Zahvaljujem gospodine predsjedniče, štovane dame i gospodo. Pred vama je Izvješće o provođenju Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa, temeljem zaključka Sabora iz prošle godine da MUP podnese izvješće i o provođenju Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa ali i o stanju sigurnosti u cestovnom prometu. Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa provodi se od 1994. godine program za razdoblje od 2006. do 2010. godine donijela je Vlada Republike Hrvatske 2006. Nositelj programa je Ministarstvo unutarnjih poslova a provodi ga radna skupina koju sačinjavaju stručne osobe iz raznih ministarstava i stručnih organizacija. Naime svi smo skupa svjesni da sigurnost cestovnog prometa nije samo, odnosno briga o sigurnosti cestovnog prometa, nije samo obveza, zadaća Ministarstva unutarnjih poslova zbog toga što se dobro stanje sigurnosti u cestovnom prometu može postići samo multidisciplinarnim pristupom gdje će mnoga ministarstva i nadležne institucije uzeti svoje učešće u aktivnostima. Pa je tako, u radnoj skupini su sudjelovali predstavnici osim Ministarstva unutarnjih poslova i Ministarstva mora, prometa, infrastrukture, zatim Ministarstva znanosti, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstva pravosuđe, Hrvatskog autokluba, Hrvatskih cesta, Hrvatskog ureda za osiguranje i Centra za vozila Hrvatske. Dakle, već ovaj sastav radne skupine govori o tome da se ovom problemu sigurnosti cestovnog prometa zaista pridaje velika pozornost zbog toga što u Republici Hrvatskoj godinama stradava i to prije svega smrtno stradava preveliki broj ljudi. Nacionalnim programom zacrtane su strateške i dodatne aktivnosti koje su temelj za postupanje svih subjekata kojima je djelokrug rada vezan za sigurnost cestovnog prometa. Strateške aktivnosti su smanjenje, brzina vozila i poštivanje najviših dopuštenih brzina, zatim zaštita djece mladih i najranjivijih sudionika u prometu, suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola i opojnih droga i saniranje opasnih mjesta. Tijekom 2008. godine provedba strateških aktivnosti obuhvatila je niz preventivno promidžbenih i represivnih kampanja. Sigurnost cestovnog prometa nedvojbeno je postala dio globalne politike zemalja posebice zemalja zapadne Europe pa tako i Republike Hrvatske. Republika Hrvatska kao tranzicijska zemlja ali i zemlja koja je stoljećima po svojoj povijesnoj, političkoj, gospodarskoj i kulturološkoj orijentaciji pripadala zapadno europskom geoprometnom prostoru već u samom početku svog osamostaljenja i međunarodnog priznanja spoznala je važnost sigurnosti cestovnog prometa i započela sa provedbom mjera koje su bile usmjerene na smanjenje broja i posljedica prometnih nesreća. Nakon niza pojedinačnih aktivnosti subjekata zaduženih za sigurnost cestovnog prometa i postignutih određenih kratkotrajnih rezultata zaključilo se da bez sustavne i kontinuirane provedbe mjera nema postizanja dugoročnih ciljeva. Međutim, zbog informiranosti i vas ali i hrvatske javnosti ja ću iznijeti samo nekoliko podataka koji govore o tome kako se kretala sigurnost sudionika u prometu u području Republike Hrvatske. Ja imam pred sobom ovdje tabelu sa podacima o broju prometnih nezgoda i o broju smrtno stradalih hrvatskih građana od 1958. godine do 2007. godine. I iz toga je vrlo interesantno pratiti određene tendencije i kretanja. Naime, 2005. godine Republika Hrvatska je imala prvi puta nakon 40 godina manje od 600 smrtno stradalih osoba u prometu. Zadnji puta prije 2005. godine manje od 600 smrtno stradalih u prometu je bilo 1965. kada su smrtno stradala 543 hrvatska građana, odnosno sudionika u prometu. Nakon toga, nakon 1965. godine dolazi do ubrzanog, ja bih rekao gotovo enormnog povećavanja broja smrtno stradalih osoba u prometu, tako da smo imali naročito veliko povećanje i izrazito veliki broj smrtno stradalih sudionika u prometu od 1970.-te do 1991. godine. I u tih 20 godina je u Republici Hrvatskoj svake godine stradalo više od 1000 sudionika u prometu. Taj podatak je bio za 1970.-tu godinu 1079 smrtno stradalih u prometu, zatim je slijedio jedan niz crnih godina gdje su te brojke raste da bi sve kulminiralo 1979. godine kada je u prometu u Republici Hrvatskoj stradalo 1605 osoba i nakon toga je dolazilo do određenog blagog pada broja smrtno stradalih ali još uvijek je ta brojka bila viša od 1000 i u prosjeku je bilo negdje oko 1300 smrtno stradalih osoba u Republici Hrvatskoj. Nakon 1991. godine, to je bila prva godina u Republici Hrvatskoj u kojoj je smrtno stradalo više od 1000. osoba dolazi do jednoga blagoga pada broja smrtno stradalih u prometu. Imali smo jedno povećanje u odnosu na druge godine, 2003. godine kada je opet nakon nekoliko godina došlo do jednog dosta velikog povećanja kada je smrtno stradalo 701 osoba u prometu, poslije toga opet imamo broj smrtno stradalih kao što sam rekao 2005. godine 597., nažalost nakon toga 2006., '07. i '08. dolazi do povećanja broja smrtno stradalih ali nije bilo onakvog velikog skoka kao što se to dogodilo 2003. godine odnosno u onom razdoblju od '70.-tih do '90.-tih godina. Broj smrtno stradalih osoba je samo jedan od indikatora stanja sigurnosti u prometu. Naravno nije jedini, ali najtragičniji zbog toga što svaki izgubljeni život je neprocjenjiv sa ljudskog aspekta, ali isto tako i svaki izgubljeni život donosi velike materijalne štete društvu, da ne govorimo o štetama obitelji smrtno stradaloga. I zbog toga uglavnom i velika većina aktivnosti u prometu je usmjerena ka tome da se osim materijalnih šteta prije svega smanji broj teških tjelesnih ozljeda i naročito smrtno stradalih u prometu. Naravno da je postizanje toga cilja kompleksan problem. Naime, Europske unija ima negdje oko 7 do 8 smrtno stradalih na 100 tisuća stanovnika, dok je u Republici Hrvatskoj prema ovim zadnjim podacima taj broj negdje oko 14, a krajnji cilj nam je da do 2011. ili '12. dođemo na broj smrtno stradalih ispod 10 na 100 tisuća stanovnika. Da bi se ovi ciljevi postigli formirana je radna skupina i donesen je Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa. Kao što sam rekao, ima nekoliko strateških aktivnosti koje je provodila radna skupina pa ću ukratko probati samo reći što je napravljeno u okviru tih strateških aktivnosti iz Nacionalnog programa, ali i iz aktivnosti koje poduzima radna skupina tijekom proteklih godina. U sklopu strateških aktivnosti smanjenja brzine vozila i poštivanja najviših dopuštenih brzina provedeno je gotovo 500 ciljanih represivno preventivnih aktivnosti s razine policijskih uprava i preko tisuću s razine policijskih postaja. Ovu aktivnost pratio je radijski i televizijski spot, kao i podjela promidžbenog materijala umjesto kažnjavanja vozačima koji nisu grubo kršili ograničenje brzine. Dakle, željeli smo afirmirati odgovorno ponašanje u prometu i na neki način potaknuti vozače koji poštuju ograničenje brzine da se i dalje tako odgovorno ponašaju u prometu. Temeljem aktivnosti s ciljem zaštite djece, mladih i najranjivijih sudionika u prometu, policijski službenici su već tradicionalno na početku školske godine obišli sve razrede svih osnovnih škola u Hrvatskoj i djeci održali predavanja o opasnostima s kojima se mogu sresti u prometu, načinom njihovog izbjegavanja te poželjnim ponašanjem djece u prometu. Na taj način educirano je gotovo 50 tisuća djece. U sklopu navedenoga, djeci su podijeljeni edukacijski i promidžbeni materijali, provođene su i aktivnosti vezane za pravilno prevoženje djece u vozilima. Sve je popraćeno emitiranjem televizijskih radio spotova. Uz navedeno, i dalje je aktualan projekt "Prometna učilica" u sklopu projekta "Školska učilica" čime su prometni propisi i prometna problematika postali interaktivno dostupni svim učenicima osnovnih škola u Republici Hrvatskoj. Ja moram reći sa zadovoljstvom da smo jučer okupili ravnatelje škola iz kojih se najveći broj djece uključio u taj projekt "Prometne učilice". Naime, u Republici Hrvatskoj se u taj projekt uključilo 275 osnovnih škola, što je negdje oko 30% ukupnog broja osnovnih škola u Republici Hrvatskoj i u tom projektu je sudjelovalo 4980 djece. Ja moram reći da su ta djeca kroz taj interaktivni pristup, odnosno interaktivno sudjelovanje u tom projektu "Prometne učilice" zaista pokazali zavidno znanje i vrlo veliki interes da se educiraju i obučavaju da kao budući sudionici u prometu budu osposobljeni za sigurno sudjelovanje u prometu. I ovom prilikom bi zaista pohvalio sve ravnatelje osnovnih škola koji su škole uključili i koji su motivirali i potaknuli djecu da se uključe u ovaj program "Prometne učilice" zbog toga što mislimo da je to jedini pravi način. Znači ne samo represija, ne jedino represija nego rad sa mladima od najranijih uzrasnih kategorija kako bi već djecu od malena počeli učiti odgovornom ponašanju i kako bi na kraju krajeva od njih stvorili kasnije odgovorne sudionike u prometu koji će se u prometu ponašati odgovorno i sigurno. Provedbom aktivnosti suzbijanja vožnje pod utjecajem alkohola i opojnih droga organizirano je preko tisuću akcija nadzora vozača svih vozila. Akcije su provedene na mjestima i u vrijeme očekivano najveće prisutnosti alkoholiziranih vozača. Akcije vrlo širokih razmjera i uz angažman najvećeg mogućeg broja policijskih službenika provedene su za vrijeme Martinja, u vrijeme božićnih i novogodišnjih blagdana. Treba napomenuti kako policija u Republici Hrvatskoj raspolaže s 25 uređaja za preliminarno testiranje vozača na opojne droge koje koriste policijske uprave te je na taj način utvrđena prisutnost droga kod 230 vozača. Jedna od važnijih aktivnosti je sigurno i saniranje opasnih mjesta i ta aktivnost je provedena kroz provođenje natječaja za izradu projektne dokumentacije za sanaciju 17 opasnih mjesta na županijskim i lokalnim cestama iz područja cijele Republike Hrvatske. Naime, kroz rad policije, ali naročito uz suradnju sa Ministarstvom prometa, detektirali smo ona mjesta na županijskim cestama na kojima je bilo najviše prometnih nesreća, na kojima je bilo najviše stradavanja i kroz sanaciju takvih mjesta u dosadašnjim godinama se pokazalo da je upravo ta aktivnost saniranja opasnih mjesta jedna od sigurno boljih aktivnosti koja daje dobre rezultate. Osim provedenih strateških aktivnosti, provedene su i dodatne i to povećanje razine tehničke ispravnosti vozila, unapređenje prometne statistike i analize, uporaba sigurnosnih pojaseva i dnevnih svjetala na vozilima i poštivanje semaforskog svjetla. Zaključno, treba reći kako smo kroz provođenje Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa pokušali staviti akcent na one aktivnosti koje trebaju davati dugoročne pozitivne rezultate, ne se bazirati samo na represiji nego ići na preventivno promidžbene aktivnosti i prema tome smo i uskladili financijski plan i plan nabave. Naime, prijašnjih godina je odnos između nabavke opreme i promidžbeno preventivnih aktivnosti bio u korist nabavke opreme. Prošle godine je prvi puta došlo do toga da je to bilo otprilike negdje pola-pola utrošak sredstava za promidžbene aktivnosti i za nabavku opreme. Tako je za 2008. godinu na raspolaganju bilo 55 milijuna kuna ukupno za provođenje svih aktivnosti iz Nacionalnog programa. Od tih sredstava je dio utrošen za nabavku opreme, prije svega opreme potrebne za rad Prometne policije, ali i za provođenje drugih preventivnih i promidžbenih aktivnosti. Zatim, za usluge promidžbe i informiranja kroz tv i radijske spotove, o čemu ste dobili i podatke u ovom Izvješću o provođenju Nacionalnog programa. I ove godine smo također nastavili s tim trendom raspodjele sredstava iz financijskog plana u korist promidžbeno preventivnih aktivnosti, a ne u korist nabavke opreme. I ono što je važno po meni reći da nakon što smo imali prošle godine povećanje broja smrtno stradalih osoba, ova godina sa prekjučerašnjim danom što se tiče smrtno stradalih osoba je jedna od najboljih godina. Naime, došlo je do znatnog smanjivanja broja smrtno stradalih osoba za ovo promatrano razdoblje. Imamo 65 smrtno stradalih osoba manje za prvih 5 mjeseci ove godine u odnosu na prošlu godinu. Imamo isto tako i smanjivanje broja prometnih nesreća sa teško ozlijeđenima, sa materijalnom štetom tako da je to sigurno ja bih rekao ohrabrujući podatak, naročito ovaj podatak da imamo 65 smrtno stradalih osoba manje u ovoj godini u odnosu na prošlu godinu. Naravno da nas to ne može zadovoljiti zbog toga što je još uvijek poginulo za prvih 5 mjeseci 185 osoba u prometu i bilo bi sigurno bizarno reći da smo zadovoljni ovakvim rezultatima zbog toga što nećemo nikad moći izraziti zadovoljstvo dok god ljudi stradavaju u prometu. Možemo jedino težiti tome da budemo u granicama prihvatljivih brojki, kakve one jesu u Europi, 7 do 8 smrtno stradalih na 100 tisuća stanovnika, svjesni smo da je taj cilj vrlo teško postići, da traži uporan angažman ne samo policije, nego i svih drugih nadležnih institucija i sigurno ćemo upravo u tom pravcu nastaviti poput ove pedagoško-promotivne aktivnosti prometne učilice da kroz rad sa mladima ih počnemo pripremati da kasnije kao sudionici u prometu se ponašaju odgovorno i sigurno i za sebe, ali i prema drugim sudionicima u prometu. To je sigurno jedini pravi i ispravan put kako postići prihvatljivu sigurnost u cestovnom prometu u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za pomorstvo, promet i veze, gospodin Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora na 27. sjednici raspravio je Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za prošlu godinu, a kojem izvješće je predsjedniku Sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske. Odbor je ovo izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa raspravio kao matično radno tijelo, a sukladno odredbi članka 89. Poslovnika Hrvatskog sabora. Uvodno izlaganje dao je predstavnik predlagatelja koji je kazao da je realizacija nacionalnog programa u 2008. godini provodila se kroz strateške aktivnosti i to smanjenje brzine vozila, poštivanje najviših dopuštenih brzina, zaštite djece, mladih i najranjivijih sudionika u prometu, suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola i opojnih droga te saniranje opasnih mjesta za promet. Osim strateških, provodile su se i dodatne aktivnosti kao što su povećanje razine tehničke ispravnosti vozila, uporaba sigurnosnih pojaseva i još neke druge aktivnosti. Predstavnik predlagatelja ukazao je na paradoksalnu situaciju u 2008. godini gdje je utvrđeno smanjenje broja nesreća, smanjenje broja ozljeda, ali nažalost, povećanje broja poginulih u prometu. Pri tom je istaknuo da se povećao broj vozila i novih vozača, odnosno povećao se ukupni promet u Republici Hrvatskoj. Također, naglasio je da se prema dosadašnjim podacima za 2009. godinu značajno smanjio broj poginulih i to za skoro 26% u odnosu na prethodnu godinu te da se nada da će ovaj pozitivni trend u prvih 5 mjeseci nastaviti se i do kraja ove godine. Nakon provedene rasprave, Odbor za pomorstvu, promet i veze jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru zaključak: prihvaća se Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti prometa Republike Hrvatske za 2008. godinu. Odbor je i kao rezultat opsežne rasprave također jednoglasno donio i svoje zaključke i to da odbori pored niza poduzetih mjera u 2008. godini ne može izraziti zadovoljstvo sa stanjem sigurnosti u cestovnom prometu. Ocijenio je da pojedina nadležna ministarstva u preventivnim djelovanjima i mjerama nisu dali svoj puni doprinos u borbi za poboljšanje sigurnosti u prometu iz razloga što još uvijek nisu doneseni određeni provedbeni propisi temeljem Zakona o sigurnosti prometa na cestama, a nije dana ni ocjena, što je uzrok povećanja broja poginulih u prometnim nesrećama, a obzirom na broj smanjenja prometnih nesreća. Također, Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za period od 2006. do 2010. kojim su zacrtani ciljevi da bi se trebao postići do 2010. godine i to u onom najvažnijem segmentu, broj poginulih manji od 10 na 100 tisuća stanovnika, što je odbor ocijenio da će biti vrlo teško postići s obzirom na iskazane podatke u prethodnim godinama. I zato je odbor smatrao da je potrebno i čuti Vladinu ocjenu o povećanom broju poginulih te da vidimo i Vladin prijedlog mjera što učiniti da se približimo zacrtanom cilju nacionalnog programa. Ocijenjeno je da bi bilo neophodno pripremiti nove zakonske prijedloge koji bi odvojeno regulirali pojedina područja koja su sada definirana jednim jedinstvenim Zakonom o sigurnosti prometa na cestama, a temeljem kojeg bi pojedina ministarstva bili direktni nosioci zakona, Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo mora, prometa i infrastrukture, Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo znanosti i obrazovanja, a u onom dijelu koji se odnosi na edukaciju i naravno Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi vezano za hitne pomoći na cestama. U preventivnom postupanju posebno u dijelu edukacije, tehničke kontrole značajnu ulogu trebao bi imati i Hrvatski autoklub, Centar za vozila, Centar za sigurnu vožnju i građanske udruge. U okviru provedbe Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za period od 2006. do 2010. trebalo bi također izraditi studiju o stanju sigurnosti u prometu te u tu svrhu preporučamo Vladi da koristi potencijale koje ima Hrvatski autoklub. Također je Odbor za pomorstvo, promet i veze ocijenio da je potrebno organizirati sastanak sa predstavnicima osiguravajućeg društva, a sa ciljem osiguranja sredstava za financiranje provedbe Nacionalnog programa sigurnosti prometa u ovoj i idućoj godini. To su otprilike zaključci odbora, a vezano za navedene materijale. Zahvaljujem.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, državni tajniče, gospodine načelniče. Evo meni je i osobno drago da i u ime kluba SDP-a mogu reći da je Hrvatski sabor prilikom razmatranja Zakona o sigurnosti prometa na cestama i njegovog donošenja, donio jedan konstruktivni zaključak, a koji se opredmećuje danas na ovoj sjednici kroz raspravu o provođenju Nacionalnog programa sigurnosti prometa na cestama. To pozdravljam jer smatram da će i ta rasprava doprinijeti jednom koraku unaprijed u unapređenju stanja sigurnosti prometa na cestama. Pogotovo ako će Vlada ozbiljno, a ja vjerujem da hoće razmotriti zaključke koje je podnio i donio jednoglasno Odbor za pomorstvo, promet i veze i ono što će proizaći iz ove rasprave na samoj plenarnoj sjednici. Podsjetio bih međutim na činjenicu da smo imali jako velikih problema kod donošenja Zakona o sigurnosti prometa na cestama, da nismo uspjeli postići konsenzus makar smo ga tražili i makar je zakon po, to je zanimljivo išao u dva čitanja ali u ubrzanom postupku u dva čitanja, ništa se nije promijenilo nakon rasprave i upozorenja koji su iz ovih saborskih klupa došli. Ja tvrdim da će i dalje pa i klub SDP-a zbog toga biti problema i da taj koncept koji je pretočen u Zakon o sigurnosti prometa na cestama koji je uglavnom represivne prirode, sve više dolaziti do izražaja. Ja se ne zavaravam s ovim brojkama koje su ohrabrujuće i drago mi je da tako, da je trenutno stanje sigurnosti prometa na cestama kroz pokazatelj, a koji je osnovni pokazatelj o broju poginulih, da je 26% manje ovih par mjeseci nego za par mjeseci prošle godine. Ja se s time ne zavaravam, jer moramo se opet suočiti sa onom osnovnom činjenicom, a to je da je, a riječ je o provođenju samo ovog programa, dakle programa Vlade koji je donesen u veljači 2006. godine. Dakle, tada je bilo stanje da je bilo 13,8 poginulih na 100 tisuća stanovnika. Mi smo danas u situaciji da je za 2008. 15 poginulih na 100 tisuća stanovnika. I to je ono što je zabrinjavajuće. Zašto je zabrinjavajuće? Zato što u zemljama Europske unije kojima u zajednicu mi težimo, situacija sasvim drugačija. Dakle, cijeli niz godina unatoč povećanja prometa, jer mi stalno govorimo da se povećava promet, pa imamo više cesta, pa to sve je i kod njih. Unatoč jačanju standarda i cestovne infrastrukture i vozila, i drugih elemenata koji bi mogli prividno se misliti da utječu na nesigurnost. Kod njih je evo zadnjih desetak godina taj trend stalno u padu, a i za zadnju godinu dakle prošlu mjerljivu 2008. godinu, osim samo dvije zemlje to je Rumunjska i Latvija, mislim da je Cipar tri, sve članice Europske unije imaju smanjenje broja poginulih na cestama. Pa i Slovenija koja ima 27% manje poginulih, a mi smo imali 7,3% više. A Francuska je ima za 6 godina 47% manje poginuli, pazite. To je podatak koji imam za ove druge zemlje, jer naprosto nemam pa ne mogu govoriti. Dakle, taj trend naprosto moramo promijeniti. E sada ako pogledamo kako je strukturiran Nacionalni program o sigurnosti prometa na cestama, onda ćemo vidjeti da su 4 ključne točke toga programa kroz koje se trebaju ostvariti i vizija i elementi koji daju mogućnost preko organiziranih rekao bih snaga društva, da se stvar promjeni na bolje. To su dakle prva točka je kako se pobrinuti da što manje alkohol utječe na sigurnost prometa. Mi znamo da unatoč tome, ja da sam bio u ovom Saboru prije 5 godina i ja bih glasovao za onu odredbu da se uvede 00 promila. ... [[Upadica se ne razumije.]] Da, da ja o tome nešto znam. Ja govorim kao pojedinac sada. ... [[Upadica se ne razumije.]] Pa molim lijepo, pa čekajte ja nisam dovršio rečenicu. Što se vi uzbuđujete? Ali to nije pokazalo nikakve rezultate. To je pokazalo rezultat jednako opet 0. Jer je 25% poginulih od ovih 664 na našim cestama prošle godine, poginulo zbog utjecaja alkohola. Drugo. Brzina je najčešći uzrok prometnih nesreća i najčešći uzrok poginulih. Za prošlu godinu oko 50%. Od 664 osobe 332 su poginule zbog neprilagođene i prevelike brzine. Ono što je jako važno pogledati koja je opet struktura poginulih. Motociklisti skoro 20%, 127. U nacionalnom programu je predviđeno da će se do 2010. postići to da 98% motociklista se vozi na cestama sa zaštitnom kacigom. Mi imamo samo jedan relevantan podatak, a to je preko broja poginulih od 127, 37% je samo nosilo kacigu. Dakle svaki treći. Dakle, mi nismo u stanju ni u ovom represivnom dijelu kontrolnom doći do toga da motociklisti nose kacige. A sada ne govorim o tome, jer za to nema vremena, kakva je kvaliteta kacige. Pošto to ni normativno nije riješeno, je ali nije do kraja. A o kontroli da ne govorim. Jer se i kako je rekao dobro predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova neki dan na sjednici Odbora za promet, neke su zaštitne kacige prezentirane u trgovinama kao suveniri. I onda to ljudi kupuju i kao suvenir nosi. I onda naravno kada strada, posljedice su strašne. Ono što je još zanimljivo kod motociklista a to su sad te preventivne aktivnosti. Mi smo na jednom stručnom skupu kojem ja pripadam došli do zaključka da u preventivnom dijelu je jako dobro da motociklisti, mopedisti preko saveza udruga svojih se organiziraju posjete traumatološkim bolnicama i da se razgovara sa živim pacijentima koji su srećom ostali živi a koji su stradali jako ili manje, pa da vide kako je to na licu mjesta, šta se događa ljudima koji nemaju zaštitnu opremu, koji nemaju zaštitnu kacigu i koji voze prevelikom brzinom. To je i MUP prihvatio kao metodu i to je dobro. Isto tako je predviđeno u nacionalnom programu da će 90% vozača vezati se zaštitnim pojasom ovih idućih par godina. Opet preko broja poginulih jer nemamo drugi podatak a trebali bi imati 32% za prošlu godinu se veže svega zaštitnim pojasom. To je isto jako loš podatak. To govori o tome da ni tu nismo uspjeti u tom elementu da poboljšamo stanje. Sanacija opasnih mjesta treći je važni uporišni punkt za provođenje Nacionalnog programa sigurnosti prometa na cestama. Tu su postignuti određeni rezultati ali moguće je puno više postići. Postignuti su rezultati prije pet, šest godina više nego danas. Sredstva za sanaciju opasnih mjesta su nemjerljivo manja u odnosu na učinke koji se postižu kada se sanira opasna mjesta, one crne točke na našim prometnicama jer se pokazalo i dokazalo da sanacijom tih opasnih mjesta sa relativno malim sredstvima ili se znatno smanjuje broj unesrećenih i poginulih ili se uopće više ne pojavljuje. Ali kad smo već kod sredstava gospodin državni tajnik je rekao da se preko ove radne grupe koja upravlja sredstvima nacionalnog programa kojih je negdje oko 50 milijuna, 55 milijuna on je samo rekao dio za opremu, dio za ovo, dio za promidžbu itd. Ja bih volio znati za što se točno koriste sredstva tih 55 milijuna da se to taksativno navede. Nadam se da se ne troše sredstva nenamjenski. Jer, predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova je rekao da a to piše i u izvješću da imaju svega 25% uređaja za mjerenje prisutnosti droge u organizmu. To je jako malo. Dajmo kupimo više tih uređaja jer je drogiranih na našim cestama ja sam se isto iznenadio jako puno. I četvrta točka nacionalnog programa to su djeca i briga o djeci. Mi smo lomili koplja i kod donošenja Zakona o sigurnosti prometa na cestama i ta odredba da se treba uvesti prometni odgoj stoji u zakonu ali se ništa ne događa, a stoji u Nacionalnom programu sigurnosti prometa na cestama. Već tri školske godine ministar znanosti, obrazovanja i sporta misli da to ne treba uvesti u program osnovnog obrazovanja ili ako misli da treba ali je previše natrpan pa se onda zbog toga ne može. Mi bismo to trebali napraviti jer bismo time dugoročno osigurali sigurnost prometa na cestama veću. Nažalost, ni u ovom sada kontekstu ove prometne situacije koju mi imamo u Hrvatskoj, politike prometne koju vodimo nemamo nego kampanjski. Ja i to pozdravljam da se uoči školske godine za prve razrede osnovnih škola obilaze prvi razredi. Ali tko to radi? To radi Ministarstvo unutarnjih poslova jer nema tko drugi. Edukacijom se kod nas bavi Ministarstvo unutarnjih poslova, pa se prije svega time treba baviti naravno Ministarstvo obrazovanja u suradnji sa Ministarstvom unutarnjih poslova. Ono što je, samo ću reći jedan podatak, u jednoj saveznoj državi zaboravio sam u kojoj u Americi, morao bih pogledati u papirima je izvršeno istraživanje još prije osam godina o tome kako utječu roditelji na svoju djecu u prometu, pa je tako vršeno istraživanje kako vozači motornih vozila prije svega automobila utječu na djecu. I svugdje tamo, to je negdje bilo preko 90% gdje je vozač prošao preko crvenog, dakle njegov tata, onda je i on prolazio preko crvenog. Takvo istraživanje postoji. Ako je kršio neki drugi prometni propis i njegovo dijete je kršilo, a pogotovo ako je bilo malo i to je gledalo jer nije ni komentiralo ali je vidjelo. Dakle, utjecaj roditelja na ponašanje djece u prometu je jako velik. Ja imam neka istraživanja koja ću predati Ministarstvu unutarnjih poslova koja su stara šest godina ali su strašno aktualna i metode i prijedlozi kako da se sa roditeljima zajedno unaprijedi stanje sigurnosti djece u prometu. Dakle, zaključno što se tiče brige ne samo Vlade i njezinih tijela i organa nego i cijele zajednice da se dakle smanji utjecaj alkohola u prometu, da se smanji brzina kako bi se što više ljudi bi izbjeglo određene tragične situacije u prometu, sanacije opasnih mjesta kao i brige o djeci o sigurnosti u prometu možemo reći da su rezultati slabi odnosno mršavi. To je ono što je poražavajuća činjenica i to je ono što mi moramo promijeniti, a da bismo to mogli promijeniti ja predlažem da se odmah i sada u cijeli proces rekao bih pripreme novog nacionalnog programa provedbe sigurnosti prometa na cestama koji već sad treba pripremati jer iduće godine istječe njegova važnost uključi struka i znanost i strukovne i građanske udruge. One vam sigurno mogu pomoći da se taj cilj postigne. Neću sad nažalost stići vidim da je crvena lampica ali pokušat ću barem jednu stvar. Helikopterska pomoć, očekujem da će gospodin Hebrang o tome govoriti, ali ova zemlja već godinama stalno raspravlja da će organizirati helikoptersku pomoć za pružanje zdravstvenih usluga kako bi se značajno smanjio broj poginulih na našim cestama i ništa ne čini, jer ništa efikasno ne čini. Ajmo to promijeniti, ajmo barem tu postići pomak.
Gospodine zastupniče, vrijeme je isteklo za raspravu.
Drago mi je da me vi na to upozoravate, da se držite poslovnika. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. Hvala lijepa. Sljedeći prijavljeni klub za raspravu je klub HDZ-a. A u ime kluba govoriti će uvaženi zastupnik Živko Nenadić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Vlada Republike Hrvatske donijela je 2006. Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za razdoblje od 2006. do 2010. Ovo izvješće o kojem danas raspravljamo odnosi se za provedbu tog nacionalnog programa za 2008. godinu. Nositelj programa je Ministarstvo unutarnjih poslova. No kako je sigurnost cestovnog prometa samo djelomično u ingerenciji MUP-a, djelokrug rada vezan za sigurnost cestovnog prometa u djelokrugu rada, uključeni su kroz radnu skupinu i predstavnici, vrijedi još jedanput ponoviti Ministarstva mora, prometa i infrastrukture, Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstva pravosuđa, Hrvatskog autokluba, Hrvatskih cesta, Hrvatskog ureda za osiguranje i Centra za vozila Hrvatske. Toliki i takav broj sudionika kazuje koliki je problem sigurnosti cestovnog prometa kako kod nas tako i svugdje u svijetu. Prvenstveno jer se radi o ljudskim životima ali i velikim materijalnim štetama. Cilj ovoga programa jest što manji broj prometnih nesreća i njihovih posljedica a toga nema bez sustavne i kontinuirane provedbe mjera koje dugoročno vode ovome cilju. Koje su to bile zacrtane mjere navesti ću ih i ja još jednom. Prvo smanjenje brzine vozila i poštivanje najviše dopuštenih brzina, zatim zaštita djece, mladih i najranjivijih sudionika u prometu, suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola i opojnih droga u prometu i saniranje opasnih mjesta. Naravno pored ovih strateških postoji i niz drugih mjera koje proizlaze iz Zakona o sigurnosti cestovnog prometa kojeg su se sudionici u prometu dužni pridržavati a na što ih je dužan prisiljavati i represivni aparat. Iz izvješća se vidi a vidjelo se to i tijekom 2008. godine koje su se važnije mjere poduzimale pored represivnih, tijekom predmetne godine naravno da bi broj prometnih nesreća i njihovih posljedica bio manji. Pa vidimo u izvješću da je prikazivan tv spot pod nazivom alkohol, droga, brzina i sigurnosni pojas u prometu. Dakle, alkohol, droga, brzina to su glavni uzročnici prometnih nesreća sa velikim posljedicama. O tom kao što reče državni tajnik policijski službenici su svim prvašićima održali 20 minutno predavanje o opasnostima i poželjnom ponašanju u prometu. Prikazivani su i emitirani tv i radio spotovi djeca u prometu i zaštita djece u vozilu. Također i tv i radio spotovi motociklisti u Hrvatskoj i pješaci biciklisti i invalidi u prometu. I niz drugih aktivnosti opet ponavljam mimo represivnih aktivnosti. A kada je riječ o represivnim aktivnostima prometnih policajaca u svakodnevnom poslu tipa prekoračenja brzine, alkotestiranja i slično, zanimljivo je primijetiti iz ovog izvješća za 2008. godinu rezultat testiranja vozača na opojne droge. MUP kao što reče kolega Šprem posjeduje 25 uređaja za preliminarno testiranje vozača na opojne droge, dakle praktički jedan uređaj po svakoj policijskoj upravi. No zanimljiv je rezultat od 658 testiranih na opojne droge kod 230 vozača utvrđena je prisutnost droga. U 35% testiranih utvrđena je prisutnost droga. A dalje navodi se kako ih je 191 dakle, 30% odbilo testiranje na droge, a za pretpostaviti je da je većina od tih bila pod utjecajem opojnih droga. I iz toga proizlazi zabrinjavajući podatak da više od 50% testiranih bilo pod utjecajem opojnih droga. Iako je pretpostavljam testiranje provedeno kod ciljanih skupina, mladih, u ciljano vrijeme, noćni sati i na ciljanim mjestima, posebno okupljališta više je nego zabrinjavajuće da ih je preko 50% pod utjecajem opojnih droga, dakle, svaki drugi mladi vozač iz te rizične skupine. Kao u svemu tako i ovdje preventiva je vrlo važna a pored navedenoga bitno je i stanje cesta, stanje semafora i prometnih znakova. Na mnogim tzv. … [[Govornik se ne razumije.]] skretanjima u gradovima možete proći praktički samo na crveno, u trenucima zaustavljanja jednih na žuto, odnosno prije polaska drugih na žuto. Pored svega zanimljivo je da je u 2008. na koju se odnosi ovo izvješće u odnosu na 2007. broj prometnih nesreća smanjen za 12,3%, broj nastradalih smanjen za 10,3% a istodobno broj smrtno stradalih povećan za 7,3%. Dakle, 45% osoba je više poginulo, 619 u 2007. a 664 u 2008. Dakle, u 2008. na … [[Govornik se ne razumije.]] poginulo je 15 osoba a rekli smo da nam je u ovom razdoblju cilj ispod 10 poginulih, a dugoročno ispod 7 kao i u Europskoj uniji. Od cilja smo nažalost još uvijek daleko. Nitko u prometu nije pošteđen, ginu svi i vozači i putnici i pješaci i oni koji krše prometne propise ali i oni koji poštuju prometne propise, jasno jer smo svi sudionici u prometu. Nažalost lako je zaključiti da sa stanjem sigurnosti cestovnog prometa ne možemo biti zadovoljni. Isto tako jasno nam je da se samo MUP ne može s time dovoljno uspješno hrvati. MUP-u treba prepustiti represiju i suradnju u preventivi a u preventivi moraju drugi subjekti više nego do sada sudjelovati. Kako u tome da bude što manje prometnih nesreća tako i u tome da posljedice posebno smrtne budu što manje. Koji su to subjekti. Prvenstveno svi oni koji čine radnu skupinu iz ministarstava i stručnih organizacija čiji je djelokrug rada vezan za sigurnost cestovnog prometa ali i mediji i roditelji i nastavnici i svi mi čuli smo i od prethodnika danas. Malo sam promatrao i razmišljao i vjerujte mi ponašanje u vožnji u parkiranju samo je odraz opće kulture, nigdje lakše i brže nećete pročitati osobu. To što nismo zadovoljni stanjem sigurnosti u prometu a sa time nikada i ne smijemo biti zadovoljni, ne znači da sa izvješćem nismo zadovoljni. Izvješće je napisano korektno, u njemu nema prijedloga mjera jer mu to i nije bila zadaća već samo opis stanja. Predlaganje novih mjera pa i temeljem ovoga izvješća tema je za novi nacionalni program. I klub HDZ-a stoga podržava ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, gospodine zastupniče. Imam jednu obavijest. Predsjednik Odbora za gospodarstvo, doktor Dragan Kovačević sazvao je nastavak 24. sjednice Odbora za gospodarstvo danas u 11,30 sati u dvorani Ivana Kukuljevića. Nastavljamo s raspravom po klubovima. Treći prijavljeni klub je klub HNS-a. Uvaženi zastupnik Zlatko Koračević.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče sa suradnikom. Kolegice i kolege. Stupanj sigurnosti u cestovnom prometu pokazatelj je prometne kulture, ali i odraz složenosti odnosa u čitavom društvu. Iako u sustavu sigurnosti prometa ima mnogo sudionika, preventivne i represivne mjere uglavnom se usmjeravaju na vozače. Dokaz je i to vrlo restriktivni Zakon o sigurnosti u prometu na cestama koji je ovaj Visoki dom voljom većine usvojio prije godinu dana. I tada smo upozoravali da represija ne može odlučno utjecati na sigurnost prometa, već sigurnosti znatno više doprinose mjere koje se odnose na edukaciju vozača, podizanje opće razine prometne svijesti i kulture, podizanje tehničkih uvjeta u prometu te sustavnost i racionalnost pri izgradnji prometnog sustava uopće. Vlada Republike Hrvatske prije tri i pol godine usvojila je Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za 2006.-2010. godinu, a za nositelja programa je odredila Ministarstvo unutarnjih poslova. Ono što je posebno važno naglasiti, a to je da taj Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa u odnosu na onaj prethodni predviđa, pored provođenja niza aktivnosti koje bi trebale pozitivno utjecati na ostvarenje zacrtanih ciljeva, između ostalog i jasnije određuje ulogu i zadaću radne skupine kao stručne ekipe. Tko čini tu radnu skupinu već je rečeno, nema potrebe ponavljati, ali u svakom slučaju tu je pet ministarstava. Pored Hrvatskog autokluba, Hrvatskih cesta, Hrvatskog ureda za osiguranje i Centar za vozila Hrvatske. Zakonom o sigurnosti prometa na cestama preuzeta je i obveza pojedinih ministarstava da posebnim zakonskim prijedlozima i odlukama reguliraju i preuzmu odgovornost za povećanje sigurnosti prometa na cestama. I tu sad postavljam ključno pitanje, da li su to ministarstva odradila? Prema ovom izvješću, nisu. Ali o tome ću nešto na kraju. Uzet ću za primjer Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa koje svoju obvezu ne ispunjava već u svom drugom mandatu, a to je osposobljavanje za sigurno sudjelovanje u prometu te promicanje podizanja razine prometne kulture učenika osnovnih škola. Prema Zakonu o sigurnosti prometa na cestama u članku 215. piše: "Biciklom na cesti smije upravljati osoba koja je navršila 14 godina. Djeca s navršenih 9 godina koja su u školama osposobljena za upravljanje biciklom i za to im je izdana potvrda, smiju samostalno upravljati biciklom na cesti, a druga djeca s navršenih 9 godina samo u pratnji osobe koja je navršila 16 godina." I sad važno, program osposobljavanja za vožnju biciklom, program biciklističkog ispita i obrazac potvrde iz stavka 2. ovog članka propisuje ministar nadležan za poslove obrazovanja. I u prijelaznim i završnim odredbama ministri i ravnatelji državnih upravnih organizacija, ovlašteni ovim zakonom, dužni su provedbene propise donijeti u roku od 6 mjeseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. I tu je sad problem. Ministar Primorac nije donio spomenuti pravilnik ni u prošlom mandatu, iako ga je i tadašnji Zakon o sigurnosti prometa na cesti obvezivao. U roku od 16 mjeseci je bio u 12. mjesecu 2008. godine i od tada je proteklo 6 mjeseci od donošenja Zakona o sigurnosti. Od tada je prošlo 6 mjeseci, međutim još uvijek Ministarstvo obrazovanja, znanosti i sporta nije donijelo spomenuti pravilnik. I mi u klubu Hrvatske narodne stranke pitamo ministra Primorca da li će i u svom ministarstvu zatražiti ostavke suradnika kad već on ne shvaća štetu u cjelokupnom sustavu obrazovanja koje ministarstvo radi neizvršavanjem svoje obveze. A kolika je važnost donošenja ovog programa svjedoče službeni podaci Ministarstva unutarnjih poslova, a to je da je od 2005. do 2008. godine stradalo djece predškolske i školske dobi do 13 godina, ukupno broj poginulih 86, teške tjelesne ozljede 1084, lakše tjelesne ozljede 5792. Može li roditelj stradalog djeteta postaviti pitanje ministru zašto neizvršavanje zakonske obveze onemogućuje njegovom djetetu stjecanje potrebnih znanja i vještina za sigurno sudjelovanje u prometu? Posljednje četiri godine imamo 86 smrtno stradale djece. To je otprilike jedan razredni odjel godišnje. 1084 invalida još od djetinjstva i 5792 s lakšim tjelesnim ozljedama, ali s traumom za cijeli život. Program osposobljavanja učenika za samostalno sudjelovanje biciklom u prometu trebali bi realizirati učitelji tehničke kulture čime se osigurava preventivna edukacija svih učenika, prije svega petih razreda osnovne škole. Uvođenjem ovog programa koji već postoji u svim članicama Europske unije, učenici bi stekli potrebna znanja i vještine za sigurno sudjelovanje biciklom u prometu, ali i smanjenjem broja stradale djece u prometu. U svakom slučaju za pohvaliti je akciju MUP-a, a ne Ministarstva obrazovanja, prosvjete i sporta, nego MUP-a, "Prometna učilica". 4980 djece iz 275 škola, ali to je svega 18 djece po školi. A što je s ostalima? U 5. razredu osnovne škole od 35 sati godišnje svega dva sata su predviđena za promet. Da li je to dovoljno? U svakom slučaju, prema ovom izvješću dobar marketing potreban je, simpatični su silikonski privjesci, plakati, edukativni letci i sve ostale aktivnosti u ovom, ovako brojanom izvješću. Dobro je da su detektirana i sanirana opasna mjesta na prometnicama, međutim tu se postavlja pitanje što je sa sustavnim mjerama, u ovom konkretnom slučaju o kojem sam govorio, a to je djeci i mladima. Koliko su odgovorni angažirani u edukaciji od dječjeg vrtića pa nadalje? Koliko smo sustavno prometnu kulturu mladim ljudima ugradili u način ponašanja? Sve su to otvorena pitanja, pitanja na koja tražimo odgovor, a i samom strategijom je uočena, naznačena i definirana potreba pojedinih ministarstava da se uključe sustavno, a da bi strategija imala koristi i da bi strategija postigla svoj cilj. U ovom izvješću, zaključno da spomenem, u ovom izvješću piše i vidljivo je i samo izvješće govori da sustava nema i da ostala ministarstva ili odgovorni u ministarstvima se nisu uključili, nisu se uključili u realizaciju potrebnih mjera za uspješnu realizaciju ove strategije, a to je sa stanje sigurnosti cestovnog prometa ne možemo biti zadovoljni, objektivno u današnjoj situaciji, najveći … [[Govornik se ne razumije.]] podizanja sigurnosti cestovnog prometa na višu razinu koncentrirane ljudskim i tehničkim potencijalima Ministarstva unutrašnjih poslova. To je točno. Ali isto tako je točno i sljedeće, gledano dugoročno, strogim provođenjem svih aktivnosti nacionalnog programa i to kroz bitno veći angažman svih subjekata čiji je djelokrug rada vezan za sigurnost cestovnog prometa, možemo očekivati poboljšanje stanja sigurnosti i dostizanje proklamiranog cilja od 10 poginulih na 100 tisuća stanovnika, a nakon toga nastavak pozitivnog trenda ispunjavanja zadanog cilja Europske unije od 7 poginulih na 100 tisuća stanovnika. I na kraju, mi u klubu Hrvatske narodne stranke podržavamo jednoglasnu odluku, i to je važno spomenuti, jednoglasnu odluku na matičnom odbor, Odboru za promet i veze koji su podržali i vladajući i oporba, oporbeni članovi odbora, a to je odluka kojom odbor smatra da je potrebno Vladinu cjelovitu ocjenu, informaciju s prijedlogom mjera o provođenju nacionalnog programa dostaviti Hrvatskom saboru na raspravu i nadam se da će Vlada poštivati jednoglasnu odluku matičnog odbora ovog Parlamenta, a da onda u Saboru možemo progovoriti o učinkovitosti sustava, sustava koji može dati mogućnost efikasne provedbe Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske u vremenu pred nama. Hvala lijepo.
Hvala vam gospodine zastupniče. I posljednji prijavljeni klub za raspravu je klub IDS-a, poštovani zastupnik gospodin Damir Kajin.
Poštovani potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Točno je ovo što smo dobili u ovom izvješću, broj poginulih 1994. bio je 804, u 2008. 664. To je znači podatak na strani 2., 11. itd., na strani 11., znači to je minus nekih 150, govori se o sljedećem, da smo 2007. imali negdje 18 tisuća osoba koje su nastradale, 2008. 16 tisuća osoba, poginulih je 2007. bilo 548, 2008. 585, ozlijeđenih u prometnim nesrećama 2007. bilo je 17 400, a 2008. 15 600, međutim ukupno nastradale preminule, odnosno poginule osobe. Tu je taj podatak kojega sam prije iznio, 619 2007., 2008. 664, ozlijeđeno 25 tisuća u 2007., u 2008. 22 tisuće itd., itd. Znači, nešto je ipak po tom pitanju u međuvremenu kada je riječ o sigurnosti prometa na cestama učinjeno. Istina je i ta da se u međuvremenu povećao broj vozača, da je na našim cestama iz godine u godinu sve više vozila, ali ono što je isto tako najbitnije, izgrađen je i velik broj novih kilometara autocesta, odnosno veliki kilometar državnih cesta. Gospodo, samo da kažem jedan podatak da je do sada u ovoj državi u gradnju autocesta uloženo oko 55 milijardi kuna. To je cca 50% proračuna Republike Hrvatske za 2009. godinu. U sljedećih 8 godina u autoceste trebalo bi uložiti još 34 milijarde kuna. U ostale ceste, znači ne u autoceste, u idućih 8 godina treba uložiti još 15 milijardi kuna i tu leži po meni ključ smanjenom broju poginulih, a ne recimo u ovoj svojedobno apsurdnoj normi, recimo o 0,0 promila. Inače da kažem da se sve ceste osim autoceste Zagreb-Macelj i Istarskog ipsilona koje se grade koncesijom financiraju iz i preko Hrvatskih autocesta, odnosno Hrvatskih cesta, što vodi s jedne strane enormnom zaduženju Hrvatske države, pa se postavlja pitanje koliko će se to izdržati, pa tako se recimo HAK do sada zadužio sa 17 milijardi kuna, a Hrvatske ceste sa 3,3 milijarde kuna. Zašto to govorim? Između ostalog jer mislim da bi trebalo preispitati i visinu cijene tunela Učke, 28 kuna, odnosno prolaska preko Mirne 14 kuna. Inače, recimo jedan takav prolazak u Hrvatskoj itko osim Istrijana ne plaća. Inače, do 2012., znači u tom narednom periodu od 3 godine da bi ispunio svoju dinamiku, Hrvatskim autocestama treba 24 milijarde kuna. Jasno je da oni do tog novca ne mogu doći. možda će to u međuvremenu utjecati na cijenu jednog kilometra autoceste koji danas npr. dostiže za dionicu Jakuševac-Velika Gorica na autocesti Zagreb-Sisak čak 197 milijuna kuna jednako jedan kilometar autoceste na toj dionici, cesta Zagreb-Split 55,7 milijuna kuna po kilometru je koštala, Ipsilon po kilometru košta 40,5 milijuna kuna, Beli Manastir-Osijek 66,6 milijuna kuna, Bregana Lipovac 29,9 milijuna kuna itd. Mislim da se tu isto kriju ogromne rezerve, ali nema dvojbe s druge strane da su nove autoceste prvi razlog smanjenja broja pogibija na hrvatskim cestama. Znači, još jedanput da kažem, 1 kilometar gradnje novih autocesta u Hrvatskoj košta od 29,9 do čak 197 milijuna kuna. Na strani 3. se u ovom izvješću doslovce kaže da se provode zacrtane strateške aktivnosti itd., to su smanjenje brzina vozila, poštivanje najviših dopuštenih brzina, zaštite djece, mladih, suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola, droga, saniranje opasnih mjesta. Osim strateških provode se dodatne aktivnosti, pa se govori o povećanju razine tehničke ispravnosti vozila, unapređenju prometne statistike, analize, uporaba sigurnosnog pojasa, poštivanje semaforskih svjetala itd., itd. Sve je to lijepo, međutim pazite prosječna plaća u Hrvatskoj u ovom trenutku iznosi 5 tisuća 700 kuna neto. Međutim, to je češće u ovoj zemlji 3 tisuće 500 ili 4 tisuća kuna nego 5 tisuća 500 ili 6 tisuća kuna. Pa se onda postavlja pitanje. Prvo, koliko su vozika u Hrvatskoj stara? Što su starija to je sigurnost jasno manja. Da li s tom plaćom vi uopće i kako možete održavati vozila? I kada su vam jedne gume, 4 gume su kolika je jedna mjesečna plaća. I koliko vozila u Hrvatskoj prometuje našim prometnicima, a da uopće nije osigurano? Bez tih podataka, ja mislim da je ovo izvješće nepotpuno i na neki način bi u tom dijelu to izvješće trebalo doraditi. Naša vozila su u pravilu izuzetno stara. Možda i 10 i više godina u prosjeku. Vidimo s druge strane što se dešava u toj autoindustriji koja je gotovo kaput, da se tako izrazim. Cijene novih vozila padaju. Prodati vozilo je sve teže. Ako se ona uopće mogu prodati. Pad prodaje je vidimo i do 50%, što najbolje zna recimo ministar Šuker prateći izvršenje državnog proračuna. Po tom osnovu nekada se od uvoza vozila uprihodovalo ili to je bio promet od nekih 2 milijarde eura godišnje. U 2009. imat ćemo negdje recimo oko milijardu eura uvoza vozila. Znači ostajemo s druge strane bez carine, bez trošarina, bez PDV-a, dileri automobila otpuštaju radnike, nema dobiti doprinosa. Kriza je a vozni park nam je sve stariji i stariji, što će reći da će rizici na našim cestama iz godine u godinu bivati sve veći. Kako će to s druge strane država rješavati? Ja se bojim jednim novim haračem na cestama. U naseljenim mjestima, recimo zbog prekoračenja brzina, ovdje je jedan podatak u izvješću dat, evidentirano je 168 tisuća 816 prekršitelja. I svi su pretpostavljam platili između 300 i 500 kuna, neki vjerojatno i više. Znači 5% punoljetnih građana platilo je prekršajnu kaznu zbog brze vožnje u naseljenom mjestu. Izvan naseljeno mjesta, a to valjda ni Bog ne zna koliko je tih ljudi u Hrvatskoj platilo kaznu. Drugo, pitanje koje se isto tako postavlja. Koliki je broj neosiguranih automobila na našim cestama? Prema ovim izvješćima osiguravajućih društava negdje oko 150 ili preko 150 tisuća. Ta vozila treba maknuti s ceste, što prije. Što recimo ako se dogodi nesreća, a vi nemate "Kasko"? Pa onda morate što raditi? Morate utjerivati naknadu štete. Od koga? Od onog tko zapravo nema ništa. A "Kasko" je s druge strana u prosjeku 4, 5, 6, 7 tisuća kuna i to za skromne automobile. De facto jedna prosječna neto plaća trebala bi vam samo da osigurate na godišnjoj razini sa "Kaskom" jedan automobil. Ako vi godišnje vozite 20 tisuća kilometara, znači potrošite jedne gume, plus osiguranje, plus benzina, neki mali sitni popravak. Pa vama treba de facto blizu 30 tisuća kuna za 20 tisuća prevaljenih kilometara na godišnjoj razini. I sada još imao mjere da ako recimo netko ostane bez posla, onda bi trebao mijenjati svoje prebivalište itd. ali pustimo sada to. Znači, kao što su nove ceste smanjile nesreće, kao što su novi automobili smanjivali broj nesreća, kriza, recesija, nezaposlenost zasigurno će doprinijeti da broj nesreća na našim cestama se poveća. I sada se postavlja pitanje što činiti? Sama recesija, jasno da ne može biti nikakvo rješenje. Iako se i ja slažem, bolje da me policija zaustavi, da me upozori, ne i kazni jasno, nego da mi se nešto nakon toga dogodi. Prema tome, ovo izvješće za mene nije u cijelosti, potpuno, bez da nam se dostavi podatak koliko je godišnje recimo broj novih kilometara, znači autocesta, državnih cesta, koliko je broj neosiguranih automobila na našim cestama u prometu i koliko su vozila recimo u pravilu stara. Kada bi ta tri podatka dobili, onda bi nam i podaci iz ovog izvješća bili daleko bliži. Ja mislim da je to o čemu govorim danas i ključno. A da je to ključno svjedoči upravo taj podatak. Mi smo 2007. u Hrvatskoj imali 619 poginulih osoba, a 2008. imamo 664. A pretpostavljam da ništa bolje, dapače gore, biti će u 2009. godini. Na strani 13 recimo dat nam je ovaj grafikon i vidimo kako se ovi trendovi s poginulim osobama povećavaju i to nije sigurno optimistično. Iako se slažem, danas je više vozača 'jel iz godine u godinu imamo sve više vozača, sve više vozila je na našim cestama, ima i više turista. Daj Bože da ih bude i više 2009. vjerojatno će ih biti i manje. Imamo doduše s druge strane i više autocesta. Ali kada bi se recimo jedna desetina novca umjesto u autoceste, ja ne kažem da nam one ne trebaju, uložilo u državne ceste, pretpostavljam da bi prilike na našim cestama bile daleko bolje i da bi daleko manje povrijeđenih i smrtnih slučajeva bilježili u ovakvim izvješćima. Znači, naglasak sa autocesta na državne županijske ceste. Dobro, županije su bez novca. One su narod bi rekao, deseto prase, kada je riječ o lokalnoj samoupravi. Županije nemaju nijedan kvadratni metar poljoprivrednog, građevinskog, turističkog, ne znam šumskog zemljišta. Na drugom mjestu to je brzina, to je apsolutno točno. Tu leži ključ problema. Motoristi, o čemu je govorio gospodin Šprem, oni su najranjiviji. Dobro je pretpostavljam da se prekršitelje, umjesto da ih se možda globi, vozi u bolnice kako bi tamo mogli ma i oni i svi ostali vidjeti koje su te posljedice nesreća. S druge strane, moje je to osobno mišljenje ovi jumbo plakati u sezoni gdje vidim sve one krvave scene. Ja mislim da su to upitne poruke. To je isto kao u Istri kada nam počinje sezona, pa onda u sklopu neke akcije mina, imamo one jumbo plakate "Pazi, mine". Pa onda dolaze turisti i pitaju, čekaj gdje se to ratovalo u Istri, gdje su tu mine itd. Slažem se, treba sanirati opasna mjesta. To košta ali po mom sudu bilo bolje da u godinu dana izgradimo dva, tri kilometra auto-ceste manje a da recimo u tih godinu dana sa cijenom da tih dva, tri kilometra auto-ceste saniramo 30, 40 ili 50 kritičnih mjesta. To bi po mom sudu bilo daleko uputnije i tu su normalno djeca, tu smo najosjetljiviji šta ćemo, ali što da se radi. Tu ne preostaje drugo nego edukacija, edukacija, edukacija. Kod brzine i to bi trebalo točno odrediti, ne da me netko zaustavlja na auto-cesti od Zagreba prema Rijeci i kaže vozio si 130 a ograničenje je 110 kilometara na sat. Mislim da to nema doista smisla. Kod alkohola i droge, jasno treba to kontrolirati ali da ne bi nekome palo na um opet ona zamisao o 0,0 promila a za drogu treba testirati jasno djecu u srednjoj školi, na fakultetima itd. Biciklisti, tu ne možemo ništa ali trebalo bi urediti neke staze jer i oni na neki način postaju jedna ranjiva skupina na cestama, pogotovo u sezoni kada naletite na njih dvadesetak, tridesetak i tome slično, rampe na prugama odnosno nezaštićeni prijelazi su rak rana sigurnosti ali po meni je opet bit kvaliteta automobila, brzina jasno i ceste i nije moguće da su pri svakom udesu uvijek i jedino krivi naši vozači a nikada ceste, nikada održavanje tih cesta, da uvijek snose posljedice samo i jedino vozači a nikada oni koji bi trebali održavati te ceste. Sve u svemu korisno je da se u ovim izvješćima govori. IDS će to podržati ali bi i ona ova tri, četiri pitanja bilo korisno da dobijemo odgovor.
Hvala vam gospodine zastupniče. Sada ćemo prijeći na pojedinačnu raspravu. Prvi od jedanaest prijavljenih je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Svoju raspravu ću započeti jednim podatkom koji sam pronašao u ovom izvješću a koji glasi da hrvatska policija, prometna policija raspolaže sa 25 komada uređaja za preliminarno testiranje na droge. Pretpostavljam da se to radi o onim uređajima koji se testira na slinu, putem sline. Cijena takvog jednog uređaja u ovom trenutku vjerojatno je niža no što su troškovi jednog uviđaja nakon teške prometne nesreće. Naprosto ne mogu vjerovati da nema više novaca da se s brojke 25 u godinu dana broj tih uređaja ne poveća recimo na 250. Zašto? U prošloj godini testirano je 658 vozača na prisutnost droge a kod njih 230 utvrđeno je da su pod utjecajem droge, odnosno to je 35% testiranih bili su pod utjecajem droge. Ne znam koliko je taj postotak kod testiranja na alkohol, ali pretpostavljam manji od 35%. Ovaj podatak da čak 35% testiranih vozača su bili pod utjecajem droge nameće policiji obavezu odnosno ministarstvu da policiji pomogne i da broj tih uređaja doista bude veći, odnosno da svaka patrola koja ima alkotest ima i ovaj uređaj. I ne vidim razliku niti razloga zašto tako ne bi bilo. Drugi podatak koji mi je uvijek i svaki put kad dođete sa izvješćem pred Sabor nepotpun a on se sastoji od slijedećega. U 2008. na hrvatskim prometnicama bilo je 53 tisuće 496 prometnih nesreća. Ja uvijek pitam od toga broja koliko ih je bilo na auto-cestama, koliko na državnim cestama, koliko na županijskim cestama a koliko na lokalnim. Kada sam prošle godine to pitanje postavio jedan predstavnik ministarstva koji je bio dovikivao mi je s one klupe neka si to potražim na internetu. Pa ako predstavnici Vlade saborske zastupnike u izvješću upućuju na internet onda ni ne trebaju dolaziti izvješća pred Sabor nego ćemo putem interneta čitati njihova izvješća i vjerojatno slati komentare na njih. Zato bih molio da ubuduće broj nesreća osim po načinu, uzrocima, posljedicama i ono što dajete prikazujete i po kategoriji cesta na kojima se dešavaju. Zašto je to bitno? Zato što taj podatak može otkrivati uzroke nesreća jer prema pristupu i hrvatskog zakonodavstva i policije za 99,9% nesreća krivi su vozači ili sudionici u prometu. A stručnjaci pak tvrde da je stanje na prometnicama po broju razloga za nesreću zapravo na drugom mjestu. To indirektno priznajete da ste po prvi put konstatirali potrebu sanacija tzv. crnih točaka opasnih mjesta na prometnicama i u prilogu dali 17 točaka gdje se državnim sredstvima prišlo pripremi projektne dokumentacije za njihovo saniranje. Ali gospodine državni tajniče, niste dali podataka koliko je crnih točaka pripremljeno na sanaciji za državne ceste. Ovo su županijske i lokalne 17. Koliko je crnih točaka pripremljeno za sanaciju na državnim cestama jer naprosto ne vjerujem da na državnim cestama ne postoje kritične točke. Dakle, koliko na državnim. I sada pomno prateći ovih 17 lokacija lokalnih crnih točaka da ih tako nazovem došao sam do stranice 30 vašeg izvješća u kojem je jedna od takvih crnih točaka označena županijska cesta 2033 sa raskršćem lokalnom cestom 20 039 na teritoriju Međimurske županije. Kad sam identificirao tu točku a i gledajući brojeve prometnih nezgoda, konzultirajući se sa ostalim zastupnicima iz Međimurja nitko se od nas nije mogao sjetiti da bi to bila opasna crna točka. Čak i po ovim brojkama koje ste dali prometnih udesa nesreća samo sa štetom ili lakšim ozljedama govori u prilog tome u odnosu na ostale crne točke u Međimurju koje nisu ušle u predmet ovoga. Ja ne krivim vas, vjerojatno vi niste ovdje u Zagrebu izmislili tu crnu točku, ova crna točka je vjerojatno posljedica lokalnih, možda čak i predizbornih trgovina. Međutim, postoji još jedan problem da lokacija tog raskršća i tobože potrebe sanacije se ne nalazi na području Međimurske županije, to nije Međimurska županija, to je Varaždinska županija. To je prometnica koja povezuje te dvije županije, ali crna točka raskršće, prelazak preko rijeke Drave i odvodnog kanala, to nije na području Međimurja. Tako da oni koji su na tome radili ili su svjesno podvalili vam ili ni oni ne znaju gdje je i pod čijom ingerencijom ova prometnica. S obzirom da je značajni novac u pitanju i dobro je da se krenulo, dakle, dobro je da država pomaže u sanaciji kritičnih točaka, ali očito nešto ne štima sa odabirom lokacija, utvrđivanje tih crnih točaka. Pa bih vas uputio na to da recimo od policijske uprave Međimurske zatražite podatke za prošlu ili ovu godinu koje su to crne točke gdje je bilo poginulih, teško povrijeđenih, ozlijeđenih, velika materijalna šteta i vidjeti ćete da ti pravci ne vode u ovom pravcu gdje je izdvojen državni novac i priprema sanacije nego na potpuno suprotnu stranu. Želim vjerovati da ćete već danas dati podatke o broju prometnih nesreća po vrsti cesta, autoceste, državne, županijske i lokalne i posebice me interesira koliko i gdje su crne točke koje će se sanirati na državnim cestama prema ovom programu i projektu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. Upravo je isteklo vrijeme za prijavu o pojedinačnoj raspravi u trajanju od 10 minuta. A mi nastavljamo sa tom raspravom. Sljedeća je prijavljena poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Nažalost stalno naše ceste gutaju ljudske živote. Naše ceste postale su stratišta i unatoč autocestama broj poginulih ne smanjuje se. Hrvatski građani stradavaju više na autocestama što je pogubno nego što se stradavalo u ratu, i to mora biti alarm za sve u državi, za sve faktore a na vlastito za Vladu u cjelini i posebno za neka resorna ministarstva. Kriterij za ocjenu cestovno prometne sigurnosti kao što je ovdje već više puta bilo istaknuto daje se preko broja poginulih na 100 tisuća stanovnika, a negdje je i drugi kriterij kao pomoćni na milijun vozila. U Hrvatskoj taj postotak svake godine raste. Nažalost sada je već 15% poginulih na 100 tisuća stanovnika. Od donošenja Nacionalnog programa ovog koji ističe sljedeće godine bio nam je cilj da do ulaska u Europsku uniju taj postotak padne na 8 poginulih, na 8% poginulih. Međutim, mi se udaljujemo. I to je jedno alarmantno stanje. Po drugom tom kriteriju 143 poginula na milijun vozila. Međutim, mi smo daleko, daleko iznad toga. I kod sada, kod te analize dakle, to su stručne analize koje pokazuju da je ljudski faktor ključan u izazivanju prometne nesreće. Dakle, po europskim kriterijima u tehničkom smislu naše autoceste nemaju nikakvih zamjerki. Poguban je manjak vozačke kulture. To posebno ističu i oni znanstvenici koji se bave pogotovo ovim aspektom ljudskog ponašanja. To obuhvaća psihološke aspekte i kroz problem alkoholizma, droge, ponašanja mladih naročito novih vozača. Tehničke također ispravnosti i dotrajalosti vozila. Smirenost vozača je posebno važna a na vlastito kod mladih vozača. Kada je prisutna nervoza vozača kažu stručnjaci tada vrebaju brojne opasnosti. Stoga roditeljski odgoj, ali isto tako odgoj u školama i društva u cjelini i edukacije mladih ovdje je ključan. To je izvorište, dakle, tu je očito da nam treba koordinacija i odgovornost svih subjekata na preventivi u sprječavanju prometnih nesreća. Nažalost to je očito, to nam nedostaje. I ukratko najveći ubojica na našim autocestama je nedostatak vozačke kulture. Mnogi mogu kupiti BMW, Ferrary ali eto ne mogu kupiti nikakvu, pa niti tako prometnu kulturu. Ono je jedno civilizacijsko dostignuće, ono je svojevrstan društveni fenomen ali i nešto što se stiče u roditeljskom domu i to do 6 godine, kasnije počesto biva kasno. Dakle, ovo je jedan trenutak kada zaista moramo se suočiti sa ovim pogubnim podacima, okrenuti stranicu i započeti već danas sa intenzivnim usađivanjem nekih novih navika i to novih civilizacijskih navika. Naime, kod izazivanja prometne nesreće nedostaje društvena osuda. Dugo vremena je trebalo dok u hrvatskom društvu sazrje jedna društvena osuda o neprihvatljivom ponašanju, primjerice evo jučer smo raspravljali o nasilju u obitelji, nekada se to smatralo da je to privatna stvar. Dugo je trebalo vremena da se izazove osim toga što smo izazvali i normativnu reakciju u tom smislu ali jednako tako ono što je najvažnije društvena osuda izostaje kod ove vrste delikata, prometnih delikata. Evo primjer, zoran primjer, u svim zakonima pogotovo koji govore u prijemu u državnu službu isključuje vas, zakon isključuje bilo koga koji je činio bilo koje djelo osim prometnih delikata, pa čak i onda sa teškom i vrlo teškom, tj. smrtnom posljedicom. Kakva je to poruka vlasti? Poruka vlasti je da je prometna nesreća i sve ono, posljedice koje se tu dogode a to je stradavanje ljudi, gubitak ljudskih života nešto što se svakome može dogoditi, to je pogubna posljedica. Tako mnogi državni dužnosnici razmišljaju, ne libe se o tome govoriti u medijima koliko voze unatoč zabranama i to je pogubno. I nikako da napravimo tu jedan iskorak, pa niti onda kada pričamo o ovom problemu a kamoli kada smo na nekim raspravama o nekim drugim problemima. Kada se to promijeni, tj. u zakonu treba promijeniti sve te odredbe i prometne delikte tretirati kao djela izuzetne društvene opasnosti, jer tu stradavaju nevini životi. Mi smo predlagali kao klub SDP-a i izmjene Kaznenog zakona za povišenje kazni upravo za te delikte. Naš se Kazneni zakon u zadnje vrijeme mijenjao pet, šest puta. Vlast je, odnosno Vlada je uvijek odbijala ovakve prijedloge smatrajući da su one adekvatne, a izazivaju vrlo negativnu reakciju u javnosti. Udruga osnovana je, i ja ovom prilikom i ističem, Udruga obitelji osoba stradalih u prometu koja stalno traži na ovom tragu kao što je tražio i klub SDP-a izmjene Kaznenog zakona. Već u svijetu počelo se tretirati takvo kazneno djelo identično sa umišljajnim ponašanjem. Ako netko vozi pijan, ako pretječe u zavoju, pa kakvog on onda umišljaja može imati nego da ubije drugu osobu. Međutim, to se i dalje tretira kao gotovo bagatelno kazneno djelo, godina dvije zatvora, a takva djela treba izjednačiti doslovno sa ubojstvo ukoliko su počinjena u takvom stanju. Dakle, u stanju pijanosti, u pijanom stanju i flagrantnom kršenju prometa, prometnih propisa. To se danas ne događa zato što je i takva zakonodavna regulativa, a posljedice su onda ovakve. Za napomenuti je također da je nedavno osnovana Udruga za sigurnost u prometu. Ona je već sada održala dva okrugla stola o sigurnosti motociklista jer upravo najviše strada 20% svih poginulih su motociklisti. Ali ja ne znam zašto ministarstvo i dalje postavlja, odnosno autoceste ili već tko je zadužen za to, postavljaju i uz autocestu visoke ograde na kojima stradavaju često, koje nisu nikakva brana motociklistima niti pružaju sigurnost motociklistima jer oni jednostavno prođu ispod tih ograda. Svugdje u Europi postavljaju se niske ograde. I zbog čega se to radi kad ćemo ih morati sutra mijenjati? Također, druga tema okruglog stola te udruge bila je briga o unesrećenima. Pozvana su sva relevantna ministarstva i za pohvaliti je da se Ministarstvo unutarnjih poslova uvijek odazove, ali to nije dovoljno. Ministarstvo zdravstvo se također tu i tamo odazvalo. Ali Ministarstvo obrazovanja nije se odazvalo jer ministar Primorac ima drugog posla, da ugošćuje nekog Lia koji je više poznat ovdje nego u zemlji odakle dolazi i gdje se vrši promocija međusobna. Njih dvoje vidjeli smo nedavno na "Otvorenom", a ne bavi se ovim ključnim problemima. Bar dok je ministar nek se bavi ovim poslom. Bilo bi dobro da, u sklopu ovog akta dobili smo i prijedlog, bez obzira što se radi o nacionalnom programu, ali da vidimo kako stvari ne idu dobro što bi bilo dobro još napraviti da koliko toliko se postigne svrha iz nacionalnog programa. Ali to je nažalost izostalo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Dva su ispravka netočnoga navoda. Prva je uvažena zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo ispravila bih kolegicu Antičević kada je rekla u svojoj raspravi da od 100 tisuća stanovnika strada na cestama više od 10%. Znate koliko je to? To je 10 tisuća, znači od 100 tisuća 10% je 10 tisuća, a činjenica je da 14 osoba strada na 100 tisuća stanovnika. Kolegice, ja znam da vama govorništvo za pet ide, ali na matematiku morate ići na popravni. [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. Drugi je ispravak prijavio… … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, dobro. … [[Upadica se ne čuje.]] /Smijeh./ Nećemo iz klupa, nećemo. … [[Upadica se ne čuje.]] Prijavite se za drugu točku dnevnog reda [[Upadica: Te će dat Milanović.]] Molim vas. Drugi ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Franjo Lucić.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče. Pa evo ispravio bih netočan navod kolegice Antičević, ne sluša ona, ali dobro, vjerojatno na drugo sluša, gdje ste rekli da "Hrvatske autoceste" grade velike ograde što nije točno jer "Hrvatske autoceste" grade ograde na autocestama po europskim normama. A ono što ste vidjeli da je visoko to su zvučni zidovi, gospođo Antičević, pa prema tome nemojte ovdje sabornicu zloupotrebljavat za nešto što niste dobro rekli, a ako ne znate onda pitajte, jer "Hrvatske autoceste" grade po europskim standardima. Pa prema tome nemojte širiti dezinformacije.
Hvala lijepa. Povreda Poslovnika, poštovana zastupnica Antičević.
Vi ispravljate nešto što ja nisam rekla, odnosno što sam ja vidjela ili nisam vidjela, onda vi ste vrlo vidovit čovjek. Međutim, to je nedovoljno za ispravak netočnog navoda. Ja nisam govorila ni o tim stvarima kojih ima uz autocestu i one nisu sporne, niti o onim burobranima koji nisu sporni. Govorila sam o ovim ogradama, na nekim mjestima jesu niske i govorim podatke koje vam govori Udruga hrvatskih motociklista. A podatak od 20% poginulih motociklista na broj ukupno poginulih govori upravo i svjedoči i o ovom uzroku zbog kojih ginu motociklisti i na autocestama.
Hvala. Ja imam dvije primjedbe. Nije se pozvala zastupnica na članak, a mislim da je… Kažem, trebala se pozvati još i na članak, ali znamo svi otprilike o kojem se članku radi. A mislim da je ovo ipak bio ispravak netočnog navoda, jer se i navodi Udruge motociklista mogu ispravljati. Imamo i repliku, jednu repliku. Uvaženi zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Ova tema je počela dosta ozbiljno i malo smo se opustiti u zadnjih pet minuta. Govorim o broju poginulih u zadnjih godinu dana pa mislim da ova atmosfera nije primjerena, ali to nema sad toliko puno ni veze. Gospođo Šolić, ja vas preporučam da vas netko smjesti ovdje bliže nama pa nećete morat se dovikivat obzirom da vam je Bandić ponovno pobijedio. No dobro. Gospođo Ingrid, govorili ste o prometnoj kulturi, ustvari o nedovoljnoj prometnoj kulturi kao jednom od uzroka velikog broja nesreća. Ja bih želio skrenuti pažnju na jedan slučaj na kojega ste me podsjetili govoreći o prometnoj kulturi. Dakle, jedan gospodarstvenik, a danas naš kolega političar, gradonačelnik Splita, Željko Kerum uhvaćen je na autocesti gdje sa svojim vozilo vozi 190 na sat, a ograničenje je 130 na sat. U obrazloženju novinarima zbog čega je tako brzo vozio, on ne samo da nije priznao pogrešku, dakle priznao da je vozio 190 na sat i još je k tome rekao da je auto koji on vozi jednostavno nesiguran ukoliko vozi manje, toliko o prometnoj kulturi. Ono što je najveći paradoks je taj što će gospodin odlučivati o prometnim propisima, znakovima itd. u Gradu Splitu, a onda će se svi građani koji budu uhvaćeni u prekomjernoj brzini od 50 ili 60 km/h više od dozvoljenog moći pozivati na taj "Kerumov poučak" i kazati ukoliko može on, mogu i ja. Toliko o prometnoj kulturi izabranih dužnosnika političkih od jučer. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Imamo odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Ja ne bih o Kerumu, ali činjenica je i to ne samo nedavno, nego već dugi niz godina da državni dužnosnici najvišeg nivoa, i to neovisno čak o političkim strankama hvale se brzinom i kako voze iznad dozvoljene brzine. Time žele pokazati dakle, ali u tome ne vide ništa sporno ni zazorno, to je taj nedostatak društvene, odnosno njihove percepcije da se ne očekuje reakcija, društvena osuda jer onaj koji to čita u njima vidi velike vozačke sposobnosti. Naime, onaj tko se ponaša po prometnim propisima, za njega se smatra da je loš vozač jer po prometnim propisima kao svak zna toliko voziti ako je ograničenje 60, ali ti vozi dvostruko više i neka ti se ništa ne dogodi, odnosno ako se i nešto dogodi, eto uvijek je kriv netko drugi ili treći ili cesta ili nagib, a nikad on. U tome je stvar. Ljudi ne shvaćaju da su prometni propisi i znakovi stavljeni zato radi njegove sigurnosti, a ne da bi netko trenirao strogoću. Ali zašto se ljudi tako ponašaju? Ponavljam, zato što nema društvene osude, nema zakonske osude adekvatne za to. I dalje se smatra da je to nešto, da je prometna nesreća nešto što se može dogoditi svakome. Pa vidimo da analize pokazuju da se one događaju zato što ljudi ne poštuju propise, a vlast daje poruku da to nije nešto pogubno jer prima u službu sve one, osim, odnosno isključuje one koji su počinili bilo koje kazneno djelo, ali ne i prometno. To je nešto što se eto, tolerira i to moramo promijeniti. Vidjeti ćete, vrlo skoro, možda rezultati neće biti polučeni odmah, ali vrlo skoro promijenit će se i to. I vučem paralelu s time kao što je nekad bilo jučer sa nasiljem u obitelji. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći prijavljeni za raspravu je poštovani zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Na početku svog izlaganja rekao bih, što je vidljivo iz izlaganja koja ja sad ne bih ulazio u to da li ćemo ga prihvatiti jer je normalno da ga treba prihvatiti jer je on samo ono što se desilo i na neki način verificira stvari koje su se desilo u protekloj godini, ali moram reći da cjelokupno izvješće i rezultati tog izvješća govore da je Nacionalni program o sigurnosti cestovnog prometa doživio težak poraz, ja bih rekao čak i fijasko. Činjenica je da vozimo unatrag jer sve zemlje Europske unije koje pratimo i koje objavljuju takve iste podatke dostupne svima nama možemo vidjeti u zadnjih nekoliko godina smanjuju broj poginulih u odnosu na stotinu tisuća stanovnika, što je neki relevantni pokazatelj, a Hrvatska ide u krivom smjeru i Hrvatska taj broj poginulih konstantno povećava. Evo, zadnjih, po izvješću 5 godina taj je podatak broj poginulih je konstantno porastu. U zadnjoj godini, otprilike 10% više ljudi na 100 tisuća stanovnika. Znači, vozimo unatrag i Hrvatska ne radi dovoljno na tom pitanju, a koliko je to važno pitanje govori i podatak da su sve članice Ujedinjenih naroda ove godine pozvane da se zajedno organiziraju u jednu akciju koja se zove Desetljeće-akcija za sigurnost na cestama. Zbog čega je svijet prepoznao opasnost koja se tu dešava govori i podatak o tome da među stradalom djecom, jučer smo razgovarali oko pravobraniteljice za djecu i imali smo to izvješće na dnevnom redu. Znači, danas u svijetu za djecu između 5 i 14 godina to je druga posljedica, znači drugi uzrok smrtnosti. Očekuje se, s obzirom da će medicina još više napredovati da će to do 2015. godine biti glavni uzrok smrtnosti djece od 5 do 14 godina. Znači, vrlo jedan opasan i ozbiljan problem u kojem se u Hrvatskoj nažalost ne daje puno važnosti ili se daje važnosti, ali se konkretnim akcijama ne uspijeva učiniti apsolutno ništa. Da ne govorimo sada o tome da smo mi u zadnjih 5, 6, 7 godina unaprijedili i svoj cestovni promet i da su hrvatski građani zaduživajući se kupili i obnovili vozni park, ali netko će argumentirati to i time da je puno više automobila i da zbog toga postoje objektivni razlozi zbog čega je sve više nesreća, odnosno više poginulih. Ja se s time ne bih složio jer sve zemlje s kojima bi se voljeli uspoređivati bilježe upravo suprotno. Jedna Njemačka koja ima 30 puta više automobila ima samo 7 puta više stradalih. Jedna Švedska koja ima tri 3 puta više automobila ima manje stradalih nego što to ima Hrvatska, smrtno stradalih, to govorim. A kada biste pozvali, možda će netko reći da je u zadnjih 5, 6 godina turizam doprinio do toga da u Hrvatskoj ima više automobila i zato i više nesreća, moram napomenuti da Austrija koja ima puno veći turistički promet od Hrvatske i promet automobila, stranaca, tranzitna je zemlja puno više nego Hrvatska, ima od 2000. do danas otprilike za 1/3 manje nesreća, odnosno poginulih na 100 tisuća stanovnika nego što je to sada. I koji je zaključak? Zaključak je da nažalost ne postižemo rezultate u području koje je izuzetno bitno. Da li je u Hrvatskoj standard koji je Europske unije 8 poginulih na 100 tisuća stanovnika ili 15, što je danas u Hrvatskoj, da li je to velika razlika? Apsolutno je. Mi govorimo o tome da bi 300 naših sugrađana i sugrađanki sačuvalo svoje živote da imamo razvijeniju svijest, da imamo bolju organizaciju u području sigurnosti na cestama. Što nam je za činiti? Apsolutno slažem se tu sa kolegicom Ingrid, kazne za one koji se neodgovorno ponašaju moraju biti čak i strože. To smo prošle godine i nešto promijenili u zakonu, kojim smo kaznili neodgovorne vozače. Ali za one ponavljače ili za one koji uzrokuju nesreću, kada su sjeli u neregistrirani automobil, kada su sjeli pod utjecajem alkohola i ubili čovjeka, moramo biti rigorozniji i moramo pokazati da se to društvo ne smije u Hrvatskoj tolerirati. S druge strane edukacija očito tu treba početi od najranije dobi i apsolutno podržavam svaku inicijativu kao što je kolegica Ingrid rekla, i udruge koje se osnivaju u tom dijelu. Sigurnost u prometu je korak naprijed i treba mladima, treba svim građanima Hrvatske objašnjavati koliko je bitno i da je to u biti problem zajednički, bez obzira iz kojeg područja Hrvatske se nalaze i bez obzira čak nekada i kojeg su opredjeljenja političkog itd. I na kraju, htio bih reći da što se tiče preventive. Ja nisam siguran ali možda ne bi bilo loše da se nadležnost sigurnosti na cestama i delegira na Ministarstvo prometa. Možda bi to bilo rješenje s obzirom da policija naravno je represivni aparat i vrši kontrolu sigurnosti, ali kada bi se imao sa te strane jedan odmak, odnosno kada bi Ministarstvo prometa sa stručnog stajališta nadzirati tu priču i edukativno više djelovati, možda bi to bilo jedno rješenje. S obzirom da je po meni možda čak važniji taj edukativni karakter nego što je to sama represija. I apsolutno podržavam to da u smislu edukacije, određeni ljudi koji se bave javnim poslom ne bi smjeli javno istupati na način da promoviraju onaj pa čak i nekada u simpatičnom kontekstu onaj dio društveno neprihvatljivog ponašanja. Da li je to brza vožnja, da li je to vožnja bez kacige? Vani je apsolutno nedozvoljeno da recimo čak u filmovima, igranim filmovima se pojavi osoba koja vozi recimo motocikl bez kacige, a kod nas se to pokušava predstaviti kao nešto simpatično, kao fora i kao pa ne bi me nitko ni vidio da sa to ja ako se vozim na motociklu bez kacige. Mislim da je takvo ponašanje apsolutno neprihvatljivo i za svaku osudu od bilo koga tko se bavi javnim poslom i tko bi trebao promicati tu sigurnost. Pogotovo kada govorimo da su motociklisti najugroženiji i da sudjeluju u prošloj godini čak sa 130 poginulih u toj cijeloj priči. Kada se gleda omjer nesreća i onoga broja smrtno stradalih osoba na motociklima, to je puno više nego kada se radi o automobilima. A najčešće uzrok smrtnih stradanja to što nisu bili propisno zaštićeni, odnosno nisu imali kacigu prilikom vožnje. Tu se može ja sam siguran najveći korak naprijed napraviti. I ono što bi htio reći, svi mi zajedno kojima je u interesu da se taj problem što više obuzda, moramo raditi u interesu toga da što manje bude vikenda kao što je bilo, ili dana kao što je bio 9. 5. ove godine, znači prije samo mjesec dana, kada su tijekom jednog dana život izgubile 4 osobe i čak 6 motociklista. Znači 10 ljudi je samo u jednom danu izgubilo svoj život. Kada bi gledali sve skupa, apsolutno trebamo raditi na tome da bude što manje ovakvih tragičnih dana i vikenda koji se dešavaju ovih godina u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Za repliku se javio poštovani zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa mislim da gospodin Maras govoreći o smanjenju poginulih u europskim zemljama, mislim da u tom momentu kod nas bi puno više trebalo raditi na ovome dijelu smanjivanja mogućnosti izazivanja nesreće. Ja bih se samo osvrnuo na ovaj segment vezan za suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola i opojnih droga. Bilo bi potrebno uzeti također u obzir što se dešava sa vozačima koji upotrebljavaju lijekove, koji smanjuju psihomotornu sposobnost vozača. U europskim zemljama vršena su određena istraživanja imao sam prilike vidjeti. I kod nas je tek prisutno da konkretno mnogi vozači se liječe od ovih oboljenja koji su vezani za njihovu psihu, psihijatrijska oboljenja ili neka druga, a koriste se lijekovi koji smanjuju ili onemogućuju upravljanje motornim vozilima. Na to posebno ukazuju liječnici obiteljske medicine 'jel takovi to su njihovi pacijenti. Često puta im oni pišu lijekove itd. i čak je i pokrenuta inicijativa da se takovim bolesnicima dok se liječe privremeno deponira vozačka dozvola. I kada bi komisija utvrdila da su izliječeni, mislim da bi bila mogućnost da im se vrati ta dozvola za upravljanje motornim vozilima. Mi imamo danas institut oduzimanja dozvole ali tek kada se desi nesreća, ne znam ako je neko pijan itd. napravi. Međutim, to je prekasno. Ono što bi trebalo raditi u ovome segmentu to je upravo ova preventiva i svakako bi se tada i smanjio broj nesreća i smanjio bi se broj poginuli. I mislim da bi se u tom dijelu mogli smanjivati ovi podaci loši i da se približavamo europskim zemljama. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U odgovoru na repliku, čut ćemo zastupnika Gordana Marasa.
Hvala lijepo. Bodakošu dobro ste primijetili, tu moramo ići sa zakonskom, možda i prijedlogom, jer činjenica je da prilikom korištenja mnogih lijekova, čovjek nije u mogućnosti voziti i sudjelovati u prometu, a mi takvu regulativu. Ali ono što se tiče prevencije, mene više zabrinjava podatak koji ne znam da li je netko spomenuo, ali je činjenica da imamo u Hrvatskoj 250 tisuća neregistriranih automobila na cesti. E sada, ovaj netko bi rekao možda se ne voze, možda stoje itd. Mislim bi policija moral poraditi više na tom pitanju, jer činjenica je da otprilike 500 nesreća ti automobili su sudjelovali u otprilike 500 nesreća i mnoge od njih su bile sa smrtnim posljedicama. Moramo tu više poraditi što se tiče prevencije. I nedopustivo je da se neregistrirani automobili pojavljuju u prometu. Najčešće se radi o automobilima koji ne mogu proći registraciju i ugrožavaju sigurnost prometa svih nas. Tako da prevencija mora biti temeljni zadatak policije i ona mora napraviti sve da se u tom smislu hrvatski građani osjećaju sigurnije na cestama.
Hvala vam lijepa. Na redu je za pojedinačnu raspravu poštovani zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Nije suvišno naglasiti da se radi o vrlo ozbiljnoj temi i svakako ozbiljna tema zahtijeva ozbiljan, odgovoran i sustava pristup. U kojoj mjeri je to bilo prisutno ne želim komentirati, no međutim sasvim je jasno da je to tema od šireg prvorazrednog društvenog značaja iz niza razloga jer se radi o preko 600 poginulih u prosjeku i više svake godine, desecima tisuća stradalih. To su brojevi koji upozoravaju. Jednostavno konstatacija, činjenica da od danas, od ovog trenutka u idućih godinu dana 6 stotina poginulih, tko je među tim ljudima, zašto, zbog čega. Sve to stvarno zahtijeva maksimalni društveni napor kao što je rečeno u uvodnom izlaganju multidisciplinaran gotovo svih ministarstava bez izuzetka ja bih rekao gotovo svih institucija ove države. Svaki spašeni život u Republici Hrvatskoj danas u vrijeme mira je itekako važan. Velika je obveza i odgovornost posebno za državu koja je početkom devedesetih imala skoro dvadesetak tisuća poginulih, pedesetak tisuća ranjenih. Prema tome, to pitanje, njegov širi društveni značaj upozorava. Nacionalni program sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za razdoblje 2006.-2010. godine ističe taj program završava, pred nama je novi ciklus za razdoblje 2010.-2015. ili 2014. Treba nam novi kvalitetan još učinkovitiji, još bolji sveobuhvatniji kao što ste rekli multidisciplinarniji pristup koji treba dati bolje i kvalitetnije rezultate a to znači više živih, više efikasnosti, manje stradalih, manje ogromnih materijalnih i nematerijalnih šteta. To je izazov za sve one koji mogu dati doprinos tom programu. Nove ideje kako jačati učinkovitost tog programa. To nije samo retorika, ne može biti samo želja nego mora biti izraz sustavnog razumijevanja, dubokog pa ću reći i bez pretjerivanja znanstvenog razumijevanja ove problematike jer žrtve to traže, upozoravaju i moramo učiniti sve možemo. Nacionalni program rekao bih ima značajna financijska sredstva i sigurno je da se ta značajna financijska sredstva mogu upotrijebiti učinkovitije i kvalitetnije. Ilustrirat ću to kasnije samo jednim primjerom. Sve ono što smo čuli u okviru plana strateških aktivnosti za 2008. godinu vjerojatno i za iduće razdoblje ja bih rekao nije ništa posebno novo, upozorava da na svim tim pitanjima možemo i moramo učiniti više. Smanjenje brzine. Da, puno važnije je kvalitetnije definiranje onoga što je suština. Prilagođavanje brzine, zaštita djece, suzbijanje vožnje pod utjecajem alkohola, saniranje opasnih mjesta, povećanje razine tehničke ispravnosti vozila, unapređenje prometne statistike itd. Ako je to sve onda bi rekao moramo učiniti više da u novom nacionalnom programu imamo zaista nove ideje u jednoj i jasnijoj formi koja mora biti dio javne društvene kampanje. Što može biti jedna od tih važnih ideja? To je kultura sigurne vožnje, razvoj kulture sigurne vožnje nije trivijalna ni jednostavna zadaća i o njoj želim nešto više reći jer zaslužuje odgovarajuću pažnju, odgovarajuće napore i odgovarajuće investicije. Kako unaprijediti kognitivne sposobnosti vozača, kako unaprijediti kvalitetu odlučivanja novih vozača, kako osigurati da vozači mogu kvalitetnije prepoznavati rizične scene, kako mogu kvalitetno predviđati moguće rizične situacije, računati rizike itd., to je dio razmišljanja koji se ne uči u auto-školama u postojećem sustavu osposobljavanja vozača. To zahtijeva multidisciplinarni i sustavni pristup i želim o tome još nekoliko riječi. Pred pet godina koordinirao sam osobno jednu studiju koja je imala naslov razvoj kulture sigurne vožnje, studiju koju su radili ljudi koji razumiju tu problematiku a koji su u nekim drugim područjima dokazali kako se može povećati učinkovitost razmišljanja, vještina, odlučivanja itd. Studija je rađena na Fakultetu elektrotehnike i računarstva. Studija svakako zaslužuje daleko više pažnje nego što je u tom trenutku kada je bila napravljena i predana Ministarstvu unutarnjih poslova ja bih rekao puno prije, tamo negdje početkom 2000. godine. O čemu se radi? Što je sigurna vožnja? Pročitat ću samo dijelove ove studije. Sigurna vožnja predstavlja kompleksnu zadaću koja zahtijeva odgovarajuću koordinaciju i sinhronizaciju različitih vizualnih, kognitivnih, percepcijskih, psiho-fizičkih, manipulativnih sposobnosti i vještina. To je malo kvalitetnija i sveobuhvatnija definicija koja zahtijeva drugačiji program obuke i izobrazbe u auto-školama. Sigurna vožnja zahtijeva kontinuirano sigurnosno razmišljanja, inteligentnu interpretaciju prometne situacije, rano predviđanje i prepoznavanje opasne situacije, anticipaciju ugroza, pravovremeno izbjegavanje rizičnih i opasnih situacija. O svemu tome danas nismo ništa čuli ali to me zaista ne čudi. Razvoj kulture sigurne vožnje u svim razvijenim državama nije samo kampanja nego je on institucionalno, organizacijski i financijski struktuiran. Centri sigurne vožnje zaslužuju daleko više napora i pažnje i u Republici Hrvatskoj u odnosu na današnju situaciju. Centri sigurne vožnje mogu dati veliki doprinos osposobljavanju novih vozača, neiskusnih vozača ali isto tako centri sigurne vožnje korištenjem odgovarajućih tehnologija, prije svega visokih tehnologija koje se odnose na simulatore vožnje, tehnologija koje su preuzete i u cestovnom prometu i iz zračnog prometa, iz različitih razloga. Nema profesionalnog pilota koji za produženje svoga certifikata ne mora otići na simulator i proći čitav niz zahtjevnih testova. Iskusni vozači, profesionalni vozači njihovo certificiranje. To su mjere i napori koji zaslužuju, ja bih rekao naš zajednički napor, izgradnja sigurnosne kulture kod novih vozača, unapređenje fizičkih i mentalnih svojstava vozača itd.. Sve to omogućuje ja bih rekao daleko kvalitetniju, sigurniju i učinkovitiju vožnju u prosjeku. Simulatori vožnje osiguravaju simulacije različitih uvjeta vožnje za one koji te uvjete nisu u stvarnoj vožnji imali prilike na sreću doživjeti. Stanje ceste, stanje vozila, noć, alkohol, opijati, umor itd.. To su tehnologije i metodologije koje mogu imati velikog efekta i u novom nacionalnom programu i zato zaista mislim da taj dio zaslužuje pažnju. Samo nekoliko statističkih podataka koji jasno ukazuju koji su efekti takve metodologije i takvog unapređenja kvalitete vozača. Nekoliko statističkih podataka. Policija u San Diegu smanjenje broja nesreća za 75%, javni prijevoznik u New Yorku, smanjenje broja nesreća za 35%, Nort American … [[Govornik se ne razumije.]] smanjenje broja nesreća za 22%, njemačka vojska smanjenje broja nesreća za 20%, korisnici simulatora, autoškole, samo u Francuskoj preko 300 simulatora. Sjedinjene Američke Države 6 tisuća, vojska i policija SAD-a, Francuske, Njemačke itd., instituti za sigurnost prometa to sve upozorava da možemo i moramo u okviru novog nacionalnog programa učiniti mnogo više i siguran sam, vjerujem i nadam se da će taj aspekt razvoja, kulture, sigurne vojske biti institucionalno financijski i organizacijski u budućnosti na svaki način podržan. Hvala lijepo.
Hvala vama gospodine zastupniče. Sada je na redu uvaženi zastupnik Šime Lučin kao 6. od 11 prijavljenih za pojedinačnu raspravu.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa možda da na samom početku kažem zašto neću glasati za ovo izvješće, nekome će to izgledati čudno kako nećeš dignuti ruku za jedno izvješće gdje su navedeni određeni fakti koji su takvi kakvi jesu. Pa ako dignem ruku za ovo izvješće ja ću prihvatiti činjenicu da stanje u sferi sigurnosti u prometu imamo takvo kakvo imamo i da se ništa ne može promijeniti. I ja za to ne mogu dignuti ruku. Ja ne mogu dignuti ruku za činjenicu da je iz godine u godinu imamo sve lošiju situaciju kada je riječ o sigurnosti u cestovnom prometu. Komparirajući podatke u Hrvatskoj s onima u svijetu ili bolje reći u Europi unatrag nekoliko godina dakle očito je da postoji prostor da se stanje popravi. Da me netko krivo ne razumije, ja ne mislim da je Ministarstvo unutarnjih poslova odgovorno za ovakvo stanje, dapače, mislim da je to jedini segment ove države koji u određenim ili u velikoj mjeri radi svoj posao, možda bih dao neke kritike i primjedbe na odnos represije i prevencije i oko prevencije ali neću i o tome. Ja mislim da je stanje u ovom području alarmantno, mi iz godine u godinu o ovome raspravljamo, svaki zastupnik uzme jedan segment pa netko priča o simulatorima, netko o stanju u Americi, netko o bikerima, netko o djeci, netko o biciklistima. Meni se zapravo čini da mi od drveća ne vidimo šumu. A šuma izgleda sljedeće. Da je broj poginulih u prometu, dakle, na hrvatskim cestama jedan od najvećih problema ove države. Dakle, u prometu pogine više ljudi nego predoziranja, nego zlouporabe droga, netko od razno raznih teških bolesti a o materijalnim štetama neću ni govoriti, one su enormne, hrvatska Vlada ne daje nikakav odgovor. I ja za ovo stanje držim odgovornu hrvatsku Vladu podatak, da je Vlada ispunila svoje ciljeve koje je zacrtala u nacionalnom programu mi bi ove godine imali 200 manje poginulih u prometu. Podsjetiti ću vas, Vlada je zacrtala 10 na 100 tisuća, mi ih imamo više od 14, dakle, nemamo trend pada, nego imamo trend uzlaza. E sada se ja pitam, čemu ove naše rasprave? Mi tu raspravljamo, javnost o tome raspravlja, ništa se ne poduzima. Jel se može nešto poduzeti? Ma svakako se može. Ja sam o tome govorio nekoliko puta u ovom Saboru. Neke europske zemlje poput Francuske, poput Švedske, kada su ocijenile, pazite u Švetskoj imate 1 ili 2 poginula na 100 tisuća. Kada ocijene da je stanje alarmantno onda od državnih institucija, Vlade svi se angažiraju na tom pitanju i na tom problemu. U Hrvatskoj, evo ovo izvješće će proći, iduće godine ćemo imati 5 više ili 5 manje poginulih, štete će biti još i veće i gotovo. Ja ne znam dokle ćemo se mi iz godine u godinu zadovoljavati sa podacima koje dobivamo. Inače u ovom Saboru je praksa da uopće ne raspravljamo o sadržajima izvješća u onom smislu što u njima piše nego jednostavno dižemo ruku za izvješća koja ne mogu biti drugačija nego kakva jesu. E u ovom slučaju kada je riječ o mrtvima, kada je riječ dakle o poginulima, o invalidima, o enormnim materijalnim štetama, mislim da barem mi u ovom Saboru ne bi smjeli zatvoriti oči. Ja bih želio i mislim da bi to bio uspjeh, da mi sa ovog mjesta, prije svega Vladi a onda i hrvatskoj javnosti pošaljemo poruku da je stanje alarmantno, da se svi a posebno hrvatska Vlada u smislu koordinacije i organizacije mora angažirati na rješavanje ovoga problema. Jer ukoliko to kažem ne napravimo i ukoliko to ne dopre do onih do kojih treba doprijeti, onda će situacija biti katastrofalna. Vidite, Vlada će krajem ove godine razmatrati nacionalni program i konstatirati će da ciljevi nisu ispunjeni. Sada mene interesira da li će biti napravljena jedna stručna analiza u kojoj će biti navedeno zašto je to tako. Je li to zato što se malo novaca ulaže u to? Je li to zato, netko je vjerojatno govorio o edukaciji tu? Je li to zato što mi ipak u školi još uvijek nemamo dakle jedan cjelovit sustav obrazovanja djece? Pa dokle ćemo se ovim pitanjima baviti prigodničarski? To znači idemo se malo baviti prevencijom kada počne škola, idemo o tome malo ozbiljnije raspravljati kada tema dođe u Sabor ili eventualno kada se desi jedna teška saobraćajna nesreća. Dakle, rekao sam i nemam namjeru govoriti o detaljima, vrijeme je da se sjedne i da sjednu oni koji nešto o ovome znaju. I da se cjelokupni koncept i koncepcija od zakonodavne do provedbene, pa ako hoćete i promidžbene, drugačije postavi na noge. Pazite, mi možemo imati nacionalni program ne znam kakav, ali ako on ne daje rezultate nešto treba mijenjati. Dakle, mora se koncepcija u cijelosti promijeniti. Nedopustivo je da samo jedno ministarstvo sjedi ovdje, odnosno da je samo jedno ministarstvo i to ono koje je prije svega zaduženo za represivnu stranu priče, obrazlaže, brani i daje izvješće o ovom problemu. Zanimljivo je recimo za 600 i ne znam koliko mrtvih sa tendencijom, trend je zabrinjavajući i više nego što je to samo … [[Govornica se ne razumije.]] dakle trend je porasta. Da tu ne sjedi recimo potpredsjednica Vlade, ako već ne predsjednik i da nam u pet rečenica kaže što će Vlada napravit da revidira svoje ciljeve, odnosno da ih ispuni. Ne, nažalost, mi o tome ništa ne čujemo. Mi ćemo opet govorit o tome kako motociklisti ne nose kacige, kako ovi voze pijani, kako ovi nemaju dovoljno kulture u prometu. Međutim, šta ćemo mi napravit, odnosno prije svega hrvatska Vlada i institucije ove države da se ta priča svede u nekakve razumne okvire. Da budem iskren, ja bih bio zadovoljan da iduće godine nemamo 50 ili 100 manje poginulih u prometu, normalno bih zadovoljniji, nego da barem imamo trend silaska, dakle da imamo jedan broj manji. Jer bi to nešto značilo, da krećemo ka boljem. Dakle, završavam, mislim da je bitno da odavde, danas, pošaljemo javnosti poruku stanje u prometu je alarmantno. Veća je šansa da poginete ili ostane invalid u prometu nego da vam se desi nekakva teška druga, bilo koja druga nezgoda. Ja se plašim da Vlada možda neće posegnut za jednim drugim načinom rješavanja problema. Mi smo poznati da Vlada kad nema odgovora na određena pitanja, kreće ka zabranama. Srećom, ovdje se ne radi o pušenju i bolestima koje pušenje izaziva nego se radi o prometu pa Vlada ne može zabranit da se voze automobili i sudjeluje u prometu. Ali ne znam, nema nikakvog odgovora. Da li ćemo mi dobiti definitivno nakon pet godina nekakav odgovor što se dešava sa nacionalnim programom, zašto ne daje rezultate i dokle ćemo iz godine u godinu, iz mjeseca u mjesec dobivat crne statistike? Dakle, sigurnost prometa na cestama se uglavnom mjeri brojem poginulih, a mi smo tu iz godine u godinu sve lošiji. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Za ispravak netočnog navoda javio se zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem. Kolega Lučin, rekli ste da je Vlada u svom programu nacionalnom navela da će se ne do 2010., nego ste rekli da će u ovoj godini broj poginulih na 100 tisuća stanovnika biti ispod 10%. To je netočno. Dakle, u Nacionalnom programu 2006.-2010. treba, dakle 2010. godine trebalo bi biti ispod 10 poginulih na 100 tisuća stanovnika, a po pokazateljima u ovoj godini, dakle broj poginulih na 100 tisuća u prvih nekoliko mjeseci, daje realne šanse da bi se to moglo u 2010. i ostvariti, naravno ako i svi drugi, a ne samo MUP, uključe se od edukacije u školama, drugih ministarstava. Ima niz stvari koje bi trebalo napravit, koje su predviđene tim programom i ja mislim da je realno da bi se moglo, što ne kažem da će se i dogoditi, ali dakle netočno je da to treba biti u ovoj godini nego tek 2010. godine. Hvala.
Hvala lijepa. Za riječ se javio u ime predlagatelja državni tajnik, gospodin Ivica Buconjić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedavajući. Ja bih samo htio malo pojasniti i odgovoriti gospodinu Lučinu budući da je sad rasprava išla, ja bih rekao, uglavnom su bili svi zastupnici suglasni da je ovo izuzetno kompleksno pitanje, da ne postoje načini kako se možemo jednokratnim i jednostavnim metodama stanje popraviti. Međutim, apsolutno ne stoji ovo što je rekao gospodin Lučin da Vlada ništa ne poduzima. Ja ću samo spomenuti da Vlada odnosno nadležna ministarstva poduzimaju niz aktivnosti i mjera kako bi se stanje u sigurnosti cestovnog prometa popravilo zbog toga što nema mjesta zadovoljstvu. Dok ljudi ginu, dok se događaju prometne nesreće, nema mjesta zadovoljstvu. Međutim, činjenica je da je za prvih pet mjeseci ove godine poginulo 65 ljudi manje nego u istom razdoblju prošle godine. To je činjenica. Ovih 197 osoba koje je još uvijek poginulo naravno da je to katastrofalna brojka i da zbog te brojke nema mjesta zadovoljstvu. Isto tako, vi kažete da se iz godine u godinu stanje pogoršava i to alarmantno. Ja ću vam reći da je 2003. godine prvi puta nakon šest godina broj smrtno stradalih bio preko 700. 2003., prvi put nakon pet godina. Nakon toga, nakon donošenja zakona i poduzimanja niza drugih mjera smo došli 2005. godine prvi puta nakon 40 godina, nakon '65. na manje od 600 smrtno stradalih. Nažalost, opet nakon toga su nam krenuli loše trendovi i opet smo imali 2006., 2007. i 2008. godine povećanje broja smrtno stradalih. Očigledno tu postoje oscilacije. Očigledno to sve skupa ukazuje, te oscilacije ukazuju da sustav još nije kompleksan, da sustav još nije dovoljno dobar da bi osigurao dugoročne pozitivne trendove. Međutim, činjenica je da ove godine za prvih pet mjeseci imamo jedno značajno 27%-tno smanjenje broja smrtno stradalih u odnosu na isto razdoblje prošle godine. Naravno da to nije došlo samo od sebe, nego je to i rezultat mjera i aktivnosti koje su poduzimala ministarstva. Pa ću ja tako reći da je sigurno Ministarstvo unutarnjih poslova, nakon što je detektiralo koje su najranjivije i najkritičnije skupine, to su prije svega djeca, mladi vozači, motociklisti, poduzela niz ciljanih aktivnosti upravo prema tim skupinama sudionika u prometu koji su najranjiviji i koji najviše stradavaju. Ministarstvo unutarnjih poslova je na kraju krajeva zbog toga i predložilo promjenu zakona. I ta promjena zakona je sigurno donijela do ovih rezultata koji su za prva četiri mjeseca, prvih pet mjeseci ohrabrujući. Međutim, to nas ne smije zadovoljiti, ne smije nas uljuljkati i moramo i dalje poduzimati niz aktivnosti osmišljavanja drugih mjera kako te trendove sačuvati odnosno kako sačuvati taj trend smanjivanja broja smrtno stradalih. Ministarstvo unutarnjih poslova je potpisalo sporazum sa "Hrvatskim autocestama" o nabavci dva helikoptera. Ta dva helikoptera sigurno, odnosno njihovo korištenje sigurno će dati određene rezultate u praćenju i utjecanju na stanje sigurnosti cestovnog prometa. Imamo još niz drugih aktivnosti. Jedna od aktivnosti je da smo zajedno sa Centrom za vozila Hrvatske uspostavili sustav praćenja, odnosno evidentiranja, identificiranja neregistriranih vozila. Svake godine imamo sve veći broj vozila koja isključujemo iz prometa kad nisu registrirana zbog toga što je jasno da neregistrirana vozila u jednom značajnom broju sudjeluju kao sudionici prometnih nesreća i nezgoda. Rekao sam isto ovo što sam na početku, a ponavljam što sam i na početku, uključili smo i škole u edukativne programe i akcije i jučer smo upravo podijelili nagrade, međutim nažalost, takve aktivnosti promidžbene prođu nezapaženo, a to je po meni izuzetno važno da smo djecu u najranijoj dobi uključili u taj sustav da ih se osposobljava, odgaja, educira, da kad budu odrasli budu i aktivni i budu sigurni sudionici u prometu. Dakle, Ministarstvo unutarnjih poslova i druga ministarstva i Vlada poduzima niz mjera koje sve zajedno trebaju pridonijeti tome da stanje sigurnosti u cestovnom prometu bude bolje i sigurno ćemo morati napraviti reviziju ovih ciljeva koje ste rekli za 2010. godinu. Možda je nerealno očekivati da će biti tih 7 do 8 smrtno stradalih, odnosno ispod 10 smrtno stradalih stanovnika na 100 tisuća stanovnika. Međutim, upravo ovi trendovi koje pratimo će dovesti do revizije, predložiti ćemo one mjere i provoditi ćemo ih praksi koje moraju donijeti do smanjivanja broja smrtno stradalih zbog toga što je svaka žrtva neprocjenjiva i dok god ima ovako veliki broj žrtava, nema mjesta zadovoljstvu.
Hvala vam lijepa. Ispravak netočnoga navoda ima zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa mislim, netočan je podatak o trendovima o kojima vi govorite. Pa vi ste dugo u ministarstvu i znate, evo sad je zatoplilo, izašli su motoristi. Trend je dolje išao. Sad će početi dolaziti strani gosti. Udvostručiti će se broj automobila na hrvatskim cestama. Logikom stvari, biti će više nesreća. Prema tome, pričekajmo kraj godine. Ma gospodine Buconjiću, nisam tražio da mi odgovarate, ali već kad ste mi išli odgovarati, ok, Vlada nešto radi. Ma ne radi dovoljno jer cilj koji ste zacrtali do kraja ove godine niste ga ispunili i nije blizu. Nedovoljno je da samo Ministarstvo unutarnjih poslova radi na ovom pitanju. Odgovorite vi meni što je s edukacijom djece u školama? Što je sa svim podzakonskim aktima koje ostala ministarstva nisu donijela da bi se zakoni mogli provoditi. Uzimam samo sad ovaj uži, dakle državni dio, a neću o širem društvenom kontekstu govoriti gdje se očekuje od svih i nevladinih institucija ili ne znam, jedinica lokalne samouprave da se uključe u ovu priču. Prema tome, nemamo razloga u ni jednoj varijanti, barem ako se mene pita iskazivati zadovoljstvo.
Hvala lijepa. Sljedeći prijavljeni za raspravu je poštovani zastupnik Slavko Linić.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Završetak Vladinog izvješća je nešto što bi nas zastupnike morali motivirati na određena zaključivanja i pokušaj nalaženja odgovora, a što mi to trebamo učiniti da bi nas ovi zaključci usmjerili na veću aktivnost? Zaključci ovog izvješća govore da nismo zadovoljni sa stanjem sigurnosti. Zašto? Jer najvažniji podatak, broj smrtno stradalih nije se približio ciljevima nacionalnog programa. I iza toga rečenica je koja je vrlo važna za nas zastupnike. Poboljšanje i na tom dijelu je moguće ako dođe do veće aktivnosti svih sudionika odgovornih za probleme sigurnosti prometa. Znači, potrebna je veća aktivnost. Ja bih rekao, Vlada je blago rekla da ipak netko od nadležnih tijela i nije kvalitetno odradio svoj posao. I manje-više svi konstatiramo, oni koji su nosioci Zakona o sigurnosti u prometu, rade svoj posao, trude se, imaju niz mjera, ali nažalost su previše usamljeni na tome. Nismo uspjeli motivirati da tu istu aktivnost koju imamo u Ministarstvima unutarnjih poslova vidimo i kod drugih ministarstava. E sad se mi saborski zastupnici moramo pitati što mi trebamo učiniti da bi ta motivacija bila drukčija? I tada se vraćamo na zakonodavnu domenu, na zakonodavnu domenu. Da li smo mi ti koji bi morali drukčije regulirati zakonima o sigurnosti prometa? Prema tome, prebaciti dio odgovornosti za sigurnost prometa zakonodavno na Ministarstvo prometa koje treba biti odgovorno za kvalitetu prometnica, za ulaganje u prometnice, za održavanje i u tom dijelu nositi teret zakonodavne regulative. Ministarstvo gospodarstva također za sigurnost prometa posebno regulirati tehničku ispravnost vozila, sve one koji su sudionici u homologaciji i u tehničkoj kvaliteti. Pa da se vraćamo na Ministarstvo obrazovanja koje zakonodavnom regulativom također moraju nositi dio odgovornosti za sigurnost o prometu u dijelu edukacije i vjerojatno podijeljeno sa Ministarstvom unutarnjih poslova u što jačoj relaciji i kvaliteti odnosa sa civilnim sektorom koji civilnim sektorima niz udruga, ali nažalost nedovoljno povezanih sa ostalim ministarstvima izuzev Ministarstva unutarnjih poslova. Nedovoljno povezani. I tada dolazimo i do najvažnijeg segmenta. Zabrinjavajući je broj smrtnih slučajeva iza 24 sata nesreće. Znači oni koji umiru poslije 24, što znači da je upitno da li smo brzo intervenirali, da li je intervencija bila onako brza koliko je neophodna zbog težine nesreća. Velikih brzina, jer vidimo da su oni uzroci, ja bih rekao autoputova i ostalih. Prema tome, na svima nama u Saboru je da pokušamo sada veliku odgovornost u zakonodavnoj regulativi za sigurnost prometa prenijeti i na Ministarstvo zdravstva. Znači, mi saborski zastupnici kad bismo na taj način zakonodavno podijelili regulativu, ja bih rekao dali mogućnost da zakonski ova sva ostala ministarstva reguliraju sigurnost, što možemo tada očekivati? Tada možemo biti sigurni, ne samo očekivati da će sva ostala ministarstva biti toliko kvalitetni ili barem približno kvalitetni kao što je Ministarstvo unutarnjih poslova koji je nosilac sadašnjeg zajedničkog zakona. I tog trenutka podižemo odgovornost, podižemo aktivnost i kvalitetu rada nadležnih ministarstava. I tada zaista možemo biti sigurni da će svi čimbenici koji donose zakone i koji nose teret zakona, izvinjavam se, ne donose, nego nose teret provedbe zakona da će biti daleko aktivniji u brizi oko sigurnosti prometa. To je posao nas saborskih zastupnika. O tome smo već nekoliko puta raspravljali što učiniti kod donošenja Zakona o sigurnosti prometa. I ako učinimo mi saborski zastupnici, smatram da ćemo puno učiniti na dizanju veće odgovornosti, veće aktivnosti svih koji su odgovorni za sigurnost u prometu. Da to nisu prazne riječi govore na iskustva europskih zemalja, koji su postigli cilj nacionalni, a to je broj smrtnosti manji od 10 na 100 tisuća stanovnika. Koji su također pribjegli ja bih rekao ovim rješenjima. Znači podijelili jedan zakon u niz drugih zakona, podijelili nadležnosti i uključili više ministarstva, a ne jedno ministarstvo. I ako iz ove analize, a ja se nadam iduće godine kada budemo kompletno analizirali provedbu nacionalnih programa, donesemo upravo zaključke. Bitni će biti zaključci u kojima ćemo shvatiti da moramo zakonodavno podijeliti ovu regulativu i dati nadležnost za provedbu tih zakona većem broju ministarstva, da ćemo postići i bolje rezultate, odnosno ciljeve koje si postavljamo, a to je nižu smrtnost na našim prometnicama. Zahvaljujem.
Hvala vam lijepa. Na redu je poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Štovani gospodine potpredsjedniče. Ja bih ovim iscrpnim raspravama dodao još jedan aspekt problema, a to je spašavanje ljudskih života nakon dogođene prometne nesreće. Dakle, mi smo čuli ministarstvo je zaista uložilo sa svim svojim suradnicima velike napore. I ovo izvješće pokazuje značajan iskorak i treba ga podržati. Ja bih dodao samo jedan aspekt. Što kada je došlo do prometne nesreće? Ovdje smo govorili o tome kako ih treba spriječiti, smanjiti broj nesreća i posljedica. Na žalost, kada dođe do prometne nesreće, a broj je poginuli je sve veći preko 660 godišnje, onda se pitamo kako je organiziran sanitetski transport. Sanitetski transport je organiziran kopnenim putem i to je moglo funkcionirati sve do izgradnje velikog broja modernih prometnica autoputova. Sanitetsko vozilo nije izbor za transport ranjenika nakon prometne nesreće u uvjetima autoputa. Zbog toga što se stvaraju ogromne kolone u vrlo kratko vrijeme, što sanitetsko vozilo ne može po onom servisnom traku doći do mjesta nesreće. Servisnog traka nema na vijaduktima nekim, nema ga u tunelima, nema ga na mostovima i danas je jedno od pravila Europske unije, svaka država mora imati organiziran tzv. višenamjenski helikopterski prijevoz. Što je to? To su helikopteri koji su osposobljeni za brze intervencije u slučaju prometne nesreće. Oni naravno nisu transportni helikopteri kakve mi danas upotrebljavamo. Vojne helikoptere MI8. To su mali helikopteri, nosivosti do tisuću 500 kilograma, brzine do 200 kilometara na sat, specijalno opremljeni za pružanje hitne medicinske pomoći. Hrvatska je zainteresirana za tu službu još i zbog svojih otoka, zbog svojih planina, zbog svoje gorske službe spašavanja koja daje nadljudske napore u spašavanju života. Što to znači za našu autocestu? To znači da bi godišnje mogli spasiti 100 života. Dakle jedna trećina svih umrlih umire u transportu. Od te trećine polovinu može spasiti brza intervencija, a to je helikopterska života. Dakle oko 100 života godišnje bi spasila višenamjenska helikopterska služba. Imali smo na žalost krajem 2004. kompletan program. On je propao zbog toga jer je rečeno da ćemo dobiti helikoptere od Rusije naplatom kliničkog duga. I dobili smo ih. Ali to su transportni vojni helikopteri koji apsolutno ne mogu služiti za ovu namjenu. Što treba učiniti? Treba sastaviti međuresornu skupinu koja će uključiti naše pilote kojih imamo dovoljno, koji će uključiti našu hitnu medicinsku pomoć gdje imamo dovoljno vrlo dobro educiranih stručnjaka, koji će uključiti one koji osmisle financije ovakvog sustava, a financije sustava znači kupovinu najmanje kupovinu 6 helikoptera za površinu Hrvatske. To znači u krugu od 100 kilometara najmanje jedna stanica helikopterske službe. Naravno da Hrvatska nema novaca za kupovinu tih helikoptera, niti ih se na tržištu može kupiti, jer ih se čeka preko 2 godine, ali postoje one tvrtke koje daju takve helikoptere u lizing, uključuju u to i servis. Dakle, možemo doći do helikoptera, imamo pilote, imamo hitnu medicinsku pomoć. Treba osmisliti organizaciju i financiranje sustava. Financiranje sustava ne mora biti iz proračuna, financiranje sustava mora biti višestruko, također višestruko. To znači HZZO će financirati spašavanje svojih osiguranika, HAK koji je puno napravio već u tom smislu će osigurati spašavanje i transport vozača, osiguranje turista, osiguranje skijaša, planinara itd. Dakle, iz više smjerova se služba treba financirati. Ona košta godišnje oko 20 milijuna eura, sa svim troškovima. Postavljam pitanje, da li je to puno? To nije puno, jer za 20 milijuna eura, mi u zdravstvu ne možemo spasiti 100-nu života, a u prometnim nesrećama možemo. Dakle, moj zaključaj je prihvatiti ovo izvješće, ono je kvalitetno pokazuje velike napore, ali odmah što hitnije uključiti organizaciju višenamjenske helikopterske službe, jer imamo mogućnosti, imamo novaca, imamo kadrove, a gubimo 100 života godišnje. Što je 100 života godišnje u našoj zdravstvenoj službi? To je velika borba sa puno novaca, sa velikom organizacijom, a ovdje to možemo postići vrlo jednostavno. To je mom prilog ovoj raspravi, pa molim resorno ministarstvo da razmotri. Hvala.
Hvala vam lijepa. Slijedeći prijavljeni za raspravu je poštovani zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Želio bih dati kratak doprinos raspravi o ovome izvješću. Ono što vidim kao jedan od problem je ustvari i to se može na neki način vidjeti iz prisustva predstavnika Vlade na ovoj sjednici, je to da mi se čini da je Ministarstvo unutarnjih poslova u mnogo čemu usamljeno u provođenju ovog programa. Mnoge primjedbe koje bi možda išle u provođenju i realizaciju ovog programa u svakom slučaju bi bila više usmjerenja na druge dijelove hrvatske Vlade, a ne na Ministarstvo unutarnjih poslova. Naime, na prvoj stranici ovog izvješća spominje se radna skupina i sada se navodi tko je ustvari u radnoj skupini, dakle predstavnik Ministarstva unutarnjih poslova, predstavnik Ministarstva mora, prometa i infrastrukture, predstavnik Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta, predstavnik Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstva pravosuđa, Hrvatskog autokluba, Hrvatskih cesta, Ureda za osiguranje centra za vozila. Sam sastav ove radne skupine pokazuje koliko je kompleksan ovaj problem i koliko se ustvari institucije zemlje ove zemlje treba uključiti da bi se sve to na kraju svelo u samo jednu jedinu brojku koja je ustvari bitna zato da se zna da li smo uspjeli ili nismo a to je je li broj poginulih na cestama ili broj ljudi sa trajnim ozljedama na cestama manji ili veći nego je to bio godinu dana prije, i koji su razlozi za to i što bi trebalo napraviti da toga bude manje. Mnogo je razloga koji dovode do toga da li je broj poginulih na cestama u jednoj godini veći ili manji. Nesumnjivo je to prometna kultura vozača odnosno koliko vozači i pješaci ali u svakom slučaju više vozači poštuju prometne propise i koliko ustvari je kažnjavanje odnosno koliko je kršenje prometnih propisa društveno prihvatljiva ili neprihvatljiva činjenica. Danas sam spomenuo slučaj dakle osobe koja je vozila 60 kilometara više od dozvoljenog i koja se time još hvalila i najavila da će to napraviti i ponovo, i nije naišla na nešto pretjerano veliku osudu javnosti. Druga stvar koja je bitna a to je stanje naših prometnica, auto-cesta, državnih, županijskih, nerazvrstanih cesta, stanje signalizacije i naravno uklanjanje crnih točaka na kojima se događa najveći broj nesreća sa smrtnim posljedicama ili s ozljedama. Zatim je pitanje edukacije o prometnim propisima, o potrebi poštivanja prometnih propisa, o dakle na način na koji se djeca od najranijeg uzrasta odgajaju da bi poštivala prometne propise, da bi znala kad se može prelaziti ulica, da se to radi na pješačkom prijelazu, da se ne pretrčava cesta bez da se pogleda lijevo, desno i sve ono što ide. Zatim je pitanje koliko vremena treba da se nakon saznavanja za prometnu nesreću i moguće posljedice, da se unesrećenima pruži pomoć, adekvatna liječnička pomoć da dođe do bolnice. Naravno, vrlo često se spominje i zlatni sat, dakle vrijeme u kojem je moguće najviše ljudskih života spasiti nakon prometne nesreće. Zatim je bitno na koji način se postupa s onima koji su prekršili prometne propise, koji učestalo krše prometne propise, da li se izvlače na sudu sa blagim ili preblagim kaznama da ih tako nazovem, ili dođemo do apsurda da ustvari se dogodi da jedan počinitelj dakle kaznenog djela, prometnog kaznenog djela bude u lisicama doveden na sud, tako da javnost vrlo često ide iz krajnosti u krajnost od osude takvog ponašanja pa do onda činjenice da je pod pritiskom javnosti osoba koja je počinila, nesumnjivo je počinila kazneno djelo u prometu da bude dovedena na sud u lisicama. A imamo slučaj da za mnogo teža kaznena djela pa i ubojstva se ne dolazi na sud u lisicama. Također, sve to skupa ustvari pokazuje kompleksnost ove materije i pokazuje koliko je potrebno da i mi, dakle osobe koje javno nastupaju svojim primjerom i ukazivanjem na loše primjere i na one dobre primjere stvorimo u javnosti sliku da je potrebno poštivati propise, da je potrebno pažljivo voziti i da je naravno svaka neodgovornost pa makar ona bila trenutna i u sekundi dovoljna da promijeni živote ljudi kojima se desi prometna nesreća, njihovih obitelji i njihovih prijatelja. Ja se i dan danas sjećam nekoliko prometnih nesreća koje su se u mome mjestu dogodile i naravno obitelji koje dan danas dakle posljedice toga osjećaju. Želio bih dakle izraziti svoju nadu da će svi oni, sve mjere koje Ministarstvo unutarnjih poslova i ostala ministarstva poduzimaju na smanjenju broja prometnih nesreća, na smanjenju broja poginulih da će one dati rezultat. Svima onima, svima nama koji sudjelujemo u političkom životu i na neki način u političkoj utakmici jednak je cilj da taj broj bude što manji, da sigurnost na našim cestama bude što veća. Ali naravno, ne moramo se složiti u tome da li su pravi ljudi na pravim mjestima da to poduzimaju i da li su sve mjere tu poduzete. U tom smislu uz podršku dakle nastojanjima da se umanje loše posljedice loših vozača uvijek ćemo naravno kao pozicijska stranka pratiti da li ljudi koji na tome rade da li rade sve ono što trebaju. U tom smislu glasovat ću za prihvaćanje ovog izvješća a pozorno pratiti kako se i dalje provode propisi koji su sada na snazi i koliko ministarstva poduzimaju ono što je u njihovoj nadležnosti. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospodin Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolega Bauk je naglasio ulogu drugih u poboljšanju sigurnosti cestovnog prometa. Naravno, nama odraslima kad razgovaramo o sigurnosti uglavnom su djeca prvenstveno i kolega Bauk je govorio o edukaciji, spominjao je edukaciju. Kao informatičar zasigurno je upoznat s projektom prometne učilice jer to je područje za djecu vrlo interesantno, oni provode puno pred kompjutorima ne samo u igricama nego i u interaktivnom stjecanju znanja. Ovaj projekt je ja sam zadovoljan što je ustvari edukacija djece stavljena kao strateška aktivnost, u ovom izvješću se tako i spominje. No, ja sa zadovoljstvom mogu reći da je kod nas u Slavoniji taj projekt vrlo prepoznat, pa ako vidite posljednje natjecanje onda ćete vidjeti da je upravo Brodsko-posavska županija imala čak 20 od ukupno 34 škole koje su sudjelovale a da je iz Vukovarsko-srijemske županije preko 800 djece u tome sudjelovalo. Slažem se s kolegom Lučinom da u daljnjem razvijanju ovoga projekta koji je izuzetno interesantan i rekao bih da pruža puno više mogućnosti stjecanja znanja o sigurnosti u prometu nego bilo koji drugi oblik djeci u školama, treba veću ulogu dati i na Ministarstvo obrazovanja odnosno znanosti i športa, treba veću ulogu dati lokalnoj samoupravi. Sa ovim školama i svima ostalima koji sudjeluju u kreiranju mišljenja, u kreiranju svih onih stavova vezanih uz promet. I ja vas molim da u ovom dijelu učinite dodatni napor da usmjerite sve ove segmente da još interesantnije projekte poput prometne učilice još jače stave u funkciju. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Cijeli dan razgovaramo o prometu i poštivanju prometnih propisa, pa evo nadam se da će ovaj žamor prestati da se može normalno dalje raspravljati i da će kolege poštovati odredbe Poslovnika da ne ometaju druge govornike jer je bilo dovoljno vremena da se međusobno ispričamo i prije dolaska u dvoranu. Slažem se, jučer smo cijeli dan raspravljali između ostaloga i o izvješću pravobraniteljice za djecu gdje je ona spomenula jedan dio prometne kulture, odnosno prometnog odgoja. Čini mi se da u zakonu, da je to članak 3. stavak 2. Zakona o sigurnosti prometa na cestama stoji i obaveza, ukoliko nisam točno citirao ispričavam se da se prometni odgoj uvede i u škole. I nesumnjivo je dakle, da i taj jedan segment treba dodatno, treba dakle dodatno djecu educirati i ukazivati na važnost. Ali mislim da nije problem toliko u djeci, koliko u odraslima, tako da ova rasprava neka bude još jedan apel svima koji voze da to rade na propisani način jer naravno samo sekunda ili manje od sekunde nepažnje dovoljno da promijeni vaš život i život mnogih ljudi koje ne poznajete a s kojima se susrećete na cesti. Zahvaljujem.
Hvala. Dame i gospodo zastupnici molim da klubovi se organiziraju, glasovanje ćemo započeti čim završimo raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Imamo još gospodin zastupnik Boro Grubišić i pet minuta gospodin Boris Šprem. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Puno toga je rečeno danas u ovoj raspravi, ali evo mislim da još ima elemenata koji me zanimaju a gospodin državni tajnik i djelatnici ministarstva mi mogu još i odgovoriti bez obzira što je evo vidim vrijeme spremanja za glasovanje. Naime, gospodin Hebrang je već govorio, s obzirom da smo obadvoje iz medicinske struke o mogućnostima i potrebi onoga dijela koji se događa nakon prometnih nesreća a to je prijevoz ozljeđenika s mjesta prometne nesreće k bolnici. Jasno da je danas moderni način i dakle, suvremeni način prijevoza helikopterima ali opet moramo se tu osvrnuti prema ministarstvu zdravstva jer znamo da bolnice pa i veće bolnice, županijske bolnice većinom nemaju heliodroma pa onda taj prijevoz ponovno ide automobilom od mjesta slijetanja ili nekakve zrakomlatne luke kako bi se reklo prema bolnici. Onaj zlatni sat kada se mogu zapriječiti i spriječiti teške posljedice po zdravlje ozljeđenika, ja bih vas zamolio za mir, dakle, prije bi se mogao zvati dead line, dakle, jedan sat od ozljede do dolaska u operacionu salu [[Upadica: Kolege molim vas, malo se stišajmo da možemo kolegu čuti, nemamo još puno, budimo strpljivi.]] Ja sam u raspravi kada se govorilo o novom zakonu, o promjenama novog Zakona o sigurnosti prometa napominjao još u to vrijeme da imamo problem biciklista. Evo vidite prema ovome izvješću, prema ovome izvješću koje ste nam podastrli danas, imamo statističku, nažalost imamo evidentirano povećanje broja smrtno stradalih biciklista i to za 68%. O tome sam upozoravao državnog tajnika da naime u onoj bivšoj ili prošloj statistici je pomalo bilo neću reći negirano, nego pomalo, ne kažem krivo upisano, pješaci, biciklisti itd.. Imamo i povećanje broja smrtno stradalih pješaka. Kada govorimo o edukaciji djece u školama, onda svakako treba pozdraviti pogotovo ili poglavito rezultate u Brodsko-posavskoj županiji gdje je 20 škola kako je rekao kolega Heffer, 20 škola osvojilo da kažem prva mjesta u poznavanju prometa i prometnih propisa naše djece u Republici Hrvatskoj. Ali evo ovdje u ovih 17, dakle, crnih točaka, na županijskim cestama u Republici Hrvatskoj na prvom mjestu je crna točka u mjestu ili selu Trnjani koja u posljednje tri godine ima 17 prometnih nesreća, dakle, 17 ozlijeđenih osoba u 2004., '05. i '06. godini. Dakle, ona je pod rednim brojem 1 i zaista nije mi drago da u našoj županiji postoji takva točka, onda i dalje postoji i nisam siguran da su postavljena rješenja koja bi tu crnu točku sanirala i na neki način osigurala veću sigurnost u prometu. Ovo što je danas bilo riječi a to je da se mora uključiti više u ovu problematiku i Ministarstvo pravosuđa, ja bih se složio sa kolegama koji su o tome zborili ili ti divanili, pogotovo stoga što postoje u našoj da kažem sudskoj praksi neke nebuloze, kako bih nazvao iako nije moje da sudim o sudskim presudama u kojima je u obrazloženjima pisalo da zbog toga što netko potječe iz dobre obitelji da mu se smanjuje kazna iako je prouzročio smrt dvoje mladih ljudi npr. u Makarskoj ili smrt ili teško ozljeđivanje u Varaždinu. Dakle, ako je to tome tako, onda neka Ministarstvo pravosuđa napiše zakon po kojemu će se uvesti ta institucija poticanja iz "dobre obitelji" i da se odmah zna da takvi to mogu učiniti jer će im kazna biti manja. Ili će biti u nekom otvorenijem tipu zakona kako bi eto bili blaže sankcionirani od onih koji eto ne potječu iz nazovimo tako "dobrih obitelji". Ovdje smo govorili o tome da je oko 650 osoba testirano i na drogu i da je pri tome dokazano prisutnost opojnih droga kod 230 osoba. Za mene je to zastrašujući podatak. Dakle, 35% osoba koje je policija testirala na drogu vozača je pod utjecajem opojnih droga. A pitam se koliko to od našega stanovništva još koristi i razno razna [[Upadica: Oprostite kolege, nerado upotrebljavam zvono, ali mislim da pretjerujemo, ne možemo kolegu čuti, dajte malo budite.]] Čujem ja njih predsjedniče! Koliko, dakle, s obzirom na i ratna, odnosno poratne posljedice …/Govornik se isključio pa naknadno uključio./… dakle, pitam se ovdje i gospodina državnog tajnika, da li je uopće rađena statistika koliko vozača koristi psihofarmaka od onih koji ih koriste zbog posljedica dakle rata, do onih koji su psihijatrijski bolesnici ili ih koriste ovako u slobodnoj da kažem upotrebi zbog razno raznih razloga. Sve to ima dakle utjecaja na sigurnost prometa. I još jedno pitanje s obzirom na ovo izvješće, s obzirom na ograničenja mladih vozača o kojima smo evo dvojili, gdje postoji čak i ustavna čini mi se tužba u svezi prava, dakle nejednakih prava građana. Vidite, dobio sam pitanje iz, da kažem, od mladih osoba kako to on ne može voziti automobil, ima 22 godine, a radi u firmi koja, dakle u prijevozničkoj firmi i tamo vodi autobus sa 22 godine ili vozi kamion na ture prema Njemačkoj, Turskoj, Bugarskoj itd. Osobni automobil on, po onim zakonskim odredbama koje su pozitivne zakonske odredbe, on ne smije voziti ili mora voziti pod nadzorom druge osobe. A kamion vozi turu u Austriju, Njemačku bez ikakvih problema. Kada se govori o ponašanju u prometu, kada se govori o prometnoj kulturi, onda nije samo stvar prometne kulture, to je i stvar kulture ili odgoja ponesenog iz kuće, iz škole. Tako da one izjave koje je gospodin, koje sam ovdje sad čuo sa desne sada strane trenutno, ali lijeve inače, o izjavi gospodina Keruma o svojoj brzini od 190 km/h kako je to eto malo koliko njegov auto to može povući. To je nešto što zapravo govori o tom ponašanju i o tome odgoju i o shvaćanju zapravo prometa i važnosti poštivanja prometnih znakova i značenja ovih 664 mrtva za prošlu godinu, 2008. i prosjeku od 15 mrtvih na 100 tisuća stanovnika, a u odnosu na Europu koja ima dakle upola manji postotak mrtvih na 100 tisuća stanovnika. To je ono što je žalosno i dakle dok Hrvatska ne bude svim mogućim mjerama koje smo ovdje govorili, pa i uključivanjem Ministarstva pravosuđa o kojemu je govorila gospođa Antičević i gospodin Lučin i ostali, dakle izmjenama u tom smislu da se teški prometni prekršaj sa smrtnom posljedicom ili teškim ranjavanjem osobe ne shvate potpuno drugačije u našem dakle pravosudnom sustavu. Do tada se bojim da ova brojka, kako ovo samo ministarstvo navodi, od oko 650 mrtvih prosječno u zadnjih 10 godina, da će ona i dalje u tom okviru oko 650 mrtvih i dalje kotirati. U prilog tome govore i statistički podaci za 2009. godinu. Naime, u prvoj polovici, odnosno prvi pet mjeseci ove godine, koliko je meni poznato, ja sam negdje to čuo informaciju, da li na radiju, televiziji ili u novinama, da već imamo preko 300 mrtvih u prometnim nesrećama. Dakle, ovo izvješće jasno da je za prihvatiti, ali je potrebno i dalje poraditi u svim ovim segmentima od osnivanja centara za sigurnost vožnje pa do uključivanja Ministarstva pravosuđa i svih ostalih čimbenika u ovaj program sigurnosti prometa na cestama. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Gospodine Grubišiću, nisam siguran da li sam vas dobro zbog žamora čuo, ali mislim da ipak jesam, spomenuli ste slučaj pogibije dvije djevojčice u Makarskoj i komentirali ste ustvari obrazloženje presude koja je došla za taj slučaj. Dakle, sama činjenica da je sudac tražio i tražio i tražio razloge da što blaže kazni nekoga u tom slučaju, a to ne ide kritika dobroj obitelji nego sucu, ustvari pokazuju da još ima puno prostora u institucijama pravosuđa i ostalim institucijama koji nisu solidarni sa naporima Ministarstva unutarnjih poslova da se ova priča dovede u nekakve okvire koji bi bili barem na razini zemalja Europske unije. A što se tiče tih dobrih obitelji, nije to jedini slučaj. Jer priča o dobrim genima se i izvan prometa u pravosuđu koristila za obrazloženje nekih drugih odluka, ali kako sad to nije tema, nećemo o tome. Zahvaljujem.
Hvala. Odgovor, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine kolega, niste me čuli onda do kraja, možda i zbog žamora. Ja sam i predložio da se to onda tako kako već je i temeljem … /Govornik isključen./… gase me stalno, ali uzalud. Dakle, da se temeljem takvih presuda to ugradi u pravosudni sustav, da imamo takvu instituciju, a ne samo nonsense u pravosuđu, nego da to bude redovna praksa. Dobra obitelj pa manja kazna. Hvala lijepo.
Hvala. I zaključno, u ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Boris Šprem pet minuta. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Neće biti ni pet minuta. Prvo bih rekao da klub SDP-a, da bude sasvim jasno, podržava izvješće i to radi toga što je i gospodin Linić podcrtao, završava nakon navođenja određenih činjenica i problema sa konstatacijom da stanjem Vlada nije zadovoljna. I drugo, da se u akciju, da tako kažem, uz saniranje našeg stanja prometa na cestama trebaju uključiti mnogo širi krug subjekata i nabrojali su koji su to subjekti. To je prvo. Drugo. Ono što sam vidio u ovoj raspravi i što je pozitivno, što je jedan pomak u zadnjih godinu, to je da se približavamo sve više konsenzusu oko stanja sigurnosti prometa i kako ga kao problem riješiti kako bismo mogli se stvarno približiti standardima Europske unije. To vidim i po tome što je gospodin Hebrang prihvatio prijedlog koji smo dali oko pružanja helikopterske pomoći zdravstvene usluge. Možda samo da se još naglasi da ta helikopterska pomoć nije važna, on je to rekao ali ne sasvim možda jasno, ne samo za unesrećene u prometu nego i za one koji boluju od kardiovaskularnih bolesti koja je ključni razlog smrtnosti kod nas. Tako da tu ne bi trebali previše diskutirati da se to stvarno napravi. Što se tiče rezultata rasprave. Ja mislim da je vrlo važno da Vlada shvati onaj prijedlog koji se kroz raspravu provlači, a to je da se za budući Nacionalni program sigurnosti prometa na cestama koji se treba već iduće godine donijeti kojeg donosi Vlada prihvati to da se polazeći od postojećeg stanja i problema uključi struka i znanost uz sagledavanje načina kako da problem riješimo. I treće, zadnje. Govorilo se donekle, puno više kod Zakona o sigurnosti prometa na cestama i prometnoj kulturi. Samo jedan upitnik za sve nas. Razmišljajmo malo o tome u međuvremenu, neka javnost razmišlja. U Sjedinjenim Američkim državama u većini zemalja ja sam se vozio prije manje od godinu dana od … [[Govornik se ne razumije.]] do Washingtona i obrnuto. Pa smo se vozili preračunato u kilometrima, to je negdje 60, 70 milja, cijelo vrijeme i vidim da se svi drugi tako voze cijelo vrijeme i to je isto u Švedskoj. Dakle, vozi se 110 km/h na autoputu, na autocesti. I pitam tamo ljude zašto se to radi, odgovaraju zato što je brzina ključni uzrok stradavanja na cestama i kako je u Americi kaže ovaj vrijeme novac, mi smo shvatili da je tada još veće značenje tog vrijeme je novac baš zbog toga što ćemo kasnije stići, ali ćemo stići na vrijeme. Neka se zamislimo mi kako bi odjeknula kod nas ideja da se na našim autocestama ovako lijepo napravljenim, uređenim, najboljim valjda cestama, autocestama u Europi uvede ograničenje na 110. Neka se sad zamislimo nad time. A ja to predlažem. Hvala.
Hvala. Zaključno u ime Vlade, državni tajnik gospodin Ivica Buconjić. Izvolite.
Evo, hvala lijepa. Vrlo, vrlo kratko budući da vidim da čekate glasovanje. Slušao sam pažljivo i drago mi je ovo što je još netko rekao da je praktično postignut ovdje konsenzus između velike većine zastupnika koji su se javili da treba poduzeti jednu puno širu društvenu akciju kako bi se stanje u sigurnosti cestovnog prometa popravilo i kako bi broj smrtno stradalih bio daleko manji. Ja ću reći da je možda, evo od jedne male akcije koja je krenula ove godine u okviru programa, da je to možda dobar pokazatelj kako se može puno vjerojatno napraviti dugoročno i kako ćemo najviše ustvari postići. Tu bih pohvalio posebno osnovne škole Vladimir Nazor iz Topuskoga, Mirko Pereša iz Kapele, Tučepi iz Tučepa, Ljudevit Gaja iz Lužana i Braće Radića iz Martinske Vesi. Iz tih pet škola se gotovo 5 tisuća učenika uključilo u ovu interaktivnu igralicu prometna učilica. Postigli su izvrsne rezultate i to je možda jedan od najboljih načina kako mlade od najranije predškolske dobi i školske dobi početi pripremati za odgovorno ponašanje u prometu. Bilo je tu još puno drugih prijedloga. O njima ćemo sigurno razmisliti i kad se bude radio Nacionalno program sigurnosti cestovnog prometa i strategija za razdoblje od 2010. od 2014. ćemo sigurno dosta vaših iznijetih prijedloga ugraditi u taj program zbog toga što je iz njih vidljivo i jasno da nemaju nikakvu stranačku obojenost, nego da su svi skupa usmjereni u tome da stanje u sigurnosti cestovnog prometa bude bolje. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prelazimo na Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za 2008. godinu, podnositelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskog matičnog radnog tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog promete Republike Hrvatske za 2008. godinu prihvaća se." Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Prihvaćeno je izvješće sa 98 glasova za, ništa suzdržano i 2 protiv. Dame i gospodo zastupnici, time ćemo završiti za ovaj tjedan. Naredna sjednica je 17.6. i počinje sa točkom dnevnog reda Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu, P.Z.E. br. 340, hitni postupak. Želimo vam ugodan odmor i doviđenja.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskog sabora je na 32. sjednici održanoj 5. lipnja 2009. godine jednoglasno utvrdio prijedlog odluke o razrješenju člana i izboru članica Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora. Prvo, razrješuje se dužnosti člana Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora, Željko Vincelj. I drugo, za članicu Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora bira se Danica Hursa.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Molim da dizanjem ruku ove točke dnevnog reda glasujemo. Tko je za prijedlog Odbora za izbor i imenovanja? Hvala. Ima li netko protiv? Suzdržan? Nema. Jednoglasno, 98 zastupnica i zastupnika. Idemo dalje.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskog sabora na 32. sjednici održanoj 5. lipnja 2009. godine jednoglasno je utvrdio prijedlog odluke o razrješenju člana i izboru članice Odbora za zaštitu okoliša Hrvatskog sabora. Prvo, razrješuje se dužnosti člana Odbora za zaštitu okoliša Hrvatskog sabora, Željko Vincelj. I drugo, za članicu Odbora za zaštitu okoliša Hrvatskog sabora bira se Danica Hursa.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog odbora na glasovanje. Tko je za nek digne ruku. Hvala. Protiv? Suzdržan? Prijedlog odbora je prihvaćen jednoglasno sa 100 glasova. Prelazimo dalje na treći.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskog sabora na 32. sjednici održanoj 5. lipnja 2009. godine jednoglasno je utvrdio prijedlog odluke o razrješenju člana i izboru članice Odbora za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu Hrvatskog sabora. Prvo, razrješuje se dužnosti člana Odbora za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu Hrvatskog sabora, Željko Vincelj. I drugo, za članicu Odbora za Odbora za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu Hrvatskog sabora bira se Danica Hursa.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem ovaj prijedlog na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Prijedlog odbora je prihvaćen jednoglasno sa 102 glasa. Idemo dalje.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskog sabora na 32. sjednici održanoj 5. lipnja 2009. godine jednoglasno je utvrdio prijedlog odluke o razrješenju člana Odbora za pravosuđe Hrvatskog sabora. Razrješuje se član Odbora za pravosuđe Hrvatskog sabora iz reda javnih, znanstvenih i stručnih djelatnika, Miroslav Šeparović s danom 13. travnja 2009. godine.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog odbora. Tko je za? Glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Prijedlog odbora je prihvaćen jednoglasno sa 102 glasa. Idemo dalje.
Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskog sabora na 32. sjednici održanoj 5. lipnja 2009. godine većinom glasova utvrdio prijedlog odluke o imenovanju dva člana izaslanstva Hrvatskog sabora u Parlamentarnoj skupštini NATO-a. Za članove izaslanstva Hrvatskog sabora u Parlamentarnoj skupštini NATO-a imenuje se Željka Antunović i Vedran Rožić.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Tko je za ovaj prijedlog odbora? Hvala. Protiv? Suzdržan? Nema. Hvala. Prijedlog je prihvaćen jednoglasno sa 103 glasa. Molim dalje.
Odbor za izbor i imenovanje upravne poslove Hrvatskog sabora na 32. sjednici održanoj 5. lipnja 2009. godine je jednoglasno utvrdio prijedlog odluke o razrješenju i imenovanju člana Upravnog odbora Nacionalne zaklade za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske. Prvo, razrješuje se član Upravnog odbora Nacionalne zaklade za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske profesor doktor znanosti Željko Dujić radi isteka mandata. I drugo, za članove Upravnog odbora Nacionalne zaklade za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske na prijedlog rektorskog zbora visokih učilišta Republike Hrvatske imenuje se s danom 25. svibnja 2009. godine akademik Danijel Rukavina.
Hvala. Otvaram raspravu. Izvolite gospodin Flego.
Dvije primjedbe gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. S jedne strane riječ je o odboru koji odlučuje o stvarima koji nije konzultirao i nikako nije pitao matični odbor za to područje, a to je Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu, a riječ je o odboru koji vodu brigu o Nacionalnoj zakladi za znanost, vodi brigu o izvještajima i vodi brigu o kadrovima. Drugo. Predlažući ovu odluku niste vodili računa o dosadašnjim raspravama kako u Saboru tako i na matičnom odboru, da je u zakladi potrebno mijenjati strukturu članova upravnog odbora jer je u njima protuzakonita, protuteža ljudi iz jednog područja, a to je biomedicinsko područje. Vi sada predlažete razrješenje jednog člana iz biomedicinskog područja, predlažete imenovanje jednog člana iz biomedicinskog područja i održavate već postojeću neravnotežu o kojoj smo mi u nekoliko već izražavali svoje mišljenje. Stoga molim da se ova točka skine s dnevnog reda i uputi matičnom uredu.
Evo Odbor za izbor i imenovanje je radio u skladu sa Zakonom o Nacionalnoj zakladi za znanost, visoko školstvo i tehnologijski razvoj Republike Hrvatske. Članom 5. stavkom 2. i 3. zakona propisano je da zakladom upravlja upravni odbor zaklade koji ima 7 članova koji imenuje Hrvatski sabor po jednog člana upravnog odbora zaklade imenuje Hrvatski sabor na prijedlog, ne odbora nego na prijedlog rektorskog zbora Visokih učilišta Republike Hrvatske. I na osnovu toga prijedloga je ovaj odbor postupio. ... [[Upadica se ne razumije.]] Onda treba mijenjati zakon, a ovo je u skladu sa ovim zakonom.
Slažem se da bi trebao odbor raspraviti, ali dovoljno je za našu odluku i ovo da je rektorski zbor predložio, a Odbor za izbor i imenovanja glasovao o tome i predlaže Saboru. Ja sada ne znam što se tiče formalno pravnog gledanja na tu stvar, nama je dovoljno ovo što smo dobili. Druga je to stvar. Da. Izvolite.
Gospodine predsjedniče. Cijeli prigovor je u tome da i prijedlog rektorskog zbora, prijedlog koji je protuzakoniti, jer zakon obvezuje da se znanošću u Hrvatskoj upravlja proporcionalno znanstvenim područjima i drugo proporcionalno regionalnoj zastupljenosti. Ovaj prijedlog je protivan i jednome i drugome o čemu je ... [[Govornik se ne razumije.]] naš odbor, matični odbor za ta područja nego Odbor za imenovanje. I stoga je moj prijedlog i dalje na snazi, da se prije nego što se donese konačna odluka to uputi Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu. Ja molim gospodina predsjednika Odbora da se izjasni o tom prijedlogu.
Hvala. Predsjednik Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu gospodin Petar Selem. Izvolite.
... [[Govornik nije uključen.]] međutim činjenica je da je zakon takav kakav je .../Govornik isključen./ ... zboru daje pravo da predloži tog jednog člana. Dakle, to je ingerencija rektorskog zbora. Da li je to dobro ili nije? Ja osobno mislim da nije dobro. Ali kažem činjenica je takva kakva je. Bilo bi dobro poraditi na promjeni propisa tako da apsolutno takve teme dođu na Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu koji je ipak jedini kompetentan da se o njima izjašnjava.
Hvala. Možemo za svakog predloženog naći razlog neki da nije u skladu sa nekim proporcijama, odnosima itd. Ja mislim da od ovog slučaja ne trebamo stvarati sada neki posebni slučaj. Predlažem da se Sabor izjasni o Prijedlogu Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu. I dajem na glasovanje. Zaključujem raspravu. Ma dajte izvolite.
Predsjedniče evo pripomoći ću ovoj stvari. Identična stvar je bila kod imenovanja jer Hrvatski sabor imenuje suce, porotnike Visokog trgovačkog suda. I identična je stvar da predsjednici sudova, a i identičan je zakon koji ih obvezuje i po regionalnoj zastupljenosti i po određenim područjima. Nije u bio u skladu sa zakonom. Dva puta je Hrvatski sabor vraćao predlagatelju da se svoj prijedlog, oni su ovlašteni predlagatelji, ali svoj prijedlog moraju temeljiti na zakonu. Identičnu situaciju smo imali.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog na glasovanje koji je predložio Odbora za imenovanje. Tko je za ovaj prijedlog? Molim izbrojite. Držite ruke, što je jedan rekao. Ima još da se glasa. Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Rezultat? Prijedlog je prihvaćen većinom glasova, 72 glasa za, 13 protiv i 20 suzdržanih. Hvala lijepa. Dame i gospodo zastupnici, prelazimo na prijedloge Odbora za izbor, imenovanje i upravne poslove. Molim gospođu Nevenku Majdenić, predsjednicu Odbora, da uzme riječ i da ove odluke predloži.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice i kolege. Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskoga sabora je na 33. sjednici održanoj 19. lipnja 2009. godine jednoglasno utvrdio prijedlog Odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskoga sabora. Prvo, razrješuje se član Odbora za izbor, imenovanje i upravne poslove Ivan Vučić i drugo, za člana Odbora za izbor, imenovanje i upravne poslove bira se Ivan Bogović.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem prijedlog na glasovanje. Molim dizanjem ruku. Tko je za ovu odluku? Hvala. Ima li protiv? Suzdržan? Nema. Jednoglasno, sa 103 glasa. Dalje molim.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora je na 33. sjednici održanoj 19. lipnja 2009. godine jednoglasno utvrdio prijedlog Odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za zaštitu okoliša Hrvatskoga sabora. Prvo, razrješuje se član Odbora za zaštitu okoliša Ivan Vučić i drugo, za člana Odbora za zaštitu okoliša bira se Ivan Bogović.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem ovaj prijedlog odbora na glasovanje, dizanjem ruku. Tko je za molim? Hvala. Protiv? Suzdržan? Jednoglasno sa 102 glasa. Dalje molim.
Odbor za izbor, imenovanja i upravne poslove Hrvatskoga sabora je na 33. sjednici održanoj 19. lipnja 2009. godine jednoglasno utvrdio prijedlog Odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za pomorstvo, promet i veze Hrvatskoga sabora. Prvo, razrješuje se član Odbora za pomorstvo Ivan Vučić i drugo, za člana Odbora za pomorstvo, promet i veze bira se Ivan Bogović.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem ovaj prijedlog odbora na glasovanje. Molim tko je za ovaj prijedlog neka digne ruku? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Jednoglasno, ovaj prijedlog prihvaćen je sa 102 glasa. Molim dalje.
Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskog sabora na 33. sjednici održanoj 19. lipnja 2009. godine većinom glasova utvrdio Prijedlog odluke o razrješenju i imenovanju člana Nadzornog odbora Fonda za naknadu oduzete imovine. Prvo. Razrješuje se član Nadzornog odbora Fonda za naknadu oduzete imovine iz reda uglednih pravnih stručnjaka Miroslav Šeparović. I drugo. Za člana Nadzornog odbora Fonda za naknadu oduzete imovine imenuje se iz reda uglednih pravnih stručnjaka Tomislav Kos.
Zaključujem raspravu. Dajem ovaj prijedlog na glasovanje. Tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Rezultat jednoglasno 102 glasa za. Dame i gospodo zastupnici, u utorak 23. ovog mjeseca nastavljamo sa radom Sabora sa točkom dnevnog reda Godišnje izvješće o radu Hrvatske agencije za poštu i elektronične komunikacije za 2008. godinu, pa ćemo ići onda dalje. Vidjet ćemo. Ovo je prva točka. Naglašavam da ćemo glasovati u utorak oko dopune dnevnog reda i u srijedu kad završimo raspravu glasovat ćemo o prijeđenim točkama dnevnog reda. Molim dakle budnost i odaziv na ove sjednice u utorak i srijedu, pa se nadam da neće trebati onaj petak. Ali ostaje otvoreno pitanje i ja vam želim ugodan vikend i vidimo se u utorak. I praznike da provedete fino u raspoloženju. Predsjedniku Hrvatskog sabora je upućen i Prijedlog odluke o imenovanju članak Odbora za pravosuđe Hrvatskoga sabora. Hoće li gospođa obrazložiti? Nema potrebe. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora predlaže da se imenuje za članak iz reda javnih, znanstvenih i stručnih djelatnika Krešimir Vilajtović. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Molim uključimo se i glasujmo o ovom prijedlogu. Rezultat? Ovaj prijedlog je prihvaćen većinom glasova, 95 glasova za, 4 suzdržana, ništa protiv.
Gospođe i gospodo zastupnici, molim uđite u sabornicu. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Molim predsjednicu Odbora za izbor, imenovanja i upravne poslove gospođu Nevenku Majdenić da obrazloži prijedloge odbora. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskog sabora je na 35. sjednici održanoj 10. travnja 2009. godine većinom glasova utvrdio prijedlog odluke o razrješenju izbora potpredsjednika Odbora za obranu. Prvo, razrješuje se dužnosti potpredsjednika Odbora za obranu Tomislav Ivić. I drugo, za potpredsjednika Odbora za obranu Hrvatskog sabora bira se Berislav Rončević.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 65 glasova za, 3 suzdržana, 12 protiv donijeta predložena odluka. Izvolite predsjednice dalje.
Hvala. Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskog sabora na 35 sjednici održanoj 10. srpnja 2009. godine jednoglasno utvrdio prijedlog odluke o razrješenju i izboru člana Mandatno-imunitetnog povjerenstva Hrvatskog sabora. Prvo, razrješuje se dužnosti člana Mandatno-imunitetnog povjerenstva Vladimir Šišljagić. I drugo, za člana Mandatno-imunitetnog povjerenstva bira se Ivan Drmić.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 80 glasova za i 1 suzdržanim donesena predložena odluka. Izvolite dalje.
Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove na istoj sjednici jednoglasno utvrdio prijedlog odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za ratne veterane Hrvatskog sabora. I prvo, razrješuje se dužnosti člana Odbora za ratne veterane Tomislav Ivić. I drugo, za člana Odbora za ratne veterane Hrvatskog sabora bira se Josip Salapić.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Gospodin Gabrić šta ste to donijeli tu tu kesu? Šta je to unutri? Mandarine. Malo je trebalo više. Sabor zahtjeva veću količinu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 78 glasova za, 4 suzdržana i 1 protiv donijeta predložena odluka. Izvolite dalje.
Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove je na 35 sjednici jednoglasno utvrdio prijedlog odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za europske integracije Hrvatskog sabora. Prvo, razrješuje se dužnosti člana Odbora za europske integracije Tomislav Ivić. I drugo, za člana Odbora za europske integracije Hrvatskog sabora bira se Josip Salapić.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat? Sa 87 za i 2 suzdržana donesena je predložena odluka. Izvolite dalje.
Odbor za izbor, imenovanje i upravne poslove Hrvatskog sabora za 35. sjednici održanoj 10. srpnja je jednoglasno utvrdio Prijedlog odluke o razrješenju i izboru člana Odbora za informiranje, informatizaciju i medije. Prvo, razrješuje se član Odbora za informiranje, informatizaciju i medije Hrvatskog sabora, Tomislav Ivić. I drugo, za člana Odbora za informiranje, informatizaciju i medije bira se Josip Salapić.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 88 za, jednim suzdržanim donesena je predložena odluka. Izvolite dalje.
Odbor za izbor, imenovanje i upravne postupke Hrvatskog sabora na 35. sjednici održanoj 10. srpnja jednoglasno je utvrdio Prijedlog odluke o razrješenju i izboru članova Savjeta za robne zalihe. Prvo, razrješuju se članovi Savjeta za robne zalihe iz reda zastupnika Hrvatskog sabora Tomislav Ivić i Željko Vincelj. I drugo, za članove Savjeta za robne zalihe biraju se iz reda zastupnika Hrvatskog sabora Josip Salapić i Zlatko Koračević.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog odluke. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Jednoglasno sa 90 glasova za prihvaćen prijedlog odluke. Dopredsjednice više nema? Hvala.