagatelj govorio. Mogli bismo ga uređivati i dograđivati a do savršenosti ali svakako do onog stupnja kada bi on s jedne strane pacijentima jamčio zaštitu a s druge strane HZZO-u nametnuo logičnu obavezu. Hvala.
Hvala lijepo. Sljedeća je zastupnica Jagoda Martić. Izvolite!
Hvala, gospođo potpredsjednice. Državni tajniče, kolegice i kolege! Pred nama je jedan da tako kažem mali zakon od svega tri članka ali zapravo zakon koji u konačnici njegovim usvajanjem će dati itekako značajan doprinos informiranosti građana Hrvatske odnosno informiranosti pacijenata odnosno korisnika zdravstvenog osiguranja o njihovim pravima. Svaki građanin Republike Hrvatske dolaskom na svijet dobiva zdravstvenu iskaznicu koju izdaje Zavod za zdravstveno osiguranje i ta iskaznica ga prati kroz cijeli život, mijenja se samo status osiguranika odnosno osnov po kojemu taj status pripada. Zdravstvena iskaznica je isprava koja nam omogućava da ostvarujemo naša prava kao pacijenti odnosno da ostvarujemo prava koja nam pripadaju iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. Tko utvrđuje i odlučuje o pravima koja nam kao korisnicima osnovnog zdravstvenog osiguranja pripadaju? Njih utvrđuje i o njima odlučuje Zavod za zdravstveno osiguranje koji nam i izdaje zdravstvenu iskaznicu a opseg prava i zaštita osiguranika utvrđena je nizom zakonskih propisa odnosno nizom pravilnika i odluka koji se objavljuju u Narodnim novinama. Da li korisnik zdravstvenog osiguranja zna koja su sve njegova prava koja mu pripadaju kada u nekoj zdravstvenoj ustanovi predoči svoju zdravstvenu iskaznicu? Najčešće prosječni građanin to ne zna ili je samo površno upoznat sa svojim pravima. Veliki broj korisnika zdravstvenog osiguranja ne zna ni iznos koji je njegov poslodavac dužan izdvajati svaki mjesec kako bi uplatio njegovo zdravstveno osiguranje. A zašto osiguranik to ne zna? Ne zna zbog toga što se člankom 104. važećeg Zakona o zdravstvenom osiguranju propisuje, citiram, u stavku 1. piše "O pravima iz osnovnog zdravstvenog osiguranja odlučuje zavod u pravilu bez donošenja rješenja.". Zaista, nema logike za ovakvu odluku. Na kraju krajeva, kada sklapamo bilo kakvo osiguranje kao na primjer osiguranje imovine, životno osiguranje ili neke druge vidove osiguranja dobivamo rješenje i vrlo dobro znamo koja su nam prava ali isto tako i koje su naše obaveze koje iz tih prava proizlaze. Ako ne znate koja su vaša prava kako ćete znati da li vam je neko od tih prava djelomično ili potpuno uskraćeno. Takvo stanje izuzetno je pogodno za različite malverzacije, za uskrate zagarantiranih prava pa ako hoćete takvo stanje je dušu dalo i za cvjetanje korupcije. Nema čovjeka koji nije osjetljiv kada je u pitanju zdravlje bilo njegovo osobno ili zdravlje njihovih bližnjih. Kada dođemo u situaciju da trebamo potražiti zdravstvenu zaštitu previše smo opterećeni sa tom situacijom samoj po sebi da bi nam na pameti bilo da se okolo raspitujemo koja su naša prava kao korisnika zdravstvenog osiguranja kako bi mogli ustanoviti da li su nam neka pripadajuća prava uskraćena ili prekršena. Pa ako to ne znamo kako ćemo tražiti zaštitu svojih prava koja nam je netko uskratio. Predloženim izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju koji je pred nama želi se izbjeći upravo ovakve situacije o kojima sam govorila odnosno osiguranicima bi se osiguralo upoznavanje sa njihovim pravima i na taj način bi se smanjila mogućnost malverzacija samovoljnog donošenja odluka i samim tim bi se povećao stupanj pravne sigurnosti u ovom području. Tu se apsolutno slažemo sa onim što je kolega Lesar prije govorio, da često puta osiguranici bez obzira što im zapravo to zdravstveno osiguranje pokriva neke pretrage su jednostavno prisiljeni plaćati jer imamo situaciju da kad dođu kod svog liječnika, kad dođu ili u dom zdravlja ili u bolnicu onda im se kaže da nema mjesta i da se mora dugo čekati ali isto tako u isto vrijeme ih se uputi u neku privatnu ustanovu gdje će onda za svoje novce tu istu pretragu dosta skupo platiti. Pa ću ponoviti još jednom što sam više puta na neki način dala ili preporuke ili smjernice Zavodu za zdravstveno osiguranje, da se napravi kontrola po bolnicama, po domovima zdravlja kako bi se ustanovila stvarna iskorištenost kapaciteta aparata za pružanje određenih pretraga, određenih usluga da se vidi da li su te gužve stvarne, realne ili se one namjerno umjetno stvaraju kako bi netko drugi od toga imao svoje koristi. Kolega Stazić je govorio o rengenskim pretragama. U Domu zdravlja Makarska bila je situacija da mjesecima rengen nije radio, pacijenti su bili prisiljeni ići ili u Split ili negdje privatno da svoje pretrage obave zbog toga što nije bilo novaca da se kvar popravi. A napominjem, Dom zdravlja Županije Splitsko-dalmatinske uredno dobiva sredstva decentralizirana, međutim ta decentralizirana sredstva krajnjim korisnicima, znači domovima zdravlja na terenu pristižu da tako kažem na kapaljku odnosno u vrlo malim količinama i onda se ovakvi popravci nemaju prioriteta i ne mogu se ažurno popraviti. U tom istom domu zdravlja mamograf koji je nabavljen isključivo humanitarnim akcijama najprije nije radio mjesecima a sada radi sa vrlo skučenim kapacitetima, svega četiri pacijentice dnevno zbog toga što nema smjenskog rada odnosno nema ekipe koja bi pokrivala popodnevni rad. Isto tako se a napomenula bih nešto što je vrlo bitno a to je da su taj dom zdravlja sagradili zapravo građani makarskog primorja samodoprinosom, većim djelom samodoprinosom. Znači, odvajali su dio sredstava iz svog dohotka kako bi sebi osigurali adekvatu zdravstvenu zaštitu a danas su u situaciji da se već duže vrijeme licitira sa opstankom rodilišta, sa opstankom stacionara. Zbog čega? Možda zbog toga što netko u tim jako lijepim prostorima vidi eventualno danas sutra nekakvu svoju privatnu polikliniku. I takvih primjera ima jako puno a sve su to primjeri koji zapravo govore o tome na koji način se poštuju prava pacijenata. Donijeli smo Zakon o zaštiti prava pacijenata. Kako ćemo tražiti zaštitu svojih prava ako ne znamo koja su to prava. Raspravljali smo o Nacionalnom programu zaštite potrošača. Pacijent odnosno korisnik zdravstvenog osiguranja je itekako osjetljiva kategorija potrošača. Ako smo prilikom tih rasprava mi saborski zastupnici odnosno Vlada kao predlagatelj spomenutih akata ozbiljno mislili i željeli da oni u praksi sažive onda podržimo ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o zdravstvenom osiguranju jer će se njegovim donošenjem građanima Hrvatske zaista omogućiti da štite svoja prava kao pacijenti odnosno kao potrošači tj. korisnici zdravstvenih usluga. Zbog toga mi je neprihvatljiva, neprihvatljiv stav pojedinih članova Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, a to je između ostalog i navedeno u mišljenju Vlade koji su između ostalog naveli da je predloženo rješenje suprotno načelima ekonomičnosti jer bi izdavanje rješenja uzrokovale znatne materijalne troškove. Razlog je zaista banalan. Svaki čovjek ima pravo biti upoznat sa svim svojim pravima i obavezama koje iz tih prava proizlaze. Prema tome podržimo ovaj Zakon koji je pred nama i na taj način pokažimo da mislimo ozbiljno i da zakonske propise ne donosimo samo zato da bi ih donjeli već želimo omogućiti da oni sažive i u praksi, a napominjem još jednom pitanje zdravlja itekako značajno pitanje za sve hrvatske građane. Hvala.
Hvala lijepo kolegice. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnica Caparin.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Tu ima niz netočnih navoda. Jedno je da je kolegica izgleda pročitala Zakon o pravima pacijenata, a ne ovom o kojem danas raspravljamo. Ovaj Zakon ne informira pacijente o njegovim pravima nego Zakon o pravima pacijenata. Netočno je da nema sredstava za popravak aparature. Vi znate da je svaki aparat u bolnicama i ustanovama osiguran prema tome to će nadoknaditi Osiguravajuće društvo. Netočno je da liječnici iz bolnica upućuju pacijente privatnicima zato što sad nemaju trenutno aparate ili nešto drugo. U tom dijelu zato što liječnik mora odrediti što je prioritet i što je hitno. Ako je nešto hitno onda će on sigurno moći obaviti tu pretragu u toj bolnici taj tren. Ako nije može se čekati i u toj bolnici. Ako pacijent zahtijeva da to obavi isti dan ili za dva dana onda će ga sigurno uputiti u privatnu praksu. Hvala.
Hvala lijepo. Sljedeći je za raspravu prijavljen zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice. Pa ja sam htio biti kratak, ali sad s obzirom da su ove rasprave pokazale da u biti se ovdje ne raspravlja o segmentu zdravstvenog osiguranja nego više o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti. Dakle o svim problemima koje sustav zdravstva ima i nitko ih ne poriče. Međutim ja bih se sad vratio ukratko na ono osnovno što nisam spomenuo u svom izlaganju kao predstavnik Kluba, opet na tu neinformiranost građana jer je rečeno da je anketa pokazala da ljudi ne znaju čak ni koliko izdvajaju za zdravstvo i tako dalje. To jednostavno ne stoji jer već niz godina kako svi zaposlenici dobivaju izvještaj o plaći, bruto plaći, tamo jako čisto i jasno stoji koliko izdvajaju za zdravstvo i za mirovinsko i sve druga davanja koja imaju. Prema tome svi zaposlenici, a oni su oni koji plaćaju doprinose. Samo oni plaćaju za svih 4 milijuna, preko 4 milijuna stanovnika. Prema tome to je podloga svega i zato je solidarnost ta koja je u podlozi obveznog osiguranja i zato ova priča o izdavanju rješenjima ne može pravno biti opravdana. To sam već rekao, ali sad bih se vratio na nekakva pitanja koja su se tu postavila. Gospodin Lesar je rekao o, koliko je intervencija bilo, žalbi i tako dalje i kako je Hrvatski zavod na to reagirao. Pa u Statutu Zavoda i u Zakonu o zdravstvenom osiguranju je točno navedeno ta dvostupnost rješavanja žalbi. Žalbi prvostupanjskih ima nekoliko tisuća. Međutim drugostupanjske žalbe ima svega 600-tinjak godišnje koje rješava centrala dakle direkcija Hrvatskog zavoda. Ako uzmete taj odnos od par hiljada i prvostupanjskih žalbi na broj slučajeva koji dolaze liječniku, a u primarnoj zaštiti dolazi vam otprilike oko 25 posjeta ima prosječno u primarnoj zaštiti ima oko 680 do 700 tisuća prosječno zadnjih godina slučajeva bolesnih koji se liječe u bolnicama. Prema, na taj jedan ogroman broj ima jedan postotak žalbi nezadovoljnih građana, nezadovoljnih bolesnika i to je postotak s kojim se ne smijemo hvaliti, ali koji nije toliko zabrinjavajući da bi od tog postotka pravili cijelu priču kako u sustavu zdravstva ništa ne valja. Sustav zdravstva je opterećen svim problemima, a ona su prvenstveno organizacijska i financijska. Sustav financiranja zdravstva je problem o kojem ćemo mi morati raspravljati i o kojem ćemo moratu u ovom Saboru jednog dana donijeti odluku šta mi hoćemo? Da li hoćemo da svi imaju pravo na sve po dosadašnjem modelu ili ćemo tu košaricu suziti i opteretiti dakle svakog pojedinca kad se razboli da sufinancira svoje liječenje. To je politička odluka i tu ovaj Sabor od te odluke neće moći jednog dana pobjeći. Ali to je stvar budućnosti. Sad imamo to što imamo. Spominjani su modeli u Sloveniji. Njihovi primjeri i lutanja, kako su oni imali nekakva rješenja koja se nisu pokazala najbolje naročito sa participacijom. Međutim ja bih vas podsjetio na jednu stvar. U Sloveniji je Hrvatski zavod, njihov, ne Hrvatski zavod nego Slovenska kasa, fond bio samo godinu dana u sustavu proračuna i izašao. Mi smo od 2002., naš Hrvatski zavod je proračunska stavka. Praktički on nema samostalnosti. On ne funkcionira kao Hrvatsko državno osiguravajuće društvo koje bi moralo imati sasvim druge ingerencije i sasvim drugi odnos prema pacijentu. Prema tome onda i priča o limitima bi bila sasvim nešto drugo. Zakon o proračunu i izvršenju državnog proračuna traži upravo ovaj model, limit koji se ne smije prekoračiti. To je zakon. Ako to napraviš to je krivično djelo. Prema tome mi smo u jednom nenormalnom stanju, ja to moram reći i ja osobno ovaj model gdje je Hrvatski zavod u sustavu proračuna ne podržavam i smatram ako hoćemo nešto dobro napraviti da novac od doprinosa kao ... [[Govornik se ne razumije.]] uplaćuje bez obzira kolika će ta cifra biti u odnosu na bruto nacionalni dohodak. Da li će biti 8% ili 10%. Kao što recimo ima Njemačka pa nitko ne postavlja pitanje zašto Njemačka izdvaja 10%, a nama se postavlja pitanje da izdvajamo previše. Ja smatram da ne. Jer za ono što hrvatski građani dobivaju mi moramo toliko izdvajati ovog časa. To su činjenice. Prema tome i mi možemo sad politizirati oko toga jesmo bolje nešto organizirali ili ne, ali je činjenica da mi smo prošli puno faza i način plaćanja usluga je bila plava knjiga, cijena puta usluga, pokazala je svoje manjkavosti. Išli smo i na plaćanje po dijagnozi. Nije točno da smo stali. Ove godine je uvedeno novih 56 postupaka plaćanja po dijagnozi. To je radila ona čuvena grupa radna koja je tu reformu našu počela tamo 2000. godine, potrošila ogromni novac a nismo bog zna šta dobili. I upravo priča o koprivničkoj bolnici je žalosna priča gdje su se ogromni novci potrošili na intelektualne usluge, a ne na, na izgradnju i stavljanje u red ovoga, bolnice koprivničke. Pa zbog toga je taj gospodin koji je, ja mu se sad ne mogu sjetiti ime, došao na crnu listu Svjetske banke da je, da je praktički zloupotrijebio svoj položaj i da ga optužuju za kojekakve radnje, ja ih neću sad spominjati. Prema tome o koprivničkom modelu bolje da sad ne otvaramo raspravu. Priča, priča o tome da se mi bavimo raznoraznim temama u zdravstvu o tome kako eto sad prozivamo neke ravnatelje kako su šta trošili, pa kontrola potrošnje u zdravstvu je osnovni postulat. Svud u svijetu pa tako mora biti i kod nas. Mi ne možemo od tog problema pobjeći. Šta se dogodilo 2002. godine? Kad je sustav ušao u proračun bila je i čuvena Uredba o plaćama i donešen je Zakon o investicijama. Dakle čuvena parola «7 milijardi kroz 7 godina», osigurana su sredstva za izgradnju, za nabavku opreme, osigurane su plaće ali o potrošnji materijalnoj u zdravstvu nitko nije vodio računa. Nagomilali su se ogromni dugovi koji su nas dočekali sad početkom 2004. godine i to je trebalo riješiti. Prema tome, govoriti tko je sad tu više ili manje kriv, to je mislim sad bespredmetno jer smo se potpuno udaljili od teme, ali je to nažalost sad u ovim raspravama sve bilo spominjano i nitko nije se fokusirao na sam prijedlog ovoga, izmjena zakona koje je dao Klub HNS-a PGS-a. On je išao na model izdavanja rješenja. Ja sam rekao i sad ponavljam da je to nemoguće provesti, čak nije ni pravno moguće, i uz dobru volju nije pravno moguće jer ima masu ograničenja, ne može se u jedno rješenje napisati da netko ima prosječno pravo na 7 recepata. Ne može se to napisati. Pitajte pravnike. Ne može se napisati ni iz toga što smo mi sad u proračunu, pa sve obaveze koje u raznim sporovima ili neizvršenju obaveza prestaje 31. 12., nema više, ne mogu se prenesti u drugu godinu. Mislim ima puno stvari koje govore u prilog tome da taj način iako je nakana dobra, sve bi bilo dobro da svi znaju, ali to je nemoguće provesti. Osim toga to poskupljuje stvar. Evo zbog toga ja još i sad u pojedinačnoj raspravi smatram da ovaj zakon se ipak ne može provesti i ja ga, osobno za njega neću glasati.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku. Zastupnik Mršić. Izvolite.
Pa kolega Bačić ja bih baš volio da otvorimo konačno raspravu u ovom Saboru o pilot projektu reforme zdravstva u Koprivničko-križevačkoj županiji. Da konačno građanima kažemo da to nije tekovina vlasti od 3. siječnja 2000. godine, nego da je ugovor ratificiran u ovom Saboru u Sazivu do 2000. godine, da je ugovor sa Svjetskom bankom potpisao ministar zdravstva HDZ-ove Vlade, profesor Rainer. Da je u tom ugovoru predviđeno da će se koristiti da bi se mogla povlačiti sredstva da će se koristiti konzultantske usluge i način na koji će se doći do tih konzultantskih usluga. Da je do 2001. godine župan bio iz HDZ-a i podržavao to, a kada je došao HSS, SDP na vlast u županiji i u gradu, prvo što smo postavili pitanje bilo je pitanje tog famoznog ugovora i ogromnog iznosa koji se je koristio za intelektualne usluge. I tražili smo da se to promijeni. Nažalost nije se moglo promijeniti jer je rečeno da je Sabor usvojio taj ugovor i da ima snagu zakona. Prema tome, to je nešto o čemu govorimo. Nemojte prebacivati na nas, posebno ne u lokalno ono što je doneseno u ovom Saboru do 2000. godine. Ja i dalje mislim da se to moglo drugačije napraviti i mislim da su se mogli ušparati, ušparati novci na tome. Ali gospodin Gomez, odnosno Bic Hel Keri su dobili ugovor na međunarodnom natječaju. Što je propisivao taj ugovor? Komisiju je za odabir tog konzultanta sastavio još profesor Reiner. Prema tome, to su podaci o kojima treba govoriti. Ali bilo bi dobro ovdje otvoriti pitanje zašto se derogira danas ugovor o izgradnji interne, gdje je iz kredita Svjetske banke će se graditi prizemlje i drugi kat, a prvi, a podrum i drugi kat, a prizemlje i prvi kat iz ugovora koji je sklopljen sa Ministarstvom i gdje je jednako tako ovaj saziv Vlade imao svog predstavnika u povjerenstvu i odabrali su izvođača. Jel? O tome treba razgovarati, a nemojmo …
Kolega Mršić, vrijeme oprostite.
Oprostite potpredsjednice.
Opraštam.
Zanio sam se.
Odgovor na repliku, zastupnik Stjepan Bačić.
Pa mislim ja, ja razumijem kolegu Mršića da on ovo doživljava na svoj način jer je gradonačelnik grada u kojoj je ta bolnica i sigurno da tema reforme zdravstva i koprivničkog modela zaslužuje jednu raspravu, apsolutno zaslužuje i nisam ja taj koji osobno mislim da koprivničku bolnicu treba kazniti zato što je bila, što je bila model jednog projekta koji eto nije se pokazao uspješan. Međutim, činjenica je jedno. Ako se je i nešto krenulo za vrijeme vlasti HDZ-a, tamo do 2000. a pokazalo se da nije dobro, onda se to može ispraviti. Ali nije se ispravilo. Potrošeni su ogromni novci, a znate i sami ona turistička putovanja u Australiju itd. Pa i vaš župan je bio protiv toga. Bili su i liječnici u primarnoj zaštiti protiv toga, ali onda su odjedanput naglo promijenili mišljenje, ja ne znam zašto, jel. Prema tome, ja jesam da se o tome raspravlja, ja ne bih sad ulazio u procjenu krivnje pojedinca ovog ili onog. Ali činjenica da je ogroman novac za to bio predviđen, a da je većina novca potrošena na intelektualne usluge, to je tragično. Ja jesam da se o tom raspravi i da se to dovrši i koprivnička bolnica mora biti dovršena, to je bez, pitanje koje uopće se ni ne postavlja. Ali se moraju naći modeli kako sad to premostiti jer se ne može kršiti zakon. To je problem. Ne smije se kršiti zakon, jer Zakon o zdravstvenoj zaštiti sad govori nažalost šta su decentralizirana sredstva, kako se to s tim raspolaže. To su ograničenja. Ja priznam da nisu dobra, ali su takva. Dok je zakon takvi mi ga moramo poštivati. Jel? Hvala.
Hvala lijepa kolega. Idemo dalje s raspravom. Kolega Mršić ni uz najbolju volju ne možete ispraviti netočan navod kad imate odgovor na repliku što prilično jasno piše u Poslovniku. Žao mi je. Idemo dalje s raspravom. Zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, ovdje raspravljamo o Prijedlogu izmjene i dopune Zakona o zdravstvenom osiguranju koji je podnio Klub HNS-a PGS-a, a koje je osnovna suština da se svakom osiguraniku zavoda izdaje rješenje čime mu se priznaje status osigurane osobe, a da tome treba dodati i opće akte zavoda kojom se utvrđuju prava, uvjeti i načini ostvarivanja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. Ja ovdje evo u raspravama i klubova i pojedinačnim raspravama izneseno je mišljenje da će to bitno doprinijeti informiranosti pacijenata odnosno osiguranika o njihovim pravima i ustvari pomoći im da lakše ostvare ta svoja prava. Ja mogu odgovorno reći i kao liječnik i kao voditelj jedne zdravstvene ustanove, pa i kao pacijent da ovo zaista neće doprinijeti nikakvoj informiranosti pacijenata, mogla bi reći nikakvoj boljoj informiranosti pacijenata, niti će olakšati njihova ostvarivanje tih prava. Evo gospodin Stazić je rekao i pročitao ovdje, da ja sad to sve ne kažem koje su to silne odluke, pravilnici i to, koji su pravni akti zavoda. I kada bi mi to, odnosno Hrvatski zavod dostavljao redovito dostavljao svim osiguranim osobama, mislim zaista ne znam tko bi to uspio pročitati sve, tko bi bio stručan da to sve sam sebi protumači. Često puta i mi liječnici pitamo za mišljenje nekoga drugoga tko zna to bolje i bolje protumačiti. I mislim da bi zaista izazvalo se samo jednu, jednu opću zbrku i doprinijelo, dapače da pacijenti još manje su upoznati sa svojim pravima. Zato znači ovaj prijedlog smatram potpuno neracionalan, neprihvatljiv i mislim i neostvariv. Jel ovakvo zdravstveno osiguranje kao što mi imamo sada i zdravstvenu zaštitu koja se zasniva u stvari na solidarnosti gdje nemamo određenu košaricu osnovnog zdravstvenog osiguranja i gdje praktički svi imaju pravo na sve, mislim da ovakve izmjene zakona, ako bi mogla gospodine Mršiću raspraviti, ne. Da ovako predložene izmjene ne bi tome doprinijele. Jer ustvari status osigurane osobe se dokazuje jednom zdravstvenom iskaznicom i kad imate tu zdravstvenu iskaznicu vi praktički ulazite u sustav zdravstvene zaštite i ostvarujete i na primarnoj i na sekundarnoj i na tercionalnoj razini u količini ustvari prema indikaciji i prema potrebi koju određuje nadležni liječnik i određuje, a često puta i u dogovoru sa pacijentima. Ovdje je bilo govora da se pacijenti, kaže da, vrlo malo znaju, čak da i pojma nemaju i da ustvari ne znaju ni koga bi to pitali. Pa čak je iznesena i jedna zabrinjavajuća tvrdnja da zašto bi pacijenti ako im to liječnik njihov objasni, zašto bi oni njemu to i vjerovali da je to u stvari njihovo pravo. Pa molim vas odnos liječnika i pacijenta, upravo temelj tog odnosa je povjerenje jedno. Mi vjerujemo ono što pacijent kaže i na tome zasnivamo dijagnozu i na tome zasnivamo liječenje u velikom dijelu, a isto tako pacijent mislim da ako ne vjeruje svome liječniku onda je to narušen ozbiljno narušen odnos i da onda dalje je teško i liječiti se kod toga liječnika. Ovdje se često puta spominje liste čekanja. Ustvari smo prešli sa izmjene Zakona, prešli smo na ostvarivanje prava iz zdravstvenog osiguranja i zdravstvene zaštite i spominje se da se čeka i tjedan, dva i više mjeseci. I mislim da to sigurno nije poželjno i nije sporno da čekanja ima. Međutim, moramo reći da sigurno ta lista čekanja kod nas ništa ne odstupa od liste čekanja i u drugim zemljama na koje se mi često ugledamo. I moramo naš zdravstveni sustav ustvari gledati u uvjetima u kojima on funkcionira i ja odgovorno mogu reći da je to jedno primjerno organiziran zdravstveni sustav i da bi se mnogi drugi sustavi mogli ugledati na njega. Iza toga sigurno stojim, a kažem, kada govorim o ovim uvjetima u kojima djelujemo onda moramo reći, recimo, da u Americi izdvajaju za zdravstvo po glavi stanovnika preko 4 tisuća dolara. Da je to kod nas od 450, da li je 500, da li smo došli do 5000 zbog ove pada vrijednosti dolara. Da je to recimo u Njemačkoj, recimo, preko 2 tisuće dolara, da je i u Sloveniji na koju se uzdajemo da i oni izdvajaju 1 i po puta veće nego što izdvajamo mi. Znači, u tako malom izdvajanju i ustvari jedno nesrazmjeru između potrebe i potrošnje i onog što izdvajamo, znači, taj zdravstveni sustav sigurno da primjereno funkcionira. Tu ja bi rekla da dobrim dijelom tako primjereno funkcionira i zahvaljujući jednoj zaista savjesnošću i požrtvovanošću svih djelatnika u zdravstvu, zaposlenih u zdravstvu, osobito zdravstvenih djelatnika. A da se to odražava onda i na njihova niska primanja, da bi se kompenziralo sva ta potrošnja u odnosu na izdvajanje. Pa tako imamo nedopustivo niske plaće. Recimo, da na liječniku opće medicine prima, ima osnovnu plaću oko 5 tisuća kuna, specijalista 6 i po. Ili recimo samo da bi približila tu temu, evo, pročitat ću samo neke stavke koliko je cijena zdravstvenih usluga. Recimo, pa imamo snimanje čitave kralježnice košta 28 kuna, mamografija 47 kuna, operacija štitnjače koja je, evo, sada aktualna zbog ovih naših, da košta oko 95 kuna. Operacija očne leće 165 kuna ili operacija evo laringotomije što naš kolega Prgomet radi, gdje radi doktor specijalista 360 minuta liječnik sekundar, znači, 180 minuta i medicinska sestra 360 minuta, i to sve košta tisuću i 200 kuna. A jedan, recimo, serviser kada dođe, što je kolegice istakla, o popravljanju aparata, kada vam dođe onda kaže da je njegova satnica 65 eura. I još mu trebamo platiti 35 eura zato što provede na putu, platiti mu kilometražu i još mu od toga platiti i dnevnicu. I onda su ti takvi odnosi između, znači zdravstva, zdravstvene zaštite, zaposlenika u zdravstvu i zdravstvenog sustava i zdravstvene potrošnje. Ovdje je još možda o čemu bih se osvrnula, ustvari o tome svemu da bi ova ustvari izmjena Zakona izazvala, odnosno kako je predloženo da pišemo te silne, dijelimo te akte da izdajemo rješenja, da tih rješenja bi trebalo izdati oko 4 milijuna i 300 da se svake godine prijava i odjava radi oko milijun i 200, da bi to sve koštalo oko 4 milijuna kuna. I mislim da zaista osim jedne zbrke što bi se u svemu tome stvorilo da ne bi polučilo nikakve rezultate. I doktor Bačić je rekao da zaista ovo što smo ušli u Državni proračun, da je to za nas nepovoljno. Mi to kao zdravstvene ustanove i kao zdravstveni djelatnici isto nismo podržavali jer mi ustvari dobivamo sve na osnovu pružanih usluga i zato bi bilo dobro da se korigira. I evo, da na kraju dodam, znači da ovim predloženim izmjenama ne mislim da će se postići ikakav pozitivni pomak u informiranosti osiguranika i da bi se olakšalo ostvarivanje njihovih prava iz zdravstvenog osiguranja. Dapače mislim da postoje drugi, daleko učinkovitiji načini, a to su informiranost, evo i ovo je dobro, info telefona, pa imamo i info kioske, recimo, isto tako. Pa i ova brošura i razne druge tribine i sve drugo što pacijenti imaju pravo da pitaju. I još bi se samo osvrnila, kaže da u nekim slučajevima pacijenti kupuju lijekove koje bi trebali dobiti. I mislim, ne treba od toga sigurno bježati da pojedinačnih slučajeva to ima, ali moramo isto tako reći da je Hrvatski zavod tu vrlo učinkovit i da on svaki takav povrat novca izvrši povrat novca i na kraju to ustegne od ustanove koja je bila dužna izdati takav lijek ili bilo šta drugi neki zahvat. A kada je pitanje ovo, još da se vratim na ovo pitanje oko čekanja i zašto netko može to obaviti na nekom drugom mjestu. Pa mislim da od toga ne trebamo bježati, od jedne stvarnosti. Da onaj koji je ostvario zdravstvenu zaštitu, ukoliko potrebno je da pričeka, a stanje je redovito, nalazi se u jednoj stabilnoj fazi, ako nije hitan slučaj, za taj se uvijek nađe da dođu preko reda, da se prime prije. Jer ukoliko zahtijeva i to, da u tome ne vidim ništa loše ako netko hoće da za svoje dijagnoze dođe za dan i dva da to plati ukoliko ima mogućnosti. Tako da mislim da to, malo te poduzetničke slobode i u zdravstvenim ustanovama i u zdravstvu ne treba a priori osporavati. I evo još jednom, znači da završim, da u ovim izmjenama i dopunama kako su predložene, ne vidim nikakvog pomaka u informiranosti i ostvarivanju prava pacijenata i odnosno osiguranika.
Hvala lijepa. Na redu je zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice. Pred nama se nalazi Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, predlagatelja Kluba zastupnika HNS-PGS-a. Glavna intencija ovog Prijedloga zakona može se sazvati u nekoliko rečenica kao što je to i navedeno u mišljenju Vlade, odnosno predlaže se izmjena članka 104. Zakon o zdravstvenom osiguranju. Sa primarnim ciljem da se osiguranoj osobi neposrednim priznanjem statusa osigura i pisana informacija o pravima, uvjetima i načinu ostvarivanja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja, te da se svim osobama koje su do dana stupanja na snagu Zakona ostvarile status osigurane osobe izda pisano rješenje o tom njihovom statusu. Postojećim Zakonom propisano je da se o pravima iz osnovnog zdravstvenog osiguranja odlučuje Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, to je članak 104., u pravilu bez donošenja rješenja, a da se rješenje donosi kada je to utvrđeno općim aktom ili na zahtjev osiguranje osobe. Prijedlog zakona mijenja postojeći Zakon na taj način da propisuje da Zavod svakom osiguraniku izdaje rješenje koje mu se priznaje status osigurane osobe, te da se sastavni dio rješenja čini opći akt Zavoda kojim se utvrđuju prava, uvjeti i način ostvarenja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. Ukratko se može reći da ovaj Zakon bi mijenjao članak 104. Zakona o općem upravnom postupku. Mišljenja sam da ne bi trebalo prihvatiti ovaj Prijedlog zakona Kluba zastupnika HNS-PGS-a zato što takav jedan, takva jedna izmjena Zakona samo bi dovela do ogromnih velikih materijalnih troškova i do jedne velike administracije koja bi i Hrvatski zavod i Hrvatsku državu jako puno koštala. I mogu reći da mi se čini da ovakav Prijedlog zakona, on služi samo kako otežati situaciju u zdravstvu, ne kako olakšati. Bilo bi, po meni, puno zgodnije i puno bolje kad bi prijedlozi zakona išli u smislu da omoguće bolje financiranje Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, a ne da ga opterećuje se troškovima koji bi recimo možda kroz 10 godina mogli narasti na 40, 50 milijuna kuna. Ovdje smo čuli razne prigovore općenito na funkcioniranje Hrvatskog zdravstva i iz rasprava koje su tu bile moglo bi se zaključiti da među nekim zastupnicima vlada ogromno nepovjerenje u hrvatsko zdravstvo, a naročito u hrvatske liječnike. Moram se osvrnuti na ovu brošuru gdje je jedan zastupnik rekao najprije da nema nikakve brošure, a odmah iza toga kad mu je ta brošura pokazana on apelira na cjelokupno stanovništvo da traži tu brošuru, jer je čuo da se ona štampala u 200 tisuća primjeraka. Vjerojatno zato da bi se ona što prije razgrabila, potrošila, pa da bi Zavod ponovo morao štampat da bi imao što veće troškove. Recimo jedan zastupnik je spominjao Magnetsku rezonanciju i o tome kako liječnici ne omogućuju pacijentima tu pretragu, nego ih upućuju na privatne ordinacije ili privatne poliklinike koje imaju takve aparate. Moram reći da struka određuje strogo, znači samo specijalistika određuje tko ima pravo na Magnetsku rezonanciju i mogu reći jedan primjer što znači u zdravstvu omogućiti veliko trošenje novaca. 70-tih godina je u to vrijeme Savezna Republika Njemačka imala njihova osiguravajuća društva su omogućavala svojim pacijentima potpune, isplatu potpunih troškova zubo-zdravstvene zaštite. I onda se dogodilo da je Njemačka trošila zlata koliko cijela zemaljska kugla. I nakon nekoliko godina su sva ta prava propala, jer ta osiguravajuća društva nisu mogla izdržati takove troškove. Prema tome, kod donošenja ovakovih prijedloga zakona mora se razmišljati o mogućnosti države, o mogućnosti stanovništva da snose takove troškove. Vrlo je lako staviti jedan zakon i jedan prijedlog zakona na papir, ali se mora imati na umu u kom okruženju mi živimo i koje su mogućnosti Hrvatske države da to plati i koliko ljudi radi i uplaćuju u Fond zdravstva ili pri plaćaju porez da bi se ogromni troškove koji se u zdravstvu javljaju, a povećavaju se puno više svake godine u odnosu na rast privrede i rast dohotka države. Prema tome, mislim da se ovakav Zakon ne treba prihvatiti i da treba postupiti kako je i Vlada rekla. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Sljedeća za raspravu Mirjana Brnadić zastupnica, izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću se zaista fokusirati na članak 104. gdje se predlaže izmjena kojom bi se neposrednim priznavanjem statusa osigurane osobe osigurala i pisana informacija o pravima uvjetima i načinu ostvarivanja prava iz zdravstvenog osiguranja. Kolega Bačić, kolegica Lelić i još drugih kolege su iznijeli bitne razloge koji ne idu u prilog ovakvoj izmjeni članka 104., a ja ću iznijeti još neke koji upućuju zapravo na nemogućnost donošenja rješenja, odnosno općeg akta kao sastavnog dijela tog rješenja, kojim bi se utvrdila prava, uvjeti i način ostvarivanja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. Tako na primjer većina osiguranika stiče pravo na osiguranje zasnivanjem radnog odnosa. Samim priznanjem tog statusa ne može se aktom unaprijed utvrditi sva prava koja mu pripadaju, pa na primjer osiguranje drugih članova obitelji kad se ne zna ni koliko će članova obitelji imati, ni koliko ih ima. Porodni dopust, hoće li ga imati, neće ga imati. Naknada za eventualna bolovanja, pravo na liječenje, liječenje na eventualnom putu, eventualni boravak u inozemstvu, rad u inozemstvu, pravo na lijek, prava na slučaj smrti niz drugih zakonom utvrđenih prava u raznim situacijama. I kako sada izdati rješenje i posebnu pisanu informaciju za svakog tko uđe u sustav osiguranja, kad je u svakoj podružnici Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranja na stotine zahtjeva bilo kojeg prava iz zdravstvenog osiguranja, a i promjene su svakodnevne. Na primjer, danas se prijavlja u radni odnos, izvrši se prijava u HZZO-u, a već za kratko vrijeme se raskida ugovor o radu. Rok za izdavanje rješenja po Zakonu o općem upravnom postupku je 30 dana, ima pravo žalba, čekanje pravomoćnosti rješenja. A već sutra za nezaposlenu osobu se utvrđuje druga prava iz zdravstvenog osiguranja. Dakle, jednom riječju nema tog rješenja koje može obuhvatiti sve zakonske mogućnosti, tim više što su u većini slučajeva u primjeni, a to smo i već čuli, osim Zakona o zdravstvenom osiguranju i drugi akti, Zakon o radu, Zakon o doprinosima, Zakon o općem upravnom postupku, Zakon o izvršavanju državnog proračuna i čuli smo 17 pravilnika, uredbi itd. Dakle, obveznim donošenjem rješenja prouzročila bi se osim administrativne i velika materijalna šteta Hrvatskom zavodu koji i ovako preopterećeno materijalnim problemima. Isto tako predlagatelj kaže da 99% zaposlenih ne zna ni stopu izdvajanja, a kamoli apsolutni iznos mjesečne uplate za zdravstvene osiguranje, koje njegov poslodavac dužan izdvajati. Provjerila sam da to nije točno. Svi znamo, primamo odreske mjesečnih plaća i da je tamo iznesen otiskan podatak kolika su nam izdvajanja za zdravstveno i mirovinsko osiguranje. A za druge kategorije osiguranika to su obrtnici, strani umirovljenici, fizičke osobe koje same plaćaju, Porezna uprava od 2002. godine preuzela je poslove naplate doprinosa za zdravstveno osiguranje i Porezna uprava donosi rješenje o osnovici obveznika uplati doprinosa i osiguranik zna što plaća i kolika je osnovica za određenu vrstu osiguranja. Dakle, u Poreznoj upravi se donosi rješenje, vodi se upravni postupak, ima uputu o pravnom lijeku, može uložiti žalbu, dakle cijeli postupak je transparentan i može uvijek osiguranik dobiti informaciju o onome što ga zanima. Kolega Lesar i Stazić su kazali da građani nisu dobro informirani, jer trebaju proučiti 17 pravilnika Zakona o uredbi itd. da se ne mogu u tom snaći, pa naravno da se ne mogu snaći, zato postoji savjetnici, koordinatori u HZZO-u koji svakodnevno stoje na raspolaganju svim osiguranicima da im razjasne, protumače ili uvidom u konkretan slučaj da mu pomognu u slučaju nejasnoća kod njih, kod utvrđivanja njihovih prava. Svakako predlažem da se poboljša informiranost osiguranika, to smo već isto tako ovdje čuli, preko info telefona u HZZO-u, kroz isticanje njihovih prava u čekaonicama zdravstvenih ustanova, prostorima HZZO-a, u sredstvima javnog priopćavanja, na sve druge dostupne načine, a čuli smo da je brošura tiskana, distribuirana. I slažem se sa kolegama zastupnicima da brošura mora biti dostupna svim pacijentima, svim osiguranicima u svim zdravstvenim ustanovama i na koncu da dočeka svakog pacijenta na ormariću uz bolesnički krevet. Svi smo diskutirali samo o pravima osiguranika. Kolega Stazić se kratko osvrnuo i ja se pridružujem njegovoj diskusiji da je jednako važno da progovorimo i o obvezi osiguranika da sami moraju brinuti o svom zdravlju kako bi što manje bili brizi na sebi, brizi samome sebi, obitelji i društvu u cjelini. Na kraju bih konstatirala da ovaj prijedlog zakona izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju držim neprihvatljivim iz svih razloga koje smo čuli, koje sam i ja iznijela i da naravno neću glasovati za njegovo donošenje. Hvala.
Hvala lijepo kolegice. Sljedeći na redu zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo proteklo je već 2,5 sata, otprilike od početka ove rasprave a raspravljamo barem kako sam ja shvatio ovaj Prijedlog izmjena i dopunama ovog Zakona o temeljnom problemu kako je to predlagač naveo, izdavanje rješenje o pravima iz osnovnog osiguranja. Dakle, predlagač drži da su naši osiguranici ne informirani, odnosno nedovoljno informirani o njihovim pravima iz zdravstvenog osiguranja i zbog toga predlaže donošenje izmjena i dopuna Zakona da im se izdaje i neposredno rješenje o tim istim pravima. No, iako je tema ovo rasprave zapravo i ove izmjene i dopune Prijedloga zakona u smislu izdavanja rješenja, mi smo ovdje čuli u današnjoj raspravi i o reformi zdravstva i o reformi socijalnog osiguranja, i o tome kako je stanje u bjelovarskoj bolnici, pa Koprivničko-križevačkoj županiji, pa smo čuli o redovima pred šalterima, pa smo čuli ono što piše na šalteru. Dakle, dopustite mi tu slobodu ali sasvim sigurno više od ¾ rasprave je bila usmjerena na ono što nije direktna tema upravo ove točne dnevnog reda saborske sjednice. Dopustite mi i tu slobodu da ja osobno mislim da je to veliki gubitak vremena raspravljati o nečemu što nije predmet rasprave, no, a kada govorimo o rješenju ja želim biti, o Izmjeni i dopuni prijedloga zakona želim biti vrlo kratak. Ja ne mislim da su naši pacijenti slabo informirani, dapače, ja mislim da oni mogu biti i jako dobro informirani, dakle ja neću kazati ono što je ovdje izrečeno prigodom jedne rasprave a na račun Hrvatske demokratske zajednice, odnosno o onoga tko je raspravljao da se polazi od pretpostavke, odnosno iluzije da osiguranicima nisu poznata njihova prava. Ja dapače mislim da su osiguranicima dostupna, dostupne sve informacije o njihovim pravima i to kroz narodne novine, kroz web stranicu, putem kontakta sa liječnikom, isto tako ono što se tvrdilo na početku ove rasprave da ne postoji brošura, vidjeli smo u tijeku ove rasprave da brošura postoji, da je ona izdana još 8. studenog, da je tiskana u 200 tisuća primjeraka i daje pacijentima u zdravstvenim upravama, HZZO-u i na drugim prigodnim mjestima dostupna. Osim toga, u slučaju kakvog spora, potrebe za sporom pacijentu Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje izdaje i pojedinačno rješenje. I mislim da u okviru toga naši pacijenti u Republici Hrvatskoj imaju sve preduvjete da budu dobro obavješteni i informirani o svim pravima iz Zakona o zdravstvenom osiguranju. I u tom smislu naravno ja podržavam mišljenje i stajalište Vlade, odnosno mislim da je bespredmetno razgovarati o izmjeni i dopuni, odnosno podržati prijedlog ovakav kakav je u ovom tekstu naveden i protiv sam ovakvih izmjena i dopuna prijedloga zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Državni tajnik doktor.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Ja bih ovaj završni dio počeo sa šalterom naše vrlo uvažene zastupnice gospođe Lalić, upravo taj birokratski šalter je nasljeđe onog komunističkog poretka, bilo kojeg dijela ove Europe, bilo to onog ruskog … [[Govornik se ne razumije.]] i jedan baršunasti koji je bio na ovim prostorima i taj mentalitet je, taj službenik nije u službi građana, to svi sigurno osuđujemo, mene samo zanima da li je uvažena zastupnica nešto pokrenula da se takvi ljudi ne bi bili više na šalteru nego možda negdje u arhivi jer njima je doista opterećenje komuniciranje uljudbeno sa strankama, sa ljudima kojima trebaju pomoći. Nadalje, tu je bilo dosta rasprave više o samoj reformi zdravstvenog sustava ja bih, i sigurno da je tu dano puno zamjerki ali i puno ideja ali neke stvari neinformiranosti ako nisu dovoljno informirani naši zastupnici Hrvatskoga sabora onda je još teže očekivati da i naši građani nemaju dovoljno informacija. Pa npr. Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje ima dva telefona na usluzi našim građanima od 8 sati do 16 svakodnevno u radnom tjednu, naravno i to broj 088 – 79 – 79 je za sva područja koje zanimaju sa područja njihovih prava i osiguranja i gotovo dnevno tu se 20-ak, 30-ak osoba javi. A isto tako vi znate da postoji odjel dopunskog osiguranja koji ima sljedeći broj 0800 – 79 – 89 i gotovo dnevno se 50-ak građana javlja i na taj broj, prema tome, taj broj postoji i na ovaj način će pridonjeti informiranosti naših građana da postoji taj broj gdje se mogu javiti u Hrvatski zavod za javno zdravstvo. Nadalje, isto tako plaćanje po dijagnozama, taj proces se nastavlja, on je ushodavan, ne hoda on tako divno u susjednoj Sloveniji, ništa lošije ne radi se i u Hrvatskoj po tome. U minuloj godini doista je stabiliziran zdravstveni sustav u smislu prekomjerne potrošnje jer dopustite mnogi zastupnici su i vrsni ekonomisti i znaju da bez planiranja potrošnje može se potrošiti onoliko koliko se ima, i svaka država doista planira, naravno da je zdravstvo veliki potrošač, vi stavite omjer budžeta za zdravstvo u razmjer sa ukupnim državnim proračunom pa vidite da to nije tako mali i da nije samo zdravstvo, toliko je u jednom društvu, da ima još drugih segmenata od znanosti, prosvjete i da ne nabrajam sve moguće javne službe i svi oni trebaju novce i sredstva i svi su dužni držati se financijske discipline. A nadalje mi svi želimo Europu i pred vratima smo a tu je glavni uvjet upravo racionalno ponašanje, domaćinsko ponašanje i praktički onoliko koliko se može. I naš doista je zahtjev bio ovaj imperativ da se zdravstvo stavi u racionalnu potrošnju. I to me, s ponosom mogu reći da je doista onom segmentu potrošnje u lijekovima, da je postignuto puno, da je u svijetu potrošnja lijekova preko 8%, znate i svi sami daju, Sjedinjenih Američkih Država pred svake izbore su problemi, upravo ova prava i lijekovi i da se to najviše sa time razgovara. Nadalje, vidjeli smo da, bila je jedna velika anketa za koalicijske vlasti gdje je 600 tisuća listića je bilo tiskano praktički i upućeno je sve bolnicama kako kliničkim tako županijskim, specijalnim bolnicama i koja je anketirala pacijente koji su anonimno davali svoju anketu, ocjenu stanja u zdravstvu i odgovoreno je 105 tisuća 352 pacijenta su poslali odgovor. Od toga 47% je bilo u općim bolnicama, 35% iz kliničkih bolnica. I znate li kolika je bila prosječna ocjena? 3,84. Ako slušamo današnje rasprave kao da je sve katastrofično, znači ti naši pacijenti nisu tako loše ocjenili zdravstvo, sam odnos prema liječnicima su rekli kakva je komunikacija, da su ljubazni 50%, izuzetno ljubazni rekli su 50%, ljubazni 30%, korektni 15%, nezainteresiranih je u tom odgovoru bilo 1%, da je bilo nekorektnih svega oko 1%. Pokudbe jasno da su naši građani vidjeli gdje su nedostatci, to je zbog smještaja 30%, prehrane ili hrana nije dobra, ili je hladna dođe na odjel 10%, to su ono objektivne stvari. Znači nitko ne pravda ako postoje neke anomalije u ponašanju dapače, i ova Vlada se trudi da se stvari poprave, da se smanje liste čekanja. Pa je u tom cilju dan zahtjev da u tijeku ove polovice ove godine su dužne bolnice s adaptirati jer da se specijalističke usluge daju u smjenama, znači da se pre-adaptira radno vrijeme. Da se mogu građani dobiti usluge i poslije podne. A isto tako da se i dopune kadrovski oni gdje se nužnost da bi se dovoljno upotrijebio jedan složeni aparat i tako dalje. Liste čekanja jasno negdje su u preko 60 dana ali na tome se radi doista da se one smanje. Ja ne bih to pravdao da postoji na zapadu mnoge od vas su bili na zapadu i u najidealnijim sustavima Ujedinjenog Kraljevstva i tako dalje pa pitajte za neke kronične stvari koliko se čeka, za dobivanje umjetnog kuka ili neke slične stvari i operacije srca i tako dalje. Nigdje to nije moguće postići baš isti čas. Jasno je ali tamo su drugačiji sustav osiguranja, od bazičnog gdje su svi osigurani za razliku onih dopunskih gdje oni imaju pravo na izbor, dobivanja prijevremenih usluga i boljeg smještaja i tako dalje tako dalje. Tako da mi u cijelosti doista ne možemo tako davati samo negativne ocjene da doista ima i dobrih primjera u zdravstvu sa ovim novce. I onda kada se uspoređuju stvari vi morate biti svjesni da je medicinska tehnologija i skupa tehnologija i da je to sva primijenjena znanost najskuplja tehnologija isto tako i Hrvatskom ali onda kada uspoređujete koji je taj ne ovaj, koji je to suštinski dio novca koji se troši. Kada uspoređujete susjednu Sloveniju onda ako Slovenci imaju 800 dolara godišnje po stanovniku a Hrvati imaju samo 400 pola od toga. Isto tako mi za lijekove trošimo 100, ali nedavno sam se vratio ih jednoga sastanka u Sarajeva pa onda smo slušali o kantonima teško mi je reći kako imaju vrlo mali broj po stanovnika po broju stanovnika niti 5 dolara po jednom za potrebe lijekova godišnje. Znači, svugdje se treba zapravo vidjeti stanje i koliko je to apsolutno odnos novca. A lijekovi doista oni mogu biti malo više i malo manje skup u kojoj zemlji ali oni su skupi svugdje i mi moramo s doista prema tome ponašati racionalno. Ali ne nauštrb pacijenta. Puno toga će trebati u reformi u mijenjanju našega mentaliteta, i odnosu našeg pacijenta prema zdravlju. Poštivanju lijeka da i lijek zapravo novac. Netko priča o 40% da se toga baci baš ne vjerujem da je to tolika količina jer doista nema toliko da se to rasiplje. Ali doista pacijent morati će isto poštivati lijek i ne težiti za neko prekomjerno medikacijom koja u krajnjoj liniji može biti štetna. Reforma sigurno će biti o njoj puno razgovora i druge sjednice Sabor da zasjeda 8 dana dan i noć ne bi bilo dovoljno da se ove sve teme doista bez ikakvih stranačkih naboja, nego čisto elementarnih građanskih ovdje raspravi. Sigurno će se davati puno dobrih ideja. I doista će trebati veliki i pošteni konsenzus među svim strankama da se naše iznađe najbolji model najprimjereniji našim građanima da bi se zaštitilo i naše elementarno pravo Ustava da smo mi socijalna država, da se ne povrjeđuju siromašniji slojevi. Ali isto tako da se iznađe način kako da se nađi najprimjereniji način financiranja zdravstvenog i socijalnog osiguranja. I tu će trebati upregnuti sve naše umove. Ovaj sami zakon što je predložen danas on doista ne bi ništa kvalitativno donio. Doista nova kvaliteta je ova knjižica koju sam vas danas pokazao, koja pridonosi informiranosti naših građana, kao što sam na početku zasjedanja jutros rekao. I evo dodatno sam vam dao ova dva telefonska broja koja isto potvrđuju da postoji mogućnost informiranja naših građana o njihovim pravima. Hvala vam na pozornosti.
Zahvaljujem državnom tajniku. U ime predlagatelja uvaženi zastupnik Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege moje završno obraćanje vama na ovu temu. Dakle ponavljam što je Klub Hrvatske narodne stranke želio sa ovim prijedlogom zakona postići. Vrlo jednostavnu stvar. Da svaki osiguranik u trenutku stjecanja prava osiguranja iz obaveznog zdravstvenog osiguranja kada dobiva zdravstvenu iskaznicu dobije rješenje i ovaj akt Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje. Očito neki naš prijedlog zakona nisu dobro iščitali ili ne znaju da se upravo pravilnik kojega tražimo zajedno sa iskaznicom zove, Pravilnik o pravima uvjetima, i načinu ostvarivanja prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja. Dakle citirali smo naziv akta koji u 90% predmeta regulira prava iz osnovnog zdravstvenog osiguranja, i rekli smo da je to pravo osiguranika da on to zna i ima. To je oko tumačenje zakona, i onih odgovora koji govore da se time ne bi ništa kvalitetno postiglo. Drugo što smo danas u raspravi naglašavali da je strahovito bitno da Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje, kao ustanova sa javnim ovlastima otvori se prema svojim osiguranicima ne samo zbog toga da bude u funkciji davanja savjeta, informacija i zaštita prava nego uvjeravam vas da će biti velike koristi da se otklanjaju pogreške, zlouporabe, kršenje prava osiguranika, i ušteda zdravstvenog novca do kojih se može doći. I ne vidim ni jedan razlog zašto toliko straha od toga, i zašto se bojati prihvatiti jedan ovakav prijedlog koji i na sličan način problem rješavaju države članice Europske unije. Ja sam onaj broj 0800 nisam uspio zapisati dali je tražio i u ovom vodiču nisam ga našao, pa bi bilo možda dobro. Jer naime kada potrošači u Hrvatskoj kupe jogurt na poklopcu nađu broj 0800 tvrtke koja je proizvela jogurt pa ako vam nije dobar možete se požaliti za njega. Dakle da, upravo takvo otvaranje ustanove sa javnim ovlastima građani očekuju. Ja vas sada moram podsjetiti, da svi oni koji ste odbijali ovu inicijativu ste protiv programa zaštite potrošača kojega donaša ovaj Sabor. Podsjećam vas čini mi se da na strani 16. naslov Zdravstvo, u tom programu kojega je Vlada dostavila Saboru upravo je predviđeno da pitanje informiranje i edukacija prava osiguranika odnosno pacijenata, koji ostvaruju pravo i u zdravstvenom sustavu, je izuzetno bitna stvar da u idućoj i ovoj i idućoj godini na tom treba najviše raditi. I pitanje zdravstvene usluge tretira se isto tako značajno i važno kao ostale usluge na tržištu. Dakle i taj program kojega smo raspravili prošli tjedan govori o ovom problemu i nužnosti otvaranja davatelja usluga i osiguravatelja na ovu temu prema osiguranicima. Koji su argumenti protiv ovog prijedloga. Prvo rečeno je da je raspravljati o ovom gubitak vremena, što je uvrjedljivo za mene a ja vjerujem i za većinu onih koji su ovu raspravu slušali. Jer da osiguranici znaju svoja prava. Osiguranici znaju svoja prava. Valjda se sa tim znanjem rađamo mi Hrvati pa svi čim se rodimo i dobijemo knjižicu, iskaznicu Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje odmah znamo i svoja prava iz zdravstvenog osiguranja. Neznaju osiguranici svoja prava i obaveza je država da im omogući da to saznaju i nauče. Drugo, ako znaju svoja prava zašto je onda ovo davano. Neznaju, jer toga do sada nije bilo. Drugo, rečeno je da osiguranici i pacijenti moraju vjerovati svojim liječnicima. Ovo nije medicinsko stručno pitanje da li netko ima pravo na neki lijek ili ne, da li ima pravo na neku specijalističku pretragu ili ne, ovo je pitanje prava iz zdravstvenog osiguranja i ni jedan osiguranik ne mora vjerovati liječniku na dobiveni odgovor nego ima pravo izvršiti provjeru kod svoga osiguravatelja. To je elementarno pravo i od toga trebamo početi polaziti. I treći razlog je bio da bi prihvaćanje našega prijedloga bilo preskupo, da bi to jako puno koštalo. Ali kako onda nije preskupo milijardu kuna lijekova koji završavaju u smeću? Kako nije skupo da zbog čekanja na specijalistički pregled pacijent u međuvremenu mora na operaciju jer dijagnostika nije na vrijeme napravljena pa mora biti hospitaliziran pa odležati u bolnici dva-tri mjeseca umjesto da je na vrijeme bio pregledan. To nije preskupo. Ali da pacijentima omogućimo intervenciju o svojoj zaštiti prava i da na uslugu dobije na vrijeme onakvu kakvu ima pravo po ovom istom pravilniku, to je za državu preskupo, ja to ne mogu razumjeti. Iz podataka o broju i žalbi koje je kolega Bačić iznio ako sam dobro upisao, 600 drugostupanjskih postupaka je bilo. Ja sada postavljam pitanje, koliko bi predmeta žalbenih postupaka u direkciji hrvatskog zavoda bilo u ovom trenutku kada bi svi osiguranici koji duže od 60 dana su na listi čekanja za bilo koju uslugu u hrvatskim bolnicama. Dakle koliko bi građana sutra kada napišu svi oni žalbu i traže izvršenje prava iz ovog pravilnika da 61 dana nakon čekanja hrvatski zavod mora naći ustanovu gdje će tu uslugu dobiti. Koliko bi takvih slučajeva samo zbog tog jednog jedinog prava bilo. Ne 600 nego vjerojatno 6 tisuća mjesečno. Dakle o tom problemu vam govorio i na taj problem ukazujemo cijelo vrijeme. Nije tema koliko pravo daje status osiguranika, da li je ono veliko ili malo, skupo ili jeftino nego je tema da li ovo što je ovdje upisano osiguranici i građani Hrvatske u Hrvatskoj mogu ostvariti. Da li znaju i da li ovo pravo iz ovog pravilnika mogu ostvarivati ili postoje problemi. To je bila tema našega prijedloga, ne reforma zdravstvenog sustava. Ne uštede. Ne propitivanje koprivničkih bolnica ili koprivničke bolnice nego da li ovo što je Hrvatski zavod kao osiguravatelj propisao pravo osiguranika znamo i možemo ostvariti. Naš je bio prijedlog da zakonom osiguravatelje obavezujemo da to svakome čini dostupno i da omogući efikasnu zaštitu prava koja je sam, sam bez znanja i suglasnosti osiguranika i ovoga Sabora jer smo im takvo ovlaštenje na žalost dali, mijenjao u toku statusa osiguranja. I na kraju bilo mi je zamjerano što sam pozvao građane da zatraže u ambulantama ovaj vodič. Ja to ponovo upozoravam dakle građane, do prije par dana na ovu knjižicu imaju pravo u svakoj ambulanti. Ako ju ne nađete, zovite me, ja ću vam je osigurati. I što sad? Pa zašto to ne bi radio? Što nakon 200 tisuća ćemo usmenom predajom prenositi prava osiguranika? Dakle ako treba i milijun komada odštampajte i dajte građanima. Ako treba i milijun komada jer ne želim vjerovati da ćete reći da nakon 200 tisuća smo riješili svoj problem. Izrazili ste veliku sumnju u našu tvrdnju da osiguranici nisu znali svoja prava. Rekao sam da je bilo više od 40 tisuća građana anketirano, 50 pitanja. Ja vas uvjeravam da na odgovore na ovih 10 pitanja iz našeg anketnog listića koji smo imali, u ovom trenutku i u ovom Saboru i u službama zavoda i ministarstva možda ni pola ne bi znali točne odgovore zato što do sada to nije bio predmet razgovora i zato što je do sada postojalo ekskluzivno pravo na informaciju iz tog pravilnika. Naš pokušaj je da to ekskluzivno pravo birokracije zdravstvenog osiguravatelja oduzmemo im i da to preselimo u ruke građana osiguranika. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. S ovim zaključujemo raspravu. Glasovanje će biti naknadno.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, prvo čitanje, P.Z. br. 170. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju kojeg je predložio Klub zastupnika HNS-a, PGS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade izviješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je predloženi Zaključak donjet sa 71 glasom za, 4 suzdržana i 28 protiv.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost – Predlagatelj Klub zastupnika LIBRE, prvo čitanje P.Z. br. 171 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Poslovnika. Raspravu je proveo Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Uvaženi zastupnik Pavlic, izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo dopustite da vam predstavim Prijedlog zakona o dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost. Pa koja je bit ovog zakona? U postojećem zakonu predviđena je mogućnost da plaćanja poreza na dodanu vrijednost budu oslobođeni i to za uvoz dobara ili za isporuke dobara i usluga u tuzemstvu, humanitarne organizacije, zdravstvene, obrazovne, kulturne, znanstvene, vjerske, socijalne ustanove, športski amaterski klubovi te tijela državne, lokalne i područne samouprave. Naše je mišljenje da bi dakle, ovaj postupak mogućnosti oslobađanja od PDV-a trebali uključiti i ostale neprofitne organizacije, udruge i ustanove koje promiču vrijednosti iz članka 3. Ustava Republike Hrvatske. Do sada je ova tematika bila različito tretirana, tj. navedene udruge nisu bile zakonom oslobođene plaćanja poreza na dodanu vrijednost, ali su one bile u mogućnosti iskoristiti dakle tu mogućnost pravilnikom koje je izdalo Ministarstvo financija. Na temelju zapravo načela razvitka Republike Hrvatske u koje su bile jasno određene i odrednice o važnosti i poželjnosti razvoja civilnog društva, Vlada tj. Ministarstvo financija je u prošlom dakle sazivu i to je bilo 8. lipnja 2001. godine, ovaj pravilnik je potpisao bivši ministar financija gospodin Crkvenac, dakle uključilo je upravo ovakve humanitarne organizacije, neprofitne organizacije tj. izjednačilo ih je s humanitarnim organizacijama u smislu ovog zakona i oslobodilo ih od dakle, pružilo im mogućnost dakle oslobađanja od plaćanja poreza na dohodak. No, nova vlast tj. Ministarstvo financija u novom sazivu donijelo je pravilnik koji je potpisao ministar financija Ivan Šuker od 10. travnja 2004. godine gdje se briše mogućnost dakle da neprofitne organizacije, ustanove i udruge budu oslobođene plaćanja poreza na PDV kao što je to bio slučaj s onim navedenim što i danas stoji u samom zakonu. Naš je stav da porezna politika svake države da se mora temeljiti na načelima jednakosti i pravednosti. Ostaje dakle, međutim, nejasno po kojim je kriterijima odlučeno da neke organizacije, udruge i ustanove a to su eto ove s područja ljudskih prava, ženskih prava, demokratizacije i slično, vrijede manje od ostalih, … humanitarne organizacije, zdravstvenih, obrazovnih, kulturnih, vjerskih ustanova, športskih amaterski klubova itd., te da se njihov rad ne treba stimulirati dakle što je opet u ovom Pravilnikom od 2004. godine. U tri godine dakle od 2001. do 2004. kao da je bilo moguće mogućnost da se oslobodi od poreza sve neprofitne organizacije su bile oslobođenje plaćanja od PDV-a manji broj njih je aktivno koristio navedenu povlasticu, a sva sredstva koja su ušteđena neplaćanjem PDV-a ionako su završili u Republici Hrvatskoj jer su ta sredstva omogućila da organizacije odrađuju veći broj aktivnosti i plaćaju veći broj usluga, ili zaposle veći broj osoba. Te organizacije su svojim radom i zalaganjem u protekle tri godine u Hrvatskoj privukle više milijuna eura koji su na kraju završili u profitnom sektoru ili državnom proračunu putem poreza i doprinosa. Navedene organizacije bave se slično kao i humanitarne udruge i ustanove obuhvaćene olakšicama u zakonu, društveno korisnim radom, zastupaju vrijednosti, ideje i interese marginalnih i deprivilegiranih društvenih skupina, okupljaju građane oko programa, i ciljeva kojima se podiže kvaliteta života. U kratko pridonose pluralizaciji javnog i političkog prostora i demokratizacije društva. Osim toga, pripadnici navedenih organizacija samostalno se brinu oko osiguravanja sredstava za vlastiti rad, što najčešće znači mukotrpno probijanje i održavanje kanala prema inozemnim donatorima. Država bi to trebala cijeniti kao smanjivanje pritiska na vlastiti proračun ali i na onako pretrpani Zavod za zapošljavanje. Sada je međutim, poremećeno i ovogodišnje poslovanje izbrisanih neprofitnih organizacija, udruga i ustanova, kao i inozemnih donatora, jer su postojeći proračuni temeljeni na starom pravilniku. Dugoročno odluka ima za posljedicu odbijanje inozemnih donatora koji neće željeti donirati sredstva ili dobra na koje će im država uzimati 22%. Samo malo da razjasnim da je ovaj Zakon upućen u saborsku proceduru još 24. rujna 2004. godine, dakle prije 6 mjeseci, bio dakle planiran do koliko se usvoji bude u funkciji od 1.1. ove godine, na žalost tek sada smo dobili mogućnost da predstavimo ovaj Zakon na plenarnoj sjednici i to bez mišljenja Vlade, zapravo to isto govori kakav je stav Vlade prema ovoj problematici. Za usporedbu s bližim susjedima, državama centralne i jugoistočne Europe, od 16 zemalja njih 10-tak ima neki oblik oslobađanja plaćanja PDV-a za neprofitne pravne osobe ili njihove aktivnosti, pogotovo ako dolaze iz inozemnih izvora. Oni koji imaju oslobođenje su Bugarska, Češka, Estonija, Mađarska, Litva, Poljska, Makedonija, Rumunjska, Slovačka, Slovenija. Oni koji nemaju su sada uz Hrvatsku u Albanija, Bosna i Hercegovina, Srbija i Crna gora, Kosovo i Latvija. Osim toga sve države imaju dodatne brojne oblike poreznih odbitaka, olakšica za donacije udrugama. Uz sve navedeno savjet za razvoj civilnog društva, sastavljen od predstavnika neprofitnih organizacija i predstavnika ministarstva i državnih tijela na sjednici održanoj još 9. lipnja 2004. godine uputio je apel Vladi Republike Hrvatske da se na jednoj od idućih sjednica Vlade donese odluka o rješenju problema ukidanja odredbi pravilnika o PDV-u kojima bi se reguliralo oslobođenje plaćanja PDV-a na dobra i usluge kupljene sredstvima donacija iz inozemstva. Između ostalog, ova vlada se u nacionalnom programu za pridruživanje Europskoj uniji za 2004. godinu obvezala poticati razvoj civilnog društva. Stoga navedeni prijedlog Zakona u potpunosti na tragu vladine razvojne politike, barem bi trebao biti. Sadašnjim rješenjem u Zakonu o porezu na dodanu vrijednost nevladine udruge, i neprofitne organizacije višestruko su diskriminirane. Primjerice, humanitarske i športske organizacije izuzete su od plaćanja PDV-a na donacije iz inozemstva kao i na donacije koje proizlaze iz potpisanih međunarodnih ugovora i sporazuma CARDS ili US Aid, stječe se dojam da se time najvećim dijelom riješeni problemi donacija iz inozemstva ali to nije točno. Zakonom se ne može određivati i diskriminirati koje su to dobre korisne usluge ili vrste donacija, potrebno je stoga propisati oslobođenje za sve neprofitne organizacije, pogotovo one koje promiču vrijednosti iz članka 3. Ustava Hrvatske jer bi time bio problem riješen na transparentan i zakonit način, a propisivanjem dodatnih mehanizma porezne kontrole i boljom organizacijom sustava izdavanja potvrda i praćenja korisnika cijela procedura mogla bi postati jednostavnija i transparentnija. Također izbjegla bi se diskriminacija neprofitnih organizacija i inozemnih donatora. Možda samo da još pročitam članak 3. Ustava koji definira koje bi to neprofitne organizacije bilo oslobođene plaćanja PDV-a. Članak 3. Ustava govori zapravo o slobodi jednakosti nacionalnoj ravnopravnosti i ravnopravnosti spolova, mirotvorstvu, socijalnoj pravdi, poštivanju prava čovjeka, nepovredivosti vlasništva, očuvanju prirode i čovjekova okoliša, vladavina prava i demokratski višestranački sustav najviše su vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske i temelj za tumačenje ustava. Dakle, ono što mi tražimo da se udruge koje promiču vrijednosti iz ovog članka 3. Ustava, oslobode plaćanja poreza na dodanu vrijednost kao i one ostale organizacije kojima je to omogućeno po sadašnjem Zakonu. Ukoliko to ne bi bilo prihvaćeno mi to iščitavamo daljnje razvijanje nepovjerenja u razvoj civilnog društva u Republici Hrvatskoj na što eto upozoravaju neki drugi događaji i odnosi prema neprofitnim organizacijama i udrugama kojima smo svjedočili prilikom raspodijele proračunskih sredstava upravo udrugama, jer se desilo da su neke udruge koje su godinama dobivale potporu iz proračuna ove godine ostale bez te potpore, prvi puta, a isto tako nekim udrugama je zakucalo na vrata i financijska policija koji su im zbog nekih sitnih prekršaja naplatili velike kazne što itekako otežava njihov rad. Evo dakle ja se dakle nadam da ćete prihvatiti ove naše argumente, kako bi se kao prvo svi izjednačili pred Zakonom i kako bismo mogli dakle svi skupa promicati vrijednosti iz članka 3. Ustava Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora za financije i državni proračun? Dobro. Otvaram raspravu. Idemo na raspravu po klubovima u trajanju od 15 minuta. Klub HNS PGS uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U svibnju prošle godine kada se mijenjao postojeći Zakon i iz Zakona o oslobađanju plaćanja PDV-a izostavljale neprofitne organizacije, udruge i ustanove dao sam amandman i tražio da barem zaklade ostanu u tom kontekstu oslobađanja PDV-a i normalno nije prihvaćeno a bojim se da ni ovaj prijedlog kolege Pavlica ovaj put također nećete prihvatiti. Kolega Pavlic je iznio niz argumenata i razloga, niz organizacija kojim bi prihvaćanjem ovog prijedloga zakona došle u daleko povoljniji položaj no što u ovom trenutku jesu ali za lakše razumijevanje ja bih samo na jednom konkretnom primjeru vam pokušao prikazati što ovaj prijedlog znači odnosno što znači postojeće rješenje u Zakonu o PDV-u. Na zamolbu Udruge slijepih, dakle osoba udruge koja okuplja osobe slabovidne ili potpuno slijepe krenuli smo u akciju u želji da kupimo njima na raspolaganje i opremimo kompletni kompjuterski program računalo sa svim pripadajućim dijelovima koji je podešen za slijepe osobe. Da bi slijepi koristili računalo osim standarde opreme koju koristimo mi vidjevši njima je svakako potrebna i govorna jedinica i skener koji tekst pretvara u program i printer na Braillovom pismu. Bez tog printera oni kompjuter ne mogu koristiti. Taj printer, dakle obični printer po nazivu košta 40 tisuća kuna. Nema ga na hrvatskom tržištu na zalihama i obično kad se naručuje uvozi se po pojedinačnoj narudžbi. Kompletna oprema računala za slijepu osobu za učenika slijepog koji pohađa gimnaziju košta 60 do 65 tisuća kuna. Ti učenici nemaju pravo na pomoć niti iz socijalne sfere za takvu vrst potrebe ni iz zdravstvenog osiguranja niti nikakvog drugog sustava ako pohađaju redovne škole. Mi smo taj kompjuter i Braillov printer naručili, isporučili i platili državi 22% na nabavnu vrijednost. Nakon toga smo prišli nabavi takvih sličnih oprema za sve učenike slijepih koji idu u redovnu školu a krajem prošle godine za jedan posebni slučaj angažirao se i ministar Primorac i doznačio novac za kupnju opreme dakle Braillovog printera i kompjutera za jednog određenog učenika polaznika gimnazije. Razlika je dakle u tome da kad je država naručivala i kupovala nije plaćala PDV ali kada je to napravila zaklada koja je specijalizirana za pomaganje u takvim domenama kao što je u ovoj slučaj državi je morala platiti porez na dodanu vrijednost. Pomagali smo i krpali propuste sustava jer sustav nije zbrinuo tako slijepe učenike i pomagali smo i uštedjeli državni novac da bi djeca mogla pohađati gimnaziju. Za uzvrat smo morali državi platiti PDV. Dakle, ako to nije primjer, ako to nije slučaj gdje bi država trebala oslobađati neprofitne i humanitarne organizacije i zaklade od plaćanja poreza na dodanu vrijednost ja onda ne znam koji bi drugi primjer mogli naći. U odgovoru na moj amandman tada je ovdje u Saboru bio ministar financija i rekao mi je da je jedan od razloga skidanja ovih organizacija od oslobođenja PDV-a plaćanja poreza na dodanu vrijednost jer su zabilježili da su se neki bavili švercom nafte. To možete u fonogramu provjeriti. Dakle, možda zbog nekakvog švercera nafte, ne znam koja je to humanitarna organizacija švercala naftu. Dakle, zbog toga od svibnja prošle godine ne samo da moramo platiti PDV kada nekom građaninu Hrvatske u inozemstvu kupimo uređaj kojega u Hrvatskoj nema, koje mu ne daje i ne osigurava ni socijalna skrb ni zdravstveno osiguranje ni školski ustav nego PDV moramo platiti. I na onaj slučaj kada je društvo Međimuraca Švicarske toj istoj zakladi doniralo 15 tisuća franaka. Dakle, kada su naši građani i državljani koji rade u inozemstvu skupili novac na svojoj zabavi, dali zakladi kao pomoć, na to isto trebamo platiti porez na dodanu vrijednost. To je drugi razlog moje podrške prijedlogu kolege Pavlica apela na vas. Podržite ovaj put ovaj prijedlog jer organizacije o kojima se radi najvećim djelom svoje aktivnosti, svojeg novca štede državni novac, popravljaju nepravde do kojih dolazi i pomažu ljudima koji propadaju kroz sve rupe sustava kako god okrenemo. Ako je prošle godine bio razlog nepreglednosti, straha od zloupotrebe ja vjerujem da od svibnja prošle godine do danas Ministarstvo financija je uspostavilo sustav efikasne kontrole i nadzora da će svaki pokušaj zlouporabe biti spriječen i prihvaćajući ovim prijedlogom došli bi do toga da zaista civilni sektor oslobodimo plaćanja poreza na dodanu vrijednost. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Šime Prtenjača u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice.
Gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege! Nekoliko premisa a ona konkluzija što i kako iz toga. Dosadašnjim Zakonom još uvijek važećim o PDV-u utvrđeni su posebno člankom 12., 13. utvrđena su oslobađanja u koja spadaju humanitarne organizacije ali i neke druge i do pravilnika koji je bio 8. svibnja donesen prošle godine bile su s njima izjednačene i neprofitne i druge organizacije i udruge. Naravno da u tom širokom spektru a kako to inače biva u Hrvatskoj se događalo svega i svačega. Praktično, izbjegavali su se porezi na sve moguće i sve se bolje reći što se djelovalo u tim tzv. civilnom sektoru u Hrvatskoj državi dalo podvesti pod humanitarnu djelatnost. Nakon uočavanja da je takvo stanje neodrživo pristupilo se izmjeni i donošenjem pravilnika konačno te neprofitne organizacije i ustanove i ostale više nisu izjednačene sa humanitarnim i drugim organizacijama. Postavlja se još jedno pitanje uz ovu konstataciju. A zašto? Ja osobno iz iskustva mogu navesti isto tako ako bi činjenicama ali niti se zakon a niti pravilnici ne mogu raditi radi iznimki osim ako oni nisu masovna pojava ili masovnija, mogu navesti isto tako dva primjera. Jedna velika ogromna donacija koju sam ja imao ili bolje reći povezivao iz Njemačke u moju regiju, moju županiju bila je milijunske vrijednosti. Jedan od onih koji su pratili tu humanitarnu pomoć a odnosila se na komunalni sustav uglavnom tražio je potvrdu da je on donio tu humanitarnu pomoć. Naravno, nisam mogao shvatiti u početku čemu sada ta potvrda. Nakon određenih provjera naravno nisam mu izdao potvrdu ali je čovjek iskoristio moju odsutnost i uspio doći do potvrde. Zašto? Ja iskreno kažem tada nisam niti znao ni pratio da je on za vrijednost humanitarne pomoći mogao uvesti kasnije vrijednosti opreme, strojeva i ostalog i ne platiti na to carinu ni PDV i vjerovali li ili ne da je formirao građevinsku tvrtku i uveo legalno fino strojeve kompletno koje je imao u tom. Na stranu sada ono da li smo svi u sustavu bili i nije bitno kad se to dogodilo, nego da je kao sustav funkcionirao u tom vremenu ali je činjenica da se to događalo. Druga činjenica da su isto tako pjevači vrlo rado održavalo humanitarne koncerte ali svaki put nakon toga dajte nam potvrdu da smo mi održali humanitarni koncert. Dobro, evo potvrda. Zašto? Humanitarni koncert otprilike opet kažem premisa prihodi 100 tisuća kuna, troškovi 99, 1000 kuna pomoći koju treba namijeniti u humanitarne namjene. To su dva ekstremna primjera ali ih isto tako ističem jer očito se pošlo s primjerima ovdje koji mogu biti i pozitivni i negativni. Ističem da bi se upravo ovdje moralo uvesti reda. Taj red mora biti kontroliran i da li je vrijeme sada ili kasnije da se eventualno sitne male ispravke izvrše u tome to možemo postaviti dvojbu i onda probati odgovoriti na to ali točno egzaktno utvrđeno koliko se reflektira i na državni proračun a isto tako koliko eventualno gubimo kroz tu procjenu u takve namjene humanitarne koje su potrebne u našem društvu. Kroz te dvije ocjene dalo bi se onda pobliže ocijeniti koje to skupine takve humanitarne pomoći odnosno neprofitne organizacije i drugi mogu biti značajne za razvoj hrvatskog društva. Ne bih se mogao složiti da samom kvalifikacijom razvoja demokracije i civilnog društva čim smo stavili pod kontrolu nismo za to. Neće baš stati. Prije će stati da se u Hrvatskoj svatko bavi svačim pa onda ne želi nikakvu kontrolu što naravno nitko se ne treba plašiti ukoliko postoje normalne legalno djelovanje na tom prostoru. Evo iz tih razloga zapravo a i donošenjem pravilnika 8. svibnja prošle godine uz izuzeće koje je utvrđeno tada izazvalo je burnu reakciju, čuli smo i tada od nekih udruga i tako dalje i vjerojatno i danas od tih istih stoje primjedbe na to. Kako i dalje postoji mogućnost djelovanja u Hrvatskoj državi kroz instrumentarij različitog pomaganja i humanitarne djelatnosti tako i dalje pravne i fizičke osobe mogu bez ikakvih problema za 2% dohotka biti oslobođene poreza na dobit i poreza na dohodak ako tu, taj dio prenamjene u humanitarne svrhe. Prema tome nitko nikome ne brani dapače pozivamo da se taj dio iskoristi do kraja i nije oporezivan za taj dio. Isto kroz određene humanitarne i dalje institucije može se djelovati kao što se može djelovati i kroz različite, različite oblike namjene te humanitarne pomoći. Činjenica da se može eventualno takva inicijativa ili prijedlog podvesti pod, mi smo pokušali odgovoriti pod smjernice, 6. smjernice Europske unije koje postoje 3 grupe izuzeća, pokušavamo redefinirati što bi to mogla unutar biti međutim ova inicijativa se ne bi mogla uvrstiti u te tri skupine, a vršimo pripremu zakonodavstva koje bi bilo usklađeno tamo. Prema tome držim da u ovome dijelu ova, neprofitne i druge organizacije koje se predlažu izmjeniti ne bi mogle stati u jednu od ova tri izuzeća koja daje 6. smjernice. Tu se sve razlogom da nakon što kažem i dalje postoji mogućnost zapravo djelovanja takvog načina humanitarne pomoći u hrvatskom civilnom društvu ne bi se još uvijek mogle složiti sa takvom izmjenom da ponovo otvorimo svima da se mogu djelovati na način kako je to bilo Zakonom o PDV-u navedenim člancima i definirano. I zato Klub HDZ-a ne može podržati ovu izmjenu. Naravno neće glasovati za nju. Ostajemo pri tome, a u budućem vremenu naravno mogućnost izmjena, ali opet egzaktno financijskih utvrđenih i strogo namjenskih definiranih. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Željko Pecek u ime Kluba HSS-a.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege ja odmah želim reći kako će HSS podržati prijedlog izmjena ovog Zakona. Razlozi su jako jednostavni. Prije svega mi se snažno zalažemo da onemogućimo kako Vladi Republike Hrvatske, a tako i ministarstvima da donošenjem podzakonskih akata mijenjaju suštinu zapravo mijenjaju bit zakona čime se zapravo oni i stavljaju iznad zakona. U ovom slučaju naravno je to pravilnik o kojem će biti nešto kasnije riječi. Potpuno je nepotrebno da se stavljaju u takvu funkciju kroz podzakonske akte ministri pa konačno i Vlada Republike Hrvatske. Mi u posljednje vrijeme dobijamo velik broj takovih prijedloga gdje zakon sadrži samo opće odredbe a preciznije definiranje ostavljeno je Vladi Republike Hrvatske da kroz uredbe odnosno ministarstvima kroz pravilnike to dalje rješavaju. Najsvježiji primjer je upravo dobiveni Prijedlog izmjene zakona o FINA-i, koji nakon godinu dana navodno pokreće projekat «One stop shop-a». U izmjenama zakona omogućava se FINA-i da obavlja tu djelatnost, a sve drugo je ostavljeno Vladi Republike Hrvatske da utvrdi uredbom u roku od 30 dana. Naravno za to se traži hitni postupak dok istovremeno kad mi usvojimo izmjene ovog zakona one i ne mogu stupiti na snagu jer nema uredbe. Da li je potreban ovakav odnos između izvršne vlasti i zakonodavne vlasti? U kakvom će se položaju naći korisnici usluga «One stop shop-a» u zakonu neće moći ništa pronaći već će morati nakon zakona pročitati i vladinu uredbu. Da li je to u funkciji operativnosti i smanjenja administrativnih barijera? Naravno da nije. Sličan primjer imamo i u Zakonu o PDV-u. Do 2004. godine, preciznije rečeno do svibnja plaćanje PDV-a kod uvoza dobara odnosno donacije bile su oslobođene neprofitne organizacije, udruge i ustanove. Odluku o brisanju donio je autonomno sam ministar. O tome nigdje nije provedena rasprava i zatekla je kako brojne korisnike, ali jednako tako i inozemne donatore. Nije li to preveliko i nepotrebno diskreciono pravo? Kako objasniti inozemnim donatorima da već odmah na ulazu njihova donacija kada uđe u Hrvatsku vrijedi gotovo četvrtinu manje, preciznije 22%? Zanima li ikoga ima li primatelj mogučnosti da odmah prilikom uvoza u Hrvatsku plati PDV? Što ako nema? Jedino rješenje je ne primiti bolje rečeno vratiti donaciju. Nije li to zapravo jedna administrativna barijera za primanje pomoći onima koji se upravo bore za razvoj demokracije i ljudskih prava, bolje rečeno za civilno društvo. Jesmo li zadovoljni stanjem na tome području ili bi bilo dobro da i dalje koristimo inozemnu pomoć kako kroz njihova iskustva ali jednako tako i materijalnu pomoć. Bez obzira na unapređenja koja su se dogodila unatrag 10 do 15 godina područje demokracije i ljudskih prava, vjerojatno ćemo se svi složiti još nije dovoljno razvijeno. A ukoliko se ovaj Zakon ne promijeni neće se promijeniti niti to stanje tako da ćemo i dalje imati velik broj građana ali i institucija koji će zbog nerazvijenog i siromašnog domaćeg sektora pomoć tražiti u inozemstvu. Ukoliko se prihvati ovaj Prijedlog izmjena zakona omogućit ćemo oslobađanje plaćanja PDV-a na uvoz odnosno isporuke dobara neprofitnih organizacija, udruga i ustanova koje promiču vrijednosti kao što piše u obrazloženju iz članka 3. Ustava Republike Hrvatske. I što je još važnije onemogućit ćemo ministru i bilo kome da rade umjesto nas. I ovako javnost misli da ne radimo u zadnje vrijeme bog zna što pametno. Na ovaj način ćemo im i onemogućiti da oni preuzmu našu nadležnost. O tome odlučujemo mi u Saboru i nepotrebno je da o tome raspravljaju i odlučuju i Vlada i Ministarstvo. Ne dozvolimo da netko uopće ima mogućnost pisanjem podzakonskih akata donašati jače odredbe od onih koje su u zakonu. HSS podržava ovaj prijedlog koji preciznije utvrđuje da su PDV-a oslobođene organizacije, udruge i ustanove koje promiču vrijendosti iz članka 3. Ustava Republike Hrvatske, a to su onih koje obavljaju humanitarni ili sportski karakter i one koje rade na području sloboda, razvoja demokracija, vladavine prava i tako dalje. Nema nikakvog razloga da one budu u neravnopravnom položaju i nema nikakvog razloga da ovo ne definiramo zakonom umjesto podzakonskim aktom. Upravo zbog toga HSS će i podržati izmjene ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime kluba SDP-a gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Mi u SDP-u snažno podupiremo ovaj prijedlog kolega da se donacije nevladinim udrugama iz inozemstva oslobode obveze plaćanja PDV-a, a ujedno prihvaćamo i svu argumentaciju koju je ovdje kolega Pavlic iznio koja je posve po nama i ispravna i iscrpna. Naime mislim da se mi ovdje posebno, ne mi ovdje u Hrvatskom saboru trebamo uvjeravati jedni druge u to da svaka država pa tako i Republika Hrvatska ima obvezu, ali i potrebu podupirati nevladin sektor, podupirati one udruge i to posebno one udruge koje se bave promicanjem ljudskih prava, koje se bave razvojem građanske i civilne odgovornosti jer to je ono što danas u Hrvatskoj nedostaje, ali i kao one udruge koje se na neki način bave diskriminiranim ili marginaliziranim skupinama društva. To je barem na deklarativnoj razini i dan danas opredjeljenje Republike Hrvatske i svih opcija koje se danas u Republici Hrvatskoj i u ovom Parlamentu nalaze. Ono što treba također reći da se nevladine udruge u Republici Hrvatskoj danas financiraju što iz domaćih izvora što iz inozemnih izvora i da su samo rijetki i to svega nekoliko njih koji uspiju nešto prihodovati temeljem vlastitih djelatnosti. Ovdje je već bilo rečeno, ali mislim da nije loše ponoviti da motivacija i potreba zapravo za donošenjem ovog zakona je proizašla iz po nama u SDP-u posve pogrešne odluke ministra Šukera iz svibnja 2004. godine kojima su se nevladine udruge više nisu bile oslobođene plaćanja PDV-a na te strane donacije tom odlukom iz svibnja prošle godine ministra Šukera je poništena odluka iz travnja 2001. godine kada su nevladine udruge oslobođene plaćanja PDV-a na strane donacije čime su one bile i pravno izjednačene sa humanitarnim udrugama. Naravno nevladine udruge su se protiv takve odluke ministra Šukera posve opravdano pobunile, ta odluka je bila veliki udarac nevladinim udrugama jer one su vrlo ispravno tvrdile da ta odluka njima zapravo nameće dvostruko oporezivanje. Ti iznosi donacija su se po prvi puta oporezivali u matičnoj zemlji, drugi puta u Republici Hrvatskoj. S druge strane obzirom na situaciju ja i na nova iskustva koja imamo sa primjerice natječajima zaklade za razvoj civilnog društva ja se pitam kada bi bilo koja od naših udruga aplicirala za bilo kava sredstva državnog proračuna Republike Hrvatske tipa dajte nam sada nekoliko tisuća kuna da bi mogli platiti PDV za ona sredstva što nam daju iz inozemstva, naravno da bi takve naše udruge bile glat odbijene. Ta odluka osim što je posve nelogična i loša za razvoj i nevladinog sektora, ali i općenito Republike Hrvatske, ugrozila je mnoge projekte nevladinih udruga. Budžeti nevladinih udruga su uglavnom isplanirani i oni su bez ikakvih alternativnih izvora financiranja. Nama se u SDP-u čini kada smo još i lani razgovarali i razmatrali ovu odluku ministra Šukera, nama se činilo da je ministar mislio da bi zapravo nevladine udruge trebale biti isto tako te koje trebaju puniti državni proračun. Nama u SDP-u je posve neprihvatljivo da je ministar Šuker posve samostalno bez ikakvih konzultacijama sa nevladinim udrugama donio taj akt, to je, ta odluka i taj način je bio osuđen i predstavnika delegacije europske komisije u Hrvatskoj i mislimo da ovdje imamo sada dobru priliku to sve skupa ispraviti. Da se očito o tome mislilo ozbiljno nas je posebno iznenadilo i to što je Ministarstvo financija poslalo inspekciju u nevladinu udrugu GONG nakon što su oni prosvjedovali upravo zbog takve odluke i Državni inspektorat Ministarstva financija je kaznio GONG sa 31 tisućom kuna sa nekakvim posve po nama u SDP-u besmislenim objašnjenjem. Stoga mislimo da je ta odluka ministra Šukera bila loša. Mi danas ovdje u Hrvatskom saboru imamo prilike ispraviti tu grešku tim više što na nevladinoj sceni, odnosno na sceni odnosa između nevladinih udruga i Vlade Republike Hrvatske u zadnjih godinu danas u obilježila u najmanju ruku dva velika ekscesa. Prvi se odnosio na raspodjelu novaca za institucionalno obrazovanje i odgoj koje je bilo pri Ministarstvu znanosti, obrazovanja i sporta. Neću sada prepričavati tu situaciju, ali također je taj natječaj ministar poništio gdje su opet nastale nekakve manipulacije, a drugo je nedavna odluka nacionalne zaklade za razvoj civilnog društva kada većina u Republici Hrvatskoj stvarno renomiranih i važnih udruga nije dobila sredstva za programe za koje su aplicirali, koji su bili posve opravdani. U sve to skupa treba dodati da u posljednje dvije godine imamo, dozvolite mi taj izraz, prilično traljavo izvršenje preuzetih obveza od strane državnog proračuna prema nevladinim udrugama, međutim o tome smo raspravljali kada smo imali izvršenje proračuna. Stoga da ne dužim, jer ovdje je već dosta o toj zapravo vrlo jednostavnoj tematici rečeno. Podrška SDP-a ovom zakonu. Slažemo se sa kolegama iz HSS-a da je bolje da se ova materija uredi zakonom, a ne pravilnikom kako opet ne bi dobili nekakvog ministra koji misli da je iznad parlamenta i da može donositi takve odluke sam bez konzultacije sa bilo kime i mislimo da je u Republici Hrvatskoj posebno na ovom području i zaštiti ljudskih prava i razvoj nevladinog sektora bilo zaista dosta licemjerno, da je dosta deklarativnih stavova a mislimo da mi u SDP-u da i Hrvatski sabor mora biti taj i mi svi ovdje moramo biti ti da nismo samo jedni od onih koji se deklariraju kao borci za jačanje civilnog društva. Mi smo ti koji možemo zaista to i konkretno učiniti, ovim zakonom to i možemo, jer ukoliko ne prihvatimo ovaj zakon, a mislim tu se prvenstveno treba obratiti onim kolegama koji su se izjasnili da ne prihvaćaju ovaj zakon da onda na žalost šalju još jednu poreku Hrvatskoj posve nepotrebnu o ironiji, o licemjerju, o dvoličnosti, a to je nešto što nije dobra i nije pozitivna poruka. Stoga na kraju SDP podržava ovu inicijativu, ali i kao sve one ostale inicijative koje imaju stvarnih, ali zaista stvarnih efekata a koje na koncu konca državu i ne koštaju puno za povećanje razine i civiliziranosti i uljuđenosti hrvatskog društva, ali kao jačanje građanskih i civilnih inicijativa jer to je ono što nama u Hrvatskoj danas treba. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Prelazimo na raspravu od 10 minuta. Prvi je zastupnik gospodin Zvonimir Mršić. Nema ga. Gubi pravo. Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Nema je. Gubi pravo. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kada ne bi bilo apsolutno nikakvog drugog argumenta da se ovaj zakonski prijedlog prihvati onda bi trebalo uvažiti onaj koji je predlagatelj naveo o popisu zemalja u kojima ovakvo oslobođenje za neprofitne udruge postoji. To su Bugarska, Češka, Estonija, Mađarska, Litva, Poljska, Makedonija, Rumunjska, Slovačka i Slovenija. A popis zemalja u kojima ovakvo oslobođenje ne postoji su Albanija, Bosna i Hercegovina, Srbija i Crna Gora, Kosovo i Latvija, dakako eto i Hrvatska. Pa znači odbijanjem ovog zakonskog prijedloga hoće se da mi ostanemo u društvu sa Albanijom, Bosnom i Hercegovinom, Srbijom, Crnom Gorom, Kosovom i Latvijom, a neće se da uđemo u red razvijenih demokratskih zemalja koje nam dakle barem po ovom primjeru ako ni po čemu drugom, trebaju biti uzor. To je prava poruka koja se šalje odbijanjem ovog zakonskog prijedloga. Kakav je status civilnog društva u Hrvatskoj? Pa on je prolazio izvjesne faze, ajmo pojednostavljeno reći tri faze. U vrijeme prve administracije HDZ-a civilni sektor bio je shvaćen uglavnom kao neprijatelj države. Tako se o njemu govorilo, tako ga se doživljavalo, tako ga se ocjenjivalo. U drugoj fazi nakon 2000. godine Civilni sektor shvaćen je kao poželjan korektiv države. Civilni sektor ni u tom razdoblju nije u mnogim stvarima bio blag prema državnim institucijama ni prema službenoj politici, odnosno vladajućoj politici. Često puta je znao biti oštar. Ali službena politika nije prema njemu bila oštra. Ona je tu kritiku Civilnoga sektora shvaćala kao poželjan korektiv. U trećoj fazi u kojoj se sada nalazimo ne bi se baš moglo reći da se Civilni sektor ponovno doživljava kao neprijatelja države, ali odnos prema njemu je otprilike kao odnos prema neželjenom djetetu. Ajde, kad je već tu nek bude, ali da bi mu život olakšali i učinili ljepšim, e to nećemo. Dokaz 1. Odluka ministra Šukera o izmjeni pravilnika i isključenju neprofitnih udruga iz ove PDV olakšice. Dokaz 2. Uskraćena sredstva iz Zaklade za razvoj civilnog društva, kome? Udrugi BABE i GONG-u. Ma usudio bi se reći gotovo dvije u javnosti najprisutnije udruge, e baš njima ne. Obrazlažući stav Hrvatske demokratske zajednice o ovom zakonskom Prijedlogu predstavnik HDZ-a govorio je o humanitarnim organizacijama i o zloupotrebi neplaćanja PDV-a kod humanitarnih koncerata i humanitarnih donacija. A u ovom zakonskom Prijedlogu uopće nije riječ o tome. Humanitarne organizacija su oslobođene plaćanja PDV-a. Prema tome, predstavnik HDZ-a odbija u ime HDZ-a ovaj zakonski Prijedlog, ovo rješenje, a govori o nečem posve drugom što nije uopće predmet ovog Zakona i što uopće nije problem. Što opet svjedoči o ozbiljnosti HDZ-a kada govori o ovoj temi i o promišljenosti, dubini razloga kada ovaj Prijedlog odbija. O petoj stvari se govori. Kakav će biti efekt ako se ovaj Zakon ne donese, ako se on odbije? A odbit će se isključivo voljom parlamentarne većine. Smanjit će se ili nestati strane donacije, to je posve jasno. Jer zašto bi netko nešto dao drugome pa onda još na to plaćao 22%. Zašto? Pa će reći "neću dat, hoćete me kažnjavat zato što vam ja nešto dajem besplatno. Hvala lijepa, pa ne moram vam dati, ali na to da me kažnjavate sa svojim porezima, e pa to neću". Pa pitam svakog od vas koji će glasati da se ovo odbije, pa jel biste vi nekome nešto dali pa onda još na to platili 22%? I to da to od vas traži onaj kojemu dajete? Kako se budu smanjivale donacije iz inozemstva, smanjit će se i djelatnost Civilnog sektora, to je posve jasno. A možda se to upravo i želi, da se ona smanji i da ona zamre. Ali kako se budu smanjivale donacije pa dakako, možete vi ovo odbiti pa ostaviti obavezu naplaćivanja PDV-a, ali koji ćete vi PDV naplatiti ako donacija ne bude? Koji? Kakva će tu biti korist za proračun kad to sve skupa stane? Od čega ćete naplaćivati PDV kad donacije prestanu stizati? No kad one prestanu stizati smanjit će se djelatnost Civilnog sektora, možda i nestati. To se i hoće. Ja mislim da se to hoće. Jer gledajte, GONG je otkrio izbornu prijevaru u Bosni i Hercegovini. GONG je otkrio pa šta će nam onda takav GONG koji takve stvari otkriva? Što će nam? Najbolje da ga nema jer onda neće biti Civilnoga sektora koji će takve stvari otkrivati. Odbijanjem ovoga zakonskog Prijedloga šalje se jedna neobično loša poruka. Ona se šalje u svijet, ne želimo vašu pomoć, a ako nam slučajno budete htjeli pomoći, e onda ćemo vas kazniti sa porezom. Loša poruka se šalje unutar zemlje, cjelokupnoj javnosti, cjelokupnoj javnosti. Ne, ne želimo pomoć u razvoju onih vrednota koje su nabrojane u točki 3. Ustava, a to su najviše ustavne vrednote. Najviše ustavne vrednote, ne treba nam to. Treća poruka koja se šalje, ne treba nam uopće razvijeno civilno društvo, ne trebaju nam oni koji će upozoravati da se krade na izborima. Najbolje da takvih poruka nema. Svi oni koji budu glasali o ovome, protiv ovog zakonskog Prijedloga moraju biti svjesni da će njihovo glasanje zapravo izražavati samo i isključivo ove poruke. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, gospodin Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Kolega Stazić je sada elaborirao problem Civilnog sektora u Hrvatskoj. U mnogočemu je u pravu, u onome što je kazao. Međutim, čini se da bi trebalo nekoliko dopuna kazati. Kada je u pitanju Civilni sektor u ovom prvom razdoblju kada se stvarala Hrvatska država i kada je bio rat u pitanju jasno da je trebalo podržati onaj dio Civilnog sektora koji je pomagao izbjeglicama, prognanima, ljudima koji su u nevolji. Međutim, postoji jedna hipoteka kod dijela Civilnog sektora koji su zapravo sprječavali stvaranje Hrvatske države, to je svima poznato. I ta hipoteka nije skinuta, zajedno sa njima idu i svi oni drugi koji su zapravo pomagali unesrećenima. Drugo razdoblje o kojem je govorio kolega Stazić odnosi se na vrijeme poslije rata. Činjenica da se dio Civilnog sektora, odnosno nevladinih organizacija vezao za pojedine političke stranke, tako da zapravo političke stranke provode svoju politiku preko nevladinog sektora. I to je ... [[Govornik se ne razumije.]] , imate nevladin sektor, imate sada ovdje politiku. Poznato mi je, recimo, da SDP dosta radi preko nevladinih organizacija i da na takav način sprovodi svoju politiku što je na kraju legitimno pravo te stranke. Bio sam na nekim skupovima pa znam to dobro. Ovaj Prijedlog zakona je po mom sudu dobar prijedlog zakona. Međutim, baš zbog ovih sumnji koje jesu, koje vise nad Civilnim sektorom, vjerujem da neće proći. Poznajem dobro prilike u nevladinim organizacijama jer Civilni sektor se neće moći razviti deklaracijama. On se može razviti, tu je kolega u pravu, jedino uz potpuno društvenu podršku i financijsku podršku. Onog trenutka kad se skine ta hipoteka sa Civilnog sektora, kad politika mane svoje ruke od Civilnog sektora, tada ćemo i mi njega imati i razviti onako kako to je i u razvijenom svijetu. Hvala.
Odgovor na repliku, gospodin Stazić. Izvolite.
Prvo, ne radi SDP preko Civilnog sektora nego surađuje s njim. Surađuje s njim, uvažavajući potrebu njegova postojanja, rezultata koje postiže, vrijednosti njegovih. Drugo, vaš odnos prema Civilnom društvu, sve ovo što ste sada izgovorili, da je dio toga Civilnog društva bio protiv stvaranja Hrvatske države, a što je naravno potpuno netočno, govori o tome da sam bio potpuno u pravu kada sam govorio da se taj civilni sektor u razdoblju prve administracije HDZ-a doživljavao kao neprijateljski. To je rezultiralo kočenjem demokratskog razvoja Hrvatske, gdje smo imali jedno zaostajanje ne samo po mojoj ocijeni, po ocjenama ne samo tog civilnog sektora, nego po ocjenama koje smo dobivali iz vana. Tek uključivanjem, jačim uključivanjem civilnoga sektora u ukupne društvene tokove, dakako i voljom političkih stranaka koje su 4 godine obnašala vlast, stanje u demokraciji se popravilo. Sada ponovnim gušenjem toga, ponovnim ovakvim stavovima o civilnom sektoru da su oni bili protiv stvaranja Hrvatske države, vi ćete to sve pridaviti. Vi ćete to sve pridaviti i ponovno ćete od Hrvatske napraviti primjer zemlje kako se ne valja odnositi prema civilnom društvu.
U ime, oprostite, gospodin Željko NEnadić izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, štovani kolegice i kolege. Pred nama je Prijedlog zakona o dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost i čuli smo što on sve predlaže i na koga se on odnosi, prije svega na udruge s područja ljudskih prava, ženskih prava, mirotvorstva, nepovredivosti vlasništva, očuvanja prirode i čovjekova okoliša, vladavine prava i slično. Sasvim je jasno svima nama da su djelatnosti ovih udruga sastavni dio demokratskog humanog društva, i društvenog uređenja i da je njihovo djelovanje opravdano i potrebno. Međutim, ovdje se nepotrebno ispolitiziralo praktično zavođenje reda u fiskalni sektor. Ovaj prijedlog krije u sebi nekoliko zamki koje bi mogle imati dalekosežne posljedice kako za ispunjenje državnog proračuna koji smo ovdje usvojili u Saboru Republike Hrvatske, u Hrvatskom saboru, tako i za uvođenje reda u fiskalnu politiku za koju smo se kao parlamentarna većina odlučili kada smo slušali premijer doktora Ivu Sanadera o politici Vlade i onome što će ona provoditi u naredne 4 godine. Ovaj prijedlog je stoga po meni nepotpun, a o tome smo raspravljali na Odboru za financije i proračun, nema izračuna, nema podataka što to znači u sustavu PDV-a koliko bi se uštedilo, a koliko bi doprinijelo. Ovdje se govori o tome da bi državni proračun više dobio nego izgubio, to treba dokazati brojkama i potkrijepiti. Stoga držim da ovakav prijedlog je što se tiče provođenja fiskalne politike prije svega nepotpuno i kao takav nije moguće o njemu na taj način raspravljati. Nakon svega ove izmjene otvaraju Pandorinu kutiju svih onih koji također misle da imaju prava «tražiti oslobođenje od carine i PDV-a» a u cilju realizacije svojih osobnih interesa, ništa drugo nego osobnih interesa. Ovdje smo čuli nekoliko primjera bez obzira na koji način je to realizirano i kako se radilo pa čak i do toga da smo preko ovog Zakona uvozili bagere. Nisam siguran kako bismo to bagerom da se malo našalimo, mogli utjecati na mirotvorstvo ili uspostavu ženskih prava i kako bismo bagerom pospješili vladavinu prava. Ova Vlada Republike Hrvatske i Ministarstvo financija najavila je i provodi oštru borbu protiv svih onih koji pokušavaju onemogućiti provođenje fiskalne politike Vlade Republike Hrvatske za koju smo se odlučili kao što sam rekao i ovdje u Hrvatskom saboru. Važno je i sagledati posljedice ovog Prijedloga, sam predlagač u ocjeni stanja i posljedica koje će donošenje Zakona postići kaže: «U protekle tri godine za vrijeme koje su neprofitne organizacije bile oslobođene plaćanja PDV-a mali broj njih je aktivno koristio navedenu povlasticu». Zaključiti je da bi u financijskom smislu udruge malo profitirale a otvorio bi se ogroman prostor za malverzacije. S druge strane, usvajanjem ovih dopuna poslali bismo svima onim ustanovama, udrugama, organizacijama koje nisu obuhvaćene ovim prijedlogom da je moguće i da se njih oslobodi da se za njih ishodi isto, i opet bismo bili gdje, na početku s tendencijom da dobijemo sustav kakav je bio prije svibnja 2004. godine kada je Ministarstvo financija donijelo odluku o izmjeni Pravilnika o PDV-u donesenom 2001. godine. IZ navedenih razloga sasvim je jasno da se treba glasovati protiv ovog prijedloga što ću i sam učiniti. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo repliku gospođa Gordana Sobol, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle kolega Nenadić je govoreći o tome da bi se spomenuo je da bi se otvorio ogroman prostor za malverzaciju kada bismo usvojili ovaj Zakon, ali kolega Nenadiću ovim Zakonom i postojećim zakonskim odredbama i postojećim Pravilnikom koji je na snazi jedan dio organizacija koji se bave humanitarnim karakterom, koji se bave zdravstvenim i odgojnim dijelom su i danas oslobođene PDV-a. Ovo što ste vi kazali to dakle bi značilo da kod njih nema mogućnosti malverzacije, a ako organizacijama koje se bave razvojem demokracije, ljudskih prava, civilnog društva u Hrvatskoj e ako im oslobodimo PDV-a tu su moguće velike malverzacije. A kada ste spominjali bagere koje je vaš kolega Prtenjača u ime Kluba HDZ-a spomenuo pa ste možda zaboravili ili niste čuli on je tada govorio upravo o jednoj humanitarnoj organizaciji koja se bavila humanitarnom pomoću a na kraju je zahvaljujući oslobođenju od PDV-a uvezla bagere. Dakle nije se radilo o organizaciji koja se bavila ljudskim pravima.
Hvala. Odgovor izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Štovana kolegica Sobol morala bi znati da osim teoretskih … tzv. Iskustvene metode, a iskustvene metode su upravo one koje nas uče i na osnovu kojih smo stekli određena iskustva i saznanja na koji način kako i tko funkcionira. Prema tome, ne vidim uopće razloga da jedna plaćena carina na osobni automobil ili bilo što drugo što će koristiti te udruge može dovesti do opstrukcije njihovog rada i na bilo koji način one prestanu raditi, mislim da je to cijena koju treba platiti da bi ta i sve skupa u ovom društvu moglo funkcionirati.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil izvolite.
Uvaženi dopredsjedniče, kolegice i kolege. Odmah na početku moram reći da pripadam onima koji podržavaju izmjene ovog Zakona tim više što sam u prošloj godini kada je po drugi put došla izmjena Zakona o PDV-u na dnevni red i amandmanom tražila da se upravo organizacije i ustanove iz civilnog sektora, a jednako tako iz svih onih dijelova koji su pravilnikom tada poništene, odnosno kada jednostrano ukinut pravilnik dovedene u situaciju da na sredstva primljene iz inozemstva plaćaju PDV-e. Naime, tada sam predlagala da upravo se i te organizacije, udruge izjednače sa humanitarnim organizacijama, zdravstvenim, obrazovnim, vjerskim i socijalnim ustanovama i sa športskim klubovima i da se zaista izuzmu iz plaćanja PDV, jer se prije svega radi organizacijama koje se bave zaštitom ljudskih prava, prava nacionalnih manjina, radi se o organizacijama koje se bave zaštitom prirodnog okoliša, a isto tako i organizacije koje rade na unapređenju demokracije, znači radi se upravo o svim onim organizacijama koje prate i provode u djelo vrednote promovirane člankom 3. Ustava Republike Hrvatske. Ali isto tako radi se o udrugama koje upravo svojim radom i zalaganjem zadnjih nekoliko godina privukli su više milijuna …, zaposlili su mlade stručnjake koji su stvorili temelje upravo civilnog društva, doprinijeli pluralizaciji javnog i političkog prostora i prije svega demokratizaciji Hrvatskog društva. I upravo te udruge doprinijele su i razvoju građanske svijesti započele proces izgradnje domaće infrastrukture civilnog društva. Na temelju upravo njihovog rada stvoreni su i temelji nacionalnog programa razvoja civilnog sektora i da ironija bude danas veća upravo te udruge koje su zaista od početka radile na promicanju takvih prava danas od zaklade nisu financirane, jer navodno nemaju kvalitetnih programa. Javila sam se ovdje više da bih rekla da u istoj poziciji su i udruge nacionalnih manjina, koja od stranih sredstava koje dobivaju od svojih matičnih zemalja za održavanje kulturnog etničkog identiteta, ali isto tako za održavanje prostora u kojem rade, za održavanje kulturnih domova i čak kulturnih spomenika Republike Hrvatske, nažalost i od tog djela moraju jednu petinu dati državi. I pošto su ovdje svi navodili primjere navest ću i ja jedan od primjera. Jedna od matičnih zemalja manjine koju zastupam potiče i pomaže samo manjinama u nerazvijenim zemljama, Hrvatska tu svakako ne pripada. Ali si je ta manjina svojim radom izborila pravo i čak štoviše bila je predmetom razgovora u Parlamentu te zemlje koja je dala odobrenje da ta manjina ta sredstva prima, jer ih upravo ulaže u obnovu u Hrvatskoj, ulaže ih u kulturne spomenike. I ovdje moram reći da se provodi diskriminacija unutar udruga manjina i to s punim pravom, jer neke udruge nacionalnih manjina su oslobođene temeljem međunarodnog ugovora i na temelju 140. članka Ustava. Druge manjine, iako imaju isti ugovor gotovo identični, znači bilateralni ugovor dviju država to pravo ne mogu ostvariti. Ovo je prilika da se zaista sve nevladine organizacije, udruge, a isto tako i zaklade koje rade na promicanju upravo kako demokracije, kako prava nacionalnih manjina i svih ostalih prava ugrade u zakon. I tada može Ministarstvo svojim pravilnikom definirati izuzetke, jer jedino tako neće biti diskriminacije i nejednakosti pred zakonom, kriterij jedino tako će postati jasni i transparentni. Ako postoje, jer ako su zaista postojale zlouporabe kao što se ovdje tvrd i da su neke takve institucije zlorabile i zlorabile svoj položaj, ja mislim da ako itko onda zaista Porezna uprava ima mehanizme i način da to kontrolira svojom organizacijom, izdavanjem određenih potvrda i svakako danas je moguće pratiti svakog poreznog obveznika pa prije svega kada se radi o udrugama ili neprofitnim organizacijama. I kako politika svake države se temelji na načelima jednakosti i pravednosti, bilo bi dobro da prihvaćanjem ovih izmjena pošaljemo upravo poruku inozemnim donatorima i Europskoj uniji da zaista ista načela važe i u Hrvatskoj. Čuli smo ovdje primjere da u našem okruženju zaista postoje zemlje koje poštuju i koje imaju Zakon oslobađanja takvih udruga od PDV-a i ne vidim razloga zašto Hrvatska koja pokušava ući u Europsku uniju i s kojom na kraju krajeva i Hrvatska s Europskom unijom ima oslobađanje donacija svih donacija, pa i udrugama, zašto to Hrvatska sada ne bi provela i konačno kažem zaista bila isto tako zemlja jednaka, zemlja kojima težimo. Jer to jedini način da doprinesemo jačanju civilnog društva koji znamo da je glas javnosti i da je to jedina prilika da se glas javnosti čuje. Prema tome, još jednom ću naglasiti podržavam izmjene ovog Zakona, jer mislim da će doprinijeti, a ne oduzeti nešto iz proračuna. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo još jednu gospođu zastupnicu i zaključno predlagača, pa to ćemo odgoditi za tri sata. Sada prekidam sjednicu, u 15 nastavljamo. Želim vam prijatno i dobar tek. Hvala lijepa. … sjednicu. Prva zastupnica je gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. U svojoj raspravi željela bih upozoriti na neke stvari. Poći ću od toga da podsjetim zastupnike što piše u Strategiji djelovanja Zaklade za razvoj civilnog društva u periodu od 2004. do 2007. godine objavljeno na njihovoj web stranici, pa između ostalog piše da su im prioritetni ciljevi poticanje aktivnog građanstva, uključenosti u sudjelovanju u razvoju zajednice, izgradnja kapaciteta civilnog društva, razvoj međusektorske suradnje, povećanje utjecaja civilnog društva u procesima donošenja javne politike, povećanje javnog utjecaja i javnosti djelovanja organizacija civilnog društva, razvoj socijalnog poduzetništva i zapošljavanja, povećanje utjecaja civilnog društva u procesima donošenja javne politike. A onda sjećate se prije nekakvih tjedan dana, desetak dana u ovom Parlamentu raspravljali smo o Nacionalnom programu zaštite i promicanja ljudskih prava i tada su zastupnici vladajuće koalicije vrlo gorljivo branili ono što ovdje unutra piše, a između ostalog unutra kada govorimo o civilnom društvu piše: «Dobro razvijeno i artikulirano civilno društvo je osnovni preduvjet u procesu demokratizacije i modernizacije Republike Hrvatske. Organizacije civilnog društva imaju ulogu u kontroliranju aktivnosti javne uprave moguće zlouporabe vlasti te predstavljaju izvor inicijative koja dovodi do nove društvene prakse u zakonodavstvu.» I poslije toga govori da imamo preko 600 nevladinih organizacije koje se izravno ili neizravno bave zaštitom promicanjem ljudskih prava i sprječavanjem raznih oblika diskriminacije na svim razinama. To piše u prijedlogu nacionalnog programa koji ste vrlo gorljivo branili, poslije je taj prijedlog takav kakav je povučen iz procedure. Ono što osobno smatram Vlada je vezano oko civilnog društva, odnosno oko toga što misli o organizacijama koje se bave zaštitom i promicanjem ljudskih prava u Republici Hrvatskoj bjelodano ustvari pokazala nekoliko puta u ovih godinu i dva mjeseca otkako obnaša vlast. Prvi puta to je bilo upravo u svibnju prošle godine kada je ministar svojom odlukom koju mu je očito omogućio i postojeći zakon, napravio to da su sve organizacije koje se prvenstveno bave zaštitom i promicanjem ljudskih prava prestale biti oslobođene PDV-a za sredstva koja dobivaju kroz strane donacije i definitivno po našem mišljenju time zadao jedan dosta jak udarac, jer velik dio tih projekata koje su te organizacije radile na području Republike Hrvatske financirao se upravo sredstvima iz stranih donacija, a naravno da nitko više od tih donatora nije želio plaćati ponovno porez i taj 22% u Republici Hrvatskoj. Drugi puta je Vlada pokazala što misli o jednim od najznačajnijih organizacija koje se bave zaštitom i promicanjem ljudskih prava bilo je kada je objelodanjeno koje organizacije jesu, odnosno bolje rečeno koje organizacije nisu dobile niti kune financijskih sredstava iz sredstava Zaklade za razvoj civilnog društva. A ja bih rekla ovako, da je treći puta ustvari Vlada pokazala što misli o području ljudskih prava i zbog toga što demantirajte me, mislim da sam u pravu, na ovaj prijedlog zakona od rujna prošle godine u biti se Vlada nije našla niti za shodno da se očituje. Dakle niti da li je za ovaj prijedlog zakona, niti da li nije, no bojim se da time što nisu dali svoje očitovanje su ustvari kao i više puta do sada pokazali što ustvari misle o ovom području. Kad govorimo o civilnom sektoru, tada mi se čini da bi trebali ustvari polaziti od činjenice da organizacije civilnog društva su od stvarno neprocjenjive vrijednosti i trebale biti i od utjecaja na razvoj demokratskih procesa kako u drugim državama tako i u Republici Hrvatskoj i ne može se na neki način određivati svoj odnos prema civilnom sektoru prema tome da li nam se u određenom času dok smo na vlasti ili nismo na vlasti eto baš dopada ono što naše uši čuju iz tog civilnog sektora. Uloga nevladinih organizacija na području promicanja i zaštite ljudskih prava između ostalog jeste da bude i kritična i da ukazuje na moguće nepravilnosti u radu državne uprave, odnosno vlasti kao takve i to definitivno nema veze sa time tko je u određenom času na vlasti ova ili ona opcija. Vlada je time što na neki način nije dala dakle svoje mišljenje o ovom prijedlogu zakona ja bih rekla ostavila ustvari i zastupnike vladajuće koalicije na jednom brisanom prostoru da pokušaju ustvari sami pronaći argumente zašto su ustvari protiv ovoga. Ne slažem se sa tvrdnjama onih koji govore da kada bi se ponovno uvelo oslobođenje od PDV-a za ovaj dio organizacija da bi to dovelo do financijskih malverzacija i to baš eto upravo u sektoru organizacija ljudskih prava. Sve malverzacije koje se eventualno dešavaju ili su se dešavale ili će se dešavati neovisno o tome da li se pojedina organizacija bavi humanitarnim karakterom, da li se bavi zdravstvenom problematikom ili se bavi npr. Promicanjem ženskih ljudskih prava. Uostalom za sve moguće malverzacije valjda postoje i organi ove države koji su zaduženi i da ih otkriju, a onda i da gone počinitelja istih. Željela bih dakle još jedanput upozoriti da je jedan dio organizacija koje su mukotrpno stvarno zadnjih desetak, 12 godina se razvijale na području Hrvatske i postale su relevantan faktor ne samo u Republici Hrvatskoj nego i izvan Hrvatske na području zaštite ljudskih prava, danas dovedene u situaciju dakle da zbog neoslobađanja od PDV-a na strane donacije su izgubile te donacije, a s druge strane niti od strane države, odnosno od nadležne zaklade nisu dobile niti kune potpore. Pri tome bih željela posebno upozoriti na jedno područje, a to je trgovanje ljudima. Naime Hrvatska se, prvo dakle trgovanje ljudima spada u područje ljudskih prava, kršenje ljudskih prava. Hrvatska se na neki način obvezala pred Međunarodnom zajednicom da je u stanju sama, dakle bez pomoći stranih donatora skrbiti o žrtvama trgovanja ljudima naročito ženama i djecom. I što se sada desilo? Te organizacije prvo su ostale bez državne potpore preko zaklade, a drugo sad se desilo to da te organizacije moraju čekati ove godine do 6. odnosno 7. mjeseca da vide da li će uopće natječaj nadležno ministarstvo objaviti i koji će biti uvjeti. Nakon toga će čekati do 9. mjeseca da vide rezultate natječaja, a onda će doći i kraj godine da eventualno dobiju sredstva ako su prošli na natječaju. Ja vas pitam što će takve organizacije i na koji način raditi, odnosno kako će preživjeti tijekom cijele ove godine? Dakle na kraju podržavam Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o PDV-u. Smatram da ova problematika koja bi se iz one sfere pravilnika koji imaju pravo donositi ministri, trebala prebaciti u sferu, dakle u ovaj zakon i stvarno apeliram na sve zastupnike i zastupnice da ipak i bez obzira što mišljenja Vlade nema da dignu ruku za ovo. Jer i ova Vlada se zna pohvaliti kada neke projekte radi u suradnji sa nevladinim organizacijama. Posebno se to odnosi na ovaj dio koji pokriva potpredsjednica Vlade gospođa Jadranka Kosor pa vas podsjećam da je više puta u javnosti istakla Strategiju za borbu protiv nasilja u obitelji koja ne bi bila napisana i ne bi bila usvojena na Vladi da nije imala podršku i pomoć upravo organizacija koje se bave tom problematikom. To su ženske grupe koje su između ostaloga kao što je Autonomna ženska kuća, kao što je Centar za žene žrtve rata, kao što su B.A.B.E. ostale bez kune potpore od države. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Ima jedan ispravak, gospodin Mato Štimac. Izvoli.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih samo navod, naime nije točno da je Vlada uskratila financiranje bilo koje nevladine udruge. I vi to vrlo dobro znate. Vlada je izdvojila određena sredstva u proračunu, ali vlada nije sudjelovala u raspodjeli koja će udruga koliko i dobiti.
Hvala lijepa. U Ime predlagača gospodin Pavlic izvolite.
Poštovani gospodne potpredsjedniče. …dopustite da se kratko osvrnem na ovu današnjem prijedlogu našeg Zakona o porezu na dodanu vrijednost. Prvo da se zahvalim svima koji su se uključili u raspravu poglavito zahvaljujem onima koji su svojim argumentima još više osnažili ovu našu inicijativu i mi smo u tome svemu skupa još više ohrabreni i nadamo se ipak da će i drugi promijeniti mišljenje i pridružiti nam se jer mislimo da je riječ o jednoj korisnoj inicijativi. Samo da dakle da podsjetim na ono najbitnije. Dakle, postojećim odredbama Zakona o porezu na dodanu vrijednost, plaćanja poreza na dodanu vrijednost oslobođeni su kako na uvoz dobara, tako i za isporuke dobara i usluga u tuzemstvu. Humanitarne organizacije, zdravstvene organizacije, obrazovne, kulturne, znanstvene, vjerske, socijalne, športske, športski amaterski klubovi, te tijela državne, lokalne i područne samouprave. Dakle, svi oni su postojećim Zakonom oslobođeni dakle plaćanja poreza na dodanu vrijednost. Prošla Vlada svojim pravilnikom ministarstvo je svojim pravilnikom od 2001. godine koji je trajao do 2004. godine, dakle koji je ukinula ova Vlada je omogućila i udrugama iz neprofitnog sektora, to su neprofitne organizacije, ustanove i udruge, da dobiju sličan tretman, neću reći isti ali sličan tretman dakle oni su u posebnoj proceduri. Dakle ne na temelju ovog Zakona nego posebnim pravilnikom, rigoroznim pravilnikom njima bilo omogućeno da budu oslobođene od plaćanja PDV-a zbog toga ovdje kao prvo ne postoje tvrdnje da je u tom sustavu bilo malverzacija jer se moglo zaključiti iz rasprave određenih klubova ili saborskih zastupnika da je gotovo cijeli taj sustav bio sustav u kojem je carevao šverc, u kojem su carevale različite zloupotrebe. To nije bilo točno jer je to bilo itekako pod kontrolom porezne uprave, ali je bilo zloupotreba ali to smo isto također ovdje danas čuli, dakle u ovim sustavima koji su oslobođeni PDV-a, gospodin Prtenjača govori o nekim humanitarnim organizacijama kod kojih je bio zloupotreba dakle to je koristio argument protiv toga dakle da ove organizacije iz drugog jednog sustava mogu biti oslobođene plaćanja PDV-a. Ovakva argumentacija nije nova, samo ću podsjetiti na primjer da se još 93. godine, 1993. godine u Saboru također vodila rasprava na istu temu, prilikom donošenja ovog Zakona, tadašnji ministar financija odbio je prijedlog uz objašnjenje da je to pranje novca. Dakle, neprofitne organizacije nisu mogle dobiti oslobađanje uz obrazloženje da može doći do pranja novca. U raspravi dakle prije koji mjesec, također koje je Ministarstvo financija imalo sa nevladinim udrugama kao jedan od razloga za ukidanje ovog pravilnika bilo je smanjivanje zlouporabe i lakša kontrola. MI se dakle protivimo generalizaciji upravo na ovaj način svih tih neprofitnih udruga, pogotovo udruga koje štite kao što mi navodimo dakle vrijednosti iz članka 3. gdje se njih unaprijed proglašava švercerima itd. To zapravo naglašava po meni nepovjerenje ove vlasti prema civilnim udrugama i civilnim inicijativama koje bi morale imati itekako veliku ulogu upravo u kontroli javnog sektora. Dakle, da civilni sektor kontrolira javni sektor a tu još samo malo mogu reći da naprimjer u Gong sredstva ove godine nije dobila niti udruga koja se naziva Partnerstvo za društveni razvoj a koji se bavi korupcijom u Hrvatskoj. Što se tiče dakle kontrole poslovanja, pa i same neprofitne udruge složile su se s time da im se pojača, ukoliko se donese ovakav zakon, da ne moraju oni uz određene formulare koje moraju ispuniti dakle biti oslobođeni, nego da se to silom zakona uredi zakonom, same članice radne grupe, tj. Nevladinih i tih neprofitnih udruga, zaključuje, evo pročitat ću zapravo njihove riječi: «Članovi radne grupe iz civilnog sektora prvi se zalažu za povećanje transparentnosti i kontrole poslovanja svih neprofitnih organizacija, uključujući udruge, ustanove, zaklade, političke stranke, vjerske i socijalne ustanove, športska amaterska društva, svoj stav iznijeli kroz ponudu da pomognu poreznoj upravi u uspostavljanju boljih mehanizama kontrole poslovanja samih neprofitnih organizacija posebice vezano za oslobođenje od PDV-a. Također predložili su da se propisima odredi da sve neprofitne organizacije koje zatraže potvrdu o oslobođenju plaćanja PDV-a po osnovi Zakona obvezno podliježe poreznoj inspekciji u tekućoj godini. Dakle mislim da tu ne bi trebalo nikakvih problema biti da i same neprofitne udruge pristaju na svakakve kontrole samo da se dakle ukine ova diskriminacija kroz ovaj Zakon. Ja mislim da je to itekako potrebno upravo zbog toga rekao sam dakle da se ojača civilni sektor u Hrvatskoj jer mislimo da on ima itekakvu važnost u razvijanju demokracije u Hrvatskoj a na žalost iz ovakvih stavova prvenstveno Hrvatske demokratske zajednice možemo iščitati jedino to da postoji određeno nepovjerenje u taj civilni sektor, zapravo pitanje je što iza toga stoji. Dakle, još jedanput vas pozivam da podržite ovaj Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu, odlučivat će se sutra.
Prijedlog zakona o dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost prvo čitanje, P.Z. br. 171. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Odbora za financije i državni proračun kao matičnog radnog tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopunama Zakona o porezu na dodanu vrijednost kojeg su predložili zastupnici Vilim Herman, Željko Pavlić i Jozo Radoš zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade, izvješćima radnih tijela. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je predloženi Zaključak donijet sa 68 glasova za, 3 suzdržana i 35 protiv.
Idemo dalje. Nemojmo se odmah masovno dizati nego pojedinačno dane ispadne sada da je to samo bilo zbog glasovanja. Prelazimo na Prijedlog o dopunama zakona o porezu na dodanu vrijednost- Predlagatelj Klub zastupnika LIBRE, prvo čitanje, P.Z. br. 171. To smo prošli oprostite. Prelazimo na; - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o financiranju jedinica lokalne i područne /regionalne/ samouprave- Predlagatelj Klub zastupnika HNS-PGS, prvo čitanje P.Z. br. 156; Predlagatelj zakona je Klub zastupnika HNS-PGSa. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga zakona primjenjuje se odredba Poslovnika koji se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu nije proveo ni jedan odbor. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Izvolite gospodin zastupnik Dragutin Lesar u ime predlagatelja.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pred nama je opet jedan od prijedloga zakona koji je u proceduru predan prije nekoliko mjeseci točnije 6 .rujna prošle godine. I od toga dana do današnjeg dana selio sa dnevnog reda sjednice jedne na drugu. Ali dobro, bar danas da o tome raspravimo. A zašto sam spominjao datum podnošenja. Naime oavj prijedlog zakona podnijeli smo prije no što je vlada izradila, predložila i Saboru uputila prijedlog proračuna za 2005. godinu. Jer smo smatrali, smatramo i danas da ovakve zakone u toku proračunskih godina nije uputno donašati. Nije dobro mijenjati ili ići sa prijedlozima koje bi bitnije remetile već usvojeni državni proračun pa smo stoga već početkom rujna prošle godine taj prijedlog podnijeli. I očekujući da ćemo o njemu raspravljati prije no što raspravimo o proračunu za ovu godinu. Isto tako u tom mjesecu rujnu pa i listopadu a posebice prilikom rasprave o državnom proračunu, bilo je nekoliko puta najavljivano da će Vlada doći sa prijedlogom ozbiljnih rezova u poreznoj politici i provesti poreznu reformu. I u ovom dijelu poreznog zakonodavstva i da će u međuvremenu predložiti promjenu zakona za provođenje daljnje decentralizacije države. O rasprava o poreznoj reformi je provedena ali Vlada nije predlagala nikakve promjene u zakonu o financiranju lokalne samouprave. Dio decentralizacije je izvršen u onom dijelu gdje su općine, gradovi i županije dobivale nove obaveze, ali ne i nova sredstva koja bi pratila taj dio decentralizacije. Drugi bitni momenat je i to da je ovaj naš prijedlog zakona bio dati u paketu sa prijedlogom zakona izmjena zakona o porezu na dohodak u kojem smo predlagali povećanje neoporezivog dijela plaće s tadašnjih 1500 na 2000 kuna. I zbog toga tekst obrazloženja zakona, dakle i zbog vremena kad je podnašan, i zbog toga što je bio u paketu i drugi zakon danas do kraja podaci u brojke u onom obrazloženju ne stoje. Pa ću ja u kratkoj raspravi reći što bi sada tamo trebalo promjeniti. Kao i činjenica da je sporan članak 2. odnosno završni članak oko toga da bi zakon se počeo primjenjivati sa 1.1.2005. godine. I ukoliko zakon propustite u drugo čitanje ta dva nedostatka u prijedlogu zakona ćemo mi otkloniti. Zbog toga bi bilo dobro i uputno da sada o njemu raspravljamo smo mogućnošću njegovog stupanja na snagu. Ili sa 1.7. ove godine ili 1.1. iduće godine. I s onog razloga želje da bitnije ne remetimo već usvojeni državni proračun. U međuvremenu na prijedlog Vlade neoporezivi dio plaće sa 1500 povećan je na 1600 kuna. Moram spomenuti da uvijek do sada kada se je povećavao neoporezivi dio plaća, uvijek je bio mijenjan i Zakon o financiranju lokalne samouprave, i povećana udio općina gradova i županija u dijelu poreza na dohodak. A ovo je bilo po prvi puta da je došlo do povećanja neoporezivog dijela plaća a da istovremeno Vlada Saboru nije predložila i promjenu načina financiranja lokalne samouprave. Samo iz činjenice da je od 1.1. ove godine povećan neoporezivi dio plaća na 1600 kuna, jedinica lokalne i regionalne samouprave ostvarit će porezne prihode manje za 320 milijuna kuna no što bi ti prihodi bili da povećanja nije bilo, Odnosno samo zbog toga što Vlada paralelno sa povećanjem neoporezivog dijela plaće nije predložila drugačiju preraspodjelu prihoda s naslova poreza na dohodak. Prema našem prijedlogu dakle što je suština našega prijedloga. Podsjećam poštovane kolegice i kolege da u postojećem zakonu raspodjela poreza na dohodak vrši se na slijedeći način. U Fond za izravnanje decentraliziranih funkcija izdvaja se 21% ubranog poreza, da država zadržava između 24,6 i 25,6%, da općine i gradovi dobivaju 34 do 37,9% razlika je u gradovima da li se nalazi na područjima posebne državne skrbi, da li se nalaze na otocima ili na nekom drugom teritoriju Republike Hrvatske, a županije dobivaju 10% kao izvornih svojih prihoda, a 9,4% je financiranje decentraliziranih funkcija za osnovno i srednje školstvo, socijalu i zdravstvo i 1% za gradove za protupožarnu zaštitu. Naš prijedlog, i kada ove zavrzlame iz samog članka zakona pretvorimo u raspodjelu bio bi sljedeći. Da bi 25% ubranog poreza na dohodak išlo u Fond za izravnanje decentraliziranih funkcija i ukoliko bi se to prihvatilo taj fond na nivou jedne proračunske godine iznosio bi između milijardu i pol i milijardu i 600 milijuna kuna. Država ne bi iz tog poreza na dohodak dobivala ništa, općine i gradovi ostvarili bi udio u porezu na dohodak 48 do 64% dakle zavisno o tome da li se nalazi na području posebne državne skrbi, da li na otocima ili u nekom drugom dijelu, a županijski udjeli za izvorna sredstava bili bi 14% a za decentralizirane funkcije 12%. Mi smo svjesni da bi država na godišnjem nivou ovakvim prijedlogom ostala bez nekih milijardu i pol, milijardu 600. Prema podacima za ovu godinu to bi bio taj nivo. Međutim, s obzirom da se ta sredstva sele u lokalnu i regionalnu samoupravu po našim procjenama, prvo povećanjem izvornih prihoda lokalne i regionalne samouprave smanjio bi se njihov pritisak na državni proračun, naročito za kapitalne investicije. I drugo, došlo bi do povećanja izvornih prihoda koji služe kao osnov za izračun prava za kreditna zaduženja. Dakle i taj kreditni potencijal lokalne i regionalne samouprave bio bi povećan, što bi omogućilo i ohrabrilo općine, gradove i županije i da na taj način dolaze do više sredstava naročito za kapitalno investiranje. I završavam za sad sa sljedećim. Za ovu godinu državni proračun zajedno sa izvanproračunskim fondovima, odnosno u poduzećima u državnom vlasništvu je oko 94 milijarde kuna. Kada zbrojimo proračune svih općina, svih gradova i svih županija u Hrvatskoj u ovoj godini, oni zajedno uključujući i grad Zagreb neće biti veće od 16 milijardi kuna. Naš je prijedlog, naš apel i zahtjev da što više novca iz državnog proračuna puštamo na lokalni nivo i na taj način omogućimo da on bude što bliže mjestu odlučivanja, što bliže građanima. Ponavljam da ne bude zabune. Obrazloženje i brojke koje se u obrazloženju navode pisane su u jesen prošle godine, zbog toga je promjena u njima, a što se tiče prijedloga o početku primjene zakona on je bio predložen s 1.1. ove godine. Normalno je da to više nije izvedivo, zato razmišljamo ili o 1.7. ove godine ili 1.1.iduće godine kako ne bi remetili državni proračun za ovu godinu. I završavam. Nisam siguran da matični odbori nisu raspravili o ovom prijedlogu zakona, poštovani gospodine potpredsjedniče izvješća nema, to sam i ja primijetio ali ja sam na dvije sjednice odbora bio u ime predlagatelja kad sam tumačio prijedlog, pa mi je čudno što odbori nisu dali svoja mišljenja, ali je nešto drugo isto čudno, nisam mogao naći mišljenje Vlade pisano mišljenje Vlade. Pa vjerojatno zbog toga nema i mišljenja odbora u pisanom obliku, ali rasprave su provedene, bio sam na dva odbora kada je rasprava o tome bila. Hvala.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba IDS-a imaju gospoda zastupnici Damir Kajin i Valter Poropat. Evo jedan pa drugi. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospodo predstavnici Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Sve što vodi jačanju lokalne samouprave IDS će podržati utoliko izuzetno dobrim između ostalih smatramo i najavu Ministarstva pomorstva, prometa i veze da produži recimo Zakon o brdsko-planinskom području, odnosno onaj o posebnoj državnoj skrbi. Ta dva zakona izuzetno su pomogla nekim krajevima i Istre i Gorskog Kotara i Dalmacije i Slavonije i jednostavno moraju ostati na snazi. Konačno u pitanje svega 100 milijuna kuna i želimo vjerovati da će ti tekstovi doći što je moguće prije pred saborske zastupnike. Drugo, da se ja nadovežem na onu misao sa kojom je gospodin Lesar završio. Od 100% prihoda cca. Znači negdje 110 milijardi kuna javnog novca 4,5% otpada na grad Zagreb, negdje oko 10 milijardi kuna na 560 jedinica lokalne samouprave, što općina, što gradova, što županija i negdje oko 85% novaca na centralnu državu. Od ovih 10 milijardi kuna ili 10% ukupno tog javnog novca na županije, znači od ovih 10% otpada ne više od 20% ili ukupno negdje oko 1,7% na državnoj razini i jasno je da je takvo stanje ja bih rekao u najmanju ruku neodrživo, takvo stanje je besperspektivno a to znači onda da Hrvatsku valja radikalno decentralizirati i to po mogućnosti po uzoru na Ustav iz godine 1974. Zašto? Prvo, iza Hrvatske je definitivno rat. Za vrijeme rata ajde centralizacija možda je imala neku logiku. Drugo, zašto se poziva na taj Ustav? Jer najbrži razvoj Hrvatska je imala u periodu od 74. do 90. godine između ostalog upravo zbog decentralizacije kada je više od 60% fiskalnih prihoda raspolagalo ili sa njima je bilo raspolagano na lokalnoj razini kada je lokalna samouprava bila birala i predsjednika suda, što sigurno nije dobro vis a vis neovisnosti te institucije, ali je bilo recimo bolje od onoga što je radila tzv. Pašalićeva komisija. Tada su birale skupštine općine šefa financija, inspektore, šefa katastra, a danas župan ili gradonačelnik ne može utjecati niti na ponašanje matičara, jer su oni tzv. Državni službenici. I konačno treće, ovaj način centralizacije kakav je danas na dijelu u Republici Hrvatskoj vodi ka tome da će grad Zagreb definitivno pod navodnicima "usisati" cijelu Hrvatsku i u financijskom i u gospodarskom i u demografskom pogledu. Ovdje je u ovome gradu koncentracija svih ministarstva, svih velikih državnih tvrtki. Samo Grad Zagreb i Županija istarska imali su po popisu stanovnika 2001. nešto više stanovnika nego 91. Jasno, to je prije svega rezultat nešto boljih gospodarskih prilika u Zagrebu i u Istri, ali nikako demografskog buma u tim prostorima. Državni zavod za statistiku eto baš jučer, 23.2. izašao je sa podacima o bruto društvenom proizvodu po županijama pa tako Grad Zagreb ima brutoproizvod 9 tisuća 597, iza njega je Istarska županija sa 7 tisuća 223. Zatim, Primorsko-goranska sa 6 tisuća 182 eura, Koprivačko-križevačka ima 5 tisuća 634, dok je hrvatski prosjek 5 tisuća 449. Gotovo je nevjerojatno, ja doista nisam gotovo niti vjerovao da ako izuzmemo Istarsku, Primorsko-goransku županiju koji imaju iznad republičkog prosjeka primanja po stanovniku ili taj brutoproizvod, sve ostale Jadranske županije, od Šibensko-kninske preko Zadarske, Splitsko-dalmatinske, Dubrovačke, Neretvanske, imaju primanja ispod republičkog prosjeka. Gospodo, to je u najmanju ruku tragedija da u ovome času, kao što rekoh, svega 4 županije imaju brutoproizvod iznad republičkog prosjeka koji je doista skroman i koji u ovome času iznosi neznatno više od 7 tisuća dolara. Nad time se zasigurno svi mi trebamo zamisliti, a mi u Klubu IDS-a držimo da rješenje izlaska iz takve situacije između ostalog je decentralizacija. Ova situacija kakva je danas je besperspektivna, takva situacija ovu zemlju vuče nazad. Tu situaciju se više ne da kontrolirati. Lako da su sva ministarstva u Zagrebu iako držimo da to, da bi i njih trebalo policentrično dislocirati. Lako čak da su i vodeća javna poduzeća u Gradu Zagrebu. Tu su i sve hrvatske banke pa i najveće turističke tvrtke, sada kao svoj centar poslovanja biraju Zagreb. Zagrebu ostavljaju porez na dobit kao što je slučaj sa Porečkom rivijerom umjesto da on ostaje Gradu Poreču. Stoga, ili ćemo decentralizirati Hrvatsku ili ćemo mnogo toga sa ovakvim ustrojem upropastiti. Da je ta situacija nelogična, da je postala nesnosna, svako jutro imamo prilike gledati kada ovdje na ovome trgu na stotine radnika štrajka ispod prozora Vlade i znajući da na njihove probleme ne može reagirati lokalna samouprava, poziva centralnu vlast da pokuša razriješiti njihove esencijalne, egzistencijalne probleme. Na kraju imam dojam da se jedino u Istri ne štrajka, da svi rade svoj posao, da se svi ipak više pouzdaju u županiju nego u državu, bilo da je riječ o potrebi spašavanja Istarske banke ili ne znam, neke komunalne gradnje. Još jedan put prije nego počne govoriti Valter Poropat, IDS podržava ovaj Zakon jer smo svi svjesni da prihod o dobiti, odnosno dohotka nisu presudni državni prihodi. A da bi ova sredstva od milijardu i pol kuna naprosto preporodili lokalnu samoupravu. Ja znam da država ima ogromne obveze po osnovu kredita koje treba godišnje vraćati, po osnovu plaća za gotovo 200 tisuća državnih službenika, po osnovu mirovina, zdravstva, materijalnih troškova. Međutim, još jedanput, držim da ova sredstva kroz jednu formu decentralizacije najviše bi pomogla upravo Republici Hrvatskoj i da bi se u velikoj mjeri centralna vlast rasteretila brige o čitavom nizu egzistencijalnih potreba svojih građana.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažena gospodo iz Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Razmatrajući Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave koji je pred nama, mi u IDS-u kao čvrsti zagovarači decentralizacije prihvaćamo, kao što prihvaćamo i potičemo svaki kreativni prijedlog koji svojim rješenjem ide u prilog decentralizacije države. Od institucionalne decentralizacije do decentralizacije financijskih sredstava. U ovom slučaju, uzimajući u obzir i Zakon o porezu na dohodak kojim se prihod od poreza dijeli između države i županije, općine i grada, svakako bi trebalo podržati izmjenu i dopunu istog Zakona kao što je u svom uvodnom obrazloženju govorio i predlagač. Izmjenama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, predlaže se da se udio države ne participira već da se prihodi od poreza na dohodak ustupe jedinicama lokalne i regionalne samouprave. Za njihove potrebe i decentralizirane funkcije i dio sredstava koji bi išao u Fond izravnavanja za financiranje decentraliziranih funkcija. Tako bi prosječno učešće Fonda iznosilo ¼, a ostatak bi bio raspoređen između općina, gradova i županija, ovisno da li se nalaze na područjima od posebne državne skrbi ili otocima. I da li financiraju decentralizirane funkcije, što ćemo u IDS-u naravno podržati. Ono što je važno jedinicama lokalne i regionalne samouprave, dakle, povećavaju se prihodi. Povećava im se kreditni rejting s kojim si mogu dugoročnije pored ostalog planirati razvojne programe, a s druge strane država se rasterećuje, odnosno smanjuje se pritisak jedinica lokalne i regionalne samouprave. Samim time ostaje Fond za izravnanje iz kojeg se onda može pomoći onim najsiromašnijima. Vjerujem da ovaj Zakon ide ka decentralizaciji i samim time ima i podršku. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Lončar.
Ispravljam netočan navod kolegi Damiru Kajinu. Čini mi se da ga tu nema. A ima, tu si. Damir je rekao, citiram: "samo 4 županije imaju primanja iznad republičkog prosjeka", završen citat. Pa valjda bi trebalo reći samo 4 županije imaju primanja iznad državnog prosjeka. Pa mi se napokon moramo naviknuti da je Hrvatska država [[Upadica: Šta sam rekao?]] Republičkog. Jer "republika" u imenu Hrvatske države je samo nazivlje za oblik vladanja i vi i svi drugi napokon ćete se morati naviknuti da je Hrvatska država. Dakle, samo iznad državnog prosjeka jer "republika" je asocijacija na neka zlosretna vremena. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSS-a uvaženi zastupnik Ivan Kolar.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, samo da se zapiše, Ivan Kolar, ne Kolak. ... [[Upadica se ne razumije.]] A ste rekli? Čulo se, dobro oprostite. Dobro, hvala. Dame i gospodo zastupnici, predstavnici ministarstva. Evo dopustite par riječi o ovom Zakonu iako već je predlagač sam rekao da je namjera samoga Zakona bila u ono vrijeme kad se donosio državni proračun i jasno da je prihvaćena inicijativa. Refleks je s pravom lokalne uprave i samouprave bi bile sigurno jačanje lokalne i regionalne samouprave uprave na način da bi raspolagala s više sredstava. Međutim, pošto nakon 6 mjeseci o tom raspravljamo, dobro je bar načelno raspraviti i neke stavove i iznijeti. HSS se ne protivi, nego podržava takvu raspravu, dapače decentralizacija sredstava rezultira jačanjem lokalne uprave i samouprave i zapravo to je i namjera i cilj cijeloga procesa. Ja bih uvodno podsjetio da je državni teritorij Republike Hrvatske podijeljen na županije, gradove i općine koje zapravo su jedinice same za sebe u fiskalnom dijelu, i iako se neke nadležnosti preklapaju uglavnom teret svakodnevnog života se događa dolje i odgovornost nose čelnici ili bolje rečeno struktura izabrana na izbora na ovaj ili onaj način umješnošću, snalaženjem kako smisliti svakodnevni život. Razlike su ogromne, velike od same lokalne uprave, gdje jedna općina može imati samo jedno mjesto ili dva do onih koji imaju 40-tak mjesta tisuću stanovnika do završno gradova koji imaju i više stotina ili tisuće stanovnika. Zato pored svega toga sve te jedinice lokalne samouprave imaju velike probleme u financiranju vlastitih potreba. I sama decentralizacija na način fiskalne politike omogućila bi jasno da se lakše upravlja financijama, a i pokazala zapravo sposobnost lokalne zajednice upravljanju fiskalnim novcem. Ja slobodno mogu reći iz iskustva da zapravo 93. kad je prvi ustroj lokalne uprave i samouprave napravljen pa sve do 2001. kad su zadnje promjene bile, da je očit napredak napravljen u lokalnom ustroju, samim tim i financiranjem, međutim, stalo se je s decentralizacijom i decentraliziranim funkcijama, zapravo bojazan koja centralna vlast zapravo ima spram lokalne zajednice je to da im se ne dadu prevelika prava, ali s osnove zadataka koje trebaju odraditi tu se ne špara. Zapravo postojeći zakon sada nameće obaveze, ali prava ne slijede s osnove financijske snage. Zato mi u HSS-u procjenjujemo da je Hrvatska visoko centralizirana država s osnove fiskalne politike i da zapravo taj ujednačeni regionalni razvoj je samo puka floskula, a zapravo pravo stanje stvari odražava centralni proračun ili bolje centraliziranje svih ovlasti na način upravljanja fiskalnim novcem. Ovo je jedna od mogućnosti pomaganja lokalnoj zajednici da bi ona svoje zapravo prava koja stječe zakonom i načinom na koji to može napraviti zapravo na dijelu pokazala. Jedna od glavnih zadaća u Hrvatskoj bilo bi smanjenje i racionalizacija javnih izdataka središnjeg državnog proračuna i konsolidacija opće državne blagajne. Međutim, ako to samo gledamo stanovišta državnoga proračuna, a ne pogledamo proračune lokalne zajednice, znači ja sad govorim u županiji i općinama, onda je to pucanje u prazno. Ja vas uvjeravam da ako je centralna blagajna opterećena i vanjskim i unutarnjim dugom događa se to i na lokalnoj razini na ovaj ili onaj način snalaženjem svih onih koji upravljaju imaju prava s osnove da su obnašatelji funkcija, jer je jednostavno nemoguće zadovoljiti sve potrebe i standarde koje narod traži uz spuštanje fiskalnoga novca koji jedinice lokalne uprave dobivaju. Ja neću ponavljati sada one podatke koji su svima jasni, 5, 6% svega proračuna koji se kreće u lokalnoj zajednici rezultira itekak vidljivim rezultatima spram to malo novca koji dobiva i HSS uglavnom procjenjuje da je racionalizacija kod jedinica lokalne uprave zapravo onaj pozitivni pokazatelj koji bi trebali … državnu blagajnu krasiti. Međutim, procjena je naša da je politička podobnost jedna od onih gdje se slijeva dio državnoga novca na način i upucavanje posredno preko fondova, preko državnih agencija itd. za lokalnu zajednicu mimo zapravo fiskalne snage te lokalne zajednice koja bi joj pripadala da su jasna, jasni kriteriji spram raspodjele. I da ne ponavljam sada ovo što predlagatelj govori, ja mislim da je proces decentralizacije koji je započet potrebno ga je nastaviti i to u više faza, jer sjetimo se samo da je prva faza davanjem jedinica lokalne uprave onih decentraliziranih funkcija s osnove poravnanja krenulo. Međutim, proces je zaustavljen, ja vjerujem da ste vi svi svjedoci kao i ja da se on ne nastavlja onom dinamikom i tempom koji je bio predviđen, jer je to razlog promjene vlasti ili neka druga, neke druge okolnosti. Ali mislim da to nije dobro, trebalo je nastaviti, imati hrabrosti zapravo davati ovlasti, ali i spuštanjem prava spram financijske snage svake pojedine jedinice lokalne uprave. Mi predlažemo da decentralizacija i prijenos vlasti prati odgovornost i sredstva s više razine vlasti, odnosno središnje državne na lokalnu razinu i taj proces da bi trebalo dalje nastaviti. Naime, ako osiguramo odgovornost i transparentnost na svim razinama uprave, odnosno potreba za jasnoćom određivanja uloga po razinama uprave. Onda jasno da trebamo i financijski podupirati, a ne spuštati ovlasti i davati prava, a ne podupirati ih na način da imamo na stvarno uporište u financijskoj snazi. Mi trebamo osigurati samostalnost lokalnih jedinica kako u izvršavanju zadataka tako i u ostvarivanju prihoda pri čemu je ono najvažnije osigurati približno iste mogućnosti za pružanje usluga svojim stanovnicima. A to je nemoguće kroz stalno … potpora izravnanja u predloženom modelu fiskalne decentralizacije. Naime, ja vjerujem da se i vi susrećete kao i ja da netko lakše ostvari neki nivo standarda, drugi teže, a sve radi toga jer nisu definirana do kraja jasna pravila i na način kako bi se to ostvarilo. Nadalje, mi bi trebali propisati i utvrditi norme tako da izbjegnemo postojeću praksu, gdje državne službe propisuju norme za lokalne jedinice umjesto da su propisi donose u suradnji središnje državne, države i lokalnih jedinica, odnosno trebali bi eliminirati u procesu provedbe da s razine središnje državne izravno utječu na lokalnu jedinicu u području njihove odgovornosti i nadležnosti. Mislim tko se susreće s funkcioniranjem lokalne zajednice više put vidi da je zapravo nemoćan i ne može napraviti ništa ako nisu jasna pravila, a pravila vam se samo svode na sredstva s kojima raspolažete ili ne, da bi ostvarili pravo da u cijeloj Republici Hrvatskoj evo kako je kolega Lončar rekao državi svi stanovnici imaju ista prava i na isti način ih mogu i ostvariti. Govorim s osnove na lokalnoj zajednici, gdje se uglavnom događa život, onaj mali i. I zato bi bilo dobro ovaj predloženi model financiranja lokalne i područne samouprave podržati, ovaj sadašnji shvatiti kao privremeni model na kojem treba ustrajano predlagali promjene na temelju praćenja, analize evaluacije i ostvarenja fiskalnog kapaciteta lokalnih jedinica u trogodišnjem fiskalnom razdoblju vodeći računa o ispunjavanju nužnih uvjeta za poticanje regionalnog razvoja i gospodarskom razvoju države. Mislim da je sve rečeno u ovoj zadnjoj rečenici jer cilj nam i je da zapravo razlike svedemo na minimum, a da zapravo prava koja možemo, možemo istovremeno i na isti način ostvariti. Zato već ovaj prijedlog iako kasni 6 mjeseci mislim da je dobra prilika za raspravu i da bi bilo dobro da i centralna naša vlast, središnja blagajna razmišlja o fiskalnom jačanju jedinica lokalne uprave uz jasno utvrđene kriterije jer samo zadaće na lokalnoj razini ako se ostvaruju u privremenom ritmu brzinom one rezultiraju i općim blagostanjem centralne države. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, gospodo iz Minitarstva, uvažene kolegice i kolege, jedan kratki uvod. Formiranje gotovo 600 jedinica lokalne i područne samouprave ... [[Govornik se ne razumije.]] 1993. bio je preduvjet jakog zamaha u izgradnji komunalne infrastrukture, ubraznog planiranja prostora za područja koja nikada nisu imale ni prostor a kamoli detaljne planove i stvarala su dobru podlogu za formiranje poslovnih zona. Ako zanemarimo mali broj općina i gradova gdje nisu ostvarena očekivanja lokalno stanovništvo dobilo je, a iskoristilo priliku da utječe na razvoj svog područja stanovanja. Sjetimo se da je to bila prva velika decentralizacija u upravljanju. Preuzimanje osnivačkih prava vrtića, sufinanciranje rada škola, vatrogastva, prije svega socijale, obveze gradnje komunalne infrastrukture, a često izgradnja i prostora za rad jer mnoge općine nisu imale ni mjesto gdje su radile ukazao je na manjak novca u lokalnim proračunima. Dodatno je proračune smanjivalo povećanje neoporezive osnovice u nekoliko navrata, gotovo prisila izdvajanja novca za «Poduzetnik 1 i 2», posebno neodgovorna bila je dodjela povlastica čije se posljedice ogromnim povratom poreza su osiromašile proračune. Evo ja mogu reći primjer samo u prvih tjedan dana, prije otprilike nešto manje od godine dana u općini Sveta Nedelja skinuto je za povrat poreza oko milijun kuna. Očekujemo ove godine sličan šou program s tim da se to nastavilo još nekoliko tjedana. Zauzvrat gradovi i općine nisu doible ništa. Nešto bolje prošla su područja od posebnog društvenog interesa, brdsko planinska područja što sigurno podržavamo. Porez na dohoak u većini gradova i općina je najveći prihod pa svaku najavljenu izmjenu koja utječe na visinu tog poreza i postotak u raspodjeli pažljivo promatramo. Predlagač zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne samouprave navodi da je ukupan prihod od poreza na dohodak za 2004. godinu oko 7 i po milijardi kuna. Od toga gradovi i općine dakle to smo pročitali i županije dobivaju oko 4 i po milijardi kuna. Popularno je licitirati sa povećanjem osnovnog osobnog odbitka pa nalazimo prijedlog da to bude 2000 kuna. U vrijeme pisanja prijedloga bilo je na snazi 1500 kuna, sjećamo se. Time bi se prihod iz poreza na dohodak smanjio za oko 2 milijarde kuna. Daljnjom matematikom predlagača uz zadržavanje neophodnog fonda izravnavanje prihoda općina, gradova, prihodi općina, gradova i županija povećali bi se za oko 650 milijuna kuna. Dakle tako piše u prijedlogu. Zaboravlja se da bi tu daleko najviše dobili kad bi tako bilo veliki i bogati gradovi, a male općine i gradovi vrlo malo. Alkemija predlagača potvrđuje se u rečenici da za provedbu ovog zakona nije potrebno osigurati financijska sredstva. Površna analiza uz malo matematike pokazala bi da državni proračun gubi oko 2 milijarde kuna a jednostavno matematikom možemo pokazati da bi općine, gradovi i županije dobile veći postotak ali manje novaca. Naime 7 i po milijardi manje dvije su pet i pol, manje 1,3 za Fond poravnanje je 4,2, a do sad su imali 4 i po plus Fond poravnanja. Predloženim izmjenama ne bi se povećao broj gradova i općina koje bi preuzele decentralizirane funkcije, a manjak u državnom proračunu sigurno bi smanjio različite vrste pomoći koje siromašnijim općinama i gradovima omogućuju da u suradnji s ministarstvima realiziraju lokalne projekte. Očekujemo da se boljom naplatom poreza na dohodak, a pogotovo prijavljivanjem zaposlenika na stvarnu plaću može ostvariti znatno veći prihod. Gdje god pogledamo vrlo malo zaposlenika koji rade kod privatnika prijavljeno je na stvarnu plaću. U najavljenoj reformi poreznog sustava treba predvidjeti bitno drugačiji položaj gradova i općina radi brže decentralizacije. Klub HDZ-a smatra da se predloženim Izmjenama i dopunama zakona o financiranju jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave općine, gradovi i županije neće dobiti ništa pa nećemo podržati ovaj prijedlog. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani predstavnici Ministarstva, cijenjene dame i gospodo. Prije svega moram izraziti osobno nezadovoljstvo u ovom slučaju kao predsjednik saborskog Odbora za lokalnu samoupravu. Ovo je po prvi puta da se u ovom Saboru, u ovom sazivu raspravlja o jednom zakonu o kojem nije raspravljalo matično tijelo a to je Odbor za lokalnu, područnu i regionalnu samoupravu, a nismo raspravljali zbog toga što je parlamentarna većina u mojem Odboru dakle kojem predsjedam rekla da nećemo raspravljati ni o jednom zakonskom prijedlogu o kojem nema mišljenja vlade. Prema tome ovo je jedan veliki presedan da je na parlamentarno zasjedanje dakle ovdje u plenarnu sjednicu došlo nešto o čemu voljom većine nije bilo moguće raspravljati na matičnom Odboru. I ja kao tako, kao predsjednik Odbora izražavam veliko nezadovoljstvo a o tome ću i u pisanom obliku izvjestiti predsjednika Sabora. Kao Klub SDP-a naravno da ćemo podržati ovaj Zakon zbog toga što se SDP zalaže za veliku reformu uprave i državne i lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj i želimo da se ojača, osnaži fiskalni kapacitet jedinica lokalne samouprave, da jedinice lokalne samouprave dobiju sve one ovlasti koje znače neposredni svakodnevni život građana u Republici Hrvatskoj i da dobe potrean novac da se to realizira i ostvaruje. Treba i još jedanput podsjetiti da je 1990. godine došlo do sveopće etatizacije. Dakle potezom pera država je preuzela, otela tadašnjim općinama sve ono što su građani gradili dugi niz godina, otela je i sve ono što su građani gradili posebice raspisivanjem i izdvajanjem mjesnih samodoprinosa. Odnosi se to na škole, odnosi se to na bolnice, odnosi se to na prometnice. Tek je koalcijska Vlada 2001. godine imala hrabrosti učiniti jedan veliki značajni iskorak i započeti proces decentralizacije u Republici Hrvatskoj. Da podsjetim dakle 2001. godine, 1.7., 1. srpnja općine odnosno gradovi pardon i njih to, njih 32 odnosno sve županije preuzele su osnivačka prava nad određenim ustanovama. S tim su preuzeli odgovornost za funkcioniranje tih ustanova, ali ono što je još značajnije dobile su i dio zajedničkih poreza. Naravno da se možemo sporiti možemo polemizirati dali je to bilo dovoljno, nije li to dovoljno, treba jeli trebalo više jeli trebalo manje. Ako mene pitati ja ću reći trebalo je više decentralizirati poreza. I 2001. godine. Da bi se supstituirao taj nedostatak decentralizirani poreza napravljen je tzv. Fond poravnanja koji je omogućavao da sve ono što je decentralizirano funkcionira na nivou kao što je bilo u trenutku kada je bilo centralizirano. Međutim što se dogodilo 2001. godine do danas, dogodilo se to da je velika većina jedinica lokalne samouprave koje su preuzele decentralizirane funkcije uspjela sa istom količinom novca doći do toga da se poveća kvaliteta onoga što je decentralizirano. I u školam i u bolnicama i u socijalnim ustanovama i u domovina umirovljenika. Dakle pokazalo se da jedinice lokalne samouprave efikasnije upravljaju istim proračunskim novcima kao kojim je imala i država. Što se još pokazalo. Pokazalo se da jedinice lokalne samouprave i bolje prepoznaju konkretne probleme i da na efikasniji način ih rješavaju. DA postoje kraći putovi kako realizirati nabavu da postoje efikasniji način kako doći do sredstava koje je potrebno uložiti primjerice u jednu osnovnu ili u jednu srednju školu. Što se još pokazalo. Pokazalo se da ravnatelji više nisu za banalne stvari primjerice u osnovnoj i u srednjoj školi treba zvati ministra ili pomoćnika ministra da bi dobili nešto sitno novaca da primjerice poprave potrgana ulazna vrata na svojoj školi. Imali svu svoj fond ili svoj budžet u okviru gradskog budžeta odnosno u okviru školskog budžeta, i to su radili sa svojim školskim vijećima odnosno školskim odborima ili nadalje sa svojim gradonačelnikom ili sa svojim županom. I imali su točno određena sredstva koja su mogli uložiti u investicijsko održavanje, za razliku onoga do 2001. kada se to u suštini ili u principu nije znalo. Nego se moralo uvijek natezati navlačiti prilikom donošenja proračuna za jednu skupnu stavku pa onda moljakati i cviliti pred ministrovim vratima neće li neka škola nešto dobiti. Dakle svaki grad, svaka općina, svaka županija je znala koliko novaca ima primjerice za investicijsko ulaganja u objekte socijalne skrbi na svom području. I time je dovedeno do jedne velike sigurnosti i tih ustanova ali i građana jer su znali da će iz godine u godinu biti ulagano u njihove škole u njihove bolnice. Primjer imate moje županije gdje od 90. do 2001. godine osim donacijama u današnju županijsku bolnicu o kojoj smo prije podne govorili i razgovarali nije kupljen niti jedan aparat. Jedino ono što su liječnici i pacijenti uspjeli kupiti donacijama ili humanitarnim akcijama, moglo je biti kupljeno. Od 2001. do danas svake godine 10 miliona kuna županija ima za kupovinu medicinskih uređaja za županijsku bolnicu i za domove zdravlja. Na žalost danas se vraćamo u situaciju da više to neće biti dozvoljeno županiji i županijskoj bolnici, da raspisuje natječaj, nego se govori o tome da će ponovno ministarstvo raspisivati zajednički natječaj za sve uređaje iz segmenta ministarstva zdravstva. Ja se bojim situaciju da dođemo do tog da se to netko ne dosjeti i u Ministarstvu prosvjete. Pa da Ministarstvo prosvjete primjerice raspisuje natječaj za nabavu robe za školske kuhinje pa da primjerice kruh u Makarsku vozite iz Splita. Zato jer će netko iz Splita biti povoljniji od pekara iz Makarske. Mi dakle danas govorimo o jednom suprotnom procesu. Govorimo o nastavku decentralizacije koji je započet 2001. godine, i koji imala hrabrosti Račanova Vlada pokrenuto-. To je prva Vlada u Hrvatskoj koja je rekla prenosimo vam ovlasti ali vam prenosimo i dio novca. Ja se slažem tu sa kolegama koje su rekli da je to bilo nedostatno. Ali nemojmo govoriti onda da treba sada i to uzeti. Nego recimo, idemo sada ispraviti tu grešku ako postoji i dajmo jedinicama lokalne samouprave dovoljno novaca koliko im treba za funkcioniranje onoga što su danas su preuzeli. A inače kad je predsjednik Vlade predlagao svoj četverogodišnji program on je govorio o sveopćoj decentralizaciji. Na žalost u proračunu za 2005. i projekcijama proračuna za 2006. i 2007. nema ni naznaka o decentralizaciji gospodo. Nema naznaka da će se država odreći dijela svojeg zajedničkih poreza. A o kojim mi iznosima govorimo. Sada ispada ovdje da bi eto gradonačelnici župani i načelnici htjeli oteti pola državnog proračuna. Ne, danas u Hrvatskoj imate da porez na dohodak iznosi nešto više od 3 milijarde. Imate situaciju da porez na dobit iznosi nešto više od 3 milijarde. 70% toga poreza na dobit prihoduje država. Negdje oko 605 kada uzmete decentralizirane funkcije poreza na dohodak prihoduje jedinica lokalne samouprave. Prema tome mi govorimo ukupno o iznosu manjem od 3 milijarde. Pa neće netko reći ovdje da je državi problem na proračun od 91. milijarde reći ok. Sada ćemo jedinicama lokalne samouprave dati 3 milijarde to je 35 proračuna. 3% državnog proračuna mi danas govorimo da se prenese na jedinica lokalne samouprave. Tada bi se dogodilo da velika većina jedinica lokalne samouprave može u potpunosti zadovoljavati sve decentralizirane funkcije i da bi potreba za fondom za poravnanje postala bitno manja. Pri čemu nikada nećemo biti vjerojatno u situaciji da sve jedinice lokalne samouprave budu sposobne brinuti o svim funkcijama koje imaju zakonom ili koje im je država dodijelila. Ali zato i postoji centralna država. Zato će u budućnosti postojati regije da one posebno skrbe o jedinicama lokalne samouprave koje iz određenih razloga bez dali su područja od posebne državne skrbi, dali su brdsko planinka, dali su općine na otocima ili negdje drugdje, gradovi na otocima ne mogu skrbiti i ne mogu ostvariti porezne prihode da bi zadovoljili sve funkcije koje se od njih očekuju. Zato će postojati nekada u budućnosti sasvim sigurno fondovi poravnanja. I na regionalnom nivou, ali svakako i na nivou centralne države. Ovaj znak prihvaćanje ovoga zakona bio bi jedan mali znak pažnje centralne vlasti prema lokalnoj samoupravi. Bilo bi ukazivanje velikog povjerenja lokalnoj samoupravi, posebice pred izbore da smo sigurni u to da je lokalne samouprava u deset godina 12 godina kolik postoji u Hrvatskoj stasala da su se lokalne uprave osposobile da mogu raspolagati sa malo većim proračunima da mogu snositi odgovornost za ono što se zbiva na njihovim područjima i da mogu rješavati probleme svojih građana. I danas to čine. I danas to čine sa u puno težoj situaciji, zato jer svi gradovi i općine izuzev dvaju i tri ovise primjerice o fondu za poravnanje. Pa ste imali situaciju u 12 mjesecu kada niste mogli dobiti sredstva za decentralizirane funkcije iz fonda za poravnanje nego ste ih dobili tek 10. ili 12. siječnja ove godine. Općine i županije su svoje obaveze izvršile. I prema vatrogascima, i prema školama i prema bolnicama. Bez obzira što nisu stigla decentralizirane sredstva. I tu su pokazali da mogu čak i uz te poteškoće koje imaju brinuti o onome što im je država povjerila. A ja vas uvjeravam da građani očekuju to smo im svi obećali izuzev mislim HSP-a da će imati neposredne izbore za gradonačelnika na slijedećim lokalnim izborima. Sada je potpuno izvjesno da toga neće biti jer se navodno Zakon ne može stići pripremiti. Pa smo rekli da se ni drugi zakoni ne mogu stići pripremiti, a sada će nam na sljedeću sjednicu doći i Zakon o lokalnoj samoupravi i Zakon o izborima za lokalnu samoupravu, izmjene i dopune oba ta zakona. Dakle, zakoni se stignu pripremiti. Stigli su se sasvim sigurno pripremiti da se imalo želje i volje od 23. prosinca 2003. godine. Dakle, da je Vlada imala želje i volje učiniti ono što je građanima obećala, zbog čega je i dobila povjerenje građana mogla je to učiniti. Mogla je omogućiti građanima da neposredno biraju čelne ljude u svojim jedinicama lokalne samouprave, za to postoje modeli. Svi naši susjedi, svi naši susjedi našli su načina kako da neposredno biraju gradonačelnike i načelnike. Jedino mi izgleda nismo u stanju naći, napisati zakon i naći načina kako to činiti. Svi naši susjedi imaju značajno veća sredstva u zajedničkim porezima, odnosno ukupno ubranim porezima u državi nego što to ima Hrvatska. Mi smo najcentraliziranija država od zemalja članica Europske unije i zemalja kandidata za Europsku uniju. Ovaj Zakon koji je predložila, predložili su kolege iz HNS-PGS-a stoji 6 mjeseci na dnevnom redu. Bilo je dovoljno vremena, ako se nije željelo prihvatiti ovaj Zakon da ministarstvo izradi vlastiti Prijedlog zakona. Bilo je apsolutno dovoljno vremena, jer ako je u tom vremenu bilo vremena da se promijeni Zakon o javnim cestama gdje smo nove obaveze nametnuli gradovima, općinama i županijama. Ako je bilo vremena da se promijeni, da se donese Zakon o zaštiti i spašavanju gdje smo nove obaveze nametnuli gradovima, općinama i županijama onda je bilo dovoljno vremena da se o ovom Zakonu očituje Vlada, bilo je dovoljno vremena da o ovom Zakonu se očituje Odbor za lokalnu, regionalnu, područnu samoupravu i bilo je dovoljno vremena ako ga nismo željeli prihvatiti da izvršimo vlastito obećanje koje smo dali građanima, da izvršimo vlastiti program koji smo ovdje predstavili za ovom govornicom i da pred lokalne izbore donesemo novi Zakon o izborima, novi Zakon o lokalnoj samoupravi i novi Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave. To smo građanima obećali, građani moraju znati da im to neće biti omogućeno. Neće biti ništa od decentralizacije, neće biti ništa od neposrednih izbora. Baš zbog toga i zbog toga što SDP se zalaže za decentralizaciju će podržati ovaj Prijedlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Što se tiče vašeg nezadovoljstva ili prosvjeda što je ova točka dnevnog reda stavljena na popodnevni dio sjednice postoji jedan gentlemanski dogovor između klubova. Ukoliko nema mišljenja Vlade ili matično tijelo nije raspravljalo da se, a sukladno je tome i promjene Poslovnika, vidim da uvaženi zastupnik Lesar daje znak odobravanja. Dakle, vaš predsjednik kluba zastupnika vas je morao obavijestiti o tom gentlemanskom dogovoru između predstavnika klubova. Što se tiče natječaja Ministarstva zdravstva objedinjenom nabavkom pojedinih aparata, pojedine aparature postignuta je cijena između 20 i 50% niža od one cijene koja je postignuta u pojedinim zdravstvenim ustanovama.
Ja inače nisam prigovorio što je poslijepodne ovo na raspravi ...
Ne, ne, nisam ja rekao. Vi ste prigovorili što je, što nisu matična tijela raspravljala o ovoj točki dnevnog reda.
Tako je. Zato ...
Ja sam vam odgovorio zbog čega je danas ...
Zato što predstavnici HDZ-a su, nisu dozvolili ...
Ne, ne, dopustite, dopustite. Ja sam samo objasnio zašto je ona ne popodne nego što je uopće na dnevnom redu danas. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Bačić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Vi ste me već djelomično na neki način pomogli u ovom ispravku. Kolega Mršić je izrazio jednu bojazan, odnosno jednu tvrdnju da se centraliziranim nabavkama, odnosno objedinjenim nabavama oduzimaju pravo lokalnoj samoupravi na raspolaganje decentraliziranim sredstvima. To nije točno jer lokalna samouprava raspolaže sa svojim decentraliziranim sredstvima i ona određuje točno šta treba, u što to treba uložiti. Međutim, centralna nabava, odnosno objedinjena nabava ima svrhu da one podloge koje svi daju, da se tom objedinjenom nabavom postigne što bolja cijena. I to je, evo, i sad spomenuto. 20 do 30, 40% jeftinije, a to je ušteda i taj novac se može još iskoristiti za druge stvari.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu u trajanju od 10 ... ... [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Oprostite, u ime predlagatelja uvaženi zastupnik Lesar. Nisam vidio.
Hvala vam lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Mislio sam na kraju cijele rasprave, sad ću reći što imam za reći, neću se više javljati jer očito efekta nema. Jer se podaci ili prijedlozi zakona namjerno krivo čitaju. Pođimo onda redom. Ne znači valjda ovo da moram završiti? Ne, hvala. Pođimo dakle redom. Sjećamo se rasprave o proračunu i svih prijedloga oko daljnje decentralizacije. Vraćanje PDV-a na 22% i uštede od 3 milijarde kuna u državnom proračunu. Obrazlažući i mogućnost kompenziranje tih 3 milijarde kad smo ga smanjivali, 3 milijarde ćemo naplatiti, nadoknaditi povećanom kontrolom i boljom naplatom poreza. PDV je ostao 22, to su 3. Pojačali ste valjda naplatu i disciplinu u naplati, to su još 3 milijarde godišnje u državnom proračunu. Dakle, tih 6 milijardi je u proračunu. Ovdje je sada raspravljamo o eventualnom gubitku državnog proračuna milijardu i pol. Manje jer ponavljam da će pritisak lokalne samouprave na državni proračun biti manji, da će im kreditni rejting rasti. I zato nije direktna šteta za državni proračun, pod navodnike, 3 milijarde nego manja. Drugo, raspravljajući u ime Kluba HDZ-a kolega Markovinović rekao je, prvo, da će veliki i bogati dobiti više, a siromašni manje. To naprosto nije točno, a s obzirom da se radi o dosta kompliciranoj matematici trebalo bi je barem onda pročitati predloženi tekst izmjena i dopuna pa bi se shvatilo. Ako su do sada općine i gradovi na području posebne državne skrbi i otoka dobivali 37,9% poreza na dohodak a po našem Prijedlogu im predlažemo da dobivaju 64%, da to nije mala promjena. Da bogati neće dobivati više proizlazi iz prijedloga da Grad Zagreb u Fond za izravnanje decentraliziranih funkcija ne bi uplaćivao 21 nego 30%, 9% više nego do sada. U državni Fond za decentralizirane funkcije, dakle, bogati Zagreb. Uplaćivao bi više 9% nego do sada upravo radi toga da bogati ne dobe još više, siromašni gotovo ništa. Zato smo različite stope predložili računajući i vodeći računa na tome. Da će i Zakon o brdsko-planinskim područjima i Zakon o područjima posebne državne skrbi neće prestati vrijediti ove godine, da ćemo produžiti njegovu vrijednost još barem na 5 godina, a da se ta 2 zakona naslanjaju na ovaj Zakon o financiranju lokalne samouprave zahvaljujući kojima su upravo općine, gradovi na tom području godišnje porezne prihode povećali jedan puta. To je, dakle, i veza između tih zakona. Nadalje, u ovom Prijedlogu zakona ima alkemije. Zamolio sam dva puta da brojke iz obrazloženja stavimo po strani jer su stara 6 mjeseci i prije Državnog proračuna za ovu godinu. I kolegi iz HDZ-a nije bilo jasno kako u obrazloženju piše da bi efekat bio 645 milijuna, a sada sam spominjao značajno veća sredstva. Točno. Jer smo mi tada predlagali da neoporezivi dio plaće bude 2000 kuna i tada bi neto efekat ovih promjena bio oko 640 milijuna kuna, to ste tada glasanjem u Saboru odbili i prihvatili Vladin prijedlog da neoporezivi dio plaće bude 1600 kuna. S obzirom da je neoporezivi dio plaće 1600, porezna osnovica je daleko veća nego po našem prijedlogu i zato bi neto efekat u korist općina i gradova bio milijardu 600 do milijardu 800 milijuna, ti puta veći to je … matematike i poznavanja načina obračuna i distribucije ubranog poreza kao i utvrđivanje porezne osnovice i točno je da sada govorimo o značajno većim sredstvima u korist lokalne i regionalne samouprave. Prema našem prijedlogu općine i gradovi na otoku iz poreza na dohodak koji ne financiraju decentralizirane funkcije 64% općine i grad 26% županija i svega 10% u fond za izravnanje decentraliziranih funkcija. Na otocima gradovi koji financiraju decentralizirane funkcije, 64% njima 26% županiji, 10% fond za izravnanja. Područje posebne državne skrbi 60% općine i gradovi, 14% županije, 25% za izravnanje decentraliziranih funkcija i ovo je bio naš napor da još više novaca ide na općine i gradove na otocima i posebne državne skrbi upravo vodeći računa da izvorna sredstva ne čekajući decentralizirana sredstva smo, ne čekajući novac iz državnog proračuna po nekim projektima, što veći izvorni prihodi općina, gradova i županija jeste decentralizacija države jeste pomoć aktiviranja njihovim resursima i o bogatim i siromašnim i s time ću završiti. Vlada jedna kriva slika o tome koje su to Hrvatske regije bogate, a koje su siromašne, gdje koliko moramo pomagati i gdje je tko sam kriv što je takav kakav je. S obzirom da su najsvježiji podaci mogući za obračun 2002. godina, nadam se da ćemo dobiti mogućnost obrade i 2003. evo vam samo par podataka za 2002. godinu. Kada se zbroje svi porezni prihodi, svih općina, gradova i županije, dakle tri zajedno, i izračuna po glavi stanovnika te iste županije onda vam ispada sljedeće, da Međimurska županija po glavi stanovnika ostvaruje porezne prihode na godišnjem nivou 1618 kuna, da Krapinsko-županija ostvaruje prihod 1545 kuna, da Zagrebačka županija ostvaruje takav prihod 2297 kuna, Karlovačka 2281, Koprivničko-križevačka 2300, ličko-senjska 2614, Splitsko-dalmatinska 2649. Dakle, nije uvijek impresija i osobni sud da li je netko bogat potkrepljen i ovim podacima poreznih prihoda po glavi stanovnika. I na kraju kolega predsjednik Odbora za lokalnu samouprave naljutio se ne na činjenicu što o ovome sada raspravljamo nego na činjenicu da je matični odbor bio spriječen raspravljati o ovoj točci odlukom većine uz opravdanje da nema mišljenja Vlade. I točno je da smo se dogovorili da svi predmeti idu na dnevni red Sabora, bez obzira da li je mišljenje Vlade dato ili ne, i to se ovdje izvršava ali u odborima ne, u odborima je ostalo staro pravilo da predstavnici vladajuće većine ne prihvaćaju raspravu ako nema mišljenje Vlade, na taj način nije ni mogao matični odbor raspravljati. Pa bi bilo dobro da ovo gentlemensko dogovoreno pravilo prije promjene Poslovnika uvedemo u matična, odnosno saborska tijela pa u tom kontekstu poziv vladajućima da ne sprečavaju više rasprave u odborima na stari način i uz stare izgovore. Molim vas, pozivam vas pustite Zakon u drugo čitanje, predložit ćemo da se primjenjuje od 1. 1. iduće godine, kao kompromisno rješenje, da ovogodišnji proračun ne diramo, učinimo napor zajednički pomognimo općinama i gradovima da znaju s koliko novaca će raspolagati u idućoj proračunskoj godini. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, uvaženi zastupnik STazić izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kolega Lesar ovaj vaš zadnji apel pustite ovo u drugo čitanje da pomognemo jedinicama lokalne samouprave, uvjeren sam pada u gluhe uši. Posve je originalan odnos ove Vlade prema jedinicama lokalne samouprave i prema problemu decentralizacije. Decentraliziraju se obaveze, ali ne decentraliziraju sredstva, to je obrazac ponašanja, a premijer u svom inauguracijskom govoru kao predsjednik Vlade najavljuje opću decentralizaciju. Vidite, kada je povećavan neoporezivi dio plaće odnosno ovaj iznos osobnog odbitka sa 1500 na 1600 kuna upozoravali smo neće građani od toga imati puno, 100 kuna neće oni primijetiti, bivša je Vlada u tome bila izdašnija pa je sa 1000 podigla taj neoporezivi dio na 1500 kuna, 500 kuna je povećala neoporezivi dio. Ali je istodobno i mijenjala Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave da bi nadoknadila tu štetu jedinicama lokalne samouprave. Ova Vlada povećava neoporezivi dio za 100 kuna ali odbija ovakav prijedlog Zakona, ne nudi ni svoj prijedlog zakona, pa znači tih 100 kuna je isplatila i isplaćuje na štetu jedinica lokalne samouprave, ne iz centralne blagajne jer ovi će imati manje. Značio s jedne strane tako politički poeni, ali nisu bog zna kako veliki jer vrijede svega 100 kuna, a s druge strane ogromna šteta, jer ta šteta iznosi 320 milijuna kuna za jedinice lokalne samouprave, tim povećanjem za 100 kuna neoporezivog dijela, ovi ostaju bez 320 milijuna kuna, a nitko im te novce ne daje nazad. Nitko. Kakav je odnos Vlade prema jedinicama lokalne samouprave dovoljno svjedoči sudbina ovog zakonskog prijedloga evo tu je od 6. rujna u saborskoj proceduri, nema mišljenja Vlade, nije Vlada našla vremena da se koncentrira oko ovoga problema pa da da argumentirano mišljenje. Nema. Nema mišljenja odbora, pa čak ni matičnog i to čujemo zašto, jer parlamentarna većina, jer HDZ ne dozvoljava da se u matičnom odboru otvori rasprava o ovoj temi, bez mišljenja Vlade, ne znamo zašto. DA li to članovi Odbora iz HDZ-a ne mogu formulirati svoje mišljenje ako ne dobiju mišljenje Vlade, zašto nije raspravljala. Ako mogu trebali ste raspravljati o tome, da čujemo što matični odbor o tome misli. Takav se odnos prema jedinicama lokalne samouprave mora promijenit. Slušajte, ne možemo mi stalno na njih svaljivati sve nove i nove obaveze, a ne davati im novac. To tako dalje neće moći. Daljnjom centralizacijom ili bolje reći zaustavljanjem decentralizacije građani se pretvaraju u podanike. Svemoć ministra jača. Ministar financija arbitrarno kod donošenja proračuna uz podršku dakako i blagoslov parlamentarne većine određuje koji će se projekti u kojoj jedinici lokalne samouprave raditi, a koji ne. Da li po političkom kriteriju, da li po zavičajnom kriteriju, sasvim svejedno. Ali taj kriterij je arbitrarni. Ja se zapravo čudim, ja se vama čudim mi stojimo pred lokalnim izborima. Kako ćete gospodo HDZ-ovci izići pred birače u općinama, gradovima i županijama? Kako ćete vi njima objasniti zašto? Zašto vi odbijate prihvatiti ovaj zakon? Zašto vi odbijate da ti ljudi dobiju sredstva i da mogu obavljati normalno svoju funkciju? Zašto nećete da porez na dohodak ostane jedinicama lokalne samouprave? Pa od čega će oni sufinancirati školstvo? Od čega će sufinancirati zdravstvo? Od čeg će raditi popravljati te nerazvrstane ceste? Od čega će vatrogastvo plaćati, od čega? Jer sad kad počnu predizborni skupovi, onda im to objasnite. Od čega? Ali im recite da ste odbili ovaj prijedlog Zakona HNS-PGS, koji svi drugi parlamentarne stranke podržavaju. To im objasnite. Kakvu im poruku šaljete? Pa znate kakva je to poruka? Pa nećete vi gradonačelnici, načelnici općina, župani nećete vi odlučivati koju ćete školu graditi ili popravljati na svom području, koju ćete zdravstvenu ustanovu graditi ili popravljati, koju ćete nerazvrstanu cestu obnoviti. Ne, nećete vi. To će ministar o tome odlučivati. Pa se nastojte ili dodvoriti ministru ili biti poslušni ili na neki drugi način ishoditi da dobijete kakve takve novce. Da ovo nije slučajno potpuno me uvjerio govor gospodina Markovinovića koji je nastupio u ime HDZ-a. On kaže, da su porezne olakšice i povrat poreza show program. Da je to show program. Ja nisam vjerovao da sam dobro čuo. Da li je to show program gospodine Markovinoviću pitajte građane, koji temeljem tih olakšica dobivaju povrat poreza? To njih pitajte, da li je to show program? Gledajte, sad je posve jasno nakon ovakvog nastupa HDZ-a, nakon ovakvog ne stava Vlade, jer Vlada nema stava, nakon opstrukcije rasprave u matičnom odboru, posve je jasno, da je najava premijera Sanadera s početka mandata slijedi sveopća decentralizacija, neistina. Nikakve decentralizacije nema, nikakvoj decentralizaciji građani ove zemlje se ne mogu nadati dok god parlamentarnu većinu, dok god vlast u ovoj zemlji obnaša HDZ-e. Hvala.
Replika, povreda Poslovnika. Marija Bajt, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Stazić je u niz navrata povrijedio Poslovnik Hrvatskog sabora članak 214., gdje je omalovažavao i vrijeđao zastupnike Hrvatske demokratske zajednice neprimjereno. A što se tiče govora o Odboru za lokalnu samoupravu i na način da je Odbor za lokalnu samoupravu nema većina u tom odboru nema svog mišljenja bez mišljenja Vlade, nažalost gospodin Stazić je zaboravio da je u ovom Saboru bez mišljenja Vlade na odborima se nije raspravljalo niti u Saboru, a nakon konsenzusa koji je postignut predsjednika stranaka u Parlamentu, da je dogovoreno da će na sjednice Sabora ići bez mišljenja Vlade prijedlozi zakona, ako klubovi ili zastupnici predlože, a gospodin predsjednik Odbora..
I vi sada kršite Poslovnik..
..nije ponovno sazvao, zato što uz uvrede, ovo je vezano gospodine potpredsjedniče, jer uz uvrede koje su išle na račun Kluba Hrvatske demokratske zajednice zastupnika Hrvatske demokratske zajednice i članova Odbora Hrvatske demokratske zajednice u Odboru za lokalnu samoupravu gospodin Stazić je u tom dijelu također koristio. Zato ispravljam da je postignut dogovor parlamentarnih klubova..
Ne možete ispravljati. Povreda Poslovnika i rekli ste za povredu Poslovnika. Ne možete ispravljati povredom Poslovnika.
Onda upućujem kolegu Stazića da ne zna i nema informacije u ovom Saboru i zbog toga je išao uvredama na zastupnike Hrvatske demokratske zajednice.
Ja sam to i sa ove govornice rekao prethodno. Zastupnik..
Kao što uvijek čini.
Ono je bila replika, uvažena? Replika uvažena zastupnica Šolić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo repliciram gospodinu Staziću, i na dio njegovog izlaganja kada je rekao da kako ćete vi izaći na ove lokalne izbore, kako ćete se vi obratiti glasačima. Pa ja ću mu odgovoriti na to. Zastupniče Staziću, ja ću se vrlo lako obratiti prema svojim biračima, jer živim u gradu Zagrebu. U gradu Zagrebu gdje postoje dva Poglavarstva istovremeno, gdje postoje dvije Skupštine istovremeno, gdje je jedna blokada nastala u gradu Zagrebu, gdje se kosi ta blokada između HNS-a i SDP-a. A istovremeno pozivate se na izlaganje gospodina Markovinovića kada je rekao da su se događali show programi. Upravo se sada događaju show programi po gradu Zagrebu sa gospodinom Bandićem, jer obećava svašta, a ništa ne izvršava. Gospodine Staziću 11 tisuća i 600 mještana 4. Brezovice još dan danas je bez pitke vode. Dan danas 11 tisuća i 600 građana iz 4. Brezovice bez vodoopskrbe, nemaju vrtića, nemaju škole područne, sve su u raspadu, stare preko 150 godina. Vrlo lako ćemo mi izaći na izbore i zapitati za naš prirez koji ide u kasu grada Zagreba, u proračun grada Zagreba, 18% prireza. A od 18% prireza u 4. Brezovicu nije otišlo od toga niti 0,5%. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Stazić.
Vidite građani grada Zagreba već danas u anketama kad se izjašnjavaju o Gradskoj upravi iznose pozitivno mišljenje. U tim anketama SDP-e stoji znatno bolje od HDZ-a u gradu Zagrebu. A ja sam uvjeren da će takav biti i izborni rezultat. Ali to prepustimo građanima. To prepustimo građanima. Kad sam govorio o tome, što trebate objasniti građanima, onda sam vrlo precizno rekao da im trebate objasniti ovo, zašto odbijate ovaj zakonski prijedlog? Zašto odbijate to da te jedinice lokalne samouprave dobiju decentralizirana sredstva, da mogu graditi ili obnavljati škole, vrtiće, ceste. Pri tome nisam bio uvredljiv ni prema kome osim ako je to moje pitanje uvredljivo što ćete im reći. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Korenika. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Riječ ima uvaženi zastupnik Vlado Jelkovac.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege zastupnici! Vezano uz raspravu i raspravljajući o ovom prijedlogu zakona rekao bih da mu je moguće pristupiti dakle na dva načina. Jedno je određujući se prema samom konkretnom prijedlogu a drugo govoreći generalno o stanju i na neki način perspektivama lokalne samouprave. Ovaj konkretan prijedlog ja ne bih podržao iz razloga što je on dakle upućen pred stanovito vrijeme zajedno s prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o porezu na dohodak koji nije ostvaren u predloženom modelu, dakle prihvaćajući ono povećanje predloženo sa tisuću i 500 na 2 tisuće kuna osobnog odbitka nego je onda tisuću 600. Dakle, i kompletna ona matematika koje je ovdje bila izvedena pada u vodu, rečeno je to već, dakle donesen je u međuvremenu i državni proračun i ta struktura dakle više ne stoji. I drugo što je po meni važnije od ovoga što sam rekao kao razlog. Ja mislim da mi niti jednim parcijalnim zakonom koji regulira pitanja financiranja lokalne samouprave ne možemo riješiti problem lokalne samouprave. Držim da problematici lokalne samouprave prilikom analize i predlaganja nekih rješenja moramo prići cjelovito na način da promijenimo to dakle kompletno zakonodavstvo, Zakon o lokalnoj samoupravi i isto tako i dakle Zakon o financiranju lokalne samouprave. Jeste 2001. godine dakle u procesu u početku decentralizacije županije i veći gradovi preuzeli su tzv. decentralizirane funkcije u dijelu osnovnog školstva gradovi veći a županije dodatno i srednje školstvo socijalnu skrb kroz centre za socijalnu skrb i domove za stare i nemoćne, i posebno zdravstvo. Naravno da sa 9,4% dodatnog udjela u porezu na dohodak nije bilo moguće financirati te dodatne funkcije i fond poravnanja je dodatno omogućavao da se u određenom standardu koji je bio propisan te djelatnosti mogu pokrivati. No, pitanje koliko je fond poravnanja već i u svom nazivu sretno rješenje kad i oni koji su najbogatiji moraju koristiti sredstva iz fonda poravnanja. Po svom nazivu fond poravnanja je neka institucija ili tijelo koje omogućuju da oni bogatiji pomažu onima koji nisu dovoljno prihodovali da bi mogli određene osnovne funkcije pokrivati. Posebno veliki teret a koji je dan poglavito županijama je zdravstvo odnosno dakle stanje zdravstva i briga o bolnicama jer nažalost one su gotovo u svim županijama preveliki problem s obzirom na veličinu svog proračuna, na broj zaposlenika i dubioza koje već godinama vuku. Ja se dakle zato zalažem za kompletno i generalno novi sustav koji bi riješio i pitanje nadležnosti lokalne samouprave i pitanje adekvatnog osiguranja izvora prihoda za pokrivanje tih obveza koje će se zakonom dati. Nažalost, sve promjene koje su se dešavale do sada išle su na način da su jedinice lokalne samouprave preuzimale nove ili dodatne obaveze ali prihodi koje su pri tome ostvarivale nisu omogućavale da se te dodatne obveze mogu i pokrivati. Mi brzo zaboravljamo i više gotovo da se nitko i ne sjeća kritizirajući određenu centralizaciju koje je naravno bilo da je veliki dio naše države bio u ratu, veliki dio naših jedinica lokalne samouprave ni na koji način nije mogao niti približno pokrivati sve one potrebe koje je imalo, da ne govorim o razrušenim školama, bolnicama, domovima zdravlja, dječjim vrtićima, uništenoj komunalnoj infrastrukturi i naravno da je trebala pomoć države da bi se ta infrastruktura mogla obnoviti. Još 1997. država nije bila u svim svojim granicama, nije bila kompletna jurisdikcija. Obnova je i završavala negdje krajem prošlog tisućljeća sad već ali negdje ta obnova traje još i danas. Zbog toga je dakle ta stanovita centralizacija bila potrebna, ona će još određeno vrijeme biti, međutim niz, niz funkcija zaista moguće je i treba prenijeti na one najniže moguće razine a to su naši gradovi i općine. Zaključno, dakle ovaj konkretan prijedlog zakona na neki način bih se usprotivio njegovoj proceduri odnosno donošenju ali isto tako bih apelirao na Vladu da sa novim cjelovitim zakonodavstvom koje bi regulirao problematiku lokalne samouprave i posebno financiranja lokalne samouprave što prije dođe u proceduru. Hvala.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Lesar.
Hvala lijepa. Dvije stvari poštovani kolega Jelkovac. Sama činjenica da je prijedlog zakona dat prije šest mjeseci i da sam u uvodu rekao da brojke tada i danas nisu istovjetne ne bi mogao biti argumenat zašto ste protiv zakona jer sadašnje brojke idu još više u korist lokalne samouprave pa sam očekivao da će vam to biti argumenat za vašu odluku da podržite zakon. No, nešto drugo me zabrinulo kad ste govorili o županijama nakon uvođenje decentraliziranih funkcija sa 1.7.2001. i da su tu županije došle u neugodnu poziciju zbog stanja u bolnicama. Naime, kada su u pitanju županijske bolnice nisu decentralizirana sredstva ovlasti i upravljanja bolnicama niti za plaće, niti za medicinske troškove, niti za prehranu, niti za lijekove jer je decentralizirana funkcija nadležnu županiju u bolnicama bila samo u dijelu nabave opreme uređaja i prostora. Kakva god sredstva ta bila velika ili mala, redovita ili neredovita ona se nisu smjela i ne smiju se ni danas koristiti za redovno financiranje bolničkih rashoda. Jedina promjena koja je napravljena u odluci o decentraliziranim funkcijama je da čak ni županijska skupština ne može samostalno donositi listu prioriteta ako prije ne dobije suglasnost Ministarstva zdravstva. Dakle, čak niti samostalno utvrđivati prioritete u bolnici sredstvima koja su dana u nadležnost županiji. To je jedina promjena koju ste napravili u decentraliziranim funkcijama.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Jelkovac.
Kolega Lesar nikada se samo na jednom ili na pojedinačnom slučaju ne može donijeti generalna ocjena, no i vaša tvrdnja kako ovim promjenama iz 2001. godine ništa drugo se nije desilo samo dodatna sredstva. Nije točan. Već samo preuzimanje vlasničkih prava je iza sebe preuzelo niz obveza koje iz toga proistječu. A taj karakter vlasništva ili kvazi vlasništvo je nešto drugo kojem se puno, puno toga može govoriti. Hvala.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Vladimir Pleško.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Kao što je malo prije rekao moj uvaženi kolega Vlado Jelkovac ovdje su dva pitanja u stvari otvorena. U ovoj današnjoj raspravi a jedno je političko promišljanje o sustavu jedinica lokalne samouprave načinu funkcioniranja financiranju i svemu ostalom što se provlači kroz ovu današnju raspravu. I drugo pitanje je sam prijedlog ovih izmjena i dopuna zakona. Ja bih ipak na početku rekao nekoliko riječi o samom ovom političkom promišljanju. Jer mislim da ne bi bilo niti fer nit i korektno da se ne sjetimo nekih stvari. Jer ako realno pogledamo sustav funkcioniranja jedinica lokalne samouprave od 90. godine ap do danas vidimo u mnogim stvarima značajni napredak koji se dogodio na prostorima cijele Republike Hrvatske u tome kako se brine i koja se briga vodi o potrebama građana. O udjelu komunalne infrastrukture, u djelu potreba o zdravstvu, školstvu, kulturu i svim ostalim stvarima koje interesiraju građana na pojedinim prostorima. No isto tako je činjenica je ta da moramo uzeti u obzirom neke stvari za usporedbu sa današnjim danima što je bilo i prije 90. te godine kada se da, da tako, tako kažemo vodila jedna briga na jedan decentralizirani način no međutim da mnoge jedinice ondašnje lokalne samouprave znači ondašnjih općina nisu jednostavno vodile brigu o svojim zaselcima, svojim manjim mjestima da je bilo mnogo problema kada su se u mnogim našim sredinama događale situaciju da uz sve ostale poreze koje su plaćali građani da su još morali izdvajati iz svojih osobnih dohodaka 5, 10 čak 15% samo doprinosa da bi negdje se izgradilo koji kilometar asfaltne ceste, da bi se izgradio vodovod da bi s izgradila javna rasvjeta, ili bilo što drugo. I zato smatram kada gledamo cijeli problem lokalne samouprave da u ovom dijelu od 90. te godine pa na ovamo poglavito od 92. godine kada se krenulo u znači stvaranje novog sustava općina i gradova i županija, da se u tom dijelu značajno pridonijelo razvitku svih tih jedinica lokalne samouprave. I da su konačno što je moguće više u pojedinim sredinama ovisno i o znači angažmanu ljudi koji su vodili te jedinice lokalne samouprave da se došlo do značajnih promjena na bolje u kvalitetnijem znači dijelu potreba građana po pitanju komunalne infrastrukture. Ja ću reći samo jedan primjer. Veli se od tih prošlih nekoliko godina desetak godina da su se spuštale samo obveze prema jedinicama lokalne samouprave, a da nije to praćeno i financijskim sredstvima. Jer za jedan primjer, 97. godine postao sam pročelnik za komunalni sustav u gradu Zaboku proračun je bio 7 miliona kuna. Danas je proračun u gradu Zaboku 18 miliona kuna. Ne znam vjerojatno iz vedra neba su se spustili ovi novci ako je došlo do povećanja od 11 miliona kuna u praktički 8 godina u jednoj jedinici lokalne samouprave. No isto tako moramo reći i u drugom dijelu što sam govorio znači da je ovo pitanje ne samo političkog promišljanja nego i samoga prijedloga zakona, da ovaj prijedlog zakona sa ovim predloženom financijskom decentralizacijom koja se propagira ovim izmjenama i dopunama po mojem mišljenju poslužit će samo majorizaciji Republike Hrvatske znači da će od toga korist imati velike sredine veliki gradovi. Činjenica je što je rekao i gospodin Lesar da će možda grad Zagreb imati nešto manje ali će u svakom slučaju imati značajnije više sredstava iz ovih promjena. Ali isto tamo moramo onda uzeti u obzir i sve ostale gradove u Republici Hrvatskoj gdje nije promijenjeno. Znači od Rijeke, Splita. Osijeka, Varaždina, Čakovca i tako dalje i tako dalje. Gdje će dobiti značajnije veća sredstva bi dobila ovakvim zakonom. ON što je bitno reći bitno je reći da male sredine, male općine mali gradovi sa 1000, 2000 stanovnika koji postoje u Republici Hrvatskoj neće imati velike koristi od ovakvoga zakona. Zbog čega neće imati velike koristi. Neće imati velike koristi prvenstveno jednoga razloga što takve male sredine s obzirom na svoj proračun od milion i pol, dva miliona ili tri miliona kuna kada trebaju raditi nekakav veći zahvatu svojoj komunalnoj infrastrukturi kada trebaju graditi školu, kada trebaju graditi bilo koji drugi objekta uvijek su ovisni o pomoći centralne države. I ja se slažem sa postojećim sistemom znači da ne treba decentralizacija ići uvijek u stopu sa znači političkom decentralizacijom, da ne treba u decentralizacijom odlučivanja i financijska decentralizacija. Sigurno je da ovaj zakonski propis neće donijeti kao čarobnim štapićem med i mlijeko svim jedinicama lokalne samouprave donijet će bogatstvo bogatim a po mojem mišljenju osiromašit će siromašne. I još je jedna stvar koju bi htio reći a to je područje državnog interesa. Područja državnog interesa o kojima je govorio gospodin Lesar treba isto tako uzeti u obzir da zakonom o dohotku i dobiti kojega smo prihvatili u sklopu prihvaćanja i proračuna da su odredile neke odrednice i po pitanju znači tih poreznih davanja, porezna na dobit i dohodak za jedinice lokalne samouprave koje se nalaze na područjima od posebne državnog interesa koje privlače investicije. I smatram da najprije i svaki zakon o lokalnoj samoupravi treba upravo imati i voditi brigu o tome da se u područja državne skrbi vrati gospodarstvo. Prvenstveno gospodarstvo, i tek onda na osnovu gospodarstva sa pomoći centralne države da se izgradi i komunalna infrastruktura potrebe u školstvu , sportu i svim ostalim kulturnim potrebama koje imaju te jedinice lokalne samouprave. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Riječ ima uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić.
Hvala lijepa. Pa prije svega želim ali vidim da nema više kolegice Bajt da joj kažem da doista zaključkom vladajuće većine na Odboru za lokalnu samoupravu je rečeno da nećemo stavljati prijedloge tekstova zakona ni ničega drugoga za što nemamo mišljenje Vlade. Nitko nikada ni u kojem obliku u odbor nije dostavio da je postignut neki dogovor pa i razini predsjednika klubova da se mijenja praksa u ovoj Saboru. Ili da se mijenja Poslovnik. Koliko znam u proceduri je izmjena Poslovnika, ali mi još uvijek radimo po postojećem Poslovniku. I uvjeren sam a nekoliko puta sam pokušao staviti neke točke dnevnog reda na dnevni red, pa i ovu prije 6 mjeseci i upravo kada sam ovu točku htio staviti na dnevni red Odbora za lokalnu samoupravi, vladajuća većina je donijela takav zaključak. Prema tome ako i postoji promjena prakse ili slobodnija autentično tumačenje poslovnika ovoga Sabora onda se zna kako se o tome obavještavaju oni koji imaju određene obaveze. Prema tome ako je na predsjedništvu Sabora nešto doneseno postoje kanal put i način.
Gospodine Mršiću hoćete nešto o izmjenama i dopunama zakona?
Da, da, da, kako da ne.
To, ovo nema veze sa izmjenama i dopunama zakona i ovom točkom dnevnog reda rada odbora. Ja vas molim da se usredotočite na temu.
Kako ne gospodine potpredsjedniče. Bilo je onemogućeno matičnom odboru da raspravlja o ovoj temi i ja vas ponovno upozoravam na taj presedan. U raspravi pa i vi ste protumačili moju izjavu sasvim drugačije, i ja vam sada želim reći što je istina, kakva je istina. Ja o tome govorim, jel. Činjenica je da to nije bilo moguće staviti na dnevni red matičnog odbora. To su činjenice i da smo o tome od strane vladajuće većine bili spriječeni. A sad bih još o nekim drugim stvarima, jel. Dakle, ovaj zakon čudi me kolega Pleško je izašao van, čudi me kad govori da će ovim zakonom bogatiji biti još bogatiji, a siromašni još siromašniji. Jer ovaj prijedlog zakona je prvi prijedlog zakona koji jedinicama lokalne samouprave prenosi novac, a ne prenosi nikakve obaveze. Dakle ovo je po prvi puta kad netko predlaže da jedinice lokalne samouprave dobiju više novca a da zato ne trebaju dobiti nikakve daljnje obaveze. Prema tome, svaka općina koja ima makar jednog zaposlenog će dobiti makar jednu kunu više. Prema tome nemoguće je da će siromašni biti siromašniji, a bogati biti bogatiji. Svi će dobiti onoliko više koliko imaju zaposlenih i koliko imaju prihoda od poreza na dohodak po osnovu tih zaposlenih, odnosno koliko poslodavci kod kojih oni rade isplaćuju plaću i porez na plaću tim osobama. A porez na dohodak se plaća prema mjestu gdje ti ljudi žive, dakle prema mjestu, prema mjestu prebivališta. Ali još nekoliko činjenica. Dakle, 90-te godine doista je sve etatizirano. Sve je ova Hrvatska država uzela, općinama i građanima koje su ti građani radili i gradili. Prema tome, uzete su bolnice, uzete su škole, uzete su ceste. Danas imate situaciju u Koprivnici da grad želi sagraditi javnu rasvjetu na križanju županijske i državne ceste, dakle na prostoru koji ni na koji način nije u odgovornosti grada. Da Hrvatske ceste šalju ugovor i račun gradu da grad plati iznos naknade za služnost zemljišta uz državnu cestu koju su sagradili građani općine Koprivnica samodoprinosom koji još uvijek u gruntovnici stoji na grad Koprivnicu gdje su Hrvatske ceste i županijska uprava za ceste trebale financirati izgradnju javne rasvjete. Dakle, a sada kad grad želi riješiti taj problem gdje je poginulo nekoliko ljudi, sada Hrvatske ceste šalju gradu račun za služnost zemljišta na način da ne možete to platiti jednokratno za uvijek, nego lijepo vas obavještavaju da možete platiti jednokratno za 10 godina, ali nakon 10 godina da ćete ponovno morati plaćati služnost zemljišta. Takva vam je, takva vam je situacija na terenu. Isto vam je sa školama, isto vam je i sa bolnicama. I ja se slažem s tim da doista možda negdje se može pojeftiniti nabava ako skupno nabavimo neke uređaje za bolnicu. Ali kolega Bačiću mi smo 2001. godine preuzeli prijevoz učenika u osnovnim školama. Raspisali smo natječaj. Do tada je "Čazmatrans" prevozio djecu na području grada Koprivnice. Dobili smo 25% jeftiniju ponudu za prijevoz djece, za četiri linije više, za kvalitetnije autobuse i za školske autobuse. "Čazmatrans" je djecu prevozio u školu linijama, dakle linijskim autobusima. To se pokazalo vidite u Koprivnici velika ušteda. S tih 25% koliko smo ušparali, mi smo s tim kupili neku opremu u osnovnim školama na području grada. "Čazmatrans" je imao nekvalitetnu uslugu, skupu uslugu i ne po zakonu, zato jer zakon predviđa da ne možete imati linijski autobus za prijevoz školske djece, nego morate imati školski autobus. Ali ako postoji negdje rastrošnost, ako postoji negdje netko tko nabavlja skuplju opremu nego što je kod drugih, a kaznite njega, nemojte kažnjavati one koji racionalno raspolažu sa državnim novcem. A ja vas uvjeravam da u Koprivničko-križevačkoj županiji se time racionalno raspolaže. I uvjeravam vas da sasvim sigurno se može i nabavljala se najjeftinija, najjeftinija oprema u državi Hrvatskoj. Danas je, ponavljam, bilo priče ovdje o bolnici. Znate, u Koprivnici je u skladu sa odlukama Ministarstva zdravstva donesena odluka da se ide graditi nova jedna zgrada u kojoj će dva kata se graditi iz zajma Svjetske banke, a dva kata su trebala se graditi iz ugovora koje je potpisala županija sa Ministarstvom zdravstva. Dakle, županija, Ministarstvo zdravstva i opća bolnica. Vlada je donijela, gle čuda, odluku da se 10 takvih ugovora postoji, da se 5 raskine, a 5 da se nastavlja, da nastavlja graditi s objašnjenjem da negdje radovi jesu počeli, negdje radovi nisu počeli. Igrom slučaja u Koprivnici je već, svi zemljani radovi su napravljeni u trenutku kad je Vlada donijela takvu odluku. I ne samo to, nego na ugovoru koji je potpisan sa izvođačem radova je i potpis predstavnika Ministarstva zdravstva iz ovog Saziva Vlade, iz ovog Saziva Vlade. I sada se objašnjava da Vlada nema mogućnosti dati novac da se ta zgrada izgradi. Biti će malo čudno jer se iz zajma Svjetske banke financira podrum i drugi kat. Ne znam kako će se napraviti prizemlje i prvi kat, odnosno kako će se drugi kat napraviti ako nema prizemlja i prvog kata. Ali postoji način. Pa govorimo o decentralizaciji. Dakle Vlada u svakom trenutku može povećati decentralizirana sredstva za investicije u školstvo u zdravstvo i ne znam što, samo ako to želi. Ako ne želi ostati će na ovome. Vlada nije promijenila minimalne standarde i nije digla količinu novca decentraliziranih sredstava. A može. Škole se mogu graditi ne iz državnih direktnih investicija, nego povećanjem decentraliziranih sredstava. Pa to i je smisao decentralizacije, pa to i je smisao Fonda za poravnanje, pa to i je smisao decentraliziranih sredstava. Ne da se u ministarstvu križa nego da se omogućuje da ono što su lokalni proračuni, odnosno lokalna poglavarstva i vijeća predvidjeli da se gradi, da se to omogući ljudima da se napravi. I to je sve u skladu sa zakonom. Dakle ako se želi u Koprivnici sagraditi interna samo treba reći općoj bolnici u Koprivnici da će dobiti 80 milijuna kuna u 10 godina više decentraliziranih sredstava nego što je predviđeno. I stvar je potpuno čista. Ali ne samo to nego se opću bolnicu u Koprivnici tjera da potpiše ugovor sa Hrvatskim zavodom za zdravstveno osiguranje gdje se povećava iznos godišnji budžet za 5%, a u međuvremenu je ministar zdravstva potpisao ugovor sa liječnicima kojima je obećao povećanje plaća od 12%. A ta bolnica bi trebala iz tih sredstava isplaćivati te plaće. Inače opća županijska bolnica u Koprivnici je jedna od najštedljivijih i najracionalnijih, to vjerojatno, vjerojatno znate. Prema tome, ja apeliram na kolege iz HDZ-a posebice, primjerice kolega Pleška koji je ustvrdio da za razliku od većine svog kluba da nisu prenošene samo obaveze nego i novac, jer je eto u Zaboku povećan proračun, da podrže ovaj zakon jer ovdje po prvi puta doista ćemo prenijeti novac jedinicama lokalne samouprave bez da im povećavamo i stvaramo nove obaveze. I ovo građani Republike Hrvatske očekuju, posebice očekuju pred lokalne izbore, da znaju koga biraju, s kojim ovlastima i s koliko novaca će buduća poglavarstva i vijeća raspolagati. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, uvaženi zastupnik Bačić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa, ja se u načelu slažem sa vašom raspravom. Vi ste ukazali na jedan problem koji postoji ne samo vezano na ovaj zdravstveni dio nego inače kad se radi o nabavama, o obvezi poštivanja Zakona o javnoj nabavi, zakoni moraju postojati da bi imali red, ali isto tako nam nekad pokazuju da striktno provođenje zakona dovodi nas u jednu nekad i situaciju koja baš i nije najbolje rješenje. Ali dok je zakon takav kakav je mora ga se poštivati. To ne znači da ga se ne može mijenjati u onim segmentima koji se pokazuju da nisu dobri u primjeni i ova situacija sad sa ako se vraćamo na bolnicu upravo je to. Jedan dio ugovora je potpisan, a kršio se zakon. Ono što su započeti radovi oni se moraju dovršiti, moraju se dovršiti ne može ostati. Međutim u onim županijama gdje su ugovori potpisani, a nisu u skladu sa zakonom, a radovi nisu započeti, dakle ne može nastati šteta prema onoj drugoj strani koja je ušla u posao, nije ona kriva što mi nismo uskladili sve naše aktivnosti u skladu sa zakonom, tamo se nisu nastavili jel'. Ja samo kažem da rješenja uvijek ima ako ima dobre volje i u Koprivnici će se stvar sa bolnicom riješiti jer ja vidim da imate želju da taj problem riješite i da pomognete u rješenju tog problema, ali ima i centralna vlast da tako kažem i ja mislim da će se to riješiti jel'.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, Mršić.
Pa ja sam želio upravo ukazati na to da se ne kažnjava one koji mogu, one koji hoće nego neka se kažnjava samo one ili neka se skrbi samo o onima koji ne mogu, ne znaju ili neće. A ovdje smo došli u situaciju da se jednom ili nekim generalnim odlukama kazne svi oni. Konkretno na slučaju županijske bolnice kažnjena je županijska bolnica, raskinut je ugovor, odnosno Vlada je donijela odluku o raskidanju ugovora, još nije došlo do tog čina, nesretnog čina, tvrdeći da nisu započeti radovi. Ja ponavljam da su radovi u trenutku sjednice Vlade bili debelo započeti i da je na ugovoru potpis ovlaštenog predstavnika Ministarstva zdravstva i da sporazumi nisu protuzakoniti zato jer se sporazumima Vlada obavezala da će povećati decentralizirana sredstva što je u potpunosti u suglasju sa zakonom. Vlada to može, mora definirati takve standarde i to je činila. Možemo raspravljati samo o onom dijelu koji se govori o izravnom ulaganju u županijske bolnice, to je u Koprivnici 35%, ali to Vlada može posebnom odlukom reći da želi učiniti, dakle da poveća standard u tome. Dakle sporazumi su u potpunosti u suglasju sa zakonom. Ja apeliram na vas da i centralna vlast ima toliko želje, volje i htjenja da se dovrši jedan projekt koji je doista važan da ne dođemo u situaciju i da se ne blamiramo ponovno pred Svjetskom bankom kao što smo sa «bis het helt kerom» o kojem smo danas raspravljali, da zakopamo i završimo podrum i da onda napravimo neznam što jer je i na zahtjev Vlade došlo do izmjene projekta toga, dakle da se gradi zajedno i interna i labos i jedinica intenzivne njege. Ja na vas apeliram da centralna država pomogne u rješavanju tog problema.
Zahvaljujem. S ovim smo iscrpili raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Glasovanje će biti naknadno. Predstavnik predlagatelja je rekao da više neće.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne samouprave. Prvo čitanje, P.Z. br. 156. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika HDZ-a, dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o financiranju jedinica lokalne i područne samouprave koji je predložio Klub zastupnika HNS-a, PGS-a. Molim uključite se. Izvolite.
Žao mi je gospodine predsjedniče što smetam vaš tempo ali zaključak kojega ste sada citirali nije … [[Govornik se ne razumije.]] da prvi put čujemo da takav prijedlog zaključka postoji.
Imate pravo, nije podijeljen, on je usmeno iznijet u raspravi u ime kluba.
A to je bio prijedlog zaključaka usmeno dat.
Da.
Po kojem članku poslovnika, molim vas.
Možemo i slobodnom interpretacijom, takav jedan prijedlog zaključaka imali smo to u praksi ali ne znači da se on ne može i pisano formalizirati.
Pa ja bih molio da se glasanje odgodi dok se to pismeno ne formulira.
Dobro, on je iznijet, on je iznijet na zapisnik.
Kada, gdje, mislim, oprostite ali to još nije bilo zabilježeno u Saboru da na temelju nepostojećeg prijedloga zaključka dajete prijedlog zakona na glasovanje.
Kako nije? Kolega u redu
Hvala.
Dajte formalizirajte taj pa ćemo to nastaviti glasovanje o ovome Zakonu. Prijedlog zakona broj 156, savjetujem prijedlog onaj koji ste stavili u pisanoj formi. Idemo napraviti isto sa onom prethodnom točkom koja se odnosi na Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o financiranju jedinica lokalne i područne, regionalne samouprave. Prijedlog zakona broj 156. To je, dajem na glasovanje Prijedlog zakona koji je predložio Klub zastupnika HNS-a, PGS-a. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je s 34 glasa za Prijedlog zakona, 4 suzdržana, 68 protiv. Nije prihvačen Prijedlog zakona.
Možemo prijeći na sljedeću točku dnevnog reda. - Deklaracija o pravima osoba sa invaliditetom – predlagatelj Klub zastupnika SDP-a Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja deklaracije primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona, članak 155. do 157. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, obitelj, mladež, šport, Odbor za ravnopravnost spolova, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Kod ova dva Odbora za obitelj, mladež i šport i Odbor za ljudska prava imamo upitnike, neznam jesu li oni raspravili ovu točku dnevnog reda. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada je dostavila mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Uvažena zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Polazeći od ideje da su potrebe svakog pojedinca jednako važne, odnosno da te potrebe trebaju biti temelj planiranja na nacionalnoj i lokalnoj razini, sve raspoložive mogućnosti moraju se upotrijebiti na način da se svakom pojedincu osigura jednaka mogućnost za ravnopravno sudjelovanje. Sastavljajući i predlažući Deklaraciju o pravima osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj, Klub zastupnika SDP-a upravo je bio vođen tom idejom. Prema posljednjem popisu stanovništva u Republici Hrvatskoj živi 429 tisuća 421 osoba sa invaliditetom. Od toga ih je 4% stradala u prometnim nesrećama, 10% u Domovinskom ratu, 24% na radu, 8% su invaliditet stekli rođenjem. U invalidskim kolicima se kreće 7 tisuća 201 osoba. Slijepih osoba u Hrvatskoj je oko 5 tisuća, a osoba s mentalnom retardacijom oko 120 tisuća. No, najtužnija brojka je 12 tisuća 488 trajno nepokretnih osoba vezanih uz krevet. Dobna struktura osoba s invaliditetom je sljedeća. Do 14. godine 6 tisuća 737 djece s poteškoćama u razvoju, s trendom porasta jer moram vam još jedanput ponoviti da se kod nas još uvijek rađa u odnosu na europski prosjek više djece s cerebralnom paralizom i to duplo. Od 15 godina do 24. godine života su 9 tisuća 692 osobe. Od 25. godine do 44. godine života 78 tisuća 137 osoba. Od 45. do 64. godine života 185 tisuća 428 osoba i od 65. godine života na više 148 tisuća 170 osoba, a kod tisuću 257 osoba je nepoznat uzrok invalidnosti. Njihova prava regulirana su kroz 250 zakona, ali na žalost mnogi od njih su neprovedivi i sprječavaju osobe s invaliditetom da se u potpunosti koriste njima. Upravo zbog toga u ovoj Deklaraciji stavljen je naglasak na neujednačenost prava osoba s invaliditetom i učestalo kršenje istih. Za razliku od ostalih građana osobe s invaliditetom žive u najbjednijim uvjetima izolirani i isključeni iz svojih zajednica zbog barijera u politici, okolišu i stavovima. One su bez sumnje najveća i najdiskriminiranija grupa u zemlji čija se ljudska prava sustavno krše. Te povrede prava koje se čine su zbog nedostatka odgovarajućeg stambenog rješenja, zdravstvene zaštite, obrazovanja, zaposlenje i stambenog rješenja, zdravstvene zaštite i uključenja u društvo. Prava koja imamo kroz razne zakone se uglavnom ne sprovode u punini ili ignoriraju. Deklaracija naglašava potrebu borbe protiv diskriminacije osoba s invaliditetom putem različitih mjera poboljšanja i položaja i uklanjanja nerazumijevanja za status i probleme s kojima se susreću. U mišljenju Vlade Republike Hrvatske od 11.11.2004. godine predlaže se Hrvatskom saboru da ne prihvati Deklaraciju o pravima osoba s invaliditetom iz razloga, citiram: «Predlagatelj kao osnovni povod za donošenje deklaracije navodi neujednačena prava osoba s invaliditetom arhitektonsko-urbanističke zapreke, nedostatnu participaciju osoba s invaliditetom u procesima odlučivanja, nedovoljnu informiranost osoba s invaliditetom i šire javnosti, učestalo kršenje prava osoba s invaliditetom, pretežitu ovisnost osoba s invaliditetom o sustavu socijalne skrbi, nedovoljno reguliran sustav zapošljavanja, neodgovarajući uređeni sustav obrazovanja i profesionalne rehabilitacije.» Ne znam da li je Vlada upoznata, ali nijedna mjera nije poduzeta da se navedeno spriječi ili ublaži. Da li je to briga prema osobama s invaliditetom? Da, predlagatelj između ostalog navodi i to jer smatramo da je bez obzira što je Vlada Republike Hrvatske još 21. lipnja 2001. godine prihvatila temeljni razvoj dokumenta koji je potreban za stvaranje nužnih pretpostavki za punopravno članstvo u Europskoj uniji, načela razvitka Republike Hrvatske kojim se postavljaju ukupni razvojni okviri za preobražaj Hrvatske u civilno, ekonomski uspješno i demokratsko društvo. Tragom toga donijeta je Nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. godine. Međutim, potrebna je međuresorna koordinacija u njenoj provedbi za koje je zaduženo Povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za osobe s invaliditetom, ali došlo je do tzv., raspada sistema zbog izmijenjenih nadležnosti i naziva tijela Državne uprave, a neka su prestala postojati. Iako nadležni za provođenje, odnosno neprovođenje Nacionalne strategije upravo to navode kao razlog, a ne nedovoljnost sluha za probleme i potrebe osoba s invaliditetom. Do sada nijedna mjera iz Nacionalne strategije nije provedena, a tek su na ovoj sjednici donesene izmjene i dopune Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju koji je usvojen 2002. godine. A revidiranje Nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom čini mi se nije još nikome ni u najduljim mislima. Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom tek je osnovan krajem prošle godine i zbog toga su mnogi korisnici tog Fonda bili zakinuti za ostvarivanje svojih pripadajućih prava. Još jednom napominjemo da se ne slijede zadani rokovi, bez obzira što u svom obrazloženju Vlada Republike Hrvatske napominje da su nadležna tijela Državne uprave uvrstila mjere iz Nacionalne strategije u svoje godišnje planove i programe. Kako objasniti da u prošloj godini u prvih 11 mjeseci 2004. godine za praćenje i unaprjeđivanje politike za osobe s invaliditetom od predviđenih 250 tisuća kuna nije potrošena ni lipa? Tek se krajem godine bez ikakvih kriterija dijelio novac, no to ne znači da su i programi bili kvalitetni. Da li se i to može nazvati unaprjeđivanje politike za osobe s invaliditetom? Ako je to briga, molim vas da se više na taj način ne opterećujete. Osobe s invaliditetom traže jednake mogućnosti, a ne milosrđe, traže i pristup društvenim bogatstvima. Djelovanje se mora usmjeriti na rehabilitaciju pojedinca kako bi bio sposoban uključiti se u društvu kako bi se prilagodio potrebama svih ljudi. Često barijere u društvu vode u diskriminaciju i isključenje iz zajednice. Statistički podaci pokazuju neprihvatljivo nisku obrazovnu razinu te razinu zaposlenosti ljudi s invaliditetom. Tretiraju se kao nevidljivi građani jer je diskriminacija temeljna na predrasudama o njima često prouzročena činjenicom kako su osobe s invaliditetom zaboravljene i ignorirane. To rezultira stvaranjem i pojačavanjem barijera u okolišu i stavovima koji onemogućuju da zauzme svoje mjesto u društvu. Samo ona politika koja poštuje ljudska prava svih može uspjeti. Posebice osoba koje su posve ovisne o njezi drugih osoba i njihovih obitelji traže naročitu pažnju društva jer one su često najzaboravljenije od svih osoba s invaliditetom. Osobe s invaliditetom ne smiju biti objektom milosrđa i tretirati se kao pacijenti. Ne smiju se obilježavati kao ljudi koji su ovisni i nezaposlivi već im dati mogućnost i pružanje aktivnih mjera podrške. Mi kao društvo moramo raditi na promjeni stavova jer samo zakon nije dovoljan. Bez snažnog angažmana cijelog društva, uključujući i ljude s invaliditetom i njihove organizacije u osiguravanju svojih prava zakonodavstvo ostaje samo prazan okvir. Zato je edukacija javnosti važna i kao podrška zakonskim mjerama u razvijanju razumijevanja za potrebe i prava osoba s invaliditetom, a i za borbu protiv predrasuda i stigmatizacije. Potrebno je promovirati službe za neovisno življenje i inkluziju osoba s invaliditetom. Mnogima je u svakodnevnom životu potrebna pomoć i njega. Službe koje to omogućuju moraju davati kvalitetne usluge temeljene na potrebama osoba s invaliditetom, moraju biti integrirane u društvo i ne smiju biti uzrokom segregacije. Naročito je potrebna podrška obiteljima osoba s invaliditetom, posebice djece s poteškoćama u razvoju i osoba koje su posve ovisne o njezi druge osobe i nisu sposobne same se zastupati. Takva podrška ima nezamjenjivu ulogu u njihovom obrazovanju i uključenju u društvu. Uzimajući to u obzir potrebno je donijeti mjere za obitelji kako bi im se omogućila njihova podrška za osobe s invaliditetom na najpotpuniji način. Već sam nekoliko puta spomenula kako osobe s invaliditetom moraju imati pristup cjelokupnim zdravstvenim, obrazovnim, profesionalnim i socijalnim uslugama te svim onim mogućnostima koje su dostupne i građanima bez invaliditeta. To traži promjene u sadašnjoj praksi na više razina. Potrebe za pristupačnošću različitih grupa osoba s invaliditetom treba uzeti u obzir i prilikom planiranja bilo koje aktivnosti, a ne onda kada su planovi već gotovi. Ne znam iz kojih razloga je u prošloj godini u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi od sredstava predviđenih za pristupačnost objekata nije potrošena ni lipa. Također me je strah da se počelo sa starom praksom kašnjenja isplate socijalnih pomoći i osobnih invalidnina. Prošli mjesec isplate su došle 27. u mjesecu, a za ovaj mjesec isplate, čini mi se, nisu ni krenule. Posebni se napori trebaju poduzeti na unaprjeđivanje pristupa osoba s invaliditetom zapošljavanju. Ovo je jedan od važnih načina borbe protiv isključenja osoba s invaliditetom iz zajednice i u promicanju njihovog neovisnog života i dostojanstva. Vjerujem da će Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom biti na tragu navedenog. Sudjelovanje osoba s invaliditetom ne smije se ograničiti samo na primanje, informacije i pružanja potpore i odluke. Zapravo, na svim razinama odlučivanja trebalo bi osnažiti postojeće mehanizme za konzultacije i dijalog koji će omogućiti osobama s invaliditetom da kroz svoje organizacije daju svoje doprinose prilikom planiranja, nadzora i ocjenjivanja svake poduzete mjere. Snažan savez između državnih institucija i organizacija osoba s invaliditetom temeljna je poluga za najdjelotvorniji napredak jednakih mogućnosti sudjelovanja u društvu osoba s invaliditetom. Mislim da bi Vlada Republike Hrvatske trebala preispitati sadašnji zakonski okvir na polju borbe protiv diskriminacijskih primjera u obrazovanju, zapošljavanju, te pristupu robama i uslugama. Vjerujem da će uvođenje pravobranitelja za osobe s invaliditetom potaknuti istragu o ograničenjima i diskriminirajućim barijerama koje limitiraju slobodu osoba s invaliditetom u njihovom punom sudjelovanju u društvu, te poduzeti sve potrebne mjere koje će popraviti stanje. Također bi trebalo preispitati rad službi i sustav prava te osnažiti zakone vezane uz invaliditet kako bi se osiguralo isto pravo. Mišljenja smo kao predlagatelji da bi sa državne razine problematiku osoba s invaliditetom trebalo rješavati na lokalnoj razini gdje su građanima jasni problemi i gdje organizacije osoba s invaliditetom ostvaruju većinu svog djelovanja. Lokalni dužnosnici bi se trebali pozivati kako bi uključili potrebe ljudi s invaliditetom u gradskoj i općinskoj politici, uključujući obrazovanje, zapošljavanje, stanogradnju, prijevoz te zdravstvene i socijalne službe. U Hrvatskoj imamo nekoliko dobrih primjera lokalne zajednice koja uvažava i potrebe osoba s invaliditetom. Na primjer, Grad Zagreb, Koprivnica, Rijeka. Često ono što se ne vidi i ne postoji. Moram naglasiti da su mediji učinili veliki iskorak u senzibilizaciji javnosti o potrebama osoba s invaliditetom. Međutim, mišljenja sam da bi trebalo biti više informacija o osobama s invaliditetom u cilju postizanja svijesti o ljudskim razlikama. Trebalo bi izbjegavati bilo kakav patronizirajući ili ponižavajući pristup. Trebaju se usmjeriti na pozitivni doprinos društva koje mogu dati osobe s invaliditetom kada se barijere jednom prevladaju. Na žalost kod nas je obrazovni sustav što se tiče osoba s invaliditetom dosta loš i neorganiziran, nije dostupan svima i ne bazira se na postavkama jednakosti i sudjelovanja svih. Često zbog bizarnih razloga djeca ne mogu pohađati redovni sustav obrazovanja na primjer kao što su nekoliko stepenica na ulazu u školu ili kao što se jako često u zadnje vrijeme koristi zabrana zapošljavanja stručnih suradnika u nastavi. MI kao društvo bi trebali omogućiti prisutnost osoba s invaliditetom u svim sferama života, jednostavno trebali bi imati svoje dužnosti i svoja prava. Mišljenja sam kao predlagatelji da je potrebno na sve načine osnažiti prava osoba s invaliditetom u društvu i da prihvaćanjem ove deklaracije kao izraz općeg stajališta Hrvatskog sabora o ovom pitanju shvaćamo kao potvrdu temeljnih ustavnih vrednota Republike Hrvatske odnosno kao dodatni korak ka izgradnji Republike Hrvatske kao demokratske i socijalne države a Hrvatskog društva kao osviještenog i socijalno osjetljivog. Vjerujem da će bez obzira na mišljenje Vlade svatko od vas zastupnika i zastupnici glasati o prihvaćanju Deklaracije o pravima osoba s invaliditetom i da ćemo svi zajedno sudjelovati u rušenju barijera, ne fizičkih, ne mentalnih već političkih i da će nam tim činom ljudi biti stvarno ispred politike.
Zahvaljujem. Želi li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za zdravstvo. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Uvaženi zastupnik Turić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnik Hrvatske vlade. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 19. sjednici Odbora održanoj 25. studenog 2004. godine raspravio je deklaraciju o pravima osoba sa invaliditetom kojem je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavio Klub zastupnika SDP-a, od 29. rujna 2004. godine. Odbor je Deklaraciju raspravio kao matično radno tijelo sukladno ovlasti Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno obrazlažući razloga predlaganja deklaracije predstavnica predlagatelja je istakla da Deklaracija po mišljenju predlagatelja predstavlja izraz općeg stava društva, potvrđuje da se želi ostati kod stavova usvojenih Nacionalnom strategijom jedinstvene politike za osobe s invaliditetom 2003. do 2006. te da će se sukladno materijalnim mogućnostima društva nastojati realizirati sve usvojene mjere. Tijekom rasprave članovi Odbora su se složili da je Deklaracija vrijedan akt koji međutim, moguće samo na deklarativan način govori o pravima osoba s invaliditetom te zapravo ponovno deklarira sva već utvrđena i propisana prava osoba sa invaliditetom. Osnovni cilj socijalne politike Vlade Republike Hrvatske je poboljšanje položaja najugroženijeg dijela stanovništva među kojima su osobe sa invaliditetom i sve socijalno osjetljive skupine građana. Tako je 1999. godine donesen Nacionalni program za poboljšanje kvalitete življenja osoba s invaliditetom, te 2003. Nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe s invaliditetom 2003. do 2006. a temeljem ova dva akta i niz pozitivnih zakonskih propisa, na taj način utvrđene su mjere kojima će se promicati i osiguravati prava osoba sa invaliditetom. Nasuprot tome predložena Deklaracija samo deklarira prava bez osiguranja njihove provedbe i zaštite, pa se njenim donošenjem ne bi bitno utjecalo na promicanje i poboljšanje položaja osoba sa invaliditetom. Iako se po mišljenju članova Odbora Nacionalna strategija ostvaruje sporo ili nedovoljno, u raspravi je upozoreno da je Nacionalna strategija akt koji je usvojen prije godinu dana za razdoblje od 2003. do 2006. godine s konkretnim mjerama, rokovima i nositeljima provedbe. Stoga po mišljenju većine članova Odbora treba proći dulje vremensko razdoblje da bi se mogla ocijeniti učinkovitost predloženih mjera, ukupno postignuti rezultati i moguća potreba redefiniranja određenih dijelova Nacionalne strategije. Bez obzira na sve do sada učinjeno treba i dalje prvenstveno kroz predlaganje Zakona i podzakonskih akata osigurati učinkovitiju primjenu deklariranih propisanih prava osoba s invaliditetom u stvarnom životu pojedinca. Paralelno s tim treba osigurati odgovarajuća sredstva u državnom proračunu za provedbu mjera prihvaćenih nacionalnom strategijom. Nakon rasprave članovi Odbora su većinom glasova donijeli zaključak da se ne prihvati Deklaracija o pravima osoba sa invaliditetom već da se obveže Vlada Republike Hrvatske da Hrvatskom saboru podnosi godišnje izvješće o provedbi mjera iz Nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom 2003. do 2006. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Još netko od predstavnika Odbora? Želi li predstavnik Vlade? Državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Nino Žganec izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice, uvaženi zastupnici. Želim reći da je Vlada Republike Hrvatske u potpunosti svjesna nepovoljnog položaja jednog dijela osoba sa invaliditetom ali da jednako tako na taj nepovoljni položaj jednog dijela osoba sa invaliditetom je reagirala i reagira u čitavom nizu zakonskih i provedbenih propisa koji su na kraju krajeva očitovani u konkretnoj realizaciji prava iz čitavog niza resora koje osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj ostvaruju. Kao što je ovdje napomenuto Hrvatska i u Ustavnim načelima a onda ponavljam i kroz provedbene propise se deklarirala kao socijalna država i osobe s invaliditetom u tom kontekstu imaju poseban položaj. Obzirom na već dogovorena i prihvaćena načela strategije i zakone i od ovoga Visokog doma smatramo nepotrebnim donošenje ovakve Deklaracije koja nema nikakvu provedbenu, nikakav provedbeni značaj, nego samo još na jedan način ponavlja ono što je već ranije bilo utvrđeno i zbog toga je Vlada Republike Hrvatske svojim mišljenjem predložila ovom Domu da ovu deklaraciju ne prihvati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem državnom tajniku. Prelazimo na raspravu po klubovima. Uvažena zastupnica Ljubica Lalić u ime Kluba HSS-a.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Što reći nakon obrazloženja i predstavnika predlagatelja i državnog tajnika, reći ću u ime Kluba Hrvatske seljačke stranke da će Klub Hrvatske seljačke stranke podržati ovaj prijedlog Deklaracije. Taj Prijedlog deklaracije smo podržali kroz svoje zalaganje i u Odboru za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Žalosti nas stav Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo jer ako se Odbor neće založiti za osobe sa invaliditetom, sa socijalnim i društvenim statusom kao što smo čuli pitam se tko je to u Hrvatskoj tko će se založiti. Ne čudi nas mišljenje Vlade Republike Hrvatske koja predlaže da se ova deklaracija odbije. Vjerojatno je razlog za takav prijedlog samo to što prijedlog Deklaracije dolazi iz oporbenih redova, dolazi iz oporbenog Kluba. Deklaracija ne traži nikakva sredstva iz proračuna. Ne predstavlja nikakav teret za državni proračun. Deklaracija predstavlja izričaj političke volje prema tom segmentu društva. I kad smo prekjučer raspravljali o Zakonu o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom onda smo rekli, da zapravo društvo se mjeri koliko je humano i koliko je socijalno osjetljivo upravo prema tome koliko se bavi dijelom svojih građana koji imaju razne hendikepe i nisu izjednačeni sa većinom građana. Dakle, ako je ovo Deklaracija zaprepašćujuće je i to da je prijedlog da se ona odbije, dakle ne dopusti se ni to da se dade taj izričaj političke volje. A razlozi za donošenje, za ne prihvaćanje Deklaracije koje smo čuli u obrazloženju predstavnika Vlade zapravo su površni, i nisu uvjerljivi. Jer ova Deklaracija nastala je ma ne zbog toga što se izvršava nacionalni program, ne zbog toga što se provodi Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, nastala je zbog toga što se do 2002. godine zapravo za taj dio građana nije napravilo ništa. A onda kad je u 12. mjesecu 2002. godine donesen Zakon o zapošljavanju, on nije proveden, nisu doneseni provedbeni akti i ne samo u 2003. godini, vidjeli smo kod prijedloga Zakona u obrazloženju prijedloga Zakona da je sam predlagatelj utvrdio da iz objektivnih razloga. Ali provedbeni akti nisu doneseni ni 2004. godine. Koji je razlog još za prijedlog Deklaracije? Pa vjerojatno je predlagatelj ponukan na ovakav prijedlog, kad je ušao u iščitavanje izvršenja državnog proračuna za 2004. godinu i kad je krenuo od stavke do stavke koja se odnosi na invalide i vidio da od tih stavaka ili nije uloženo u tu namjenu ništa ili simbolični iznosi, dakako da se postavilo pitanje političkog opredjeljenja ove državne vlasti. I zbog toga su po našem promišljanju predložili Deklaraciju gospodo iz parlamentarnih stranaka Hrvatskog sabora, izvolite se očitovat, da vidimo da li vi iskreno želite ono što ste naslijedili kroz nacionalnu strategiju, što ste naslijedili kroz Zakon o zapošljavanju. Donijeli smo izmjene i dopune Zakona, godinu dana nam je trebalo da razlučimo nadležnosti što po meni nije toliko potrebno i to zasigurno nije opravdan rok. Dakle, sada se želi preispitat naše političko uvjerenje i naš politički stav prema ovom pitanju. Što se tiče nas u Hrvatskoj seljačkoj stranci rekla sam, mi ćemo podržat ovu Deklaraciju, jer mislimo tim ljudima dugujemo barem toliko. Barem toliko. Podržali smo i prijedlog izmjena i dopuna Zakona o zapošljavanju, podržali smo i Nacionalnu strategiju. Zalažemo se za socijalizaciju tih ljudi koji nisu željni Hrvatske pomoći, nego su željni toga da ih se na adekvatan način prihvati i da im se daju mogućnosti koje im inače u svijetu su omogućene i da im se omogući realizacija prava koji smo im na papiru dali, ali u praksi ta prava nisu konzumirana. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-PGS, uvažena potpredsjednica doma Vesna Pusić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub HNS-PGS-a podržat će ovu Deklaraciju, iz razloga koje ću navesti u ovom svom izlaganju. Koja je funkcija socijalne politike? Tj. koja je funkcija interveniranja države u socijalni položaj građana pojedinca? Polazi se u našem i u konvencionalnom razmišljanju često od stava da je funkcija interveniranja države pomoć, da je svrha interveniranja države olakšavanje položaja ljudi koji su iz bilo kojih razloga diskriminirani ili u težem položaju, u ovom slučaju zbog invaliditeta. Međutim, što se države tiče, temeljna svrha interveniranja države nije da se pomogne ljudima kojima je teško i ostat će im teško, ali eto da im se nekako olakša. Temeljna svrha interveniranja države je osiguravanje minimuma građanske jednakosti. Prema tome, interveniranje države u ovom slučaju u provođenje zakona i radikaliziranje zakona koje omogućava izjednačavanje šansi građana sa invaliditetom i onih koji nemaju takve dodatne poteškoće, jeste u svrsi, u smislu funkcioniranja države i država koja nije u stanju svojim intervencijama omogućiti to izjednačavanje građana nije država koja nema socijalnog osjećaja, nego država koja ne funkcionira, to je naprosto loše funkcionirajuća država, jer njezin smisao nije milosrđe. Nažalost, u odnosu prema osobama s invaliditetom kod nas je zavladala neka vrsta generalnog stava i atmosfere da je tu smisao i posao države da ona dijeli neko milosrđe, da ona na neki način tu ljudima čini dobro. Ima organizacija koje su za to zadužene. Milosrđe, ima svoju funkciju u svakom društvu. Postoje organizacije koje se time bavi, i ono ima za svoju funkciju ne da dramatično mijenja položaj pojedinca u društvu, nego da ljudima kojima je teško malo taj teški položaj olakša. Takve organizacije postoje, takva organizacija je Caritas, takve organizacije su razne, dobrotvorne, organizacije koje postoje, ali to nije zadaća državne intervencije. To je zadaća takve vrste organizacija. Ta ideja koja se uvukla u razmišljanje o uopće položaju invalida u Hrvatskoj je da je stav države prema njima treba biti neka vrsta dobročinstva i milosrđa je dodatni razlog zašto mi u Klubu HSN-PGS-a smatramo da je ova Deklaracija dobra i da ima smisla. Ona nema kao što je ovdje rečeno provedbenu snagu u zakonskom smislu. Ali ima onu snagu i doprinosi onome što mislimo da je dodatno i možda još i preduvjet za suvislije, konstruktivnije i pametnije zakone u tom pogledu, a to je mijenjanje načina mišljenja o tome što znači odnos države prema interveniranju u situaciju osoba s invaliditetom, drugim riječima zašto država uopće ima tu obvezu da intervenira u socijalni status i u mogućnosti koje se pružaju ljudima s invaliditetom. Mi moram promijeniti način mišljenja iz ovog državnog dobročinstva i milosrđa koji je karikaturalan država. To nije dobročinstvo države. To je preduvjet da država može funkcionirati, da njezine institucije mogu funkcionirati jer ako ne postoji ta temeljna jednakost i preduvjeti za temeljnu građansku jednakost koja osigurava svima mogućnost i radne i socijalne i politike participacije onda država ne može funkcionirati. Onda je država disfunkcionalna. Prema tome, ova deklaracija po našem mišljenju u prvom redu ima svrhu da promijeni način mišljenja o tome što država uopće radi na polju pomoći interveniranja u položaj osoba s invaliditetom. Država na tom polju ima istu takvu obavezu kao što ima prema bilo kojoj drugoj grupi građana koja je iz bilo kojih drugih razloga ili diskriminirana ili u nepovoljnijem položaju, ili joj treba dodatna intervencija da bi se izjednačila sa svim ostalima koji u toj državi kao građani funkcioniraju i koji postoje. Prema tome, svrha ove deklaracije je ne samo da utječe na buduće zakonodavstvo nego da utječe i na promjenu stava, promjenu temeljne filozofije, promjenu načina mišljenja o tome da je interveniranje i dodatna pomoć osoba s invaliditetom od zapošljavanja do kretanja, do svih ostalih prava koja imaju da je to zadaća i obaveza države a ne njezina dobrota ili ne daj Bože milosrđe. Milosrdne države kao što je poznato u povijesti uvijek su bile najopasnije. E sada, kakve veze ova deklaracija ima dodatno sa provedbom odnosno sa zakonodavstvom? Pa i po nalazima Europske unije i po našem vlastitom iskustvu glavni problem Hrvatske u prilagođavanju našeg zakonodavstva europskom zakonodavstvu nije mijenjanje zakona. Mi tu koliko toliko uspijevamo nego je provedba zakona. Dakle, to da zakoni koje promijenimo u ovom Saboru onda stvarno budu zakoni ove zemlje koji se i provode na terenu. Prema tome, tu smo najslabiji i primjerice jedna od razlika u pregovorima koje će Hrvatska imati sa Europskom unijom i pregovorima koje je imalo deset zemalja koje je upravo ušlo u Europsku uniju je i to da se kod tih zemalja gledalo promjena zakonodavstva. Kod nas će se gledati i provedba zakonodavstva, dakle i primjena. Ova deklaracija doprinosi tome da se neki od zakona koji već postoje eventualno izvrši određeni pritisak da se počnu i primjenjivati. Primjerice, postoji obveza državnih tvrtki da zapošljavaju osobe s invaliditetom, postoji stimulacija tvrtki općenito da zapošljavaju osobe s invaliditetom. Da li je tome tako? Nije. Danas primjer, čovjek građevinski inženjer pokušao se zaposliti u Hrvatskim cestama visoki stupanj gluhoće, ne možete ni primijetiti kako je sposoban komunicirati i govori artikulirano nije bio u stanju se zaposliti sa različitim još dodatnim komentarima koje je to popratilo. Državna tvrtka, da li postoji na svakih 50 zaposlenih jedna osoba s invaliditetom? Očito i sigurno ne postoji. Prema tome, kad i postoje zakoni očito je da se ti zakoni ne provode i ne primjenjuju onako kako su ovdje doneseni i mi kako vidimo u Klubu HNS-a PGS-a svrhu ove deklaracije je da doprinese upravo tome s jedne strane mijenja se svijest iz države djeliteljice milosrđa u državu koja je obaveza osigurati svima građansku jednakost. I s druge strane, doprinosi se osvještavanju javnosti o tome da ti zakoni postoje i ne samo da postoje nego da se ti zakoni moraju provoditi jer ako se ne provode kad se radi o osobama s invaliditetom jasno je da se neće provoditi i u mnogim drugim situacijama koje će se prije ili kasnije razbiti o glavu svakom u ovom društvu. Prema tome, smatramo da ova deklaracija ima i ide u pravcu ta dva važna cilja, promjena stava države prema osobama s invaliditetom i podrška primjeni zakona koji se danas ne primjenjuju. Iz tog razloga Kluba HNS-a i PGS-a podržat će ovu deklaraciju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Riječ ima u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice uvažena zastupnica Ruža Lelić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege! Vrijednost svakog društva mjeri se njegovim odnosom prema posebno osjetljivim skupinama kao što su djeca, stariji i nemoćni i svakako osobe sa invaliditetom i mislim da se u tome svi slažemo. Izneseno je u više navrata jučer kad smo raspravljali o zakonu i danas da takvih osoba u društvu ima oko 10% i Hrvatska se sa tom brojkom uklapa u jedan prosjek. Da je takvih osoba po broju uzroka invalidnosti najveći je broj prouzročeno bolešću, zatim dolaze oni koji su invalidi rada i mislim da na ove dvije skupine sigurno možemo dobro preventivno djelovati. Preventivno možemo djelovati na invalide čija je posljedica prometne nezgode. Ali posebnu pažnju treba posvetiti osobama koje ima invalidnost od rođenja a takvih je oko 25 tisuća, zatim osobe koje su trajno nepokretne a njih je oko 12 tisuće te one koje su pokretne u invalidskim kolicima oko 7 tisuća i 200. Vlada Republike Hrvatske je još 14. listopada 1999. godine usvojila Nacionalni program za poboljšanje kvalitete življenja osoba sa invaliditetom. Vlada u prošlom sazivu ocijenila je potrebnim donijeti i Nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom od 2003. do 2006. kao nadogradnju ranije donesenu u nacionalnom programu. U toj nacionalnoj strategiji utvrđeno je stanje u pitanju zdravlja, obrazovanja, športa, rekreacije, profesionalne rehabilitacije, zapošljavanja, mirovinskog osiguranja, pomoći stanovanja, mobilnosti, pristupačnosti javnim površinama i stambenim objektima. Provedbu te nacionalne strategije prati povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za osobe sa invaliditetom a nadležna tijela državne uprave uvrstila su mjere iz nacionalne strategije u svoje godišnje planove i programe. Zatim, Vlada u svom očitovanju ističe da Povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za ljudska prva u okviru je svog djelovanja priprema i nacionalnu strategiju za suzbijanje svih oblika diskriminacije kojim će biti utvrđene i posebne konkretne mjere za promicanje i zaštitu osoba sa invaliditetom. Posebno važno je pitanje profesionalna rehabilitacija i zapošljavanje o čemu smo raspravljali jučer i izmjene zakona koje ćemo nadam se usvojiti a sve u svrhu kako bi se omogućila učinkovitija primjena deklariranih i propisanih prava osoba sa invaliditetom u stvarnom životu. Ministrica je najavila i osnivanje pravobranitelja za osobe sa invaliditetom. Vidimo da smo nabrojali veliki broj mjera koje su već do sada donesene. Vlada Republike Hrvatske je predloženoj deklaraciji prišla vrlo ozbiljno i odgovorno te je tekst deklaracije dostavila možemo reći svim ministarstvima. Ministarstvo branitelja, okoliša, mora, gospodarstva, znanosti, kulture i financija. S tim se pokazuje koliko drži do prava ali i ostvarivanja prava osoba sa invaliditetom. A to ujedno govori i koliko je to pitanje interdisciplinarno. Predloženu Deklaraciju razmatrala je i stručna skupina Koordinacije za društvene djelatnosti i ljudska prava. I na svojoj sjednici 9. studenog 2004. godine predložila je da Vlada Republike Hrvatske predloži Hrvatskom saboru da ne prihvati predloženu deklaraciju. Postojeća Nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom od 2003. do 2006. je operativni nacionalni dokument sa određenim konkretnim mjerama i nositeljima provedbe. Prava osoba sa invaliditetom utvrđena su u nizu međunarodnih ugovora koje je prihvatila i Republika Hrvatska. Prava su ugrađena i u ustavnu, ustavna su kategorija i provedbeno regulirana u nizu zakona. Ja bih sada malo se osvrnila i ovo, na ovu predloženu predloženu Deklaraciju. U predloženoj Deklaraciji o pravima osoba sa invaliditetom samo su deklarirana prava bez osiguranja njihove učinkovite provedbe i zaštite te se njenim donašanjem ne bi znatnije utjecalo na promicanje, poboljšanje položaja osoba sa invaliditetom. Ako pogledamo samu Deklaraciju pa samo njen prvi članak ja bih rekla da je vrlo nespretno napisan pa kaže da je «osoba sa invaliditetom svaka osoba koja je zbog tjelesnog ili mentalnog oštećenja, to je u redu, privremeno ili trajno kaže prošlog, sadašnjeg ili budućeg, urođenog ili stečenog», pa onda kaže «odstupanje od tjelesne, fizičke strukture» i tako što mislim da same formulacije su neuobičajene. Zatim u mnogim člancima, kažem deklarirano samo navodim, navodi pojedine mjere: uklanjanje prepreka u okolišu, da osobe s invaliditetom imaju pravo na adekvatnu socijalnu zaštitu zatim na ravnopravno sudjelovanje u kulturnim, znanstvenim, znanstvenim obrazovnom i političkom i drugim vidovima života, dostojnu egzistenciju i sve to drugo što zaista nije ništa upitno, ali mislim da sva ta, sva ta već nabrojana, sve to nabrojeno već je zaista zakonski utvrđeno. Slažem se sa kolegicom prethodno da je, da može eventualno nešto staviti naš naglasak o, o našem načelnom opredjeljenju, a mislim da naše načelno opredjeljenje uopće nije upitno. Osobama sa invaliditetom i njihovim obiteljima ja mislim da treba pomoć, pomoć i razumijevanje u društvu kako bi lakše savladale barijere, stekle kontrolu nad svojim životom i bile sposobne uklopiti se u život. Mišljenja sam da smo kao društvo učinili značajan pomak. Ja ne mogu se složiti da se na tom području nije učinilo ništa. Mislim da javnost dobro, vidimo da se zakonski tu podlogu imamo dobru i da smo sve to već ugradili u razne zakone, ali da se kao društvo da smo se tu bitno pomaknuli i da smo tu osjetljivi, da tu populaciju razumijemo i da, ja sam za to, mislim sa ovim pomakom trebamo biti zadovoljni, a normalno trebamo težiti daleko više. Nakon svega mogu zaključiti da je donošenje predložene Deklaracije nepotrebno i nesvrsishodno. S obzirom da se važećim propisima zajamčena prava osoba sa invaliditetom, a njihovo ostvarivanje treba provoditi u skladu sa Nacionalnom strategijom. Klub Hrvatske demokratske zajednice snažno podupire predloženu Nacionalnu strategiju ali i njenu učinkovitu provedbu kao i učinkovito ostvarivanje svih drugih prava tih osoba kako bi se poboljšao njihov položaj i kako bi bili sposobni uklopiti se u društvo. Zato mogu reći da Klub Hrvatske demokratske zajednice ne može podržati ovako sročenu i predloženu deklaraciju. Ovako sročenu i predloženu deklaraciju. Hvala.
Hvala lijepo. U ime predlagatelja gospođa Škulić. Izvolite.
Puno vam hvala gospodine potpredsjedniče. Najprije bih htjela reći što znači deklaracija. To je, riječ deklaracija je očitovanje jedne zemlje o nečemu. Dakle mi kroz deklaraciju očitujemo se o pravima osoba s invaliditetom. Dakle o ljudskim pravima osoba s invaliditetom. Još ovako samo, čini mi se da će ovo biti presedan u Hrvatskom saboru ne prihvati li se Deklaracija o pravima osoba s invaliditetom. Jedino Prijedlog deklaracije Hrvatske stranke prava u 2004. godini čini mi se na 5. sjednici Sabora nije prihvačen, o slobodi govora i izražavanja u Hrvatskom saboru. Čini mi se da jedino ta Deklaracija i da ova neće biti prihvačena. Kolegice Lelić ja nisam zadovoljna pomacima u društvu što se tiče osoba s invaliditetom. Cijela protekla godina je izgubljena. Evo samo malo, što se tiče Nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom, nabrojit ću samo nekoliko mjera od 66. Ovako: Ministarstvo rada i socijalne skrbi izradit će do kraja 2003. godine Izmjene i dopune pravilnika o stjecanju prava na dopust do 7. godine djetetova života i prava na rad s polovicom radnog vremena, punog radnog vremena zbog njege djeteta s težim smetnjama u razvoju, u vezi s proširenjem kruga korisnika obrtnika i osoba koje samostalno obavljaju profesionalnu djelatnost. Nije napravljeno. Državni zavod za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži u suradnji s nadležnim tijelima državne uprave, udrugama osoba s invaliditetom i udrugama koje programski djeluju u korist osoba s invaliditetom izradit će do kraja 2003. godine stručnu podlogu u svrhu uvođenja instituta osobnog asistenta. Napominjem da je radna grupa bila osnovana 2003. godine, da je radna grupa napravila kompletno stanje na terenu. Međutim osim radne grupe ništa se nije napravilo za osobe s najtežim vrstom i stupnjem invaliditeta te predložiti odgovarajuće zakonske rješenja. Ovako ću samo malo preskakati pa ćete vidjeti da niti jedna mjera nije napravljena. Ministarstvo prosvjete i športa u suradnji s Uredom državne uprave u županiji nadležnim za prosvjetu i šport, udrugama osoba s invaliditetom i udrugama koje programski djeluju u korist osoba s invaliditetom, Ministarstvo rada i socijalne skrbi te Hrvatskim zavodom za zapošljavanje izradit će do kraja 2004. godine istraživačko-analitičku studiju u svrhu utvrđivanja stanja u pogledu nezavršavanja srednješkolskog obrazovanja, napuštanja škole, nepolaganja mature ili završnog ispita te formuliranja stručnih podloga kao polazište za planiranje i pripremu budućih aktivnosti. Nije napravljeno. I tako dalje i tako dalje. Mogla bih pročitati svih 66 mjera, a niti jedna nije provedena. Jer Vlada Republike Hrvatske nije našla za shodno da se Nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe s invaliditetom revidira, da se napravi konačno popis ministarstva, ministarstava koja su zadužena za što. Jer je ugašen Državni zavod za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži. Osobe s invaliditetom prešle su u nadleštvo tri ministarstva, a niti nije, niti jedno po ovome nije zaduženo za ništa. Zato i ja na mogu biti zadovoljna, a ni ostali osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Inače što se tiče Deklaracije o pravima osoba s invaliditetom. Sad ću krenuti od svog osobnog primjera. Ja sam ovdje među vama, među vama sada diskriminirana. Iz kojeg razloga? Svi pred, koji govore u ime predlagatelja ili u ime Kluba stoje za onom govornicom. Ja sjedim na svome mjestu. Gdje je moje pravo? Gdje je govornica prilagođena meni? Ali to je jako, jako malo u odnosu na puno veće stvari i puno krupnije stvari koje svakodnevno doživljavamo kao diskriminaciju dakle počevši od onog momenta kada izlazimo iz vlastite kuće pa ne možemo ući niti u škole niti u vrtiće niti na svoja radna mjesta.
Hvala gospođi zastupnici. U ime Kluba SDP-a gospodin zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Slušajući izlaganje predlagatelja pa i rasprave onih koji su se osvrnuli na prijedlog imao sam jednu asocijaciju. Sjetio sam se velikog Ray Charlsa vjerojatno svi znate o kome je riječ. Riječ je o velikom glazbenik jazz glazbeniku koji je potpuno slijep ostvario impozantnu karijeru. Bilo je drugih velikih fizičara, pa čak i sportaša među invalidima. Ta asocijacija zapravo me navela da onome što bez obzira jeli netko aktivni vjernik ili nije što svi baštinimo iz naše kršćanske povijesti i tradicije riječi milosrđe dodamo još dvije druge ključne riječi koje moderno pa rekao bih i postindustrijsko društvo mora vezati uz osobe sa invaliditetom. Druga riječ je solidarnost, to je kategorija koja pripada socijalnoj državi kakva Republika Hrvatska po Ustavu jeste koja jeste bliska milosrđu ali se ipak razlikuje od njega. Ona pretpostavlja dužnost civiliziranog i demokratskog društva da onim svojim građanima koji jesu hendikepirani na ovaj ili onaj način pomogne maksimalno naravno koliko to mogućnosti doživljavaju. I upravo primjer ovih najuspješnijih poput Ray Charlsa dovodi do treće ključne čini mi se riječi danas, a to je integracija. Integracija zato jer invalidi u modernom suvremenom društvu nisu njegovo teret nego su njegovi ravnopravni pripadnici koji ovom društvu našem ili nekom drugom razvijem društvu mogu dati jednako vrijedan doprinos kao bilo tko od nas. Dužnost je društva da prepozna mogućnost takvog doprinosa i da ga omogući. Upravo zato moram reći da mi je malo žao da očito da će ponovno pobijediti ono načelo koje se možda bez potrebe uspostavilo u onom Saboru ni jedan glas neprijatelju što bi rekli, jer mije zaista teško prihvatiti da ova deklaracija nije okvir koji smo svi spremni potpisati. Ali to je stvar odabira i zato ima možda i drugih razloga koje ja osobno teško mogu prepoznati. Točno je da ova deklaracija nema provedbenih instrumenata, pa ona ih i ne može imati ona je deklaracija dakle jedno političko očitovanje, jedna politička volja ona je očekivanje upućeno Vladi koja ima svoje ustavne nadležnosti da osigura ono što je ste naravno u onom programu koji smo spominjali. Ali koji vidimo iz osobnog iskustva naše predstavnice predlagatelja nije do kraja prepoznata. I to je šteta mislim da je ovo pitanje podrške invalidnim osobama i implementaciji ove tri ključne riječi, milosrđa, solidarnost i integracija danas sve više solidarnost i sve više integracija, a sve manje milosrđe nešto što po mom sudu prelazi bilo kakva stranačke kriterije i stranačke okvire i da je to nešto o čemu bismo trebali razgovarati gotovo bih rekao izvan politike. U svakom slučaju je za mene a i za klub naravno on je i predlagatelj ova deklaracija jedna lista podsjetnik onog što svi mi skupa zajedno. Jer deklaracija se očituje na jedno dulje vremensko razdoblje. Svi mi skupa bili na vlasti ili ne bili na vlasti nismo do kraja napravili za naše sugrađane koji imaju problema koji imaju invalidnost. Ne samo da nismo njima pomogli nego time nismo ni nama pomogli, jer one vrijednosti koje oni imaju na jedan svoj specifičan način nismo integrirali u naše društvo. Naravno, da ne duljim ja ove probleme koje je gospođa Škulić iznijela ni izdaleka ne mogu tako dobro i tako kvalitetno obrazložiti kako je to o,na učinila. Mislim da je učinila na jedan sjajan način koji opet pokazuje da osobe sa invaliditetom u punoj mjeri potpuno ravnopravno s nama mogu sudjelovati i u kulturnom i u športskom i u znanstvenom i u političkom kao što vidite životu. I zato još jedan puta upućujem poziv razmislimo možemo li ipak svi skupa podići ruke za jedan ovakav čini mi se dobar materijal. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak netočnog navoda gospođa Lucija Čikeš izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani kolega, vi znate dobro da zaista cijenim svaku vašu riječ jer smatram da ste čovjek koji kada izađe za govornicom reče ono što zaista ima reći i što je opravdano. Ne slažem se sa time da kažete da nije se poradilo na integraciji. Ja bih rekla drugačije, da se nije poradilo dovoljno, ali zato uvijek ima razloga. Međutim sigurno da ova deklaracija neće dovesti do toga da se osobe sa poteškoćama invalidne osobe više integriraju u naše društvo. To ovisi o onome tko izvršava zakon. Mene nije mi trebala deklaracija o invalidnim osobama da bi integrirala osobe sa poteškoćama u razvoju u društvo i da im društvo da priznanje godišnju nagradu za obogaćivanje društveno kulturnog života sredine u kojoj radi. Znači da sam sigurna da će deklaracija to zdušno bih. Ali zakon je jači od deklaracije i nitko nas ne priječi da mi radimo. Mi možemo donijeti deklaraciju, ali ne mislim, ja kažem 30 godina radim.
Hvala lijepa. Vi nećete odgovarati? A ja, ispravak je. A ispravak je tako, to je više bila replika. Hvala. Prelazimo na raspravu. Oprostite, Klub HSP-a i gospođa Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine dopredsjedniče, gospodine predstavniče hrvatske Vlade. Ovako kratko i jasno, Klub HSP-a dali ćemo podržati ovu deklaraciju ili ne ovisi o predlagatelju dali će promijeniti nekoliko spornih riječi. A te riječi one daju ovoj deklaraciji tumačenje koje za klub HSP-a neprihvatljivo. A to su u točki 2. osoba sa invaliditetom ima pravo na sva prava i slobode koja proizlaze iz Ustava i zakona o deklaraciji. Uglavnom na kraju kao i vremenu i uzroku invaliditeta. Znači ne slažemo sa riječima uzroku invaliditeta. I točka 20. prva rečenica, Republika Hrvatska će ujednačiti vrednovanje invalidnosti nezavisno od uzroka ili osobnog statusa osobe sa invaliditetom. Ako se ovo ne promjeni to znači da se na mala vrata ponovno pokušava progurati prijedlog kojim bi se izjednačila prava invalida II Svjetskog rata Hrvatskih ratnih vojnih invalida Domovinskog rata, pa i osoba koje su postale invalidi kao pripadnici postrojbi koje su izvršile agresiju na Republiku Hrvatsku. Po nama njihova materijalna prava ni u kom slučaju ne mogu biti jednaka niti njihov uzrok invaliditeta. Jer su jedni stvarali hrvatsku državu, a drugi su je rušili. I Klub HSP-a takvu deklaraciju neće moći podržati ako se ovo ne promjeni. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba DC-a HSLS-a gospodin zastupnik Frano Piplović. IZvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, dvoumio sam dali se javiti ili ne ali kolegica Škulić me je potaknula. Ovako ja se kolegice Škulić ne osjećam ništa favoriziranim boljim u odnosu na vas, ono šte ste vi sada ja mogu biti nakon 5 minuta. Prema tome živim s time i ja vjerujem da većina ljudi tako isto živio. Za mene kao građanina svaki invalid je građanin osobno se odnosi prema ljudima koji su na takav način životno hendikepirani kao nečemu što je taj njihov usud, a ono što ja mogu učiniti da popravim to činim. Znači to je stvar svakog čovjeka a koliko će ljudi biti integrirani u društvo to ovisi ja mislim od svakog od nas ponaosob koliko želi primjenjivati ovo što se mi ovdje dogovaramo. Ja ću sebi postaviti pitanje čemu ova sad deklaracija. Osobno ja mislim da u Hrvatskoj nema čovjeka koji neće ovakve stvari ovdje podržati, koje su ovdje zapisane. Međutim, postavlja se pitanje čemu ova deklaracija kao jedan politički čin. Imamo Ustav, imamo zakon, imamo strategiju, deklarirali smo sva ova prava i u Ustavu i u zakonu i u nacionalnoj strategiji, i sad još jednom to potičemo. Ne znam da li će se invalidi i njihova prava u Hrvatskoj lakše i bolje ostvarivati ukoliko budemo imali još ovu deklaraciju. Ja mislim da mi u svem, da je naš temeljni problem, problem na gotovo u svim razinama našega življenja je problem provedbe onoga što dogovorimo, onoga što zapišemo, onog što zapravo deklariramo. Imam jedan dojam da netko ovdje na ovakav način želi ili umiriti na neki način svoju savjest, to i nije loše ako hoćemo umiriti savjest, jer to je, i to je isto ljudski. Međutim, ili možda hoće isprovocirati nekoga sada drugoga, odnosno dati samim invalidima nadu kako će poslije ove deklaracije biti odjednom bolje. Kažem, evo ja sam ovdje javno iznio svoja dvoumljenja oko svega toga. Kolegica Tomašić je ovdje isto istaknula jedan problem i ja se isto ne bi složio sa ovom točkom 20. nju zaista treba detaljnije precizirati jer ako vi ujednačavate one koji su bez obzira na koji su način došli do invaliditeta, bilo to da je on sudjelovao negdje u nekim neprijateljskim postrojbama i sada zato što mi želimo takvu osobu kao člana hrvatskoga društva integrirati i izjednačiti ga s onim tko je odista imao stvarne razloge i dao je sebe za domovinu, poginuo je ili se žrtvovao dijelom svojih tijela zbog općih društvenih vrijednosti mislim da ga ne možemo staviti u istu kategoriju. Ja se sjećam u mom selu bilo je ljudi i poslije II. Svjetskog rata, da bih došli do invaliditeta uzeli su kuburu pa bi sebi opalili u prst i onda su fino sa dva svjedoka dobili mirovinu. To je uvreda svim onim drugim ljudima koji su se žrtvovali zbog nekih viših ciljeva. Prema tome, mislim da bi trebalo precizirati ovu točku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu, pojedinačnu raspravu. Gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja neću govoriti o tome zašto treba prihvatiti ovu deklaraciju. Mislio sam ali neću, neću jer me je stid. A stid me što moram uvjeravati nekoga u ovom Viskom domu da ovu deklaraciju treba izglasati. Ali Vlada neće pa neće. A zašto neće? To kaže u svom mišljenju. Kaže da neće zato što je ovaj dokument samo deklariranje svih prava osoba. Pa naravno da je samo deklariranje, pa zato se i zove deklaracija, jer je samo deklariranje. Da smo htjeli nešto ozakoniti onda bismo predložili zakon. Hoćemo deklarirati svoj stav prema invalidima zato predlažemo deklaraciju. A što je deklaracija? To vam piše u stavku 120., u članku 120. našeg Poslovnika. Deklaracijom se izražava opće stajalište Sabora o pitanjima unutarnje ili vanjske politike te o drugim bitnim pitanjima važnim za državu. Donosili smo u ovom Saboru deklaracije, donosili smo ih jednoglasno. Jednoglasno smo donijeli i deklaraciju o Domovinskom ratu. Jednoglasno smo izrazili svoj stav o tome da je taj rat bio pravedan, da je bio obrambeni. Što smo u njoj, da li smo u njoj konkretizirali stvar? Nismo. Izrazili smo jedan politički stav. Tome deklaracije i služe. Vlada kaže, neće prihvatiti deklaraciju jer ona provodi nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe s invaliditetom. Pa provodite. Pa tko vam brani da ju provodite? Pa hoće li vam to što prihvatite ovu deklaraciju spriječiti vas u tome da provodite program? Kakve to veze ima jedno s drugim? Jedno je jedan opći akt, drugo je provedbeni akt. Nastranu sad na to kako vi to provodite. Tome ima jako puno primjedbi, ali to svakako nije razlog da odbijate prihvatiti ovu deklaraciju. Što vama smeta u toj deklaraciji? Ja nikako da nađem jednu jedinu rečenicu koja bi vam mogla smetati. Što točka 5., zabranjena je izravna, neizravna, namjerna, nenamjerna, prikrivena, povremena ili sustavna diskriminacija osoba s invaliditetom. Osoba s invaliditetom ima pravo na adekvatnu socijalnu zaštitu. Osoba s invaliditetom ima pravo na ravnopravno sudjelovanje u kulturnom, znanstvenom, obrazovnom, političkom i drugim vidovima društvenog života. Osoba s invaliditetom ima pravo na dostojnu egzistenciju. Gospođa Pusić ovdje je govorila o promjeni filozofije odnosa prema osobama s invaliditetom. Govorila je da taj odnos ne smije biti milosrđe nego obaveza države. I o tome kako ovu deklaraciju shvaća kao još jednu podršku primjeni zakona koji se ne primjenjuje. To je točno. Ja vidim treći, važniji razlog da ovu deklaraciju donesemo, da u njoj deklariramo, da deklariramo i da se ne sramimo tog izraza. Da deklariramo jednu poruku osobama s invaliditetom, da deklariramo svoj stav i da im kažemo vi niste teret, vi niste višak, vi ste dio nas. I sad vi to odbijate prihvatiti kao nepotrebno. Tome se nema što oduzeti, tome se nema što dodati, na to se jedino reći hvala.
Hvala lijepa. Ima Damir Kajin ispravak netočnog navoda.
Odustajem.
Odustaje. Zatim Emil Tomljanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče netočan je navod uvaženog zastupnika da je Deklaracija o Domovinskom ratu donesena jednoglasno u Hrvatskom saboru. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče. Ma samo bih se kratko osvrnula kako su prethodnici govorili pa i time. Ja zaista nisam niti sklona tome da nekoga gledam kroz stranku niti da ga gledam na bilo koji drugi način osim po tome koliko čovjek zna, koliko umije i koliko je kadar polučiti na svome radnome mjestu. Prema tome imam dovoljno dugo razdoblje iza sebe, 30 godina rada radila sam u jednome sustavu, radila sam za mandata jedne vlasti, radila sam za mandata druge vlasti, ali zadnjih 14 godina usko područje mog djelovanja je upravo ova populacija. I vjerujte mi da me itko podržao i nitko me ne bi uvjerio nikakva stranka ni pripadnost stranci da sam sigurna da će ovo išta promijeniti i poboljšati u ovoj populaciji kojom se usko bavim i kojoj je moj uski interes zadnjih 14 godina. Ako ćemo mi bez ove deklaracije koja je de facto prepisana Deklaracija o pravima invalida donesena na Općoj skupštini Ujedinjenih naroda u rezoluciji broj 3447, a ta deklaracija iz 1975. godine obvezuje i državu Hrvatsku i nemamo šta svoju deklaraciju ako imamo nešto što nas obvezuje i mi se toga moramo pridržavati. Prema tome koliko se tko pridržava to mi moramo voditi računa i onaj tko izvršava. Kako je rekla gospođa Pusić država, kako je rekla djeliteljica milosrđa i upravo zato mislim da država nije djeliteljica milosrđa nego da mora kroz zakone ona mora kroz zakone regulirati prava pogotovo prava ove najosjetljivije populacije. Ja ću samo reći iz deklaracije kažem o pravima invalidnih osoba sa Skupštine Ujedinjenih naroda iz 1975. godine koja obvezuje državu Hrvatsku koju ste vi ovaj članak 9. također ugradili u ovu deklaraciju koja kaže: «Invalidi imaju pravo na zajednički život sa svojim obiteljima ili skrbnicima i pravo na sudjelovanje u društvenim kreativnim i rekreativnim aktivnostima. Invalid ne smije biti podvrgnut diskriminacijskom postupku s obzirom na mjesto boravišta osim ukoliko to zahtjeva njegovo stanje i ako je to u njegovu korist. Ako je boravak invalida u specijaliziranoj ustanovi nužan, tada okolina i uvjeti života moraju biti slični onima koji za osobe njegove dobi postoje u normalnom životu.» I sada vidite nešto postoji što obvezuje. I komunizam je obvezivalo i HDZ je obvezivali i koalicijsku je vlast obvezivalo pa sada samo vidite koliko je kamena temeljaca i ustanova stavljeno protekle četiri godine, a deklaracijom smo obvezni da to ne radimo nego da drugačije organiziramo život osoba sa ovakvim potrebama. Da deklaracija je jača od zakona ja bih je zdušno podržala jer radim na tom poslu, onda bi i meni moj posao sa mojim štićenicima bio lakši. Budući da je ovo kako i sami kažete gospodine Staziću, to vas ništa ne košta. Time omalovažavate ono što donosite. Ne možete reći to vas ništa ne košta pa eto donesite tek tako da meni ugodite i hvala vam na tome. Ne, tako ne možemo. Hvala vama svima.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak i jednu repliku. Gospodin Ivo Josipović najprije ispravak.
… [[Govornik naknadno uključen.]] deklaracije ne spadaju po međunarodnom pravu opće obvezujuće akte. Republiku Hrvatsku temeljem Ustava obvezuju međunarodni ugovori potpisani i ratificirani u Saboru, a deklaracije kakvih ima jako puno, jesu važne i jesu značajne ali nisu obvezujući međunarodno pravni instrument. Samo toliko.
Hvala. Replika gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Prvo nikada nisam rekao donesite to jer to vas ništa ne košta, uopće. O koštanju nisam govorio. To ste potpuno insinuirali, jer uopće kad razmišljam o invalidima ne razmišljam o kategoriji koštanja. I ova deklaracija koju ovdje nudimo ne govori o koštanju. Ona treba biti naš politički stav. To što se taj stav slaže sa deklaracijom Ujedinjenih naroda to nije razlog ili ne bi trebao biti razlog za neprihvaćanje ove deklaracije. To bi trebao biti dodatni argument da se takva deklaracija prihvati. Pazite kad bi netko ovdje sada prigovorio da vi sada nudite jednu deklaraciju, ali ona je potpuno u suprotnosti sa deklaracijom Ujedinjenih naroda onda bi to bio argument za odbijanje. Ovaj argument koji ste vi iznijeli da se on slaže sa deklaracijom Ujedinjenih naroda je meni oprostite potpuno neshvatljiv.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku gospođa Lucija Čikeš. Izvolite.
Gospodine Staziću papir je jedno, djelo je drugo. Prema tome deklaracija kao deklaracija neće poboljšati, mi imamo zakonima regulirano sve i rekla, još jedanput ponavljam. Nikoga od nas ne priječi da poštivamo i da napravimo ustanove i sve prilaze da prekršimo barijere kako se u ovoj oprostite da sad ne vadim, sve arhitektonske barijere jer je to Zakon o graditeljstvu, Zakon o gradnji regulirao da tako mora biti. Da uključimo invalide i da uključimo osobe sa invaliditetom u društveni život jedne sredine, nitko nas ne priječi. Do toga je tko radi i kako radi, a rekla sam da sam radila i do 90. godine i do 2000. godine i od 2000. do 2004. godine. Neću biti zločesta jer to nije moj način djelovanja. Nastojim biti konstruktivna, a ne nekoga optuživati.
Hvala lijepa. Predlagateljica gospođa Vesna Škulić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja ću samo kratko. Ovako, u ovom Saboru su donesene mnoge deklaracije, neke jednoglasno neke nisu, a jedna od njih je Deklaracija o Domovinskom ratu. Iako znamo da je postojao Zakon o hrvatskim braniteljima. Voljela bih znati da li je što potpomogla ta deklaracija u ostvarivanju prava sudionika Domovinskog rata. Također prije nekoliko dana je donesena Deklaracija o Europskoj uniji koju je predložila Vlada Republike Hrvatske. Također bi voljela znati zašto smo je donosili, zašto ćemo za nju glasati i da li će ona poboljšati naše odnose i naš status u pregovorima sa Europskom unijom. Inače postoji jedna knjiga «Standardna pravila o izjednačavanju mogućnosti za osobe s invaliditetom» koju su donijeli Ujedinjeni narodi. Prvo pravilo zove se razvijanje svijesti. Ako ova deklaracije donese tome da bar malo svoju svijest razvijemo u odnosu prema osobama s invaliditetom, napravili smo puno. Inače za kolegicu Ružu iz HSP-a ne možemo pristati na taj uvjet, jer upravo to je izjednačavanje prava svih osoba s invaliditetom. Govorim o pravima, ne govorim o materijalnim, govorim i o onim drugim i o ljudskim i svim ostalim pravima. Dakle postoji također još jedan dokument koji se zove Madridska deklaracija. Ta Madridska deklaracija donesena je 2002. godine. U ime 50 milijuna Europljana, odnosno osoba sa invaliditetom. Da li je ona promijenila odnos prema osoba s invaliditetom? Jest. 2003. godina je proglašena godina osoba s invaliditetom u Europi. Dakle, promijenjen je odnos. U toj godini, dakle, 2002. godine u 10. mjesecu donijeta su standarda pravila, odnosno donijeti su Nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Nakon toga je donesen i Zakon o zapošljavanu i rehabilitaciji. Nakon toga je osnovan i Fond za zapošljavanje i rehabilitaciju. Dakle, je. Jedna deklaracija može potaknuti Vladu jedne zemlje na pozitivno djelovanje. Ako mi potaknemo našu Vladu na pozitivno djelovanje, da li će provesti Nacionalnu strategiju, da li će bar jednu mjeru provesti, napravili smo puno.
Zahvaljujem. Gospodin Davorko Vidović. Nema ga. Gubi pravo. Gospođa Milanka Opačić. Nema je. Gubi pravo. Gospođa Ljubica Brdarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Nakon svega što sam večeras čula ja ne mogu da kažem drugo nego ljudi moji, je li to moguće? Svi podržavamo odredbe Hrvatskog ustava, podržavamo i Nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe s invaliditetom, podržavamo i Zakon o rehabilitaciji i zapošljavanju. Izglasat ćemo i novu verziju tog Zakona, ali gle čuda, ne možemo podržati jednu deklaraciju koja govori o sličnim ili istim pitanjima. Jako neobično, moram reći. I dozvolite mi da više vjerujem kolegici Škulić nego mišljenju hrvatske Vlade jer ona na svojoj koži najbolje osjeća, a i oni koji su u njenoj poziciji kako se ova strategija i Zakon primjenjuju. Mi smo i danas čuli da je naš najveći problem koji nas inače muči, neprovođenje zakona. Ovdje se radi o posebno osjetljivoj kategoriji i ovom se deklaracijom htjelo skrenuti pozornost da se odredbe Strategije i Zakona ne provode. Jer da se provode ova deklaracija ne bi niti došla na dnevni red. To je tako očigledno. A što se tiče dobre volje, za 2005. godinu Fond za rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom ima 17 milijuna 147 tisuća i 728 kuna, 3 milijuna kuna manje nego što je to ranije bilo. I meni sad nije jasno kako se sa manje novca može uraditi puno više toga, kako se može realizirati Nacionalna strategija koja ima 66 mjera za koje su napravljeni provedbeni planovi, ali nisu realizirani. Možete imati najbolji zakon, fantastičnu strategiju ako ih ne realizirate, u praksi se neće promijeniti ništa, ništa se neće poboljšati. Svi problemi će ostati i dalje prisutni. Ja moram reći da se slažem sa izlaganjem kolegice Vesne Pusić, a i svojih kolega i da o toj skupini ljudi ja više ne razmišljam kao o teretu ovog društva kojem je potrebno milosrđe iz razloga što sam imala prigodu upoznati se sa jednom skupinom mentalno i tjelesno hendikepiranih ljudi u Županji, odakle dolazim. I ja moram reći da su ti ljudi meni pomogli da postanem svjesna onoga što većina nas prima zdravo za gotovo, da shvatim koliko sam sretna zato što se uopće mogu kretati bez tuđe pomoći, što mogu sve što mi treba uraditi sama, što to mogu uraditi za svoju djecu i ljude oko sebe. Neke stvari koje su nama samorazumljive njima su strahovit problem. Od činjenice da ne mogu kao što je rečeno ući u mnoge ustanove, da ne mogu ući u autobuse, recimo, služiti se tako lako javnim prometom kao mi, da ne mogu komunicirati. I u toj skupini mene je zapravo u razgovoru s roditeljima najviše fasciniralo to što su ta njihova djeca koja iz kuće izlaze dva puta tjedno po dva, tri sata, druže se i imaju radionicu, postala mnogo vedrija, veselija, roditelji rasterećeniji. Ne zato što se nešto veliko i financijski značajno dogodilo nego zato što su ta njihova djeca, među njima ima i odraslih ljudi, dobila prigodu da izađu iz kuće. Da prestanu biti, kako kolegica Škulić kaže, nevidljivi. Oni su organizirano i ljetovali, dvije godine za redom na moru. Toliko istinske ljudske radosti i vedrine ja među nama uvjetno rečeno, zdravima, kolege moje, nažalost odavno nisam vidjela. I to je dovoljan povod za sve nas da učinimo sve što je moguće da prihvatimo te ljude. Jer oni su činjenica, svidjelo se to nekome ili ne. Kao što smo čuli, invalid možete postati rođenjem, zbog bolesti, zbog nesreće u prometu, na koncu konca zbog stradavanja i u ratu. I kad se to dogodi vi imate sve iste ljudske potrebe koje imamo i mi, ali i posebne načine na koje ih možete rješavati uvjetovane vašim hendikepom. Na nama koji smo u prilici je da taj problem osvijestimo, da ga ne trpamo pod tepih. I svaka čast i hvala onima koji su osobnim trudom i radom već učinili dosta toga u svojim sredinama da se te ljude integrira u društvo, ali jednako tako je činjenica da mi nismo visoko razvijeno društvo koje je u cijelosti riješilo ovaj problem. I toga se ne moramo sramiti, priznajmo sami sebi, učinili smo neke korake, ali je put pred nama još jako dug. Krenimo, nemojmo odustajati, nemojmo se dijeliti na ovom pitanju koje zaista nema razloga da nas dijeli stranački. Koje je zapravo isključivo humano i ljudsko i tako bismo ga trebali i tretirati. Ja istinski žalim što je hrvatska Vlada svojim stavom dovela u situaciju svoje zastupnike da moraju odbiti ovu deklaraciju mada sam sigurna kada bi razgovarali neformalno, da među zastupnicima nitko ne može imati ništa protiv niti jednog slova, točke ili zareza u ovoj deklaraciji. I ako se već na deklarativnoj razini slažemo onda to potkrijepimo i dokazima. Činjenica je, deklaracija je deklaracija. Izražavanje političkog stava, nema provedbenih planova, konkretno ne rješava ništa. Ali mislim da je jako važno da ovaj Visoki dom pošalje poruku tim ljudima koji su hendikepirani, ali više onima koji su zdravi zapravo nego njima koliko je potrebno i za sve nas dobro da ih prihvatimo, integriramo i pružimo prigodu za normalan život. Kažu neki da je gubitak posla po količini stresa koju izaziva jednak gubitku voljene osobe ili rastavi braka. Ja bih se usudila reći u obrnutom smjeru. Onoga dana kada dobijete posao, što je danas u ovoj zemlji dosta teško i za zdrave, da se vi sasvim sigurno puno bolje osjećate da ste vrjedniji i da ovom društvu možete nešto dati, a ne samo uzimati. Mislim da treba raditi u tom smjeru da ti ljudi ne budu tretirani kao teret ovoga društva nego kao jedna mogućnost realizacije osobe koja je danas zahvaljujući napretku tehnike i tehnologije sasvim moguća. Te ljude treba prihvatiti, pružiti im šansu. Ako to ne učinimo, gospodo, zapitat ću se čiji je hendikep veći? Njihov ili naš? Ne dozvolimo da ih nekakvih političkih, stranačkih zapravo razloga dođemo u poziciju da se prepucavamo prema ovakve kategorije ljudi, to zaista ne bi bilo u redu nije humano, nepošteno je pa usuđujem se čak reći i bezobrazno, na nama je odgovornost i ponašajmo se u skladu s tim jer bez obzira što smo danas zdravi već sutra na žalost, bilo tko od nas može se naći u poziciji hendikepirane osobe. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dva ispravka, gospođa Lucija Čikeš izvolite.
Mislim da nismo zavrijedili ovako da se nešto ako se ne slažemo sa nečim da se reče da nismo humani, da smo čak bezobrazni. Mislim da takve riječi ne mogu se upotrebljavati ovdje i pogotovo da se prepucavamo preko ovakve populacije. Gospođo ako ćemo staviti na vagu onda bi se vidjelo gdje bi vaga prevagnula. Ali kada kažete da Vladu treba potaknuti ja smatram da ima ljudi koji rade pa pomaknu jedan papir i na sva zvona stave, a ima ljudi koji rade samozatajno. Ja sam danas tri i pol sada radila program Vlade sa grupom stručnjaka na ovome pitanju i nisam došla tu da Vlada je potaknuta.
To je bila polemika. Gospođa Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine dopredsjedniče odustajem jer je već odgovorilo.
Hvala lijepa. Kao zadnja u raspravi gospođa Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, ne znam mislim da samo na kraju ove rasprave, žao mi je što još jedna rasprava teče samo u onom stilu ispolitiziranosti svega a prevažna tema. Uvažavajući dobru namjeru kolegice Škulić da ovom Deklaracijom još jednom ukažete na probleme invalida, reći ću vam jednu rečenicu na samom početku. Kada sam razgovarala sa jednom invalidnom osobom, a upoznala sam ih mnogo jer imam takvu profesiju i surađujem sa udrugama invalida, rekla mi je ovako: «Što će promijeniti još jedan dokument koji nikoga ništa ne obvezuje». To je bilo pitanje jedne invalidne osobe. Zaista šta će promijeniti ovaj dokument ako ga ne potkrijepimo konkretnim akcijama. Mislim da imamo Nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. Od početka donošenja u ovom Visokom domu ove strategije sigurno da je bilo pomaka u osiguranju uvjeta života invalida, da su ukinute mnoge prepreke, ne sve, jer ova Nacionalna strategija ja bih rekla vremenski još traje, ona ima svoj tijek trajanja, da kažemo jednostavnim riječima do 2006. govorit ću vam samo u nekoliko rečenica o gradu kojeg niste spomenuli a iz kojeg dolazim je Sisak koji je prošle godine uklonio mnoge prepreke, prometne znakove prilagodio koji već odavno uključuje invalidnu djecu, neću reći djecu s posebnim potrebama jer su to sasvim normalni ljudi, sasvim normalna bića oni nemaju posebne potrebe sami ste rekli, oni samo imaju traže mogućnost da im se pomogne u ostvarivanju njihovog, ajmo nazovimo to normalnog ili uobičajenog načina života. Isto tako ne možemo reći da se iz ove Nacionalne strategije nije ništa dogodilo. Prošle godine imam saznanje utrošeno je samo za slobovidnu djecu oko 500 tisuća kuna za prilagodbu udžbenika preko udruge Saveza slijepih Hrvatske da bi se prilagodili udžbenici osnovne škole djeci, slabovidnoj djeci. Isto tako su tiskani čitav niz priručnika za roditelje, kako će pomoći roditelji pomoć roditeljima djece s posebnim potrebama, čitav niz udruga se uključio u provođenje ovoga programa od psihosocijalne pomoći djeci i mladima do educiranja, informiranja roditelja savjetovališta su otvorena za roditelje s djecom, s teškoćama, zaista je vidan pomak u ovome. Pričekajmo što će reći Povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za osobe s invaliditetom koje prati i koordinira taj rad i pričekajmo izvješće o ostvarenju tog programa. Nadam se da ćemo do 2006. a to su još dvije godine na početku smo 2005. moći reći konkretno što se učinilo. Vjerujem da se neće učiniti sve, možda ne a možda se mnoge stvari pomaknu. Evo i jučer smo raspravljali o jednoj izmjeni i dopuni zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom što je još jedan pomak u zakonodavstvu u zaštiti invalida smatram da ćemo se svi uključiti u provedbu toga, bitno je što je rekla kolegica Čikeš uključiti se u provedbu toga i pokazati što učiniti i kako sami učiniti korak da riješimo ovu problematiku. Mislim da ne smijemo biti strogi toliko prema Ministarstvu odnosno prema svim onima institucijama koje se bave pravima osoba s invaliditetom i reći da se ništa ne radi kada su pomaci evidentni. Normalno nije moguće sve riješiti preko noći ali vjerujte ni ovom deklaracijom, kao što još ću jednom ponoviti jedan od vaših kolega rekao, što će promijeniti još jedan dokument koji nikog ništa ne obvezuje. Hvala.
Hvala lijepa. Replika gospodin Nenad Stazić izvolite.
Pitate se uvažena kolegice što će se dogoditi dobro invalidima ako ovu Deklaraciju prihvatimo. Gospođa Škulić je na to pitanje već iscrpno odgovorila. Što Deklaracije mijenjaju, mijenjaju prije svega svijest ljudi, zato se i donose. Ali obrnimo ovo vaše pitanje, a što će se dogoditi dobro invalidima ako ovu Deklaraciju ne prihvatimo. Što će oni reći kada sutra u sutrašnjem Dnevniku nakon što budemo glasali o svim točkama koje smo odradili čuju Sabor odbio većinom Deklaraciju o pravima invalida. Što će se onda dobro dogoditi za invalide.
Odgovor gospođa Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče, samo jednu rečenicu kolega Staziću. Ma ja mislim da Deklaracije mijenjaju svijet nego djela, nego uhvatimo se svi djela provodimo zakone i promijenit ćemo i svijest.
Hvala lijepa. Prije nego gospođa zaključno, dozvolio bih sebi reći jednu stvar. Kada se pledira za konsenzus i kada se traži konsenzus kada se zalažu ljudi za konsenzus mogu to činiti tako da konsenzusa ne bude. A sada molim gospođu Vesnu Škulić zaključno u ime predlagatelja. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem se svima koji su sudjelovali u ovoj raspravi. Inače ovako pravo na par malih poduka, za djecu s posebnim potrebama kaže se djeca s teškoćama u razvoju, za invalide kaže se osobe s invaliditetom to je samo par mojih digresija koje se mogu iz Deklaracije naučiti, dakle razvijanje svijesti, razvijanje svijesti. Ako Deklaracije nikada nikome nisu ništa pomogle nije mi jasno zašto su se donosili počevši od Ujedinjenih naroda pa nadalje. Što se tiče Povjerenstva Vlade Republike Hrvatske za osobe s invaliditetom ono je u prošloj godino držalo 3 sjednice, potrošilo je 800 kuna ili nešto tako za svoje rad. Dakle, nije napravilo ništa. Na, obzirom da sam ja predsjednica radne grupe za pitanja ljudskih prava osoba s invaliditetom pri Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, tražili smo da nas izvijesti o provedbi Nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. godine. I mi smo dobili izvješće u kojem piše. Budući da se poslovi iz nadležnosti bivšeg Ministarstva rada i socijalne skrbi u jednom dijelu prešli u nadležnost Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, a u drugom dijelu nadležnost Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva otvorilo se pitanje nadležnosti donošenja provedbenih propisa kao i provođenje nadzora nad primjenom zakona. Slijedom navedenog za primjenu zakona neophodno je uskladiti sa novim ustrojem ministarstava, ali se s pripremljenim izmjenama i dopunama moralo malo zastati, jer je u međuvremenu započeo rad na izmjenama i dopunama poreznih propisa i propisa koji uređuju doprinose za obvezna osiguranja s kojima spomenuti zakon također treba biti usklađen. Radi se o Zakonu o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju. To je bilo u 18. studenog 2004. godine. Godinu dana nakon što je Vlada počela raditi. Na ovoj sjednici Vlade tek je bilo govora o ovom Zakonu. I što vam na kraju reći, žao mi je što ova Deklaracija neće biti izglasana, jer za to nema političke volje. Mislim da će ovo biti presedan uopće u europskim, u zemljama koji promiču ljudska prava i uopće u europskim parlamentima, ako ne i u svjetskim parlamentima. Jer gospodine državni tajniče ne drži vodu obrazloženje ni vaše, ni Vlade. Na kraju moram konstatirati da su nam ljudi stvarno potrebno za dnevno političku upotrebu i da nam je politika i politikanstvo jako, jako ispred ljudi.
Hvala lijepa. S time smo završili ovu točku dnevnog reda, zahvaljujem. Prekidamo sjednicu za danas. I sutra nastavljamo sa Prijedlogom Rezolucije o načelima međudržavnih pregovora Republike Hrvatske s Republikom Slovenijom, u 9,30 sati.
Šesto, Deklaracija o pravima osoba sa invaliditetom. Rasprava o tekstu Zakona je završena. Amandmane je poslije roka podnio predlagatelj pa ćemo sukladno članku 166. Poslovnika o njima glasovati. Molim uključite se. Glasovati. Rezultat. 106 za, 5 suzdržanih i 1 protiv. Otvaram raspravu o ovom amandmanu. Ili ćete obrazložiti, ima li potrebe obrazložiti.
Prihvaćaju se oba amandmana.
Dajem na glasovanje amandman 1. kojeg predlagatelj ne prihvaća. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat. 106 za, 7 suzdržanih i 1 protiv. Amandman 1. prihvaćen, postaje sastavni dio Prijedloga deklaracije. Amandman 2. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. 106 za, 5 suzdržanih, amandman postaje sastavni dio Prijedloga deklaracije. Dajem na glasovanje Deklaraciju o pravima osoba sa invaliditetom. Molim uključite se. Molim glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je Deklaracija o pravima osoba sa invaliditetom usvojena sa 113 glasova za i 2 suzdržana. Sukladno prijedlogu Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da Hrvatskom saboru podnosi godišnje izvješće o provedbi mjera iz nacionalne strategije jedinstvene politike za osobe s invaliditetom. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Predloženi Zaključak usvojen je sa 113 glasova za i 2 suzdržana.