Presidenten vil gjøre oppmerksom på at noen av saksdokumentene ikke ligger på representantenes plasser ennå, men de vil komme. Før sakene på dagens kart tas opp til behandling, vil presidenten foreslå at formiddagsmøtet fortsetter utover den reglementsmessige tid til kl. 16. Er det noen innvendinger mot presidentens forslag? Det er det ikke. – Det anses da vedtatt. Kveldsmøte settes kl. 18.
Etter ønske fra finanskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 1 time og 15 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 15 minutter, Høyre 15 minutter, Fremskrittspartiet 10 minutter, Sosialistisk Venstreparti 10 minutter, Kristelig Folkeparti 10 minutter, Senterpartiet, Venstre og Kystpartiet 5 minutter hver. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt høve til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Bakgrunnen for forslaget om ny skattebetalingslov er å gjere tilgjengelegheita for brukarane betre ved at dei får til eit meir heilskapleg, systematisk og oversiktleg regelverk. Skatte- og avgiftsinntektene utgjer om lag 700 milliardar kr pr. år, og innkrevjingsreglane har derfor stor samfunnsmessig betydning. Fleire høyringsinstansar har uttrykt skepsis til denne nye skattebetalingsloven på ei rekkje punkt som eg vil komme inn på undervegs. Ei av dei innvendingane som er komne, er at lovstrukturen er unødvendig komplisert og tungvinn. Men vi har i den saka stilt spørsmål til departementet og fått ei vurdering tilbake der dei slår fast at dette etter departementet si oppfatning er den mest føremålstenlege måten å organisere lovstoffet på. Komiteen tek denne vurderinga til etterretning og ser ingen grunn til på nokon måte å endre lovstrukturen. Ei anna av dei innvendingane som er komne, er at loven legg til rette for statleggjering av den kommunale skatteinnkrevjinga. Men fleirtalet har her vist til at det er uttrykkeleg slått fast i § 2-1 første ledd at det er den kommunale skatteoppkrevjaren som skal krevje inn inntekts- og formuesskatt, trygdeavgift og arbeidsgjevaravgift. Det betyr at dersom Regjeringa på eit eller anna tidspunkt har planar om ei overføring av skatteinnkrevjarfunksjonen til statlege organ, krev dette ei lovendring, og då får vi ta den diskusjonen når det eventuelt oppstår. Når det gjeld arbeidsgjevarkontroll, har komiteen gjort ei presisering i § 5-13 som slår fast at slik kontroll skal kunne delegerast. Dette er gjort for å unngå mistydingar. I § 11-3 andre ledd er det ein regel om renteberekning som går ut på at skattytar i enkelte tilfelle ikkje får tilkjent renter frå det offentlege. Ein samla komite har her uttalt at denne regelen burde ha vore følgt opp med tilsvarande regel der kontantstraumen går motsett veg, der det altså er skattytar som skal innbetale skatt. Fleirtalet i komiteen står også bak eit forslag der ein ber Regjeringa komme tilbake til Stortinget med ei sak om dette i løpet av 2005. Når det gjeld skatteutvala, er det nok her komiteen har registrert det største engasjementet. Det har vore eit betydeleg engasjement frå ulike hald når det gjeld spørsmålet om skatteutvala sin vidare eksistens. Så langt Framstegspartiet og eg har registrert, er det ikkje først og fremst skattebetalarane som har vore opptekne av dette spørsmålet, men derimot interesseorganisasjonar for kommunane, lokalpolitikarar og også lokalt tilsette. Det er grunn til å tru at mykje av dette engasjementet kan komme av at enkelte er redde for at dette kan vere første skritt for ei statleggjering av den kommunale skatteoppkrevjarfunksjonen. Dette er ei frykt som Framstegspartiet har vanskeleg for å forstå. Komiteen har delt seg i tre når det gjeld skatteutvala. Arbeidarpartiet, SV, Senterpartiet og Kystpartiet ønskjer at den ordninga vi har i dag, med eit skatteutval for kvar kommune, skal fortsetje. Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre ønskjer alt i alt ei avvikling av skatteutvala. Framstegspartiet har gått inn for ei tredje løysing, nemleg at vi får ein reduksjon av skatteutvala, slik at kvart utval dekkjer det same geografiske området som likningskontora gjer. Det vil bety ein reduksjon til 99 skatteutval. Etter ein slik modell skal skatteutvala framleis knytast opp mot skatteinnkrevjing. Dei skal ikkje knytast opp mot likningskontora på nokon måte. Det vil framleis vere den kommunale skatteoppkrevjaren som skal innstille til skatteutvala, og det er også naturleg at kommunane yter nødvendig sekretariatsfunksjon for skatteutvala, f.eks. ved at den største kommunen som det enkelte skatteutvalet dekkjer, då har sekretariatsfunksjon. Grunngjevinga for dette forslaget er at vi på denne måten kan få fleire saker og oftare møte i det enkelte skatteutvalet, spesielt då i dei skatteutvala som skal dekkje dei minste kommunane. Dette bør medføre at ein får eit større erfaringsgrunnlag i det enkelte skatteutvalet, og at ein dermed også oppnår betre rettstryggleik for den enkelte skattytaren. Ved å oppretthalde skatteutvalsfunksjonen vil det heller ikkje vere behov for å innføre noka klageordning, slik det er foreslått dersom skatteutvala blir avvikla. Sidan regjeringspartia har signalisert at dei subsidiært vil støtte forslaget om 99 skatteutval, vil dette forslaget få fleirtal. Dette var ein grov gjennomgang av hovudpunkta i saka. Det er også ein del andre mindretalsforslag og enkelte andre merknader som eg reknar med at dei andre partia som står bak dei, vil ta opp sjølve. Til slutt vil eg ta opp det forslaget som Framstegspartiet har i innstillinga.
Representanten Gjermund Hagesæter har tatt opp det forslaget han refererte til.
Det vi behandler i dag, er, som saksordføreren sa, en lov der vi samler flere lover om innkreving av skatter og avgifter, slik at vi nå får en samlet lov. Arbeiderpartiet er helt enig i dette. Vi synes at det er bra, og jeg støtter mye av det saksordføreren ellers sa om loven. Det vi skal ha for øye, er tilgjengeligheten for brukerne gjennom et helhetlig, systematisk og oversiktlig regelverk. Det er det viktigste. Også i de høringene som vi har hatt, synes det å være en gjennomgangsmelodi. Neste skritt blir nå å få samlet alle forskriftene om betaling og innkreving av skatter og avgifter i én forskrift, slik at også det blir systematisert i forhold til selve loven, slik Regjeringen skisserer i proposisjonen. Det ønsker vi også velkommen. Det er imidlertid på to punkter jeg på vegne av Arbeiderpartiet vil uttrykke et ulikt syn. Det første gjelder det som Regjeringen sier om kemnerens framtid. Vi forandrer jo ikke loven her i innstillingen og sier at kemnerne nå skal bli statlige. Det gjør vi ikke. Så jeg vil kanskje si at man foregriper begivenhetenes gang litt. Men når det gjelder Arbeiderpartiets standpunkt til kemnerens plassering i framtiden, enten det er i kommune eller stat, har vi følgende å si: Det kommunale skatteinnkrevende klarerer og innkrever nå oppunder 100 pst. av all utliknet ligning. Det gjør kemneren i dag. Små kommuner har like god innkreving, viser det seg, som de større kommunene. En eventuell statliggjøring og sentralisering av skatteinnkrevingen vil kunne føre til en dårligere tilgjengelighet for de offentlige tjenester i lokalmiljøene, og det vil vi reagere på. Vi synes videre at det er et poeng at kommunalt ansvar for skatteinnkreving gir et grunnlag for folkevalgt innsyn og kontroll bl.a. gjennom de etablerte skatteutvalgene som vi har i dag. Vi tror det er veldig viktig med folkelige innslag i lokalmiljøene. Regjeringen foreslår ikke en statliggjøring av kemnere, det er ikke det vi reagerer på. Men vi mener at det må legges flere større analyser og utredninger til grunn før man eventuelt går til det skritt å innføre en slik ordning. Vårt standpunkt er helt klart, at ordningen skal være som den er i dag. Når det gjelder det neste punktet: Vi har en ulik oppfatning, det er jo helt klart, og der har vi et forslag om skatteutvalgenes framtid. Skattebetalingen berører alle voksne innbyggere og alle norske bedrifter i dag. Den utgjør, som det skrives i saken, om lag 700 milliarder kr inn til staten i innkreving av skatter og avgifter, og er derfor av meget stor samfunnsmessig betydning. Da er det viktig at skatteutvalget er under folkevalgt innsyn og kontroll på alle nivåer i skattebetalingsprosessene. Vi tror dette er veldig viktig for å få et forhold til skatten og hva det dreier seg om. Skatteutvalget må representere et ubyråkratisk korrektiv og en innsynskanal i det forvaltnings- og teknokratdominerte skattebetalingssystemet vårt. Vi tror det er viktig at de folkevalgte er på banen i forhold til ligningssystemene våre – også i forhold til innbetalingssystemet. De lokale skatteutvalgene utgjør en demokratisk sikkerhetsventil ved tvangsinnkreving av skatt ved at det i unntakstilfeller kan foretas en rimelighetsvurdering omkring betaling av kravet. Det tror vi er viktig. Vi mener – ut fra den begrunnelsen jeg har kommet med – at skatteutvalgene må opprettholdes i alle kommunene. Argumentet for det er bl.a. ønsket om folkevalgt innsyn. Men vi innser at det er et flertall som går inn for at det skal opprettes 99 skatteutvalg, ikke 435, som i dag. Vi går ikke inn for det. Vi vil ha dagens ordning, og jeg har begrunnet hvorfor Arbeiderpartiet vil ha skatteutvalgene som de er i dag. Jeg tar opp forslaget om det, som vi har sammen med SV, Senterpartiet og Kystpartiet.
Representanten Tore Nordtun har tatt opp det forslaget han refererte til.
Saksordfører og representanten Nordtun har redegjort godt for saken. Det er slik at Regjeringen får tilslutning fra det store flertallet i komiteen for størstedelen av en ny skattebetalingslov, der hovedformålet er å øke tilgjengeligheten for brukerne gjennom et helhetlig, systematisk og oversiktlig regelverk. Helt bra blir dette først når de over hundre forskriftene på området kan reduseres til noen få – eller helst én. Jeg vil bare ønske Regjeringen lykke til med det arbeidet. Jeg skal konsentrere meg om uenigheten som i hovedsak går på om man skal ha eller ikke skal opprettholde de kommunale skatteutvalgene. Regjeringen har foreslått å avvikle dem. Det har skapt uro i Kommune-Norge. Jeg tror at det egentlig ikke er avviklingen av de kommunale skatteutvalgene som har gitt størst uro, men en frykt for at skatteoppkrevingen skal bli statlig, og at det å fjerne skatteutvalgene kan bli sett på som en snikinnføring av statlig skatteoppkreving. Men det er ikke dette som er tema for denne lovrevisjonen. Det foreslås ingen endringer i oppgavefordelingen mellom innkrevingsmyndighetene. Lovutkastet slår utrykkelig fast at det fortsatt skal være kommunal skatteoppkreving av formues- og inntektsskatt og av trygdeavgift og arbeidsgiveravgift. Finansdepartementet har riktignok bedt Skattedirektoratet arbeide videre med to modeller for skatteoppkreving – én med statliggjøring av skatteoppkreverfunksjonen og én med fortsatt kommunal skatteoppkreving. En eventuell statliggjøring krever altså ny lovbehandling. Flere partier har imidlertid benyttet sjansen til å understreke deres primære syn, om at skatteoppkrevingen fortsatt skal være en kommunal oppgave. Det har ikke regjeringspartiene gjort. Vi vil avvente Regjeringens vurdering. Det er vel ingen hemmelighet at mange av de borgerlige representantene mener at Finansdepartementet skal komme opp med meget gode og nye grunner for å foreslå statliggjøring, men de skal få en sjanse. Det er likevel ikke dette vi diskuterer i dag. I dag er det de kommunale skatteutvalgene vi diskuterer. Flertallet vil beholde skatteutvalgene ut fra et ønske om kommunalt innsyn og kontroll i skattelempingssaker, altså saker om nedsettelse eller bortfall av skattekrav opptil 200 000 kr. Jeg kan ikke hevde at dette ikke kan være en viktig begrunnelse for å beholde skatteutvalgene. For regjeringspartiene har imidlertid hensynet til rettssikkerhet og likebehandling veid tyngst. Vi skal huske på at det er folkevalgt tilsyn og kontroll allerede i dag ved at vi fremdeles har de folkevalgte ligningsnemndene. Når det gjelder folkevalgt innsyn og kontroll i saker om skattelemping, er det ikke hensynet til de folkevalgte som bør veie tyngst, men hensynet til skattebetalerne. Vi skal huske på at mange saker som i dag behandles av skatteutvalgene, i fremtiden vil behandles etter gjeldsordningslovens regler. Det vil føre til at det blir færre saker for skatteutvalgene. I mange kommuner er det allerede i dag få saker og få møter, og det tar lang tid å få saken avgjort. Siden vedtakene berører folk i en vanskelig livssituasjon, kan lang saksbehandlingstid oppfattes som ekstra belastende. For det andre vil heller ikke vedtak i skatteutvalgene ha en begrunnelse, og de kan ikke påklages slik det er i dag. Forvaltningslovens regler skal etter Regjeringens forslag innføres når det gjelder skatteinnkrevingen, men de vil altså ikke gjelde for utvalgets arbeid, hvis flertallet får sin vilje. Regjeringspartiene har i tillegg til forslaget om klageadgang som foreligger fra Regjeringen, om lemping av rimelighetshensyn, også foreslått klageadgang på lempingsvedtak av hensyn til det offentlige, dvs. vedtak der et skatte- eller avgiftsvedtak kan settes ned eller utsettes hvis det antas å gi bedre dekning enn innfordring. Regjeringspartiene ønsker altså en utvidet klageadgang. Flertallet, som ønsker å opprettholde skatteutvalgene, fratar etter regjeringspartienes syn på denne måten skatte- og avgiftsbetalerne muligheten for å få sine vedtak begrunnet, og man fratas også muligheten for klage, noe man ellers mener er helt vesentlige rettssikkerhetsgarantier. Sivilombudsmannen har også i et brev til Skattedirektoratet nylig gitt uttrykk for kritiske synspunkter på skatteutvalgenes saksbehandling og realitetsavgjørelse, bl.a. fordi de ikke begrunner sine standpunkter. Jeg er litt redd for at flertallet har sett seg blind på Kommune-Norges redsel for statliggjøring av skatteoppkreverfunksjonen og dermed ikke sett på muligheten for å bedre rettssikkerheten, likebehandlingen og kortere saksbehandlingstid for borgerne. Det er trist at en redsel, som er ubegrunnet, går ut over skattebetalerne på denne måten. Jeg er kanskje mest forbauset over at Fremskrittspartiet, som ellers er så opptatt av skattebetalernes rettssikkerhet, ikke har sett dette. Men til Fremskrittspartiet: Det er ennå ikke for sent å snu. Regjeringspartiene har vel ikke det helt store håpet om at flertallet eller Fremskrittspartiet skal snu etter debatten i denne saken. Vi har derfor signalisert at vi stemmer subsidiært for Fremskrittspartiets forslag om å redusere antall skatteutvalg, slik at de vil dekke samme geografiske område som ligningskontorene. Det gir altså 99 utvalg. Det vil sikre et noe større erfaringsgrunnlag enn med ett i hver kommune. Jeg håper derfor at avstemningen kan legges opp slik at det blir mulig. Så til slutt: Regjeringspartiene har ikke noe behov for og synes heller ikke det er nødvendig å fremme forslag om at Regjeringen skal vurdere om renteberegningen bør unnlates hvis den forsinkede innkrevingen eller innbetalingen skyldes forhold som skatte- og avgiftsmyndighetene er nærmest til å bære. Slikt regner vi med at Regjeringen vurderer uten å bli pålagt det fra Stortinget, og stemmer derfor mot forslaget. Helt til slutt vil jeg oppfordre de partiene som går inn for fortsatt å beholde skatteutvalgene, å vurdere om det er den beste måten å sikre rettssikkerhet og likebehandling for skattebetalerne på.
Presidenten har notert ønsket om å kunne stemme subsidiært for Fremskrittspartiets forslag.
Som fleire representantar har vore inne på, har det vore eit stort engasjement rundt skattebetalingslova frå landets kommunar og frå arbeidstakarorganisasjonane i kommunesektoren. For som Heidi Larssen for så vidt var inne på, er det ein underliggjande debatt som på mange måtar har skapt premissane for diskusjonen om lovforslaget, nemleg spørsmålet om framtida til den kommunale skatteinnkrevjinga. SV er glad for at ein samla finanskomite no slår fast at det ikkje er aktuelt å statleggjere skatteinnkrevjinga. Samtidig forstår vi at forslaget, slik det vart fremma frå Regjeringa, har skapt bekymring i mange kommunar. På ei rekkje stader i lovteksten er formuleringane som viser til kommunalt ansvar, svekte. Vi er overraska over at Regjeringa gjer dette når ho sjølv ber om å bli trudd på at ein ikkje ynskjer å leggje til rette for statleggjering. Dei forslaga som SV fremjar i innstillinga, og vår stemmegiving elles, er meinte å rette opp dette og fjerne alle grunnar til tvil rundt intensjonane bak forslaget til skattebetalingslov. Det er på denne bakgrunnen at SV går imot å fjerne § 5 i embetsverklova, og vi vil presisere at det er den kommunale skatteoppkrevjaren som skal omtalast i forslaget til § 2-1 i den nye lova. Det mest kontroversielle i Regjeringa sitt lovforslag er forslaget om å fjerne skatteutvala. Det er eit forslag SV er svært ueinig i. Dei kommunale skatteutvala representerer ein tryggleiksventil for innbyggjarane og eit nødvendig folkevalt innslag i eit system som elles kan framstå som byråkratisk og ugjennomtrengeleg for menneske som kjem opp i betalingsproblem. Det er ikkje tilfeldig at både Advokatforeininga og Skattebetalarforeininga har gått inn for å halde oppe utvala. Vi registrerer at dei skatteskeptiske borgarlege partia òg er skeptiske til ei ordning som sikrar at menneske som ikkje klarer å handtere sine skattekrav, kan møtast med skjøn og med menneskelegheit. Den nærheita som dei kommunale skatteutvala representerer, gjer det nemleg mogleg med ei individuell oppfølging. SV meiner difor at skatteutvala framleis bør vera kommunale, og støttar ikkje den ordninga som Framstegspartiet har foreslått, med eit utval for kvart likningskontor. Ei slik løysing, som vi no forstår får fleirtal med subsidiær støtte frå regjeringspartia i dag, er likevel betre enn om utvala hadde blitt fjerna heilt, slik Regjeringa sitt opphavlege forslag var. Med det vil eg ta opp det forslaget i innstillinga som SV har saman med Senterpartiet og Kystpartiet, og det forslaget vi har saman med Senterpartiet.
Representanten Heidi Grande Røys har tatt opp de forslag hun refererte til.
Som mange talere før meg har sagt i dag, har vi ut fra denne proposisjonen behandlet ulike sider ved skatteoppkrevingen. Forslaget til ny skattebetalingslov vil erstatte dagens skattebetalingslov samt en rekke tilsvarende regler. Samlingen av reglene handler om betaling, forfall, renter, foreldelse og ansvar for skatte- og avgiftskrav, og det vil gi et enklere og mer enhetlig regelverk for de ulike skatte- og avgiftskravene. Selv om mange av endringene i proposisjonen har vært relativt greie, er det ikke til å komme forbi at det har vært noe bekymring knyttet til et par forhold. Ute i kommunene er det et sterkt ønske om at skatteoppkrevingen skal være, og forbli, kommunal. Det er et syn jeg deler. Erfaringene med kommunal skatteinnkreving er svært gode. Det gir god løsningsgrad. Det tas hensyn til innbyggernes rettssikkerhet og skatteinnkrevingens brukervennlighet. Kommunal skatteinnkreving ivaretar også lokaldemokratiet gjennom folkevalgt innsyn. I og med at det i denne proposisjonen er foreslått å avvikle de kommunale skatteutvalgene, har enkelte vært redd for at dette var et skritt på veien for å gjøre skatteoppkrevingen statlig og sentralisert. Jeg er derfor glad for at det ikke har vært Regjeringens intensjon, og at et flertall i komiteen er enige om at skatteoppkrevingen fortsatt skal være kommunal. Det presiseres at ved en eventuell endring senere av dette kreves det et eget lovvedtak. Det er en ganske sterk og tydelig merknad og et tydelig signal komiteen gir på dette punktet. Et annet spørsmål er selvsagt selve vurderingen av om det skal være kommunale skatteutvalg eller ikke. Regjeringens syn har vært at de hensyn som skal tas i de kommunale skatteutvalgene, vil bli dekket om forvaltningslovens regler gis anvendelse på skattebetalingsloven. Dette mener man bl.a. ut fra at vedtakene skal begrunnes, og at det gis klageadgang. Når et flertall i komiteen ikke ønsker å avvikle skatteutvalgene, er jeg tilfreds med at vi gjennom subsidiær stemmegivning kan støtte et forslag om at skatteutvalgene beholdes. Forslaget innebærer en reduksjon i antall skatteutvalg, og det kan også medføre at skatteutvalgene opparbeider seg en enda større kompetanse ved at de får flere saker. En vil da få både folkevalgt kontroll og kompetanse inn i de nye skatteutvalgene. Jeg har lyst til å presisere at skatteutvalgene skal være lokale utvalg. Det er altså ikke slik at om det skulle bli en ytterligere reduksjon i antall ligningskontor, skal antall skatteutvalg reduseres tilsvarende helt automatisk. Nei, det må legges fram ny sak for Stortinget. Poenget er at dette skal være lokalt forankrede utvalg. Jo færre utvalg, jo mer sentralisering blir det. Jeg vil også presisere det som saksordføreren sa i sitt innlegg, at det i dette ligger at sekretariatsfunksjonen skal legges til ett av skatteoppkreverkontorene, gjerne i den største kommunen. Grunnen til det er at i motsatt fall vil en få en sammenblanding av fastsettingsfunksjonen og innkrevingsfunksjonen. Av den grunn ble også sekretariatsfunksjonen for skatteutvalg flyttet fra ligningskontorene for ca. ti år siden. Skatteutvalgene har og skal også videre ha en egen funksjon i og med at de også behandler skyldnerens økonomiske og helsemessige situasjon.
Jeg vil begrense innlegget til ett tema, og det temaet er de kommunale skatteutvalgenes framtid, inkludert kommunal skatteoppkrevings framtid. Komiteen har fått mange henvendelser i denne saken. Det er flest fra dem som frykter at Regjeringens forslag om å legge ned de kommunale skatteutvalgene er første ledd i en strategi for å statliggjøre den skatteoppkrevingen som i dag foretas av kommunene. Det er ikke rart at slike mistanker dukker opp. Regjeringen har ikke maktet å legge til side Skattedirektoratets forslag om statlig overtakelse, til tross for en høringsrunde der argumentene mot forslaget er overveldende. Regjeringspartiene lar den omfattende prosessen i denne saken rulle videre. Dette er sløsing med offentlige ressurser. Det er utvilsomt at den kommunale innkrevingen er langt mer effektiv enn den statlige, og at dette i stor grad skyldes lokalkunnskap og det skjønn som utøves – også i de lokale skatteutvalgene. Det er positivt at det er et stort flertall for å beholde kommunale skatteutvalg. Det må respekteres i neste omgang. Det er negativt at det finnes et snaut flertall som nå bestemmer at kommunene skal pålegges å samarbeide om skatteutvalgene, slik at det blir ett skatteutvalg for hvert likningskontor. Dette er en bastardløsning, på det viset at dagens skatteutvalg ikke har noe med likningskontorene å gjøre. Det skal de heller ikke ha i framtiden, etter det flertallet sier. Skatteutvalgene har i dag kommunekassereren som sin saksbehandler. Det legges ikke opp til å endre det, men det skal pålegges hvem av kommunekassererne som skal ha denne oppgaven. At kompetansen skal bli større ved at en får større kontor der en oftere har møter, tror i hvert fall ikke jeg noe på. Kompetansen finnes. Det er derfor det fungerer så godt som det gjør, og det er derfor det respekteres av vanlige innbyggere. Vi har i dag mange eksempler på interkommunalt samarbeid om skatteoppkreving og saksgang knyttet til skatteutvalgene. Det vil bli verre å finne de gode, praktiske løsningene når det pålegges et samarbeid innenfor geografiske grenser der dette kanskje ikke har vært prøvd tidligere. Senterpartiet går inn for å beholde dagens ordning med kommunale skatteutvalg. Dagens skatteutvalg sikrer at et folkevalgt organ har innsyn i og innflytelse på forvaltningens arbeidsområde. Skatteutvalg i hver kommune gir en mulighet for skatteyterne til å få en rask, ubyråkratisk og ikke ydmykende behandling når en er kommet i en umulig situasjon, økonomisk eller helsemessig. Dagens ordning fungerer svært bra. Den er til fordel for skatteyterne – til fordel for den vanlige innbygger. Skatt blir innkrevd 100 pst. Folk behandles likt. Lokalt skjønn der dét trengs for å unngå konflikter, spiller i høg grad inn og bidrar til å styrke respekten for skatteinnkrevingen og for skattemoralen generelt. Jeg er særlig forundret over Høyre i denne saken. Statsråd Erna Solberg bruker enhver anledning til å snakke om viktigheten av et sterkt lokaldemokrati. Så velges det i denne saken en løsning som åpenbart er mye dårligere enn dagens løsning, både når det gjelder demokratihensyn og hensynet til skattebetaleren, og den vil ikke minst føre til økt byråkrati. Det er ikke rart om en frykter at neste forslag blir et forslag om statlig overtakelse av hele skatteinnkrevingen, stikk i strid med det som ønskes lokalt. Jeg vil ta opp forslagene som Senterpartiet og Kystpartiet er sammen om i innstillingen.
Representanten Morten Lund har tatt opp de forslagene han refererte til.
Eg vil som ein del andre som har teke ordet i denne saka, berre konsentrera meg om det som synest å vera det mest omdiskuterte i dei lovendringane vi skal gjera: forslaget om å leggja ned dei kommunale skatteutvala. Eg registrerer at forslaget blir tolka som at det er det første steget til å gjera skatteinnkrevjinga statleg. Då har eg berre lyst til å seia at vi i Venstre framleis vil at skatteinnkrevjinga skal skje lokalt, i regi av kommunane. Vi ønskjer ikkje å overføra dette ansvaret til staten. Derfor blir eg litt forundra når forslaget om å leggja ned dei kommunale skatteutvala blir tolka som at det er det første steget mot å gjera skatteinnkrevjinga statleg. For oss i Venstre er det ikkje det det har vore snakk om. For Venstre handlar dette først og fremst om å sikra den enkelte borgar ei rettferdig og rett avgjerd, når borgaren t.d. ønskjer å få redusert eller få sleppa eit skattekrav. Då må utgangspunktet vera ei rask avgjerd, og ei avgjerd der ein gjer enkeltvedtak. Når forvaltingslova blir brukt, skal ein òg grunngi vedtaket. Ein har rett til å klaga på vedtaket. Det har ein for så vidt òg i dag, med dei lokale skatteutvala og kanskje formannskapet som klageorgan. Dei forslaga som ligg føre frå Regjeringa, vil faktisk styrkja borgarane sine rettar. Eg har sjølv vore medlem av dei lokale skatteutvala i heimkommunen min – for over åtte år sidan. I min heimkommune var det ikkje mange saker pr. år som var oppe til behandling. For den som då søkte om å få ettergitt skatt, for den som var oppe i ein vanskeleg livssituasjon, var saksbehandlingstida enormt lang. Mange av dei sakene som blir behandla i dag, vil òg i framtida bli behandla etter gjeldsordningslova sine reglar, slik det var med dei sakene som eg var med og behandla den gongen. Det betyr at det blir endå færre saker og endå lengre saksbehandlingstid i dei lokale skatteutvala. For oss i Venstre er det hovudgrunngivinga for å leggja ned skatteutvala. Men hovudgrunngivinga er først og fremst at ein får inn forvaltingslova, at ein får klagerett, og at ein får eit grunngitt vedtak. Som representanten Heidi Larssen har sagt, støttar regjeringspartia Framstegspartiet sitt forslag subsidiært. Eg synest at Framstegspartiet grunngav godt i merknadene kvifor dei ønskte å endra dette med skatteutvala. Men konklusjonen var ikkje heilt i tråd med grunngivinga, synest eg. Dei peikte på både dette med eit snevert erfaringsgrunnlag og ei usakleg forskjellsbehandling og det å gi desse skatteutvala eit større erfaringsgrunnlag. No får vi sjå og prøva ut korleis det går når vi får større skatteutval, med breiare kompetanse, for å sikra den enkelte borgar. Men eg er litt skuffa over at vi her set dei tilsette, byråkratiet, opp mot den enkelte borgar sine rettar. Så har eg lyst til å seia at dette forslaget – Venstre ønskjer jo å vera lokaldemokratiet sin sterke forkjempar – handlar ikkje om å svekkja lokaldemokratiet, som representanten Morten Lund var inne på. For oss handlar det faktisk om å styrkja den enkelte borgar sine rettar, og det er borgarar som stort sett kjem opp i ein vanskeleg livssituasjon.
Dagens regelverk er omfattende, uoversiktlig og til dels svært komplisert. Det er vanskelig å finne frem for skattebetalerne. Reglene er spredt i mange ulike lover og i mer enn 100 forskrifter, fastsatt i medhold av disse lovene. Reglene er sortert etter kravstype og ikke sett i sammenheng. Jeg er derfor svært tilfreds med at finanskomiteen i all hovedsak slutter seg til lovforslaget om ny skattebetalingslov. Tiden var overmoden for en slik revisjon som nå er foretatt, og som har fått Stortingets tilslutning. Det er hensynet til skatte- og avgiftsbetalerne og næringslivet som har vært det viktigste ved utarbeidelsen av forslaget. Privatpersoner betaler en rekke ulike skatte- og avgiftskrav, f.eks. formues- og inntektsskatt, arveavgift, dokumentavgift og årsavgift for bil. Næringsdrivende betaler dels skatter og avgifter selv, og dels krever de opp skatter og avgifter på vegne av kreditorene, f.eks. gjennom forskuddsordningen for merverdiavgiftsreglene. Begge disse gruppene kan nå finne innkrevingsreglene for alle kravene i én lov. Debatten – og jeg skjønner at det også gjelder behandlingen i finanskomiteen – har vært preget av en diskusjon om mulig overføring av skatteinnkrevingsansvaret til staten. Det er ikke lagt til rette for en slik debatt i denne saken. Regjeringen har ikke tatt noe standpunkt. Grunnen til at saken er reist – og det vil jeg nevne særlig med henvisning til representanter i denne sal – er at Stortingets kontroll- og konstitusjonskomite for vel tre år siden reiste ganske betydelig kritikk mot forvaltningen av skatteinnkrevingen, med utgangspunkt i at det var stor ulikebehandling av bedrifter, avhengig av hvilken kommune man befant seg i. Enkelte kommuner har endog fattet vedtak om at det ikke skal være arbeidsgiveravgiftskontroll. Den ulikebehandlingen av bedrifter har vært utgangspunktet for den utredningen. Vi har ikke konkludert, men derimot nedsatt et utvalg. Et flertall anbefaler statliggjøring. Vi har ikke fulgt det opp på annen måte enn å si at vi ber om en utredning der man også ser på alternativer for å kunne oppfylle Stortingets ønske om likebehandling av bedrifter, uavhengig av hvor de er i landet. Det finnes flere metoder for å gjøre det enn å statliggjøre det hele. Men den debatten har vi altså ikke tatt opp i denne sammenhengen. Det er ingen ting i denne saken som forutskikker noen konklusjon i det spørsmålet. Flertallet i finanskomiteen går imot Regjeringens forslag om å avvikle skatteutvalgene. Etter Regjeringens oppfatning hadde en slik avvikling sikret skattebetalernes rettssikkerhet og likebehandling på en bedre måte enn dagens praksis. Flertallet i komiteen slutter seg til en løsning der skatteutvalgene beholdes, men reduseres til ett pr. likningskontor. Jeg tar dette til etterretning. Denne løsningen er bedre enn dagens ordning. Jeg viser til at også komiteen har sett behovet for en reform på dette området. Færre skatteutvalg gir bedre forutsetning for rask saksbehandling og en kompetanse som vil føre til mer likebehandling. I innstillingen blir Regjeringen også bedt om å vurdere et unntak fra beregning av forsinkelsesrente dersom forsinkelsen skyldes forhold som skatte- eller avgiftsmyndighetene er nærmest til å bære ansvaret for. Det er bedt om at denne vurderingen blir lagt frem for Stortinget innen utgangen av inneværende år. Det skal Regjeringen selvfølgelig følge opp.
De som heretter får ordet, får en taletid på inntil 3 minutter.
I går diskuterte vi Makt- og demokratiutredningen. Den reiser viktige spørsmål knyttet til forholdet mellom staten og kommunene. Maktutredningen tar også for seg folkevalgt lokal styring, nærheten til beslutninger og den legitimitet lokal folkevalgt styring har, f.eks. i forhold til aksjonsdemokratiet. Nå tror ikke jeg at folk kommer til å gå i fakkeltog for å beholde de lokale skatteutvalgene, men folk flest ville nok ha merket det godt om de ble borte, og ikke minst ville de ha merket det om skatteinnkrevingen ble statlig. Kommunene trenger faglige miljøer, og skatteinnkrevingen gir et godt bidrag til dette. Tidligere statsminister Syse sa flere ganger, ved mange forskjellige anledninger, at det som er i orden, trenger en ikke reparere. Dette uttrykket kan også brukes om forholdet mellom kommunene og staten når det gjelder skatteinnkreving. Kommunene får inn nærmere 100 pst. av skatten. Da må en kunne si at det er i orden. Det trenger en ikke reparere. Jeg er likevel enig med statsråden i at ulikebehandling av bedrifter og enkeltpersoner må unngås. Men om det blir bedre ved å frata kommunene skatteinnkrevingen og legge ned skatteutvalgene, er jeg faktisk i ganske stor tvil om. Etter min vurdering fyller skatteutvalgene en viktig funksjon i skattebetalingssystemet. Det er en velprøvd og veletablert ordning, nedfelt i våre demokratiske styringsprinsipper. Den sikrer at et folkevalgt organ har innflytelse og innsyn i forvaltningens arbeidsområder, og bidrar til at skattyterne får tillit til at vedtakene er fattet på rettferdig grunnlag. Etter Arbeiderpartiets mening vil skattyternes stilling bli svekket dersom ettergivelse på billighetsgrunnlag ikke lenger skal vurderes eller avgjøres av et folkevalgt organ. Jeg mener at skatteutvalgene representerer et ganske godt ubyråkratisk korrektiv og en god innsynskanal i det teknokratdominerte skattebetalingssystemet. Jeg har også merket meg at til og med Skattebetalerforeningen har uttalt følgende: «Skattebetalerforeningen ønsker fortsatt en ordning der det hensyntas godt gammeldags bondevett, slik tanken er med Skatteutvalgene. Det bør beholdes folkevalgt innsyn og innflytelse i skattebetalingen.» Den oppfatningen deler jeg, og derfor: Å gå fra 435 skatteutvalg til 99 er i hvert fall bedre enn å gå fra 435 til 0. Vi får se hvordan avstemningen til slutt blir her.
Spørsmålet om kommunal eller statleg skatteinnkrevjing har vore eit tema òg i denne debatten, sjølv om det er litt på sida av det som lovproposisjonen omfattar. Bakgrunnen for det er nettopp at vi som har vore med ei stund, har opplevd ein årelang dragkamp om den framtidige plasseringa av skatteinnkrevjinga. Det siste er at det var eit utval som utgreidde dette og sende saka ut på høyring. Høyringsrunden gav etter mitt syn nokså klar attendemelding til departementet. Av totalt 314 kommunar som gav høyringsfråsegn, sa 308 at skatteoppkrevjinga framleis må vere ei kommunal oppgåve. Andre fråsegner støtta òg dette. Men trass i dette seier departementet – m.a. i dokumentet «Endelige styringssignaler 2005», som Skattefogden i Oslo og Akershus sende til skatteoppkrevjarane i fylket den 21. februar – følgjande: «Høringsuttalelsene til skatteoppkreverutvalgets rapport NOU 2004:12 «Bedre skatteinnkreving» har ikke gitt tilstrekkelig beslutningsgrunnlag.» Skattedirektoratet sette derfor i gang nye utgreiingar på nye grunnlag og på nye premissar. Derfor blir det ein situasjon der ein er litt på tå hev heile tida for at staten på ein eller annan måte skal vinne kampen om å overføre skatteinnkrevjinga til staten. Så over til det med skatteutval. Eg la merke til at både representanten Heidi Larssen og finansministeren her argumenterte med rettstryggleiken. Da har eg lyst til å referere frå kva Den Norske Advokatforeningen seier om akkurat dette punktet, for dei har òg vore opptekne av rettstryggleiken. Dei seier følgjande: «Et kommunalt ansvar for skatteinnkrevingen gir grunnlag for folkevalgt innsyn og kontroll – blant annet gjennom godt etablerte skatteutvalg. Eventuell statliggjøring og sentralisering vil medføre et «ugjennomsiktig» system med store, statlige sektorkontorer – og reduserte muligheter for folkevalgt innsyn. Dette er også en side av rettssikkerhet. De kommunale folkevalgte skatteutvalg utgjør en «sikkerhetsventil» som hindrer at enkeltpersoner og bedrifter i en vanskelig situasjon ikke blir utsatt for urimelig kreditorpågang. En statliggjøring vil innebære opphevelse av denne viktige sikkerhetsventil.» Eg synest vi må slå fast at eit folkevalt organs innsyn og avgjerslemyndigheit tvert imot er med på å styrkje rettstryggleiken. Vi må ikkje bruke det som eit argument for å leggje det ned.
Jeg har et spørsmål til finansministeren. Det har vært en høringsrunde der det nærmest har vært enstemmighet om at skatteinnkrevingen i framtiden skal være kommunal, og kommunene representerer også i høyeste grad skattebetalerne. Men det er også andre som har sagt det samme. Så har vi nå hatt en debatt i Stortinget der alle partier, unntatt Høyre, har sagt: Vi har bestemt oss, vi vil at det skal være kommunal skatteinnkreving også i framtiden. Når det sies slik i denne salen, står det nok også i partiprogrammene, for dette har vært diskutert ganske mye rundt omkring. Hva er begrunnelsen – etter dette – for å tviholde på at det fortsatt skal utredes en statlig overtakelse av en skatteinnkreving som fungerer aldeles utmerket, og som innbyggerne støtter opp under? Mangler finansministeren fortsatt beslutningsgrunnlag for å si at denne utredningen er avsluttet, og at vi nå trekker den konklusjon som er helt åpenbar etter denne debatten?
Eg er litt forundra over at ein så stor del av debatten om denne loven dreier seg om kommunal skatteoppkrevjing eller ikkje. Eg må igjen berre understreke at denne loven slår uttrykkjeleg fast at ein skal ha ei kommunal skatteoppkrevjing. Dette er ikkje noko tema i denne saka, og dersom Regjeringa på eit eller anna seinare tidspunkt kjem fram til at den kommunale skatteoppkrevjarfunksjonen skal vurderast, omorganiserast og eventuelt gjerast statleg, må dette opp i Odelstinget på nytt, og då får vi ta den diskusjonen. Eg har også registrert at ein stor del går på skatteutvalsfunksjonen. Det var vel ikkje så overraskande at det blei ein stor del av debatten. Eg er glad for at ein får fleirtal for ein reduksjon, at det blir 99, og at ein kan få hyppigare møte og dermed betre rettstryggleik for den enkelte skattytar. Arbeidarpartiet og SV er opptekne av dette med at det er viktig å ha folkevalt innsyn og kontroll, og at det derfor er viktig å føre vidare skatteutvala. Det er eg einig i, men eg har ikkje fått noka forklaring på kvifor det blir noko dårlegare folkevalt innsyn og ein dårlegare kontroll dersom ein reduserer skatteutvala til 99. Etter mi oppfatning vil hyppigare møte og betre erfaringsgrunnlag styrkje det folkevalde innsynet og den folkevalde kontrollen og også føre til betre rettstryggleik for den enkelte skattytar som kjem opp i betalingsproblem.
Representanten Lund stilte meg et spørsmål om hvorfor vi, etter en høringsrunde etter en utvalgsinnstilling som veldig tydelig har gått mot statliggjøring, allikevel utreder det andre alternativet. Svaret på det gav jeg i mitt forrige innlegg: Det er fordi Riksrevisjonen har rettet sterk kritikk mot skatteinnkrevingen, basert på at det er ulikhet mellom kommunene i måten den gjennomføres på eller om den i det hele tatt gjennomføres. Det ble behandlet av kontroll- og konstitusjonskomiteen, og Stortinget avleverte en innstilling der dette forholdet ble påpekt. Så kan man selvfølgelig si at resultatet av det er å ikke gjøre noe. Men jeg tror at det er viktig at jeg forsøker å følge opp alle Stortingets vedtak, og finne løsninger som i alle fall kan gjøre dette problemet mindre, kanskje fjerne det. Derfor.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 1082]]
Etter ønske fra finanskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 1 time og 15 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet og Høyre 15 minutter, Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Kristelig Folkeparti 10 minutter, Senterpartiet, Venstre og Kystpartiet 5 minutter. Videre vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til replikkordskifte på inntil fem replikker med svar etter innlegg fra medlemmer av Regjeringen innenfor den fordelte taletid. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
I denne innstillingen, som bunner i Ot.prp. nr. 92 for 2004-2005, fremmer Regjeringen nå en rekke forslag, bl.a. om ny beskatningsmetode for personlige deltakere i deltakerlignede selskaper og for selvstendige næringsdrivende. Forslagene i denne proposisjonen er i stor grad en oppfølging av skattereformen som vi behandlet våren 2004. Arbeiderpartiet støttet den gangen skattereformen i hovedprinsippene, etter overlegninger med regjeringspartiene. Vi gikk bl.a. inn for å innføre aksjonærmodellen fra 2006, og det ble vedtatt i Stortinget i fjor høst. Denne modellen innebærer at aksjeutbytte og gevinster utover en viss avkastning nå skal skattlegges som alminnelig inntekt. Vi støtter omleggingen fordi vi mener at aksjonærmodellen vil bidra til en mer rettferdig inntektsbeskatning. Samme inntekt vil i stor grad bli beskattet likt, uavhengig av hvilken inntekt man skal ha fremover. Vi gikk imidlertid imot Regjeringens forslag om å redusere satsene i toppskatten, samt å trappe ned og på sikt fjerne formuesskatten. Vi mener dette vil ha svært uheldige fordelingskonsekvenser, og at det ikke er nødvendig for å få gjennomført denne skattereformen. I skattemeldingen skisserte Regjeringen en modell for deltakerlignede selskaper og enkeltpersonsforetak som baserte seg på løpende beskatning, den såkalte «skjermingsmodellen». I innstillingen til meldingen bad et flertall i finanskomiteen, det blir altså nå et flertall, om å få utredet muligheten for å innføre en modell for uttaksbeskatning også for deltakerlignede selskaper og enkeltpersonsforetak. Dersom dette ikke var mulig, bad flertallet den gangen om at konsekvensene av å innføre skjermingsmodellen ble nærmere vurdert, særlig for nyskaping og gründervirksomhet, og at det eventuelt ble fremmet forslag til justeringer av skjermingsmodellen. I Ot.prp. nr. 92 for 2004-2005 viser Regjeringen til et utvalg, det såkalte Uttaksutvalget. De har utredet beskatning av næringsdrivende, og det ser ut til at Regjeringen i stor grad følger dette utvalget i hovedprinsippet. Risikofri avkastning av kapitalen som er investert i virksomheten, skal skjermes mot ekstrabeskatning. Dette prinsippet blir lagt til grunn både ved skattleggingen av aksjonærer, deltakere i deltakerlignede selskaper og for selvstendig næringsdrivende. Som en fellesbetegnelse foreslås «skjermingsmetoden». Arbeiderpartiet støtter dette forslaget. Skattemodellen for deltakerlignede selskaper, den såkalte «deltakermodellen», blir svært lik den løsningen som er valgt for aksjeselskaper. Personlige deltakere skal beskattes ved utdeling, og beskatningen skal skje i alminnelig inntekt. Skjermingen skal ta utgangspunkt i skattemessige verdier, og skjermingsrenten settes til årsgjennomsnittet av femårige statsobligasjonsrenter etter – jeg understreker – etter skatt. Skjermingsrenten blir dermed lik i aksjonærmodellen og deltakermodellen. Når det gjelder skattemodellen for enkeltpersonsforetak, den såkalte «foretaksmodellen», baserer den seg på at ekstrabeskatningen skjer fortløpende og ikke ved utdeling. Inntektsgrunnlaget for ekstrabeskatning skal her være personinntekt, i motsetning til i deltakerlignede selskaper og i aksjeselskaper, hvor utdelingen utover skjermingen skattlegges som alminnelig inntekt. Regjeringen viser her til at hensynet til nøytralitet mellom foretaksformer kan tale for at også ekstrabeskatning for selvstendig næringsdrivende bør finne sted ved utdeling, men går imot en slik løsning fordi det ville innebære store praktiske problemer. Arbeiderpartiet deler denne vurderingen som Regjeringen har. Verdsettelsen av skjermingsgrunnlag skal som utgangspunkt baseres på de skattemessige verdiene, men historisk kostpris og ligningsverdi skal benyttes for ikke-avskrivbare eiendeler. Den begrensede muligheten til å legge regnskapsskattemessige verdier til grunn videreføres. Skjermingsrenten settes nå til årsgjennomsnittet av femårige statsobligasjonsrenter før skatt. Igjen understreker jeg: før skatt. Gjeld skal skjermes med faktisk gjeldsrente, noe som særlig vil være en fordel for nystartede virksomheter med stor grad av lånefinansiering. Arbeiderpartiet ser positivt på at delingsmodellen nå kan avvikles. Delingsmodellen er administrativt krevende, og det er over tid blitt for enkelt å tilpasse seg slik at arbeidsinntekt beskattes som kapitalinntekt. Formålet med delingsmodellen har vært å skille ut den delen av virksomhetsinntekten som stammer fra aktive eieres arbeidsinnsats i virksomheten, slik at denne kan skattlegges som personinntekt. Hensikten med skjermingsmetoden er å skjerme risikofri avkastning av den investerte kapitalen fra beskatning utover ordinær skatt på alminnelig inntekt. Skatteskjerpelsen som det vises til her, må ses i sammenheng med at beskatningen under delingsmodellen etter hvert ble svært lempelig, og det ble mye tilpasning. Takreglene innebærer trolig at en del av arbeidsinntekten for dem med høye inntekter skattlegges som kapitalinntekt. Disse reglene blir nå fjernet. Det har videre vært forholdsvis lett å tilpasse seg slik at man ikke ble omfattet av delingsreglene, ved at eierens aktivitet ble holdt under 300 timer. De nye reglene innebærer at det ikke stilles noe aktivitetskrav. Skillet mellom liberale og ikke-liberale yrker foreslås nå opphevet. Dette skillet har av mange vært opplevd som dypt urettferdig. Skatteskjerpelsen for selvstendig næringsdrivende må også ses i sammenheng med at det innføres utbytteskatt for aksjonærer. Deltakermodellen og foretaksmodellen innebærer en likebehandling av de tre selskapsformene som jeg nå har vært inne på. Så vil jeg komme inn på tre andre forhold som òg er omtalt. Jeg vil spesielt nevne at ESAs reviderte retningslinjer for statsstøtte til sjøtransportnæringen innebærer at flyttbare innretninger i form av rigger, produksjonsskip mv. ikke lenger vil være tillatte eiendeler innenfor rederiskatteordningen. Medlemslandene innenfor ESA har fått frist til å endre sine støtteordninger innen 30. juli 2005. Arbeiderpartiet støtter Regjeringens forslag om at endringene først skal tre i kraft fra inntektsåret 2006, slik at selskapene får noe tid på seg. Arbeiderpartiet er opptatt av at det må være en overgangsordning som er til å leve med for riggselskapene, slik at kompetansen og arbeidsplassene knyttet til de norske riggselskapene, får mulighet til å bli og videreutvikle seg i Norge. Jeg imøteser de overgangsreglene som en enstemmig komite fremmer forslag om at Regjeringen må tilrettelegge for. Arbeiderpartiet mener imidlertid at det er svært uheldig at disse overgangsreglene ikke er klare nå, like før endringen skal tre i kraft. Dette er litt oppsiktsvekkende, sett i lys av at Regjeringen stadig understreker behovet for forutsigbare og stabile rammebetingelser for næringslivet. Så er det et punkt om skogbruket: Mange skogeiere vil nå få en skatteskjerpelse som følge av innføringen av foretaksmodellen. Mens skogeiere i dag ofte faller utenfor delingsmodellen på grunn av aktivitetskravet og dermed bare blir beskattet med 28 pst., vil mange av dem med det nye systemet lett kunne komme i toppskattposisjon. Arbeiderpartiet ønsker ikke å lage et eget skattesystem for enkeltnæringer og går derfor inn for at også skogeiere skal omfattes av foretaksmodellen. Vi er imidlertid bekymret for at redusert lønnsomhet vil kunne føre til redusert aktivitetsnivå, noe som vil ha negative konsekvenser for næringer som bearbeider tømmer. Arbeiderpartiet vil vise til at ved behandlingen av den nye skogbruksloven gikk alle partier på Stortinget inn for økt avvirkning i Norge. Arbeiderpartiet går derfor inn for å gjeninnføre ordningen med gjennomsnittsligning for skogbruket, som vil innebære at inntekt av skogbruk blir fastsatt til det beløp utbyttet har utgjort i gjennomsnitt de fem siste årene. Ordningen ble vedtatt avviklet i forbindelse med behandlingen av budsjettet for 2005, mot Arbeiderpartiets stemmer. Ordningen med gjennomsnittsligning vil stimulere til økt utnytting av skogressursene og til mer rasjonell drift. Jeg er glad for at et stort flertall nå støtter en gjeninnføring av gjennomsnittsligning for skogbruket. Til slutt vil jeg ta opp tre punkt. Det er fradrag for kost for pendlereskattefritak for fri kost for sokkelarbeidere og hyretillegg for sjøfolksærfradrag for alder og uførhet Dette er tre ordninger som Regjeringen for et halvt år siden foreslo å fjerne, og de fikk da støtte fra Fremskrittspartiet til det. Heldigvis gjeninnføres disse ordningene fullt ut slik de var før. Det er Arbeiderpartiet særdeles glad for. Det har vært vårt standpunkt hele tiden. Vi er nå glad for at et stort flertall går inn for å gjeninnføre disse ordningene som ble foreslått tatt bort for et halvt år siden. Jeg tar til slutt opp Arbeiderpartiets forslag og de forslag der vi er medforslagsstillere.
Representanten Tore Nordtun har tatt opp de forslag han refererte til.
Når dagens odelstingsmøte er over, er lovendringene til skattereformen på plass. Da er fritaksmetoden, aksjonærmodellen og skjermingsmodellen vedtatt, og delingsmodellen og RISK- og godtgjørelsessystemet kan avvikles fra 1. januar 2006. Skattesystemet blir da i samsvar med EØS-avtalen, og vedtakene gjøres i god tid før reformen trer i kraft. Regjeringens forslag til skattereform kombinerer forbedringer i skattesystemet med skattelettelser for alle inntektsgrupper. Skattereformen gjør skattesystemet mer rettferdig og bidrar sammen med Regjeringens øvrige skattepolitikk til økt verdiskaping. Som helhet bidrar skattepolitikken til å trygge arbeidsplasser og sikre et næringsliv som kan bære samfunnets velferdsutgifter også i årene framover. Omsider kan delingsmodellen avvikles. Dette er antakeligvis den mest urettferdige delen av skattesystemet, fordi enkelte får mulighet til å skattlegge arbeidsinntekter med kapitalskatt på bare 28 pst. Vanlige arbeidstakere har derimot en marginalskatt på inntil 65 pst. inkludert arbeidsgiveravgift. Forskjellen i skatt for ellers identisk innsats blir da ganske formidabel! Fjerning av delingsmodellen skjer ved at marginalskatten på kapitalinntekter og arbeidsinntekter blir tilnærmet lik. I skattereformen gjøres dette ved at utbytter og gevinster utover skjermingsrenten beskattes med 48 pst. Samtidig må marginalskatt på arbeid reduseres ned mot samme nivå. Da forsvinner gevinsten ved å kamuflere arbeidsinntekter som kapitalinntekter, og delingsmodellen kan avvikles. Deltakermodellen sikrer likebehandling av inntekter fra deltakerlignede selskaper med inntekter fra aksjeselskaper. Deltakermodellen er for de fleste en klar forbedring i forhold til den opprinnelige skjermingsmodellen, fordi man går over til et uttaksprinsipp langs de samme linjer som for aksjonærmodellen. Foretaksmodellen skal sikre likebehandling av personlige næringsinntekter med inntekter fra aksjeselskaper og arbeidsinntekter. Foretaksmodellen er ikke en uttaksbasert løsning, men gir fortløpende beskatning. Årsaken til at man ikke kan bruke uttaksprinsippet i foretaksmodellen, er at det nå er rimelig veldokumentert at det er vanskelig å foreta et effektivt skille mellom virksomhetsøkonomi og privatøkonomi for personlig næringsdrivende. I forbindelse med Uttaksutvalgets innstilling har Regjeringen foreslått at lønnsfradraget skal videreføres, og at skjerming av gjeld gjøres til faktiske gjeldsrenter. Isolert sett gir deltakermodellen og foretaksmodellen en skatteøkning på henholdsvis 500 mill. og 200 mill. kr. Dette er nødvendig for å få til en tilnærming av marginalskatten på kapital og arbeid. I gjennomsnitt vil likevel skattereformen gi lettelser til samtlige inntektsgrupper av næringsdrivende gjennom redusert toppskatt og redusert formuesskatt. Skal målet om et mer rettferdig skattesystem nås, må marginalskatten på arbeid settes ned. Hvis ikke, vil det fortsatt være store muligheter for å spare skatt på å kamuflere arbeidsinntekter som kapitalinntekter. Det er med ganske stor undring vi registrerer at Arbeiderpartiet legger opp til nettopp en slik tilpasningsmulighet i sitt opplegg. Noe nærmere en skattegave til høytlønte skal man lete lenge etter. En arbeidstaker med en inntekt på 3 mill. kr – og de er det faktisk noen av – kan spare 374 000 kr i skatt bare ved å ta inntekten ut via et aksjeselskap. Grelle avisoppslag om slike skattegaver vil uansett regjering føre til at denne urimelige tilpasningsmuligheten må lukkes. Dette er en grunnleggende brist ved Arbeiderpartiets skatteopplegg, og viser at partiet i denne sammenheng ikke har et godt alternativt skatteopplegg. Mange i næringslivet oppfatter det som usikkert hva utfallet av stortingsvalget vil ha å si for skattenivået. Det er en reell usikkerhet. Blir det regjeringsskifte, vil næringslivet stå overfor skatteskjerpelser enten ved at skattereformen gjennomføres – uten at formuesskatten og toppskatten reduseres – eller gjennom andre måter å øke skatten på. Jeg registrerer at noen næringsdrivende og Fremskrittspartiet ser ut til å mene at det er Regjeringens skattereform som gir slike skatteskjerpelser – som om en systemreform skulle kunne hindre en rød-grønn regjering i å gjennomføre skatteskjerpelser for næringslivet og arbeidstakerne. Det synes jeg blir noe naivt. Den særnorske formuesskatten er det mest næringsfiendtlige elementet i skattesystemet og undergraver norsk verdiskaping. Den rammer eierkapitalen blindt, uavhengig av resultatutvikling i bedriftene, uavhengig av kapitalbehovet i bedriftene, og uavhengig av skattyternes betalingsevne, osv. Vekstbedrifter på børs blir presset til å betale utbytte selv om kapitalbehovet er stort, og bedriftene tappes for egenkapital også når bedriftene går med ordinære driftsunderskudd. Noen eiere må selge aksjer for å betale formuesskatten. Formuesskatten er grunnleggende feil og må avvikles! Venstresidens argument for formuesskatt er ikke basert på hensynet til verdiskaping og arbeidsplasser, men på valgkampretorikk om rike og fattige – en retorikk som kan bli kostbar for det norske næringslivet på sikt. Regjeringspartiene ønsker at formuesskatten skal halveres i 2006 og 2007, for på sikt å avvikles. I Høyres stortingsvalgprogram står det at formuesskatten skal fjernes i neste stortingsperiode. Regjeringen reduserte formuesskatten i 2005 med en halv milliard gjennom å redusere verdsettelsen av børsnoterte aksjer med 35 pst. Nå i revidert vil Arbeiderpartiet kutte rabatten for alle aksjer med 10 pst., og øke eierskatten med 460 mill. kr. Dette er jo nærmest en raritet, fordi forslaget ikke vil gi provenyvirkning med mindre det skrives ut nye skattekort. Skal det gjøres, vil det påløpe store kostnader, som Arbeiderpartiet ikke har tatt med i sitt regnestykke, både for staten og for næringslivet. Nærmere velkjente begrep som harrypenger og kreativ bokføring er det vanskelig å komme. Skattereformen som system vil uansett føre til et press på formuesskatten, og uttaksbeskatning vil være hovedlinjen i stedet for kildebeskatning. I forbindelse med behandlingen av foretaksmodellen har det kommet mange innspill fra næringsdrivende innenfor skogbruket. Denne gruppen er svært godt tilpasset delingsmodellen i dag og har et lavt skattenivå. Skjerpelsene i foretaksmetoden vil isolert sett slå sterkt ut for denne gruppen. Som følge av at virkeuttaket fra skog er en sentral innsatsfaktor i treforedlingsindustrien, er det grunnlag for å følge skattleggingen av denne delen av næringslivet nøye. Derfor er det gledelig at en samlet komite går inn for å gjeninnføre gjennomsnittsligning for skogbrukere, og at ligningsverdiene for skogeiendommer er under revisjon. Dette vil gi bedre samsvar mellom skjermingsgrunnlaget og avkastningen for den enkelte skogeier. Komiteen slår også fast at det er behov for å utvide området for betinget skattefritak i forbindelse med frivillig barskogvern, og man ønsker også lempninger i reinvesteringskravene til objekt av samme art. I sum blir dermed hensynet til skogeierne og treforedlingsindustrien godt ivaretatt i innstillingen. Jeg vil også kort nevne at Regjeringen foreslår en meget viktig endring i overgangsregel E til fritaksmetoden. Endringen medfører at personer som eier mer enn 10 pst. av aksjene i en bedrift, kan legge disse over i et selskap innenfor fritaksmetoden uten skattemessig realisasjon. Dette løser et problem for antakelig flere tusen bedriftseiere og medfører at kapitalen ikke låses inne, men kan reinvesteres og realiseres innenfor næringen uten at den skattlegges. Dette er åpenbart med på å forbedre skattereformen for mange bedriftseiere, og jeg synes det er meget positivt at hele komiteen er med på denne forbedringen. Gjennomføringen av EUs retningslinjer for statsstøtte medfører at riggselskaper som i dag rederibeskattes, må ut av ordningen fra årsskiftet. Dette innebærer økt skatt i henhold til dagens regelverk. Jeg er veldig glad for at en samlet finanskomite konkluderer med at overgangsregler må på plass i budsjettet for 2006, at disse må innebære at skattebelastningen ikke blir urimelig stor, og at egenkapitalen ikke blir urimelig belastet i overgangsårene. Odfjell Drilling, Prosafe og Smedvig er store aktører i Nordsjøen og arbeidsgivere for mer enn 7 000 ansatte. Det er viktig at disse har gode rammevilkår i Norge. Tar vi med de skatte- og avgiftsendringer som gjøres i revidert budsjett, kommer samlede påløpte netto lettelser i perioden 2001–2005 opp i om lag 23,5 milliarder kr. Dette viser at skattepolitikken har vært gjennom en solid kursendring. Den økonomiske utviklingen i næringslivet, hos folk flest og i offentlig sektor, bekrefter at dette har vært en vellykket og effektiv politikk for å snu den negative utviklingen Regjeringen overtok i norsk økonomi i 2001. Arbeidsplassene blir tryggere, folk får bedre økonomi, og det blir ressurser til å satse på mer offentlig velferd. Mye er gått i riktig retning de siste årene, og skattepolitikken i særdeleshet.
For Framstegspartiet er skatt eit veldig viktig tema. Vi er skattelettepartiet for folk flest. Vi ønskjer ikkje berre lågare skatt, men vi ønskjer også å få til eit enklast mogleg og mest mogleg oversiktleg skattesystem. For oss er ikkje lågare skatt eit mål i seg sjølv, det er eit middel – eit middel for å skape økonomisk vekst. Vi ønskjer å få til mest mogleg skattelette for bedrifter, slik at det blir meir lønnsamt å investere i Noreg. Vi ønskjer også å gi skattelette til folk flest, slik at det lønner seg meir å jobbe, og slik at ein på den måten kan auke arbeidstilbodet. Dersom ein både får skapt fleire arbeidsplassar og stimulert til at arbeidstilbodet aukar, vil ein også få produsert fleire varer og tenester i Noreg, noko som gjer at vi kan gå framtida tryggare i møte. Vi ønskjer også å redusere kostnaden for innkrevjing av skatt, og det gjer vi best ved at vi får eit enklast mogleg skattesystem. Statistisk sentralbyrå og mange andre har rekna ut at ein lågare skattesats vil gi den største inntektsreduksjonen for staten i år 1 og år 2, men at han kan bli vesentleg mindre etter som tida går, på grunn av at ein greier å få til ein økonomisk vekst som ein ikkje ville fått til dersom ein ikkje hadde gitt skattelette. Det betyr altså at skattelette kan medføre at den kaka som skal fordelast, blir større, og dermed blir det også lettare å finansiere framtidige utgifter og framtidige velferdsgode, m.a. pensjonar. Slik det ser ut no, er det urovekkjande at den såkalla skattereforma kan ende opp med at Regjeringa får gjennomslag for sine forslag til skatteskjerpingar, men ikkje for dei skattelettane som var meinte i reforma. Det er sjølvsagt uheldig. Torbjørn Hansen gjorde eit nummer av at ei skattereform ikkje kan hindre skatteskjerpingar. Det er sjølvsagt riktig, men det er nemleg slik at det er lettare å unngå å redusere formuesskatten, dersom han ikkje er redusert i utgangspunktet, enn å skjerpe ein skatt som er vekk. Det er eit faktum eg ikkje trur det er så lett å komme vekk frå. Viss ein då hadde fått vekk enkelte skattar, er det vanskelegare å erstatte dei og innføre dei på nytt. Eg vil då gå laus på dei forslaga som er komne i denne innstillinga. Det første gjeld dette med skjermingsreglane. Her har vi gong på gong peikt på at skjermingsrenta er sett altfor lågt. Det burde vore eit risikopåslag på 4–6 prosentpoeng – vi har foreslått 5 pst. Det er sjølvsagt ein risiko å investere i næringsverksemd, og det bør også atterspegle seg i renta. Skjermingsgrunnlaget er også eit problem. Slik det er no, vil det i mange tilfelle bli sett vesentleg under faktisk verdi. Det er også uheldig på grunn av at då vil utbytteskatten komme raskare til nytte. Vi har også tidlegare peikt på at botnfrådrag burde vore vurdert. Når det gjeld fritaksmodellen, har den ein del positive sider som vi er fornøgde med. Vi har tidlegare vore kritiske til at private aksjonærar i mange tilfelle kjem dårlegare ut enn dei som har investert via selskap. Derfor synest vi at den nye overgangsregel E er bra. Dersom ein har 10 pst. i selskapet kontra 90 pst. tidlegare, kan ein då ta det inn i eit eige selskap og dermed unngå utbytteskatt før ein tek det ut til eige forbruk. Når det gjeld enkeltpersonsføretaka, har vi meint at ein burde fått greidd ut om dei kunne akseptere ein strengare rekneskapskontroll mot at dei ikkje betaler utbytteskatt før pengane er tekne ut av bedrifta. Dette har også NARF peikt på. Ein har fått til dette i enkelte andre land, Danmark m.a., og då burde det også vore mogleg i Noreg. Vi konstaterer at det ikkje er fleirtal for det. Under den føresetnaden synest vi det er positivt at regelen med lønnsfrådrag blir vidareført. Ei av dei gruppene vi har fått fleire kommentarar frå, er skogbrukarane. Den faktiske situasjonen er at hogsten, uttaket av skog, pr. i dag er mykje lågare enn tilveksten. I ein slik situasjon burde vi kanskje stimulert til eit større uttak enn det som er tilfellet. Her innfører fleirtalet derimot ei skattlegging som openbert vil medføre lågare aktivitet, og ein får eit dårlegare økonomisk incitament til å ta ut meir tømmer. Vi har også gått inn på dette med gevinst på driftsmiddel, som vi har fått ein del kommentarar på. Vi meiner at dei framleis skal kapitalskattleggjast, og vi foreslår det. Eg vil også vise til eit forslag frå Framstegspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet som tek føre seg dette med gjennomsnittslikningar, som ein samrøystes komite – blei det vel til slutt – går inn for. Vi meiner at ein skal kunne velje mellom direkte likning og gjennomsnittslikning for 2005. Det kjem av at det er somme som har retta seg inn på direkte likning for 2005, og at dei dermed skal få eit val. Ein av føresetnadene for utbytteskatt var at formuesskatten skulle bli fjerna. Dette er ein uheldig skatt. Dei fleste OECD-landa har fjerna denne skatten. Ein slik skatt stimulerer ikkje til sparing og investering, iallfall stimulerer det ikkje alltid til dei rette investeringane og sparingane. Her har altså Regjeringa gått inn for at ein skal halvere han i 2006 og 2007, og at ein deretter skal fjerne han. Eg har notert meg at regjeringspartia sin forlikspartnar når det gjeld skattereforma, Arbeidarpartiet, no i revidert nasjonalbudsjett foreslår å auke formuesskatten for arbeidande kapital. Det er ikkje så veldig positive signal, og vi får håpe at valet til hausten ikkje medfører eit fleirtal for at denne trenden med aukande formuesskatt fortset. Det at store delar av dei varsla skattelettane først skal gjennomførast neste år etter stortingsvalet, er sjølvsagt lite føreseieleg, og det blir derfor spennande å sjå korleis utviklinga går vidare. I verste fall kan altså skattereforma ende opp med å bli ein fiasko og skape utryggleik for hus, heim og jobb. Riggselskapa har vi også fått ein del spørsmål frå. Det har samanheng med at ESA har revidert sine retningsliner for statsstøtte til sjøtransportsektoren, og då har ein fått ein del innskjerpingar der. Noreg er eitt av få europeiske land som har ei eiga riggnæring av betydning, og vi er derfor opptekne av at Noreg skal nytte det nasjonale handlingsrommet til å foreslå overgangsreglar. Vi er derfor nøgde med at det blir gitt føringar i forhold til dette i vedtaks form. Når det gjeld den foreslåtte skattemessige behandlinga av valutagevinstar, meiner vi at desse overgangsreglane som er foreslått, er uheldige, og vi vil derfor gå imot nytt niande ledd i skatteloven § 8-15. Så til SkatteFUNN. Vi er glade for at vi har fått gjennomslag for at ulønna arbeidsinnsats kan gi rett til SkatteFUNN-midlar. Det er viktig at dette blir gitt tilbakeverkande kraft, ikkje berre for 2002 og 2003, men også for 2004. Vi er også opptekne av at reglane blir utforma enklast mogleg, slik at det går minst mogleg energi og arbeid med til å handheve desse. Når det gjeld kostskatt for pendlarar, nordsjøarbeidarar og sjøfolk, er vi glade for at vi har fått til ei reversering. Det er viktig at lønnsmottakarane, arbeidarane, kan vere mobile i dag, og derfor meiner vi at det var feil å gjere denne skatteskjerpinga. Vi gjekk imot denne skatteskjerpinga i vårt alternative statsbudsjett for 2005, vi hadde dette også som eit prioritert krav i forhandlingane i haust med regjeringspartia, men vi fekk altså ikkje gjennomslag for det før no under behandlinga av revidert nasjonalbudsjett. Særfrådrag for alder og uføre er også eit punkt som vi er glade for at vi har fått gjennomslag for. Alt i alt meiner vi derfor at det er mykje bra i dei endringane som har blitt gjorde i skatte- og avgiftslovgivinga, sjølv om det altså kunne ha vore betre på mange punkt. Men det får vi ta ved eit seinare høve. Til slutt vil eg ta opp våre forslag i innstillinga.
Representanten Gjermund Hagesæter har tatt opp de forslag han refererte til.
Dagens innstilling er i all hovedsak en oppfølging av Innst. S. nr 232 for 2003-2004, som gikk på de store omlegginger av skatt som Stortinget behandlet i fjor vår. Det som er interessant, er at både aksjonærmodellen, skjermingsmodellen og foretaksmodellen, som jo ligger i dette, er de deler av skattesystemet som bidrar til større grad av rettferdighet. Vi har hatt den paradoksale situasjon i Norge at vi har flat skatt på kapital, men ikke på arbeidsinntekt. Nå har man innført skatt på aksjeutbytte, som jo vårt parti lenge har tatt til orde for ut fra en rettferdighetsbetraktning. Og det er vel med et visst skjevt smil jeg registrerer at det er Høyre av alle partier som nå innfører igjen skatt på aksjeutbytte. Det er jeg tilfreds med, om enn dette er i en modifisert form. Skatt på aksjeutbytte er rettferdig, simpelthen fordi det finnes ingen rimelighet i at så store inntekter skal unndras beskatning når personinntekter ikke skal det. Svakheten ved dette som legges fram, er jo at det skal smøres med store skattelettelser. Skattelettelsene i den store omleggingen i fjor vår beløp seg jo til 10–12 milliarder kr, og det er signalisert ytterligere flere milliarder i skattelettelse, særlig på formuesskatt. Det betyr at det igjen er de som har de store formuene og de store inntektene som skal begunstiges, og det gjør at systemet i seg selv ikke vil bidra til mer rettferdighet, selv om modellen er bedre enn en modell uten aksjonærbeskatning. Skjermingsfradraget som også foreslås, har svakheter som vi tidligere har påpekt, nemlig ved at man får skjermingsfradraget ved normal avkastning. Det gir store svakheter for nystartede bedrifter og ikke minst for bedrifter som har liten kapitalverdi. Dette kan gjøre det vanskelig å fastsette hvilken pris en slik bedrift har. I det store og hele aksepterer vi de endringene som her ligger, og vi tar ikke omkamp på skattereformen som sådan, selv om vi hadde et avvikende syn i den innstillingen Stortinget behandlet i fjor. Det betyr at vi tar til etterretning at stortingsflertallet nå endrer et system, men det er klart at disse store lettelsene som ligger her, er lettelser som vårt parti ikke aksepterer. La meg kort også ta andre forhold som berøres i innstillingen, og som er viktig. Det første jeg ønsker å berøre, er forholdet til riggselskapene. Det ble opprinnelig foreslått en endring som ville ha medført store kostnader for riggselskapene. Vi er tilfreds med at de går fra et system der man i praksis har nullskatteregime innenfor rederibeskatningen, til et system der man må beskattes, men vi mener det er rimelig at man da innfører overgangsordninger som gjør at disse selskapene fremdeles vil bli i Norge – for det har vært knyttet kompetanse og arbeidsplasser til de norske selskapene. Dette gjelder i all hovedsak tre norske selskap med et betydelig antall ansatte i Norge og en betydelig kompetanse. Vi er tilfreds med at både selskapene og Stortinget for øvrig mener at den rederiskatteordningen de har vært innunder, ikke er god nok, selv om det er EU som i utgangspunktet ber om den endringen. Jeg er også tilfreds med at dette nå vil skje, men vi mener det finnes en rimelighet i at man bruker noe lengre tid på dette, slik at skattebelastningen for selskapene ikke blir urimelig stor. Vi er også glade for at Regjeringen nå kommer tilbake med en endring i SkatteFUNN for ulønnet arbeidsinnsats, som jo Stortinget har pålagt Regjeringen en rekke ganger, men der Regjeringen ikke har fulgt opp Stortingets pålegg. Den løsningen som nå ligger i denne innstillingen, er etter SVs mening en tilfredsstillende løsning som gjør at man også bør få en tilbakevirkende ordning, slik at de som har trodd at en slik løsning skulle komme på plass, nå får sikkerhet for at det kommer på plass. En av de sakene som har vakt mest interesse i komiteen som sådan under behandlingen av denne innstillingen, gjelder forholdet til skogbruket og forholdet til beskatning av virke. Skogbruket har den særegenheten ved seg at det tar mange år å få opp virket igjen etter at man har tatt ut hogst. Mange eiendommer er små, slik at man ikke kan ha kontinuerlig høyt virke på bruket. Vi er tilfreds med at man her legger til grunn en gjennomsnittsbetraktning over de siste fem år. Vi mener også at en slik ordning må ha tilbakevirkende kraft for forrige skatteår. Grunnen til det er at man ikke har kunnet påregne de store endringene som Regjeringen her foreslår. Vi tror at den ordningen som er funnet her, er tilfredsstillende for skogbruket, og det virker som om skogbruket også er tilfreds med det. Bakgrunnen for endringen er jo skogbrukets helt spesielle karakter, simpelthen ved at trær bruker noe tid på å vokse opp, og det må man også ta hensyn til i skattesystemet. Det siste forholdet jeg ønsker å berøre, er et forslag som ikke har flertall i innstillingen. Jeg vil likevel utfordre statsråden til å kommentere dette, for det er ingen grunn til at ikke dette forslaget burde ha fått flertall. Det gjelder forholdet med arveavgiftsfritak for samboere uten felles barn. Der har Stortinget tidligere gjort endringer som gjør at man får arveavgiftsfritak når man er samboere og har felles barn. Dette er en oppretting av lovverket som går på samboeres stilling knyttet til arv – det gjelder par som i dokumenterte, ekteskapslignende forhold har vært samboere, men som ikke har felles barn. Vi har nå vært vitne til, og sett eksempler på, at den ene plutselig forulykker og den andre sitter igjen uten gjensidig arv, som man ville ha fått i de tilfeller hvor man hadde hatt felles barn, eller selvfølgelig i de tilfeller der vedkommende hadde vært gift. Samboerutvalget har konkludert med at en toårsregel også bør gjelde for disse. Toårsregelen har man selvfølgelig for at man skal sørge for at det er en viss sammenheng i samboerskapet, og at dette ikke er tilfeldig. Samboerutvalget konkluderer med at man ønsker en slik anbefaling. Sosialistisk Venstreparti, Arbeiderpartiet og Senterpartiet har tatt opp dette forholdet i innstillingen, fordi det spesielt har vært noen saker det siste halve året som har gjort dette nødvendig. Og så ønsker vi tilbakevirkende kraft. Dette forslaget har i praksis ingen proveny, men de få enkeltmennesker som utsettes for en ulykke som gjør at man plutselig sitter igjen uten muligheten til arv selv om man lever i et dokumentert, ekteskapslignende forhold – men som ikke har barn – rammes hardt. Det som er min utfordring til statsråden, er om han ikke kan se på dette på nytt, for når Stortinget nå har gjort den endringen knyttet til samboere med felles barn, er det etter mitt skjønn ingen saklig grunn til at man skal unndra dem som ikke har felles barn, men som likevel er dokumenterte samboere.
I dag legger vi aller siste hånd på verket når det gjelder skattereformen. Det er gledelig at det nå er bred enighet om et nytt og moderne skattesystem. Det danner grunnlag for et godt og stabilt system for framtiden. Den delen som det var stor usikkerhet om i fjor da vi behandlet skattereformen, var uttaksbeskatning for næringsdrivende i deltakerlignede selskaper og i enkeltpersonsforetak. Gjennom en ekstra runde med utredninger har en nå kommet fram til modeller også for disse selskapene som gjør at skattereformen blir helhetlig. Jeg ser at det mest ønskelige i utgangspunktet ville vært en uttaksbeskatning for alle selskap. Når en har landet som en har gjort i dag, har det gode grunner, og det skjer på en måte som gjør at helheten blir ivaretatt. For Kristelig Folkeparti har det vært viktig å komme fram til gode løsninger for de små og mellomstore bedriftene. Jeg er derfor glad for at en i tillegg til uttaksutvalgets forslag også har videreført et lønnsfradrag som gjør det gunstig å ha folk i arbeid. Videreføring av lønnsfradraget har også vært understreket som særlig viktig av flere som har vært på høring. Jeg synes det har vært viktig å få til en god ordning i forhold til dagens selskapsformer, slik at ingen blir presset inn i selskapsformer som ikke er naturlig for den enkelte bedrift. Det dette til syvende og sist handler om, er et godt næringsliv og eierskap når det gjelder virksomheter, som trygger og skaper nye arbeidsplasser. For at dette skal bli holdbart, er det viktig at systemet har en god helhet, og at det er stor oppslutning om systemet i Stortinget. Her kan vi krysse av i den positive boksen på begge punkter. Det er gledelig at tross skattedebatter med høyt støynivå har Arbeiderpartiet valgt å støtte systemendringene i Regjeringens skattereform. Det gir forutsigbarhet uansett flertall i kommende storting. Så skulle jeg gjerne ha sett at Arbeiderpartiet også var med på de skattejusteringene, slik at ikke de rikeste av de rike fortsatt skal få spasere uhindret gjennom låvedøren. Det er også slik at i et land med et åpent vindu mot verden trenger vi skatteregler som er vel tilpasset internasjonale forhold. Det er også nå tilfellet. Senest i går kom IMF med en positiv omtale av det nye skattesystemet vårt. Det lover godt. Dagens regler er verken tilpasset konkurransesituasjonen utenlands eller de krav vi er pålagt gjennom EØS-samarbeidet. Skatteproposisjonen som vi behandler i dag, inneholder flere saker enn oppfølgingen av skattemeldingen. Jeg har lyst til å komme spesielt inn på ett område, og det er riggselskapene, som nå må ut av dagens beskatningsordning på grunn av pålegg fra ESA. Bakgrunnen for det hele er at EU nylig har revidert sine retningslinjer for statlig støtte. Det nye regelverket innebærer også at den norske rederiskatten må legges om, ved at rigger og andre flyttbare installasjoner blir kastet ut av rederiskatteordningen. Jeg er glad for at en samlet komite nå understreker behovet for overgangsregler. Det er viktig at de norske riggselskapene får mulighet til å bli i Norge og videreutvikles her. Derfor er det helt rett at en samlet komite går inn for å be Regjeringen i forbindelse med budsjettet for 2006 om å komme med forslag til overgangsregler som tar hensyn til at riggselskapenes årlige skattebelastning ikke blir urimelig stor. Det er viktig at egenkapitalen i de norske riggselskapene ikke blir urimelig belastet i overgangsårene. Dette handler om tre norske selskaper, Odfjell, Smedvig og Prosafe, men det handler også først og fremst om norske arbeidsplasser, kompetanse og teknologiutvikling.
Jeg er skuffet og overrasket over den næringslivsfiendtlighet som flertallet i komiteen viser i deler av denne innstillingen. Jeg er lei for at den karakteristikken også omfatter framtidige samarbeidspartnere i regjering. Samtidig må det være regjeringspartiene som bærer hovedansvaret for at det ikke er inngått en samlet avtale om den framtidige skattepolitikken, slik som det ble gjort om pensjonsreformen. Nå gjøres vedtak bitvis, noe som ikke gir forutsigbarhet for næringslivet. Det er bare å innse at sterke krefter, ikke minst innenfor næringslivet, raskt vil starte arbeidet for å endre de vedtak som nå fattes. Det vil skje fordi Stortingets flertall ikke har tatt næringslivets innspill på alvor. Jeg vil sitere fra et felles brev fra HSH, Bedriftsforbundet, Skattebetalerforeningen, Lastebileierforbundet, NARF og Bondelaget: «For at enkeltpersonforetaket skal forbli et effektivt og reelt alternativ for mindre virksomheter også i fremtiden, er det helt avgjørende at finanskomiteen foretar endringer på disse punktene.» – Så tar de en del punkter for seg. Det er grunn til å tro at Regjeringens smøring i reformen, med fjerning av all formuesskatt og halvering av toppskatten, ikke vil bli gjennomført. Senterpartiet fastholder at vi prioriterer reduserte egenandeler ved sykdom framfor redusert toppskatt, og at fjerning av formuesskatten på annet enn næringskapital er uaktuelt for oss. Det kunne vært et solid flertall for en næringsvennlig skattereform om grunnholdningene fra Plaza-forliket høsten 2000 var de samme også i dag. Da var fjerning av formuesskatt på næringskapital en viktig del av avtalen mellom Arbeiderpartiet og sentrumspartiene. Det synes å være bred enighet om at den store gruppen selvstendig næringsdrivende er den som kommer dårligst ut av skattereformen. Mange av dem får økt sin skatt, til dels betydelig, uansett hvordan det går med toppskatt og formuesskatt. I alt teller denne gruppen 170 000, som nå vil måtte vurdere å velge AS-formen for å få gunstige og forutsigbare skattevilkår. Det er utrolig at så sterke og sammenfallende syn fra ulike næringsorganisasjoner skal vinne så lite gehør som de har gjort i denne saken. Det er mikroskopiske forbedringer av Regjeringens forslag til foretaksmodell som blir resultatet i dag. Man fjerner få fra taperlisten. Senterpartiet mener at de som kommer inn under den nye foretaksmodellen, må få beholde dagens særfordeler og også få nye særregler som gjenspeiler viktigheten av bitte små bedrifter og den særlige betydningen enkelte har for sysselsetting og bosetting. Senterpartiet mener at de selvstendig næringsdrivende fortjener særregler som gir gunstigere skatt enn det som gjelder for dem som velger aksjeselskap, for det første fordi de risikerer hus og heim om virksomheten får problemer, for det andre fordi mange av dem er gründere og nyskapere – og i denne gruppen er det få som får fordel av redusert toppskatt og formuesskatt – og for det tredje fordi de mest aktive eierne ikke gis de samme mulighetene til å velge beskatningstidspunkt som passive aksjeeiere. Senterpartiets endringsforslag for alle innenfor foretaksmodellen er følgende: Skjermingsrenten gis et risikotillegg på 5 prosentpoeng.Det innføres en fondsavsetningsordning som i Danmark, med ti års inntektsutjamning.Gevinst ved realisasjon av driftsmiddel beskattes fortsatt som kapitalinntekt. Så mener Senterpartiet at skogbruket gir så spesielt store ringvirkninger der arbeidsplasser trengs mest, at dette gir grunn til særregler. På samme vis som rederivirksomhet er «navet» i den maritime klyngen, på godt og vondt, er det avvirkningen i norsk skog som avgjør omfanget av trenæringene, der 30 000 er ansatt i dag. For Trøndelag er det beregnet at en årlig førstehåndsverdi på 450 mill. kr foredles til totalt 5 800 mill. kr. Senterpartiet tror på det næringslivet sier, at når nettoen av hogsten reduseres med 20–30 pst. gjennom økt skatt, reduseres den samlede sysselsettingen enda mer. Vi tror også på dem som sier at ved bedrede skattevilkår vil hogsten øke mye, og at dette er det mest effektive tiltak for å øke aktiviteten og ringvirkningene. Vi mener at Stortinget ikke bare kan ønske seg økt aktivitet. Senterpartiets forslag gir lavere skatter for skogbruket, gir flere arbeid og gir betydelig økt skatteinngang totalt sett. Det er merkelig at Høyre ikke lenger er for en slik dynamisk skattepolitikk, og det er underlig at ikke Arbeiderpartiet ser at det blir arbeid til flere på dette viset. Det er sløseri av verste sort ikke å innfri skogbrukets krav og ta sjansen på at ledigheten øker. Senterpartiets konkrete forslag til fordel for skogbruket er at skogbruksinntekt skal beskattes med 28 pst., i samme grad som i dag, og at det fortsatt skal gis fritak for skatt på salg til verneformål. Vi gir også subsidiær tilslutning til å gjeninnføre 5 års gjennomsnittsligning, i stedet for fondsavsetning, som er vårt primære forslag. Jeg vil sette fram Senterpartiets forslag i innstillingen og forslaget fra Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, som er utdelt i salen.
Morten Lund har tatt opp de forslag han har referert til.
Dei fleste vedtaka vi gjer i denne saka, sikrar gjennomføring av St.meld. nr. 29 for 2003-2004, Om skattereform, og Regjeringa sine forslag til endringar av vårt skattesystem blir i all hovudsak gjennomførde. Endeleg kan eg som Venstre-representant jubla over at delingsmodellen verkeleg blir historie. Eit skattesystem må bli oppfatta som mest mogleg rettferdig, og det betyr m.a. at like inntekter blir skattlagde likt, uavhengig av korleis inntekta er opptent. Det er i utgangspunktet alle parti einige i. Men når det gjeld gjennomføring, kjem ulikskapane verkeleg til syne. Venstre har aldri vore prinsipiell motstandar av skatt på utbytte, men kombinasjonen av høg utbytteskatt, delingsmodellen, som no, og vår særnorske formuesskatt vil gi våre bedrifter større skattetrykk enn det deira konkurrentar i andre land har. Dette vil kunna medføra at tusenvis av norske arbeidsplassar blir lagde ned. Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti seier i ein merknad at like inntekter i større grad skal skattleggjast likt, og at skattelegginga skal gjerast mest mogleg lik, uavhengig av organisasjonsform. Men det skulle jo tilseia at desse to partia støttar Regjeringa sine forslag om å redusera skatten på arbeidsinntekt og fjerna formuesskatten, rett og slett for å få mest mogleg lik skatt på lik inntekt, uavhengig av korleis du tener pengane. For Venstre er prinsipp viktige, men vi snakkar ikkje berre om det i festtalar, vi forsøker òg å gjennomføra vår politikk i tråd med våre prinsipp. Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti sine forslag vil føra til at dei som får høgare skattenivå enn i dag, og som har moglegheit til å omorganisera til aksjeselskap eller deltakarliknande selskap, vil gjera det. Dette er i hovudsak skattebetalarar med millioninntekter. Skal like inntekter skattleggjast mest mogleg likt, bør ein heller ikkje stilla spørsmål om kva næring ein får sine inntekter frå. Med delingsmodellen har mange tilpassa seg for å betala 28 pst. skatt. Våre primærnæringar har til dels hatt andre skattereglar enn anna næringsverksemd. Venstre ønskjer at alle næringsdrivande skal behandlast mest mogleg likt. Vårt utgangspunkt var full støtte til Regjeringa når det gjeld dei endringane som galdt skognæringa. Vi innser at desse endringane vil kunna føra til redusert aktivitet i ein periode, nemleg i perioden frå innføring av utbytteskatt og fram til ein får avvikla formuesskatten og redusert marginalskatten. Vi støttar derfor at ein gjeninnfører gjennomsnittslikning for skogbruket, men meiner at andre verkemiddel enn gjennomsnittslikning kan stimulera til auka aktivitet. Eg nemner utviding av skogfondordninga eller utviding av jordbruksfrådraget til også å gjelda skogbruk. Begge desse tiltaka kan vera betre enn gjeninnføring av gjennomsnittslikninga, og dei vil ikkje bryta med prinsippet om at like inntekter skal skattleggjast mest mogleg likt, utan omsyn til om det er kapitalinntekt eller arbeidsinntekt. Eg må innrømma at når vi har lytta til innvendingar frå skognæringa, bl.a. frå Noregs Skogeigarforbund og NORSKOG, og i denne omgangen gjeninnfører gjennomsnittslikning, blir det litt drygt at dei i neste omgang ved brev dagsett 12. juni 2005 krev overgangsordningar fordi næringa har drive skattetilpassing i 2005. Det er nettopp det som bør vera eit hovudpoeng ved endringar av skattereglar, nemleg å sørgja for eit skattesystem som gir lik skatt på lik inntekt, og ikkje favoriserer verken enkelte næringar eller måten næringsdrivande organiserer seg på. Eg må berre tilstå at med ein slik argumentasjon kan kanskje enkelte bli freista til å endra standpunkt. Eg registrerer at Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Framstegspartiet har fremja eit forslag om dette. Dette forslaget støttar ikkje Venstre. Til slutt: Vi har i denne stortingsperioden fått fjerna totalt to ulike skattar og avgifter med til dels store proveny: investeringsavgifta og fordelsskatt på eigen bustad. Dette stod øvst på Venstre si liste over kva skattar og avgifter som burde bort. I tillegg blei delingsmodellen fjerna frå årsskiftet, og vi har fått eit flatare skattesystem. Med andre ord: Venstre har fått gjennomslag for mykje av sin skatte- og avgiftspolitikk. Det var dette eg ønskte å bruka taletida mi til i den siste skattedebatten i dette odelstinget.
I tidligere debatter om skattereformen, og også her i dag, får vi gjentatt at Arbeiderpartiet og SV er imot lettelser i toppskatt og formuesskatt på grunn av fordelingsvirkningene. Parolen er at disse lettelsene «gir mye til dem som har mye fra før». Etter min oppfatning er dette en primitiv tilnærming til en skattereform. Formålet med reformen er jo å skape et bedre skattesystem. I det gamle systemet har noen betalt for lite inntektsskatt, mens visse grupper har hatt en urimelig høy skattebelastning sammenlignet med andre. Kort sagt: Kapitalinntektsbeskatningen har vært for lav, mens arbeidsbeskatningen har vært for høy. Det er nødvendig å rette opp begge deler i reformen for at den skal få et helhetlig preg. Både før, under og etter Skauge-utvalgets arbeid har begrensninger i disse ulikhetene vært sentrale konklusjoner og premisser for gjennomføring av reformen. Derfor er det sørgelig at Arbeiderpartiet og SV ikke er med i denne samlede, helhetlige oppretting av mangler i det gamle skattesystemet. De vil bare heve skattenivået der det er lavt, ikke senke de skattesatsene som er for høye. At disse høyeste skattesatsene bare gjelder noen inntektstyper, og langt fra alle, og derfor skaper svære ulikheter i skattesystemet, ser ikke ut til å bekymre disse partiene. Under punkt 4.2 i innstillingen gir Arbeiderpartiet og SV riktignok en prinsipiell tilslutning til «at like store inntekter i større grad skattlegges likt, og at skattebelastningen gjøres mest mulig uavhengig av organisasjonsform». Dette prinsippet om horisontal likhet i skattesystemet er det all grunn til å ta alvorlig. Men partiene gjør ikke det. I neste avsnitt tar de nemlig avstand fra nettopp de skattelettelsene som ville bidra til en slik økt likhet. Det er prinsippløst, og det er urovekkende, at partier som aspirerer til regjeringsmakt og kontroll over skattepolitikken, setter prinsippet om lik skatt på like store inntekter til side, nærmest på mørkeloftet, med én gang det kan bli alvor av prinsippet, altså når man skal realisere det. Hva er konsekvensene av Arbeiderpartiets og SVs syn? De er med på å heve marginalskatten for aksjonærer og selskapsdeltakere opp til vel 48 pst., men de er ikke med på å senke den vesentlig høyere marginalskatt på lønn ned til omtrent samme nivå. Denne mangel på sammenheng og horisontal likhet i skattesystemet er påfallende, ikke minst fordi det er lønnstakerne som mangelen går ut over, ikke kapitalistene. Gjennom å vedta foretaksmodellen her i Odelstinget i dag vil dessuten de personlig næringsdrivende, altså enkeltpersonsforetakene, komme inn under toppskatten. Arbeiderpartiets og SVs syn betyr da også at disse næringsdrivende får en vesentlig høyere marginalskatt enn aksjonærer og selskapsdeltakere. Det er grunn til å stille spørsmålet: Hvor er likheten i skatt på like inntekter uansett organisasjonsform? Jeg viser til mitt tidligere sitat fra Arbeiderpartiets og SVs merknader. Det ser heller ikke ut til å bekymre disse partiene at slike ulikheter vil føre til betydelige omorganiseringer av nærings- og yrkesaktivitet. De som rammes av det høyere skattenivået, og som kan omorganisere til aksjeselskap eller deltakerlignet selskap, vil selvfølgelig gjøre det, for dermed å komme inn under det lave skattenivået på vel 48 pst. Dette vil ikke minst gjelde de millioninntektene som Arbeiderpartiet og SV ønsker å ramme med sin skattepolitikk og i sin retorikk. Omorganiseringene vil gjøre denne politikken delvis virkningsløs og skape nye ulikheter mellom dem som kan og dem som ikke kan omorganisere sin inntekt. Hvor er rettferdigheten i et system hvor det ikke bare er en ulåst kjøkkendør inn til det lavere skattenivået, men en åpen låvedør? Regjeringens begrunnelse for å dempe formuesskatten er dels at den virker skjevt, og dels at den økte kapitalbeskatningen gjennom aksjonærmodellen, deltakermodellen og foretaksmodellen nødvendiggjør en slik demping. Konsekvensen av å beholde formuesskatten uendret, slik Arbeiderpartiet og SV vil, vil være fortsatt store ulikheter og skjevheter, bl.a. ulik verdsettelse. Videre blir det en overbelastning av eiere i næringslivet som blir rammet både av økt inntektsbeskatning og uendret formuesskatt. Jeg håper at Arbeiderpartiet og SV etter hvert kommer på bedre tanker når det gjelder sammensyingen av en helhetlig skattereform. Mange viktige skritt tas nå, men fortsatt viktige skritt gjenstår etter valget til høsten. For stabiliteten i skattepolitikken fremover vil det være en stor fordel om denne helheten i skattereformen kan få gjennomslag også blant opposisjonens partier.
Det vert replikkordskifte.
Finansministeren er fullstendig klar over at den skattereformen vi hadde til behandling sist år, og denne oppfølgingen vi har i dag, systemomleggingen og modellene, har regjeringspartiene og Høyre forhandlet seg fram til enighet med Arbeiderpartiet om. Så kom finansministerens klassiske Høyre-innlegg, som vi har hørt i hvert fall i hele etterkrigstiden, nemlig om skattelettelser til dem som har mest fra før. Det må finansministeren tåle å høre! Når folk med over 1 mill. kr, ja, opptil 1,5 mill.–2 mill. kr i inntekt, får 10–15 ganger mer skattelettelser enn de som har en vanlig inntekt, er det klart at vi reagerer på det og har motforestillinger! I tillegg vet vi hvordan inntekten fordeler seg mellom det offentlige og det private forbruket. Jeg vil til slutt stille finansministeren et spørsmål: I skattereformen var det bl.a. åtte fradrag som skulle finansiere skattelettelsene. Vil han komme igjen til høsten med skattelettelser som skal finansieres via pendlerfradraget og særfradraget for uføre?
Budsjettlekkasjer gis ikke fra Stortingets talerstol, så svaret på det spørsmålet gis derfor ikke – i tråd med vanlig praksis. Jeg tåler gjerne å høre en skattepolitisk argumentasjon, men jeg tåler ikke å høre den falsk! Det er ikke rett at Arbeiderpartiets skatteopplegg vil bringe rettferdighet. Det vil øke urettferdigheten i systemet fordi din mulighet til å påvirke din skattesats, er avhengig av hvilken organisasjonsform du velger. For vanlige lønnstakere er det ingen valgmulighet. For å si det slik: Dette er et stort konsulenthull som Arbeiderpartiet skaper i systemet, som jeg ikke skjønner at man kan forsvare!
Presidenten vil nemne at omgrepet «falsk» vel er på kanten av det ein kan seie frå Odelstingets talarstol, og ber statsråden finne andre uttrykk neste gong.
Eg konstaterer at finansministeren viser til at Arbeidarpartiet ikkje ønskjer skattelettar, og også går inn for skatteskjerpingar. Det viser òg revidert nasjonalbudsjett, at ein m.a. går inn og aukar formuesskatten på arbeidande kapital. Det er veldig uheldig. Det gjer jo at det blir endå gunstigare å eige norsk industri frå utlandet enn det blir å eige norsk industri i Noreg. No er det slik at Arbeidarpartiet er regjeringspartia sin partnar når det gjeld skattereforma, og der fekk ein altså støtte frå Arbeidarpartiet til å auke utbytteskatten. Så skal ein utsetje til neste periode med å foreta dei skattelettane som ligg i skattereforma. Mitt spørsmål til finansministeren er: Vil ikkje det vere å gamble med at desse skattelettane blir gjennomførde? Kvifor kan ein ikkje sikre fleirtal for ein større del av skattelettane medan ein har fleirtalet i Stortinget?
Det er i grunnen fordi Fremskrittspartiet ikke har bidratt særlig! La meg si det slik, og det er vel ingen stor hemmelighet – det har vært sagt i det offentlige rom tidligere – at under de siste budsjettforhandlingene var det ikke noe krav fra Fremskrittspartiet at man skulle øke reduksjonen i formuesskatten. Det var heller ikke noe krav fra Fremskrittspartiet om at man skulle øke kuttet i toppskattene – snarere tvert imot, man reduserte det i forhold til Regjeringens forslag. Så jeg skjønner ikke bakgrunnen for spørsmålet. Det hadde selvfølgelig vært bedre om vi hadde klart å gjennomføre reformen uten hensyn til valg. Men for å si det slik: Det er en form som er vår konstitusjon fremmed. Vi satser på at velgerne faktisk vil stole på at denne skattereformen skal videreføres av de partier som har introdusert den. Jeg håper at Fremskrittspartiet etter hvert slutter seg til skattereformen, selv om de på mange måter i reformens begynnende fase meldte seg litt ut av debatten og ville ha en såkalt flat skatt – flatere, eller hva det nå måtte bli. Denne skattereformen vil bidra til det Fremskrittspartiet ønsker, nemlig redusert marginalskatt og redusert formuesskatt.
Jeg registrerer at finansministeren er i valgkampmodus nå, allerede før sommeren. Han brukte altså hele sitt innlegg til å snakke om Arbeiderpartiets og SVs skattepolitikk, og kalte den urovekkende – «primitiv tilnærming», brukte han til og med som et begrep om vår skattepolitikk! Det får stå for hans regning. Jeg har ikke tenkt å plukke opp den hansken i dag. Jeg tenkte jeg kunne utfordre ham på det jeg utfordret ham på i mitt innlegg, nemlig arv knyttet til samboere som ikke har felles barn. Stortinget har ryddet opp i ett forhold her; samboere med dokumentert samboerskap som har felles barn. Men for dem som ikke har felles barn, har ikke Stortinget ryddet opp, selv om Samboerutvalget anbefalte dette. Grunnen til at vi tar opp dette nå i denne innstillingen, er at vi har hatt et par eksempler gjennom våren knyttet til store naturkatastrofer der noen familier er blitt rammet urimelig hardt. Vi ønsker at denne endringen skulle ha skjedd og fått tilbakevirkende kraft. Jeg vil sterkt oppfordre statsråden til å komme tilbake til dette i det statsbudsjettet som legges fram til høsten.
Jeg er glad for at jeg fikk anledning til å svare på dette spørsmålet. Regjeringen varslet i familiemeldingen ytterligere utvidelse av samboerfritaket i arveavgiften. Det er imidlertid viktig at dette vurderes grundig, slik at det er sammenheng mellom ulike lover. Samboerbegrepet som i dag brukes i arveavgiftsloven, er det samme som i folketrygdloven. I tillegg berøres samboerskap bl.a. av familielovgivning og skattelovgivning m.m. Det er viktig å finne en balanse her mellom rettigheter og plikter for dem som lever sammen papirløst og uregistrert. Dette jobber vi med, og vi har varslet en ytterligere lempning. Men jeg vil gjenta at det er viktig at slikt lovarbeid ikke skjer etter tabloide metoder – altså, les avisen, noen er berørt – men at det skjer ut fra en helhetlig betraktning, slik at samboerbegrepet er ensartet i ulike lovverk.
Finansministeren har sagt at med dagens satser har vi en låvedør av tilpasningsmuligheter for personlig næringsdrivende og høytlønnede. De vil ta ut lønnsinntekten sin som kapitalinntekt. Trygdeavgiften er en betaling for trygd og pensjonsytelser. Hvis vi ser bort fra trygdeavgiften, betales det 40 pst. i marginalskatt for lønnsinntekt mellom 350 000 kr og 800 000 kr. Over 800 000 kr er marginalskatten på lønn 43,5 pst. Det er 950 mill. kr som kommer inn gjennom trinn 2. 80 000 personer betaler i gjennomsnitt 12 000 kr som hver enkelt ranes for, etter finansministerens mening, hvis de må betale toppskatt 2 i dag. Regjeringen sier at skatt på kapitalinntekter vil bli 48 pst., altså høyere enn lønn, hvis man ser bort fra trygdeavgiften. Betyr denne låvedørtrusselen fra finansministeren at finansministeren tror at kapitalinntekter i praksis vil få lavere skatt enn 48 pst.? Eller er det det at rike mennesker ikke er opptatt av å sikre seg rimelig gode pensjons- og trygderettigheter, og at de regner trygdeavgift som skatt?
Jeg tror nok at i de fleste tabeller som representanten Lund også opererer med, er trygdeavgiften en del av skattesystemet og en del av skattebelastningen. Jeg har ikke sagt at det er dagens satser som åpner en slik låvedør, men det er konsekvensen av de satser som Arbeiderpartiet og SV har gått inn for. Jeg skjønner at Senterpartiet ønsker å regjere sammen med disse partier på disse partiers premisser også i skattepolitikken. Når jeg siterte fra innstillingen, der det heter at «like store inntekter i større grad skattlegges likt, og at skattebelastningen gjøres mest mulig uavhengig av organisasjonsform», er det et sitat som jeg erklærte meg enig i, men som i praksis ikke følges opp i innstillingen, fordi da må man gjøre noe, både sette skattene ned og samtidig øke utbyttebeskatningen når utbytte tas ut til privat forbruk.
Skattelette og føreseielegheit er Høgre sine mantra. Så er finansministeren oppteken av rettferd. Det er eg òg, men det er mogleg at vi definerer rettferd litt ulikt, alt etter kven det gjeld. Eg trur nok at alle dei som fekk skatteskjerping, det gjeld pendlarar, nordsjøarbeidarar, altså vanlege arbeidsfolk, ikkje opplever det som rettferdig at dei skal vera med og finansiera skatteletten for dei rikaste. Det var nemleg det Høgre la opp til, og som dei fekk støtte til frå Framstegspartiet. Er det slik at dei som er pendlarar, dei som ikkje kan bu der dei jobbar, men som må reisa til arbeidet sitt, kan venta at dei òg skal ha føreseielegheit i framtida, og at Høgre ikkje vil koma med ny skatteskjerping for desse vanlege arbeidarane?
Jeg minnes også at Arbeiderpartiet ved en rekke anledninger har bedt om at vi forenkler skattesystemet og fjerner en serie fradragsordninger som ikke virker likt mellom skattytere. Dette gjelder bl.a. beskatning av kost. Stortinget har nå gjort et vedtak som endrer det forrige skattevedtaket på dette området, men det gjeninnfører en ulikhet i beskatning av kost for ulike arbeidstakere. Rettferdighet eller ei, men det er i alle fall ikke likhet for like tilfeller. Det jeg imidlertid overraskes mest over, er at Arbeiderpartiet vil etablere et system som er slik at konsulenter som organiserer sin arbeidsinntekt gjennom et aksjeselskap, kan skaffe seg lavere skattesats enn det en lønnstaker med samme inntekt kan gjøre. Det er iallfall ikke rettferdighet, og det dreier seg ikke om å gi skattelettelser til dem som har mest fra før, slik Regjeringens forslag betegnes. Det er faktisk Arbeiderpartiet som nå gjør det samme, men med det forbehold at man da er konsulent og kan opprette sitt eget aksjeselskap.
Replikkordskiftet er slutt. Dei talarane som heretter får ordet, får ei taletid på inntil 3 minutt.
Bakgrunnen for at eg tek ordet, var finansministeren sitt svar på mitt spørsmål, der han m.a. sa at han ikkje forstod spørsmålet. Eg må då peike på at i alle fall er det mange i næringslivet som forstår den problemstillinga som blei teken opp, og som er bekymra for at ein kan få eit resultat der det er fleirtal for skatteskjerpingane, men at ein ikkje får fleirtal for skattelettane, dersom stortingsvalet til hausten gir eit anna fleirtal i Stortinget. Når det gjeld statsbudsjettet for 2005, og at Framstegspartiet gjekk inn for ein mindre lette i toppskatten enn det Regjeringa foreslo, så er det riktig. Men det var på grunn av at vi ville ha ein betre sosial profil, og at det var for små skattelettar for dei med låge og middels store inntekter i forhold til dei lettane som var foreslått gitt til dei med dei verkeleg høge inntektene. Det gav ei sosial slagside som var ein profil som Framstegspartiet ikkje kunne vere med på. Derfor gjekk vi inn og kravde at det skulle vere større lettar for dei med låge og middels store inntekter. Då blei det litt mindre lettar for dei med høge inntekter, men alle fekk store skattelettar. Når det gjeld formuesskatt, bør det vere klart for dei fleste at Framstegspartiet ønskjer å fjerne han. Vi sa også klart frå at dersom vi skulle vere med og vurdere ei eller anna form for utbytteskatt, måtte vi ha klare forsikringar om og ein klar progresjon i at formuesskatten blei avvikla. Det fekk vi ikkje. Dermed kunne vi heller ikkje støtte innføring av ein utbytteskatt. Sjølv om vi skulle ha vurdert å støtte eit forslag om utbytteskatt, måtte det også ha blitt forbetra på veldig mange punkt i forhold til det som er tilfellet i dag. Vi har tidlegare foreslått å fjerne formuesskatten. Vi har ikkje fått noko fleirtal for det. Det står tydeleg i partiprogrammet vårt, og det vil vi også stå på i neste periode.
Flere talere har vært inne på at et av målene med skattereformen er å sikre større likebehandling av reelle arbeidsinntekter ved å redusere satsforskjellene mellom skatt på arbeidsinntekt og skatt på kapitalavkastning. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti er også enig i at dette er ønskelig. Men når det kommer til praktisk og utøvende politikk, skiller man lag med regjeringspartiene. Høyre mener at marginalskatten må reduseres ved nedjustering av toppskatt. Ingen bør betale mer enn halvparten av det man tjener, i skatt, enten det kommer fra arbeid eller kapital. Arbeiderpartiet og SV vil ikke redusere skatt på arbeidsinntekter. De tar avstand fra de skattelettene som vil bidra til å øke en slik likhet. Derimot vil de, som flere har vært inne på i innstillingen, styrke progressiviteten i skattesystemet. Arbeiderpartiet sier også i sitt program for neste stortingsperiode: «at skatt mellom arbeid og kapital jevnes ut slik at de med høye kapitalinntekter betaler mer skatt» SV sier i sitt program: «foreslå å øke kapitalbeskatningen» Dette er altså programmer som gjelder for neste periode, altså den som kommer etter denne perioden. Man står da altså med to spørsmål om disse partiers politikk, slik jeg ser det. Enten vil disse to partiene at lønnstakere og selvstendig næringsdrivende som driver enkeltpersonsforetak på den ene siden, skal betale mye mer i skatt enn aksjonærer og selskapsdeltakere på den annen side, eller så ønsker de å skjerpe skatten på kapitalinntekter, slik at den kommer godt over 50 pst., kanskje nærmere 60 pst. Kanskje de til og med går inn for å innføre et progressivt element i denne kapitalbeskatningen også, slik de sier i innstillingen. Det hadde ikke vært så dumt å få svar på disse spørsmålene i dag. Hva kan vi vente oss med en eventuell rød-grønn regjering til høsten? Vil man ha likebehandling gjennom reduksjon i personbeskatningen, eller vil man ha likebehandling ved økt kapitalbeskatning? Eller vil man ha ulike behandling? Det kan jo også være. Jeg lurer på hvorfor Arbeiderpartiet ikke foreslår å ta bort hele rabatten på aksjer, verdipapirer og grunnfondsbevis når den først og fremst, som de selv sier, innebærer lettelser til grupper med høye inntekter og store formuer. Hvorfor bare nøye seg med å redusere den fra 35 pst. til 25 pst.? Jeg lurer på hvorfor man ikke like godt tar hele rabatten, når man sier at den faktisk innebærer lettelser til grupper med høye inntekter.
Jeg vil komme med noen få betraktninger på slutten av denne debatten, som vel er den siste skattedebatten av betydning i denne stortingsperioden. Statsråden sier at trygdeavgiften er å betrakte som skatt. Det er selvfølgelig slik det oppleves for de fleste, men den har en helt annen karakter i skattesystemet. La meg bare ta en parallell til det som Stortinget nylig behandlet som gikk på pensjon. Regjeringspartiene understreket der som et spesielt poeng at en pensjonsavgift har en annen karakter enn alminnelig skatt. Det betyr at statsråden ikke har noen konsistens i sin argumentasjon om dette. Det betyr at med en likebehandling av skattesatser i utgangspunktet er trygdeavgift en viktig premiss. Man forutsetter en annen premiss i dette enn det man gjør for selvstendig næringsdrivende. Man kan selvfølgelig tilpasse seg. Det finnes mange tilpasninger i et skattesystem, for dem som måtte ønske det. Å tette alle skattehull tror jeg er svært vanskelig. Å delta i dette sikkerhetsnettet i velferdsstaten, som trygdeavgiften delfinansierer, er det svært mange som ser et poeng i. Mennesker er som monomandyr. Mange er nok kanskje det, men likevel vil nok de fleste også se at det er et poeng i at man deltar i dette spleiselaget som jo velferdsstaten rent faktisk er. Det vil man selv få gevinst av. Det er flere som har etterlyst hva SV måtte mene om skatt. La meg si følgende: Det står i vårt alternative statsbudsjett hva SV mener om skatt. Vi går ikke inn for en senking av formuesskatten, bare så det er veldig klart. Formuesskatten er i dag det progressive elementet i kapitalbeskatningen. Vi har altså det paradoksale system i dag at vanlig lønnsinntekt har progressivitet og relativt høye skattesatser, mens skatt på kapital ikke har det. Der er det formuesskatten kommer inn som en del av det som de med de største formuene skal bidra med til fellesskapet. Å fjerne denne får selvfølgelig en forferdelig grov sosial slagside. Det er ikke uten grunn at det er de menneskene som har størst formue i Norge, som gir størst bidrag til Høyres valgkamp, for de har direkte glede av at man fjerner formuesskatten. Man vil selvfølgelig gi bidrag til Per-Kristian Foss’ kasse, for det i seg selv vil gjøre dem godt. Formuesskatten har åpenbare svakheter ved seg. Det er riktig. Men det å fjerne formuesskatten bidrar til en større sosial urettferdighet og et mindre rettferdig skattesystem. Skattesystemet må ha som utgangspunkt at det skal oppleves som sosialt rettferdig, at de som har mest, bidrar mest. Det gjør man ikke med det kapitalskattesystemet man nå innfører, for skjermingsfradraget gjør at man må ha relativt store utbytter før aksjeutbytte kommer til beskatning. I teorien ser skattesystemet veldig fint ut, for skattesatsene er noenlunde harmonisert, men i praksis vil det fremdeles være slik at de med store kapitalinntekter, ikke betaler på langt nær så mye skatt i prosent som de som har vanlig lønnsinntektsskatt. SV er derfor veldig tydelig på at formuesskatten må bestå. Den bør nok gjennomgås for å rette opp noen åpenbare svakheter i formuesskatten som system, men formuesskatt er et godt og rettferdig system for helheten i skattesystemet.
Finansministeren sa i sitt replikksvar til meg at med dagens skattesatser er det ingen låvedører av tilpasningsmuligheter, men det kan komme til å bli det hvis det blir et regjeringsskifte. Høyres representant sa det som statsråden tidligere har sagt, at med dagens skattesatser er det en slik låvedør. Det ble sagt tidligere i debatten at det er forferdelig slik næringslivet behandles i dag med dagens satser. 300 000 kr kan de spare ved å tilpasse seg. I virkeligheten er det 12 000 kr i gjennomsnitt som betales av dem som har trinn 2. 80 000 personer er det som betaler det. Vær så snill ikke å overdrive, det er ikke tilfellet at dette er så problematisk. Jeg tror ikke så mange vil benytte seg av tilpasningsmulighetene. Så sier statsråden at trygdeavgift regnes som skatt. Pensjonskommisjonen foreslo en pensjonsavgift på 17 pst., og fortsatt kan det være aktuelt å vurdere. Gjennom et sånt vedtak får folk beskjed om at det en betaler gjennom trygdeavgift, rett og slett er en sikkerhet for pensjon. Det er betaling for noe du får tilbake. Tilpasser du deg, får du ikke det. Jeg synes at en finansminister burde forklare folk akkurat dette: Trygdeavgift er betaling for noe. Lurer du deg unna trygdeavgiften og betaler som om dette var kapitalinntekt, mister du et tilbud fra det offentlige. Det synes jeg burde være en oppgave for en finansminister. Senterpartiet vil ikke ha en utvikling slik at alle selskap må bli AS. Så sier også finansminister Foss det. Vi må ikke få en forskjellsbehandling som gjør at alle må tilpasse seg til et AS. Men næringslivet sier at med det som nå vedtas, er det nettopp det som vil skje. Flere bedrifter er nødt til å si at enkeltpersonsforetak også må bli AS. De har sagt hva de venter å få av endringer. De har sagt at en må få et risikopåslag, for for dem som er enkeltpersonsforetak, er det annerledes, de risikerer rett og slett hus og hjem. De risikerer mye mer enn andre. De har sagt at vi må få formuesskatten redusert nå, og hvis vi ikke kan ta bort alt sammen, må vi ta bort det som handler om formuesskatt på arbeidende kapital. Det er det Senterpartiet har lagt fram forslag om. Vi kan ta det grepet nå, og så kan vi skape forutsigbarhet for næringslivet ved å innføre den modellen som Sverige innførte for alt næringsliv fra 1997, og som de mener de har gode erfaringer med. Jeg synes vi i Norge også kunne lage så gode og forutsigbare vilkår for næringslivet vårt.
Jeg tror det var representanten Heidi Larssen som spurte om framtiden for Arbeiderpartiets skattepolitikk, om det bare vil bli skatteøkninger. Det har vi aldri sagt. Jeg påpekte også overfor finansministeren at når det gjelder systemomleggingen, har vi vært enige, for vi ser at det er viktig å få systemomlegginger som kan ligge fast over tid, at man kjenner til hvilke rammebetingelser både enkeltpersoner og næringsliv har. Vi har sagt at de samlede skatteinntektene skal være på om lag 2004-nivå. Det har vi sagt, det står vi ved. Det ligger der. Men det vi har reagert på hele tiden, og det må også høyresiden finne seg i, er nettopp fordelingen av disse skattene, som vi mener kan være dypt urettferdig. Det har vi sett ved siste års budsjett og delvis nå også i revidert. Det kan ikke bli oppfattet som rettferdig når de med de høyeste inntektene får de desidert største skattelettelsene – det reagerer vi på. Til og med Fremskrittspartiet reagerte på dette i høst og sa at nå er nok nok. Det gjaldt det øverste innslagspunktet for toppskatt. Vi måtte bl.a. også heve bunnfradragene og ikke senke det punktet. Til og med de gjorde det. Dette har ikke folk forståelse for. Vi skal ha et skattesystem som folk kan leve med og ha en viss forståelse for, og som ikke bare kommer enkeltgruppene til gode. Når vi i tillegg ser at skattelettelser finansieres ved hjelp av det som ble foreslått, men som nå heldigvis ble satt i revers – fradrag for pendlere, for sjøfolk, særfradrag for dem med store sykeutgifter, osv. – er det klart vi reagerer når vi ser dette i sammenheng. I høst fikk vi en momsøkning i tillegg – det har jo med fordeling å gjøre totalt sett. Det kommer vi til å forfekte framover i våre skattepolitiske debatter og i de avgjørelsene vi kommer til å ta i framtiden på dette området. Jeg kan gå enda lenger når det gjelder måten disse skattelettelsene er finansiert på. Hvorfor skal karensdagene for de arbeidsledige økes til fem dager? Hvorfor skal ikke de arbeidsledige som har vanlige inntekter i Norge, få feriepenger? Det blir kuttet med over 20 000 kr i året. Det er disse som trenger pengene, og ikke de som tjener 1,5 eller 2 mill. kr. Høyresiden og Høyre må tåle å bli minnet på disse tingene, at dette ikke er et rettferdig skattesystem. Da må man ikke bare henge seg opp i modeller hele tiden, men det er også viktig hvor satsene blir satt.
Representanten Lund var inne på mitt eksempel med låvedøren i Arbeiderpartiets skatteopplegg. Det er riktig at dette ikke gjelder for flere hundre tusen arbeidstakere, men det gjelder noen tusen svært godt betalte arbeidstakere i Norge. Mitt eksempel var basert på de skattesatsene som venstresiden ønsket for 2004, sett opp mot aksjonærmodellen. Da kan man, hvis man flytter 3 mill. kr i inntekt fra den type arbeidstakerbeskatning inn i et aksjeselskap, spare 374 000 kr. Det er riktig at når man gjør det, går man ut av trygdesystemet, men jeg tror nok at de fleste advokater, konsulenter og rådgivere vil foretrekke å spare 374 000 kr i skatt og heller kjøpe seg en privat pensjonsforsikring enn å stå som arbeidstaker. Det er klart at en slik tilpasningsmulighet vil bli benyttet av alle som har anledning til å organisere seg på den måten. Det betyr at venstresiden fjerner delingsmodellen, som er grunnleggende urettferdig, uten at man tilpasser systemet i forhold til det. Det vil man nok se mange eksempler på, f.eks. i media, når man beskriver hvordan folk kan tilpasse seg et slikt smutthull dersom man opprettholder det i en tenkt situasjon hvor man får muligheten til å påvirke skattesystemet. Så var representanten Djupedal inne på det med formuesskatten. I SVs alternativ til skattesystem har man droppet skjermingsfradraget i aksjonærmodellen. Det vil bety at folk som har bankinnskudd, også vil få en slik høy beskatning, og det vil faktisk bety at pensjonister i Norge i dag vil ha over 100 pst. effektiv beskatning av sine renteinntekter. Det synes jeg er litt drøyt, og det tror jeg også pensjonistene hadde syntes hvis de hadde vært klar over hva SV har foreslått her i dag.
Gjermund Hagesæter har hatt ordet to gonger og får ordet til ein kort merknad, avgrensa til 1 minutt.
Eg vil knytte nokre kommentarar til det som representanten Nordtun var inne på då han sa at til og med Framstegspartiet reagerte på skattelettane for dei høgtlønte i statsbudsjettet for 2005. Det er riktig, men det er likevel ein grunnleggjande forskjell mellom Framstegspartiet og Arbeidarpartiet, for det var ikkje først og fremst skattelettane til dei høgtlønte vi reagerte på. Vi reagerte på manglande skattelettar til dei med lågare og middels store inntekter. Det var det som var vårt utgangspunkt i forhandlingane. Det går ikkje an å gi store skattelettar til dei rike når ein ikkje gir skattelettar til dei med vanlege inntekter i det heile. Den profilen fekk vi snudd, og det er vi veldig stolte av. Berekningar viser også at ved å redusere skatten på dei lågaste inntektene vil ein òg auke arbeidstilbodet i desse gruppene.
Representanten Nordtun sa at Arbeiderpartiet hadde vært enig i skattereformen så langt. Men etter regjeringspartienes mening er ikke denne skattereformen hel før et av de viktigste elementene, nemlig å redusere og etter hvert fjerne formuesskatten, er gjennomført. Dette må ses på som en helhet. Formuesskatten er jo en særnorsk skatt på eierskap og kapital som hindrer etablering av nye arbeidsplasser og hemmer norsk verdiskaping. Jeg synes egentlig det er litt merkelig at Arbeiderpartiet ikke ser de utfordringene man har i den globaliserte verden i forhold til dette, og er enig med regjeringspartiene når det gjelder denne særnorske skatten. Ellers er jo Arbeiderpartiet opptatt – og på hugget, for å si det sånn – av utfordringene ved å leve i en globalisert verden. Men her klarer de ikke helt å følge med. Så jeg lurer litt på om man er blitt for opphengt i ikke å gi skattelettelser til dem som ifølge Arbeiderpartiet «har mest fra før», slik at det å sikre norske arbeidsplasser faktisk settes i fare på bakgrunn av det, at man liksom blir så opphengt i den ene tingen at man ikke tenker på at dette faktisk kan gå ut over norske arbeidsplasser.
Jeg kan si meg helt enig med representanten Larssen i at hvis et skattesystem skal være framtidsrettet, må det også være tilpasset omgivelsene, slik at vi ikke får flukt verken den ene eller den andre veien av arbeidsplasser og etableringen av selskap der de er. Dette må være under konstant overvåking og kontroll. Men det er ikke formuesskatten vi for tiden ser som det aller viktigste å gjøre noe med. Nå er det andre omlegginger som har vært prioritert også fra vår side. Jeg kan bl.a. si at vi har overhodet ingen planer om å gjeninnføre boligbeskatningen – overhodet ikke. Men jeg kan gå litt videre på akkurat det systemet og spørre: Synes man at fastsettingen av ligningsverdiene på eiendommene i Norge i dag er riktig? Overhodet ikke. At det ikke blir opprør når vi kan se at to hus som er oppført samme år, har samme standard osv. – og der huseierne kan sitte og se på hverandre i stuevinduet – har forskjellig ligningsverdi fordi husene tilfeldigvis ligger i to forskjellige kommuner! Dette skyldes at vi ikke har tatt fatt i takstgrunnlaget og derfor ikke har et takstsystem i Norge som er skikket. Den dagen vi kan få et skikket takstsystem på plass, skal mye kunne rettes opp, både på den ene og den andre måten, inklusiv formuesbeskatningen, for skatt på eiendom er noe som den øvrige – jeg holdt på å si – verden har fått mye bedre grep på og et mye mer rettferdig takseringssystem for. Eiendom kan ikke flyttes. Derfor er det viktig at vi får et rettferdig system, og at ikke, som i dag, kapital settes inn i eiendom kun fordi det der er mye mindre beskatning og vanskeligere å få fatt i – mye mindre beskatning, og det går til mindre produktivt arbeid. Hadde vi fått vridd dette over til mer produktivt arbeid i bedriftene, hadde det vært mye bedre enn å plassere pengene i fast eiendom.
Fleire har ikkje bedt om ordet.[[Votering, sjå side 1104]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 1115]]
Etter ynske frå familie-, kultur- og administrasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletida vert avgrensa til 10 minutt til saksordføraren, 5 minutt til kvar av dei andre gruppene og 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten foreslå at det ikkje vert gitt høve til replikkar etter dei enkelte innlegg, og at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Odelstinget har til behandling Ot.prp. nr. 84 for 2004-2005. Den bygger på det såkalte Demokratifinansieringsutvalgets innstilling, som ble overlevert statsråden i fjor. Den nye loven vil erstatte gjeldende lov, som er lov av 22. mai 1998 nr. 30 om politiske partiers inntekter. Det er en samlet komite som står bak de fleste forhold i den nye partiloven. Hovedtrekkene i den kan kort oppsummeres slik: Flytting av bestemmelsene om registrering av partier til en egen partilov.Regulering av støtteordningene for politiske partier i lovs form, dvs. den offentlige støtten, den private støtten og kravet til innsynsrett for offentligheten i disse forhold. Det er verdt å merke seg at loven regulerer forhold på alle politiske nivåer, også for ungdomsorganisasjoner.Etablering av en uavhengig nemnd som skal fordele statsstøtten, behandle klager og avgi rapport til departementet. De politiske partiene er viktige samfunnsinstitusjoner, som mange forholder seg til, og som har medias søkelys på seg. En egen partilov skaper ryddigere forhold rundt reguleringen av partienes virksomhet, og opprettelsen av en uavhengig nemnd bidrar til dette. Det er en enstemmig komite som slutter seg til det. En sentral del av arbeidet med den nye partiloven har dreid seg om partienes inntekter. Det er positivt at en enstemmig komite mener at offentlig finansiering av politiske partier er ønskelig og nødvendig, samtidig som private bidrag skal tillates. Den modellen for offentlig finansiering som nå foreslås fra komiteen, har i all hovedsak en enstemmig komite bak seg. Det vil bli klare krav til hvilke partier og lister som er støtteberettiget, samtidig som ansvaret for å støtte partier lokalt overføres til lokale myndigheter og innlemmes i rammetilskuddet. Det innføres en modell med et grunntilskudd og stemmetilskudd til de politiske partier, og øremerkede tilskudd til partiene innlemmes i den frie støtten. Private bidrag til politiske partier vil fortsatt være tillatt. Et flertall i komiteen går også inn for at det skal innføres et skattefradrag for slike gaver. Det er bred enighet om viktige endringer når det gjelder offentliggjøring av inntektene til politiske partier. Inntekter over et visst nivå skal offentliggjøres på kommunalt, fylkeskommunalt og nasjonalt nivå for alle partier. Dette vil være det fremste virkemiddelet mot korrupsjon og uheldige bindinger mellom partier og givere. Dette er et stort framskritt, etter for mange runder om dette tidligere som ikke har ført fram. Det er å håpe at endringen vil gi valgkamper som er mindre preget av spekulasjon om pengegaver og mer preget av vissheten om det. Det er også positivt at en samlet komite følger opp Europarådets rekommandasjoner om å forby gaver fra anonyme givere, utenlandske givere og rettssubjekter under offentlig myndighet. Komiteen sier videre at offentliggjøringen av gaver skal gjelde både monetære og ikke-monetære bidrag, og alle avtaler knyttet til pengegaver skal offentliggjøres. SVs representanter i komiteen er godt fornøyd med hovedinnholdet i innstillingen, men vil på tre punkt ta opp spørsmål som etter vårt syn burde vært annerledes. Når man vedtar å offentliggjøre pengegaver – og endog sier at dette skal være hovedvirkemiddelet mot korrupsjon og uheldige bindinger – burde komiteen mannet seg opp til å kreve at partiene skal offentliggjøre alle gaver før valg, slik man har regler for i mange andre land. Dette er et viktig prinsipp. Velgerne skal når de går til valgurnene, vite hvem som har finansiert de ulike partiene. Da kan de «straffe» de partiene som har mottatt gaver de ikke liker. Det er slik åpenhet kan bli et fullt ut effektivt våpen mot korrupsjon. Jeg har hørt to argumenter mot dette forslaget. Demokratifinansieringsutvalget skriver at det kan føre til for stor oppmerksomhet rundt gaver. Jeg tror det er motsatt, at åpenhet hindrer spekulasjon og uønsket oppmerksomhet om hva som egentlig skjer. Enkelte hevder at dette vil være å opprette et nytt, stort byråkrati. All den tid en samlet komite går inn for å opprette en uavhengig nemnd som skal fordele støtten, og vi allerede har en inntektsrapportering på et senere tidspunkt, er dette umulig å forstå. Det er ikke en stor og komplisert oppgave, og den bør i alle fall ikke stå i veien for et viktig prinsipp. Det finnes praktiske utfordringer knyttet til dette forslaget som alle andre regler, men de er små og håndterbare i forhold til viktigheten av prinsippet. De fleste høringsinstansene som har uttalt seg, har også gått inn for dette, bl.a. KS og Oslo kommune. Det er positivt at komiteen oppfordrer alle partier til selv løpende å offentliggjøre opplysninger om gaver. Et flertall mener dette er bedre enn en plikt til å gjøre det. Jeg vil oppfordre hvert enkelt parti til fra denne talerstol å gjøre det klart at partiet vil følge dette, og at en full oversikt over alle gaver til partiet som er mottatt før valget, vil være tilgjengelig for medier og befolkning før valget finner sted. SV har også tatt opp spørsmålet om å regulere bidrag fra rettssubjekter som leverer varer eller tjenester til offentlig administrasjon. Dette er en av de anbefalingene Europarådet har kommet med til Norge. Bidrag til politiske partier fra aktører som samtidig konkurrerer om leveranser til det offentlige, kan skape usikkerhet om i hvilken grad politiske partier er uhildet. Det har vært flere saker i Norge der aktører har vært involvert i anbudskonkurranser eller har levert tjenester til det offentlige samtidig som de gir penger til et parti som tar beslutninger om det samme. SV er her enig med Europarådet, men vil presisere at beløpsgrensen må være relativt høy, og at det må gjøres et grundig arbeid med å foreta grenseoppganger. Vi regner imidlertid med at departementet og partiene vil følge utviklingen på dette området nøye. Avslutningsvis vil jeg komme inn på at enkelte partiers lokal- og fylkeslag har inntekter fra såkalte spilleautomater. Situasjonen for partiene i Norge er jo at de er sikret en solid grunnfinansiering fra det offentliges side. I tillegg er det etablert gode ordninger for inntekter og bidrag fra både medlemmer og sympatisører. På bakgrunn av dette finner jeg det uforståelig at flere av partiene likevel ser seg tjent med å finansiere seg selv med inntekter fra spilleautomater. I forbindelse med behandlingen av den såkalte lotteriloven gav alle partier uttrykk for stor bekymring i forhold til de personlige og samfunnsmessige problemer slik spillevirksomhet fører til. Jeg forunderes over at samtidig som alle partier erkjenner disse alvorlige problemene, er det ingen av de andre partiene som ønsker å gi uttrykk for at dette er en problematisk måte å finansiere sin egen virksomhet på. I denne sammenheng mener jeg det er langt mellom liv og lære. For å sitere Dagbladet på søndag: «Partier som lar sine lokallag sanke blodpenger på denne måten undergraver tilliten til politikken.» Vi har i dag også sett et oppslag om at Venstre nå vil ut av spilleautomatene. Men det er forskjellige holdninger lokalt og sentralt, og Venstre sier at de ikke har mulighet for å instruere lokallagene. Men i dag foreligger det da et forslag i forbindelse med innstillingen der Venstre har muligheten for å kunne stemme for et forslag som gjør det umulig for lokallag å ha slike inntekter. Jeg vil oppfordre både Venstre og de andre partiene til å komme denne ukulturen til livs og stemme for SVs forslag, og ta et oppgjør med denne politikken i dag. Jeg tar opp det forslag vi har alene, og det vi er sammen med andre om i innstillingen.
Representanten Magnar Lund Bergo har teke opp dei forslaga han refererte til.
Denne saken har en lang forhistorie. Det er flere år siden Stortinget vedtok regler om offentliggjøring av gaver til de sentrale partileddene. Dessverre etterlot vi den gang et stort hull, nemlig alle gaver til de lokale partileddene. Det betydde at enhver kunne anonymt, eller i hvert fall i skjul for offentligheten, gi store midler til fylkesledd eller lokalledd i partiorganisasjonene uten at det kom inn under kravene om offentliggjøring. To ganger tidligere har vi i denne stortingsperioden behandlet forslag fra Arbeiderpartiet om innskjerping. Dessverre har ikke det fått flertall, men nå får vi endelig vedtatt en lov som tetter det hullet. Så kan vi selvsagt diskutere hvor grensen skal gå, men her har vi da lagt oss på det som Demokratifinansieringsutvalget har lagt seg på. Saksordføreren holdt en grei redegjørelse for innholdet i det vi har gjort, og i hovedtrekk går komiteen inn for det Regjeringen har foreslått, som igjen bygger på Demokratifinansieringsutvalgets innstilling. Arbeiderpartiet har sluttet seg til det. Vi satt også i utvalget og føler forpliktelse til å følge opp det som ble lagt fram der. Derfor har vi bare lyst til kort å kommentere noen av de forslagene som ligger her fra mindretallet, for det første forslaget om å utvide plikten til å offentliggjøre partienes inntekter 1. september i valgår. Det er i og for seg en god tanke. Problemet med den er at det er så altfor lett å omgå den. Det er jo den letteste sak i verden å avtale med bidragsytere at pengene kan komme inn på konto i oktober istedenfor i august, og derfor tror vi at en slik ordning for de partiene som eventuelt vil holde gaver skjult fram til valget, blir svært lett å omgå. Det å skjule dem fra regnskapene når de kommer, blir imidlertid svært vanskelig. Men samtidig slutter vi oss helt til oppfordringen om å offentliggjøre gaver fortløpende. Det gjør Arbeiderpartiet. Vi ønsker full offentlighet, og er det noen pengeoverføringer det er offentlighet om, må det vel være fagbevegelsens varme støtte til Arbeiderpartiet. Fremskrittspartiet foreslår at organisasjoner som indirekte eller direkte mottar offentlig støtte, ikke skal kunne gi gaver til partiene. Det synes vi også blir et veldig spesielt forslag. Det vil f.eks. bety at menigheter rundt omkring i landet ikke kan gi støtte til lokale partiorganisasjoner. Det betyr at Norges Rederiforbund, som vel mottar en forholdsvis stor indirekte støtte gjennom helt spesielle skatteregler, ikke lenger kan gi støtte til Fremskrittspartiet, som man bruker å gi, osv. Et annet eksempel er Handikapforbundet. Enhver organisasjon som mottar en eller annen form for støtte, blir da hindret i å gi den type støtte. Det vil være et galt prinsipp. Det må være slik at når organisasjonene får offentlig støtte, bestemmer de selv hvordan de pengene skal brukes. Det har også vært en diskusjon om bedrifter og andre som deltar i store anbudskonkurranser i det offentlige. Det er klart at det reiser viktige og grunnleggende problemstillinger: Hvordan kan man være sikker på at den type gaver ikke påvirker en anbudskonkurranse? Man kan tenke seg en liten kommune hvor det er to entreprenørselskap, og det ene gir varme og store bidrag til bygdas regjerende parti, og det andre gjør det ikke. Kan man være sikker på at den type gaver ikke påvirker den politiske beslutningsprosessen i rent økonomiske anliggender når det gjelder kommunen? Vi har imidlertid kommet til den konklusjon at vi mener at åpenhet må være det viktigste virkemidlet også i denne sammenheng, og håper at det skal være tilstrekkelig for å bringe klarhet og ryddighet i den type forhold. Alt i alt er det en god lov vi vedtar nå. Det gjøres også noen endringer i finansieringen av partiene når det gjelder ulike støtteordninger, som får påvirkning på partienes støttenivå. Demokratifinansieringsutvalget anslo beløpet til ca. 10 mill. kr, som komiteen bemerker må kompenseres for i framlegget til statsbudsjett for 2006 til høsten.
Jeg takker saksordføreren for en grundig redegjørelse om saken og om komiteens innstilling. Åpenhet rundt finansiering av politiske partier er den viktigste målsettingen med den nye partiloven Regjeringen har fremmet. Høyre er tilfreds med at det er bred enighet om de viktigste prinsippene i loven. Det gjenspeiler også den brede enigheten i Demokratifinansieringsutvalget, hvor alle partiene var representert. Regjeringen har fulgt opp de aller fleste forslagene fra utvalget, forslag som omhandler både regler for finansiering og regler for offentlig innsyn i finansieringen av de politiske partiene. Lederen av Demokratifinansieringsutvalget, Rune J. Sørensen, sa i en kronikk i VG 27. april i år følgende: «Penger spiller en økende rolle i partienes kamp om velgeroppslutning.» Dette er Høyre enig i, og vi har derfor vært opptatt av at det skal være full åpenhet om gaver, avtaler og bidrag, både fordi det gir velgerne en mulighet til selv å danne seg et presist inntrykk av eventuelle sammenhenger mellom pengegaver og politikk, og også fordi full åpenhet er det beste våpenet mot uakseptable bindinger, korrupsjon og maktmisbruk. Høyre har i lengre tid fortløpende offentliggjort mottatte gaver og bidrag. Jeg er svært tilfreds med at hele komiteen har sluttet seg til vår merknad og oppfordringen til alle politiske partier om å innføre fortløpende offentliggjøring av gaver og bidrag for å unngå eventuelle uheldige spekulasjoner. Nå gjenstår det å se om dette blir fulgt opp i praksis også av de andre partiene. Det er viktig at det demokratiske systemet er bygd på en slik måte at det opprettholder en høy troverdighet i befolkningen. Statsstøtten til partiene, kombinert med partienes evne og vilje til en større grad av selvfinansiering, er en av flere ordninger for å sikre en partipolitisk uavhengighet i forhold til ulike ideelle og private interesser så vel som til staten. Høyre mener det er viktig at partienes selvfinansieringsgrad økes, og at det ikke er ønskelig å forby eller begrense bidrag fra organisasjoner og andre bidragsytere. Det er en viktig demokratisk rettighet å organisere seg og arbeide for sine interesser og ønsker for samfunnsutviklingen. Organisasjoner, institusjoner og privatpersoner må selv ha frihet til å velge de aktiviteter de mener bidrar til å oppfylle organisasjonens mål, herunder å gi gaver til politiske partier, men det skal være full åpenhet og fullt innsyn. Høyre støtter Regjeringens forslag om at det ikke innføres et generelt forbud mot bidrag til politiske partier fra bedrifter som leverer varer og tjenester til det offentlige. Norge har en stor offentlig sektor. Det innebærer at offentlig sektor ikke bare er en attraktiv kunde. Det innebærer også at de fleste av våre små og store bedrifter og selskaper på et eller annet tidspunkt vil levere en eller annen form for varer og tjenester til offentlig sektor på et eller annet nivå. Et forbud vil i praksis bety at små og store bedrifter ikke ville ha anledning til å gi bidrag til politiske partier. Det ville komme i motstrid til Demokratifinansieringsutvalgets enstemmige tilråding om at partiene skal bli mindre avhengige av staten, og at de skal øke sin selvfinansiering. Høyre vil understreke at det er grunn til å følge utviklingen på dette området. Innsyn i gaver til partiene på alle organisasjonsnivå, slik Regjeringen har foreslått og fått tilslutning til, vil kunne bidra til å klargjøre et eventuelt behov for ytterligere reguleringer i framtiden. Alle, unntatt SV og Arbeiderpartiet, slutter seg til Demokratifinansieringsutvalgets og Regjeringens synspunkter om at inntektsfradrag for gaver til de politiske partiene vil gi borgerne sterke incitamenter til å delta i finansieringen av partidemokratiet. Ordningen med inntektsfradrag er ett av flere tiltak vi ønsker velkommen for å øke partienes selvfinansiering og gjøre dem mindre avhengige av offentlige tilskudd. Et inntektsfradrag vil bidra til at flere velger å støtte partiene. Det vil føre til at bidrag til de politiske partiene spres på flere givere, og at muligheten for avhengighet av noen få bidragsytere reduseres. Det mener Høyre er viktig og er derfor tilfreds med at det er flertall for å innføre inntektsfradrag for gaver til de politiske partiene. Avslutningsvis vil jeg si at jeg er tilfreds med at det nå er en bred tilslutning til prinsippet om full åpenhet og innsyn i finansieringen av de politiske partiene. Jeg tror at vi nå har fått en lov som er forutsigbar, og som vil holde seg over tid, og det mener vi alle vil være tjent med.
Ideelt sett burde kanskje de politiske partier være finansiert ved medlemskontingent, gaver, kollekt eller bamselotterier, men Norge har ikke noen kultur for store private bidrag. Vi har et godt system med offentlige bidrag til partiene, som i hovedsak er basert på oppslutningen partiene har, og det har Fremskrittspartiet akseptert. Samtidig sier vi også og er veldig klare og tydelige på at det er bra om partiene klarer å øke selvfinansieringsgraden. Vi er ikke enige med SV, som ser ut til å mene at alt som kommer fra det offentlige, og alt som kommer fra LO, er OK, mens alt som kommer fra vanlige folk eller bedrifter, er farlige saker. Vi er veldig glade for at vi har fått et flertall som sier ja til skattefradrag for gaver til politiske partier. Vi tror dette kan ha en spredningseffekt i form av at flere kan komme til å bidra til de politiske partiene. Selv om vi er tilhengere av økt selvfinansiering, av muligheten for å gi gaver, av skattefritak, osv., understreker vi også at dette må følges ad med en åpenhet. Det må også følges ad med en klar og tydelig kamp mot korrupsjon. Korrupsjon må man slå hardt ned på, enten det er i byråkratiet eller det er i politiske partier. Heldigvis er Norge relativt forskånet for denne type saker, men vi må være obs, så vi ikke kommer i de situasjoner som enkelte andre land har vært i. I Fremskrittspartiet tar vi gjerne imot gaver. Vi har også ofte gjort det, men aldri – aldri – mot betingelser. Vi endrer ikke politikken vår, og vi lar oss ikke kjøpe politisk, uansett hvor mye vi får i gaver. Vi er der ikke som enkelte andre partier. Jeg har registrert, bl.a. flere ganger i denne sal, at arbeiderpartitopper, særlig representanten Giske, har kritisert Høyre, Fremskrittspartiet osv. for å motta gaver. Jeg har aldri helt forstått det, for jeg har aldri sett det dokumentert at Høyre eller Fremskrittspartiet har endret sin politikk som følge av gaver. Det jeg imidlertid har sett, er at Arbeiderpartiet har gjort det gang på gang. Både i enkeltstandpunkter og i form av større avtaler som er inngått, har man latt LO styre politikken – så langt at man faktisk også har satt LO-bossene inn i sentralstyret til å styre partiet. Jeg synes man kanskje bør gå stille i dørene når man faktisk har en politikk som er kjøpt og betalt. Så til SVs forslag om at politiske partier ikke skal få ha inntekter fra spilleautomater. Moralsk sett har representanten Magnar Lund Bergo helt rett. Jeg kan ikke forstå hvordan partiene i denne sal kan være så kritiske som man har vært til spilleautomater, og likevel tjene store penger på dem. Jeg er imot forbud selv, og Fremskrittspartiet har gått imot den strenge linje og monopolisering av spilleautomater som flertallet har lagt opp til, men det ser ut til at når pengene strømmer inn, er det ikke så veldig nøye med hvilken moral man legger seg på. Fremskrittspartiet har en lengre særmerknad når det gjelder organisasjoner som har spesielle overføringer fra det offentlige, eller direkte eller indirekte fordelsvedtak fra det offentliges side. Dette handler ikke om Rederiforbundet, som representanten Giske trakk frem, men om en del andre organisasjoner, bl.a. organisasjoner han har nær tilknytning til. Vi synes det er og bør være problematisk om man er i en situasjon hvor man kan gi penger til de partier som står for de særordningene de enkelte organisasjonene har. Vi ønsker derfor å få vekk denne type ting. Med dette vil jeg legge frem Fremskrittspartiets forslag.
Representanten Ulf Erik Knudsen har teke opp det forslaget han viste til.
Til grunn for Regjeringens og Stortingets arbeid med partiloven ligger en grundig utredning fra Demokratifinansieringsutvalget. Fra Kristelig Folkepartis side er vi tilfreds med at de fleste av utvalgets konklusjoner er fulgt opp av Regjeringen og nå også har fått bred tilslutning i komiteen. Dette har saksordføreren redegjort godt for. Offentlige tilskudd til partiene er en viktig forutsetning for en god og kunnskapsrik samfunnsdebatt. Et representativt demokrati forutsetter helhetlige og konkurrerende politiske alternativer. Samfunnsutviklingen kjennetegnes av betydelig skjerpede krav til partiene som premissleverandører i samfunnsdebatten. Da er det viktig at partiene fortsatt kan motta offentlig støtte, slik at de ikke ensidig er avhengige av private gaver. Det kan ikke være slik at partier blir redde for ikke å tekkes ressurssterke grupper av frykt for å miste inntektsgrunnlaget sitt. De endringer som Demokratifinansieringsutvalget gikk inn for når det gjelder tilskuddsordningen til de politiske partiene, siktet mot at en større andel av tilskuddet skulle tilfalle de aller minste partiene. Dette var utvilsomt en riktig avgjørelse. Endringen ville imidlertid kunne få som konsekvens at tilskuddet til andre partier ville bli redusert. Totalt sett ville tapet utgjøre anslagsvis 10 mill. kr. På denne bakgrunn foreslo utvalget at tapet ble kompensert med en økning i tilskuddsordningen fra det året reformen skulle settes i verk. En samlet komite har sluttet seg til dette i innstillingen, og det er Kristelig Folkeparti tilfreds med. Det er viktig å sikre rekruttering og opplæring, slik at det til enhver tid kan bringes fram et kompetent politisk lederskap. Her har ungdomsorganisasjonene en viktig rolle. Kristelig Folkeparti støtter derfor departementets forslag om at støtten til ungdomsorganisasjonene på fylkesplan bevilges over en egen post på statsbudsjettet. På denne måten vil det framgå av budsjettdokumentene hvor store tilskudd som går til partienes fylkesorganisasjoner, og hvor store tilskudd som går til partienes ungdomsorganisasjoner på fylkesnivå. Budsjetteknisk harmoniseres dermed ordningen for fylkeslagene med dagens ordning for partienes ungdomsorganisasjoner på sentralt nivå. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at en samlet komite legger til grunn at åpenhet bør være det primære våpen mot korrupsjon og mot uakseptable bindinger i finansieringen av de politiske partiene. De nye reglene vil innebære en utvidelse av mulighetene for innsyn i partienes finansiering. Partiene og de ulike partileddene pålegges å sende inn inntektsregnskaper til et sentralt offentlig register i Statistisk sentralbyrå, som igjen legger denne informasjonen ut på Internett. Både rene pengegaver og andre bidrag til partiene skal oppgis for at allmennheten kan se hvor de ulike partiene får sin støtte fra. Det skal også gis innsyn i eventuelle avtaler mellom partiene og deres bidragsytere. Demokratifinansieringsutvalgets innstilling har fått navnet Penger teller, men stemmer avgjør. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at lovforslaget som vedtas i dag, sikrer at det også vil bli slik i framtiden. Vi må unngå at Stein Rokkans uttalelse fra 1964 om at «Stemmer teller, men ressurser avgjør», blir betegnende for utviklingen av det norske politiske system.
Det er tverrpolitisk semje på mange sentrale punkt i partilova, men nokre få forskjellige tilnærmingar til partifinansieringssystemet. Det er eit faktum at det med den største sjølvfølgje vert fleirtal for offentleg finansiering av politiske parti i Noreg òg i framtida. Det er ikkje like sjølvsagt mange andre stader i verda. Demokratiet har dessverre ikkje fått fotfeste overalt, og mange stader eksisterer det ikkje politiske parti slik vi kjenner dei. Andre stader finst det politiske parti, men partia har ei finansiering som på ein heilt annan og meir grunnleggjande måte er privat. Den private finansieringa av dei politiske partia og vala har mange stader med rette skapt ein beklageleg avstand mellom folket og politikarane og medverka til mistanke om at politikarar og politiske vedtak kan kjøpast av kjøpesterke grupper. Det er det vi førebyggjer med den offentlege finansieringa av dei politiske partia i Noreg. Senterpartiet er svært nøgd med at Regjeringa i partilova i stor grad har følgt råda frå Demokratifinansieringsutvalet. Likevel meiner vi at 1/10 av partistøtta som grunnbeløp er for lite til å vidareføre ein ønskt minsteaktivitet i partia, og vi foreslår derfor at 2/10 av støtta vert løyvd som grunnstøtte. Grunnfinansieringa er svært viktig for dei mindre partia, som sannsynlegvis har færre moglegheiter til alternative finansieringskjelder. Alle parti med landsomfattande verksemd har vesentlege kostnader for å halde ved lag ei basisverksemd knytt til bemanning og kontorhald. Eg meiner at det politiske truverdet heng nøye saman med den økonomiske fridomen som den offentlege partistøtta gir. Folkestyret er avhengig av at partia evnar å fange opp folks interesse for politisk arbeid. Vi ser at reduserte medlemstal i partia og dårlegare oppslutnad om val er ei utvikling som følgjer av generelle trendar i samfunnet. Regjeringa og utvalet legg vekt på innsyn i partia sine økonomiske forhold som eit viktig verkemiddel for å halde oppe folkets tiltru til det politiske systemet, og det er positivt. Lovforslaget inneber ei utvida meldingsplikt i forhold til gjeldande lov, som Senterpartiet støttar fullt ut. Likevel ønskjer vi ei lågare grense for kva beløp som skal offentleggjerast, enn det fleirtalet ønskjer. Det har vore betydeleg merksemd rundt hemmeleghald om gåver til dei politiske partia. Vi meiner at det er svært viktig at det ikkje kan stillast spørsmål om politiske parti sin integritet i forhold til enkeltaktørar i samfunnet. Det er derfor av allmenn interesse at gåver av økonomisk verdi vert oppgitte. Eg skulle ønskje at fleirtalet hadde støtta Senterpartiet og SV sitt forslag om at partia skal bli pålagde å innrapportere inneverande års inntekter innan 1. september i valår. Det er også mange av høyringsinstansane som har støtta dette Det er eit viktig prinsipp at veljarane får vite kven som har gitt partia økonomisk støtte, spesielt til dei respektive partia sin valkamp. Den offentlege støtta til partia har stor betydning for demokratiutviklinga i samfunnet, og ho har ein viktig preventiv verknad mot mistankar om korrupsjon mellom politiske parti og aktørar med bestemte økonomiske interesser. For å sikre størst mogleg legitimitet for demokratiet vårt og det politiske systemet, som baserer seg på parti og folkevald representasjon, er det essensielt for truverdet mellom folket og dei folkevalde at det ikkje vert skapt mistanke om at ein kan kjøpe seg politiske avgjersler. Det politiske systemet i Noreg, og politikarane elles, har ei sterk stilling i folket. Det er eit system som er bygt opp slik at vi skal unngå mistankar om korrupsjon. Eg meiner at den offentlege partistøtta er ein berebjelke i denne samanhengen. Senterpartiet støttar forslaget om inntektsfrådrag for tilskott til politiske parti. I den samanhengen vil eg understreke kor viktig det er med full openheit. Til slutt vil eg ta opp Senterpartiet sitt forslag.
Representanten Eli Sollied Øveraas har teke opp det forslaget ho refererte til.
Venstre syns det er veldig positivt at vi nå får en egen partilov med klare og oversiktlige regler, som er viktig for tilliten til det politiske systemet som sådant og også til de politiske partiene. Det er nå snart ti år siden Venstre for første gang i denne sal tok initiativ til åpenhet knyttet til regnskap og private bidrag til politisk partier. Det var ikke alle de partiene som i dag hyller åpenheten, som var like sikre på at det var en god idé. Men det er ofte sånn med Venstre-forslag. De begynner med litt motstand og ender med full enighet. Vi håper det samme skjer med lovregisterinitiativet, som vi også stod alene om i begynnelsen. Tillit og troverdighet forutsetter at man har åpenhet. Jeg tror vi kan lage mange regler rundt dette, som Fremskrittspartiet og andre partier prøver seg litt på, uten at vi helt klarer å treffe der vi skal. Den eneste måten å nedkjempe en mulig mistillit til vårt politiske system på, er å ha fullstendig åpenhet rundt gaver og andre ting. Venstre har alltid hatt åpenhet rundt gaver. Jeg syns det er pussig hvis andre partier har stilt spørsmål fra talerstolen her i dag om hvorvidt noen kommer til å overholde det. Når det gjelder partifinansiering, er det viktig at det fins gode offentlige ordninger. Det er alle her enige om. Jeg syns kanskje det er litt underlig at partiet SV, som etter min kunnskap også har partiskatt, har freidighet til å si at finansieringen av partiene i dag er så god at det skulle ikke være nødvendig for noen å lete etter noen andre inntektskilder for sitt politiske arbeid. Det sier egentlig mest om valgkampen, det SV holder på med nå, med å prøve å sverte andre partier i forhold til f.eks. dette med spilleautomater. Der feilinformerer SV systematisk fra sine internettsider, bl.a. ved å skrive at partiet Venstre har 20 lokallag som har millioninntekter, mens vi vet at det er 20 lokallag som til sammen tjener 900 000 kr på bingo. Det er tydelig at SV heller ikke har stor kunnskap om frivillig sektor her i landet, da bingodrift i de aller fleste tilfellene består av en fjerdedel med spilleautomater. Jeg syns vi først og fremst skal angripe dem som bryter lover og regler. Her er det ikke snakk om noen brudd på lover og regler. Også de spilleautomatene som står på bingoen, har 18 års aldersgrense knyttet til seg, og en god kontrollmekanisme som man ikke finner en rekke andre steder. Men det sier vel litt om hvilken tone SV har tenkt å legge an i valgkampen. Der er det viktigere å spre skitt om andre enn å vise hva man egentlig står for sjøl. Så et lite spørsmål i forhold til en merknad i innstillingen på side 10, annen spalte, som jeg kanskje syns er litt underlig, men som kanskje viser noen nye takter i forhold til den valgkampen vi skal igjennom. Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet – at Senterpartiet er med, er kanskje ikke så rart – har en merknad der de sier at «den offentlige finansieringen av de politiske partiene har en grunnleggende funksjon for demokratiutviklingen i Norge, med partier som er uavhengig av ekstern finansiering fra andre maktfaktorer som kan få betydning for beslutninger i partiene». Jeg lurer på om denne merknaden kanskje betyr at Arbeiderpartiet og SV kommer til å avstå fra støtte fra en av de største maktfaktorene i vårt land, nemlig LO, og at dette kanskje er en forpostfektning for et litt større politisk grep som kommer til å skje med avleveringen av denne innstillingen.
Jeg er glad for at demokratifinansiering, finansiering av partiene, samler så stor og vid oppslutning som det gjør. Det er en styrke for demokratiet at et offentlig oppnevnt utvalg med representanter for alle de landsomfattende politiske partiene og også grupperinger organisert på lokalt nivå stod så samlet bak sin innstilling, og Stortingets behandling i dag viser også at det er bred enighet om hovedspørsmålene i tilknytning til hvordan vi skal finansiere demokratiet og partiene våre i framtiden. Jeg tror det er en styrke at partiorganisasjonene møter en lov som det er stor og bred tilslutning til. Det gir en langsiktighet og forutsigbarhet som partiene våre fortjener. Jeg er av dem som mener at full åpenhet bidrar til å styrke tilliten mellom velgere og de valgte, og i tråd med det er det en viktig lov som vedtas i dag. Jeg er innstilt på at kapittel 4 i loven, om reglene for støtte fra private og om innberetningsplikt, trer i kraft fra 1. juli 2005, med virkning fra 1. januar 2005, og at resten av loven vil tre i kraft fra 1. januar neste år.
Dei talarane som heretter får ordet, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Jeg må starte med å berømme representanten Ulf Erik Knudsen og Fremskrittspartiet for at de denne gangen forener liv og lære. De ønsker å være liberale i forhold til spill, og de har heller ingen betenkeligheter ved det og forholder seg deretter. Det kan jeg respektere. Jeg finner det mer forunderlig at det forslaget som ligger her fra SV, som tydeligvis er sett, og som noen er provosert av, ikke har fått noen oppmerksomhet. For meg kan det se ut som om noen partier ønsker å tie forslaget i hjel, enten fordi det ikke er viktig eller kanskje fordi det er ubehagelig. Jeg merket meg at representanten Trond Giske er taus, at Høyres Sonja Irene Sjøli er taus, at Kristelig Folkepartis Ola T. Lånke er taus, og at Senterpartiets Eli Sollied Øveraas er taus. Representanten Trine Skei Grande mener at SV feilinformerer på sine hjemmesider. I denne saken er det ikke nødvendig å feilinformere, det holder lenge å forvalte virkeligheten. Ligger det feil om Venstres praksis i forhold til denne saken på SVs hjemmesider, skal det selvfølgelig rettes opp. Jeg er klar over at det lå inne en feil noen timer den første dagen, men vi rettet det opp umiddelbart. Si ifra, så skal vi gjøre det, men Venstre må også tåle å høre sannheten. Og jeg lar meg forundre, for jeg har fått tilsendt materiale fra Venstre der det står at Venstres hovedorganisasjon avstår fra slike inntekter på prinsipielt grunnlag. I Dagbladet i dag ser vi at Venstres sentralstyre, ved generalsekretær Terje Breivik, oppfordrer Unge Venstre og lokallag i Venstre til å vurdere disse inntektene. De beklager at de ikke har instruksjonsmyndighet i forhold til dette. I dag legger SV fram et forslag som gjør det mulig å ha instruksjonsmyndighet. Trine Skei Grande sier også at SV ikke vil at vi skal ha andre inntekter enn de offentlige. Da må jeg henstille til Trine Skei Grande å lese innstillingen, der det helt klart går fram at SV aksepterer både gaver og bidrag fra medlemmer. Det er helt korrekt at i SVs stortingsgruppe betaler alle representanter en solid sum hver måned, og vi krever ikke skattefradrag for disse inntektene. Vi mener det ikke er nødvendig. Selvfølgelig skal partiene kunne ha andre inntekter, men det skal ikke være nødvendig å få skattefradrag av den grunn. Det er fremdeles mulig å ta til fornuften. Det er fremdeles mulig å innføre et regime som gjør at partiene ikke skal kunne motta inntekter fra spilleautomater.
Vi har vedtatt at Norsk Tipping skal ha monopol på disse spilleautomatene. Et flertall har vedtatt det – alle unntatt Fremskrittspartiet. Da blir det altså slik at de spilleautomatene som eventuelt organisasjoner eller frivillige har, blir borte. Det er det vi har vedtatt. Vi håper selvfølgelig at slik skal det bli – og da tenker jeg på den rettssaken som pågår. Så litt om åpenhet. Jeg føler at det i denne debatten har vært en undertone av misunnelse på grunn av de pengene som Arbeiderpartiet mottar fra fagbevegelsen. Vi er veldig stolte av det samarbeidet. Om noen hadde lest historien om Det norske Arbeiderparti – det er god lesning – ville man ha sett at samarbeidet har vart i 100 år. Vi har hatt glede av hverandre, og vi har sett at vi er på samme linje. Det er årsaken til at Arbeiderpartiet og fagbevegelsen samarbeider. Men det har vært åpenhet om det – det står å lese i alle bøker og i alle aviser til og med. Jeg har en forhåpning om at når vi nå vedtar denne loven, vil det bli åpenhet i alle leirer. Så da må også Rimi-Hagen og alle gode kamerater med masse penger fortelle at de gir penger til politiske partier. Slik vil vi ha det. Det blir nå vedtatt med denne loven.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, sjå side 1116]]
Reinbeitekonvensjonen fra 1972 regulerer reinbeitet mellom Norge og Sverige. Det det egentlig betyr, er at norsk rein har tilgang til områder i Sverige, og at svensk rein har tilgang til områder i Norge. En slik konvensjon er nødvendig rett og slett fordi reinens bevegelsesmønster og reindriftssamenes kultur på en måte ikke er tilpasset riksgrensen. Derfor er det helt nødvendig at man i disse områdene har et regelverk som gjør at man ivaretar både næringsmessige og kulturelt betingede forhold. Helt siden 1997 har man fra norsk og svensk side prøvd å forhandle fram en ny avtale. Man har hatt en rekke møter, man har hatt høringer, og man har hatt problemer med å komme fram til en ny avtale. Til tross for at det fra norsk side har vært skissert flere alternative løsninger og kompromisser, har man altså ikke klart å bli enige. Den svenske regjeringen vedtok i februar å avvikle avtalen. Den svenske Riksdagen vedtok 15. mars at man ikke ønsker å videreføre denne konvensjonen. Jeg skal sitere kort hva den svenske regjeringen sier: «1751 års gränstraktat inklusive Lappkodicillen är alltjämt gällande mellan Sverige och Norge.» Det betyr at de svenske myndighetene ønsker å spole tilbake til 1751, da man hadde et regelverk som ble kalt Lappekodisillen. Fra norske myndigheters side er det sagt – og komiteen er enig – at det er et regelverk som er krevende å håndheve. Det er et regelverk som vi har liten erfaring med, det er et gammelt regelverk, og det er komplisert å praktisere det i 2005. Derfor støtter komiteen Regjeringen i at vi i dag skal vedta at vi står fast på den avtalen som gjelder fra 1972. Det er en samlet komite som står bak det. Men saken er ikke løst med det, for her har vi et problem. Vi har et problem når den svenske riksdagen gjør et vedtak der man sier at man skal praktisere et regelverk fra 1751 som gir svenske reindriftssamer mer landområder i Norge, mens det norske storting vedtar å praktisere 1972-regelverket, som da betyr noe annet. Komiteen har sagt klart og tydelig at man beklager dette, og at man mener at det er en uholdbar situasjon at man har forskjellig regelverk på norsk og på svensk side. Komiteen vil derfor anmode sterkt om at man så fort som mulig fra norsk side kommer i samtaler og drøftelser med svenske myndigheter, slik at man får en avtale som begge land kan leve med, så man unngår unødvendige konflikter mellom reindriftssamer i disse områdene.
Jeg er glad for det vedtaket Odelstinget gjør i dag. Det betyr at vi får en håndterbar rettstilstand i Norge i forhold til reinbeite i disse områdene. Jeg vil understreke at det at vi har ulik rettstilstand i de to landene for en grenseoverskridende næring, ikke kan være en varig ordning, slik saksordføreren gav uttrykk for. Derfor blir det viktig å bruke denne situasjonen til raskt å komme fram til en omforent løsning på begge sider av grensen. Jeg tror det er nødvendig å gjøre dette vedtaket, slik at vi beholder den rettstilstanden vi har hatt i Norge fra 1972, som grunnlag for de forhandlinger som nå raskt må komme i gang. For det vil være i begge lands interesse å få omforent og felles rettstilstand på begge sider av grensen. Derfor er det nødvendig å gjøre dette vedtaket. Jeg har allerede i løpet av denne måneden avtale om å møte min svenske kollega for å få disse forhandlingene tilbake på det nødvendige sporet.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 5.[[Votering, sjå side 1120]]
Etter ønske frå sosialkomiteen vil presidenten foreslå at taletida blir avgrensa til 10 minutt til Kristeleg Folkeparti og 5 minutt til kvar av dei andre gruppene. Vidare vil presidenten foreslå at det blir gitt anledning til tre replikkar med svar etter innlegg frå medlemmer av Regjeringa innafor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten foreslå at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det blir å sjå på som vedteke.
I Ot.prp. nr. 94 gjer Arbeids- og sosialdepartementet framlegg til endringar i folketrygdlova, i lov om endringar i folketrygdlova av 17. desember 2004 nr. 85, og i alkohollova. Endringane i folketrygdlova gjeld utvida rett til omsorgspengar for foreldre med fleire kronisk sjuke eller funksjonshemma barn. Endringa av endringslova gjeld føresegna om iverksetjing av eit delansvar for arbeidsgivar for sjukepengar i trygdeperioden. Endringane i alkohollova gjeld avgiftsfritt sal av alkoholhaldig drikk ved innkomst til norske flyplassar. Ein samla komite er oppteken av at foreldre som får barn med nedsett funksjonsevne, skal få tilstrekkeleg hjelp frå det offentlege for å kunne meistre ein vanskeleg livssituasjon og for å kunne fungere i arbeidslivet på linje med andre. Foreldre med fleire kronisk sjuke eller funksjonshemma barn har behov for fleire dagar med omsorgspengar for å ta seg av barna når desse er sjuke. Dette har både brukarorganisasjonar og trygdeetaten fleire gonger peika på. Komiteen er derfor glad for at Regjeringa no foreslår endringar for betre å dekkje behovet for omsorgspengar til familiar med fleire kronisk sjuke eller funksjonshemma barn, då omsorga for desse barna ofte fører til behov for fleire stønadsdagar enn det som er mogleg i dag. Ein samla komite støttar derfor dette forslaget. Familiar med sterkt funksjonshemma barn blir stilte overfor store utfordringar både når det gjeld økonomi og når det gjeld å takle ein vanskeleg kvardag. Foreldre til sterkt funksjonshemma barn utfører dagleg store og krevjande arbeidsoppgåver. Kristeleg Folkeparti er derfor glad for at Regjeringa er offensiv på dette feltet. Strategiplanen som Regjeringa fremma i mai i år, er viktig for at foreldre som får barn med funksjonshemming, skal vere i stand til å tryggje omsorga for barnet ved hjelp av koordinerte tenester som er tilpassa familien sitt behov. I denne strategiplanen blir det fremma fleire tiltak. Det tiltaket vi i dag diskuterer, er berre eitt av mange nye, positive tiltak som Regjeringa lanserer i denne strategiplanen. I St.prp. nr. 1 for 2004-2005 og i Ot.prp. nr. 9 for 2004-2005 fremma Regjeringa forslag om endringar i regelverket for sjukepengar, m.a. at arbeidsgivaren skulle få eit delansvar for sjukepengar på 10 pst. i heile sjukepengeperioden. Som følgje av budsjettavtalen mellom regjeringspartia og Framstegspartiet vart lova vedteken, med iverksetjing frå 1. juli 2005. Men forslaget skulle vurderast på nytt dersom det viste seg at fråværet gjekk ned meir enn forventa. Utgiftene til sjukepengar og omfanget av sjukefråværet er i dag mindre enn det som var venta i samband med budsjettvedtaket for 2005. Endringa i regelverket for sjukepengar som vart innført frå 1. juli 2004, har truleg ført til den sjukefråværsreduksjonen vi har sett frå fjerde kvartal i 2003 til fjerde kvartal i 2004. Denne nedgangen har fått som verknad at det delansvaret for arbeidsgivarar som ein vedtok å innføre frå 1. juli 2005, etter fleirtalet si vurdering no ikkje blir nødvendig å gjennomføre. Fleirtalet, Framstegspartiet, Høgre og Kristeleg Folkeparti, meiner derfor at den seinaste utviklinga i sjukefråværet gjer det opphavlege forslaget lite formålstenleg. Arbeidarpartiet, SV og Senterpartiet har ein litt annan innfallsvinkel til problemstillinga, men det er ein samla komite som foreslår at vedtaket om delansvar for arbeidsgivar blir oppheva. Komiteen har vidare merka seg at departementet i denne proposisjonen foreslår å endre alkohollova, slik at avgiftsfritt sal ved innkomst til norske flyplassar frå utlandet blir unnateke plikta til løyve etter alkohollova. Den nye ordninga med avgiftsfritt sal ved innkomst er meint å spegle ordninga for avgiftsfritt sal ved utreise. Komiteen har også registrert at sjølv om det blir gjort unntak på denne måten, vil dei andre generelle reglane i alkohollova gjelde også for dette salet. Ein samla komite stiller seg bak desse endringane.
Det er to forhold som SV mener fortjener en kommentar i debatten. Det ene er at arbeidet for familier med sterkt funksjonshemmede barn må ta utgangspunkt i full samfunnsmessig likestilling. De tiltakene som kommer fra Regjeringen, må ha det som mål, slik at det blir det faktiske resultatet av tiltakene. Vi forstår alle at slike familier trenger massive tiltak, og i de tilfeller der de får det, ser vi at det fungerer veldig godt. Så til punktet om IA-avtalen. IA-avtalen er viktig. Regjeringen må ikke fortsette å så tvil om den ved ensidige forslag om endringer. Norge er i en unik posisjon, der myndighetene og partene i arbeidslivet kan ta fatt i en av de største velferds- og økonomiutfordringene som samfunnet har. Med den avtalen i hånden kan man komme langt med hensyn til å løse oppgavene. Men da er det viktig at dette arbeidet ikke bare fokuserer på hovedmål 1, som er å få ned sykefraværet, men at man fokuserer minst like mye på hovedmål 2, som dreier seg om å få dem som er utenfor arbeidslivet, inn i arbeidslivet igjen, og på delmål 3, som dreier seg om å få seniorene til å stå lenger i arbeidslivet. Dessverre er det slik at når det gjelder delmål 2 og delmål 3, er det ifølge et svarbrev til kommunalkomiteen fra kommunalminister Erna Solberg ingenting «som tyder på at IA-avtalen har bidratt til at flere med nedsatt funksjonsevne har kommet inn i arbeidslivet». Og det står videre i brevet: «Det er heller ikke noe som tilsier at avtalen har bidratt til å heve forventet pensjoneringsalder.» Og så sies det at man skal komme tilbake til dette i evalueringen i oktober 2005. Det er åpenbart at man ikke har fokusert nok på disse to hovedmålene. Og det er åpenbart at det må nye tiltak inn for å sikre at hovedmål 2 og hovedmål 3 får like mye fokusering som hovedmål 1, og at man får en balanse mellom dem, slik at man ved å oppfylle hovedmål 1 – nemlig å få ned sykefraværet – ikke bidrar til økt utstøting, som gjør at det går galt med hovedmål 2 og hovedmål 3. Det kan være enkelt å få ned sykefraværet hvis man greier å få personer med dårlig helse til å uføretrygde seg. Dessverre er det slik, når man går tallene etter i sømmene både i kommuner og i enkeltbedrifter, at det er det som har skjedd. I går arrangerte Rikstrygdeverket og Fafo en stor konferanse som dreide seg om IA-avtalen, der man gikk igjennom det som har skjedd i flere større bedrifter. Det viser seg at man greier å jobbe godt med sykefraværet rundt dem som er ansatt, men man har dessverre fokusert lite og hatt liten mulighet til å bidra til at de som står utenfor arbeidslivet, kan bli gitt en mulighet. Utfordringene fra SV er to: Slutt å tulle med IA-avtalen! Finn virkemidler som gjør at vi kan nå målsettingene også for hovedmål 2 og hovedmål 3!
Foreldre med barn med nedsatt funksjonsevne trenger hjelp fra det offentlige til å mestre en vanskelig livssituasjon og for å kunne fungere i arbeidslivet. Jeg er glad for at komiteen støtter forslaget om å gi foreldre med omsorg for flere kronisk syke eller funksjonshemmede barn rett til flere dager med omsorgspenger for å ta seg av barna når de er syke. Dette er ett blant flere tiltak som Regjeringen nå arbeider med, for å møte behovene i denne gruppen på en bedre måte fra samfunnets side. Vår vurdering etter en omfattende drøfting med dem som er berørt av dette, og med de funksjonshemmedes representanter, er at det også er et stort behov for å koordinere det offentliges tjenester på en bedre måte. Derfor arbeider vi nå med oppfølgingen av Strategiplan for familier med barn som har nedsatt funksjonsevne, hvor ett av tiltakene vil være en bedre koordinering rundt dem som får og har rett til en individuell plan, slik at de også skal ha én person å forholde seg til i hjelpeapparatet som koordinerer oppfølgingen av den individuelle planen. Vi er også opptatt av å videreføre forsøkene med brukerstyrt personlig assistent til familier med funksjonshemmede barn, og ikke bare til enkelte funksjonshemmede. Det er et tiltak som erfaringsvis har fungert bra, og som bør bli generelt gjeldende. La meg si meg enig med representanten Karin Andersen i at det er samfunnsmessig likestilling som er utgangspunktet, og som må være utgangspunktet, når man møter behovene til denne gruppen, som er familier som på mange måter har en felles utfordring i å mestre sitt hverdagsliv, fordi et eller flere av barna er funksjonshemmet. Når det gjelder IA-avtalen, vil jeg kort bemerke at fra Regjeringens side er hensikten å videreføre samarbeidet med partene om inkluderende arbeidsliv. Jeg hadde i forrige uke et møte med partene i arbeidslivet hvor vi satte i gang drøftelsene om hvordan dette IA-samarbeidet best kan utformes framover. Det bygger på de erfaringene vi har gjort i denne perioden, og etter hvert den evalueringen som vil komme. Det er helt riktig, som representanten Andersen sier, at vi har oppnådd gode resultater i forhold til sykefraværet – 25 pst. reduksjon det siste året. Det er bakgrunnen for at Regjeringen har droppet forslaget om en økt arbeidsgiverfinansiering, og som det tas konsekvensen av i denne innstillingen som behandles her i dag. Men det er også riktig at resultatene i forhold til delmål 2 og 3, som altså går på å inkludere yrkeshemmede og å få eldre arbeidstakere til å stå lenger i tjeneste, ikke er i nærheten av det man kunne håpe på da man inngikk avtalen. Derfor vil det fokuseres sterkt på dette i gjennomgangen av erfaringene med avtalen og i utformingen av samarbeidet framover. Jeg kan nevne at vi fra Regjeringens side også arbeider med en stortingsmelding om seniorpolitikken, som i tillegg til alt det som gjøres i forlengelsen av pensjonsreformen for å skape et arbeidsliv som gjør at flere velger å stå lenger i arbeidslivet, skal fokusere på andre tiltak enn de rent pensjonspolitiske, som kan bidra til en slik utvikling i arbeidslivet.
I og med at IA-avtalen har vært så mye i fokus, har jeg lyst til å si noen ord på vegne av Senterpartiet. Det er gledelig at man har fått ned sykefraværet, og at statistikk nå viser at det går den riktige vegen i forhold til den intensjonen som man hadde da IA-avtalen ble undertegnet. Så har jeg lyst til å nevne en merknad i innstillingen som er i tråd med dette, fra mindretallet – Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet – der vi advarer mot at Regjeringen ensidig prøver å endre denne avtalen, bl.a. ved å pålegge arbeidsgiver å dekke en større andel av utgiftene, slik at en får en lite forutsigbar avtale. Det som først og fremst fikk meg til å ta ordet, var dette med nedgangen i sykefraværet, som er gledelig. Men jeg er redd for at disse tallene skjuler en utvikling som på ingen måte er gledelig. Vi ser nå at det er relativt stor ledighet i pleie- og omsorgsyrkene. Det blir sagt opp ganske mange på grunn av dårlig offentlig økonomi, og da først og fremst i kommunal sektor. Dette er en form for utstøting som er veldig uheldig. Det rammer først og fremst kvinnelige arbeidstakere, som er en av de svakeste gruppene både i forhold til hvor stor jobbandel de har, og i forhold til hvilke rettigheter de har. En må også fokusere på dette når en ser på tallene som gjelder nedgang i sykefraværet. Det er riktig, som representanten Andersen var inne på, at én intensjon var å få ned sykefraværet. En annen intensjon er å ha et inkluderende arbeidsliv der flest mulig kan stå i arbeid lengst mulig. Ikke minst gjelder dette for funksjonshemmede og eldre. Så en kort merknad til ordningen med omsorgspenger for familier med kronisk syke barn eller funksjonshemmede barn. Det er gledelig at Regjeringen nå kommer med et forslag om å utvide antall omsorgsdager. Men det er viktig at en får en samlet vurdering av disse familienes levekår, og at samfunnsmessig likestilling må være målet. Arbeids- og sosialdepartementet har gjennom Strategiplan for familier med barn som har nedsatt funksjonsevne varslet at man skal ha en samlet gjennomgang av de økonomiske og sosiale forholdene. Jeg vil peke på at det er viktig at en får en skikkelig avlønning for arbeid utført i hjemmet, at en får avlastningsordninger, bl.a. med brukerstyrt personlig assistent også for disse, at en kan få individuelle planer for dem det gjelder, og at de ulike permisjonsordningene gjennomgås. Forhold som er knyttet til arbeidslivet, og også andre relevante forhold, må gjennomgås, slik at en får den reelle samfunnsmessige likestilling som en har krav på, også når en har så mye merbelastning som en har i en familie med sterkt funksjonshemmede eller kronisk syke barn.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 6.[[Votering, sjå side 1121]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 1122]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 1122]]
Ingen har bedt om ordet.[[Votering, sjå side 1123]]
Odelstinget skal votere i sakene nr. 1– 9.
Under debatten er det satt fram sju forslag. Det er forslag nr. 1, fra Tore Nordtun på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kystpartietforslag nr. 2, fra Heidi Grande Røys på vegne av Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kystpartietforslag nr. 3, fra Heidi Grande Røys på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslag nr. 4, fra Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartietforslagene nr. 5 og 6, fra Morten Lund på vegne av Senterpartiet og Kystpartiet. Når det gjelder forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, har dette ved en feil kommet med blant mindretallsforslagene. Dette forslaget er gått inn i flertallsinnstillingens forslag til vedtak ved at Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre har varslet subsidiær støtte til det. Forslaget bortfaller derfor som mindretallsforslag. Før vi starter voteringen i denne saken – og dette gjelder også den neste sak fra finanskomiteen – vil presidenten si følgende: For å slippe relativt lange og kompliserte voteringer vil presidenten legge opp voteringen slik at det først voteres over mindretallsforslag og deretter samlet over innstillingen. Dette vil innebære at de forskjellige partifraksjonene kan komme til å måtte votere annerledes enn det som går fram av primærstandpunktene som det er redegjort for i premissene i innstillingen. Når finanskomiteens fraksjoner har akseptert en slik framgangsmåte for å spare tid, er det en forutsetning at stemmegivningen i ettertid ikke skal brukes mot dem som voterer annerledes enn de ellers ville ha gjort. Presidenten går ut fra at det er akseptert og greit. Vi går så til votering over mindretallsforslagene.
Forslag nr. 3, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet, lyder: «Skattebetalingsloven § 14-3 Forretning for utleggspant skal lyde:[[1]] Skatteoppkreverne og skattefogdkontorene kan holde forretning for utleggspant i sitt distrikt for skatte- og avgiftskrav som de har innkrevingsansvaret for. Innkrevingsdistriktet er hele landet for skatte- og avgiftskrav fastsatt ved sentral ligning etter ligningsloven § 2-4 nr. 1 bokstav a.[[2]] En skatteoppkrever kan på anmodning holde forretning for utleggspant for skatte- og avgiftskrav som en annen skatteoppkrever eller skattefogdkontor har innkrevingsansvaret for. På tilsvarende måte kan et skattefogdkontor på anmodning holde utleggsforretninger for andre skattefogdkontorer eller skatteoppkrevere.»
Forslag nr. 2, fra Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kystpartiet, lyder: «Skattebetalingsloven ny § 2-1 i skal lyde:§ 2-1 Skatteoppkreverne for kommunene – formues- og inntektsskatt, trygdeavgift og arbeidsgiveravgift[[1]] Formues- og inntektsskatt, trygdeavgift og arbeidsgiveravgift betales til og innkreves av den kommunale skatteoppkreveren:[[2]] Forskuddstrekk og arbeidsgiveravgift skal betales til den kommunale skatteoppkreveren for den kommunen hvor arbeidsgiveren er hjemmehørende eller har sitt hovedkontor. Forskuddstrekk fra selskaper og innlånere skal betales til den kommunale skatteoppkreveren for den kommunen der selskapet eller innlåneren har sitt hovedkontor eller styret har sitt sete.[[3]] Forskuddsskatt og restskatt skal betales til den kommunale skatteoppkreveren for den kommunen skatten er skrevet ut for.[[4]] Første til tredje ledd gjelder ikke krav som omhandlet i § 2-3.[[5]] Departementet kan i forskrift gi regler om hvem som skal innkreve forskuddstrekk og arbeidsgiveravgift fra utenlandske arbeidsgivere og selskaper, og om hvem slike krav skal betales til.»
Forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Senterpartiet og Kystpartiet, lyder: «Skattebetalingsloven § 15-1 nytt tredje ledd skal lyde: I skattesaker treffes avgjørelser etter første ledd av formannskapet etter innstilling fra et utvalg på minst tre medlemmer som velges av kommunestyret[[formannskapet]] [[formannskapet]] [[formannskapet]] kan oppnevne flere utvalg som nevnt i første punktum når det finnes nødvendig. Kommunestyret kan bestemme at skatteutvalgets gjøremål skal legges til en annen kommunal nemnd. Annet punktum gjelder i så fall tilsvarende for denne nemnds behandling av saker etter denne lov. Kommunestyret avgjør hvem som skal være leder og nestleder i utvalget. Departementet kan fastsette regler om utgiftsføring av skattebeløp som ikke lar seg inndrive. For skattytere som utelukkende skal betale statsskatt, kan vedkommende departement bestemme at innstilling og avgjørelse som nevnt i første til femte punktum legges til andre organer.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
B blir i henhold til forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Under debatten er det satt fram ni forslag. Det er forslag nr. 1, fra Tore Nordtun på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslag nr. 2, fra Tore Nordtun på vegne av Arbeiderpartiet og Kystpartietforslag nr. 3, fra Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Kystpartietforslag nr. 4, fra Tore Nordtun på vegne av Arbeiderpartietforslagene nr. 5 og 6, fra Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartiet og Kystpartietforslagene nr. 7 og 8, fra Morten Lund på vegne av Senterpartietforslag nr. 9, fra Morten Lund på vegne av Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet.
Forslag nr. 4, fra Arbeiderpartiet, lyder: «I lov 26. mars 1999 nr. 14 om skatt av formue og inntekt[[skatteloven]] gjøres følgende endringer:I § 4-12 første ledd skal lyde: Børsnotert aksje verdsettes i alminnelighet til 75pst. av kursverdien 1. januar i ligningsåret. § 4-12 annet ledd skal lyde: Ikke børsnotert aksje verdsettes til 75 pst. av aksjens forholdsmessige andel av aksjeselskapets eller allmennaksjeselskapets samlede skattemessige formuesverdi 1. januar året før ligningsåret fordelt etter pålydende. § 4-12 tredje ledd første punktum skal lyde: Ikke børsnotert aksje i utenlandsk selskap verdsettes til 75 pst. av aksjens antatte salgsverdi 1. januar i ligningsåret. § 4-12 femte ledd skal lyde: Grunnfondsbevis i sparebank, gjensidig forsikringsselskap, kreditt- og hypotekforening og selveiende finansieringsforetak verdsettes til 75 pst. av kursverdien 1. januar i ligningsåret. Er kursen ikke notert eller kjent, settes verdien til 75 pst. av den antatte salgsverdi. § 4-12 sjette ledd skal lyde: Andel i verdipapirfond verdsettes til 75 pst. av andelsverdien 1. januar i ligningsåret. § 4-13 første ledd første punktum skal lyde: For aksjeselskap eller allmennaksjeselskap som er stiftet året før ligningsåret, settes aksjeverdien til 75 pst. av summen av aksjenes pålydende beløp og overkurs.IIEndringene under I trer i kraft straks med virkning fra og med inntektsåret 2005.»
Det voteres så over forslag nr. 3, fra Fremskrittspartiet, Senterpartiet og Kystpartiet. Forslaget lyder: «I lov 26. mars 1999 nr. 14 om skatt av formue og inntekt[[skatteloven]] gjøres følgende endring: § 12-11 tredje ledd a skal lyde:a. faktiske kapitalinntekter som avkastning av aksjer, bankinnskudd, obligasjoner, gjeldsbrev, utestående fordringer, kapitalinntekt i form av skogbruksinntekt og lignende. Inntekt av utestående fordringer skal ikke trekkes fra. Ny § 12-11 tredje ledd b skal lyde:b. gevinst ved realisasjon av driftsmidler og formuesobjekter som nevnt under a. § 12-12 tredje ledd skal lyde: Departementet fastsetter i forskrift den maksimale skjermingsrenten for det enkelte inntektsår. Renten skal inneholde et risikotillegg på 5 prosentpoeng.»
Det voteres over forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet og Kystpartiet. Forslaget lyder: «I klimaloven gjøres følgende endringer:I § 3 første ledd ny f) og g) skal lyde:f) produksjon av fiskemel og fiskeoljeg) treforedlingsindustri § 5 nytt annet ledd skal lyde: For virksomhet omfattet av § 3 første ledd f) og g) er fristen etter første ledd 15. juli 2005. Utdeling av kvoter til slik virksomhet etter § 9 for 2005 skal skje innen 15. september 2005. § 6 nytt annet ledd skal lyde: I tillegg til den kvotemengden som er fastsatt i medhold av første ledd, fastsetter Kongen det samlede antall kvoter for tildeling til virksomhet omfattet av § 3 første ledd f) og g) for perioden 15. september 2005 til 31. desember 2007. Nåværende paragraf 6 annet ledd blir § 6 tredje ledd. IIEndringene under I trer i kraft straks med virkning fra 1. juli 2005.»
Det voteres så over forslag nr. 9, fra Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «X sjette ledd skal lyde:Endringen under VI trer i kraft straks med virkning fra og med inntektsåret 2005, men utsettes med hensyn til §§ 8-1 tredje ledd siste punktum, 8-3 annet ledd første punktum, 8-3 femte ledd første punktum, 14-6 første ledd nytt siste punktum, 14-6 nytt femte ledd, 14-7 nytt tredje ledd og ny 14-8 i ett år for skatteytere som ønsker direkte ligning for 2005 og som varsler dette ved innlevering av næringsoppgaven for året.»
Det voteres over forslag nr. 1, fra Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «I lov 19. juni 1964 nr. 14 om avgift på arv og visse gaver gjøres følgende endringer:I § 2 fjerde ledd skal lyde: Det er uten betydning for bestemmelsen foran om ekteskapet eller samboerskapet er opphørt ved dødsfall. Ny § 47 A skal lyde:Definisjon Som samboere regnes i denne lov personer som omfattes av bestemmelsen i folketrygdloven § 1-5 og to ugifte personer som har bodd sammen i ekteskapslignende forhold sammenhengende i to år og fortsatt bor sammen.IIEndringen under I trer i kraft straks med virkning fra 1. juli 2002.»
Presidenten har grunn til å tro at Senterpartiet ønsker å stemme imot.
Her antar presidenten at Fremskrittspartiet og Kystpartiet ønsker å stemme imot.
Det voteres over lovenes overskrifter og lovene i sin helhet.
Lovvedtakene vil bli sendt Lagtinget.
K vil i henhold til forretningsordenens § 30 fjerde ledd bli å sende Stortinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram fire forslag. Det er forslag nr. 1, fra Magnar Lund Bergo på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslag nr. 2, fra Ulf Erik Knudsen på vegne av Fremskrittspartietforslag nr. 3, fra Magnar Lund Bergo på vegne av Sosialistisk Venstrepartiforslag nr. 4, fra Eli Sollied Øveraas på vegne av Senterpartiet
Det voteres først over forslag nr. 4, fra Senterpartiet. Forslaget lyder: «§ 11 andre ledd siste punktum skal lyde: Av den samlede støtte fordeles 8/10 som stemmestøtte og 2/10 som grunnstøtte. § 12 andre ledd siste punktum skal lyde: Av den samlede støtte fordeles 8/10 som stemmestøtte og 2/10 som grunnstøtte. § 13 andre ledd siste punktum skal lyde: Av den samlede støtte fordeles 8/10 som stemmestøtte og 2/10 som grunnstøtte.»
Det voteres så over forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «§ 17 tredje ledd nytt punkt c skal lyde: Organisasjoner som indirekte eller direkte mottar offentlig støtte.»
Presidenten antar at når mindretallsforslagene er falt, støttes innstillingen subsidiært.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det foreligger ikke noe referat.