Hvala gospodine predsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo. Mirenje u Republici Hrvatskoj svoj zakonodavni okvir dobilo je 2003. godine. Nakon gotovo punih 6 godina predlaže se izmjena Zakona o mirenju a sve s ciljem daljnjeg razvoja sustava mirenja kao alternativnog načina rješavanja sporova na sudovima, ali i izvan sudova, te u konačnici osiguranje lakše dostupnosti pravde pravnim i fizičkim osobama u RH. U cijeloj 2008. godini na razini općinskih sudova od ukupno 638 upućenih u postupak mirenja, uspješno je riješeno 170 predmeta. Znači oko 27%. Dok je u prvom kvartalu ove godine upućeno 153 predmeta ali ih je znatno više uspješno riješeno čak 46%. U okviru projekta koje Vlada provodi jačanja mirenja kao alternativnog načina rješavanja sudskih sporova tijekom studenog i veljače 2009. održano je 13 informativnih seminara u 12 gradova, a ove seminare prošlo je više od 540 polaznika. Također u tijeku su edukativni seminari, jer nastojimo educirati što više izmiritelja. Zakonom o mirenju uređen je opseg primjene zakona, definirani su pojmovi, uređeno je pitanje pokretanja i okončanja postupka mirenja, uvjeti i imenovanja, dužnosti i ovlasti izmiritelja, uređeno je načelo povjerljivosti, nedopustivosti dokaza, nespojivosti funkcije. A odredbe također su sadržane o upućivanju na mirenje te uređuje pitanje troškova mirenja. Europski parlament i vijeće 21. svibnja 2008. godine usvojili su direktivu o određenim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim predmetima. Također 2008. godine donesene su izmjene i dopune Zakona o parničnom postupku, te je uveden institut mirenja kao procesna mogućnost za stranke tijekom trajanja cijelog parničnog postupka. Što znači i u žalbenom postupku. U svrhu pune implementacije ovih odredaba novele ZPP-a prema čijim odredbama suci imaju ovlasti za upućivanje predmeta na mirenje pred sudom u bilo kojoj fazi cjelokupnog parničnog postupka, te zahtjeva direktive u pogledu opsega primjene zakona koji treba biti dovoljno širok kako bi se osigurala njegova primjena u odgovarajućim građanskim, trgovačkim, radnim i drugim imovinsko pravnim sporovima, te olakšavanja pristupa mirenju, valjalo je intervenirati u odredbe važećeg Zakona o mirenju. Sljedeći ove zahtjeve osigurava se djelotvornost, nepristranost, kompetentnost izmiritelja i mogućnost da bilo koja osoba provede mirenje bez obzira na njezinu pripadnost ili zanimanje, te bez obzira na način na koji je izmiritelj imenovan ili zatražen da provede mirenje. Nadalje, osiguralo se da niti izmiritelji, a niti osobe uključene u proces administrativne organizacije mirenja, neće biti prisiljeni pružati dokaze u građanskim i trgovačkim sudskim postupcima ili arbitraži u odnosu na informacije koje proizlaze ili su u svezi s procesom mirenja. Osim naravno kada je to potrebno radi opravdanih razloga. Uredilo se također i pitanje zastare i time je izvršeno obvezatno usklađenje Zakona o mirenju s direktivom Imajući u vidu temeljna načela postupka mirenja i to načelo dobrovoljnosti i načelo autonomije stranaka, pri izradi ovih izmjena posebno se moralo paziti da se pojedina pitanja posebice vezana uz postupovne situacije ne prenormiraju. Naime, u suprotnom bi procesna autonomija volje stranaka bila pretjerano ograničena, a upravo je to najveći rizik bilo kojeg normativnog uređenja mirenja. Hvala lijepo.
hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbor uzeti riječ? Da. U ime Odbora za pravosuđe predsjednica odbora gospođa Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na 31. sjednici održanoj 23. lipnja razmotrio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirenju s Konačnim prijedlogom teksta kao matično radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predsjednik predlagatelja istaknuo je u bitnome sve izmjene i dopune ovoga zakona. Članovi odbora jednoglasno su podržali donošenje izmjena i dopuna zakona. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe je sa 7 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zakon o izmjenama i dopunama Zakona o mirenju sa sljedećim amandmanom. Amandman 1. na članak 15., članak 17. mijenja se i glasi: "ako se stranke nisu drugačije sporazumjele, svaka snosi svoje troškove, a troškove postupka mirenja stranke snose na jednake dijelove". Predloženim amandmanom se uređuje odredba o troškovima postupka mirenja koji predstavljaju isključivi trošak stranke u postupku mirenja, na primjer trošak zastupanja po odvjetniku i troškove samoga postupka mirenja koje stranke snose u jednakim dijelovima, na primjer trošak izmiritelja, trošak vještačenja s ciljem izbjegavanja eventualne različite primjene ili tumačenja odredaba o troškovima postupka u praksi. Hvala lijepa.
Hvala. Žele li izvjestitelji drugih odbora? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Na samom početku rasprave istaknuo bih da će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirenju kojim zakonskim prijedlogom se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske s pravnom stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe. Naime, Europski parlament i Vijeće Europe 21. svibnja 2008. godine usvojili su Direktivu 2008/52 Europskih zajednica o određenim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim predmetima. Direktivom se traži od država članica Europske unije da donesu zakone i propise potrebne radi usklađenja s navedenom direktivom do 21. svibnja 2011. godine osim članka 10. direktive za koji je dan krajnji rok 21. studenoga 2010. godine. Inače, direktiva se primjenjuje samo u prekograničnim sporovima u građanskim i trgovačkim stvarima osim u odnosu na prava i obveze kojima stranke ne mogu raspolagati prema mjerodavno primjenjivom pravu. Obzirom na opći stav pravne zajednice Europske unije da dvostruki pravni režim jedan za prekogranične a drugi za ostale sporove ne bi osigurao jednaka prava i obveze za domaće i strane fizičke i pravne osobe, već naprotiv uzrokovao bi pravnu nesigurnost Republika Hrvatska prihvatila je koncept jednoobraznog pravnog režima za domaće i prekogranične sporove u odnosu na mirenje. Zakon o mirenju u Republici Hrvatskoj stupio je na snagu 24. listopada 2003. godine. Navedenim zakonom određen je opseg primjene zakona, pojmovi, pitanja pokretanja i okončanja postupka mirenja, uvjeti, imenovanja, dužnosti i ovlasti izmiritelja, komunikacija sa strankama, načelo povjerljivosti, nedopustivost dokaza, zastara, sklapanje nagodbe i troškova mirenja. Kako je Republika Hrvatska kandidatkinja za punopravno članstvo u Europskoj uniji potrebno je poštivati rok koji je zadan državama članicama Europske unije za usklađenje svojeg unutarnjeg zakonodavstva s direktivom. Usklađivanjem Zakona o mirenju s direktivom osigurava se djelotvornost, nepristranost i kompetentnost izmiritelja, omogućuje se bilo kojoj osobi da provede mirenje bez obzira na njenu pripadnost, zanimanje, način na koji je izmiritelj imenovan ili je zatražen da provede mirenje. Nadalje, ne obvezuju se izmiritelji a niti osobe uključene u proces administrativne organizacije mirenja pružati dokaze u građanskim i trgovačkim sudskim postupcima ili arbitraži u odnosu na informacije koje proizlaze ili su u svezi s procesom mirenja osim kada je to potrebno radi opravdanih okolnosti. Također, uređuje se pitanje zastare u odnosu na zahtjeve koji su predmet postupka mirenja. Isto tako, izražena su i nomotehnička i jezična poboljšanja većeg broja odredbi zakona. Radi navedenog Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirenju kao i podnijeti amandman Odbora za pravosuđe. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba SPD-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Iz ovih uvodnih rasprava javnost bi dala zaključiti da mi evo ove 2009. godine donosimo Zakon o mirenju. Zakon o mirenju kao što je istaknuto donesen je 2003. godine. Ove godine dakle 2009. šest godina nakon donošenja Zakona o mirenju mi bi trebali ovdje danas razgovarati o tome koliko je ovaj zakon bio u provedbi, koliko je rasteretio pravosuđe. Međutim, govori se tek o pilot projektu, govori se o 173 predmeta na trgovačkim sudovima i negdje oko 150 predmeta pred redovnim građanskim sudovima. To je mizerno da mizernije ne može biti. I postavlja se sada pitanje odgovornosti što je Vlada radila da šest godina ovaj zakon praktički nije u primjeni. 2004. godine bile su pripreme za pilot projekt. 2006. godine tek je krenuo pilot projekt. To je jednostavno nedopustivo. Ali što se događa? Vidjeli smo i svjedoci smo bili 2005. za lokalne izbore bilo je reforma zemljišnih knjiga pa onda je to nestalo. Sjećate se onih velikih bilbordova na kojem je bila zemlja rasuta. Ove godine 2009. za lokalne izbore imali smo po svim medijima u udarno vrijeme Vlada propagira mirno rješavanje sporova, 2009. godine tek propagira. Danas dakle mi bismo trebali govoriti ovdje koliko je taj zakon bio učinkovit. Naime, svi smo mi svjedoci zagušenosti pravosuđa i to nije samo eto naša glavobolja. Dapače, mnogi sustavi visoko razvijeni demokratski imaju danas problema sa zaostalim predmetima. I zato o ovom pitanju mirnog rješavanja sporova poklanjaju itekako veliku pažnju. Naime, taj proces mirnog rješavanja sporova niknuo je negdje šezdesetih godina prošlog stoljeća u Americi kada je u državi Texas pojavio se jedan veliki broj zaostalih predmeta. Bogati Amerikanci su shvatili da im je preskupo graditi nove sudske zgrade i krenuli su upravo u ovaj projekt odnosno donijeli zakon o mirnom načinu rješavanja sporova. Bio je interesantan taj prvi put, te prve godine, prve dvije godine ništa se nije događalo, dakle, dapače još su predmeti sporije rješavani. Uglavnom ljudi su sa nepovjerenjem gledali u takav način rješavanja. Ali nakon pet godina 90% sporova se rješava na ovakav način. Dakle, mi smo očekivali ako ne nakon pet godina, bar nakon šest godina da imamo kakve takve pomake. Dakle, s vremena na vrijeme sjetimo se da evo postoji i ovakav prijedlog zakona kojeg bi stranke da im je institucionalno to omogućeno, da je država, da je Vlada provela ovaj zakon koji je stupio na snagu 24. listopada 2004. godine danas bi daleko, daleko manje imali problema sa neriješenim predmetima, stranke bi bile zadovoljnije, to bi na neki način dovodilo do jedne pravne sigurnosti. A da ne govorimo koliko bi sredstava, novčanih sredstava, pogotovo radi se uglavnom i za takve predmete su zainteresirani ljudi koji vode parnice, ali jednako tako oni koji imaju tvrtke i koji vode predmete pred trgovačkim sudovima. Dakle, sud rješava sporove, međutim, takav stav u posljednjih nekoliko stotina godina gotovo podrazumijeva da jednostavno pravosudni kapaciteti niti jedne zemlje više ne mogu apsorbirati dijeljenje pravde. Na neki način kako države postaju moćnije ali njezina ta treća strana vlasti, pravosudna vlast gotovo svugdje slabi i očekivanja javnosti prema toj vlasti svugdje su veći nego što ona može zadovoljiti takve potrebe. I upravo zbog toga ovaj mirni alternativni način rješavanja sporova pokazuje se kao jedno izvanredno sredstvo. Naravno za provedbu ovoga zakona su potrebna velika sredstva, ali samo inicijalno i ona su samo naizgled velika. Međutim, ona vrlo brzo pokazuju svu efikasnost, na taj način štedimo sredstva i za kapitalna ulaganja u pravosuđe, štedimo sredstva za novo zapošljavanje jer je dobro ovo rješenje o ovim izmjenama kojima se omogućava da dakle miritelji mogu biti osobe bez obzira na njihovu pripadnost, bez obzira na njihovo zanimanje, glavno je da su to ljudi koji uživaju povjerenje među strankama, da će njihov predmet riješiti mirno, nepristrano i na zadovoljavajući način. Ono što dakle sam uvodno odmah skrenula pozornost što zaista je na neki način frapantno da je pilot projekt započeo 2006. godine, da je obuhvatio Trgovački sud u Zagrebu, Općinski sud u Bjelovaru, Općinski sud u Osijeku, u Rijeci, u Slavonskom Brodu, Varaždinu, Zadru i u Zagrebu. Međutim nakon tog pilot projekta, s obzirom da su ovo bile inicijacije još kod 2004. godine onda bi zaista mogli govoriti o dobroj, o dobrom polaznom putu. Jer dakle vidjeli smo da je iz početka manji broj i manji postotak se rješava i evo državna tajnica je rekla kako u ovom drugom slučaju je povećao se taj postotak riješenih predmeta. Dakle, ljudi ne bi zazirali od ovog načina rješavanja sporova da su institucionalno stvari posložene onako kako je to temeljni zakon riješio 2003. godine a sa ovim normativnim poboljšanjima koje se nude klub SDP-a ih naravno svakako prihvaća i odobrava i mi ćemo glasovati za ove izmjene. Ali evo još jednom ponavljam da je neshvatljivo da nakon 6 godina umjesto danas da se radujemo i da vidimo koliko je upravo ovaj način rješavanja sporova apsorbirao sporove, koliko bi imali zadovoljnih ljudi, koliko bi imalo rasterećenog pravosuđa da se zaista bavi spornim pitanjima jer ovdje počesto i nisu pravno komplicirane stvari nego počesto inat stranaka i na neki način i korištenje upravo sporosti pravosuđa da stranka koja nije u pravu oteže i zateže sa parnicom bez obzira na brzinu postupka odnosno na dobra rješenja koja smo uglavili u Zakonu o parničnom postupku i dalje su ti postupci zaista dugotrajni zbog množine predmeta ali jednako tako i sa velikim zaostacima koji i dalje opterećuju pravosuđe. Dakle, dajemo punu podršku ovim izmjenama ali izražavamo veliku zabrinutost zbog čega ovaj zakon u svoj svojoj punini nije saživio, odnosno nije počeo u svojoj primjeni još 2004. godine i začuđuje upravo da za na ove dopune, za primjenu ovih dopuna nisu potrebna sredstva. Sve dobre stvari koštaju i za primjenu ako se zaista misli ozbiljno primijeniti ovaj zakon onda on isiskuje novčana sredstva ili ćemo čekati još koje lokalne izbore pa da pozovemo građane i da ih uvjeravamo kako je mirenje dobar način rješavanja sporova. Hvala.
Hvala. U ime kluba HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicom. Mirenje u Republici Hrvatskoj dobilo je svoj zakonodavni okvir 2003. godine donošenjem Zakona o mirenju koji je stupio na snagu te iste 2003. godine. Zakonom o mirenju uređen je opseg primjene zakona, dane su definicije pojmova, uređeno je pitanje pokretanja i okončanja postupka mirenja, uvjeti imenovanja, dužnosti i ovlasti izmiritelja. Uređeno je pitanje komunikacije sa strankama, uređeno je načelo povjerljivosti, nedopustivost dokaza, nespojivost funkcija, pitanje zastare, uređeno je pitanje sklapanja nagodbe u postupku mirenja a zakon sadrži i odredbe o upućivanju na mirenje te uređuje pitanja troškova mirenja. Zakon o mirenju valja uskladi sa direktivom 2008/52 EC tako da osigura djelotvornost, nepristranost i kompetentnost izmiritelja kao i da omogući bilo kojoj osobi da provede mirenje bez obzira na njezinu pripadnost ili zanimanje te bez obzira na način na koji je izmiritelj imenovan ili zatražen da provede mirenje. Pod 2, tako da niti izmiritelji a niti osobe uključene u proces administrativne organizacije mirenja neće biti prisiljeni pružati dokaze u građanskim i trgovačkim sudskim postupcima ili arbitraži u odnosu na informacije koje proizlaze iz ili su u svezi s procesom mirenja osim kada je to potrebno radi opravdanih okolnosti. I pod 3, tako da uredi pitanje zastare u odnosu na zahtjeve koji su predmet postupka mirenja. Uvjereni smo da će Zakon o mirenju imati četiri važne značajke. Pod 1, mirenje može značajno pridonijeti rješavanju problema preopterećenosti i nerazumno dugog trajanja sudskih sporova. Nažalost, od 2003. nismo polučili dobre rezultate u tom smislu. Pod 2, mirenje je brže i jeftinije od državnog sudovanja i za stranke je povoljniji način rješavanja sporova. Pod 3, mirenje pridonosi stvaranju tolerantnog okruženja za gospodarski i socijalni razvoj. I pod 4, za utemeljenje i razvoj mirenja u Hrvatskoj važna je osposobljenost miritelja i državni poticaji za mirno rješavanje sporova. Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke podržat će ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirenju. Hvala.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite. … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala. Povučena. Potom gospodin zastupnik Boris Kunst kojeg ne vidim pa gubi pravo raspravljanja. Potom gospodin zastupnik Dragutin Lesar kojeg također ne vidim pa i on gubi pravo raspravljanja. Potom gospodin zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora. Državna tajnice sa suradnicom. Pa evo dakle pred nama se nalaze izmjene i dopune Zakona o mirenju koji je, kao što je već i rečeno, na snazi od listopada 2003. godine. Dakle njime se, kako je definirano u članku 1., uređuje mirenje u građansko-pravnim sporovima, uključujući i sporove iz područja trgovačkih, radnih i drugih imovinsko-pravnih odnosa u stvarima u kojima stranke mogu slobodno raspolagati, ako za neke od tih sporova posebnim propisom nije nešto drugo određeno. Zakon o mirenju je svakako važan procesni zakon kojim se potiče izvansudsko rješavanje predmeta o kojima su odlučivali ili odlučuju sudovi koji s obzirom na broj itekako utječu na opterećenost sudova koji nadalje rezultira sporošću u rješavanju predmeta i dugotrajnošću postupka. A upravo ta neefikasnost i dugotrajnost sudskih postupaka dovodila je i dovodi u pitanje ostvarivanje jednog od temeljnih ljudskih prava i ustavnog prava, prava na suđenje u razumnom roku. Uvođenjem instituta mirenja kao jednog od brojnih alternativnih načina rješavanja sporova kroz Zakon o mirenju stvorene su dodatne pretpostavke za brže, efikasnije, jasnije i kvalitetnije izvansudsko rješavanja sporova između stranaka i tu upravo dolazi do izražaja jedno od temeljnih načela postupka mirenja. To je načelo dobrovoljnosti i konsenzualnosti. To načelo podrazumijeva da postupak mirenja započinje, traje i završava slobodnom voljom stranaka, dakle stranke u potpunosti kontroliraju sam postupak što je svakako značajna prednost u odnosu na druge oblike alternativnog rješavanja sporova. Što se tiče predloženih izmjena i dopuna ovog Zakona o mirenju one su nužne i potrebne, prije svega radi usklađivanja sa direktivom Europskog parlamenta i Vijeća o određenim aspektima mirenja u građanskim i trgovačkim stvarima, od 21. svibnja 2008. godine. Usklađivanje se, kako se navodi u obrazloženju, prije svega odnosi na osiguravanje, djelotvornost, nepristranost i kompetentnost izmiritelja te osiguranje osobama uključenim u organizaciju mirenja, kao i izmiriteljima da u građanskim i trgovačkim sudskim postupcima ili arbitraži neće biti prisiljeni pružati informacije koje proizlaze ili su u svezi s procesom mirenja. Dalje se uređuje pitanje zastare predmeta u postupku mirenja te se ispravljaju određene dvojbe koje su se pokazale u primjeni zakona. S obzirom da se uz navedeno ovim zakonom poboljšava sam izričaj pojedinih odredbi, da se on usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije i ispunjava obveze iz Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, svakako ću ga podržati. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. I ja ću naravno podržati donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirenju, prvenstveno iz razloga što smatram da ove izmjene i dopune zakona pridonose poboljšanju zakonskog teksta, uvode neke nove odredbe i institute i prema tome doprinose daljem razvoju sustava alternativnih načina rješavanja sporova od kojih je jedno svakako i mirenje. Točno je da je Zakon o arbitraži donijet 2001. godine, Zakon o mirenju 2003. godine. U međuvremenu donijeto je niz drugih zakona koji u svojim odredbama sadrže odredbe o mirenju, pa tako primjerice Zakon o radu, Zakon o obveznim odnosima, Zakon o parničnom postupku, Obiteljski zakon, Zakon o sudovima za mladež, Zakon o obrtu, Zakon o Hrvatskoj gospodarskoj komori itd. Podsjećam da je upravo stoga što je uočeno da postojeći zakonodavni okvir tada te 2005. godine postoji, ali da je nedovoljna primjena u praksi mirenja, da se mirenje nema da tako kažem dovoljan odaziv pravnih i fizičkih osoba. Upravo stoga Vlada je uz Strategiju reforme pravosuđa i ovaj Hrvatski sabor, 2005. donijela i Strategiju razvoja alternativnih načina rješavanja sporova kojima je predvidjela razvoj i poticanje ovog načina rješavanja sporova kroz te tri faze od 2006. do 2012. godine. Nesumnjiva je politička volja da se u što većem opsegu uvodi u naš pravosudni sustav institut mirenja iz razloga što takav način rješavanja sporova, osim što smanjuje troškove postupka, osim što u bitnome bi trebao odteretiti rad sudova, svakako doprinosi jednom tolerantnom okruženju očuvanju dobrih odnosa između stranaka u sporovima, poglavito je to ovdje važno za trgovačke sporove, smanjenje troška kako za stranka, tako i za državu i pravosudni sustav, rješavanje interesnih sporova koji se ne mogu rješavati u sudskim sporovima itd., itd. Kao što smo čuli danas, Texasu je trebalo 5 godina da bi postigao dobre rezultate. Hrvatska Vlada čini sve, i Ministarstvo pravosuđa, kako nakon donošenja zakonodavnog okvira nizom mjera koje provodi od pilot projekata na pojedinim sudovima do edukacije sudaca i subjekata izvansudskih nagodbi da bi se poticalo i promoviralo mirenje i moram reći da su i proračunom osigurana sredstva, ne samo za postupak mirenja na sudovima, već i za postupak izvansudskog mirenja, poglavito pred Hrvatskom gospodarskom komorom i Hrvatskom obrtničkom komorom. Stoga ovaj zakon ovako kako je danas pred nama predložen, mislim da je dobar, da uvodi neke nove institute i odredbe koje omogućuju daljnju i širu primjenu mirenja sudskog i izvansudskog i stoga ću ga ja podržati, a evo, također ohrabruje i podatak da je samo u 1. kvartalu ove godine od 153 predmeta koja su otišla u mirenje u postotku od gotovo 50% uspješno završenih predmeta. Dakle, to je ono što očekujemo u primjeni nakon stvaranja zakonodavnog i institucionalnog okvira da se onda u implementaciji pokažu i pokazuju i rezultati. Naravno, ovaj postotak bi mogao biti i puno veći, ali na tome treba sustavno raditi jer jednostavno naš mentalitet nije sklon ovom postupku, ljudi odlaze na sud misleći da će im sud dati pravorijek, često je to dugo, a često se događa da i stranke zloupotrebljavajući svoje procesne ovlasti namjerno odugovlače postupak pa je i to za analizu kako se to i zbog čega se to nekome isplati odugovlačiti postupak, a ne tražit brzu pravdu jer poznato je da je spora pravda najveća nepravda, što znači da nešto nije dobro uređeno, ali upravo zato nizom izmjena upravo u Zakonu o parničnom postupku i Zakonu o kaznenom postupku se nastojalo zakonski spriječiti mogućnost zloporabe procesnih ovlaštenja stranaka u ovim procesnim postupcima. Evo, iz razloga što smatram da ove izmjene i dopune doprinose daljnjem jačanju mirenja kao nužnom, jednom od nužnih alternativnih načina rješavanja sporova, ja ću ovaj zakon podržati.
Hvala. I 5 minuta u ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, državna tajnice, kolege zastupnici. Činjenica je da je Zakon o mirenju donijet 2003. godine, ali je donijet upravo iz tog razloga da bi se počistile ladice koje su bile tada pretrpane sudskim predmetima, znači neriješenim sudskim predmetima kojih je bilo negdje oko milijun i pol tada na sudu neriješenih. Negdje 1/3 od tih milijun i pol odnosila se na radne sporove i to je negdje bilo više milijardi potraživanja radnika što se tiče materijalnih prava. Obično je 80% vezano u tim sporovima su radni sporovi sa materijalnim potraživanjima, a negdje 20% otpada na otkazivanje ugovora o radu. Te 2003. godine ne trebamo zaboraviti, stiglo je preko 22 tisuće tužbi protiv države, što su podnijeli državni službenici i namještenici, ako se sjećate zbog određenih potraživanja svojih materijalnih prava, tako da je te 2003. godine bila rekordna godina što se tiče radnih sporova, ukupno 53 tisuće je bilo radnih sporova koje su pokretali radnici. 2006. godine, činjenica je da je pokrenut taj pilot projekt koji je pokazao odlične rezultate što se tiče primjene Zakona o mirenju, tako da je od 378 predmeta koji su bili tada u postupku mirenja riješeno mirenjem 121 predmet, 24 tužbe su povučene, riješen je jedan spor koji je trajao 10 godina od '95. i riješen je jedan spor u vrijednosti od 12,5 milijuna kuna. činjenica je da od te 2006., što se tiče mirenja u Hrvatskoj gubi na tempu i normalno, posebno što se tiče tu trgovačkog suda u 2008. godini od 245 predmeta je svega 55 riješeno mirenjem, 245 koji su bili u postupku mirenja, situacija što se tiče rješavanja radnih sporova je tu nešto lošija, ona se kreće negdje oko 18 do 25% rješivosti mirenja. Moram reći, ako model mirenja je svima prihvatljiv, a činjenica da je, svim socijalnim partnerima je taj model prihvatljiv od poslodavaca, sindikata, Vlade, pa i Hrvatskog sabora, pa i Europske komisije koja je podržala u Hrvatskoj taj model mirenja mora se ipak nešto po meni učiniti pozitivnije u smislu da to mirenje bude prepoznatljivije i kod radnika i kod poslodavaca. Prvo, po meni treba prijeći u javnu promociju, napraviti znači tok mirenja ili alternativnog rješavanja sporova. Mislim da je nedovoljna promocija tog sustava mirenja i da radnici malo znadu o toj mogućnosti. Drugo, treba znači zajedno više i poslodavci i sindikati i Ured za socijalno partnerstvo, ali i Ministarstvo pravosuđa više upoznati ljude što nudi taj model mirenja. Treće, treba hitno izmijeniti Zakon o porezu na dohodak i Pravilnik o porezu na dohodak u cilju neplaćanja poreza na dohodak kada se postigne dogovor, sporazum, mirenje u individualnim radnim sporovima. Naknada štete zbog posljedice nezgode na radu, porez se ne plaća po odluci suda, ne plaća se ni ako dođe do mirenja u tijeku suda, ali se plaća ako dođe do mirenja u individualnim sporovima. Znači, da se uspiju dogovoriti i radnik i poslodavac, prije nego sam predmet dođe na sud, tada se mora platiti porez na dohodak na onaj iznos koji oni dogovore. Mislim da bi to trebalo izjednačiti i o tome smo na odboru jučer razgovarali da bi to trebalo izjednačiti sa sudskim nagodbama i odlukama suda, znači to bi bilo jedan motiv više da i radnici i poslodavci pristupe, što se tiče radnih sporova procesu mirenja jer nažalost oni namjerno izbjegavaju taj proces jer moraju plaćati porez na dohodak na iznos koji međusobno dogovore. I na kraju s tim ću završiti jer vidim da mi je vrijeme isteklo, inače sam mislio i duže govoriti. I na kraju mirenje sigurno je prepoznato kao jedan alternativni način rješavanja sporova. Njega treba i dalje koristiti i mislim da uz ovu veću promociju treba i dalje raditi na tome, jer nažalost situacija nam ni danas nije blistava što se tiče broja neriješenih predmeta. Neću govoriti o tom broju ali ću samo reći u ovom trenutku negdje oko 200 tisuća imamo radnih sporova neriješenih. I da bi sigurno to mirenje u tome puno pomoglo. Hvala vam lijepo.
Hvala. I zaključno gospođa Marina Dujmović Vuković u ime predlagatelja. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Izmjene zakonodavnog okvira upravo su usmjerene na to da se institut mirenja koji je novina u našem društvu što šire uvede i prihvati. Prihvaćanje mirenja isključivo je uistinu u domeni suglasne odluke stranaka u postupku. Zahvaljujem na raspravi i sugestijama, te prihvaćamo amandman Odbora za pravosuđe u odnosu na članak 15. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se u tijeku dana. Konačni prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o mirenju, hitni postupak, P.Z.E. br. 371. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandman je podnio Odbor za pravosuđe. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandman odbora, o njemu se ne glasuje jer je sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem dakle, na glasovanje Konačni prijedlog zakona o Izmjenama i dopunama Zakona o mirenju. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 98 glasova za i 2 suzdržana. Dame i gospodo zastupnici najavljujem sjednicu, nastavak sjednice Sabora 30. lipnja u utorak u 9,30 sati sa točkom dnevnog reda Izvješće o radu Istražnog povjerenstva za utvrđivanje činjenica o vezi nabave 39 vojnih kamiona od strane Ministarstva obrane Republike Hrvatske u prosincu 2004. godine. Istog dana ćemo obaviti glasovanje o nekim prijedlozima koje nisu danas usvojene a koje smo raspravili, prijedloge zakona, mislim. Ja vam želim ugodan produženi vikend sa željom da se okupimo u što većem broju u utorak kako bi nastavili sa radom. Hvala.
Hvala lijepo gospodine predsjendiče. Gospođe i gospodo. U prosincu 2008. donesen je novi Zakon o kaznenom postupku, ustrojena je USKOK-čka vertikala što znači da strukturu USKOK-a kao posebnog državnog odvjetništva prati organizacija sudova i policije. Ovo je zaokružena cjelina strukture borbe protiv kriminala. Zakon o državnom odvjetništvu donesen je 2001. godine i dosad je mijenjan više puta, a značajnije izmjene bile su 2007. i 2008. godine. Te je stoga radi jasnoće teksta i primjene valjalo predložiti donošenje novog zakona. Zakonski tekst predloženog Zakona o državnom odvjetništvu uređen je po logičnim cjelinama i ima 5 cjelina. Prvi dio odnosi se na opće odredbe, drugi dio na ustroj nadležnosti rad državnog odvjetništva, dio treći o općim ovlastima, četvrti se odnosi na imenovanja i razrješenja, peti su prijelazne i završne odredbe. U dijelu zakona koji se odnosi na imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika kao novina ugrađene su odredbe koje se odnose na imenovanje zamjenika državnih odvjetnika u općinskim državnim odvjetništvima, a koji će se imenovati za zamjenike nakon uspješno završene državne škole. Državna škola za pravosudne dužnosnike osniva se radi postizanja veće profesionalizacije sudaca i državnih odvjetnika, odnosno njihovih zamjenika, stjecanje stručnih znanja i vještina potrebnih za obnašanje ovih funkcija i napredovanje u njihovoj karijeri, a čime se prvenstveno osigurava načelo neovisnosti pravosudnih dužnosnika. U cilju provedbe potrebno je dakle ovim zakonom propisati uvjete koje kandidati za državne odvjetnike, odnosno zamjenike mora ispunjavati i to prvenstveno za prvo imenovanje. Dakle, kao novina uvodi se da kandidat obvezno mora imati završenu državnu školu za pravosudne dužnosnike. Značajnim koncepcijskim izmjenama Zakona o kaznenom postupku kada je ukinuta sudska istraga i uvedena državno odvjetnička istraga sljedeći su razlog zbog kojeg su potrebne izmjene Zakona o državnom odvjetništvu. Uslijed ove izmjene potrebno je izmijeniti odredbe o pravima i dužnostima državnih odvjetnika u kaznenom postupku, jer državni odvjetnik postaje dominus litis prethodnog postupka. Također implementacija preporuke prihvaćen od strane Odbora ministara vijeća Europe koja sadrži ključne odredbe upravo o položaju i ulozi državnog odvjetnika, posebno njegovim pravima i dužnostima u kaznenom postupku implementirane su kroz odredbe ovog zakona. Dakle, kroz pojedine nove odredbe u zakon se ugrađuju oni dijelovi preporuke prema kojima državni odvjetnici nadgledaju zakonitost policijskih istraga, odlučuju o započinjanju ili nastavku kaznenog progona i dužni su nadzirati i poštivanja ljudskih prava od strane policije. Preporuke upućuju na to kako je državni odvjetnik dužan zahtijevat da se poštuje načelo jednakosti i pozicija, posebno prilikom davanja podataka od utjecaja na tijek sudskog postupka drugoj stranci u postupku, da državni odvjetnik ne može koristiti nezakonite dokaze niti nastaviti progon u slučajevima kada rezultati nepristrane istrage pokazuju da za nju nema utemeljenja, te su i ove preporuke interpolirane u zakon kroz pojedine nove odredbe. Zakon o kaznenom postupku u pojedinim dijelovima upućuje kako će se određena pitanja ili ovlasti urediti posebnim zakonom, posebno u odnosu državnog odvjetnika i policije. Dakle, Zakon o kaznenom postupku u obrazloženju navodi kako je potrebno donijeti cijeli niz doticajnih zakona, od kojih su svakako najvažniji Zakon o državnom odvjetništvu. Slijedom toga izmijenjene su odredbe posebno u glavi šest i sedam Zakona o državnom odvjetništvu. Hvala.
Hvala. Odbori za zakonodavstvo, za europske integracije, za pravosuđe, za rad i socijalno partnerstvo. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržava donošenje Zakona o državnom odvjetništvu, ali se čudi kako ovaj zakon nije donesen zajedno sa izmjenama Zakona o kaznenom postupku, odnosno sa novim Zakonom o kaznenom postupku i Zakona o policijskim ovlastima. To je jedan paket koji je trebao biti donesen puno, puno godina ranije, dakle nekoliko godina ranije kako bi se na vrijeme provela edukacija, pa i simulacija o kojem sada čujemo da je po privi put bila učinjena, dakle to smo sada tek nedavno čuli, a 1. 7. cijeli paket će stupiti na snagu. Dakle, mi nakon desetljeća i desetljeća sad možemo već reći i stotina godina 200 godina mijenjamo sustav ... [[Govornica se ne razumije.]] i doveli smo se u škripac da danas raspravljamo o ovom zakonu koji će 1.7. stupiti na snagu. To su nedopustive stvari. Mi s ovim postupkom na ovakav nepripremljeni ipak način krećemo u jednu avanturu i za Državno odvjetništvo, i za policiju, i za sud a najviše za pravnu sigurnost okrivljenog. Ne zato da bi kukali nad njegovom sudbinom nego zato što je moguće da krivi bude optužen i da krivi bude osuđen a to je gore nego da 100 krivih bude pušteno. U jednoj zemlji u kojoj je moguće da krivi bude optužen i da krivi bude osuđen to je sumrak takve države. Ozbiljne opasnosti zbog ovakvog navrat nanos donošenja zakona bilo je dosta dosta vremena. Podsjetit ćemo, 2003., 2002. bila je formirana radna skupina za izmjenu Zakona o kaznenom postupku i paralelno trebalo se raditi na izmjenama Zakona o policiji odnosno o policijskim ovlastima i Zakona o državnom odvjetništvu. Naime, Državno odvjetništvo ne ovim zakonom nego Zakonom o kaznenom postupku, ovim se zakonom samo razrađuju njegove ovlasti dobiva velike ovlasti. Ono što je nekada bila sigurnost kod istražnog suca gdje je ako se malo prisjetimo i naše pravne povijesti do 53. godine istragu je vodila policija i onda je, tu su bile u ondašnjem dobu velike zlouporabe. I kad je 63., 64. uveden istražni sudac okrivljenik je naprosto bio spašen u smislu toga da ne bude nevin osuđen. Dakle, judicijalizacija je bila jedan veliki iskorak u demokratizaciji kaznenog postupka. Mi smo se sad svi složili da je istraga tijekom vremena postala što je nekada bio demokratični iskorak, postala kočnica razvoja kaznenog postupka i postala je kočnica razvoja društvenih odnosa i zadovoljavanja elementarne pravde. Ne samo što postupci dugo traju nego upravo zbog toga što dugo traju nikada ne doživljavaju adekvatan sudski epilog pa su zbog toga mnoge države koje su bile bard istrage, inkvizijskog postupka kao što je Austrija, kao što je Njemačka napustile davno istragu. Evo, još je ostala Austrija ali Njemačka je davnih godina već napustila, već dvadesetak, tridesetak godina napustila istragu. I mi smo se konsenzusom naše zemlje u okruženju, susjedne zemlje također su se odrekle istrage. Da se podsjetimo, mi smo kad se djelo dogodi svi u kavani ili krčmi znaju što se dogodilo, pred policijom znaju, kod državnog odvjetnika već malo i zaborave, kod istražnog suca priborave a na raspravi se više nitko ničega ne sjeća. Dakle, postoji jedan društveni konsenzus opće javnosti da ne govorim o stručnoj javnosti koja je doduše uvijek tu malo i oprezna da se krene u ovakav postupak. Taj postupak je jednostavan po nekoj svojoj strukturi ali je vrlo ozbiljan s obzirom na zadaće koje se sada daju Državnom odvjetništvu i policiji. Državno odvjetništvo možda malo gdje i u kojoj zemlji osim svoje uloge, svoje osnovne zadaće da progoni počinitelje kaznenih djela, da osigura dokaze, da fiksira dokaze, da pripremi akte, optužnicu ili drugi optužni akt za suđenje. Međutim, kod nas kako mnoge stvari nisu riješene Državno odvjetništvo bavi se i zaštitom državne imovine. Gotovo u svim zapadnim zemljama nećete naći primjerak da se državno odvjetništvo bavi i zaštitom državne imovine. To rade odvjetnici. Ali kod nas je to dobro da to radi državno odvjetništvo ali ono ga na neki način upravo taj građanski odjel, na neki način ga udaljuje od svoje osnovne zadaće. Međutim, ono je na takav način koliko toliko spasilo ogromna državna sredstva a i nadalje nisu adekvatno zaštićena ali ovom prigodom o toj ulozi državnog odvjetništva kojemu ovdje i dalje ostaje ne bih posebno govorila, samo eto tako ističemo mi u klubu SDP-a da nažalost moramo konstatirati da je uloga državnog odvjetništva i dalje u zaštiti državne imovine nezamjenjiva. Ono što je važnije od bilo kojeg zakona i kako je stipuliran ovaj novi Zakon o državnom odvjetništvu jer njegove osnovne smjernice date i u Zakonu o kaznenom postupku. Osnovno načelo koliko se ono poštuje u stvarnosti jer njegov položaj definiran je i Ustavom. Državno odvjetništvo pa čak i kad zastupa u građanskim stvarima je neovisno tijelo. Međutim, postavlja se pitanje koliko je danas državno odvjetništvo samostalno i koliko može biti samostalno. Samo je premijer unazad nekoliko godina javno izrazio, ja sam brojala devet puta, ali dozvoljavam da mi je promaklo dosta tih upozorenja jer su se monstruozne stvari događale i u tom naletu i očekivanju javnosti da se što prije pronađe počinitelj on je trijumfalno nastupao izdao sam nalog državnom odvjetništvu. Pa se postavlja pitanje po kojem to zakonu premijer izdaje naloge. Državno odvjetništvo i policija imaju raditi po zakonu a ne po nalogu, ničijem nalogu pa ni aktualnog premijera. Naravno da javnost tada nije reagirala nego tek kasnije jer je očekivala upravo, to je u onom vremenu silnih onih razbojstava kada smo imali, vijest dana bi bila da se nije u Zagrebu ili negdje drugdje u Hrvatskoj dogodilo kakvo razbojništvo. Treba biti vrlo oprezan kod tih stvari i sustav treba zaista graditi da on funkcionira u svakodobnoj kadrovskoj konstelaciji. Da se neki procesi ne otvaraju ili ne zatvaraju zato što je ova ili ona garnitura na vlasti, da svjedoci naglo ne dobiju pamćenje onda što je ova ili ona garnitura na vlasti a mi s tim u Hrvatskoj imamo ozbiljnih problema. Hoće li ovaj zakonodavni okvir, hoće li ovaj Prijedlog zakona o državnom odvjetništvu u tom smislu biti korak dalje? Ako malo pogledamo bilo koju odredbu gotovo da i nema zamjerke u ovom nomotehničkom smislu. Međutim, više od toga, više od same nomotehnike treba ovdje postaviti ova ključna pitanja i vratiti se na ono izvorište, na Ustav o položaju i ulozi državnog odvjetništva, a tim više i tim prije u novoj ulozi koju mu daje Zakon o kaznenom postupku. Međutim, ovo je prigoda i imat ćemo sada vrlo brzo na dnevnom redu i Zakon o policijskim ovlastima. I nadalje, nisu riješena pitanja na adekvatan način i izrijekom između državnog odvjetništva i policije. Dapače, nisu riješena ni pitanja između državnog odvjetništva i drugih državnih tijela. Istina, ovdje se ponavlja ta odredba koja godinama stoji u bilo kojem zakonu o državnom odvjetništvu da su sva državna tijela i ne samo državna dužna podnositi izvješća odnosno davati podatke koje od njih zatraži državno odvjetništvo. Ali dalje ne stoji ništa i ništa se ne događa ako državno odvjetništvo zatraži a to smo vidjeli iz Godišnjeg izvješća Državnog odvjetništva gdje su zatraženi podaci od pojedinih ministarstava, od Ureda za suzbijanje pranja novca i ne daju se podaci, mjesecima stoji i nikome ništa. Od policije zatraženo je provođenje određenih radnji i nikome ništa. I ovdje nije riješeno što će se dogoditi sa takvim osobama koje su ovlaštene i dužne davati te podatke državnom odvjetništvu. Ovo je još jedan put s obzirom da to nije riješeno što je trebalo biti riješeno da svaka istraga ode bez traga kao što se to inače u Hrvatskoj događa. Upravo ovakav način da nema sankcije za takvu osobu koja ne daje podatke, ona osoba koja a pogotovo službena osoba na odgovornom mjestu koja raspolaže tim podacima, koja ne daje podatke to mora biti inkriminirano kao kazneno djelo. To je jedna stvar. Druga stvar, što se događa sa redarstvenim snagama koje odbiju poslušnost državnom odvjetništvu. Čak nije izrijekom to dobro definirano. Na neki način sramežljivo se to dade iščitati i to onaj tko je u dobroj volji i takav jedan duh zakona gleda da ipak državno odvjetništvo mora imati tu adekvatnu ulogu da je ono sada jedini zapovjednik istrage odnosno da ono rukovodi sa tim radnjama. Naime, kad se dogodi kazneno djelo praktički ovaj represivni aparat je u ratu sa takvim počiniteljem. I ne mogu biti dvije linije zapovijedanja. One i dalje egzistiraju, to je rak rana našeg postupka. I onda što imate? Javnost je jednostavno zbunjena. Ako je dobro nešto odrađeno odmah ćemo vidjeti press konferencije policije, hvalit će se sa svojim podvizima. Ako je nešto loše prebacit će na državno odvjetništvo. I jednako tako ista stvar, i državno odvjetništvo će reći policija nije odradila svoj posao. Ako dođe do suda, ako je neadekvatna odluka kako je javnost očekivala ili kako je bilo naviješteno javit će se razne špekulacije u društvu, u javnosti ali jednako tako i svi oni u lancu koji sudjeluju u procesu otkrivanja procesuiranja i suđenja prebacivat će odgovornost jedni na druge. To nažalost ni ovim zakonom nije riješeno jer nije riješena odgovornost. Dakle, ovdje je jedna deklaracija i ništa više. To u jednom zakonu kao što je Zakon o državnom odvjetništvu ni u jednoj zemlji ne može se dogoditi jer javnost, jer građani takvu osobu onda ozbiljno ne doživljavaju. Ako je moguće da državno odvjetništvo nešto traži, da joj sama državna tijela ne daju takve podatke, da im građani sustežu takve podatke onda takva osoba ne može imati niti autoritet takvog jednog posla kojeg vodi. Svi ćemo se složiti oko jedne nepobitne istine i težnje da želimo kazneni postupak takav da je efikasan u tom smislu da nijedan krivi ne utekne a nijedan nevin ne bude osuđen. Ondje gdje su krivi izvan domašaja represivnog sustava a ja sam samo nekoliko stvari nabrojila kako je to moguće ponovo da se dogodi, onda oko takve stvari gdje krivi ne budu osuđeni može se vrlo izvjesno dogoditi da i onaj tko je nevin bude osuđen a to je najveća opasnost koja nas može zadesiti. Zato ovdje mi iz kluba SDP-a držimo da takve ovlasti koje su date državnom odvjetništvu moraju biti definirane u tom smislu da onda ako su mu date ovlasti da onda on za njih i odgovara jer državni odvjetnik, državno odvjetništvo je sada odgovorno za ishod postupka, a da bi bilo odgovorno za ishod postupka mora imati instrumentarij koji mu stoji na raspolaganju da svi oni od kojih traži podatke, svi oni koji su mu potrebni da bi mogao složiti građu za optužnicu postupaju po njegovom naređenju. Tako je stvar postavljena u načelu ali u razradi pojedinih članaka tomu nažalost nije tako. Dakle, očito je da ipak predlagatelj nije baš mislio krajnje ozbiljno. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati će Konačni prijedlog zakona o državnom odvjetništvu kojim zakonskim prijedlogom se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije. Postojeći Zakon o državnom odvjetništvu donijet je 2001. godine i do danas doživio je više izmjena tijekom 2007. godine i 2008. godine, tako da je promijenjeno preko polovice njegovih odredbi. Obzirom da Zakon o kaznenom postupku donijet 2008. godine daje novi položaj i ulogu državnom odvjetniku u kaznenom postupku te potrebu da se urede pojedina pitanja u svezi postupanja državnog odvjetnika i odnosa s drugim državnim tijelima u prethodnom postupku a radi jasnoće samog teksta jednostavnije primjene ukazuje se nužnost donijeti novi zakon a ne pristupiti izmjenama i dopunama postojećih odredbi Zakona o državnom odvjetništvu. Prijedlog novog Zakona o državnom odvjetništvu ima 5 cjelina. Dio prvi sadrži opće odredbe, dio drugi odnosi se na ustrojstvo, poslove državno odvjetničkih i pravosudne uprave, nadležnost i rad, izvješća te sredstva za rad i imovinu državnih odvjetništava. Dio treći obuhvaća opće ovlasti državnog odvjetnika u odnosu na niža državna odvjetništva prilikom rada na bilo kojim poslovima, ovlasti i dužnosti državnog odvjetnika u kaznenim postupcima te ovlasti i dužnosti u građanskim i upravnim postupcima. Dio četvrti odnosi se na imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika, zamjenika državnih odvjetnika, imenovanje i rad državno-odvjetničkog vijeća te na odredbe koje se odnose na državno-odvjetničke službenike i namještenike. Dio peti sadrži prijelazne i završne odredbe. Zbog značajnih koncepcijskih izmjena kaznenog postupka u Zakonu o kaznenom postupku, predloženim odredbama novog Zakona o državnom odvjetništvu, državni odvjetnik postaje dominus litis prethodnog postupka. Naime, ukinuta je sudska istraga i uvedena je državno-odvjetnička istraga u kojoj se okrivljenik suprotstavlja tužitelju, a ne sudu, odnosno istražnom sucu. Državni odvjetnik postaje subjekt koji vodi istragu. On preuzima prava i dužnosti prikupljanja dokaza za optužnicu. Na ovaj način, a sukladno Zakonu o kaznenom postupku, sud više niti u jednoj fazi postupanja ne objedinjuje funkcije istraživanja i odlučivanja koji je imao istražni sudac. Nadalje, uvode se nove odredbe sukladno strateškoj studiji o objektivnim i transparentnim kriterijima za ulazak u pravosudnu struku, tako da je za prvo imenovanje zamjenika državnog odvjetnika u općinskom državnom odvjetništvu potrebno je uspješno završiti dvogodišnju državnu školu za pravosudne dužnosnike. Isto tako, izuzimaju se odredbe koje se odnose na imunitet državnih odvjetnika, osim upućujuće odredbe prema kojoj državni odvjetnik ne može odgovarati na izraženo mišljenje u predmetu ukoliko time nije počinio kazneno djelo. Ugrađuju se odredbe proizašle iz preporuka prihvaćenih od strane odbora ministara Vijeća Europe broj 19, 21, 22, 24 i 30 koje se odnose na položaj i ulogu državnog odvjetnika, posebno o njegovim pravima i dužnostima u kaznenom postupku na nadgledanje zakonitosti policijskih istraga, odlučivanja o počinjenju ili nastanku kaznenog progona, nadziranja poštivanja ljudskih prava od strane policije, poštivanja i traženja da se poštuju ljudska prava, načelo jednakosti pozicija, posebno prilikom davanja podataka od utjecaja na tijek sudskog postupka, drugoj stranci u postupku, nekorištenja nezakonitih dokaza niti nastavka progona u slučajevima kada rezultati nepristrane istrage pokazuju da za nju nema utemeljenja te držanja povjerljivom svaku informaciju koja se dobije od trećega, posebno u slučajevima gdje se radi o presumpciji nevinosti, osim ako bi otkrivanje bilo u interesu pravde ili utemeljeno na zakonu. Svakako da će se donošenjem novog Zakona o državnom odvjetništvu omogućiti primjena Zakona o kaznenom postupku kao i ostvariti usklađenje odredbi sadašnjeg zakona s odredbama drugih zakona koji se odnose na rad Državnog odvjetništva. Radi navedenog, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje Zakona o Državnom odvjetništvu kao i podnijete amandmane Odbora za zakonodavstvo. Hvala.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja moram priznati prvo da sam pomalo iznenađen ovim zakonodavnim pravosudnim stampedom koji je prisutan u zadnjih 2 tjedna. Pitam se čemu žurba? Naime, koliko mi je poznato, poglavlje Pravosuđa pregovora sa Europskom unijom blokirano je ne samo od nama dobrih susjeda i prijatelja Slovenaca, nego i zahvaljujući britansko-skandinavskoj blokadi uzroci su negdje drugdje. I mislim da u ovoj brzini možemo napraviti neke pogreške koje ne bi trebalo. Kada nam Rehn i ostali iz Europe poručuju reformirajte pravosuđe, mi mijenjamo zakone ili donosimo nove zakone. Ne sjećam se ni jednog zakona, nisam pronašao ni jedan zakon s područja pravosuđa kojega u zadnjih 2 mjeseca u Hrvatskoj nismo promijenili i donijeli novo. Općinski sudovi, županijski sudovi, Vrhovni sud, Ustavni sud, Prekršajni zakon, kazneni postupak, Zakon o kaznenom postupku, Zakon o državnom odvjetništvu, Zakon o USKOK-u, o policiji, policijskim ovlastima. Dakle, sve norme smo ili mijenjali ili dopunjavali ili donašali iznova, a ja sam cijelo vrijeme mislio da je reforma pravosuđe uz propise još nešto. I ne znam kako reforma pravosuđa promjenama zakona može uspjeti, ako u cijelom sklopu toga ostaju isti ljudi, isti telefoni, kompjutori, isti uredi, iste prostorije, sve ostaje isto, samo zakone stalno mijenjamo, a konstanta je da percepcija javnosti u Hrvatskoj je pravosuđe najviše podložno korupciji ili izloženo opasnosti od korupcije. A to kako se promjenama zakona i donošenjem novih zakona ništa ne mijenja u ovoj državi, možda samo na jednom primjeru ilustrirati. Mislim da bi doista u ulazu u hrvatske zatvore bilo dobro napisati veliku parolu samo za one bez dvojnog državljanstva jer unatrag godinu dana, svi koji su pred hrvatskim sudovima osuđeni na kaznu zatvora 5 i više godina nisu završili u zatvorima u Hrvatskoj, nego u državama čija državljanstva još imaju. Kod nas u zatvorima završavaju naivni, kokošari, kradljivci bicikla i ovi prometnjaci s blagim kaznama. Ne moram valjda navoditi primjere opće poznate u Hrvatskoj. Prije neki dan je policija jednoga zaustavila koji je očito mislio da će mu kazna zatvora biti 5 i više godina pa je preventivno pokušao otići u susjednu Bosnu i Hercegovinu, onda ga je sud iznenadio samo sa 3 godine. Zašto sam to spomenuo? Praksa ostaje ista i ne sjećam se ni jednog primjera da je Državno odvjetništvo prilikom pokretanja sudbenog postupka od suda zatražilo izdavanje zaštitne mjere, npr. zabrana napuštanja mjesta prebivališta, zabrana napuštanja teritorija Republike Hrvatske, a još k tome i oduzimanje putnih isprava kako bi se spriječio bijeg s područja Republike Hrvatske. Ne sjećam se ni odredbe ni prakse da državno odvjetništvo, pa i hrvatski sudovi kod okrivljenika provjeravaju eventualno postojanje dvojnog ili trojnog državljanstva i oduzimanja tih putnih isprava te druge države ili tre će države. Jer u Beogradu je jedan uhvaćen koji ima i naše i bosansko i državljanstvo Srbije, dakle trojno državljanstvo. Koje je također svojedobno dostupan hrvatskim tijelima gonjenja, pa je zaštićen trojnim državljanstvom. Dakle što se dosita dešava, kakva je to odgovornost državnog odvjetnika koji osobu protiv koje se vodi sudski postupak za djela ratnog zločina ili zločina protiv čovječnosti ne ide sa prijedlogom izdavanje mjere zabrana napuštanja teritorija Republike Hrvatske i oduzimanja putnih isprava. Zašto državno odvjetništvo ili županijsko odvjetništvo takvu mjeru ne traže za osobe koje su pred sudom zbog kaznenog djela primanja mita, korupcije u osjetljivom području zdravstva primjerice ili znanosti i visokog školstva sasvim svejedno. Kako to da nije u praksi hrvatskog državnog odvjetništva da se takva mjera traži i za osobe koje su okrivljene i vodi sudski postupak za kaznena djela u pretvorbi? Dakle, iako zakonima postoji i predviđene su takve mjere, one se u Hrvatskoj ne koriste. I zbog toga vjerojatno najveći dio javnosti sumnja da to nije slučajno i da se radi o dogovorima onih koji podižu tužbe, oni koji su nadležni za takvo donošenje tih zaštitnih mjera, jer se ne primjenjuju u nijednom ozbiljnom slučaju. Recimo za mene je to reforma ponašanja pravosuđa da zaštiti interese Republike Hrvatske pa i same svoje, da spriječi bijeg takvih okrivljenika s teritorija Republike Hrvatske i kasnije slanje inih pozdrava iz susjednih ili nekih drugih država. Smatram da je dobro da napuštamo institut istražnog suca, samo se pitam da li to možda priprema ljudi u državnom odvjetništvo unazad godinu dana vršena tajno, a da nitko nije znao da su oni u stanju ovakve ovlasti preuzeti sada i odmah. Dakle, ja bih doista gospođu državnu tajnicu molio da mi odgovori na to pitanje. Da li negdje u velikoj tajnosti zaposlenici svih državnih županijskih općinskih odvjetništva bili pripremani na ovakvu veliku promjenu uloge i položaja državnog odvjetništva? Pa zbog toga možemo u primjenu ovog zakona odmah ili se smatra da ova radikalna promjena ne zahtijeva nikakvu dodatnu edukaciju, a posebice po meni dodatne ljude u sklopu državnog odvjetništva pa i USKOK-a po meni. Tek tada možemo otprilike ocijeniti u kojoj mjeri smo spremni ne samo donijeti zakone i Bruxelles obavještavati da smo donijeli zakone, nego izvršiti prve zahvate i istinsku reformu pravosuđa. Ja moram priznati da s velikim nestrpljenjem očekujem izvješće državnog odvjetnika gospodina Bajića i da hrvatskoj javnosti i meni objasni kako to da mu svi optuženici, okrivljenici za teška kaznena djela bježe iz Hrvatske i zašto ni u jednom slučaju nije tražio donošenje sudske mjere zaštite zabrane napuštanja teritorija i oduzimanje putnih isprava? Dakle, molimo ovaj odgovor da bi mogao razumjeti koje se to čudo desilo u USKOK-u i državno odvjetništvo da u roku par dana mogu odmah početi primjenjivati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Igor Dragovan. Izvolite.
Poštovani kolegice i kolege. Ovaj Zakon o državnom odvjetništvu je dobar. Zakon može biti savršen, može biti na svijetu, osnovna je stvar da li postoji politička volja i okvir da taj zakon funkcionira u stvarnom stanju. Ono što je osnovna stvar i što mene zabrinjava bez obzira mi smo prije određenog vremena, ponovit ću prije 8 mjeseci ili više u ovom Domu postigli određeni konsenzus. Naš konsenzus zajednički i pozicije i opozicije je bio čvrsta politička volja za obračun sa svakom vrstom kriminala posebno korupcijom i organiziranim kriminalom. Postavljam pitanje u ovom trenutku i sada da li ta politička volja postoji u ovom trenutku? Čini mi se da ta politička volja polako nestaje, jer neke stvari neke geste, nešto što se čuje nedovoljno uvjerljivo potvrđuje tu političku volju. Primjerice, svi bismo željeli da državno odvjetništvo, pravosuđe radi svoj posao maksimalno efikasno, profesionalno, stručno, neopterećeno dnevnom ili svakom drugom politikom. Ali nažalost postoje određeni primjeri koji su javni primjeri na koje se ne reagira i koji uistinu zabrinjavaju. Primjerice navest ću jedan. Nedavno jedan visoki bivši dužnosnik HDZ-a je javno u određenom intervju naveo jednu činjenicu prozivajući da tako kažem način na koji se vrše određeni procesi od strane državnog odvjetnika na određenu političku intervenciju. ono što bih ja volio vidjeti je oštar demant, a njega nisam zamijetio, oštar odgovor na takvu vrstu optužbe, jer želim vjerovati da je to optužba i ne želim vjerovati da netko kaže, da premijer hrvatske Vlade naređuje državnom odvjetniku da procesuira, odnosno da goni supruga saborske zastupnice. Ja to ne želim vjerovati. I takve stvari ako se javno objavljuju, onda uistinu očekujem da se to vrlo oštro demantira sa svih razina koji su na određeni način unutra upletene. Bitka protiv organiziranog kriminala je bitka koja se ne rješava samo papirima, ne rješava se preko noći, ne rješava se zakonima koji mogu biti najsavršeniji na svijetu. Ponovit ću rješava se odlučnom političkom voljom u kojoj će ljudi koji trebaju raditi svoj posao dobiti potpunu samostalnost, politički neopterećeni da taj posao i rade. Isto tako želio bih samo napomenuti da smo mi prošle godine u lipnju imali već izvješće glavnog državnog odvjetnika ovdje u ovom Domu. Doduše dosta dugo se čekalo gotovo do studenog i kraja studenog da se raspravi to izvješće za 2007. godinu. Sada je lipanj i izvješće državnog odvjetnika nismo još dobili u saborsku proceduru. I nadam se da ga nismo dobili iz razloga da je negdje na usuglašavanju, nego jednostavno zato što još uvijek nije konkretno i sveobuhvatno napravljen posao po izvješću državnog odvjetnika. Isto tako što bih želio napomenuti a što je činjenica i bez čega obračun sa korupcijom prije svega pa i organiziranim kriminalom nije moguć a to je apsolutno povjerenje u institucije države, u službenike, u ljude koji rade taj posao. Znači, oni ljudi koji su svjedoci, koji vide, koji znaju i koji mogu dokazati i žele pomoći državi i njenim službenicima, organima koji taj posao rade i procesuiraju trebaju imati apsolutno povjerenje. Znači, ljudi koji su spremni prijaviti korupciju, koji su spremni prijaviti organizirani kriminal, koji su spremni skupa sa institucijama države krenuti u bitku protiv tog kriminala trebaju biti sigurni da biti zaštićeni, da će njihov identitet ostati zaštićen ali bojim se da nažalost svi primjeri koje smo imali u proteklom periodu govore sasvim suprotno. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa Marina Dujmović Vuković. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedavajući, gospođe i gospodo. Upravo izmjene zakonodavnog okvira usmjerene su prema učinkovitijoj borbi protiv kriminala. Tijekom 2009. godine od kad je donesen Zakon o kaznenom postupku provedene su vrlo intenzivne edukacije u primjeni ZKP-a. Ove edukacije provedene su u Valbandonu. Uz veliki napor i zalaganje svih sudionika ovog procesa treninge su zajednički po prvi put prošli upravo na simulaciji stvarnih predmeta policijski istražitelji, državni odvjetnici, zamjenici i ravnatelji USKOK-a i suci, svi oni dakle koji od 1. srpnja 2009. bi trebali početi primjenjivati novi Zakon o kaznenom postupku. To je učinjeno upravo zbog potrebne sinergije svih dijelova represivnog aparata. Nakon ovako provedenih edukacija očekuje se da su svi sudionici postupka spremni za primjenu novih propisa. Posebno se razvija i poboljšava međusobna suradnja državnih odvjetništava i drugih tijela državne vlasti i to na način da se posebno propisuju točni načini postupanja u određenim okolnostima. Zahvaljujem na sugestijama i raspravi. Prihvaćaju se amandmani Odbora za zakonodavstvo na članak 190., na članak 194., 195. i 196. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Dame i gospodo zastupnici, nastavljamo sa radom. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Milanka… Ne. Dobro. U ime kluba HDZ-a, gospodin… Ništa. I gospodin isto Pupovac je tražio da… Ništa. Dobro, hvala. Prelazimo na glasovanje. Najprije kvorum. Molim uključimo se. Rezultat. Ovdje je nazočno 90 zastupnika, dakle imamo kvorum. Možemo odlučivati. Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o državnom odvjetništvu, hitni postupak, P.Z.E. br. 389, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanu Odbora za zakonodavstvo. Gospođa Marina Dujmović Vuković, državna tajnica.
Hvala, gospodine predsjedniče.
Amandman 1. na članak 190.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Amandman 2. na članak 194.
Prihvaća se, ali na način da članak 194. mijenja se i glasi: "Stupanjem na snagu ovoga Zakona prestaje važiti Zakon o državnom odvjetništvu ("Narodne novine", br. 51/01., 58/06., 16/07., 20/07. i 146/08.), osim članka 14. stavak 2. koji prestaje važiti 31. kolovoza 2011. godine i članaka 62., 63., 103. do 105. koji prestaju važiti 31. prosinca 2013. godine."
Gospodin predsjednik odbora, Tomljanović.
Prihvaća se u formulaciji kako je kazala državna tajnica.
Dakle, suglasan u izričaju kako je državna tajnica ovdje. Dobro. Na članak 195., amandman 3.
Prihvaća se, ali na način da članak 195. glasi: "Ovaj Zakon objavit će se u "Narodnim novinama" i stupa na snagu 1. srpnja 2009. godine, osim članka 16. stavak 2., članka 33. stavka 2. i članaka 57. do 86. koji stupaju na snagu 1. rujna 2011. kada se postupak u predmetima za kaznena djela koja nisu sadržana u članku 21. Zakona o suzbijanju korupcije i organiziranog kriminaliteta te članka 109., 110., 124. stavka 3. i 4., članka 156., 157. do 161. i 185. koji stupaju na snagu 1. siječnja 2014. godine."
Molim?
Isto očitovanje, suglasni smo.
Prihvaća se u izričaju gospođe državne tajnice. Hvala. 4. amandman na članak 196.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Hvala lijepa. Dakle, za donošenje ovog zakona potrebna je većina glasova svih zastupnika, dakle 77. prema članku 226. Poslovnika. Dajem dakle na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o državnom odvjetništvu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Zakon je prihvaćen većinom glasova, 80 glasova za, 1 suzdržan i 24 protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na slijedeću točku. - Konačni prijedlog zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 387 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa Marina Dujmović-Vuković će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedavajući, gospođe i gospodo. Funkcioniranje Ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta kao posebnog državnog odvjetništva temelji se na prožimanju represivne, edukativne i preventivne uloge USKOK-a u odnosu kako na fenomen korupcije a isto tako i organizirani kriminalitet. Republika Hrvatska pristupila je ključnim multilateralnim međunarodnim pravnim instrumentima koji sadrže odredbe vezane za učinkovito sprječavanje korupcije i borbu protiv organiziranog kriminaliteta i ratificirala građansko-pravnu konvenciju o korupciju te kazneno-pravnu konvenciju o korupciji koja je stupila na snagu u srpnju prošle godine. Donošenjem novog Zakona o kaznenom postupku ukinuta je sudska istraga i uvedena državno-odvjetnička istraga. Stoga je Zakon o državnom odvjetništvu tako i Zakon o USKOK-u bilo potrebno uskladiti. Kako je Zakon o USKOK-u do sada mijenjan u tri navrata čime su u značajnoj mjeri izmijenjene pojedine njegove odredbe a posebno cijeneći da je sad nužno izmijeniti veći broj postojećih odredbi ocijenjeno je da zbog jasnoće teksta i primjene valja donijeti novi zakon. Struktura USKOK-a prilagođena je potrebama učinkovitije međunarodne suradnje i precizira se djelokrug Odjela za sprječavanje pojava korupcije i za odnose s javnošću. Posebno je uređena nadležnost i povećane su mogućnosti prijenosa postupka na druge sudove te su posebno uređeni odnosi između USKOK-a, Ravnateljstva policije, MUP-a, Porezne uprave, Ureda za sprječavanje pranja novca, suce izvršenja te su proširenje izvidne ovlasti USKOK-a u pogledu podataka koji predstavljaju bankovnu tajnu zaštićenu Zakonom o bankama i u pogledu pokretanja postupka prisilnog oduzimanja prihoda. Uslijed značajne koncepcijske izmjene Zakona o kaznenom postupku izmijenjene su odredbe o pravima i dužnostima državnog odvjetnika pa tako dakle i ravnatelja USKOK-a i njegovih zamjenika. Državni odvjetnik dakle i ravnatelj i njegovi zamjenici subjekt je koji provodi istragu. On postaje dominus litis prethodnog postupka. Oni preuzimaju prava i dužnosti prikupljanja dokaza za optužnicu. Uvažavajući činjenicu da se sada zbog promijenjene uloge u prethodnom postupku na isti ili sličan način propisuju ovlasti državnog odvjetnika u redovnim državnim odvjetništvima i u USKOK-u bilo je nužno mijenjati odredbe o pojedinim posebnim ovlastima koje ravnatelj USKOK-a ima u prethodnom postupku a u skladu s izmjenama Zakona o kaznenom postupku jer su te odredbe sada djelom sadržane u Zakonu o državnom odvjetništvu. Pored navedenog, na radu USKOK-a propisane su i obveze u svezi imenovanja sigurnosnih provjera i prijavljivanja imovine. Također, u značajnoj mjeri mijenjane su odredbe Ovršnog zakona koje se primjenjuju prilikom tzv. zamrzavanja imovine stečene kaznenim djelima zbog čega je nužno odredbe sadašnjeg zakona uskladiti s tim odredbama. Važno je istaknuti da članak 21. ovog prijedloga zakona određuje nadležnost USKOK-a u kojim predmetima kaznenih djela će postupati. Također se u člancima Glave III. određuje djelokrug i nadležnost sudova tzv. uskočkih sudova i postupanje tih sudova u predmetima iz članka 21. ovog zakona. Posebnim odredbama sudskog poslovnika utvrđeno je osnivanje posebnih odjela unutar županijskih sudova Zagreb, Split, Osijek i Rijeka kao i obveze predsjednika županijskih sudova, sigurnosne mjere i postupanje službenika i namještenika koji postupaju u kaznenim predmetima iz članka 21. ovog zakona. Na ovaj način uspostavljena je vertikala, zaokružena je cjelina strukture borbe protiv korupcije i organiziranog kriminala. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za pravosuđe? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Razmatrajući Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o USKOK-u, smatram da je prije svega važno reći da društveni, politički i gospodarski napredak svake zemlje ovisi o njenoj sposobnosti da se odupre i da suzbije korupciju. Pretpostavke za to su prije svega političke, društvene, gospodarske reforme koje Republika Hrvatska sustavno provodi i izražava svoju političku volju da se uhvati u koštac sa ovim problemom kroz, u dijelu pravosuđa, sustavne dokumente a to je strategija reforme pravosuđa i strategija borbe protiv korupcije koju je donio ovaj Hrvatski sabor prošle godine. Borba u sprječavanju korupcije i borba protiv korupcije ide da bi bila učinkovita, nužno u dva pravca. To je prije svega prevencija, dakle, osiguravanje zakonskih okvira i osiguranje postupaka u donošenju odluka kojim se raspolaže ili troši javni novac konzumiraju javne ovlasti na način da se u što većoj mjeri sužavaju i smanjuju korupcijski rizici da do korupcije ne bi moglo niti doći. U dijelu prevencije svakako je i mjera ili nastojanje na senzibiliziranju javnosti, kako građana i medija da upozoravaju na probleme korupcije a građane da o svojim saznanjima obavijeste i nadležna tijela koja su onda ojačana i institucionalizirana da i provode tu borbu, jednako tako i mjere jačanja integriteta svih osoba koje se bave javnim poslovima i koje raspolažu javnim novcima. Drugi pravac je svakako otkrivanje, progon i kažnjavanje počinitelja korumptivnih kaznenih djela i samo efikasno suđenje i presuđivanje može građanima vratiti povjerenje u pravosudni sustav i u državu da ima ozbiljnu namjeru boriti se protiv korupcije. I premda je odgovornost u borbi protiv korupcije na svakom članu društva, kako ja to kažem, volim reći svako u svome malom dvorištu se može u svom okruženju boriti protiv korupcije bilo aktivne, bilo pasivne, svakako je najveća odgovornost u centrima političke moći i u pravosudnim institucijama. Stoga sustav otkrivanja progona, presuđenja je izuzetno bitan i kao što sam rekla vjera u pravosuđe se temelji na brzom i učinkovitom presuđivanju počinitelja kaznenih djela. Ali da bi do toga došlo da bi se sudovima omogućilo prosuđenje, svakako je izuzetno važno ima dovoljno prikupljenih i vjerodostojnih dokaza jer sama sumnja ili opće uvjerenje u nečijoj krivici u uređenoj pravnoj državi nije dovoljno za presuđenje. Upravo s toga prepoznavši to u Republici Hrvatskoj, prepoznavši opasnost od korupcije 2001. godine donijet je Zakon o USKOK-u ili Zakon o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranoga kriminala kao posebnom specijaliziranom tijelu u okviru državnog odvjetništva i tada je propisano i da će u tim predmetima suditi četiri županijska suda Osijek, Rijeka, Split i Zagreb. Tim zakonom utvrđena je tada djelatnost USKOK-a, utvrđena su kaznena djela tzv. katalog uskočkih kaznenih djela i USKOK je, da tako kažem ustrojen zakonom ali naravno bilo je potrebno sustavno jačanje njega kao institucije i sustavno snaženje sredstava, visine sredstava za njegov rad. 2005. godine ovaj Zakon o USKOKU je izmijenjen i dopunjen na način da su u USKOK-u proširene ovlasti u odnosu na posebne istražne radnje, jačanje, proširene su mu ovlasti u predistražnom postupku, precizirana je suradnja USKOK-a sa policijom i drugim nadležnim tijelima, prije svega poreznom upravom, carinom, uredom za sprječavanje pranja novca. Radi efikasnijeg osiguranja dokaza provođenja istražnog i predistražnog postupka kazneni zakon i Zakon o kaznenom postupku uveo je odredbe o zaštiti svjedoka kao procesnoj zaštiti i Zakon o zaštiti svjedoka kao izvanprocesnoj zaštiti. 2007. godine Zakon o USKOK-u promijenjen je u dijelu proširenja kataloga uskočkih kaznenih djela. Također je predviđeno sudskim poslovnikom izvan ovoga zakona da se uskočka kaznena djela rješavaju kao prioritetna kaznena djela pa i o tome da se utvrdi poseban registar vođenja postupka za koruptivna kaznena djela da bi se ona mogla nadzirati, brzina njihova rješavanja. Jednako tako ustrojeni su na uskočkim sudovima i possuci tzv. uskočki suci, sudskim poslovnikom. Paralelno s time izmijenjen je i Kazneni zakon jer borba protiv korupcije osim samog presuđenja može biti efikasna ako se uzme svakome ono što je korist koju je pribavio kaznenim djelom pa u tom smislu značajno izmijenjene odredbe Kaznenog zakona o proširenju oduzimanja imovinske koristi stečene kaznenim djelom omogućena zapljena imovine prije pravomoćnog presuđenja i proširena mogućnost povezivanja stečene imovine sa kaznenim djelom. U tom djelu moram reći da se ide i dalje akcijskim planom na način da se provede sukladno Konvenciji UN-a provede znanstvena studija o tome hoće li se, koji su argumenti za i protiv uvođenja novog kaznenog djela nezakonitog bogaćenja. Znači imanja imovine za koju se ne može dokazati porijeklo. Sve te mjere, sve te mjere doprinijele su tome da sve više prijava i procesa pred USKOK-om ima. I iz analize i ocjene stanja Strategije suzbijanja korupcije iz protekle godine nalazimo podatak da u posljednje tri godine broj prijava nije značajno porastao, ali da za razliku od ranijih godina kada je većina postupaka bila pokretana zbog manje značajnih kaznenih djela tzv. ulične korupcije, struktura pokrenutih kaznenih djela pokazuje kako je tijekom 2007. većina pokrenutih postupaka zbog korupcijskih kaznenih djela srednje i visoke razine. Ti kazneni postupci od kojih su neki od njih vrlo poznati u javnosti nesumnjivo pridonose povjerenju građana u tijela otkrivanja i progona korupcije. Pri tome želim reći da nulta stopa tolerancije na korupciju koja je zacrtana u Strategiji borbe protiv korupcije svakako znači da ona moraju obuhvaćati svako koruptivno djelo, malo ili veliko, kao poruka građanima da je svaka korupcija kažnjiva. Upravo zbog ovih razloga, klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje novog Zakona o USKOK-u iz razloga što više izmjena zakona naravno otežava praćenje zakonskoga teksta. Podržat će ovaj novi zakon kao doticajni zakon sa temeljnim Zakonom o kaznenom postupku koji je na jedan poseban novi način, sasvim novi način, odredio ulogu Državnog odvjetništva kao što smo čuli u prethodnoj raspravi. I upravo zbog takvog određenja uloge Državnoga odvjetništva kome su u nadležnosti i poslovi određeni posebnim zakonom pa su onda unutar toga zakona određeni i poslovi u odnosu na odvjetnike u USKOK-u podržavamo ovaj prijedlog novoga zakona koji regulira djelatnost i nadležnost USKOK-a. I ono što valja ovdje reći, da zapravo tim novim Zakonom o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, nema nekih značajnih novina jer se zapravo on usklađuje sa odredbama o ovlastima za državnog odvjetnika, u prethodnom postupku koje su u skladu sa Zakonom o kaznenom postupku unijete u Zakon o državnom odvjetništvu. Stoga podržavamo donošenje ovoga zakona, podržavamo posebno i odredbe po kojima je omogućena generalna ovlast ili odredba kojom državni odvjetnik može pojedina tzv. manja koruptivna kaznena djela prebaciti u nadležnost redovnim državnim odvjetništvima, da bi se onda Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala mogao bavit značajnijim krupnijim koruptivnim procesima i njih brzo istražiti i predati sudu na procesuiranje. Jer kao što smo rekli, samo brza presuda i efikasna može vratiti povjerenje građana u pravosudni sustav, a zato je potrebno sudovima osigurati valjane dokaze da bi mogli i suditi. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospođa zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane dame iz Vlade. Uvodno bih htjela reći da je prvo često mijenjanje zakona i kratki rok koji u ovom trenutku iznosi šest dana za provedbu određenih zakona, uvijek unosi viši stupanj pravne i svake druge nesigurnosti. Za usporedbu i komparativno istraživanje povjerenja građana u institucije pokazuje da je u Skandinaviji povjerenje građana u institucije. dakle uključujući institucije vlastite zemlje i zakone, je 65%. Dakle, 65% građana ima povjerenje u institucije države. U Hrvatskoj je to 11%, prosjek starih članica Europske unije je 40%, prosjek novih članica 20. Ali ovaj spektar od Skandinavije gdje ljudi vjeruju da država stvarno radi ono što treba raditi i da institucije stvarno funkcioniraju 65% njih i u Hrvatskoj gdje to vjeruje 11%. To samo po sebi nešto govori o potrebi stabiliziranja institucija i donošenja zakona koji će s jedne strane faktički moći funkcionirati i trajnije biti na snazi, a s druge strane koji će imati i prostora i vremena da se provedu i da se institucije spreme i pripreme za njihovo provođenje. I u ovom zakonu i u prethodnom Zakonu o državnom odvjetništvu o kojem se raspravljalo, to nažalost nije slučaj što se vremena tiče budući da je i za jedan i za drugi zakon, dakle novi Zakon o USKOK-u i novi Zakon o državnom odvjetništvu, treba se početi primjenjivati šest dana od danas. To je načelna primjedba, ali sigurno doprinosi nepovjerenju građana u institucije i osjećaju da će tu biti određenih problema sa provedbom. Štos e trajnosti tiče, klub HNS-a nada se da će ovaj Zakon o USKOK-u biti trajan jer sa sobom nosi neke elemente, ja bih rekla ključne elemente, reformi koje je ministar Šimonović kad je stupio na svoju ministarsku dužnost predložio i iznio ovdje u Saboru i rekao jasno da će odstupiti ukoliko ne bude u stanju iz bilo kojeg razloga tu reformu provesti. U ovom zakonu konačno reformu smo svi prihvatili i pozdravili kao nacrt. U ovom zakonu konačno se elementi te reforme pretvaraju u zakonske članke, odnosno definicije na koji način bi se neki od njih mogli provesti. Naravno, ovim zakonom se usklađuje funkcioniranje USKOK-a sa Zakonom o kaznenom postupku, ali se osim ustrojstva USKOK-a u sklopu odnosno u odnosu na novi Zakon o kaznenom postupku definiraju i uskočki sudovi i definiraju se mjere zamrzavanja imovine za optužene za korupciju ili organizirani kriminal. Ove dvije točke, dakle definiranje uskočkih sudova i definiranje mjera zamrzavanja imovine ili prethodnog zamrzavanja imovine u postupcima protiv osoba optuženih za korupciju ili organizirani kriminal su nove u tom smislu da su sastavni dio one reforme koja je nama kao cjelina izložena ovdje u Saboru i koju smo prihvatili. Ključni članak u ovom zakonu svakako je članak 21. kojim se određuju kaznena djela za koja je nadležan USKOK. Iz ovoga zakona postaje nedvosmisleno i sasvim jasno da je USKOK sastavni dio Državnog odvjetništva, pa do neke mjere, a molim da to se malo razmotri i razmisli o tome, do neke mjere možda i preko granice onog što bi bilo nužno budući da ravnatelja USKOK-a imenuje glavni državni odvjetnik što je prihvatljivo. Ali i državne odvjetnike u USKOK-u, dakle suradnike tog ravnatelja imenuje glavni državni odvjetnik. Možda ne bi bilo naodmet za razmisliti o mogućnosti da se ravnatelju USKOK-a daju neke ovlasti u smislu imenovanja svojih suradnika i na taj način omogućiti da efikasnije funkcionira. Element reforme koji je prisutan u ovom zakonu vidi se iz članka 32. koji govori o onim poznatim uskočkim odjelima pri četiri ključna županijska suda, dakle pri zagrebačkom, splitskom, riječkom i osječkom županijskom sudu ustanovljeni su specijalni odjeli, dakle uskočki odjeli koji će se baviti upravo ovim težim i najtežim djelima korupcije i organiziranog kriminala i tu se određuje po mišljenju kluba HNS-a jedna vrlo važna odredba, da će suci u tim odjelima prolaziti sigurnosne provjere i provjere imovinskog stanja. To samo ukazuje na jednu drugu činjenicu koja je zapravo zapanjujuća, da svaka tajnica u ovom Saboru prolazi sigurnosnu provjeru, a suci ne prolaze sigurnosne provjere i posebno se ovim reformama uvode sigurnosne provjere samo za neke suce, dakle za suce koji će suditi u uskočkim sudovima, to je svakako dobro jer kako mi razumijemo u klubu HNS-a intenciju je da se unutar sudačke profesije konačno počnemo baviti kvalitetom sudaca, naš glavi problem i nedotaknut u reformi pravosuđa kvaliteta sudaca i kvaliteta suđenja. Mi smo smanjivali, povećavali brojeve sjedišta sudova, razne druge stvari, ali ključnim problemom, a to je kvaliteta sudaca i suđenja nismo se bavili. Sigurnosna provjera i provjera imovinskog stanja je svakako nešto što barem u intenciji ide u pravcu formiranja neke vrste sudačke elite, neke vrste grupacije unutar profesije koja bi mogla nametnuti više i kvalitetnije standarde. Ono što je bitno, da se to svakako u tom smislu i interpretira i da se i dogodi. Jer kao što smo vidjeli slučaj "Lozica", može biti da se to i neće baš dogoditi, bez obzira što iz zakona čini se jasnim da je intencija takva. Ovdje se o sigurnosnoj provjeri sudaca na uskočkim odjelima i provjeri imovnog stanja u članku 32. referira natrag na članak 3. gdje se poziva na smislenu interpretaciju uvjeta za izbor ravnatelja USKOK-a kako su oni ovdje definirani u slučaju sigurnosne provjere to je u svakom slučaju primjenjivo, u slučaju provjere imovnog stanja, da podsjetim u članku 3. stavku 7. kad se radi o ravnatelju kaže se, sigurnosne provjere i provjere imovnog stanja ravnatelja na osnovi zahtjeva glavnog državnog odvjetnika mogu se obaviti itd. Primjedba kluba HNS-a je da se u slučaju sudaca u uskočkim odjelima ne treba primjenjivati, a nadam se da je zakonodavac pod smislenom interpretacijom to i mislio, ali ovdje podvlačimo da se to uzme u obzir, ne treba se tražiti posebni zahtjev glavnog državnog odvjetnika, nego ta sigurnosna provjera i provjera imovnog stanja za suce uskočkih sudova mora biti automatska, ali molim predstavnica Vlade da komentiraju to, odnosno potvrde ili odbiju ovu interpretaciju kluba HNS-a u slučaju sigurnosne i imovinske provjere sudaca na uskočkim odjelima županijskih sudova. Predviđa se i delegiranje predmeta drugim sudovima i županijskim i općinskim, uvodi se ili definira uloga krunskog svjedoka u predmetima korupcije i organiziranog kriminala, definira se izuzeće iz statusa krunskog svjedoka za ubojice, teroriste, otmičare i silovatelje. Navodi se mogućnost da sudsko vijeće, bez obzira na zahtjev glavnog državnog odvjetnika da se neka osoba proglasi krunskim svjedokom, da sudsko vijeće može odlučiti o izuzeću predloženog krunskog svjedoka, dakle o neprihvaćanju prijedloga glavnog državnog odvjetnika da se neka osoba proglasi krunskim svjedokom. Klub HNS-a predlaže ovdje, također molim gospođe iz Vlade da to komentiraju, da kada se radi o odbijanju zahtjeva glavnog državnog odvjetnika da netko dobije status krunskog svjedoka, o tome mogu odlučiti samo vijeća uskočkih odjela, 4 posebna županijska suda. Dakle, samo oni sudovi koji faktički ili odjeli koji faktički imaju suce koji su prošli posebnu selekciju sigurnosnu i imovinsku provjeru i na taj način postali suci uskočkih sudova, a ne bilo koje sudsko vijeće, u slučaju da recimo ti odjeli delegiraju predmet sudskom vijeću nekog općinskog ili bilo kojeg drugog županijskog suda. Uvode se i spominju iako ne suviše jasno, dakle malo maglovito, spominju se objektivni kriteriji za imenovanje državnih odvjetnika i za napredovanje u državno odvjetničkoj struci. To je inače jedan od također vrlo važnih elemenata reforme, da napredovanje i ulazak mladih i novih ljudi u struku ne bude definiran ni po babi, ni po stričevima, ni po vezama bilo kojim drugim kriterijima, nego po nekim kriterijima koji su provjerljivi, dakle rezultatima na testovima, ocjenama na fakultetu, ocjenama na postdiplomskom ili na testiranju na dodatnom treningu. Taj dio je ovdje samo vrlo načelno spomenut da se uvode objektivni kriteriji. Ali što znače objektivni kriteriji nije dovoljno jasno po mišljenju kluba HNS-a nije definirano, a to je ključni dio reforme da se konačno počnemo baviti pitanjem kvalitete ljudi koji rade te poslove. Spominje se ili definira i prethodno ili privremeno oduzimanje imovine za optužene za kaznena djela korupcije i organiziranog kriminala. To je također element reforme, važan element reforme, ali i vrlo opasan i vrlo osjetljiv element reforme, jer je u ovom dijelu ključno spriječiti zlouporabu ove mjere i istovremeno je vrlo dosljedno primjenjivati po jasnim i svima dostupnim kriterijima. Klub HNS-a smatra da ovaj zakon predstavlja svakako doprinos ili realizaciji reforme pravosuđa o kojoj je u ovom Saboru govorio ministar Šimonović. Podržat će ovaj zakon. Međutim, za ovaj zakon kao što mislim da je netko od kolega prije mene rekao, je ključna stvar primjena. Podsjećam ovaj Sabor da sve što mi napišemo u ovom zakonu ili u Zakonu o državnom odvjetništvu ili zakonom koji slijedi, a to je Zakon o policiji, postaju time što o tome glasamo postaju mjerila ili preduvjeti za zaključenje naših pregovora o članstvu Hrvatske u Europskoj uniji. Sve što smo ovdje napisali biti će preduvjet ili što ćemo izglasati biti će preduvjet da možemo zatvoriti poglavlje Pravosuđe i temeljna prava koja nota bene nismo još ni otvorili. Ali i to će doći. Prema tome, provedba ovoga ne pisanje i izglasavanje u Saboru, nego provedba i smislena provedba ovog zakona biti će preduvjet da možemo i zaključiti naše pregovor o Europskoj uniji. To također kada se pišu zakoni treba imati na umu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Klub SDP-a podržat će Prijedlog zakona o uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta. To je zakon s kojim se prilagođava struktura USKOK-a potrebama međunarodne suradnje, utvrđuju se nadležnosti i ono što mi u klubu SDP-a posebno smatramo važnim, konačno se uređuju odnosi između USKOK-a, ravnateljstva policije, porezne uprave, ureda za sprečavanje novca, jer je upravo nedostatak interagencijske suradnje bio razlog nekvalitetnih istraga i loših rezultata kada je u pitanju korupcija, pogotovo visoka korupcija. Ono što ovom prilikom moramo naglasiti da je jedno donijeti zakona, a o tome je govorila neposredno prije mene kolegica Pusić, a drugo je primijeniti te zakone u praksi. I to je ono što kod nas najčešće ne završava dobro. Najbolji dokaz za to je globalni korupcijski barometar za 2009., istraživanje i mjerenje percepcije javnosti o korupciji koji je pokazao da građani Hrvatske najkorumpiranijim ocjenjuju upravo pravosuđe, zatim državne službe, javni sektor. Dok istovremeno smatraju da su najčešći primatelji mita policija. Kako ćemo se boriti sa korupcijom sa organiziranim kriminalom ako građani ne vjeruju policiji, ako građani ne vjeruju Ministarstvu pravosuđa, ako ne vjeruju sudu. Dakle, bez povjerenja građana u sustav nema niti borbe sa korupcijom. Dakle u Hrvatskoj na ljestvici od jedan to je utopija bez korupcije do pet potpuna korupcija, građani su pravosuđe ocijenili sa 4,4. Gotovo apsolutna korupcija. Prema tome, Ministarstvo pravosuđa, sudstvo je vrlo burno reagiralo na ove ocjene. Dapače oni su u svojim izmjenama optužili medije da su oni najveći krivac zašto građani smatraju da je pravosuđe najkorumpiranije, što je tipično izvrtanje činjenica po onom pravilu, ubite glasnika loše vijesti, a ne razmišljati o vlastitoj odgovornosti. Za ovom govornicom ministar pravosuđa Šimonović izjavio je da je 2008. godina bila godina pripreme, pisanja strategije i planova, dok će 2009. godina biti godina akcije i rezultata. Nažalost to se još ne vidi. Konsenzusom su izabrani u ovoj sabornici i ministar Karamarko i ministar Šimonović. Mi očekujemo napokon da vidimo rezultate, međutim rezultata nema. Brojna su ispitivanja koja potvrđuju da građani smatraju da političari i pravosuđe najkorumpiraniji i kao takvi da su najveća prijetnja društvu. I u pravu su. Korumpirani sudaca, pokvareni političar koji zajedno štite interes krupnog kapitala karcinom su društva. Zbog njih uski sloj postaje još bogatiji, a većina društva siromašnija. Zbog njih pošteni pojedinac dobiva batinom po glavi, novinar ostaje bez posla i završava u kućnom pritvoru, dok se batinaši nalogodavci slobodno šeću i druže se sa društvenom kremom na špicama, nerijetko u društvu političara i ministara. Na papiru je kod nas sve zamišljeno sjajno, kada je riječ i o sprječavanju korupcije i organiziranog kriminala. Imamo strategiju imamo akcijski plan od 195 mjera koji se i provodi, imamo vladino povjerenstvo koje operativno prati implementaciju strategije i akcijskih planova, imamo saborsko Nacionalno vijeće koje nadzire provođenje strategija. Donijeli smo čitav niz novih zakona, da spomenem samo neke. Zakon o javnim nabavama, o koncesijama, o poreznoj i carinskoj upravi, o općem identifikacijskom broju, Kazneni zakon, novi Zakon o kaznenom postupku, o državnom odvjetništvu. Danas raspravljamo ovaj Zakon o USKOK-u, raspravljat ćemo o policijskim ovlastima. Dakle svi ti zakoni gotovo da i nema primjedbe, same riječi hvale. I rekao bi neki slučajni promatrač pa kod vas u Hrvatskoj je med i mlijeko. Korupciji i organiziranom kriminalu došao je kraj. Ali nažalost nije tako. Građani godinu dana nakon usvajanja strategije, 8 mjeseci nakon imenovanja novih ministara pravosuđa i unutarnjih poslova ne vjeruju niti djelić više sustavu, policiji, pravosuđu i u pravilu ne bi prijavili korupciju, jer se boje za svoju glavu. Istovremeno ministarstvo npr. potroši netransparentno Ministarstvo pravosuđa 2,3 milijuna kuna u kampanju podizanja svjesnosti javnosti o potrebi borbe s korupcijom a da pri tome zapravo rezultata nemamo. Istina uspostavili smo vertikalu uskočku od nacionalnog policijskog ureda za suzbijanje korupcije i kriminala preko uskočkih sudova. Međutim, recimo već sama ideja o uskočkim sudovima dobiva veliki upitnik ako jedan notorni sudac Lozina može postati uskočki sudac, ako novinari koji pišu o korupciji i organiziranom kriminalu ostaju bez posla, ako im se prijeti, ako godinu dana nakon što je pretučen i zapravo pokušano ubojstvo na novinara Miljuša nema nalogodavca niti počinitelja tog nedjela. Ravnatelj policije koji se iskazao u borbi sa korupcijom i organiziranim kriminalom se smjenjuje, ispričavam se, unapređuje se. Prema tome, strategija jedno, on je samo okvir. Ovi zakoni su alat koji bi trebao stvoriti sliku borbe s korupcijom u tom okviru, međutim te slike nema. Borba sa korupcijom i organiziranim kriminalom traži apsolutnu i besprijekornu suradnju policije, odvjetništva i sudstva jer nerješavanje napada na građane koji u dobroj vjeri prijavljuju korupciju ili novinare koji otkrivajući trag prljavog novca pokazuju gdje je softver, gdje je hardver, gdje je maestro na taj način se dobiva poruka organiziranog kriminala koji kaže da je kriminal pobijedio pravnu državu ili je možda postao sam dio državnog aparata. Građani i novinari koji prijave kriminalne radnje umjesto priznanja dobiju batinom po glavi i žive kao u Kafkinom romanu, oni u pritvoru a oni koji se okorišćuju korupcijom i kriminalom slobodno se šeću i druže sa političkom elitom kao što sam već rekao. Prema tome, ja još jedanput naglašavam klub SDP-a podržava sve ove zakone koje danas imamo u paketu koji bi trebali riješiti korupciju i organizirani kriminal ali klub SDP-a ističe da konsenzus koji je bio u ovoj sabornici kod imenovanja ministra Šimonovića i ministra Karamarka polako istječe jer mi rezultate ne vidimo a rezultate tražimo odmah.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Novi Prijedlog zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta s konačnim prijedlogom zakona po svoj prilici ovdje bit će donesen konsenzusom. Nitko ne dvoji da su mnoga pitanja ovdje sada sustavnije riješena i da smo srećom daleko uznapredovali bar u ovoj verbalnoj spremnosti u borbi protiv korupcije za razliku od 2001. godine kada smo donosili Zakon o USKOK-u i kada je sadašnja vlast ondašnja oporba bila vrlo skeptična odnosno bila protiv donošenja zakona, da to nama uopće ne treba, da imamo državno odvjetništvo itd. i tako bliže. Međutim, nije stvar u zakonu ali za borbu protiv korupcije doista nema uopće volje, nema ozbiljne volje. Ima volje tu i tamo da se tu i tamo suzbije odnosno oštrica i čitav represivni sustav okomi na kakvu uličnu korupciju, na kakvu plavu kuvertu ali zato ne treba osnivati USKOK ali izgleda da se naš USKOK upravo s obzirom na djela čime se bavi to se sve moglo i rješavati kod redovnih sudova, ne trebaju zato uskočki sudovi. Osnovna misao kada se osnivao USKOK bila je da se USKOK bavi političkom korupcijom ali nitko nije odgovarao za političku korupciju. Kako se pogodovalo i određenoj interesnoj skupini ili čak i pojedincu da se formira i zakon kako bi se netko negdje mogao ustoličiti. To je politička korupcija. Kako se dobivaju poslovi, nitko za to nije odgovarao i to oni milijunski iznosi. Jer formalno gledajući počesto sve je u redu, najbolji ponuditelj uvijek dobiva poslove. Rijetko kada je to razvidno iz papira. Ali kakva je politička klima? Da se na takve neke poslove uopće ne jave drugi ljudi, ne jave konkurenti. To znači da smo mi duboko zaglibili. I ovo o čemu je govorio kolega Jovanović u ime kluba SDP-a, kako se provode uopće ljudi koji ukazuju na korupciju. Njihov život postaje pakao bio to običan građanin, bio to čak čovjek u sustavu koji vidi što se radi ili bio novinar. Novinari koji pišu o tome sustavno dobivaju otkaze svoje redakcije i to čak nisu više rijetke pojave. I to ljudi sve vide i zato ovaj indeks korumpiranosti, percepcije korumpiranosti ponovo je najveći kod pravosuđa jer ljudi jednostavno ne shvaćaju odnosno vide da vlast ne misli ozbiljno. Je li moguće u jednoj uljuđenoj državi da se identificiraju ljudi i da im se to govori a tek onda kad naiđu na otpor to obrazlažu nekakvom šalom da su viđeni na ovom ili onom skupu a ne vladajući. To ljudi vide, da im se prijeti da će izgubiti posao. To je politička korupcija a ne je li netko dobio 100 ili 200 kuna, to je obična korupcija, ulična korupcija za koju ne bi trebalo topove angažirati da bi se ubila muha. Dakle, nema ozbiljne političke volje. Podaci da je ipak netko tko bi mogao biti i procesuiran za ovakva kažnjiva djela su strogo čuvana tajna, nema šanse da to prodre u javnost iako postoji odredba da tijela koja provode istragu mogu javnosti dati podatke. Ali nema šanse da ti podaci i eventualno ako i imamo nekakve natruke da bi se netko i mogao identificirati onda dapače dolaze demanti kako se takva osoba ne bi mogla prepoznati odnosno raspoznati. I onda i takva istraga u to utone, javnost o tome ne zna ništa a novinari koji nešto znaju o tome ne smiju pisati jer nemaju gdje pisati, jer će ostati bez posla. Kako su se proveli ljudi koji su prijavljivali korupciju? Ostali su bez posla i ne samo to nego njihov društveni ugled je nikakav, ljudi zaziru od njih jer su se ljudi navikli na drugačije ponašanje. I takva osoba koja je uporna u otkrivanju i razotkrivanju i u govorenju istine čak doživljava društvenu osudu i proglašava se osobom koja nema dovoljno emocionalne inteligencije, kao ne zna gdje živi, pametnije je šutjeti. I dakle dok se ne promijeni takva politička klima nema govora o tome da će i ovaj prijedlog zakona da će zaživiti onako kako je zamišljen. Ali u svakom slučaju, mi smo se daleko udaljili od one prvotne zamisli da Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta i po kojem se osnivaju uskočki sudovi bude rezerviran za najteže oblike korumptivnog ponašanja, tj. za političku korupciju. Ali ona izgleda je daleko od domašaja, to je tako zorno prikazao kolega Jovanović da je sada već opravdana bojazan da se ona ne nalazi po strani društvenih struktura, da je duboko u društvenim strukturama, da se radi o društvenim uglednicima sa velikom političkom moći, hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Željko Jovanović, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Sabora. Prema mišljenju građana Hrvatske i političari i liječnici su visoko korumpirani. Ja sam i liječnik i političar a još i predsjednik antikorupcijskog vijeća. Stoga je moj životni cilj vratiti povjerenje u političare ali i vjeru u politiku. Radeći kao političar u bolesnom društvu na neki način obavljam i liječnički posao pokušavajući to bolesno društvo učiniti zdravijim. A poznato je kada je riječ o korupciji, karcinomu hrvatskoga društva, jedini su lijek pravomoćne osuđujuće presude. Dok ne budemo imali veći broj pravomoćno osuđujućih presuda, neće biti ni povjerenja građana u sudstvo, neće biti povjerenja građana u ovaj Sabor, neće biti povjerenja građana u politiku u cjelini. Svaka je korupcija opasna i štetna, od uličnog davanja mita policajcu zbog prometnog prekršaja, plave koverte liječniku da preko reda se dođe do nekog zahvata ili profesoru da se prođe ispit za koji se nije dovoljno učilo, ali sve počinje i završava sa političkom korupcijom majkom svih korupcija. U Hrvatskoj je to počelo sa privatizacijom '90.-tih godina a nastavlja se i danas … [[Govornik se ne razumije.]] zakonima kao što je Zakon o golfu ili Zakon o poljoprivrednom zemljištu, umrežavanjem političara i vlasnika medija uvijek sa samo jednim ciljem, pogodovanju, interesima najčešće HDZ-a i HDZ-u bliskih skupina. Zato novinari koji ukazuju na korupciju u kojoj su umreženi politički interesi HDZ-a i krupnog kapitala dobivaju prijetnje i otkaze. Mediji su odigrali ključnu ulogu u razotkrivanju korupcije i ukazivanju na važnost borbe sa korupcijom ali mediji danas upravo zbog umreženosti vlasnika, oglašivača, urednika i političara mogu biti izvor korupcije, kako one gospodarske, tako naravno i političke. Stoga su dvije sjednice Nacionalnog vijeća za praćenje provedbe strategije suzbijanja korupcije bile vrlo bitne da ukažu na to da bez istraživačkog novinarstva nema slobode medija a bez slobode medija nema ni borbe sa korupcijom. Ali tu mogu postaviti jedan veliki upitnik, jer neki kažu da su kod nas mediji i vlasnici tih medija zapravo vrlo slobodni ali i novinari koji rade u tim medijima su potpuno neslobodni. Jedan od primjera je bio i izlaganje novinara Hrvoja Appelta na sjednici Nacionalnog vijeća koji je školski primjer kako završavaju novinari koji svojim istraživačkim radom dođu preblizu softwareu korupcije, velikom maestru i njihovim političkim i materijalnim interesima. Ignoriranje ovog Appeltovog nastupa ovdje u Saboru od medija, po meni je odjeknulo puno jače od onih pet minuta gromoglasne šutnje kojom su novinari pokušali ukazati na probleme svoje profesije. Mi u ovom Saboru dužni smo osigurati politički okvir koji će omogućiti slobodu medija. Ali što znači taj politički okvir. On znači samo da novinarima omogućimo slobodno pisanje bez pritisaka, bez cenzure i bez autocenzure. Upravo iz tog razloga, gotovo je nevjerojatno a to je sve na tragu o čemu sam govorio i kao predstavnik kluba da mi donosimo zakone koji se ne poštuju. Dakle, Zakon o medijima donijet je 2004. godine, po tom zakonu svi mediji tiskani elektronski bili su dužni donijeti statut redakcija, statut redakcija koji bi bitno omogućio utjecaj novinara na kreiranje uređivačke politike novina u kojima rade. Jedino je Glas Istre i nedavno HINA donio taj statut. Pa kako to da mi koji smo donijeli takav zakon ne pratimo što se sa zakonima događa. Dakle, Zakon o medijima donijet 2004. ne provodi se u praksi, nema statuta redakcija i zato je moguće da novinari koji pošteno i odgovorno rade svoj posao taj posao i gube. Na ovom Nacionalnom vijeću bio je čitav niz prijedloga, pa ih ja spominjem ovom prilikom, dakle donijeti i osnovati Hrvatsko vijeće za medije u kojem bi bili i nakladnici i novinari, preispitati uređivačku politiku Hrvatske radio televizije i Vjesnika koji bi kao kuće koju mi, svi građani financiramo morali imati istraživačke odjele, odjele istraživačkog novinarstva a ne baviti se u elitnim terminima na televiziji temama koje zapravo ne odgovaraju na suštinske probleme Hrvatskog društva. Pa se može dogoditi da u elitnom terminu u izbornoj noći, u izbornoj emisiji novinar-voditelj na Hrvatskoj televiziji pita koliko kandidata ulazi u drugi izborni klub. To puno govori o kompetentnosti novinara. Tako da kompetentni novinari se bave nekompetentnim temama jer im se ne dozvoljava raditi budući su prekritični prema vladajućoj politici stranke koja se nalazi na vlasti. Prema tome, puno je zakona koji uređuju i omogućuju borbu sa korupcijom, jedan od tih je ovaj Zakon o medijima, drugi su oni koji smo danas donijeli. Pitanje je da li će Zakon o USKOK-u, Zakon o državnom odvjetništvu proći kao što prolazi Zakon o medijima. To je zadatak svih nas da ne prođe tako i da se mi u ovom Saboru pobrinemo da se npr. Zakon o medijima počne provoditi u praksi sve u cilju da kada je riječ o borbi sa korupcijom mediji rade ono što je njihov posao. A njihov posao je da educiraju, informiraju javnost, da kontroliraju one koji imaju vlast a ne samo da se bave crnom kronikom, stvaranjem celebritija i svega onoga zapravo što potiče građane da manje čitaju, da manje gledaju televiziju a ako su manje informirani, onda će i manje izaći na izbore pa će aktualna stranka na vlasti imati veću šansu da na vlasti i ostane.
Hvala. Gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Zakon o USKOK-u samo je jedan od seta zakona koje ovdje raspravljamo i koje bismo danas trebali usvojiti a koji označavaju uvjetno rečeno reformu pravosuđa. Svi bi oni trebali stupiti na snagu 1. srpnja. Ali kako mi donosimo te zakone i kakav je odnos Vlade prema ovoj reformi pravosuđa pokazuje to da se ti zakoni šalju u hitnom postupku. Što je apsolutno neprihvatljivo. Pa reforma pravosuđa se priprema već dugo, navodno u Vladi, pa valja postoje nekakvi planovi ili bi trebali postojati. Pa je valjda i ove zakone, minimalna pristojnost, kućni red bi nalagao da se ovako važni zakoni rasprave barem u dva, ako ne i tri čitanja. To su zakoni koji su vrlo osjetljivi. Njima se ne regulira samo efikasnost pravosuđa, efikasnost progona kriminala. Njima se zadire duboko u ljudska prava i u pravo javnosti da bude informirano. Ove neuralgične točke tih zakonskih rješenja ovdje nisu niti mogu biti kvalitetno raspravljene kad primjenjujemo hitni postupak. Ja se sada pitam pa jel uistinu baš nužno da sve to krene 1. srpnja. Pa kad već Vlada postupa tako zapravo neodgovorno, neću reći da postupa s namjerom pa ovo šalje ovako na brzinu u hitni postupak, onda bar mi budimo malo odgovorniji, zaustavimo ovaj zakonodavni stampedo, raspravimo te neuralgične točke dobro i temeljito i interdisciplinarno, jer u ovome trebaju sudjelovati i medijski stručnjaci i pravni stručnjaci, a dakako i najšira javnost. Pa donesimo onda kvalitetna rješenja. Kako radi Državno odvjetništvo? Kolega Jovanović je nešto govorio o povjerenju u sustav i riječ povjerenje ovdje je ključna riječ. Mogu normativna rješenja biti bolja ili lošija, mogu ona izgledati ovako ili onako, ali nakana da se s korupcijom obračuna u nekoj zemlji ne proizlazi samo iz boljeg ili lošijeg oblika nekog zakona. Ona se očitava u odnosu prema problemu korupcije u cjelini. Ne samo korupcije, nego i kriminala kada je riječ o Državnom odvjetništvu koje je zaduženo za progon svih kaznenih djela, ne samo ovih koruptivnih. A kako radi Državno odvjetništvo i da li je ono zaslužilo povjerenje javnosti svojim … [[Govornik se ne razumije.]] Evo uzmimo samo slučaj Glavaš. Radi se o najtežem kaznenom djelu ratnog zločina. Kad dolazi do istrage i progona? Kad padne u političku nemilost vladajuće stranke. A pazite, napisa o tome, sumnji opravdanih, neopravdanih bilo je sve ove godine od završetka rata. Državno odvjetništvo ne poduzima ništa. Ono reagira tek onda kad politika da zeleno svjetlo ili kad je to vladajućim u politici u interesu da se takvo jedno djelo istraži. Može li sada javnost imati povjerenje u to Državno odvjetništvo, u njegovo neovisno postupanje, u njegovu neovisnost od te politike? Pa ne može, jer bi ta javnost morala biti izuzetno naivna kad bi takvom Državnom odvjetništvu vjerovala. Ministarstvo pravosuđa kreće sa reklamnom kampanjom, onim malim mravima, ali se cijeli mravinjaci ne diraju. Mravinjaci ostaju i s njima se ne događa ništa. Kakav je dakle odnos prema korupciji u našoj zemlji? Deklaratorno izvrstan. Svi su protiv korupcije. Nema nikoga ni u Vladi ni u Saboru ni u javnosti uopće tko nije protiv korupcije. Ali što se događa u praksi? Željka Jovanovića, predsjednika Nacionalnog vijeća za praćenje borbe protiv korupcije izvrijeđa se ovdje u Saboru, parlamentarna većina ga izvrijeđa. Zašto? Jer radi svoj posao predsjednika Vijeća, jer govori o korupciji. To javnost gleda, ne samo kakav je zakonski tekst, nego kakav je odnos vas, parlamentarne većine, vlasti u ovoj zemlji prema onome tko o korupciji govori, jer mu je to između ostaloga i dužnost kao predsjednika Vijeća. Svi su protiv korupcije, ali se onda donese Zakon o golf igralištu i to s onim istim Glavašem koji je omogućio da se taj zakon donese. On je bio taj jedan glas koji je omogućio da se donese taj zakon. Zakon koji je po svemu koruptivan i koji kome koristi? Onima za koje je dokazano da su sponzori HDZ-a. Da li tu reagira Državno odvjetništvo? Ma ne pada mu na pamet. USKOK? Ne pada mu na pamet. Pa jel mi možemo, jel javnost može vjerovati takvim tijelima? Ja mislim da ne može. Svi su protiv korupcije, ali kad ravnatelj policije inzistira da jedno koruptivnu aferu dovede do kraja, koruptivnu aferu koja dotiče vrlo ugledne dužnosnike, onda se ravnatelja smjeni. I onda se jedna blistava policijska karijera pretvori u jednu blijedu i vjerojatno ne uspješnu političku, imenuje ga se državnim tajnikom u Ministarstvu unutarnjih poslova. E pa, kao ravnatelj policije po ovim našim prekrasnim zakonima on ne mora slušati politiku nego mora radit svoj policijski posao, jer takve smo zakone napisali i dobro je da su zakoni takvi. Ali kad ga se pretvori u državnog tajnika, e onda više neposlušan ne smije biti. Onda u hijerarhiji iznad sebe ima ministra i premijera i njih mora slušati. I tako smo napravili eutanaziju nad izvrsnim policajcem, a oživjeli smo ga kao lošeg političara. I tako se Vlada bori protiv korupcije. Nije dovoljno napisati zakon. Nije dovoljno ni provoditi samo taj zakon. Potrebno je pokazati političku volju, odlučnost da se protiv takve korupcije bori. A može li ova javnost vjerovati takvoj Vladi kad smjenjuje policajca zbog toga što inzistira na rješenju jedne koruptivne afere i pretvara ga u poslušnog političara. Ja mislim da ne može. Svi su protiv korupcije, ali "Brodosplit" se ne istražuje. Koliko puta je Marin Jurjević u ovom Saboru o tome govorio? Nebrojeno puta. 5 milijuna dolara je nestalo, a odgovorni gdje su nestali, nema. A tko je uključen u tu aferu? Vrh vlasti. Ministri. Potpredsjednici Vlade. Pa može li javnost vjerovat tom Državnom odvjetništvu i tom USKOK-u kad ta afera nije dobila svoj epilog? Pa da netko dođe i da kaže, da, ti ljudi su krivi, onda da kaže nisu krivi, ispitali smo. Niti se ne istražuje. Može li se prema tome vjerovati da će borba protiv korupcije u ovoj zemlji biti efikasna ako samo zakoni budu dobri a praksa loša? Ne može. Od tuda i to nepovjerenje javnosti i u pravosuđe i u politiku. I to nepovjerenje je opravdano. Ono ima svoje opravdanje razloge. Jer se pokazuje da se jedno govori, a drugo radi i da stvarni interes ove Vlade nije suzbijanje korupcije. Da jest, ne bi ni ove zakone slala po hitnom postupku, poslala bi ih na vrijeme da ih stignemo raspraviti ovdje i da ih stignemo donijeti u što je moguće boljem obliku. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo, ja ću nešto kratko reći o samom Prijedlogu zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala. Prije svega, osobno, ali i u ime kluba IDS-a podržati ćemo ovaj zakon. Podržati ćemo s razloga što se ne radi o novom zakonu, nego se radi o prijedlogu zakona koji u sebi sadržava izmjene i dopune od 2001. pa do 2009. godine i usklađuje se za Zakonom o kaznenom postupku i dijelom i sa ovršnim zakonom bez onog za zamrzavanje imovine. Tako da konstatacija je da nema većih novina, ali svakako podrška zakonu jer svima zajedno je interes efikasna borba protiv korupcije i organiziranog kriminala. Ono što bih ja naglasio, prvi zakon je donesen 2001. i postojala je politička volja da se ide, da tako kažem u obračun sa korupcijom i organiziranim kriminalom. Danas 2009., evo prema ispitivanju javnom mnijenja činjenica je da nismo zadovoljni sa učincima u borbi protiv korupcije i organiziranog kriminala, percepcija javnosti građana je da ta korupcija, već je o tome bilo govora je prisutna i u pravosuđu i u politici i u državnoj i u lokalnoj upravi, znači na svim nivoima i da moramo biti efikasniji u borbi protiv korupcije i borbi protiv organiziranog kriminala. Evo, ono što bih ja posebno želio ovdje naglasiti je da bi trebali imati političke volje i postići i konsenzus kod izmjena samog Ustava jer će to se desiti u ovoj godini, a to je u dijelu da se raščistimo sa kriminalom u pretvorbi i privatizaciji, odnosno da ta kaznena djela ne zastarijevaju, znači ono što je od '90. godine do 2001. godine učinjeno, a imamo izvješća Državne revizije da su učinjena kaznena djela, da je bila pljačka državne imovine, znači da se radi i o ratnom profiterstvu, znači u tom segmentu mislim da bi bilo nužno kod promjena Ustava isto tako predvidjeti da kaznena djela koja su počinjena u pretvorbi privatizaciji ne zastarijevaju. Mislim da je to nužno jer bi to bila jasna poruka ovog Sabora svim građanima Republike Hrvatske da su neke druge vrijednosti, da nisu vrijednosti one koje u počinjene ili koje se zasnivaju na otimanju nečeg što je bilo državno, nego se vrijednosti stječu radom, jednim moralnim pristupom u svim segmentima. Ne mogu nam biti uzor danas tajkuni, ne mogu nam biti uzor danas luksuzne jahte i sve ostale, nego upravo suprotno, znači moramo i mladima poslati jednu jasnu poruku da sve ono što je počinjeno kaznenim djelima u pretvorbi privatizaciji, a i u segmentu ratnog profiterstva kad je bila agresija na Republiku Hrvatsku se ako treba sankcionirati. Evo, ja se u kontekstu i ovog prijedloga zakona zalažem da se kod promjena Ustava regulira i ovaj segment da takva kaznena djela ne padnu u zastaru kao što su pala, a o njima jasno postoji izvješće Državne revizije koje je bilo i u ovom Saboru. Hvala.
Hvala. U 12 sati i 2 minute isteklo je vrijeme za prijavu u raspravi u trajanju od 10 minuta. Gospodin zastupnika Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima. Dakle, danas smo ovdje puno pričali, a malo govorili o samom uredu. Čini mi se da smo sa zakonom zadovoljni što je dobro. Evo, čujem da ćemo ga i prihvatiti. Vidimo da uskočki predmeti, čuli smo imati će prioritet. Dakle, vjerujem da će ljudi biti zadovoljni, krenuti će se malo brže, dali smo veća ovlaštenja i ono što me čudi u svemu tom, sad najedanput veliko nezadovoljstvo prema državnom odvjetniku i ravnatelju USKOK-a, a koliko se sjećam, birali smo ih ili glasovali smo za njih ja mislim svi. Dakle, sa puno povjerenja. I sad ispada, nema povjerenja ako ne procesuirate ono što se meni sviđa. Ili neke izmišljene afere jer Bože dragi, ako ja nešto pričam i ponovim 10 puta, onda bi valjda USKOK to morao potvrditi da je to tako. Evo, ukratko samo da malo ponovim jednu aferu. Ministarstvo raspiše natječaj za vozila. Nema dovoljno novaca, natječaj se poništava. Proglasi se ne znam, interes, javni interes itd. i na zatvorenoj sjednici Vlade vozila se kupe. Jasno, svi razmišljamo o kamionima, međutim to se dogodilo godinu dana prije tog. Dakle, Ministarstvo, 2003., unutarnjih poslova raspisalo je natječaj za nabavu vatrogasnih cisterni, nije bilo dovoljno novaca, natječaj je poništen. Međutim, na zatvorenoj sjednici Vlade natječaj nije bitan, nabavimo 230 ili 240 vatrogasnih cisterni. Dakle, nije 39 kamiona vojnih, nego 230-240 i to ne bi vjerovali, Mercedesovih. Dakle, tu korupcije vjerojatno nema jer najbolje, nema ni uštede za državu, ne od 39 vozila, nego 230 vozila pa se pitamo zašto baš Mercedes. Vjerojatno si je ih MAN ponudio ili ne znam netko drugi, vozila ali su odbačena. Tako da se iz prvog natječaja nije poštivalo ni ono što je trebalo. Ali Bože dragi. Kolega Stazić tvrdi da u takvim natječajima ima korupcije. Pa me sada zanima. Tko je dobio novac ako ima korupcije? Da li je to bivši ministar unutarnjih poslova kolega Lučin, da i potpredsjednik tadašnje Vlade kolega Linić ili netko drugi? Jer kolega Stazić napada da su potpredsjednici Vlade krivi za sve. Ili vjerojatno nije dobio kolega Stazić pa se zbog toga ljuti. Dakle, isti predmeti, isto događanje ali jedno je korupcija, drugo nije korupcija. I dan danas ponavljamo cijelu priču. Kamioni su korupcija ali vatrogasna vozila se ne spominju. Jer Bože dragi Mercedesova jesu, skupa jesu ali bolje neka budu skuplja, manje će se kvariti i slično za razliku od vojnih vozila koja najbolje da su najjeftinija, pa ako zatrebaju u nekakvom ratu nije važno što manje rade to bolje, očito po ovom ovdje. Dalje, govorimo o postotku povjerenja u vlast itd. nizak postotak što se tiče korupcije. Pa normalno, pogledajmo svakodnevno pisanje medija. Ne vjerujem baš da je jako puno novinara stradalo osim ako nisu došli do carstva svog gazde i onda u tom slučaju su dobili i otkaz. Ali mediji puno pišu, puno nagađaju, puno izmišljaju isto tako afera, a istovremeno korupcije u medijima kao nigdje. Da li je korupcija ili politička prostitucija? Ne znam. Ali je činjenica da mnogi mediji odrađuju posao za velike firme, pogotovo trgovačke firme, jer pogledajte tko je odradio posao za radnu nedjelju. Mediji normalno. Zbog čega? Jer je u interesu poslodavaca. Na koji način su oni platili? Velikim oglasima, ne znam pogledajte u subotu imate po 10, 15 stranica imate različitih oglašivača koji normalno drže medije, jer mediji ne drže od prodaje. Već padaju hrpe, pogledajte navečer na kioscima vidjet ćete ostaju hrpetine neprodanih novina. Ljudi ne kupuju novine, čuju vijesti i to im je dovoljno. Dakle i onda se nemojmo čuditi. Sve što dragi moji kolege iz SDP-a pričaju o ovom ili onom, tiče se i njih. Napadaju vlast, ali pogledajte vi naše birače. Pogledajte kada govore o zastupnicima svi su jednaki. Prema tome, nema poštenog zastupnika jer je s jedne strane sabornice, a nepošteni s druge strane. Njima smo svi jednaki. Koliko god dalje budemo gazili po sebi biti će situacija budite uvjereni i gora. Ono što očekujemo to je velika pomoć zviždača. A kako prolaze zviždači? Jako dobro 'jel. Imate dobiju otkaz ne znam bez problema, jer najpoznatija zviždačica Vesna Balenović kada je otkrila kriminal u INA-i, kada je otkrila korupciju u INA-i i ogromne štete, dobila je otkaz, ali i satisfakciju jer je na kraju priče dobila sud i slično. Dakle, dokazalo se da je bila u pravu. Ali evo kolegu Stazića svako jutro je zvala Ankica Lepej i lijepo mu je rekla, dragi kolega Stazić što vi znate sve o korupciji to je divno. A Vesnu Balenović očito do Vesne Balenović nije došao njegov broj jer bi ga vjerojatno i ona nazvala. Dakle zviždač nije onaj tko izmišlja afere. A to bi vi poštovane kolegice i kolege htjeli biti, nego onaj tko dokazuj aferu. Aferu treba dokazati na taj način da i nepovredimo onog protiv koga sumnjamo u nešto. Dozvolite vaše sumnje, napišite državnom odvjetništvu pa će valjda biti procesuirane. Inače u puno se stvari slažemo. Državno odvjetništvo bi bilo uvjerljivije da je uhvatilo koju krupnu ribu u mrežu. Sigurno. Imali smo jednu krupnu ribu, ribetinu u mreži ovdje prije 3, 4 godine kada smo bivšem ministru Čačiću dokazali i korupciju i dokazali smo i kriminal i sve. Predali državnom odvjetništvu. Nije se dogodilo ništa. Zašto? Jer zaštita s Pantovčaka je očito prejaka, tako da se ne događa ništa. I tu se slažem. Da ima političkog utjecaja. A ne s one strane koju vi mislite, nego malo više sa viših dijelova Zagreba. Prema tome, jer to je percepcija naroda. Kada narod, pogledajmo malo tko je u zaštiti određenog ajde gospodina, tom se ne događa ništa. To sam ja rekao i kolegi Dragovanu da se ne mora brinuti za svoju majku kada se uplašio tamo. Prema tome, ne mora se bojati. Dakle, postoji utjecaj definitivno, ali ne od tamo od kuda vi mislite, nego jedno brdo više. Hvala.
Hvala. Dva ispravka, jedna replika. Prvi ispravak gospodin zastupnik Igor Dragovan.
Poštovani potpredsjedniče. Gospodine Markovinoviću, ja vas lijepo molim da moju majku ne spominjete. Može? Ja vas molim da moju majku ne spominjete. To je prva stvar. To je pitanje kućnog odgoja. Drugo. Ispravljam netočan navod o tome, mi smo podsjetit ću vas glasali protiv izvješća državnog odvjetnika, klub SDP-a glasovao protiv. Prema tome, nije istina i nije točno da smo mi skupa podržavali nešto. I drugo. Ako ste vi gospodine Markovinoviću nepošteni, to ne znači da su svi takvi. Prema tome, i to je isto vaš netočan navod.
Molim vas, osobne ... [[Govornik se ne razumije.]] ostavite, držimo se toga, ostavimo se po strani. A i uvredljive isto opaske osobne naravi. Gospodin zastupnik Šime Lučin, ispravak.
Hvala lijepo. Ispravljam dva netočna navoda. Prvi je da su mediji ukinuli, odnosno uveli, odnosno radnu nedjelju, što nije točno. Koliko ja znam, a vjerojatno to zna i velika većina hrvatskih građana, a to je uradio Ustavni sud. Drugi netočni navod je da smo mi u ovom Domu dokazali nekakvu krivnju gospodinu Čačiću. Valjda se zna tko u ovoj zemlji dokazuje krivnju. To bi trebao biti valjda sud. Zašto ispravljam ova dva navoda? Iz jednostavnog razloga jer je nedopustivo da se u ovom Visokom domu tako olako zapravo izričemo tvrdnje u onom pravcu da ni hrvatsko pravosuđe nesamostalno i da je pod utjecajem bilo politike bilo medija. Stoga mislim da bi trebalo ubuduće izbjegavati takve ocjene oko pravosuđa, bez obzira na primjedbe koje imam.
Replika, gospodin zastupnik Željko Jovanović.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Dakle, ja moram naglasiti da kada govorimo o odgovornosti za povjerenje građana u sustav i o spremnosti građana da se uhvate u koštac u borbi s korupcijom, odgovornost uvijek leži na vladajućoj stranci. Dakle, korupcije nema bez vlasti. Znamo tko je na vlasti u ovoj državi, drugi mandat, 6 godina. I stanje povjerenja građana u sustav i povjerenja u institucije od Sabora pa do lokalnog nivoa najveću odgovornost ima upravo HDZ. I svaka koruptivna afera koja dovede do nekog bliskog HDZ-u završava fijaskom, jer nema političke volje da se uhvati u koštac s korupcijom kada je HDZ uključen, odnosno osobe bliske HDZ-u. I to je moj kolega razlog zašto je povjerenje u Ministarstvo pravosuđa takvo da nitko u ovoj državi kada su građani u pitanju i borba s korupcijom ne želi prijaviti koruptivno djelo jer se boji za svoj život a novinar koji piše na neki način također mora biti zaštićen kao zviždač jer kad ukaže na korupciju i organizirani kriminal koje je opet u vezi s HDZ-om dobiva otkaz. I to na sjednici Nacionalnog vijeća predočeni su dokazi za to, ja ih mogu podastrijeti.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Ja se u nizu stvari ne bih složio s kolegom jer mislim da u novinama ima stvarno ljudi koji puno pišu, i pišu ali do mjere dok ne dirnu carstvo, opet spominjem, svog gazde. A interesantno gazde ovih medija često spominju u kontekstu nekih ljudi koji su onako prilično ozloglašeni ili su pripadali nekoj mafiji ili slično. Prema tome, to sigurno nije istina. Što se tiče političara malo se sjetimo, sjetimo se da je bivša odnosno Vlada SDP-a svojevremeno lijepo na Vrhovnikovoj jahti donosila odluke fino se sunčajući i na dobrobit hrvatskoga naroda. Hvala.
Završni osvrt državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa Marina Dujmović-Vuković. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedavajući. Dakle, izmjena zakonodavnog okvira usmjerena je na unapređenje cjeline u borbi protiv korupcije i organiziranog kriminala. I svaka lipa koja je uložena u preventivne, edukacijske i represivne akcije ima svoje pozitivne rezultate. Upravo i broj od oko 95% osuđujućih presuda u odnosu na optuženja na to ukazuje. Uskočka vertikala je uspostavljena što znači da su uz USKOK kao posebno državno odvjetništvo formirani i sudski odjeli. Svi suci koji su raspoređeni u uskočke odjele prošli su sigurnosne provjere. Ove provjere posebno su propisane sudskim poslovnikom i ove provjere nalaže predsjednik Vrhovnog suda. U odnosu na postupak odlučivanja o statusu krunskog svjedoka za sva uskočka djela nadležni su uskočki odjeli pa tako i za odlučivanje u ovim slučajevima. Imenovanja zamjenika i državnih odvjetnika definirana su odredbama Zakona o državnom odvjetništvu i upravo kroz te odredbe su definirana objektivna i transparentna mjerila za ulazak u pravosudnu dužnost. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Nije točno što je iskazala državna tajnica da broj osuđujućih presuda u odnosu na optužene iznosi 94% i da taj podatak upravo svjedoči o našoj uspješnosti borbe protiv korupcije. Problem je u tome što se te osobe koje su u najvećem stupnju korumpirane, o političkoj korupciji govorim, uopće ne dolaze do optuženja. U tome je gospođo državna tajnice problem a ne u ovom sitnjavoru koji se procesuira.
Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, hitni postupak, P.Z.E. br. 387., predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Za donošenje ovog zakona potrebna je također većina glasova svih zastupnika, dakle 77 najmanje prema članku 226. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 82 glasa za, ništa suzdržani i 23 protiv.
Idemo na slijedeću točku. - Konačni prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 329 Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, europske integracije, unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova Ivica Buconjić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedavajući, štovane dame i gospodo. Pred vama je Konačni prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima. Naime, nakon što je prvi prijedlog odnosno prijedlog zakona u prvom čitanju prošao raspravu i na odborima saborskim i na plenarnoj sjednici kao što sam rekao slušali smo primjedbe i prijedloge i sa odbora i sa plenarne sjednice, i jedan dio primjedbi, prijedloga smo i usvojili. Ja ću vam samo ukratko obrazložiti te promjene iz ove konačne verzije Zakona o policijskim poslovima i ovlastima u odnosu na prvo čitanje. Prihvaćena je primjedba Odbora za pravosuđe na članak 5. te je taj članak uređen sukladno tekstu navedenom u izvješću Odbora za pravosuđe. Naime, tu je bila primjedba da treba preciznije i kvalitetnije urediti srazmjer između primijenjene policijske ovlasti i cilja koji se primjenom policijske ovlasti postiže. Prihvaćena je također primjedba Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina u smislu nadopune članka 9. tako da u članku 9. stavku 1. navedeno je da policija uz ostalo navedeno informira javnost i o sigurnosnim uvjetima u određenim prostorima. Što se tiče rasprave o pitanjima informiranja prihvaćena je i primjedba zastupnika Dragutina Lesara u vezi članka 9. gdje je precizirano da informacije odnosno izvješća daje ministar, glavni ravnatelj policije i osobe koje oni za to ovlaste. Prihvaćena je i primjedba Odbora za pravosuđe na članak 13. stavak 1. točka 25. Naime, tamo je pisalo da se policijski poslovi mogu propisivati i drugim zakonom. Većina zastupnika je smatrala da nema potrebe da se drugim zakonima pa smo ovu točku 25. članka 13. stavka 1. brisali. Uvažena je i primjedba Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina na članak 47. pa smo u ovom konačnom tekstu zakona normirali da u slučaju privođenja i dovođenja policijski službenik mora poučiti osobu koja se privodi o pravu na branitelja. U članku 56. stavak 3. te u članku 57. stavku 3. tekst je izmijenjen prema primjedbi Odbora za pravosuđe te je navedeno da će troškovi uporabe i štete nastale uporabom tuđeg prijevoznog odnosno telekomunikacijskog sredstva biti nadoknađeni iz državnog proračuna tako da smo i tu pojasnili i razjasnili sve eventualne dileme o pravu na naknadu štete u slučaju korištenja i upotrebe tuđeg prijevoznog ili telekomunikacijskog sredstva. Isto tako, prihvaćena je i primjedba Odbora za pravosuđe te je članak 59. u točki 4. preciznije nomotehnički i normativno uređen tako da je sada jasniji i precizniji. Isto tako u članku 61. sukladno primjedbi Odbora za pravosuđe kako se u stavku 2. točka 4. radi o povredi prava vlasništva ta točka je izostavljena te je dodan novi stavak 6. kojim se propisuje da će se privremeno oduzetim predmetima kojima se ne može utvrditi vlasnik postupiti prema odredbama posebnog zakona. Naime, Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima se ovo pitanje regulira i smatramo da je dovoljna ta odredba iz citiranog zakona. U člancima 73. i 74. je prema primjedbi Odbora za pravosuđe ujednačen izričaj te se svuda koristi izraz prostor. Također bilo je primjedbi na odredbu članka 74. koja govori o ulazu i pregledu tuđeg stana brisana je točka 5. stavka 74., stavka 1. i ostale su samo četiri točno precizno, taksativno nabrojane mogućnosti kada se može ući radi pregleda u tuđi dom. Također je i prihvaćena primjedba Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav u svezi sa ponašanjem, pojašnjenjem članka 103. kojim je bila predviđena mogućnost postupanja policije u vrijeme izvanrednog stanja, budući da ovakvo postupanje ima predviđen manji broj europskih država ovu mogućnost smo brisali zbog toga što je mogućnost i ovlasti postupanja policije u vrijeme izvanrednog stanja propisana Ustavom i drugim zakonima pa smatramo da nije nužno da se ova ovlast i način postupanja propisuje i ovim zakonom. U cijelo tekstu zakona je prema primjedbi Odbora za pravosuđe korišten izričaj osnovne sumnje. Naime bilo je prije u nekoliko slučajeva termina osnovana sumnja ili osnovane sumnje, osnovne sumnje je pravi termin, odnosno oblik ili stupanj sumnje temeljem kojega policija može i mora postupati da bi bila efikasna. U cijelom tekstu zakona umjesto izraza "pravila posebnog zakona" koristi se izričaj "odredbe posebnog zakona", to je isto bilo istaknuto u raspravi. I posebno smo temeljem primjedbi iznesenih na raspravi o ovlasti policije za prikupljanje, procjenu i pohranu, obradu i korištenje podataka održali sastanak i sa Agencijom za zaštitu osobnih podataka izvršili smo određene i normativne i nomotehničke promjene. Sada su te promjene potpuno usklađene sa mišljenjem, stavovima Agencije za zaštitu osobnih podataka tako da smatramo da smo ovaj dio vrlo osjetljivog dijela Zakona o policijskim ovlastima puno bolje, kvalitenije, preciznije normirali i otklonili eventualne sumnje da li donošenje i primjena ovoga zakona, odnosno te glave 4. članci od 23. do 29. može dovesti u opasnost u smislu zadiranja u ljudska prava i slobode. Evo ukratko, ovo su najvažnije izmjene u odnosu na prijedlog zakona iz prvoga čitanja. Kažem, to su primjedbe koje su bile iznesene bilo na odborima, bilo ovdje na plenarnoj sjednici i smatramo da one djelomično ovaj zakon popravljaju i da zakon ovakav kakav je sada predložen za konačno čitanje i usvajanje je zakon koji će pridonijeti većoj učinkovitosti policije, ali i ono što sam rekao i u prvom čitanju i ponovno ponavljam, ne na račun i ne na uštrp ljudskih prava i sloboda zbog toga što policija jednostavno mora biti efikasnija i učinkovitija bez davanja novih ovlasti u smislu veće represije ili ograničavanja ili u dovođenju pitanja ljudskih prava i sloboda. Hvala lijepa.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne vidim nikoga. Ne. Prelazimo na raspravu. Otvaram raspravu. I prvo su klubovi. U ime kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Prije više od 30 godina Margaret Tacher je tražila od Johna Aldersona, šefa engleske policije da zaustavi rudare da ne uđu u London. On joj je tom prilikom odgovorio da ako je to njena policija da joj ona naredi. Ali obzirom da on smatra da je ona narodna policija, odnosno policija građana Engleske da im on to ne može narediti jer to nije sukladno zakonu. Zapravo u ovoj priči na određeni način sažet je bit i suština postupanja policije. Ako čitate ovaj zakon vidjeti ćete da u članku 4. se dobro definira kako se obavljaju policijske ovlasti dakle, sukladno ovlastima, odnosno to je u članku 3. a u članku 4. se jasno kaže, nitko policiji ne može ništa narediti što je mimo zakona i što nije jasno definirano. Isto tako tamo stoji da policajac ima pravo odbiti naredbu ukoliko ona nije sukladna zakonu. I sada zapravo dolazimo do suštine. Mi možemo imati idealan zakon ali ako nemamo stabilan sustav taj zakon neće profunkcionirati. Hrvatska ima jedan problem a to je da vijek trajanja šefa, odnosno ravnatelja policije nešto ispod 2 godine, dakle, ovo je 7 godina, dobili smo četvrtog ravnatelja. I defacto uvijek se te smjene ravnatelja odvijaju netransparentno i one nisu, one su daleko od očiju javnosti. Nije problem po meni što je neki ravnatelj smijenjen, ali nitko u ovoj zemlji osim onoga tko je smijenio zadnjeg ravnatelja policije ne zna zašto je on smijenjen. I to je problem demokratske i pravne države. Kolega Stazić govori i spominje, je li, nekakvu korupcijsku aferu. Ja bih možda bio skloniji vjerovati aludirajući na dijalog Tacherice i Aldersona da su u pitanju seljaci koji su krenuli na pohodu u Zagreb. Ne vjerujem ja da je Pankretić naredio, da Pankretić može narediti da se seljaci zaustave, ali netko drugi sigurno da. I to zapravo, evo otvara po meni cijeli spektar problema funkcioniranja policijskih ovlasti, odnosno funkcioniranja policije. Za mene je nedopustivo da na ovakav brz način, ishitren način, o tome je nešto kolega Stazić govorio, danas donosimo ova tri zakona, dakle, o državnom odvjetništvu, o USKOK-u i o policijskim ovlastima. Da bi ZKP mogao profunkcionirati 1.7. podsjetiti ću vas, 8 godina postoji i radi radna skupina na Izmjenama i dopunama ZKP-a koji su trebali dakle riješiti taj problem istrage, predistražnih radnji itd.. I sada smo mi dobili taj zakon i nekome je palo na pamet da on mora profunkcionirati 1. 7. i onda mi moramo na brzinu tri bitna zakona koji su dijelom i provedbeni toga istoga zakona dakle, donijeti. Ja nisam siguran da će se bilo šta promijeniti 1. 7. mislim da moramo otkloniti sve iluzije, da će 1. 7. neka nova priča krenuti u borbi protiv kriminala, pa čak i uskočkim predmetima i da će se nešto krucijalno desiti. Neće. Jer svatko tko zna kako državni sustav, pa ako hoćete i pravosudni funkcionira on mora imati određenu pripremu. U nekim zemalja posebno ja ću spomenuti Austriju, prilagodba ovakvim i sličnom modelu kojeg mi danas tu gradimo trajao je 4 godine. Ja ne znam kako će ta priča i zašto žurimo krenuti 1. 7. kada defacto treba educirati i policajce, treba educirati i suce odnosno da uskočke suce, državne odvjetnike, članove USKOK-a, treba formirat timove itd., itd. Prema tome, čini mi se da nismo trebali sa ova tri zakona žuriti jer mi se čini da prema našem iskustvu u Saboru uvijek se dešava sljedeće, a to je da bitne zakone donosimo brzo pa ih onda za mjesec ili šest mjeseci moramo mijenjat. Vjerujem da obzirom da nam niti Europa nije za glavom dakle neće se otvorit ovo poglavlje koje bi se trebalo otvorit itd., itd., stvari se neće bitno promijeniti. Što se tiče samog sadržaja zakona, državni tajnik je spomenuo nekakve i naveo nekakve primjere gdje je došlo do određenih izmjena, odnosno gdje su određene primjedbe prihvaćene. Međutim, ja nisam siguran da su opet prihvaćene ono o čemu smo raspravljali prilikom prvog čitanja, a to je onaj dio koji tretira ljudska prava. Dakle, još jedna priča koja mene uvjerava da ovaj zakon vjerojatno brzo neće saživit jer će biti potrebno donijeti niz podzakonskih akata i s tim podzakonskim aktima koji će morati biti vrlo detaljni, upoznat u cijelosti policijske službenika. Prema tome, i to je jedan argument da nije trebalo žuriti. Dakle, vraćam se na to da izuzev dva ili tri članka nije došlo do bilo kakve razrade ili jasnije razrade provođenja tih ovlasti u onom smislu gdje postoji mogućnost i da se ne krše ljudska prava. Ja se posebno vraćam na te posebne mjere. U Hrvatskoj smo uvijek bili senzibilizirani na posebne mjere, dakle na slušanja, praćenja, imajući na umu ne tako našu davnu, ali i onu davnu povijest. Ja bih molio da mi se objasni da li je recimo praćenje, motrenje, ovim zakonom na istoj razini regulirano kao i ZKP. To znači interesira me da li policija može slušati bez naloga državnog odvjetnika. To meni nije jasno iz ovog zakona. ZKP tu je jasan. Ovdje je obrazloženje zašto moja primjedba nije usvojena, odnosno primjedba kluba SDP-a da je to riješeno Zakonom o kaznenom postupku. Sad me interesira da li je to na istoj razini. Dakle, kad smo kod posebnih mjera, nedopustivo je da u jednom dnevnom listu izađe da je neki ministar u jednom danu bio 15 dana na linku s nekim kriminalcem. Ja tu mogućnost dopuštam, ali mi nije jasno kako je taj podatak izašao van. Nitko me neće uvjerit da je taj podatak izašao van slučajno ili eventualno da se možda pogoduje nekom ministru itd. Vjerojatno je izašao van da se pogoduje kriminalcu. I na ovom primjeru sad pitam šta je sa čuvanjem podataka? Da li kolaterala, u ovom slučaju ovaj ministar koji je uhvaćen na telefonskoj vezi s kriminalcem, da li se i ti podaci čuvaju pet godina kako je predviđeno ovim zakonom, jer sam i to tražio obzirom da i tu ZKP je malo drugačiji, bar kako ja iščitava odnos ovoga što je ovdje napisano jer ovdje je de facto samo navedeno, ništa nije razrađeno. E sad, ovdje ne piše da vrijede pravila ZKP-a, onda bi to barem trebalo napisati. Zašto? Zato jer kad nekome definirate ovlasti, onda se pretpostavlja da su to nekakve imanentne ovlasti, dakle da za te ovlasti nije potrebno da ni Državno odvjetništvo ni bilo tko piše nekakve naloge, obzirom da se tu ne navodi nešto drugačije. E sad, vraćam se i na ona prva dva Zakona o USKOK-u i o Državnom odvjetništvu i ovom zakonu i tu ću završiti. Činjenica je da sa ova tri zakona mi dajemo Državnom odvjetništvu, USKOK-u i policiji na određeni način veće ovlasti ili da na određeni način tu cijelu priču liberaliziram. Istovremeno svi skupa, od ministra Karamarka pa nadalje, govorimo o politizaciji odnosno o potrebi depolitizacije policije, a dobrim dijelom se to može odnositi i na pravosuđe odnosno dijelove pravosudnog sustava. E sad dakle, ako smo dali te i takve ovlasti kakve smo dali, kakve se navodi u ovim zakonima, ne postoji de facto nijedna vanpolitička, da je tak nazovem, mjera i mogućnost nadzora. Ja sam uvjeren da afere Sesvete odnosno slučaja Sesveta, koji se također navodi kao jedan od mogućih razloga smjene ravnatelja policije Fabera, ne bi ni bilo da mi imamo ugrađen taj princip građanskog nadzora, odnosno da se građanima prezentirao nalaz što se našlo i gdje se pogriješilo ili se nije pogriješilo u tim Sesvetama, odnosno prilikom te akcije, da su građani mogli postavljat pitanja i vjerojatno bi tu priča bila zatvorena. Dakle, mislim da bi negdje u narednom vremenu, što hitnije, trebali u ovom domu, ako ne u Vladi, razmislit o određenim mehanizmima nadzora i kontrole iz jednostavnog razloga, da izbjegnemo zlouporabe koje su lako moguće i kao što sam rekao, iz naše ne tako daleke povijesti, često smo bili svjedoci tih zlouporaba. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Moram samo reći to da je to što je rečeno da je jedan ministar bio 15 puta na linku nekom kriminalcu objavio jedan dnevni list, ali je točno i to da je MUP to demantirao kao netočnu informaciju. Pa radi točnosti obavještavanja javnosti nek se zna i druga ta strana. Na redu je klub IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa evo kao što je gospodin Lučin, moj prethodnik, ovdje spomenuo gospodina Fabera, dozvolite mi da i ja samo citiram neke podnaslove. "Prvi put od 2000. veleposlanici Europske unije i SAD-a zajednički su intervenirali u hrvatskom ministarstvu poslova glede ove smjene. Smjena Vladimira Fabera s mjesta ravnatelja policije izazvala je nevjericu u hrvatskoj javnosti i zabrinutost u Međunarodnoj zajednici gdje se pitaju je li Hrvatska odlučila odustati od borbe protiv kriminala. Članovi Ravnateljstva policije htjeli su podnijeti kolektivnu ostavku u čemu ih je sam Faber spriječio. Tragikomična i verbalna akrobacija prema kojoj Faber nije smijenjen nego unaprijeđen itd., itd."
Uvaženi zastupniče, niste počeli sa temom koja je na dnevnom redu pa bih vas molio da govorite o zakonu.
Evo vidite gospodine potpredsjedniče, znam da me nećete pustiti da govorim, ali neki podnaslovi koje sam citirao naprosto zorno oslikavaju prilike vezane uz ovaj zakon, da ne kažem stanje u Hrvatskoj policiji. Članak 1. ovoga zakona doslovce kaže da zakon uređuje policijske poslove, policijske ovlasti. Znači, nije moguće govoriti o ovome zakonu ako šutimo o onome što se u ovome trenutku u ovoj zemlji dešava u našoj policiji. Prilike očigledno nisu dobre ako cijelo ravnateljstvo prijeti kolektivnom ostavkom zbog svog bivšeg načelnika. Ako je tome tako, o tome se onda mora progovoriti i u Vladi ili na Vladi i u Hrvatskom saboru jer o tome ovisi sigurnost cijele države. Ako je tome tako, kao što je rekao Lučin prije toga, u Hrvatskoj se nije dogodila depolitizacija policije, ona je do srži ispolitizirana i te politizacije u jednom tako važnom segmentu treba se plašiti, a što bi između ostalog trebao sprječavati i ovaj zakon koji je na dnevnom redu, a mi bi se protiv te politizacije trebali boriti, o njoj govoriti i normalno progovarati. Ovim zakonom razumljivo je da bi se trebala pojačati ili povećati, svejedno, sigurnost građana. Međutim, imam dojam da se na neki način vraćamo u razdoblje pred 8 mjeseci. Ja ne mogu suditi o novom ravnatelju, ima uspjeh u borbi protiv droge u Rijeci, to pozdravljam, uspio je jednu pljačku zlatnine svojoj punici razriješiti u dva dana, i to je pohvalno, ali kada se to dogodi drugima, onda razumljivo da rješenja nema. No to nije bitno, ja mu želim uspjeh, ali uspjeha neće biti ako ti ljudi na čelu tih institucija ne budu autonomni, barem poput onog ravnatelja policije u Engleskoj kojega je spominjao gospodin Lučin. Zašto sam započeo priču s bivšim ravnateljom, gospodinom Faberom? Stoga jer se ovo stanje sa smjenom zapravo to treba čitati kao unapređenjem, može reflektirati, a i reflektira se na sve djelatnike svih policijskih uprava u Hrvatskoj. Znači šuti, to je načelo, slušaj, ne zamjeraj se, ne istrčavaj, čekaj mirovinu, to je gospodo poruka smjene gospodina Fabera. Možda griješim, ne znam, ja bih volio da griješim, ali mislim da nisam daleko od istine. Članak 4. ovoga zakona otprilike glasi da policijski službenik obavlja policijski posao i primjenjuje policijske ovlasti, citiram, po službenoj dužnosti na temelju zapovijedi nadređenog, na temelju naloga državnog odvjetnika, suda ili drugog nadležnog tijela kad je to propisano zakonom. U stavku 2. se kaže, nalog i zapovijed za obavljanje policijskog posla moraju biti utemeljeni na zakonu, jasni, određeni, što je razumljivo. Stavak 3., policijski službenik će odbiti izvršiti nalog ili zapovijed za koju je očito da se njihovim izvršenjem čini kazneno djelo o odbijanju naloga ili zapovijedi policijskih službenik će odmah izvijestiti svog nadređenog što je isto tako jasno. Tko s druge strane daje nalog glavnom ravnatelju? To je ono što možda fali u ovom zakonu, iako će mi neki reći ili spočitati da je to regulirano podzakonskim aktima. Da li je taj glavni ravnatelj onda autonoman? Koliko je autonoman? Dokle može ići u svom postupanju? Tko ga može zaustaviti? Da li ministar, da li predsjednik Vlade? U kojim slučajevima? Dobro, netko će reći da je, kao što kažem to uređeno podzakonskim zakonima, ali mislim da ne bi bilo zgorega kada bi se i ovim, nazovimo ga to tako, krovnim zakonom ta njegova ovlast ili te njegove ovlasti propisalo. U članku 9. se doslovce kaže, citiram, policija prema vlastitoj odluci ili na zahtjev izravno ili putem sredstava javnog priopćavanja informiranja o događanjima, događajima i pojavama iz svog djelokruga koje su od interesa za građane o mjerama koje se poduzimaju te o sigurnosnim uvjetima u određenom prostoru, znači može komunicirati sa medijima itd. Ja mislim da je ta odredba, usuđujem se reći i logična, ali ja, pa možda i na svom primjeru sam se imao prilike uvjeriti da ponekad policija zna nekomu nešto i podmetnuti. A potom dok se opereš, e prošao vlak ili kao što bi Srbi rekli prošao voz. Ono što treba naročito regulirati, kako osobu kojoj je počinjena šteta nije bitno radom policije, državnog odvjetnika, suca jednom riječju, vlasti, kako tu osobu pod navodnicima rehabilitirati? To je bit. Jer svi ćemo se složiti, svi to znamo, jedan napis u novinama, jedna izgovorena riječ na Hrvatsko radioteleviziji, ma stotinu demanti to ne može jednostavno ispraviti. Jedno privođenje, recimo neke osobe, hiljadu demantija to ne može jednostavno ispraviti, toj osobi ne može pomoći. Jedna kriva sudska odluka, ma sav novac ovog svijeta tebi čast više neće vratiti. Zato jako oprezno s time. Ono što posebno treba možda regulirati, to je nadzor nad policijskim postupanjem. Da policija mora biti autonomna, to se podrazumijeva, da ravnatelj policije mora biti autonoman, također, ali taj neki unutarnji, vanjski, ne znam kakav, politički nadzor također bi trebao biti sveprisutan. To je po meni bit. Zato ja mislim, evo vidite, da je naša Vlada učinila grešku s gospodinom Vladimirom Faberom. Možda je gospodin Faber u nečemu pretjerao, ali onda to treba reći. Ne to zamagliti i onda kao onoga unaprijediti reći, pa sad će imati nešto veću plaću, imati će službenicu, biti će državni tajnik, imati Audia A6 itd. Mislim to treba jasno reći. Ne čovjeka, kao što nam je poručeno ne znam s desnog veznog prebaciti na lijevog ili sa špice na desnog ili lijevog veznog ako je nešto griješio. Jer netko može, jedan Šuker je bio sjajan centarfor, ali tu njegovu ulogu ne bi mogao odigrati ni Boban, ni Prosinečki koji su bili najbolji u onom trenutku na svijetu na mjestu na kojem su igrali. I tako isto kod ovih rošada, najbolji ravnatelj. Pitanje da li može biti najbolji državni tajnik ili obrnuto. Znači tu tajanstvenost ili pobuđuje određenu sumnju i onda razumljivo da ljudi o tome i progovaraju. Ja se apsolutno slažem da svatko normalno u svom radu bude što je moguće autonomniji, ali razumljivo i tu autonomnost valjda kontrolirati, usmjeravati jer ovaj segment društva, policije itd., općenito tih represivnog aparata je naročito osjetljiv. I zato se Sabor ne može isključiti i ne smije isključiti o radu policije. Članak 51., kaže se ovdje privremeno ograničenje slobode kretanja, u zakonu, citiram, propisanom slučaju može se privremeno ograničiti pristup kretanja u određenom prostoru, objektu zadržati osobe itd. Kako je moguće kada već govorimo da se može privremeno ograničiti pristup kretanja onda si čovjek postavlja pitanje, kako je moguće ne znam da hrvatskoj policiji ili ajde recimo hrvatskim vlastima nama, svatko tko želi naprosto pobjegne u Bosnu i Hercegovinu i obrnuo. Da svakog kriminalca iz Bosne i Hercegovine koji ima hrvatsko državljanstvo mi prihvaćamo, ne sankcioniramo jasno kada ga već možemo izručiti Bosni i Hercegovini, Srbiji ili obrnuto. Ja mislim da toga nema nigdje na svijetu i to treba hitno riješiti, pa ako treba, a trebat će i izmjenom Ustava Republike Hrvatske. Krivac za to njihovo bježanje preko granice je policija, krivac za njihovo nekažnjavanje i udomljavanje na ovim prostorima su jasno hrvatske vlasti. Ono što je sigurno novo u ovom zakonu, to su ovi članci od 56., 57, 57., 59. itd. to je bilo moguće i do sada. Netko će reći da nije bilo propisano policijski službenik može i bez pristanka osobe uporabiti prijevozno sredstvo itd. ali to je de facto tako egzistiralo u praksi. Članak 74. "policijski službenik može bez pisanog naloga ući i obaviti pregled tuđeg stana i s njim povezanih prostora ako to držatelj stana ili stanar traži. Drugo ako je to prijeko potrebno zbog poziva u pomoć". Logično. "Ako je to prijeko potrebno radi otklanjanja ozbiljne opasnosti". Logično. "Radi izvršenja naloga o dovođenju" i da sada ne citiram sve te norme. Znači, u tuđi dom policajac može ući temeljem posebnog zakona. E tu sada nastaje problem. Mislim da bi taj posebni zakon na neki način trebalo prepisati ili te odredbe prenijeti i u ovaj zakon. Neću ja govoriti o nečemu što je malo prije onih 15 kontakata govorio gospodin Lučin. To je potpredsjednik demantirao i to je dobro. Međutim, sve u svemu mislim da je to ulaženje u tuđi stan, privođenje itd. preozbiljna materija i koja bi na neki način po mom sudu trebala biti regulirana ovim krovnim zakonom. Ovim zakonom je to regulirano marginalno, posebnim zakonom ili zakonima, zapravo postupcima ministra podzakonskim aktima se rješava taj problem, da se tako izrazim, suštinski. Dok je tome tako, ja mislim da rad policije neće biti u ovoj zemlji dovoljno transparentan. A taj rad mora biti dovoljno transparentan ako hoćemo imati ono što trebamo imati puno povjerenje u policiji. Zato je smjenu zapravo unapređenje gospodina Fabera trebalo transparentno i obrazložiti. Ja pozdravlja da se javno snimanje npr. u ... [[Govornik se ne razumije]] koji je to članak 79. unaprijed najavljuje, O.k., članak 81. da ga sada ovdje ne citiram. Međutim za kraj, uloga ministra policije znači ili Ministarstva unutrašnjih poslova ona je izuzetno bitna u ovoj zemlji. Uvijek će biti jedna od najznačajnijih funkcija u Vladi. To se jasno ne regulira ovim zakonom nego drugim, to nije sporno. Ja osobno držim da gospodin Karamarko radi dobar posao da treba u njega imati povjerenje, jer je čovjek preuzeo MUP u jednom od najdelikatnijih trenutaka, ali isto tako da o ravnatelju policije nema što odlučivati premijer, njego da o njemu mora odlučivati kako to zakon propisuje sam ministar. O tome u velikoj mjeri ovisi i sigurnost pojedinca i sigurnost institucije i građana, odnosno zemlje u cjelini. Međutim, mislim da ovdje ima previše diskrecije, ne o postupanju ministara, već u slobodi donošenja pojedinih podzakonskih akata što je regulirano ovim člankom 103. na dalje. Znači, i ministar mora isto tako uživati i povjerenje imati puno slobodu uredu, Sabor ga treba kontrolirati, sve to stoji. Ali podzakonske propise ovakve materije, ove težine treba po mom sudu pretočiti u zakon, pa ako treba na taj način ojačati položaj Hrvatskog sabora. Znači zalažem se između ostalog kroz ovaj zakon i za jačanje uloge Sabora i za slobodu ministra, glavnog ravnatelja, ali i svakog policijskog djelatnika. Ali nemojmo sami degradirati jasno ulogu parlamenta prepuštajući da izvršna vlast podzakonskim aktima regulira bitno, a Sabor da to na kraju pokriva nečim o čemu marginalno odlučuje. Sve u svemu mislim da je ovaj zakon jedan napredak, može ga se podržati ili biti suzdržan svejedno. Ali da bi trebalo ... [[Govornik se ne razumije.]] ojačati poziciju.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod uvaženog kolege Kajina koji je u tijeku rasprave za nekoliko kako je on rekao zvučnih bijegova osuđenih osoba preko granice okrivio policiju. Kolega Kajin, u toj fazi postupka policija nema ovlasti stavljati i privoditi ljude u pritvor. Budite toliko hrabri, pa onda ukažite na propuste i predsjednika, odnosno sudskog vijeća i za propuste državnog odvjetništva koji po zakonu imaju taj instrumentarij. U toj fazi postupka policija nema instrumentarij, policija ne može ovdje diskrecijski postupati, jer tada bi tek nastao problem. Da policija bez pravne osnove nekoga pritvara, nekoga zadržava. Borimo se za transparentnost policije, policija nema te ovlasti i onda ako imate dovoljno hrabrosti ukažite i na propuste nekakvih zvučnih imena koji su propustili uložiti sve mehanizme, a imali su sukladno zakonu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Frane Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin netočno ste rekli da je potpredsjednik gospodin Jarnjak demantirao da je netko od kriminalaca kontaktirao navodno sa nekim od ministara. On je obrazložio samo da je policija to demantirala. Dakle tu je velika razlika, dakle rekli ste netočno. I druga stvar, rekli ste da premijer ne bi trebao odlučivati o tome tko će biti ravnatelj policije. Vlada odlučuje na prijedlog ministra. Dakle premijer naravno da treba sudjelovati u toj odluci, ali ću vas podsjetiti da ova Vlada po prvi puta javnim natječajem nakon što smo izmijenili zakon prije godinu dana počela dovoditi ravnatelja policije. Niste se bunili kada je recimo kao politički aktivist kao što je Ranko Ostojić koji sjedi u redovima SDP-a bio imenovan za ravnatelja policije. To vam nije smetalo.
Bez dobacivanja. Idemo dalje. Rasprava po klubovima. Na redu je klub HDZ-a uvaženi zastupnik Berislav Rončević.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Pred nama se nalazi Konačni prijedlog zakona o policijskim poslovima i ovlastima koji je izrađen u svrhu poboljšanja i djelotvornosti rada policije te zaštite temeljnih prava i sloboda građana. Ovim zakonom se predlaže osuvremenjivanje ustroja policijskih poslova, usklađuju se pravila policijskog postupanja s međunarodnim standardima i sa sustavima policijskog zakonodavstva u europskim zemljama. Važeći Zakon o policiji je da tako kažemo sveobuhvatni policijski zakon koji uređuje organizacijske, postupovne, radne i stegovne odnose a upravo predloženi zakon to mijenja i izdvaja pravila postupanja zasebnim uređenjem policijskih poslova i ovlasti te tako i na ovaj način slijedi pristup značajnog broja europskih zakona koji uređuju ovo područje. Dakle, predloženi zakon uređuje policijske poslove i policijske ovlasti kojima se obavljaju ti poslovi. Uređenje policijskih poslova bitno je za učinkovito otkrivanje kaznenih djela za koja se progoni po službenoj dužnosti kao i prekršaja. Predlagatelj detaljno kroz norme zakona propisuje policijske poslove koji se obavljaju primjenom policijskih ovlasti bilo po službenoj dužnosti na temelju zapovijedi nadređenoga ili na temelju zahtjeva nadležnog državnog odvjetnika, suda ili drugog nadležnog tijela kada je to propisano zakonom. Svi znamo da policijsko postupanje treba biti uokvireno zakonom, jasno uređeno ali jednostavnije, brže i ekonomičnije a policijski posao mora biti uređen posebno u situacijama u kojima se njegovim obavljanjem zahvaća u temeljna prava i slobode građana. Stoga je zakonom i propisana odredba po kojoj će policijski službenik uvijek primjenjivati policijsku ovlast kojom se u najmanjoj mjeri zadire u slobode i prava čovjeka a da se istodobno postiže svrha obavljanja policijskog posla. Znamo da je policija ta koja raspolaže fizičkom prisilom i upravo tu prisilu može i mora ostvarivati te za to mora imati uporište u okvirima propisanim zakonima. Zakon uređuje iznimno važan sustav radnji kojima se postupa u otkrivanju kaznenih djela za koje se progoni po službenoj dužnosti i prekršaja i njihovih počinitelja ali i poduzimanju mjera otklanjanja opasnosti i sprječavanja počinjenja kaznenih djela i prekršaja. Predloženi zakon postaje jedan od najvažnijih izvora koji uređuje postupanje policije u obje ključne komponente djelovanja, i preventivnoj i represivnoj jer upravo je policija jedina među tijelima državne vlasti koja raspolaže fizičkom prisilom a tu prisilu mora i može ostvarivati u strogim okvirima propisanim zakonom i na način koji se uređuje na temelju ovlasti utemeljene na zakonu. Zakon o policijskim poslovima i ovlastima uređuje postupanje policije prije poduzimanja radnji uređenih pravilima kaznenog postupka te time upotpunjuje cjelinu zakonskog uređenja u kojoj središnje mjesto imaju pravila kaznenog postupka. Zakon razvrstava policijske poslove u trinaest skupina a za njihovo provođenje propisuje 25 policijskih ovlasti koje detaljno normira kroz predloženi tekst zakona. Važnost ovog zakona mora biti na području učinkovitog otkrivanja kaznenih djela, poduzimanju mjera otklanjanja opasnosti i sprječavanja kaznenih djela i prekršaja, postupanja policije u skladu s novinama i pravilima kaznenog postupka. Ovim zakonom se treba odgovoriti zahtjevu za poboljšanjem policijske učinkovitosti, pravovremenosti intervencija, sigurnosti građana u pravcu prevencije sa što manjim zadiranjem u temeljna prava i slobode. Razmatrajući detaljno odredbe predloženoga zakona vidljivo je da se ovim propisom uređuje taksativnost polazišta obavljanja policijskog posla, razmjernost povoda i cilja obavljanja policijskog posla, obavezna primjena mjere kojom se isti cilj postiže manjim zahvatom u prava i slobode, pravo odbijanja izvršenja nezakonitog naloga, opću dužnost otklanjanja opasnosti i suradnja s drugim tijelima. Iščitavajući ovaj tekst konačnog prijedloga zakona razvidno je da je predlagatelj Vlada Republike Hrvatske detaljno razmotrila predloženi zakon i sve njegove odredbe, da je razmatrala sve primjedbe koje su iznijete u raspravi ovoga zakona kada je bio u prvom čitanju i na odgovarajući način ugradila u ovaj konačni prijedlog pri čemu je svakako i na ovaj način došlo do poboljšanja teksta kako sadržajno tako i nomotehnički. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje Zakona o policijskim poslovima i ovlastima jer smatramo da je predloženi zakon kvalitetan i da nudi dobra rješenja koja će na najbolji način osuvremeniti obavljanje policijskih poslova na dobrobit svih naših građana a i sustava u cjelini. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Sada je na redu klub HNS-a i uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. I klub Hrvatske narodne stranke podržat će donošenje ovog zakona Konačnog prijedloga zakona o policijskim poslovima i ovlastima kao i sve ove koje smo prethodno raspravljali i Zakon o državnom odvjetništvu i Zakon o USKOK-u iz vrlo jednostavnog razloga. Naše određenje, osobno određene i svijest da u ovoj državi našim građanima trebamo osigurati sigurnost, da našim građanima moramo osigurati mogućnost i da svi građani u ovoj državi trebaju imati istu šansu i istu mogućnost u svom svakodnevnom životu. Činjenica je i dobro je da prije nepunih mjesec dana provedena rasprava u prvom čitanju o ovom prijedlogu zakona. Primjedbe i prijedlozi koji su bili tada izrečeni uglavnom su uključeni u ovaj tekst zakona, ponavljam uglavnom. Raspravu zašto nije nešto drugo uključeno ili koji su razlozi da nije uključeno sasvim sigurno rasprava je moguća ali ona u ovom trenutku po nama u klubu Hrvatske narodne stranke nije ni bitna. Naime, Zakon o policijskim poslovima i ovlastima njegov cilj, njegova namjera je i obveza pojednostaviti i poboljšati učinkovitost policije te osuvremeniti ustroj policijskih poslova uz čvrstu zaštitu temeljnih građanskih prava i sloboda. Već je kolega Lučin citirao jednog engleskog policajca, ja ću jednog engleskog lorda davno, davno, tamo negdje '30.-tih godina, izjavu u parlamentu na temu policije. A on kaže: "Ako već moramo imati policiju, onda treba, onda ona treba biti naša, policija svih građana, javni servis svih građana.". Da li mi to imamo danas? Da li ćemo imati i primjenom ovoga zakona? Poučeni iskustvom, vrlo negativnim i lošim događajima i događanjima kojima smo svjedoci i mi i svi građani ove države koji su na koncu konca i prije nekoliko mjeseci i rezultirali smjenom tadašnjeg ministra policije, rezultirali su promjenom ravnatelja policije i ovdje u ovoj sabornici svi smo dali podršku toj odluci Vlade, toj odluci premijera prije svega da se krene u taj proces jer jednostavno događaji i događanja oko nas u to vrijeme, zahtijevala su jednu takvu reakciju, ne u to vrijeme i davno, davno prije. Međutim, spremnosti onih koji su preuzeli odgovorno vođenje ove države, to toga vremena nije bilo i nažalost puno toga se desilo vrlo loše, čak i tragično, a da bi se krenulo u potrebne nužne promjene. I svi smo dali podrške. I danas ćemo vrlo vjerojatno dati podršku i ovom zakonu. Detalji koje je spomenuo, a oni su vrlo važni, koje je spomenuo kolega Lučin, rokovi, edukacija, razrađene mjere. Sve to treba. Sve to možemo i raspraviti i donijeti, usvojiti. Ali opet se postavlja ključno pitanje a to je provedba. Što nam garantira da će to biti i provedivo. Što? Promjena zakona? I prije smo imali provedbe zakona. I što se dogodilo? Ono čega smo svjedoci. I onda kada nas netko sa strane pritisne, brže, bolje napravimo kadrovske i kozmetičke promjene i opet sve dalje po starom. Spomenuto je danas u sabornici i ja ću spomenuti slučaj Brodosplita. Da li je policija, da li je državno odvjetništvo odradilo svoj dio posla za ono što su plaćeni? Da li su dali odgovor hrvatskoj javnosti. A evidentno je, mislim ne možemo zanijekati da se u Brodosplitu nije desilo ništa. Ne možemo to zanijekati. Međutim, odgovora, institucije sustava kao što naš predsjednik Mesić često upotrjebljava, taj izraz nisu dali sve odgovore. Slučaj "kamioni", nabavka vojnih kamiona. Vrlo nepravedno prema našem kolegi saborskom zastupniku Rončeviću, tadašnjem ministru. Predsjednik Mesić u par godina spominje taj slučaj, taj slučaj je završio na raspravi u ovoj sabornici, o tom slučaju raspravilo je saborsko povjerenstvo i dio toga povjerenstva donio svoj zaključak. Dio. A policija, državno odvjetništvo, što su oni rekli o tom slučaju, da li je to korektno prema našem kolegi Rončeviću? Ja mislim da nije. A istovremeno da li je policija, da li je državno odvjetništvo na tom primjeru odradilo svoj dio posla? Nisu imali zakonsku podlogu? Smiješno. Imali su. I temeljem čega, mislim temeljem kojih postupaka možemo očekivati i mi ovdje koji raspravljamo o ovim zakonima, uskoro, nekakvih sat vremena ćemo ih vrlo vjerojatno i usvojiti, ali temeljem čega možemo očekivati da će se nešto promijeniti? Iskustvo do sada govori da neće. Moja predsjednica kluba, gospođa Pusić, u prethodnoj raspravi o USKOK-u rekla je vrlo jasno, naš čeka poglavlje 23. I otvaranje i kasnije zatvaranje. I ovo o čemu danas raspravljamo su elementi, ključni elementi za buduće zatvaranje. Ja se toplo nadam da ćemo, da se neće dogoditi da će se u pretpristupnim pregovorima prije riješiti problem sa Slovenijom nego poglavlje 23. Na Slovence ne možemo utjecati, ali na ovo možemo utjecati. Ali kaj smo napravili do sada? I na kraju jedna vrlo važna, vrlo važna tema. Tema se zove depolitizacija hrvatske policije. Svi smo suglasni oko toga, svi i desna strana i lijeva strana i sredina, svi smo suglasni da je potrebna i nužna depolitizacija hrvatske policije. I nedavno smijenjeni ministar, smijenjeni ravnatelj policije u svom nastupnom govoru zajedno sa ministrom policije vrlo jasno su rekli da se kreće u depolitizaciju, da se kreće u depolitizaciju hrvatske policije i napravljeni su određeni koraci u pojedinim političkim upravama promijenjeni su ljudi. Da li je to sada njemu minus? Da li je to razlog njegove smjene? Ja želim vjerovati da nije ali istovremeno da li itko od nas ima bilo kakav argumenta da može u to vjerovati? Pored … [[Govornik se ne razumije.]] politizacije vrlo slikovito je u to vrijeme opisao stanje u sustavu, policijskom sustavu za koje je dobio kritike i to vrlo snažne i javne od premijera. A to je bilo dugogodišnje zamatanje smrdljivog sadržaja u celofanu. Je li to točno ili nije točno? Događanja koja su bila do tada i sada govore da je i to prisutno. Političko kadroviranje i uključivanje provjerenih kadrova, pa to je evidentno. Poznato je i to je javna tajna, prilikom svakog natječaja za prijem u policijsku službu da se vrše stranačke konzultacije. Jel' to depolitizacija? Nije. Da li onda od takvog sustava možemo očekivati nepristranost i poštivanje, ustvari provođenje svojih svakodnevnih poslova temeljem zakona, zakona pred kojim smo svi jednaki? I ova smjena ravnatelja policije, gospodina Fabera, koja je tu poruka novom ravnatelju policije koji je isto nestranačka osoba, ali koja mu je poruka? Poruka mu je ujedno i putokaz kako se on mora ponašati ako želi zadržati svoju funkciju. To usvajanje ovog zakona definitivno ne može spriječiti i nema utjecaja na takvu poruku. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke želimo vjerovati da će policija postati i biti jedan profesionalni aparat za provođenje zakona, zakona koje mi donosimo u ovom Hrvatskom saboru. I zato dajemo podršku i ovom tekstu zakona, dajemo podršku svim prijedlozima i tekstovima zakona koji smanjuju mogućnost bilo kakve korupcije, svim tekstovima zakona koji daju jednostavno jedno ohrabrenje da ipak ima šanse da postanemo mala zemlja ugodno življenja, a ne mala zemlja za veliki kriminal. I nadam se da u vremenu pred nama, oni koji su to zaduženi, a to je prije svega Vlada Republike Hrvatske, da većinska koalicija u ovom Hrvatskom saboru i budite sigurni i vi u većinskoj koaliciji i slijedom toga i Vlada Republike Hrvatske, da ćemo vas mi iz oporbe podržavati ukoliko idemo u pravcu da zakoni koje donosimo da ti isti zakoni budu i primijenjeni i da po tim zakonima svaki građanin ove države ima istu sigurnost i istu šansu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Htio bih samo kratko intervenirati i kao predsjedavajući, ali i kao bivši ministar unutarnjih poslova. Kad bi netko sa strane slušao ove rasprave ispalo bi da Hrvatska policija je nesposobna, neučinkovita, da u Hrvatskoj vlada samo kriminal, da ti policajci ne rade svoj posao, da slušaju samo stranačke šefove u tom poslu. Ja vas moram demantirati da tisuće tih policajaca radi profesionalno, odgovorno, vrlo težak i složen posao i da je Hrvatska sigurna zemlja. Zahvaljujem. A sad idemo na ispravke netočnih navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Poštovani kolega, rekli ste da je o "aferi kamioni" raspravljalo saborsko istražno povjerenstvo i da je samo dio povjerenstva donio svoje zaključke. Utoliko je vaš navod netočan. Dio povjerenstva iz redova parlamentarne većine jest donijelo svoje zaključke i oni su ušli u izvješće, ali je dio povjerenstva iz redova parlamentarne manjine također donijelo zaključke u vidu izdvojenog mišljenja, što je u skladu sa Zakonom o istražnim povjerenstvima. To izdvojeno mišljenje sastavni dio je izvješća i upravo jučer su vam na klupe podijeljene i ove tabele iz tog izdvojenog mišljenja gdje je posve razvidno u analizi tih tabela koliko su kamioni plaćeni, a koliko su mogli biti plaćeni da se vodilo računa o državnome novcu.
Zahvaljujem, i na vrlo korektnom ispravku netočnog navoda. Drugi je netočan navod, uvaženi zastupnik Frane Matušić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa netočan je navod da nismo dovoljno napravili za otvaranje poglavlja 23. Naima, poglavlje 23. je što se Hrvatske tiče spremno za otvaranje jer smo ispunili sva mjerila. Riječ je o poglavlju pravosuđu, a inače za širu javnost treba reći da je to poglavlje koje je prvi put uvedeno u slučaju hrvatskog pregovaranja s Europskom unijom. I najmanje je zapravo acquisa odnosno pravne stečevine Europske unije i otvara najviše političke, upravo mogućnosti političkog utjecaja na proces koji se događa u Hrvatskoj. Ali Hrvatska je sva mjerila za otvaranje tog poglavlja ispunila, sve ono što se očekivalo od Hrvatske. I u tom smislu i policiji i Ministarstvu pravosuđa i svima onima koji sudjeluju u tom procesu treba čestitati na tom dijelu, ali nažalost zbog sasvim drugih razloga se ta poglavlja ne otvaraju, da sad tu priču dalje ne širimo, to već svi znaju.
Zahvaljujem. I time smo iscrpili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Prvo želim priznat da sam očekivao pa čak i priželjkivao da će danas ovaj Zakon o policijskim ovlastima u Saboru predstavljati i tumačiti novi državni tajnik koji je nedavno promaknut, unaprijeđen s mjesta centarfora u prednjeg veznog. No nažalost njega nema, a vjerujem da on najbolje zna funkcioniranje policije i problema u ovlastima i zakonodavnim rješenjima. A zašto ga nema, pustimo sad na stranu. Drugo, u uvodu želim danas po drugi put intervenirati, a i kolega Kajin nažalost kao saborski zastupnik šalje krive poruke hrvatskoj javnosti i policiju optužuje da je ona kriva kada okrivljenici pobjegnu iz Hrvatske ili odu iz Hrvatske, bježeći pred ili uoči izricanja sudskih presuda. Naime, policija doista nema nikakve ovlasti bilo koga zaustaviti da napusti teritorij Republike Hrvatske ako Državno odvjetništvo nije predložilo, a sud prihvatio, donošenje mjere zabrane napuštanja teritorija Republike Hrvatske i oduzimanja putnih isprava. Dakle, u svim slučajevima kada su okrivljenici otišli iz Hrvatske i sakrili se iza dvojnog državljanstva, propust je Državnog odvjetništva na čelu s Mladenom Bajićem, a ne hrvatske policije. Mislim da to mora biti jasno i ponavljano tako dugo dok se ne shvati i ne razumije jer policija ima i dosta drugih problema i ne trebamo joj pakirati ono što nije njena odgovornost, a zahtijevati od policije da zaustavi te ljude koji imaju putne isprave i kad napuštaju teritorij Republike Hrvatske je zazivanje zloupotrebe od policijskih ovlasti. U Parlamentu se to ne smije raditi. Postoje zakonodavna rješenja nadležna tijela koja na vrijeme mogu sprječavati bijeg ili odlazak okrivljenika u oči izricanja sudskih presuda. Bez obzira da li imaju samo hrvatsko državljanstvo ili još nekoliko njih. A sada o ovom tekstu zakona u drugom čitanju, meni je gospodine državni tajniče drago da ste neke od mojih primjedbi iz prvog čitanja ugradili u ovaj tekst zakona, ali ostaje moja velika sumnja i spor oko članka 26., a zbog članka 28. Naime, člankom 28. građanima daje pravo da izvrše uvid u zbirku podataka u dijelu osobnih podataka koje je policija o njima sastavila. Da bi građani koristili to pravo, moramo biti jasni u odredbi članka 26. i razjasniti nekoliko dilema. Nije sporno da ovo 4. poglavlje zakona regulira policijske ovlasti, policiji daje ovlast da vodi zbirku podataka. Dakle, taj dokument zove se zbirka podataka. Ona se sastoji od osobnih podataka, stavak 1. članak 26., osobnih podataka, ali i o operativnim saznanjima, članak 26. stavak 2. U prvom čitanju sa obrazloženjem koje ste dali nakon moje rasprave moram priznati ste me malo zbunili pa sam zato sada pažljivije iščitavao cijelu glavu 4. Operativnih saznanja, gospodine državni tajniče, o kome? O građanima Republike Hrvatske koji su dio zbirke podataka? Zbirka podataka sastoji se od osobnih podataka, tako u zakonu piše i operativnih podataka ili saznanja. Sad vas lijepo molim da mi objasnite koji su to osobni podaci koje policija uvodi u zbirku podataka po članku 26.? Što je to, ime i prezime? Datum i mjesto rođenja, mjesto stanovanja, mjesto rada? Gdje radim? Imam, nemam ljubavnicu? Što? I ako imam pravo na uvid u te podatke, pa što će mi uvid o osobnim podacima ako su to osobni podaci? Jer nigdje u zakonu nije precizirano koji su to osobni podaci u glavi 4 iz članka 26. I onda imate propisano kako dugo neke od tih osobnih podataka čuvate i kada nastupa potreba za njihovo brisanje. Dakle, to je moje prvo pitanje. Dajte mi ilustrirajte na primjeru, bilo kojem želite, koji su podaci o meni osobni podaci koje policija može unijeti u zbirku podataka? To je prvo pitanje. I drugo, operativna saznanja, podaci o operativnim saznanjima, stavak 2. članka 26. Imam pravo na uvid u njih ili ne kao građanin? Ima li građanin pravo, a ti podaci se čuvaju trajno, svi ostali se brišu za 5 ili 10 godina? Ovdje piše da se podaci prikupljeni, odnosno operativna saznanja čuvaju trajno. Drugo pitanje moje, dakle imam li pravo uvida u njih? I treće moje pitanje, ali molim kratke i decidirane odgovore. Objasnite mi na sljedećem primjeru, gospodine državni tajniče, policija dobije nalog Državnog odvjetništva na temelju kaznene prijave za počinjenje kaznenih djela, nalog da ispita navode iz prijave. Nakon završene kriminalističke obrade u kojoj ste došli do operativnih saznanja i unijeli u zbirku podataka, ustanovi li se da navodi iz prijave nisu točni i da nema počinjenja kaznenog djela, policija odgovor šalje i daje Državnom odvjetništvu koje je zatražilo kriminalističku obradu, je li tako? Odlično. Da li ti podaci koje je policija o meni prikupila kriminalističkom obradom temeljem naloga državnog odvjetnika spadaju u podatke iz stavka 2. članka 26. podaci prikupljeni operativnim saznanjima koji se čuvaju trajno, dakle nikada se ne brišu iz evidencije građana? I drugo, da li u tim podacima o operativnim saznanjima samo navodite činjenicu kriminalističke obrade ili i rezultat kriminalističke obrade? Dakle da li u dosjeu građana trajno ostaje napisana činjenica ili upisana činjenica i podaci prikupljeni operativnim radom ili upisuje se i rezultat, dakle nije utvrđeno počinjenje kaznenog djela? Mislim da su moja pitanja vrlo jednostavna pa očekujem i takve odgovore, a posebice mi je značajno dakle da li po članku 28. građanin ima pravo zahtijevati uvid u cijelu zbirku podataka prikupljena temeljem članka 26. ili samo ono što niste crnim flomasterom boldali da se ne vidi čitati? Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sada je na redu uvaženi zastupnik Igor Dragovan. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Prošla godina je bila teška što se tiče sigurnosti i osjećaja građana da im država može garantirati miran i spokojan život i činjenica je da smo o tome ne jedanput razgovarali u ovoj sabornici. Činjenica je isto tako da smo kao odgovorni ljudi u opoziciji upozoravali da neke stvari u sustavu nisu dobre, da neke stvari treba mijenjati, da ih treba mijenjati u interesu građana i da se nešto što je loše ne može braniti jedino i isključivo golom statistikom jer statistika sigurno i definitivno ne stvara osjećaj sigurnosti ili nesigurnosti kod građana. Pa ću i vama reći, gospodine potpredsjedniče, jeste danas imali jednu intervenciju koja je na sličan način bila i u ovom Domu kada smo govorili o sigurnosti, odnosno o stanju sigurnosti, odnosno o toj točki dnevnog reda, gdje ste malte ne na određeni način opoziciju i one koji su zabrinuti upozoravali na situaciju koja nije dobra, praktički optužili za izdaju. Da bi nakon toga svjesni svega onoga što se događa i nažalost nemilih događaja zbog kojih nitko nije sretan što su se dogodili, nego smo izuzetno žalosni što su se dogodili se situacija uozbiljila i stvorio jedan ozbiljan politički konsenzus u cilju da se izađe iz problema, da svi stavimo glave zajedno i da se odlučno suprotstavimo svim oblicima kriminala, prvenstveno organiziranom kriminalu koji je u tom trenutku se pojavila percepcija uzeo previše maha u Hrvatskoj. Samim time ne samo što je stvoren politički konsenzus oko toga da se neke promjene moraju napraviti, da više tako ne ide, da stanje sigurnosti nije idealno i da se stvari moraju mijenjati. Ne samo o tome da bi se to postiglo osim političkog konsenzusa mora pripremiti jedan zakonodavni okvir koji omogućava efikasniju, bržu učinkovitiju borbu protiv organiziranog kriminala i ne samo organiziranog kriminala, korupcije i svih vrsta kriminala, nego u cijelom tom paketu mora biti definirana i određena kadrovska križaljka koja će nas sve skupa podsjetiti da je ovdje u ovom Domu u svojim govorima i jedan i drugi ministar u tom trenutku novo imenovani govorim o ministru unutarnjih poslova i ministru pravosuđa su najavili i govorili o određenim stvarima pa između ostalog tako i ministar unutarnjih poslova Karamarko naveo potrebu u smislu izmjena zakonodavnog okvira i novi Zakon o policijskim ovlastima tada govoreći da je u završnoj fazi. Završna faza je kao što vidimo malo duže trajala od onoga što bi se moglo tretirati kao završna faza i danas smo dobili drugo čitanje i vjerojatno će biti i definirano. Još jedanput ću ponoviti svoje mišljenje, a to je da je svaki zakon dobar, odnosno da može biti najsavršeniji, ali ako ljudi koji postupaju po tom zakonu ne rade svoj posao profesionalno, neopterećeni od politike, onda je upitno i rezultat provođenja toga zakona. Ali da se vratim na još jednu vrstu konsenzusa, a to je konsenzus oko ljudi koji su trebale biti garancija da će se promjene uistinu dogoditi i da je čvrsta politička volja iza tih ljudi, da imaju odriješene ruke u poslu u čemu su stručni, osposobljeni, efikasni i taj posao znaju raditi. I tada je rečena jedna stvar i ovdje ministar unutarnjih poslova je rekao otprilike ovako. "Naime, svaka moderna policija u svojoj suštini je karijerna i hiearhijski organizirana služba, gdje napredovanje u službi nužno ovisi o stručnoj spremi, radnim rezultatima, godinama staža, te stručnim i socijalnim kompetencijama gdje se policijskim rukovoditeljem relativno teško postaje, ali se te iste rukovoditelje još teže smjenjuje". Mislim da ga je vrijeme demantiralo. Vrlo lako se smjenjuje policijske rukovoditelje, a ako se vrlo lako smjenjuje policijskog rukovoditelja na najvišoj razini, a to je glavni ravnatelj policije, onda nema sumnje da je puno lakše smijeniti i ostale rukovoditelje. Ali isto tako je ministar rekao da stalne kadrovske promjene u policijskom menadžmentu i na razini policijskih uprava, ravnateljstva policije i ministarstva unutarnjih poslova u cjelini u proteklih 15 godina jasno pokazuju da nismo mijenjali i gradili novi sustav već samo smo mijenjali ljude i to netransparentno uz ogroman utjecaj različitih političkih struktura i interesnih skupina. I da tako imenovani rukovoditelji nemaju autoritet onaj najosnovniji potreban u svom zvanju, a to je struka. I sada imamo slučaj da je "unaprijeđen" glavni ravnatelj policije, a da ovaj odnosno mi kao zastupnici u Hrvatskom saboru, ja sam to pitanje postavio i na Odboru za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, jer smatram da imamo pravo postaviti takvo pitanje i tražiti odgovor na to pitanje. Dobio ga ili ne dobio, razlozi zašto je to napravljeno? Zato što smo iz jednostavnog razloga u ovom Domu oko ljudi postizali određeni konsenzus koji će biti garancija da će se stvari pomaknuti s mrtve točke. Nažalost i bojim se da od toga političkog konsenzusa i političke volje za obračun sa organiziranim kriminalom, korupcijom i ostalim vrstama kriminala koji se događaju oko nas od konsenzusa odustaje vladajuća većina. Bojim se da to nije dobro i bojim se da će se situacija vratiti u onakvu kakvu smo prošli prošle godine. Ali uredu vi za to preuzimate odgovornost, vi ste tako odlučili i nemojte se ljutiti kada budemo i dalje upozoravali da taj posao nije dobar. Hvala.
Zahvaljujem. Samo vrlo kratki osvrt jedan na raspravu. Netočno je da sam je proglasio da je rasprava bila, da sam nekoga proglasio da je izdajnik, već vam je odgovor na ovo vaše što ste rekli kada je Velika Britanija proglasila Hrvatsku da je nesigurna zemlja zbog i to su izvadili iz rasprave u Saboru, nesigurna zemlja za putovanje u Hrvatsku. Da im sada ne citiram do kraja da bi kasnije i demantirali. Prema tome, ali ću vam kasnije dati izvadak iz svoje rasprave. Hvala lijepa. Nastavljamo i dalje sa raspravom. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Konačni prijedlog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima na papiru, a na djelu u biti zakon o suzbijanju policijskih ovlasti to je na djelu. Imamo politiku koja izbija policiji zube i onda joj se ruga da je krnjava. Neće da ih zaštiti i onda kada je napadaju kriminalci, kada pucaju od njih. Odbijaju se prijedlozi naši koje smo tražili 2003. smo to bili i kroporirali u naše kazneno zakonodavstvo da ubojstvo policajca bude kažnjeno novom kaznom, kaznom doživotnog zatvora. Dakle, kako će se ovaj zakon ostvarivati, kakvim mi poslovima i ovlastima govorimo kada je danas na djelu apsolutna politizacija policije. Istina je da postoje tu ljudi koji su obučeni za taj posao, koji ništa drugo ne žele nego raditi po zakonu, ali im to politika ne da. Naime, priča danas govoriti o Konačnom prijedlogu Zakona o policijskim poslovima i ovlastima u ovom zakonu koji je trebao biti donesen prije godinu dana da bi mogao imati vacatio legis da bi zajedno sa ZKP-om Zakonom o državnom odvjetništvu i Zakonom o USKOK-u tek nakon godine dana stupio na snagu a mi ga evo 15 minuta donosimo gotovo onda prije kako bi mogao saživjeti odnosno stupiti na snagu 1.7. Međutim, govoriti o zakonu a ne govori o aktualnostima koje se događaju u policiji, što se događa to znači negirati okruženje, negirati uopće stvarnost. Priča o gospodinu Faberu priča je o policiji. To je čovjek kao što je rekao kolega Dragovan doveden nevoljko na svoje mjesto pritisnut groznim trenucima u kojima se našla Hrvatska. Nije on rado primljen na ovo mjesto, nego eto tako da figurira i da u onom groznom trenutku začepi oporbi usta, da se ipak nešto mora učiniti. Čovjek koji je čim je došao rekao istinito i pošteno što je zamotano u celofanu i čovjek je razmotao celofan i želio čistiti stvari koje smrde ali su počele očito opako za nekoga smrditi. I šta se tada događa? Gospodin Faber je onemogućen u svojim policijskim poslovima i ovlastima i stavljen za birokratski stol, a stvar očito ponovo zamotana u celofan. Ali mnogi se varaju pa i oni koji na unapređuju da će tomu biti tako. Ne daju se svi u Hrvatskoj ušutkati pa ni onda kada se unaprijede, a gospodin Faber vam neće šutjeti. Neće sigurno šutjeti jer je takav čovjek po habitusu, jer je čovjek koji sluša glas svoje savjesti, jer je čovjek koji sluša glas svoga poziva i bilo gdje i bilo kada naći će načina. I takvih ima dosta koji se neće dati ušutkati. Postoje ljudi koji u svim vremenima i u teškim vremenima ostaju na visini svog profesionalnog i ljudskog zadatka. Takav je gospodin Faber i nećete ga se riješiti. O samom zakonu što reći? Osnovno ovaj zakon što je trebao reći i razriješiti? Pitanje razdjelnice između državnog odvjetništva i policije, ali ovoj vlasti ne pada na pamet da svoj dio snaga koji sudjeluju u otkrivanju počinitelja i fiksiranju tragova, dakle osiguravanju one građe za efikasan postupak da stavi pod dominaciju pravosudne vlasti. Lakše je da ovako ipak malo kod pravosuđa se zazire pa tu nekakvi obziri i postoje. Dakle, lakše je nazvati telefonom. Zato ovaj zakon i moja osnovna primjedba na ono prvo čitanje bila je da se razriješe odnosi, to je ovaj zakon trebao riješiti, između policije i državnog odvjetništva jer Zakon o kaznenom postupku poznaje samo jednu liniju zapovijedanja kada se objavi rat kriminalcima a to je u svakom slučaju kada je počinje kazneno djelo. I kada se donosio Zakon o kaznenom postupku bilo je rečeno ta pitanja detaljne razrade riješit će Zakon o policijskim ovlastima koji je trebao ići paralelno. Nakon toliko vremena donosi se ovaj zakon ali moja primjedba biva odbijena s obrazloženjem da je to dostatno uređeno u Zakonu o kaznenom postupku. Pa dobro, ako se već laže kod donošenja zakona kako se neće onda lagati u njegovoj primjeni i kakva će onda biti njegova primjena. A to nije važno radi nekakvih teoretskih samo pitanja nego čisto radi učinkovitosti sustava. Isto ono vrijedi što je rečeno i što smo govorili ovdje iz kluba SDP-a kada smo govorili i o Zakonu o kaznenom postupku i o Zakonu o državnom odvjetništvu da ponovo ćemo imati dvije linije zapovijedanja i bježanje od odgovornosti. Kod dobrih riješenih stvari bit će strka o rezerviranju termina kako priopćiti javnosti čije su zasluge, da li policije ili državnog odvjetništva, ili pak suda koji je doveo stvar do kraja. Kad stvar neće kretati onako kako bi to trebalo ići onda će dolaziti do prebacivanja odgovornosti a to ovaj zakon omogućuje jer nije riješio na dovoljan način što se događa onda kada državno odvjetništvo ono koje je gospodar istražnog postupka daje naređenje a što se događa onda kada policija neće da postupi po njegovom naređenju. I danas imamo situacije da se traže podaci od raznih državnih institucija i tijela, prije svega onih koji bi trebali biti jednostavno pomoćna radna snaga državnom odvjetništvu i da se ne dobivaju odgovori, od Ureda za sprječavanje pranja novca pa do samih ministarstava. I taj zakon dakle evo policijskim ovlastima trebao je to riješiti, ali ne. Prema tome, i čitav drugi niz stvari koji bi na jasniji način definirali i njihovu odgovornost i vezanost samo za zakon a ne za politiku nije riješen. Ponovit ću i ovdje, dakle ne samo kod državnog odvjetništva bilo je dosta situacija kada je premijer nošen upravo i na krilima toga očekivanja javnosti što se sve događalo u javnosti, poraz najbrutalnije vrste kriminaliteta. Stalno izlazite sa statistikama da po statističkim podacima taj broj je u opadanju, ali kada vidite modus operandi način na koji su pojedina kaznena djela izvršena koje zgroze javnost one u svojoj ukupnosti i u svojoj težini bez obzira na broj govore o ozbiljnosti situacije i porastu najpogibeljnije vrste kriminaliteta. Mi danas imamo u Hrvatskoj priznali vi to ili ne ubojstva po narudžbi koja nemaju adekvatnu ni sankciju a niti se adekvatno procesuiraju, niti se mogu adekvatno procesuirati jer se neadekvatno otkrivaju. A ne mogu se ni otkrivati dok god policija ne bude vezana samo za zakon a ne po naredbi. Premijer je otvoreno govorio izdao sam nalog policiji, izdao sam nalog. Ne očekujemo od policije što inače svi premijeri govore. Kasnije pritisnut oštrim osudama javnosti to se više nije događalo javno ali tko nama kaže da se to nije događalo tajno, a pogotovo je sladak obračun sa političkim protivnicima i njihovim bližnjim ili daljnjim. Mi imamo podatke i ja osobno kada je došao policijski inspektor još za vladavine ministra Kirina kad bi se provjeravali neki medijski članci koji nisu bili točni a on je urlao doslovno, to su riječi inspektora koji mi je ostavio broj, telefon, ime i prezime ako vas bude zanimalo. Ali nađite mu nešto. Je li tako radi policija? Ali čovjek pritisnut svojom savješću odbio je to raditi, napravio je sve lege artis. Dakle, postoje takvi ljudi. I nitko to ne negira da pretežni dio svakoj profesiji upravo poštenih ljudi koji ništa neće drugo i ne žele nego raditi po savjesti i po zakonu ali im politika to ne da. To im ne da ova vladajuća politika jer je to za nju očito preopasno.
Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. Što je cilj ovoga zakona? Zašto se donosi Zakon o policijskim ovlastima? Pa zato što hoćemo imati efikasnu policiju. Šta je to efikasna policija? Ona koja otkriva počinjenje kaznenih djela, koja hvata te počinitelje i koja istovremeno djeluje čuvajući, štiteći, neugrožavajući ljudska prava. Da bi bila efikasna policija naravno mora imati ovlasti. E sada to može biti dobro a može biti i loše. Dobro je da policija ima široke ovlasti ako je ona depolitizirana, ako je ona posve profesionalna i ako ona te ovlasti široke koje ima koristi za suzbijanje kaznenih djela, otkrivanje kaznenih djela i hvatanje počinitelja. Loše je da policija ima ovlasti ako je ona politička. Jer ako je to politička policija onda je bolje da ima što manje ovlasti a najbolje je da nema nikakve. E sada kakva je naša policija? Je li naša policija politizirana, je li to politička policija ili je ona profesionalna? Možda ćemo odgovor naći u efikasnosti te policije. Ta efikasnost se mijenjala, nije uvijek bila ista. Recimo u vrijeme ministra Kirina, u vrijeme ministra Rončevića nisu bili osobito efikasni. Ministar Kirin se bavio praćenjem internetskih servisa, a za vrijeme na primjer ministra Rončevića nije ništa poduzela da otkrije ili da rasvijetli, da ustanovi istinu oko afere nabavke kamiona. Policijske predistražne radnje počele su tek kada je ministar Rončević otišao i kada je došao novi ministar. Kada su došli novi ministar i novi ravnatelj policije policija je počela raditi odlično. Riješeno je nekoliko krupnih slučajeva. Riješen je slučaj Glavaš u Osijeku, uz to još 49 drugih ubojstava je otkriveno u Osijeku, koja su riješena radeći na slučaju Glavaš. Razrješeno je ubojstvo Ivane Hodak, kompliciran, težak slučaj, razriješen je možda još teži slučaj ubojstva Ive Pukanića, pronađeni su izvršitelji, pronađeni su i organizatori, još nije se došlo do nalogodavaca, ali na koncu to je pomalo danas i izvan domašaja hrvatske policije, tu je potrebna i međunarodna suradnja. Spriječen je atentat u Rijeci, u svakom slučaju policija je počela raditi izvrsno na ponos i zadovoljstvo svih nas. Svi smo bili puni hvale i za novog ministra i za novog ravnatelja policije. I bili smo puni hvale sa razlogom. Oni su, ravnatelj policije, ove policijske ovlasti koje im zakon daje u ovom ili prijašnjem Zakonu o policiji iskoristio na pravi način da policija otkriva kaznena djela. I što se onda dogodilo? Tako uspješnog ravnatelja, tako uspješne policije koji je policijske ovlasti koristio na pravi način se smijenilo. Pa zašto se smjenjuje uspješnog policajca? Pa ne mogu se ljudi načuditi. Pa očito je valjda da onima koji su ga smijenili to ne odgovara da policija otkriva kaznena djela, da se ne boji ući u predistražne radnje korupcijskih afera i onda kada su najviši državni dužnosnici u nju uključeni i očito da tu predistragu istjeraju do kraja. E to onima koji su Fabera smijenili ne paše. A tko je Fabera smijenio? Premijer Sanader. Pa zašto? Što je njemu smetao uspješan ravnatelj policije? O smetao mu je! Itekako mu je smetao! Smetao mu je time što je htio progoniti kriminal, htio je razriješiti korupcijsku aferu o vojnim kamionima. E pa nećeš, misli si premijer Sanader, e pa nećeš. Ta afera nije tako jednostavna, nije to obična afera, ona dotiče HDZ, dotiče visoke dužnosnike, dolazi do mene kao premijera, pa nećeš mi to raditi. Nećeš raditi svoj policijski posao kao što si ti mislio da ćeš ga raditi profesionalno i do kraja. Ma smijeniti ću te, smijeniti ću te dovesti ću drugoga. Kada je dolazio ministar Karamarko je rekao da mu je cilj depolitizacija policije, što to znači? Što znači ta njegova rečenica u vrijeme njegovih … [[Govornik se ne razumije.]] ovdje u Saboru? To znači da je policija bila politizirana. Pa novi ministar sebi za cilj postavlja depolitizaciju te policije. I dobio je jednodušnu podršku ovdje u Saboru, svi smo znali da govori istinu kada govori o politiziranoj politici, svi smo znali da je u pravu kada mu je cilj depolitizacija te policije. A je li Karamarko uspio? Nije. Bacio je koplje u trnje, pristao je da mu maknu Fabera, bila mu je draža fotelja ministra od depolitizacije politike. Šta može? Svaka roba ima svoju cijenu, to je tako zakon tržišta. Zašto je na to pristao, ja ne znam, to zna on. Uglavnom, jedan uspješan ravnatelj policije pretvoren je vjerojatno u neuspješnog političara. A koja poruka je poslana ne samo novom ravnatelju nego svim policajcima u sustavu? E pa policajci dragi da vam nije slučajno palo na pamet baviti se vašim poslom, istraživati kriminal, osobito, osobito ako bi ta vaša istraga mogla dovesti do neugodnih visokopozicioniranih adresa. Jer budete li tako radili, ma možete vi biti uspješni ne znam kako, ma vi možete riješiti 150 ubojstava najkompliciranijih, ma vi možete biti geniji, smijeniti ćemo vas, smijeniti ćemo vas, nećete više biti policajci. To je poruka koja je poslana svim policajcima, novom ravnatelju policije i cijeloj javnosti hrvatskoj. Kako će se sad policajci, kako će oni sad primjenjivati ovaj zakon. Kako da ga primjenjuju kad su u strahu za radno mjesto? Za Fabera se našlo novo, državni tajnik, pa jer bi bilo malo preopasno samo tako baciti na ulicu a da ne znamo da li će poslije toga nešto pričati ili neće pričati. Ali za hrpu onih službenika policijskih koji budu htjeli radit svoj posao pošteno i odgovorno neće se naći mjesto državnog tajnika. Nema toliko, koliko god da je ova Vlada proizvela državnih tajnika na hrpe, nema toliko. Više je policajaca nego državnih tajnika. Ne mogu ih sve pretvoriti u državne tajnike, sve one koji budu htjeli pošteno primjenjivati ovaj zakon, koristiti ove ovlasti. Prema tome, kao i rasprava o prethodnom zakonu, ma zakon je super, ma zakon je odličan, pa protiv zakona nema nitko ništa, ali djelovanje Vlade prema policiji, prema glavnom ravnatelju policije, prema policajcima, to veze s ovim zakonom nema. To je drugi par rukava. To je poruka bojimo se efikasne policije i smjenjivat ćemo svakog efikasnog ravnatelja koji bude išao u istrage protiv visokih dužnosnika. Hvala.
Hvala. Dva ispravka. Prvi gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Pa evo moram ispraviti krivi navod kolege Stazića. Nema "afere kamioni". Postoji optužba moralne vertikale s Pantovčaka koja želi oderat bivšeg ministra Rončevića, čisto iz osvetničkih razloga i postoji papagajsko ponavljanje da, afera postoji. Dokazat ćemo, afere nema. Ali isto tako ćemo pogledat da li je bilo afere pri nabavi vatrogasnih cisterni iz 2003. za vrijeme Vlade pokojnog Račana.
Drugi ispravak. Gospodin zastupnik Frano Matušić. Berislav Rončević.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. U čitavom nizu netočnih navoda koje je izrekao gospodin Stazić ja ću ispraviti ovaj jedan u kojem on veže razrješenje sa dužnosti glavnog ravnatelja policije, gospodina Fabera, sa po njemu "aferom kamioni" i s mojim imenom. Gospodine Stazić, vi ste predsjedavali saborskim povjerenstvom, istražnim povjerenstvom u kojem ste saslušali gospodina Fabera i on vam je na izričiti upit da li ste pronašli elemente kaznenog djela rekao ne, da jesmo već bi podnijeli kaznenu prijavu protiv počinitelja, pa bio on i ministar Rončević. Na šta ste vi raširili svoje bistre okice i naravno zaključili da to ne može ići tako i nastavili pritisak na gospodina Fabera, zajedno sa još nekim članovima vašeg kluba. Ako je itko politizirao gospodina Fabera, Ravnateljstvo policije i policiju onda ste to bili vi.
Gospodin zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče Sabora. Pa važnost Zakona o policijskim ovlastima je velika, može se dobro vidjeti i na promjenama koje su bile vezana uz stvaranje Policijskog nacionalnog ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala, jer su se njime stvorile pretpostavke npr. da korumpirani lokalni moćnici ne mogu više kočiti istrage kao što je bio slučaj očito u primjeru "Brodosplita" i "Imostroja" koje nisu doživjele sudski pravorijek upravo zbog loše odrađenih istraga za koje je nesumnjivo najodgovornija osoba bio čelni čovjek policije u Splitu, koji je tada štitio interese HDZ-a, a ne građana zaposlenih npr. u "Škveru". No smjena Fabera, ispričavam se još jednom, unapređenje Fabera, zaustavilo je Karamarkovu najavu o depolitizaciji i profesionalizaciji politike i dodatno dovelo u pitanje spremnost ove vlasti aktualne da se istinski bori i sa organiziranim kriminalom i sa korupcijom jer poruka je strašna budući Sanader poručuje ne dirajte moje HDZ-ovce i kad su ogrezli duboko u korupciji i kriminalu. I to je odgovor na pitanje zašto u hrvatskoj mreži korupcije nema velikih riba. Čuva ih Sanader. Smjena ravnatelja policije Fabera, još jedanput ponavljam, po nalogu premijera Sanadera predstavlja potpuni krah Karamarkova koncepta depolitizacije i profesionalizacije policije. Sanaderovo poimanje profesionalizma u policiji, ali i u cijeloj politici je bespogovorna poslušnost pa svi koji struku, odgovornost i profesionalnost stavljaju ispred HDZ-ovih stranačkih interesa završavaju gubitkom posla. Potvrdila je to i nedavna sjednica Antikorupcijskog vijeća Hrvatskog sabora na kojoj je dokazano da novinar koji svojim istraživačkim radom ukaže na korupciju blisku HDZ-u dobiva otkaz. Isto se dogodilo Faberu koji je očito radeći u interesu građana odbio provoditi političke naredbe iz Sanaderove radionice i nastavio stručno i odgovorno raditi svoj posao bez obzira što su rezultati tog rada ukazivali na štetnost Sanaderove politike. HDZ i Sanader podržavaju borbu s korupcijom i kriminalom samo ako nije povezana sa visokim dužnosnicima njihove stranke. Mislim da smo došli vrlo brzo vrlo blizu trenutku u kojem će jedini spas za Hrvatsku biti da cijela Sanaderova Vlada bude unaprijeđena.
Hvala. Tri ispravka. Prvi je gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Teško je objasniti mržnju koja izvire iz govora kolege Jovanovića, ali ćemo ispraviti barem onu temeljnu poruku da netko iz HDZ-a odnosno premijer Sanader da šalje poruku, kako je on to rekao, da se ne dira HDZ-ovce makar oni bili ogrezli u kriminalu. Nitko nije izuzet i takva poruka uopće ne postoji. To je prvo. Drugo, poruka koja se šalje javnosti je da nitko ne može bit izuzet od progona ako je počinio bilo kakvo kazneno djelo. I treća poruka, upravo ovim zakonom se stvaraju pretpostavke da bi se stvarno i u konačnici, na pravi način, policija othrvala svim nepravilnostima za koje imaju svoje ovlasti. U vaše vrijeme nažalost nije bilo nimalo želje da se to napravi. Ispolitizirali ste policiju do maksimuma stavljajući političkog aktivistu, vašeg kandidata za gradonačelnika. Dakle, potpuno ste politizirali u to vrijeme policiju, a ne samo policiju nažalost.
Drugi ispravak. Gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala, gospodine predsjedniče. Pa netočna je tvrdnja kolege Jovanovića da netko štiti HDZ-ovce, premijer ili bilo tko drugi. Vi ih štitite kolega Jovanović, jer izmišljenim aferama i optužbama dovodite do toga da vam više nitko ne vjeruje, to je jedno. Drugo, povijest je učiteljica života i sjetite se, 2001. godine svi načelnici, gradonačelnici za vrijeme ministra Lučina bili su optuženi za zloupotrebu položaja i sklapanje štetnih ugovora. Isti obrazac u svim gradovima, svim općina. Prema tome, tko koga tuži? Dakle, jasno da poslije toga nitko se nije ni ispričao, a ništa nije ni pronađeno. Prema tome, s vaše strane je bilo neutemeljenih optužbi.
Treći ispravak. Gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod koji je gospodin zastupnik iskazao, a to je da je dokazano da je novinar koji piše na sjednici antikorupcijskog vijeća dokazano je da je novinar koji piše o korupciji radi toga dobio otkaz. Ja moram reagirati kao potpredsjednica Nacionalnog vijeća, bila sam nazočna radi ozbiljnosti i vjerodostojnosti rada toga vijeća, novinari su izlagali svoje probleme, korupcijske rizike, pisanje o korupciji i subjektivni iskaz novinara je da je dobio otkaz zato što piše o korupciji. Nikakve dokazne radnje tamo nisu provođene, niti je utvrđeno pravi razlog zbog kojeg je otkaz dan. Otkazano jest, ali Nacionalno vijeće ne provodi dokazivanje i nije dokazano ništa.
Povreda Poslovnika, zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
209. Pa kolega Markovinović, gospodine potpredsjedniče, nije ispravljao krivi navod. Ne. Jer da je točan navod što ste vi rekli da su svi gradonačelnici bili istraživani i završili u … /Govornik je isključen. / …
Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolege zastupnici. Pa očito je da upravo danas zbog televizijskog prijenosa kolege zastupnici iz oporbe ciljano pokušavaju ispolitizirati policiju i pokazati i prikazati policiju kao poslušnike koji su podanici aktualne politike. … /Govornik je isključen pa ponovo uključen./ … To oni isključuju, normalno. Najmanje su govorili o ovom Zakonu o policijskim poslovima jer otprilike iz njihovih … /Govornik je isključen pa ponovo uključen./ … Mogu ja, imam vremena, molim da mi to produljite vrijeme. Očito da ih taj Zakon o policijskim poslovima uopće nije interesirao i da jednostavno njih ne interesira pitanje policijskih službenika, znači onih policajaca koji u principu su temelj policije i nose sve ostale poslove, nego im je zgodno bilo politizirati i to sad, eto najvjerojatnije oko ovog zadnjeg slučaja. No podsjetiti ću ih, nitko od njih se nije prisjetio, iako mislim da su svi bili pozvani kada je 101-ica slavila obljetnicu sada da ipak sve to tako nije. Da mnogi policajci rade po svojoj savjesti i podsjetiti ću vas sada da današnji potpredsjednik Sabora, a tadašnji ministar unutarnjih poslova '96. godine ipak nije postupio pod političkim pritiskom kada je trebalo spriječiti okupljanje na Trgu Bana Jelačića vezano uz 101-icu. Tako da, molim vas kad već pokušavate politizirati, onda budite korektni pa se sjetite da ipak to nije točno. No da i ja ne bi politizirao i nasjeo vašim provokacijama, ja ću zamoliti ovdje tajnika Ministarstva unutarnjih poslova jer mi je jasno da što se tiče intervencije sam ovaj prijedlog zakona ne možemo napraviti, ali sam zamoljen od Sindikata policije Hrvatske da vam prenesem pa da se pokuša to podzakonskim aktima koji će se donositi temeljem ovog zakona u tom smislu nešto promijeniti. Po mojoj procjeni ti prijedlozi nisu loši. Pa ja ću sada kratko i taksativno pokušati vezano uz to vam reći. Što se tiče članka 58. ovog zakona, a to je privremeno oduzimanje i čuvanje i prodaja predmeta koji policijski službenik privremeno oduzme, mislim da bi tu trebalo vidjeti da se možda podzakonskim aktom riješi taj problem čuvanja predmeta, oduzetih predmeta. Mislim da bi bolje rješenje bilo da policijski službenik mora hitno, neodgodivo i što žurnije dostaviti nadležnim državnim tijelima ili sudovima takve predmete jer je upitno i gdje ćete skladištiti, gdje ćete čuvati u policiji takve predmete, a i teret na kraju te osobe koja će biti zadužena da mora čuvati takve oduzete predmete. Mislim da bi to trebalo ipak prebaciti na ona tijela kojima će ti predmeti koristiti u daljnjoj istrazi. Zatim, što se tiče članka 81., gdje se u principu pobrajaju sredstva prisile. Mislim da bi bilo dobro vidjeti da i elektrošoker se uvrsti u ta sredstva. Mislim da to sredstvo, znači primjena elektrošokera u svladavanju opasnih prekršitelja može uz najmanje posljedica, pa čak i za one koji imaju ugrađene pacemakere biti, a može imati svoju svrhu daleko korisnije nego neko drugo sredstvo prisile, a velim uz ovo može biti uz najmanju štetu. Zatim, što se tiče, isto tako bi u članku 85. gdje se pobrajaju razlozi za uporabu sredstava za vezivanje, mislim da bi se tu moglo dodati i upravo to i za elektrošoker. Znači samo dodati još za vezivanje i primjenu elektrošokera jer ovi razlozi su po meni itekako korisni ovdje koji su pobrojani u samom zakonu. Što se tiče opet primjene motornih vozila u članku 89. koja mogu koristiti kao sredstva prisile prilikom osiguranja štićenih osoba, mislim da se ta sredstva mogu koristiti i prilikom rješavanja talačkih situacija. Mislim da to nije loše, da eventualno isto tako se u tom podzakonskom aktu definira. Što se tiče članka 91. koji kaže da uporaba vatrenog oružja prema osobama kojima se policajac može koristiti vatreno oružje prema osobama kojima se može izreći kazna zatvora najmanje 10 godina. Ne znam zašto baš 10 godina. Sindikat policije misli da bi to trebalo biti sukladno Zakonu o kaznenom postupku gdje se navodi da je 5 godina ta neka granica težeg kaznenog djela, odnosno najtežeg kaznenog djela i da onda u principu ili da se taksativno pobroji koja su to djela za koja smije policajac koristiti vatreno oružje. I na kraju bih vas molio, a mislim da je to vrlo važno, da konačno sadašnje ministarstvo sa sadašnjim ministrom donese u onom dijelu članka 104. gdje su ovlasti za donošenje propisa da donese konačno Pravilnik zaštite na radu policijskih službenika. Zašto? Postoji Zakon o zaštiti na radu, ali taj Zakon o zaštiti na radu upravo upućuje da sve ostale institucije, sva ostala resorna ministarstva, znači sve ostale djelatnosti pobliže predvide koja zaštitna sredstva se moraju koristiti radi sigurnosti osobe za pojedina radna mjesta. Mislim da to ne bi bilo štetno da se jednom pokuša, iako i zakonom obvezuje na neki način da se mora donijeti takav pravilnik o zaštiti na radu, zašto se ne bi donio taj pravilnik zaštite na radu policijskih službenika, koji bi normalno svu specifičnost ovih poslova pokušao vidjeti što to policajac mora koristiti na pojedinim poslovima u pojedinim situacijama i mislim da bi to pojedine nedoumice itekako moglo razriješiti kada se govori da mora nositi zaštitni prsluk ili ne znam što mora koristiti kada koristi se neka sredstva koja mogu ostaviti trajne posljedice po osobu koja to koristi, mislim na kemijska sredstva. Znači evo u tom dijelu ja vas molim to su neke od bitnih prijedloga sindikata policije Hrvatske. Mislim da ne ... što se tiče samog zakona, već da se to mogu sa podzakonskim propisom itekako poboljšati i urediti. Hvala vam lijepa.
Gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo danas se o ovome zakonu vodila žestoka rasprava, a najmanje se govorilo o tome zakonu. Cilj ovog zakona je poboljšati djelotvoran rad policije i zaštitu temeljnih prava i sloboda. Donošenjem ovog zakona čini se veliki pomak prema pravnoj sigurnosti građana, jer se ovlasti policije definiraju kroz zakon, a ne podzakonskim aktima kao što je to do sada bilo. Ovim zakonom detaljno se propisuje i definira policijske ovlasti i njihove primjene. Naime, od članka 13. do članka 81. detaljno je definirano 25 ovlasti i primjene ovlasti policijskih službenika. Člankom 81. do 101. propisano je 13 dopuštenih sredstava prisile od tjelesne pa do posebno oružja. Naime, ono na što bi obratio pozornost to je znači na članak 91., 92., 93. a to je način uporabe vatrenog oružja. Djelatnici Ministarstva unutarnjih poslova, naši policajci znamo svi da nisu zbog financijske situacije u samoj državi adekvatno opremljeni za određene intervencije kada se izlazi na sam teren, a znamo kada čovjek izađe na ulicu sa automatskom puškom koja nema kontrole prilikom ispaljivanja hitaca, da jednostavno može ubiti bilo koga na samoj ulici. Tako da bi policajcima kroz njihovu obuku trebalo dati daleko veće ovlasti ili pripremati ih da ponekada prvo pucaju, pa onda kažu "stoj" da zaštite sebi i građane oko samih sebe. Ono što se uz primjenu ovog zakona koji ćemo donijeti i pomlađivanja naših policajaca, znači sa dodatnom obukom, sa dodatnim opremanjem, jer mi možemo biti presretni i zadovoljni sa našom policijom kada se sjetimo da se većina naših policajaca koji dan danas još rade, da su jednostavno o policijskim poslovima naučili u rovovima dok su branili Domovinu. I uz primjenu ovoga zakona dodatno opremanje i obuku, mislim da ćemo imati djelotvornu policiju. I evo na kraju uz podršku ovome zakonu želim čestitati Dan državnosti svim pripadnicima Ministarstva unutarnjih poslova i svim pripadnicima Oružanih snaga, jer su oni najzaslužniji što ćemo sutra imati praznik Dan državnosti. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Razgovarati o Zakonu o policijskim poslovima i ovlastima treba imati na umu da je policija, da policija može biti instrument države, a mi bi htjeli da policija bude instrument pravne države. I tu razliku mi naglašavamo posebno iz kluba SDP-a. Naime, od strane predlagatelja širi se normativni optimizam, sugerirajući nama i građanima da će biti sve uredu ako se donese zakon. Međutim iz prakse pogotovo ove skorašnje, nedavne može se zaključiti da zakoni idu drumom, a politika i vlast šumom kada je u pitanju policija. Zašto? Pa kod zadnje promjene ministra policije i ravnatelja policije, ovdje u Hrvatskom saboru i jedan i drugi ministar, a kroz javnost i ravnatelj policije tražili su da im se da vrijeme kako bi mogli kadrovski konsolidirati policiju, kako bi mogli depolizirati policiju, profesionalizirati policiju, kako bi mogli urediti sustav napredovanja u policiji zavisno od toga da li poštuju zakon, a ne hijerarhija u smislu postupanja, kako bi mogli uspostaviti koordinaciju rada policije i službi i kako podići opću sigurnost građana. Dakle, policija jest ova državna sila, državna moć. I mi donosimo okvir zakonski, osiguravamo pravna i materijalna sredstva kako bi policija dobila tu moć, ali od te moći nema nikakve koristi ako je ona politizirana. Ako je najvažniji elemenat policijska poslušnost. Da je to tako upravo sam naveo što je ministar unutrašnjih poslova i već sada smijenjeni ravnatelj Hrvatske policije, tražio od nas ovdje i od hrvatske javnosti da mu se osigura kako bi uspješno mogao reći da je u policiji vladavina prava i pravna država smisao rada. U takvim okolnostima donositi zakon posebno set današnjih zakona gdje se istražne radnje u naravi povjeravaju policiji, gdje policija odlučuje i ima ogromno diskreciono pravo bez osiguranja nadzora i oslobađanja policije od političke ovisnosti nije pametno, to zaista nije u interesu Republike Hrvatske a posebno ne u interesu sigurnosti građana Hrvatske. Moguće je vrlo lako skliznuti iz kolosijeka pravne države kod ovakvog zakona a posebno kod ovakve prakse hrvatske Vlade. Ako se tome još doda da u članku 4. konačnog prijedloga zakona predviđeno je razmjerno postupanje ciljevima i potrebama a da se ti ciljevi, te potrebe, ta razmjernost nigdje ne standardizira onda to zaista otvara ogromne dileme odnosno one koji znaju da policija zna zloupotrijebiti svoje ovlasti a posebno ako joj namiguje izvršna vlast Vlada koja postavlja ravnatelja i ministra onda zaista nema nikakvog razloga da nakon smjene ravnatelja na ovaj način bez valjanog obrazloženja damo bianco povjerenje ovom zakonu, nema takvog razloga. Nema ni rezona, naprosto ne ulijeva povjerenje praksa na koju se mi ovdje pozivamo. Zbog toga smatram da bi bilo korisno da se s obzirom da Sabor ne vrši svoju ustavnu ulogu i ne nadzire a nema ni građanskog nadzora policije, bilo bi vrlo korisno da se otvori ponovo rasprava o sigurnosti kao sustavu koji bi morao djelovati autonomno od izvršne vlasti. To bi bilo u interesu građana, sigurnosti građana, to bi bilo u skladu sa standardima Europske unije i to bi sasvim sigurno osiguralo da Hrvatska lakše prevlada pristupne pregovore sa Europskom unijom i da se skine blokada sa pravosuđa u cjelini. S obzirom da za to nema političke volje ima puno razloga da se to može tvrditi, ima puno elemenata za to a jedan je i od u zakonu ugrađenih članaka, mislim da je članak 103. ili 104. gdje je osigurano da ministar i državni odvjetnik propisuju postupanje u izvidima policije. Mislim da je to bianco preširoka ovlast koja se prenosi na državnog odvjetnika i ministra unutrašnjih poslova. S obzirom da je puno toga rečeno ja mislim da sam obuhvatio sve ono što sam htio posebno naglasiti. Moglo bi se još tu govoriti kako je vrlo osmišljeno ovisnost postavljena kroz izbor i imenovanja od državnog odvjetnika do ravnatelja policije i ministra unutrašnjih poslova, Državnog sudbenog vijeća što sve ukazuje da je osmišljena ta ovisnost o izvršnoj vlasti i o političkoj volji. Zbog toga ovaj zakon po mojem sudu ne zaslužuje prolaz u Hrvatskom saboru. Hvala lijepa.
Hvala. Nema više prijavljenih. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima, drugo čitanje, P.Z. br. 329., predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Za donošenje ovog zakona također je potrebna većina glasova svih zastupnika, najmanje 77 prema članku 226. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o policijskim poslovima i ovlastima. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 81 glas za, 1 suzdržan i 23 protiv.