Tere hommikust, austatud Riigikogu liikmed! Austatud ministrid! Alustame selle istungjärgu viimast infotundi. See on märkimisväärne ka selles suhtes, et seekordne küsimuste arv on kogu selle tööaasta kõige väiksem. Aga kui meil jääb lõpus aega üle, siis saavad saalist kõik Riigikogu liikmed vabalt valitud ministrile esitada ka oma vabalt valitud küsimuse. Alustame kohaloleku kontrolliga. Kohal on 21 Riigikogu liiget ja puudub 80. Tänases infotunnis osalevad järgmised valitsusliikmed: peaminister Jüri Ratas, siseminister Mart Helme ja välisminister Urmas Reinsalu. Nagu ikka, kõigepealt saavad küsimuse esitamise võimaluse registreerunud küsijad, nemad saavad ka võimaluse täpsustav küsimus esitada ja siis on saalist üks küsimus veel. Küsimuse esitamise aeg on kaks minutit ja vastamise aeg kolm minutit.
Esimesena küsib Kaja Kallas ja talle vastab peaminister Jüri Ratas. Palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Hea peaminister! Eelmisel nädalal teatas Riigiprokuratuur, et alustab kriminaalasja Keskerakonna 50 000 euro suuruse annetuse uurimiseks. Sellele annetusele juhtis tähelepanu just Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjon. Täna tuli Riigikohtu otsus, mis ütleb, et Keskerakond peab tagastama 110 000 euro ulatuses keelatud annetusi, mis on samuti tuvastatud tänu Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni põhjalikule tööle. Kas nüüd, kui Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni hea töö tulemusel on juba tingimisi karistust kandva Keskerakonna suhtes algatatud mitmeid asju ja käimas on järjekordne kriminaalasi, te arvate jätkuvalt, et Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni ärakaotamine on eetiline ja poliitiliselt õige tegu praeguses ajahetkes?
Aitäh teile selle küsimuse eest! Austatud Riigikogu esimees! Riigikogu liikmed! Hea küsija! Kõigepealt, ma arvan, et see on olnud väga hea, et siin on olnud palju küsimusi Keskerakonna rahastamise kohta, see on kindlasti saanud avalikkuses suurt tähelepanu. Ma loodan, et küsimused on saanud ka vastuseid, teatud vastuseid me peame veel ootama. Võtame teie küsimuse üksipulgi ette. Üks viide oli 110 000 eurole, mis oli tänane otsus. Ma ju mõistsin väga selgelt 2016. aasta novembris, kandideerides selle erakonna etteotsa ja ka asudes selle erakonna etteotsa, et see saab olema raske tee, et muuta seda erakonda, muuta seda käitumismustrit, rahastamismustrit. Ma arvan, et ma ei eksi, et see tänane otsus puudutab aastaid 2014 ja 2015. Ma olen öelnud nii opositsioonis kui ka koalitsioonis, et Eesti on õigusriik, ma usaldan meie õiguskaitseorganeid ja loomulikult, kui on karistus määratud, siis see tuleb erakonnal ka ära kanda. See on olnud kindlasti sellel teekonnal üks viimaseid otsuseid, mis on tehtud, ütleme, sellest perioodist. Mõni on veel menetluses. Jah, ma olen nõus, et see on olnud keeruline, see on kindlasti olnud raske meie toetajatele, meie erakonna liikmetele, aga ma arvan, et see tee, mida on viimased kolm ja pool aastat käidud, on olnud väga õige ja väga siiras tee. Sellised hämarad tehingud peavad jääma seljataha. Teiseks, te küsite selle 50 000 euro valguses. Ma olen jätkuvalt seisukohal, mida ma ütlesin ka peale seda, kui prokuratuur algatas selle menetluse, et see on minu arvates selles mõttes õige, ma isegi ütlen, et see on positiivne, sest see on ainus võimalus, et prokuratuur kasutab oma võimalusi, oma tööriistasid, et teha selgeks, kas seal on midagi seadusvastast või seal ei ole midagi seadusvastast. Nii et tänases situatsioonis ma ütlen, et las prokuratuur siis seda asja rahulikult menetleb. Erakond on öelnud, et ta on igatepidi avatud selleks, kindlasti teeme igakülgset koostööd. Ma saan aru, et ka see annetaja, kellele me raha tagasi kandsime, on öelnud, et ta on igakülgseks koostööks avatud ja sellega nõus. Vähemalt nii on ta avalikult öelnud. Nüüd teie küsimuse lõpp, kas ERJK ärakaotamine peaks olema jätkuvalt päevakorral või mitte. Selle on algatanud Riigikogu. Ma arvan, et erakondade rahastamise järelevalve kvaliteeti tuleb tõsta, ma pean seda jätkuvalt oluliseks ja õigeks. Selle nimel tuleb töötada.
Kaja Kallas, täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Teie vastusest jääb mulje, justkui te oleksite Keskerakonda astunud 2016. aastal ja kõik, mis puudutab varasemat Keskerakonna tegevust, ei puutu üldse teisse. Aga 2014. ja 2015. aastal – parandage mind, kui ma eksin – olite te Keskerakonna juhatuse liige. Juhatuse liige või õigemini juhatus vastutab kõige selle eest, mis erakonnas toimub. Aga ma küsin ikkagi selle kohta, mis minu küsimus tegelikult oli, mis puudutab Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni. Te soovite jätta muljet, justkui Riigikogu tegeleb sellega ja teie pole sellega üldse kokku puutunud. Ometi te olete koalitsiooninõukogu esimees. Kui teie ütlete, et see eelnõu tuleb tagasi võtta, siis see eelnõu võetakse tagasi. Minu küsimus on väga otsene: kas te teete ettepaneku võtta Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni ärakaotamise eelnõu tagasi ja mitte arutada seda olukorras, kus teie enda erakonnaga on seotud nii palju asju, mis on Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjonil tuvastatud? Ja viimane kommentaar. Te ütlete, et te soovite rahastamise järelevalvet parandada. Miks te siis ei usalda Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni ja miks te arvate, et see töö pole olnud piisavalt heal tasemel, arvestades, et teie enda erakond on nii mitu korda sohitegemisega vahele jäänud?
Aitäh teile! Ei, ma ei astunud 2016. aastal Keskerakonda. Ma astusin aastaid enne, 2000. aastate alguses. Need rahalised tehingud ja operatsioonid, mis olid eelnevalt, on seotud sellega, miks ma 2016. aasta novembrist tõmban selle piiri vahele, sest erakonna esimees oli eelnevalt teine persoon, 2016. aasta novembris valis kongress mind. Ei, sel hetkel ei olnud juhatusel seda informatsiooni, mis on täna tulnud välja ka Riigikohtu otsusest. Nii et see on see põhjus. See oli üks minu selgeid seisukohti ka erakonna esimeheks kandideerides, et erakonna rahaasjad peavad saama korda. Ma arvan, et selle kolme ja poole aasta jooksul on nad väga palju saanud selgemaks, paremaks. Kindlasti on parandamisruumi veel. ERJK puhul ma neid seoseid ei tooks. Ma saan aru, et te soovite seda paralleeli tuua, aga mina neid seoseid ei too. Ma olen siin teie ees vastanud algusest peale, et ükski menetlus – kui Riigikogu nii otsustab, et seda hakkab tegema Riigikontroll – ei peaks ära kukkuma, ära langema. Seda ei tohi juhtuda. Loomulikult, need menetlused, mis lähevad edasi, peavad edasi minema. Te küsisite, kas ma nagu ei usalda ERJK-d. Ma olen öelnud ka teile siin ees, et ma arvan, et erakondade rahastamise järelevalve [kvaliteeti] saab tõsta, ma olen öelnud, et Riigikontroll oleks minu arvates uus tase ja kvaliteetsem tase. Ma olen jätkuvalt sellel arvamusel. Neil on kindlasti rohkem ressurssi, igasugust ressurssi – inimressurssi, raharessurssi – ja kindlasti ka kogemusi. Need väited, mis on öeldud, et siis Riigikontroll kontrollib ainult riigi eraldist ega kontrolli eraisikute programmilisi toetusi või maailmavaatelisi toetusi erakonnale – loomulikult see nii olla ei saa. Nüüd küsimus, mis sellest kolme fraktsiooni algatatud eelnõust saab. No päris nii see ikka ka ei ole, et koalitsiooninõukogu otsustab või ... Te ütlesite "esimees". Ausalt öeldes, meil polegi sellist funktsiooni paika pandud. Koalitsiooninõukogu tõesti juhib peaminister, aga see ei ole küll nüüd nii, et valitsus ütleb või kolm fraktsiooni ütlevad, et võtke see Riigikogust tagasi, ja siis see ka tagasi võetakse. Minu meelest selle nädala alguses oli alles muudatusettepanekute esitamise tähtaeg. Tuleb rahulikult vaadata, mis saab muudatusettepanekutest. Selge on see, et 50 000 ettepanekut – neid on natukene isegi vist rohkem – siin saalis juba puhttehniliselt menetleda sellisel kujul on ju võimatu.
Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud peaminister! Ma jätkan täpsustava küsimusega seda erakondade rahastamise teemat. Õigemini, ma jätkan seda teemat, mis mul oli eelmisel nädalal Riigikogu infotunnis lausa registreeritud küsimusena üleval. See puudutab ka erakondade rahastamist. Täna tuli see Riigikohtu lahend, mis ähvardab teid, teie erakonda rahalise sanktsiooniga, aga selles 50 000 euro annetamise loos on mitu aspekti. Prokuratuur selgitab hipodroomi ja pumpla asjaolud kindlasti välja, aga seal oli veel asjaolusid, millel ma peatusin eelmisel nädalal. See 27. mai kuupäev. Miks te sellest nii väga kinni hoiate, et see on see kuupäev, mil te esimest korda võtsite annetajaga ühendust, et, ütleme, sellest kuupäevast hakkab lugema see 30-päevane tähtaeg, kui annetus oleks tulnud tagastada. Seda arvestatakse seaduse järgi alates keelatud annetusest teadasaamisest. Sellepärast ma ikkagi küsin. Te olete nüüd nädal aega saanud neid asjaolusid täpsustada ja vahepeal on uut infot ka tulnud. Tegelikult oli juba 23. aprillil Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni koosolek, mille tulemusel pöörduti Keskerakonna poole selle annetuse küsimuses. Teie peasekretär isegi vastas. Enne 27. maid toimus ka selle annetaja erakonda vormistamise protsess. Kas te ikkagi olete kindel või kas te võite vähemalt möönda, et keegi erakonna juhtorganitesse kuuluvatest inimestest ikkagi suhtles annetajaga enne 27. maid?
Aitäh teile! Mina arvan, et tänane Riigikohtu otsus ei ähvarda kuidagi Keskerakonda, seda tuleb täita ja mis ähvardusest me siin räägime. Ma võtsin välja tsitaadi, see oli 5. novembril 2016 Paides, kui ma ütlesin erakonna kongressil, et Keskerakond on väärt erakond, aga ka parimat asja saab veel paremaks teha, Keskerakonna rahaasjad peavad olema korras ja läbipaistvad, üle jõu käivad kampaaniad ning garantiikirjad jäägu minevikku. Ma olen nende sõnade juures ka täna, ma olen seda tööd teinud siiras usus, kogu südamega, emotsiooniga ja arvan jätkuvalt, et need on väga õiged sõnad ja selle juurde peab Keskerakond jääma. Nüüd see 50 000. Ma saan aru, et Reformierakond on juba tembeldanud Keskerakonna süüdi kogu selles kaasuses, aga isegi see, et teil on pikk valitsemiskogemus ja te olete suurim fraktsioon siin Riigikogus, ei anna teile seda õigust. Kuid see tuleb ju kõikidest teie küsimustest läbi, kas siis ridade vahelt või otse, et Keskerakond on süüdi ja nüüd on rikutud seadust. Anname prokuratuurile aega asja menetleda! On olnud väga palju kaasusi, mida on menetletud ja mis puudutavad, härra Aivar Sõerd, ka teie tänast koduerakonda. Pikemalt või lühemalt ajaloos tagasi vaadates: erinevad keskused siin Tallinnas, erinevad ämma kapid jne. Nii see on olnud. Aga te küsite 27. mai kohta. Ma saan aru, et te tahate kinnitust kõigi Keskerakonna inimeste poolt, kas keegi oli selle inimesega ühenduses. See on absurdküsimus või [oleks] absurdvastus minu poolt. Ma saan öelda seda, et erakonna juhtkond oli 27. mail temaga ühenduses, seda ma olen siin kinnitanud. Varem ei ole olnud temaga kontakti, mulle on nii kinnitanud nii aseesimehed kui ka peasekretär ja ma usaldan nende sõnu. Me oleme oma otsuse selle raha kohta teinud, me oleme selle raha tagastanud. Ma arvan, et ei saa öelda, et see on väga unikaalne, minu teada on erakond ka varem tagastanud, kui ei ole selge, kes on teinud annetusi, võib-olla [on seda teinud] ka teie erakond, ma ei oska seda öelda. Aga jah, see kriitika, mida te nüüd ütlete, et 30 päeva, siis ma olen ju öelnud, et muidugi tulnuks varem võtta ühendust, ja ütlen ka täna teile seda, härra Sõerd, et kindlasti tulnuks võtta varem ühendust. Meil oli eile erakonna juhatuse koosolek, me veel tugevdasime oma sisekontrolli, veel tugevdasime oma järelevalvet annetuste üle. Püüame kindlasti tulevikus ka sellest valusast õppetunnist õppida ja oleme juba õppinud.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmise küsimuse esitab Jaak Juske ja talle vastab peaminister Jüri Ratas. Palun!
Aitäh, lugupeetud esimees! Hea peaminister! Ma tahaks teiega jätkata seda diskussiooni, mis meil oli siinsamas saalis esmaspäeval, kui me rääkisime 11. juuni õhtul toimunud kohtumisest, kus olite teie, teie erakonna peasekretär ja Tallinna linnajuhid, kes teatavasti kuuluvad Keskerakonda. Te olite lõpuks valmis tunnistama, et see kohtumine toimus ja et seal arutati ka samal päeval teie erakonna vastu algatatud kriminaalasja. Vahepeal on tänane Eesti Ekspress toonud päevavalgele fakti, et juba tõesti päev hiljem keskerakondlastest Tallinna linnajuhid tühistasid hipodroomi arendajaga sõlmitud kokkuleppe, seda põhjusel, et seda kokkulepet seostati sellesama keelatud annetusega. Siit minu küsimus. Austatud peaminister, miks teie erakond või teie erakonna tippjuhid Tallinnas üritavad korruptiivset tehingut kinni mätsida seda tehingut eitades? Milline on teie hinnang sellele ja kas keegi Tallinna linnajuhtidest peaks selle korruptiivse või korruptsioonihõngulise tehingu pärast võtma vastutuse?
Aitäh! Mind õpetati Tartu Ülikooli õigusinstituudis, punkt üks, et meil on võimude lahusus, ja punkt kaks, meil kehtib süütuse presumptsioon. Seda ma ütlesin Reformierakonna [väidete] kohta, aga teie [suu] läbi ma saan aru, et ka sotsiaaldemokraadid väidavad, et see 50 000 on kriminaalne annetus. Aga te lähete vist veel ühe sammu edasi ja ütlete, et ka Tallinna linn on korruptiivselt käitunud ja – tuginedes vist oma sõnavõtule ja Eesti Ekspressi artiklile – ütlete, et põhimõtteliselt keegi peaks korruptiivse käitumise pärast Tallinna linnas tagasi astuma. Härra Juske, te olete auväärt Riigikogu liige. Ei teie, ei Eesti Ekspress ega teised, ma ei tea, saated ega väljaanded ei saa kedagi süüdi mõista. Võimude lahusus ütleb ka väga selgelt, et Eestis on süüdimõistvaks instantsiks kohus ja kohus otsustab, kas ollakse süüdi või mitte. Ma väga loodan, et need sõnad, mis te ütlesite, kõigepealt, et erakond on korruptiivselt käitunud ja Tallinna linn on korruptiivselt käitunud ... Ma mitte väga ei looda, vaid jääge siis nende sõnade juurde kuni lõpuni. Aga lõpus ei mõista kohut ikkagi mitte teie, mitte Sotsiaaldemokraatlik Erakond, mitte Eesti Ekspress, vaid kohus. Need on päris rängad süüdistused, härra Juske, mis te ütlesite ühe konkurenterakonna kohta või ühe omavalitsuse kohta. Väga rängad süüdistused. Kui need on tõesed, siis ei ole mul midagi öelda, siis on teil õigus. Kui need ei ole tõesed, siis ju ka teie vastutate oma sõnade eest, ka teie sõnadel on väga suur kaal Eesti ühiskonnas. Mis tähendab, et ma lõpuks olin valmis tunnistama? Ma kohtun erakonna juhtkonna ja erakonna liikmetega üsna tihti. Jah, see oli teie väljend: mingil hämaral hilistunnil. Kohtumine oli vist veerand seitse, päike siras taevas, hämarat hilistundi polnud kuskil. Loomulikult arutasime me seda, mis oli erakonna asjus selle päeva jooksul otsustatud. Sel päeval oli ka teisi Eesti riigile olulisi otsuseid, mis said langetatud, ka neid arutasime. Nüüd Tallinna linnast. Mina ei ole Tallinna Linnavalitsuse ega volikogu liige. Ma ei ole ka vee-ettevõtjaga Tallinna Vesi kuidagi seotud persoon. Minule on kinnitanud Tallinna linnapea ja seda on tõesti kinnitanud ka abilinnapea oma Facebooki kirjutises, et selle väga suure arenduse, mis sinna hipodroomi kanti tuleb, tingimusi (kui me räägime sademeveetingimustest) muudetud ei ole. Seda oskan ma teile täna öelda.
Jaak Juske, täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Austatud peaminister! Me oleme olnud poliitikas peaaegu sama kaua. Ma arvan, et te olete minuga nõus, et asi mitte [ainult] ei pea olema aus, vaid peab ka õige ja aus välja nägema. Need väga tõsised kahtlustused ja ka seosed Tallinna linnavõimu tehingutega on toonud välja üks Eesti juhtivaid nädalalehti, Eesti Ekspress, kes tegelikult ju kirjutab täna ka selle keelatud annetusega seotud mitmetest teistest kahtlastest sammudest, sellesama annetaja kiirkorras erakonda võtmisest ja muudest kahtlastest sahkerdamistest. Te ütlesite eelmine nädal siin infotunnis, et võtate vastutuse ja astute tagasi siis, kui peaks selguma, et see keelatud annetus oli kriminaalne. Vahepeal on algatatud kriminaalasi, te pole vastutust võtnud. Siit minu küsimus. Austatud peaminister, ma tahaks täpsustada, millal te võtate poliitilise vastutuse. Kas siis, kui peaks selguma uurimise käigus, et asi on kriminaalne ja esitatakse süüdistus, asi läheb kohtusse, või võtate alles siis vastutuse, kui peaks tulema süüdimõistev kohtuotsus? Palun täpsustage!
Aitäh, härra Juske! Ma nüüd küll ei arva, et ma pean teile õpetama õigusemõistmist Eesti Vabariigis, aga menetluse algatamine ... Kui teie seote nüüd selle ära nii, et menetlus on algatatud, kriminaalmenetlus, ja asi on kriminaalne, siis see on ikka väga ülejala tõlgendus, väga lõtv tõlgendus. Seda on võimatu nii tõlgendada. Ma arvan, et arvestades ka avalikkuse huvi ja põhjendatud huvi, selleks et saada lõplikke ja õigeid vastuseid, oli see väga õige samm, et prokuratuur selle algatas. Kui teie selle pinnalt loete välja, et erakond on kriminaalasjas süüdi, ja põhimõtteliselt ütlete, miks te ei ole ikka veel tagasi astunud, siis see teie tõlgendus on ikka väga poliitiline. Ma saan ju aru, et te soovite Jüri Ratase pead siia põrandale, see on arusaadav. Ega seda ei saa teile ka ette heita, sest see on ju opositsiooni töö, tõusta koalitsiooni. Aga päris iga vahendiga seda pea mahavõtmist nõuda võib-olla ei ole ka päris eetiline ja õige, eriti teil kui õpetajal. Ilusad pildid olid eile Facebookis, ma vaatasin, et teie õpilased lõpetavad. Ma ütlen ka, et kõikide poliitikute sõnadel on kaal, on mõju. Nii ka teie omadel, härra Juske. Te olete öelnud, et Keskerakond on kriminaalselt süüdi, Tallinna linn käitub korruptiivselt – väga lendlevad ja väga võimsad laused. Kui te nõuate minu tagasiastumist, siis opositsioonil on alati võimalik ju algatada umbusalduse avaldamist. Reformierakonna esimees on, kui ma ei eksi, mitte viimasel, vaid eelviimasel nädalavahetusel rahvusringhäälingu "Aktuaalses kaameras" lubanud, et Reformierakond algatab minu umbusaldamise. Täna-homme on veel aega, ju see siis tuleb. Eks siis Riigikogu saab otsustada ja kui Riigikogu seda nii näeb, siis on peaminister umbusaldatud. Eesti riigis mõistab kohut ainult kohus ja kohus otsustab, kes on süüdi ja kes ei ole süüdi. Aga jah, emotsionaalselt ma vastasin ka eelnevatele küsijatele, mitte ainult emotsionaalselt, vaid ka sisuliselt, et see on olnud minu üks väga põhimõttelisi seisukohti, juhtides Keskerakonda, et need asjad peavad jääma seljataha. Nagu ma olen öelnud, me oleme praktiliselt kõikidest vaietest või vaidlustest välja tulnud. See tänane oli üks viimaseid. Tõsi, ka uuest ajast on üks üleval, see on see 50 000 [euro] küsimus, mida prokuratuur hetkel menetleb, ja ma arvan, et menetleb professionaalselt, õiglaselt ja õigesti.
Taavi Rõivas, palun!
Aus konkurents valimistel on demokraatias loomulikult ülioluline. Kui nüüd selgub, et 2015. aasta valimistulemus ei tulnud päris ausas konkurentsis, siis saab ju öelda, et ka see Keskerakonna fraktsioon, mis nende valimiste järel Riigikokku tuli, oleks teoreetiliselt võinud olla väiksem, kui ei oleks saanud kasutada n-ö eelisrahastust või teistsuguste reeglite järgi rahastust. Aga me ei saa tegelikult ju kunagi lõpuni teada, kui suur see fraktsioon siis oleks olnud ja kas sellest oleks piisanud, et 2016. aastal te oleksite saanud peaministriks, või mitte. Kuigi see toonane valimistulemus ei andnud Keskerakonnale valimisvõitu, siis mingi konkurentsieelise see küllap siiski andis. Huvitaval kombel nii teie, Riigikogu esimees kui ka mina kandideerisime sel ajal ühes ja samas ringkonnas. Me mäletame neid valimisi küllap ju hästi. See ei olnud väga ammune aeg. Aga mitte selle kohta ei taha ma küsida. Ma olen nõus selle teie hinnanguga, et Riigikogu ei saa ega peagi ühtegi erakonda ega ühtegi isikut kriminaalkorras süüdi mõistma, loomulikult on selleks kohus. Riigikogul on samas põhjus ja küllap ka vajadus aeg-ajalt anda eetilisi hinnanguid ja küsida olulisi küsimusi. Mina jätkan seda küsimust, mida küsis Aivar Sõerd. Kui see värskem lugu, see 50 000 lugu tuli avalikuks aprilli keskel ja kogu avalikkus pööras sellele teravdatud tähelepanu, siis kas te olete ikka päris kindel, et mitte keegi Keskerakonna juhatusest – ma rõhutan – ei suhelnud selle väga suure annetuse teinud proua Juhastega enne seda teie väidetud 27. mai kuupäeva? Kas te olete täiesti kindel, et mitte keegi juhatusest ei suhelnud?
Aitäh teile, härra Rõivas! Kuulda Reformierakonna suust, et "aus konkurents" ja "eetilised hinnangud" erakondade rahastamise kohta – ma usun, et siin on teil väga suur põhjus ka erakonnana peeglisse vaadata. Ma saan ju aru, et mul oleks praegu kerge tuua kõik Reformierakonna tumedad kaasused siia infotundi ja teile retooriliselt vastata, ma ei tea, väga pika nimekirjaga, kõigega, mis on olnud seotud Reformierakonna ja reformierakondlastega seoses ausa konkurentsi, annetuste ja rahastamisega. Aga ma ei tee seda, sest ega see meid edasi kindlasti ei viiks. Ma ei oska öelda, mida te peate silmas 2015. aasta ausa konkurentsi puhul. On kindlasti neid, kes küsivad, kas Eesti valimised, kui on olnud e-hääletamine, on läbipaistvad, ausad jne. Mina olen öelnud, et mina usaldan neid, aga on väga palju inimesi ühiskonnas, kes ütlevad, et nad ei usalda neid. Aga mina ei ole mitte kunagi arvanud, et Riigikogu valimised ei oleks ausad. No ma ei tea, kas te seate siis selle kahtluse alla või? Jah, see loogika oleks siis, kui kõrgeim võim valiks ühe erakonna siia Riigikokku 51 häälega, aga seda ei ole juhtunud ja vaevalt ka lähitulevikus juhtub ühegi erakonnaga, et nii suur toetus saadakse. Järelikult peab Eesti poliitikas, mida on ka Eesti poliitiline kultuur ja tava kinnitanud, sündima koalitsioonivalitsus kas kahe, kolme või rohkema erakonnaga. Mina arvan, et see ongi aus konkurents: kui on teada jõujooned Riigikogus, siis need erakonnad asuvad pidama poliitilisi konsultatsioone, ning peale seda, kui edasi minnakse, peetakse koalitsiooniläbirääkimisi, ja kui sealt edasi minnakse, siis sõlmitakse koalitsioon, oma kompromissidega ja oma põhimõtetega [teevad seda need], kes sinna koalitsiooni kuuluvad. Täna kuuluvad sinna kolm erakonda: Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, Isamaa Erakond ja Keskerakond. Väga ausas konkurentsis on see koalitsioon sündinud. Jah, mina käsitlen hetkel aastat 2019, kui olid valimised, peale valimisi alustati läbirääkimisi ja suudeti leida parim koalitsioonileping Eestile. Ma arvan, et see on parim koalitsioonileping Eestile ja väga laiapindne koalitsioon. See ongi aus konkurents poliitikas.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse arutelu.
Järgmisena esitab küsimuse Taavi Rõivas ja talle vastab siseminister Mart Helme. Palun!
Aitäh! Kuna repliigid ei ole siin diskussioonis ette nähtud, siis ma kasutan osa oma küsimuse esitamiseks ettenähtud ajast selleks, et öelda peaminister Ratasele, et oma viimases vastuses toodud väiteid te peaksite nüüd küll kas tõendama või siis avalikult vabandust paluma, sest korduvalt kriminaalkorras karistatud erakonna juhina ei peaks te lihtsalt paljasõnaliselt oma poliitilisi konkurente laimama. Ja kui jutt käib konkurentsist 2015. aasta valimistel, siis mina võtan küll seda isiklikult, kui selgub, et Keskerakond võistles minu juhitava erakonnaga ebaausa konkurentsi abil, ja ma usun, et küllap ka Mart Helme, kes oli samamoodi siis juba erakonna esimees, võtab seda isiklikult. Aga minu küsimus ongi Mart Helmele ja puudutab seda eelnõu, mis ERJK laiali saadab ja asendab teise organiga, täpsemalt siis Riigikontrolliga. Seda eelnõu võttis kaitsta parlamendi ees teie erakonnakaaslane Kert Kingo. Kui me tema käest põhiseaduskomisjonis küsisime teatud tagamaad, kust see eelnõu täpselt alguse sai, siis ta kinnitas, et tema eelnõu välja töötanud töögrupis ei osalenud, ja viitas, et see tuli n-ö parteide juhtkonna poolt. Kas teie saate meile seda tagamaad natukene avada, kes siis osalesid selle eelnõu väljatöötamisel? Teie erakonna esimehena, ma olen täiesti kindel, olete paremini informeeritud selles küsimuses kui proua Kert Kingo.
Aitäh! Ma olen tõesti hästi informeeritud inimene ja mitte ainult selles küsimuses, vaid väga paljudes küsimustes. Mis puutub sellesse, et lugupeetud peaminister on kedagi laimanud, siis ta ei ole kedagi laimanud. Ma tuletan Taavi Rõivasele meelde, et ta on isegi käinud prokuratuuris omal ajal Kristen Michali küsimuses ülekuulamisel. Nii et ka teie olete olnud uurimise all, ei ole tõestatud midagi, ei ole kedagi kuskil süüdi mõistetud ja sellega on lugu vaibunud. Nii et see, et kohe-kohe siin ukse taga politseinikud ootavad ja panevad käed raudu, on natukene võib-olla liialdatud poliitiline ažiotaaž, millest võiks hoiduda. Mis puutub sellesse eelnõusse, mis käsitleb Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni likvideerimist, siis jah, ma tunnistan, et ma soovisin seda juba eelmise Riigikogu koosseisu ajal. Siis ei olnud seesugune eelnõu võimalik, ei olnud väljavaadet, et see võiks kuskile liikuda, ühiskonnas diskussiooni tekitada, teatud puudustele tähelepanu juhtida. Konkreetselt eelnõu väljatöötamisega ma seotud ei ole, ideoloogiliselt ma sellele oma heakskiidu andnud olen, nii et seos on mul täiesti olemas. Miks? Nagunii küsitakse, miks. Sest nagu lugupeetud rahvasaadik, kes on praegu saalist lahkunud, kordas, ei pea mitte ainult olema aus, vaid ka näima aus. Me võime öelda ka vastupidi: ei pea mitte ainult näima aus, vaid ka olema aus. Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni töö ei ole olnud aus. See ei ole olnud aus sellepärast, et seda juhivad sotsiaaldemokraadid, see ei ole olnud aus sellepärast, et nad on ületanud regulaarselt oma volitusi, nõudes dokumente, nõudes aruannet asjaolude kohta, mis ei puutu nende pädevusse, ja see ei ole aus ka sellepärast, et kui me võtame logiraamatu ette ja vaatame aegruumis tagasi, siis me näeme, et kaks erakonda on olnud seal pidevalt tule all, need on olnud Eesti Keskerakond ja Eesti Konservatiivne Rahvaerakond. Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna puhul on kõik süüdistused jooksnud liiva, sest mitte midagi illegitiimset ei ole õnnestunud välja tuua ega tõestada, ehkki on katsetatud. Kui ma õigesti mäletan, olen ma pidanud ka siin saalis vastama küsimusele, kas meile on tehtud ebaaus annetus (või kuidas iganes seda nimetatakse) Tre Raadio saate kujul. Me esitasime dokumendid, et me oleme selle eest alati maksnud. Tehti ettekirjutus, et me peame saates alati ütlema, et selle saate eest on maksnud Eesti Konservatiivne Rahvaerakond. Seda me oleme ka korrektselt kogu aeg teinud. Aga kui Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjon tuleb meilt nõudma aruannet, et kuhu me oleme oma raha suunanud valimiskampaania ajal, missuguseid kampaaniaid me oma rahaga oleme algatanud ka valimistevahelisel perioodil, siis seda õigust neil ei ole. Seda õigust neil ei ole ja see on näide selle kohta, et nad ületavad oma volitusi ja käituvad ebaausalt. Teine näide. On olemas selline tore asutus nagu SA Perekonna ja Traditsiooni Kaitseks, mis ei ole erakond ja mis ei pea andma aru Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjonile. Ometi on sellel komisjonil jätkunud jultumust ka sellelt sihtasutuselt nõuda aruandeid ...
Aitäh, hea minister!
... ja see on see põhjus, miks ma toetan selle organisatsiooni likvideerimist.
Taavi Rõivas, täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Lisaks sellele otsesele laimule, mida te siin välja tõite, mida ma isegi ei hakka praegu ajapuudusel kommenteerima, panin tähele, et te tänuväärselt taas kord ütlete välja selle, mida valitsus tegelikult mõtleb. Esimese poliitikuna ütlete Riigikogu puldis välja selle, et tõepoolest ongi plaan Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjon likvideerida. Te toote motiivide hulgas välja nii selle, mis on toimunud teie erakonnaga või teie erakonnaga seotud uurimistega, kui ka teile maailmavaateliselt vähemasti lähedase – ma ei oska öelda, kas teiega ka seotud, aga igal juhul maailmavaateliselt lähedase – sihtasutusega. Nii et aitäh selle eest! Need motiivid said selgemaks. Oli väga vaja, et keegi lõpuks ometi ausalt välja ütleks, miks nii on. Seni on mitmed poliitikud, kes seda on kaitsnud, sh Kert Kingo, rääkinud mingit udujuttu sellest, et on vaja muuta erakondade rahastamise järelevalve palju tõhusamaks. Aga teie ütlesite sisuliselt välja, et see on olnud liiga tõhus, ja tõite mitu näidet selle kohta. Te ütlesite, et kõik see, mis toimub erakondade rahastamise ja selle järelevalvega, peab ka näima aus. Te heitsite ette, et ainuüksi seetõttu, et komisjonis on sotsiaaldemokraate või komisjoni juhib sotsiaaldemokraat, ei ole see teie meelest aus. Öelge palun, kui aus näib teile see, et teie koalitsioonipartneril (aprilli keskel on avalikkusele laekunud selline informatsioon) on tekkinud üks annetus, väga suur, palju küsimusi tekitav, ja päev peale seda, kui see saab avalikkusele selgeks või täpsemalt öeldes päev peale seda, kui ERJK hakkab esitama ebamugavaid küsimusi, tuleb teie osalusel koalitsioon välja eelnõuga, mis sellesama ERJK laiali saadab. Kui aus see teie meelest näib või kui aus see tegelikult on?
No mina ei tea, kui aus see välja nägi, kui teie kaitsesite oma erakonnakaaslast mingi Arsenali Keskusega seoses, ja kui aus nägi välja see, et tund aega pärast seda, kui siit Riigikogu arvutist tehti üks ülekanne, võeti välja raha, mis kanti teie erakonna arvele. See on muidugi ka jälle laim, eks ole, see on laim – meie alati laimame, aga teie räägite sulatõtt. Siin ei ole mingit laimu, mina ei ole kunagi varjanud oma negatiivset suhtumist Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni, nendel põhjustel, mida ma nimetasin. See, mida ütles Kert Kingo, on see, mida ütles Kert Kingo. See, et siin on mingi seos sellega, et päev pärast mingisuguse asja väljatulekut anti sisse eelnõu – no te peaksite nii vana poliitik olema küll, et teada, et eelnõusid valmistatakse ette mõnevõrra pikemalt. Ma ei näe siin mingit seost. Püüded on praegu lüüa risti kedagi, keda ei ole kusagil süüdi mõistetud, mitte mingeid kriminaalseid seoseid ei ole, antud kaasuses mitte, tõendatud ega tõestatud. Ma toon teile ühe näite veel. Te olete – Reformierakond – tegelenud süstemaatiliselt inimeste laimamisega. Süstemaatiliselt. Kui kaugele on jõudnud Marti Kuusiku asi? Üle aasta on möödas ja mitte midagi ei ole. Meenutame seda, kuidas siin karjuti ja trambiti jalgu listeeriaskandaali puhul. Listeeriaskandaal kadus päevapealt, niipea kui me vangerdasime Mart Järviku teisele kohale, päevapealt kadus ära. See oli puhas laim. Praegu lükati kohtus tagasi hagi Urmas Arumäe vastu, keda samuti siin saalis laimati. See on ju puhas laim. Ja sellega on tegelenud Reformierakond süstemaatiliselt. Süstemaatiliselt! Igas infotunnis kisute te üles mingid laimavad süüdistused, mis pikemas perspektiivis ei leia ju mingit tõestust. Teie paramilitaarne tiib ajakirjanduse kujul kütab ühiskonnas üles mingisugused kired ja ühel, teisel või kolmandal põhjusel, nagu armastatakse öelda, kasutades eesti keeles inglise keelt, "päeva lõpuks" ei selgu mitte midagi. Lõpetage laimamine, tegelege poliitikaga! Ainult halvad poliitikud laimavad.
Urmas Kruuse, palun!
Aitäh! Austatud minister! See, mida te nimetasite Mart Järviku vangerdamiseks, oli ju paratamatus. Siit saalist kõlas hääli, et võtke Mart Järvik maha, et siis saavad asjad korda, ju mitu kuud varem. Teil läks isegi mitu kuud rohkem sellega aega. Aga see küsimus on minu arust seotud teie vasakul käel istuva peaministriga. Ma meenutan Järviku lahkumist ja ka Kert Kingo lahkumist. Kas teile ebaõiglane ei tundu, et peaministril on natuke topeltmoraal, kui teie inimesed on teie väitel nn väikese kisa puhul pidanud lahkuma, aga peaminister ei leia võimalust poliitilist vastutust võtta? Kuidas need omavahel teie arvates kokku peavad minema? Te viitasite sellele, et selles nn järelevalvekomisjonis oleksid justkui kõik sotsid ja seetõttu piinatakse kahte erakonda, üks on teie erakond, teine on Keskerakond. Kui ma õigesti mäletan, siis seal on ka kõikide erakondade esindajad, mis tähendab seda, et kui märgataks midagi kahtlast, uurimisväärset ükskõik millise erakonna puhul, siis oleks võimalik nendel esindajatel, ka nendel neutraalsetel esindajatel, kes ei esinda erakondi, seal ju midagi algatada. See ei saa ju olla ometi põhjus. Kurbusega tuleb nõustuda Taavi Rõivasega, kes teie suu kaudu sai teada tõelised motiivid. Peaministripartei on selgelt karistatud ja mitu korda vahele jäänud ja seaduse poolt ka korrale kutsutud. Kas või needsamad nõuded, mis me täna kuulsime, 110 000 [eurot], see ei ole ometi juhus, see kõik on toimunud. Kas te selles valguses ei tunne, et on pisut topeltmoraali peaministri vaatevinklist?
Aitäh! Alustame Mart Järvikust. Kogu jama lõppes sel hetkel, kui kantsler vabastati ametist. Kogu jama lõppes sel hetkel. Polnud enam seda, kes lekitaks informatsiooni. Ühesõnaga, lõpetame selle teema, kõik on selge. Mis puutub Kert Kingosse, siis Kert Kingot laimasite teie ja ajakirjandus kogu selle aja jooksul, kui ta oli ametis. Küll oli ta loll, küll ei osanud ta keeli, küll ei käinud ta välismaal, küll ei saanud ta aru, millega ta tegeleb. Intelligentne, vastutustundlik, püüdlik inimene oli lakkamatu laimujoa all. See on poliitika, mis näib teie meelest aus. Minu meelest ei näi aus. Selle eest seisis hea üks suurepärane erakond nimega Reformierakond, mis on reformid ammu unustanud. Mis on teil pistmist reformidega? Mitte midagi, vabandust, mitte midagi, kõige vähemat ka mitte. Mis puudutab minu vasakul käel olevat peaministrit, siis ma võin teile kinnitada, me oleme pidanud läbirääkimisi ja olnud koalitsioonis üle aasta, läbirääkimisi pidasime tegelikult juba enne seda. Ma ei ole täheldanud mitte mingisuguseid illegaalseid surveid, ettepanekuid, tehinguid, katseid riigi raha kuritarvitada. Mitte kõige vähemaidki, mitte kõige väiksemaidki katseid. Vastab tõele, et Keskerakonnal on keeruline ajalugu. Meie erakonnal on selles suhtes lihtne. Me võtsime algul vastu otsuse, et me ei võta vastu mingisugust kahtlase maiguga raha, me ei suhtle ärimeestega, me ei suhtle huvigruppidega, sest põrgutee on sillutatud heade kavatsustega ja varem või hiljem juhtub mingisugune jama. Me elame riigi toetusest, liikmemaksudest ja n-ö majandustegevusest ehk oma logoga särkide, kruuside ja muu seesuguse müügist. Väga lihtne: meil on raha vähem, aga me teame täpselt, missuguste summadega me saame arvestada. Me ei ole ka erinevalt sotsiaaldemokraatidest võtnud suuri võlgasid, me ei ole pankade ees mingeid kohustusi võtnud. Me oleme puhtad nagu prillikivi, tsiteerides klassikuid. Minu koalitsioonikaaslased on minu hinnangul selle koalitsiooni tegutsemise ajal käitunud täpselt samuti, nad on puhtad nagu prillikivi. Kui kohtul õnnestub tõestada vastupidist, siis me teeme sellest oma järeldused, aga praegu ei ole siin peale teie laimu mitte midagi.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmisena küsib Mart Võrklaev ja vastab peaminister Jüri Ratas. Palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud peaminister! 2011. aastal tunnistas Harju Maakohus endise vandeadvokaadi Viktor Kaasiku süüdi pistise andmises ja endise linnaametniku Toomas Õispuu, kes muuhulgas oli Keskerakonna liige, pistise võtmises. Kriminaalasja sisuks oli arendaja esindaja poolt pistise pakkumine linnaametnikule Paldiski maantee 50 detailplaneeringu ehk n-ö hipodroomi arenduse menetluse korraldamise eest. Keskerakonna liikmete ja Tallinna linnaga seotud ning kohtuotsusega tõestatud korruptiivseid tehinguid on ajaloos olnud palju, nende kõigi siin üleslugemiseks ei piisa meile antud kahest minutist. Eesti Ekspress on oma 6. juuni loos toonud välja kahtluse [seose kohta] Keskerakonna saadud 50 000 euro suuruse annetuse ja hipodroomi arenduse tingimuste arendaja jaoks soodsamaks muutmise vahel. Esmaspäeval kuulsime, et kohtusite 11. juuni õhtul Stenbocki majas Mihhail Korbi ja Mihhail Kõlvartiga. Samal päeval algatas prokuratuur kriminaalmenetluse Keskerakonnale 50 000 euro suuruse annetuse asjas. Kas kohtumisel oli jutuks ka hipodroomi arendustegevus ja kui oli, siis millist linnaplaneerimisalast nõu te linnapeale andsite? Kas tegemist võib olla järjekordse korruptiivse tegevusega, kus üheks osapooleks on Keskerakond Tallinna Linnavalitsuse kaudu? Ma ei mõista kedagi siin praegu süüdi, selle osa võib vastusest välja jätta, mis te kolleeg Juskele rääkisite. Minu küsimus ongi: kas tegemist võib olla korruptiivse teoga, kas te saate kinnitada, et seda ei ole?
Aitäh teile! Loomulikult, teil on õigus küsida ja minul on õigus vastata, aga ma ei tea, et ma peaksin vastama nii, nagu Riigikogu liige mulle raamid ette annab. Päris nii see ka ei ole. Ma lähtun sellest, kuidas mina soovin teie küsimusele vastata, härra Võrklaev. Te tõite siin välja 2011. aasta. Ma ei tea, lähme siis üheksakümnendate aastate algusesse tagasi, hakkame tooma välja kõiki neid patte, mis on olnud, alates VEB Fondist. Neid võib vabalt välja tuua, nende üle võib ka ju arutleda, et kas on leitud õigeid lahendusi või ei ole leitud õigeid lahendusi. Siiamaani on päris palju küsimärke ühiskonnas üleval. Aga see, mida te küsisite, et mida me sel õhtul arutasime – ma nüüd päriselt ei tea, mis ülekuulamisel ma siin teie ees olen, härra Võrklaev. Hea, et te veel ei küsi, kus olid punktid ja komad meie lausetes. See on väga huvitav lähenemine teil. Ei, mina ei andnud mingeid soovitusi Tallinna linnale, kuidas nemad mingit planeeringut menetlema peavad või ei pea. Aga minul on olnud küsimusi linnapeale, kas vastab tõele see väide või süüdistus, et seda planeeringut on muudetud kuidagi arendajale soodsamaks. Tema vastus on olnud: ei ole muudetud. Sellest mulle piisab. Ma olen ka Tallinna elanik, Tallinna linnaga seotud. Selge on see, et tegemist on tõesti väga suure arendusprojektiga, kui see ühel hetkel peaks valmis saama. See, et seal sademevee küsimus tuleb parimal võimalikul moel ära lahendada, on oluline. Sademevee küsimus nii mõneski kohas, ka pealinnas, rääkimata väiksematest omavalitsustest, tekitab probleeme. Teha seda kuidagi kergemaks arendajale – ma ei pea seda küll õigeks. Kui on suured vihmaveed, siis neid uputusi linnatingimustes on ju küll, näiteks kas või seesama Tuukri tänav või mingid muud piirkonnad. Nii et ma arvan, et siin ikka linn ja vee-ettevõtja peavad leidma parima lahenduse, ja ma usun, et nad ka leiavad, nad ei lähtu mingist muust lahendusest, ikka sellest, mis on linnakeskkonnale ja linnaelanikele parim. Kui te küsite, kas võivad olla mingid kriminaalsed ilmingud kogu selles loos, siis eks mu vastus ole sama, mis ta on olnud viimased paar nädalat: need tööriistad on olemas prokuratuuril ja lõppkokkuvõttes on see otsustuspädevus Eestis kohtul. Kas see nii kaugele jõuab või mitte – noh, teie puhul ei ole ju seal enam vahet, kas ta jõuab või mitte, te olete juba öelnud selle ära, laimanud ja süüdistanud, et Keskerakond on korruptiivne, et see on korruptiivne tehing. Nii et te olete oma hinnangu andnud, aga las siis annavad selle ka prokuratuur ja õiguskaitseorganid.
Mart Võrklaev, täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Oma sõnavõtus või küsimuses ma liiga palju hinnanguid ei andnud, ma küsisin. Kuivõrd tegemist on võimaliku keelatud annetusega, mille uurimiseks on ka alustatud kriminaalmenetlust, siis ma arvan, et see on koht, kus Riigikogu liige võib küsimusi küsida. Kindlasti ei ole see punkti ega koma küsimus, vaid sisuline küsimus. See oli lihtsalt täpsustuseks. Võib-olla te oma vastust ka täpsustate. Kas te tol päeval või tol õhtul ka sellest arendusest rääkisite? Te ütlesite, et olete rääkinud, aga kas ka sel päeval rääkisite? Lisaks, te olete siin täna rääkinud süütuse presumptsioonist ja sellest, et kedagi ei tohi süüdi mõista enne, kui kohus on otsuse teinud. Reformierakonna kohta ei ole minu teada ühtegi kehtivat kohtuotsust, mis oleks Reformierakonna keelatud annetuste eest süüdi mõistnud. Küll on neid Keskerakonnal minu teada vähemalt kaks tükki. Ma arvan, et see oleks koht, kus vabandust paluda või siis võiks lugeda üles need kohtuotsusega tõestatud kriminaalasjad, mille puhul Reformierakond on süüdi mõistetud.
Aitäh! Kõigepealt lööte te konkurendi risti ja siis veel ütlete, et paluge vabandust ka. Väga huvitav lähenemine! Ma ei ole kordagi öelnud, et Reformierakond on süüdi mõistetud. Jaa, teil on õigus, Keskerakond on kaks korda jäänud süüdi ja me oleme ka karistust kandnud. Aga selline lähenemine, et te ütlete, et kõigepealt rippuge ristil ja nüüd veel paluge vabandust ka, on väga huvitav. See ei ole ju mingi saladus, härra Võrklaev, et kogu sel perioodil on olnud teie erakonna soov näidata igal võimalikul moel ... Mulle meenub isegi, et teie erakonna esimees süüdistas rahvusringhäälingut uudiste mittekajastamises ja võrdles seda Orbáni ajastuga. See tahe, see kihk näha verd selles koalitsioonis, on nii meeletu, et ei loe enam sisu, ainult pealkirjad. "Kõik müügiks," võiks selle kohta öelda. Natuke liiga palju, natuke liiga kiiresti ja kindlasti ka põhjendamatult. Ma tõesti lähtun sellest, et Eesti on õigusriik, instantsid teevad oma tööd nii hästi, kui nad oskavad ja suudavad. Täna prokuratuur menetleb. Las ta menetleb ja annab siis oma tulemuse teada. Kui te tahate teada, kas sel õhtul oli juttu ka linna arendustest, siis sel õhtul oli juttu ja kindlasti on neid päevi veel olnud, kui on olnud juttu. Loomulikult küsin ma linnapea käest, kui on sellised väited, et kas nendel väidetel on alust või neil ei ole alust. Linnapea on öelnud, et ei ole alust. See on minu jaoks tõesti piisav. Kui te küsite ka ise endise omavalitsusjuhina sisuliselt selle teema kohta, siis ma ei ole päris kindel, et see on üldse ainult linna otsustada, missugune saab seal olema sademevee ärajuhtimise süsteem. See on ka vee-ettevõtja väga suur otsus või tal on roll selles, antud juhul Tallinna ettevõttel. Aga see, et kuidagi siduda ära, et, ma ei tea, annetuse tõttu saab teha odavama sademeveelahenduse – ma ei usu seda ealeski, et linn sellega kaasa läheb, teades, et sademevee probleem on väga paljudes kohtades, rääkimata väiksematest omavalitsustest, aga ka Tallinnas.
Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Auväärt peaminister! Ma ei tea, kust te selle küll võtate, et reformierakondlased laimavad teid. Sel juhul ma võiksin defineerida, et Eesti Vabariigi kohus on hakanud teid laimama nende kahe kohtuotsusega. Meil ei oleks isegi vaja suud lahti teha, sest fakt on fakt, erakond on oma käitumisega ja tegevusega andnud märku, et on teatud probleem, ja seda kinnitavad kohtulahendid. Selle tõttu ei pea me absoluutselt laimama, me käsitleme ainult fakti. Nüüd see teine asi, mis puudutab sedasama võimalikku 50 000 [euro] annetamist. Ma mäletan, kui te siinsamas puldis peaaegu nutma puhkedes rääkisite sellest, kui isiklik ja perekondlik see annetus on. Te olite nii veendunud, sest [annetajaga] olevat kohtunud nii teie kui ka Mailis Reps, kuigi Mailis Repsil tekkis üks väike mäluauk, ta eksis täpselt kuu ajaga, kunas ta esimest korda temaga suhtles. See paistis meile ka sellise üllatava momendina, ei tea, mis selle põhjus oli. Aga kõik need tegevused iseenesest on need kahtlused tekitanud, neid ei ole vaja välja mõelda. Kui vaadata filmis osalejaid, siis nende jutu muutumine, ka teie [jutu] muutumine on tegelikult neid kahtlusi süvendanud. Tänagi kuulates tekib mulje, et kaevutakse üha sügavamale. Öelge palun, kuivõrd te selles situatsioonis tajute, et Eesti Vabariigi ministrid, Eesti Vabariigi peaministrid peavad väga olema eeskujuks kogu eestlaskonnale või Eesti Vabariigi kodanikele. Need jutud, mida siit räägitakse, on muutumas juba naeruväärseks. Millal see piir võiks saabuda, austatud peaminister?
Aitäh teile! Alustasite oma küsimust, et te ei ole, kuidas te ütlesite, laimanud jne, ja lõpetasite oma küsimuse ju ikka seal. Ma arvan, et see on teie küsimuse tuum: te tahate, et see film jõuaks sellesse etappi, et tänane koalitsioon kolme peaosatäitja rolli enam täita ei saaks. See on väga lihtsalt öeldes teie soov. Punkt üks, mina ei ole kuidagi seadnud kahtluse alla Riigikohtu otsuseid ja olen öelnud ka täna siin infotunnis, et seda otsust, mis tehti aastate 2014–2015 kohta, tuleb loomulikult täita. Selle üle ei ole ju mingit vaidlust, Riigikohus on oma otsuse langetanud. Selle 50 000 [euro] kohta ma isegi ütleksin, et see ei ole olnud teie poolt ju laim, ridade vahelt lugedes ja ridu lugedes see on ju selge surve, tembeldamaks Keskerakonda selles süüdi. Seda õhkub igast positsioonist. Ma olen küll emotsionaalne, see vastab tõele, aga et ma oleks siin pisarates maha istunud ja nutma puhkenud, seda ma ei mäleta. Aga kui teie nägite minu silmis pisaraid, siis võib-olla need olid – ma ei tea, mis arutelu käigus – hoopiski rõõmupisarad. Ma ei oska öelda, ma ei mäleta seda. Te tõite oskuslikult siia sisse Mailis Repsi. Ütlesite, et kuidas on võimalik, kui Keskerakond räägib, et ühendus oli 27. mail, aga näete, on öeldud ajakirjanduses, et tegelikult ju Mailis Reps rääkis temaga aprillikuu lõpus, kuu aega varem. Aga huvitav on see, et te teate ju väga hästi, et Mailis Reps on selle kohta öelnud pressiteates selgelt: see ei vasta tõele, et see kohtumine või, vabandust, videokonverents või jutuajamine oli Mailis Repsil aprilli lõpus, see oli 27. mail. Seda on lihtsalt selles loos valesti käsitletud, ajakirjanik mõistis seda intervjuud, mida andis Mailis Reps Keskerakonna fraktsiooni ukse taga, valesti. Ma olen küsinud, kas see on nii, nagu ta ütleb oma pressiteates. Haridus- ja teadusminister on öelnud, et see on nii. Seda te ei soovi käsitleda. Ju see oli siis valesti mõistmine ajakirjaniku poolt. Minister Reps andis järgmisel või ülejärgmisel päeval selgituse, et see on vale, kohtumine oli videokonverentsi kujul esmakordselt 27. mail.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Läheme edasi. Tänane viies küsija on Valdo Randpere ja küsimus on peaminister Jüri Ratasele korruptsiooniga võitlemise kohta. Palun!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Hea Jüri! Viimased kolm ja pool aastat oled sa pidevalt ja korduvalt rääkinud sellest, kuidas Keskerakond enam ei aja asju kohtus ega ole korruptiivne ja on aus ja puhas nagu prillikivi. Ega seda juttu keegi peale sinu küll tõsiselt pole võtnud, aga sõna on vaba ja see käib ka muinasjuttude vestmise kohta. Ja mis ta muud on kui muinasjutt või kui rangemalt öelda, siis valetamine, see sinu jutt Keskerakonna puhastumisest, muutumisest ja seaduskuulekusest. Sa saad ju ise ka aru, miks ma nii väidan: kohtuprotsessid, süüdimõistvad otsused, majade müük kahtlastel tingimustel, kokkuleppemenetlused, tingimisi karistused, lisaks täna Riigikohtu otsus jne. Aga see kõik ei ole mu küsimus, vaid ma lihtsalt konstateerin fakte. Mu küsimus on, mis on su järgmine samm selle viimase 50 000 euro suuruse kahtlase annetusega seotud skandaali kinnimätsimiseks. Valetamist ja vassimist sa ei lõpeta, seda ma ei usu ja seda ei usu keegi teine ka. Aga minu käest tuli üks inimene Jõgeval tänaval küsima, mulle tundmatu inimene, kas Jüri Ratas saadab nüüd prokuratuuri ka laiali, samamoodi, nagu ta kavatseb Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoniga teha. Ja kas see ongi siis Keskerakonna ja sinu versioon korruptsiooniga võitlemisest, likvideerida uurimisorganid?
Aitäh teile, härra Randpere! Aga mis ta siis on? Te ütlete, et muinasjutt, siis te ütlete, et keegi ei võta tõsiselt seda, mida ma olen soovinud teha novembris 2016, [seistes] Keskerakonna ees, seoses rahastamisega. Siis te ütlete veel, et tegelikult on see valetamine. On see siis muinasjutt või on see valetamine või mis see on? Aga ma arvan, et see on tõsi, ja ma jätkuvalt arvan, et see on tõsi, ja need sõnad, need mõtted tulevad kõige sügavamalt minu seest. Jah, erakonnal on olnud väga palju keerulisi rahastamiskaasuseid, kus erakond on jäänud süüdi, erakond on teinud valesti. Tihtilugu on õige neid asju tunnistada ja minna edasi tugevamana. Ma arvan, et Keskerakond on just nii viimased kolm ja pool aastat käitunud. Kui te saate mulle kas või ühegi sellise näite öelda [seoses] selle tänase Riigikohtu lahendiga, kus me oleme, ma ei tea, 2016. aasta novembrist edasi teinud mingeid valesid asju või me ei ole aktsepteerinud neid [otsuseid], siis palun öelge. Me oleme aktsepteerinud neid, me oleme need trahvid tasunud, kui erakond on teinud valesti. Erakond on oma käitumist väga tõsiselt muutnud. Nagu ma ütlesin ka selles tsitaadis, need garantiikirjad ja erinevad, ma ei tea, Tartu majatehingud, mis on olnud, peavad jääma minevikku. Tegelikult ongi väga hea, et Eesti avalikkus ka teab, et see on mingisugune, ma ei tea, käitumismuster või -mall, mis on erakonnal olnud. Täna ei ole see enam nii. Selle tänase kaasuse kohta te küsite, mis on see järgmine samm või, ma ei tea, viimane samm skandaali kinnimätsimisel. Ma ei tea, et ma oleks seda skandaali kuidagi kinni mätsinud. Ma olen, vastupidi, öelnud, et avalik suhtlemine on see alus, ma olen tervitanud prokuratuuri algatatud menetlust. Erakond on ise teinud sisemiselt samme erakonna juhatuse tasandil, et sisekontrolli tugevdada. Nüüd see, mida hea Eesti inimene teie käest küsis, et kas Jüri Ratasel on plaan prokuratuur saata, ma ei tea, laiali või lõpetada see. Ma usun, et te ise vastasite, tundes mind, et ei ole Jüri Ratasel sellist plaani ega ole see ka kuidagi mõeldav. Aga kui te ei öelnud, siis ma vastan teile ka siin Riigikogus, et loomulikult ei ole see mitte kuidagi mõeldav ja selliseid plaane ei ole olemas.
Valdo Randpere, täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Lugupeetud härra Ratas! Te räägite kogu aeg, kuidas teid rõõmustab see, et prokuratuur on algatanud uurimise. Mina ausalt öeldes sellest aru ei saa. Kui rumalaks te inimesi peate, kui te sellist asja väidate? Ma ei tunne küll mitte kedagi, kes tunneks kedagi, kes rõõmustaks selle üle, kui tema suhtes algatatakse kriminaalasi. Aga see selleks. Isegi see sõber, kes teie paremal käel istub, hiljuti leitud sõber Mart Helme, suudab vaevalt tagasi hoida haigutusi ja muigeid, kui ta seda juttu kuulab. Tema konstateeris mitte väga palju rohkem kui aasta tagasi siinsamas Riigikogus, et korruptsioon on Keskerakonna geneetilise koodi osa ja ilma korruptsioonita pole ka Keskerakonda. Või oli see vastupidi. Aga mu täpsustav küsimus on, kas Keskerakonnal on olemas ka konkreetne hinnakiri, et mis maksab saiapäts või detailplaneering või mõni muu magus suutäis. Meil on praegu konkreetne probleem riigis: põllumehed ägavad tööjõupuuduse all. Kui palju peaksid põllumehed annetama Keskerakonnale, küsin ma konkreetselt, selleks et nad tohiksid tuua paar tuhat ukrainlast appi ja saagi kokku koguda, enne kui põllumajandus täiesti uppi läheb.
Aitäh, härra Randpere! Ärge mõõtke teisi erakondi oma mõõdupuu järgi, ärge mõõtke ega hinnake teisi erakondi oma malli järgi. Ma ei tea, kust te selle paralleeli hinnakirjaga võtate. Kui teie erakonnas on olemas selline hinnakiri, et mis maksab punkt seaduseelnõus, mis maksab lõige seaduseelnõus või mis maksab paragrahv, siis Keskerakonnal ei ole sellist hinnakirja ega saa ka kunagi olema. Te olete alati väga lahtise ütlemisega. Ma ei tea, võib-olla rääkisite praegu oma koduerakonna sisse, mis need teie hinnakirjad on olnud eri nõukogude, eri ettevõtete puhul jne. Meil ei ole sellist hinnakirja. See ei käi kuidagi Keskerakonna käitumise juurde ja see on selgelt kriminaalne. Te ütlesite, et siin minu paremal käel on sõber Mart Helme. Jaa, ma julgen siin küll öelda, et meie töine suhe nüüd juba rohkem kui aasta selles koalitsioonis – ma ei oska öelda, kas saab öelda, et ta on sõber – on tõesti olnud väga usaldusväärne. Väga hea ametikaaslane – Mart Helme kohta saan ma seda küll öelda. Jah, saan küll. Saan öelda ka seda, et kogu see koalitsioon, olgem ausad, sellel keerulisel aastal on seisnud Eesti inimeste ja Eesti riigi eest. Kõige pikema kogemusega on kindlasti Isamaa Erakond, kes on olnud Eesti eri valitsustes, nii Eesti Konservatiivne Rahvaerakond kui ka Keskerakond on üsna vähe kuulunud valitsusse, üks tulenevalt sellest, et ta on uus erakond või, ütleme, noorem erakond, Keskerakonna minevik aga on olnud pigem opositsioon kui koalitsioon. Aga tegelikult ma arvan, härra Randpere, et see ongi ju teie küsimuse tuum. See ongi ju kõige häirivam Reformierakonnale terve see aasta olnud, et kolm erakonda mitte ei ole ainult suutnud kokku leppida koalitsioonileppes, vaid on suutnud tegutseda ja otsustada kõik need päevad. Ma arvan, et ka seal Jõgeval, kus te käisite, päris paljud inimesed ütlevad, et see on hea koalitsioon, see on parim koalitsioon täna Eestile, see on laiapindne koalitsioon. Ma mõistan tegelikult poliitilises mõttes täielikult, et eks see ajabki ju teid kõige rohkem marru ja teeb pahaseks.
Taavi Rõivas, palun!
Aitäh! Hea Jüri, sa oled meie ees siin peaministrina, sinu sõnadel on kaal ja selle kaaluga kaasneb ka vastutus. Sa ei peaks endale lubama paljasõnalisi torkeid, et "oma malli järgi", või esitama mingeid kahtlustusi mingite aastakümnete taguste asjade kohta, ma ei tea, VEB Fond või mis sa siin õhku viskasid. Kui sul on mingeid fakte, ütle välja. Kui ei ole, siis palu vabandust, see oleks kohane. Aga jätkame faktipõhiselt. Sa ütlesid, et on väga hea, et Eesti avalikkus teab. Sa pidasid, ma saan aru, silmas seda, et Keskerakonda on minevikus ebaseaduslikult rahastatud. Selle peale sa ütlesid, et täna see ei ole nii. Aga vaatame fakte. Just nimelt täna tuli Riigikohtu otsus – ja nagu mina aru saan, see ei kuulu edasikaebamisele –, et ka 2015. aasta valimiste eel väga suures ulatuses, 110 000 eurot sai Keskerakond keelatud annetust. Mis tähendab omakorda – nüüd ma teen järelduse nende faktide põhjal –, et see oli väga suur osa Keskerakonna toonase valimiskampaania rahast. Igaüks saab ise teha järelduse, kas see oli ebaaus konkurents või mitte. Mulle tundub, et oli. Kui teised erakonnad ei kasutanud sarnast dopingut ja teie kasutasite, siis mina näen selles ebaausat konkurentsi. Selle ebaausa konkurentsi tagajärjel ei saanud mitte Edgar Savisaarest peaminister, vaid 2016. aasta lõpus sai teist. Nii et sisu ja seos justkui on olemas. Te ütlete, veel kord, et täna ei ole see nii ja justkui Keskerakond on puhtam. Ma mõtlesin teie eelkäija peale ja mõtlesin ka sellele, kas tema oleks nii nahaalse käigu ette võtnud, et selle organi, kellel on teile palju pretensioone, lihtsalt laiali saatnud. Ma ütlen ausalt: ma ei tea. Kuidas teile tundub, kas Edgar Savisaar oleks võinud sarnases olukorras, nagu teie praegu olete, käituda sarnaselt ja saata laiali selle organi, kes on teid korduvalt valskuses süüdistanud ja tänase seisuga ka positiivse kohtuotsuse saavutanud?
Aitäh teile! No see doping ja see ebaaus konkurents ... Te toote [näiteks] seda 2015. aastat. Ma saan aru, et põhjus peitub ju eeskätt 2016. aasta novembris, kui Riigikogu umbusaldas teid ja toimus koalitsiooni muutumine. Ju see on see sisu. Ma arvan, et ma ei eksi, et päris palju tekitas kõneainet, ma isegi ütleks, et skandaalset kõneainet, 2015. aastal selline pikk asfalttee, tühi ja päris lai, kus ilmselt päris kallite kingadega kõndis toonane peaminister ja kaks võimsat hävitajat panid tal selja tagant mööda. Ma ei tea, kas see oli päriselt, aga see oli hästi tehtud. See oli kallis reklaam, see oli hästi tehtud. Kui ma ei eksi, oli vist tegemist Ämari lennuvälja õhkutõusu- ja maandumisrajaga. Ausalt öeldes, ma ei tea, toona ei olnud mina erakonna esimees, aga ma ei usu, et mingi teine erakond oleks saanud seda NATO baasi Eestis ära kasutada oma valimisreklaamiks. No mis me nüüd teeme siis, härra Rõivas? Teie ütlete, et Keskerakond kasutas dopingut. Mina ütlen, et näed, teie marssisite nende kingadega Ämaris, panite lennuliikluse seisma. Vaevalt see oli Reformierakonna ametlik taotlus, et avage Ämari lennujaama väravad Reformierakonna esimehele, nüüd ta siia tuleb. Ju see käis ikka kuidagi teistmoodi teil, aga mina ei tea, kuidas see käis. Nii et ma arvan jätkuvalt, et isegi kui te nende võimsate, ma ei tea, kas mokassiinkingade või millega iganes seal olite, tegi kõrgeim võim oma valiku, Eesti inimesed valisid nii 2015 kui ka 2019 Riigikogu sellisena, nagu nad õigeks pidasid. Ja peale seda andis kõrgeim võim selle konkurentsi üle siia Riigikogusse. 2015 tegite teie koalitsiooni. Tubli! Te tegite kindlasti tööd oma südame ja äranägemise järgi. 2016. aasta lõpus jõudude vahekord Riigikogus muutus ja tehti uus koalitsioon. 2019 valis kõrgeim võim siia 101 rahvasaadikut, kes omavahel leppisid kokku sellise koalitsiooni, nagu suudeti kompromissina luua, ja see on hea koalitsioon.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Läheme edasi. Tänane kuues küsija on Annely Akkermann, küsimus on siseminister Mart Helmele korruptsiooni kohta. Palun!
Suur tänu, lugupeetud juhataja! Härra siseminister! Pühapäeval, 14. juunil kõlas üle Eesti raadiosaade "Räägime asjast", kus teie ja EKRE aseesimees Martin Helme muu hulgas võtsite käsitleda Keskerakonna annetusskandaali, just nii te seda nimetasite. See tähendab 50 000 euro annetamist erakonnale proua Juhaste poolt, kes on selle raha saanud oma lapse isalt, aga isiklikel põhjustel tema ja tema laps seda raha ei taha. Martin Helme ütles, et ta ei usu seda juttu. Mina ka ei usu ja mulle näib, et Eesti avalikkus, Eesti inimesed üldiselt ei usu seda juttu. Teie lisasite, et annetuse tagasikandmisega on Keskerakond süü omaks võtnud. Samuti kritiseerisite te Keskerakonna käpardlikku käitumist selle skandaali puhul. Minu küsimus teile on: kuidas teie erakond oleks käitunud, kui teie erakonna arvele oleks selline summa jaanuaris laekunud?
Te olete ilmselt Eesti ajakirjanduse hea õpilane. Eesti ajakirjandus on meil ju selline suurepärane pealkirjade ja tõlgenduste väljamõtleja. Sellestsamast raadiosaadest, mida te siin mainite, [rääkiv artikkel] sai Delfis pealkirja "Black Lives Matter: tegelikult need elud ei loe" või kuidas neil oli see algne [pealkiri], mis jättis sellise mulje, nagu meie oleksime rääkinud selles saates sellest, kuidas mustade elud ei maksa mitte midagi. Tegelikult rääkisime me sellest, kuidas kõik need märatsejad, lõhkujad, pogrommitajad, mustade äride, poodide, söögikohtade purustajad tõendavad oma tegevusega, et mustade elude eest seismise käigus nad tegelikult hävitavad mustade elusid ja mustade elud neile ei loe. Aga meie ajakirjandus oskas seda lansseerida täpselt nii, et jäi vastupidine mulje. Seda me näeme pidevalt. Ajakirjanikud istuvad seal rõdu peal, ega ma ei ole neile kunagi armu andnud, valitsuse pressikonverentsidel ka. Ma kogu aeg õpetan neid ja püüan ikka kogu aeg nagu nende südametunnistusele koputada. Ma saan aru, et teil on vaja klikke, ma saan aru, et teil on vaja lugejaid, ma saan aru, et teil on vaja intriigi, aga katsuge ikkagi kuidagi jääda tõe piiridesse, ärge oma fantaasiatega päris lendu ka minge. Aga teie olete võtnud nüüd sellesama stiili ja lähete oma fantaasiatega lendu. Vastab tõele, et me olime mõnevõrra kriitilised ja leidsime, et erakonna esimees ei peaks olema see, kes kohe tormab. Aga ma saan aru, Jüri südametunnistus on selline, et ta elab nii kaasa oma erakonna asjadele, täiesti arusaadavalt, nii nagu mina elan kaasa oma erakonna asjadele, et tahaks minna ja öelda, et kuulge, jätke järele, see ei ole ju nii, see on tegelikult teisiti. Me selles mõttes ütlesime, aga et see on malemäng, poliitika on malemäng (males on muide rohkem käike kui poliitikas), malemängus kuningas peab ennast hoidma ja vigurid peavad tema eest käima. See oli kogu selle asja mõte, mitte see, nagu me oleksime öelnud, et kõik on valesti. See, mida me ütlesime, oli, et nüüd, kui see [raha] tagasi kanti (see oli minu arvamus), võib jääda mulje, et nad ütlevad, et nad ongi milleski süüdi, aga tegelikult midagi ju tõestatud ei ole. Tulen tagasi ikkagi selle toreda, nimele mittevastava Reformierakonna juurde. Teie skandaalid minevikus olid ikka märksa-märksa koledamad. 10 miljonit! Ärge tulge rääkima, et mõisteti õigeks. 10 miljonit ju ei ole. Kus see on, kes maksis selle tagasi? Kus see kohvrikene on selle 10 miljoniga, et me võiksime öelda, et kõik on korras, riigieelarvesse toodi see raha tagasi, seda ei varastatud ära, Eesti Panga arvele laekus see raha uuesti, tehti selgeks, et see oli valeülekanne, seal oli eksitus, raha on tagasi? Raha ei ole tagasi! Kus on 32 miljonit dollarit ...
Aitäh, lugupeetud minister!
... VEB Fondi raha? Kadunud!
Lugupeetud minister, aeg!
Seda raha ei ole tagasi. Seda raha ei ole tagasi.
Auväärt minister, vastamise aeg on kolm minutit!
Nii et kui me räägime korruptsioonist, siis meil kõigil on oma mingisugused kollid kappides. Tehke oma kapiuksed lahti, puhastage kollidest ära ja siis tulge näpuga kõigi teiste peale näitama!
Aitäh! Austatud minister, püüame kolmest minutist vastamisel kinni pidada!
Vabandust!
Nii. Jah, Urmas Kruuse, protseduuriline küsimus, palun!
Kui minister on kaks korda 45 sekundit ületanud, siis kas me saame selle küsimise ajale juurde?
Aitäh! Me oleme siin küsimuste puhul ka väga liberaalselt aega suhtunud. Aga püüame kõik ajast kinni pidada! Küsimuseks on aega kuni kaks minutit, vastuseks kuni kolm minutit. Täpsustav küsimus, Annely Akkermann, palun!
Jaa, see küsimus vajab täpsustamist. Ma täna hommikul tööle tulles kuulasin selle saatelõigu üle ja täiesti sõnaselgelt Martin Helme ütles, et ei usu, ja teie ütlesite, et Keskerakond on tagasikandmisega oma süüd tunnistanud. Ma olen täiesti nõus teiega, selle üle ei ole üldse vaidlust, siin ei ole küsimust. Aga eesti keeles tähendab väljend "ei usu", et seda peetakse valeks ehk selle rääkijat valetajaks. Samuti tähendab "süü tunnistamine" seda, et on valetamisega vahele jäädud ja tunnistatakse süüd. Te minu kolleegile Taavi Rõivasele ütlesite paar küsimust tagasi, et poliitika peab olema ja näima aus. Ma olen täiesti nõus, selles küsimuses ei ole vaidlust. Minu küsimus teile on see: kuidas te ennast tunnete praegu peaministri kõrval, keda te sügaval sisimas peate valetajaks?
Jälle natukene tõlgenduse küsimus. Martin ütles, et ta ei usu selle naisterahva juttu. Jutt ei ole sellest, et me ei usu peaministri juttu. Ta ei usu selle naisterahva juttu, ta ei usu seda juttu, et see oli lapse kasvatamise eest antud raha ja siis tehti niisugune ninanips. See puudutab hoopis teisi inimesi, see puudutab neid kahte inimest, kellega see raha on seotud, aga mitte peaministrit, kes võttis vastu otsuse see raha tagasi kanda, ja mina kritiseerisin seda. Te küsite, mis meie oleksime teinud selle rahaga. Ma ei oska öelda, see on nii hüpoteetiline väide. Meil ei ole sellist raha. Ma ühele küsimusele enne vastasin, et me oleme võtnud algusest peale selge positsiooni: me ei võta ärimeestelt raha, me ei võta inimestelt suuri annetusi, sest me teame, et tasuta lõunaid ei ole, ja see võib kaasa tuua komplikatsioone, mida me soovime vältida. Seda enam, et meie, Eesti Konservatiivne Rahvaerakond, peame olema puhtam kui ükskõik missugune teine erakond, sest me oleme ju naistevihkajad, maasikakasvatajate vihkajad, põllumeeste vihkajad, me oleme neegrivihkajad, me oleme kõige hirmsamad inimesed. Kõik, kes mind tunnevad, ütlevad, et ma olen väga kena ja meeldiv inimene, aga teie käsitluses, teie loodud kuvandis ei ole Eestis hirmsamaid inimesi kui Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liikmed ja toetajad. Nad on rumalad, nad on poetagused, nad on Bocki-sõbrad, nad on ei tea mida kõike, eks ole, nad on rassistid, nad on ksenofoobid, nad on suletuse pooldajad, nad on maha jäänud, nad ei tea midagi IT-st, nad ei tea midagi progressiivsetest ideedest, nad vihkavad homosid. Vaadake, see on üks põhjusi, miks me võtsime üsna alguses kohe vastu selle otsuse: meie rahaga ei jama, sest see lööb meid valusalt ja pekstakse meid niikuinii süüdistustega, mis mitte milleski ei pea paika. Me ei vihka mitte kedagi. Me seisame oma traditsiooniliste ja meie arvates Eesti püsimise seisukohast oluliste väärtuste eest. Kui teile see ei meeldi, siis teil on õigus seda poliitiliselt kritiseerida, aga tegelikult see, millega te tegelete ja millega tegeleb ka meie suurepärane meedia, on meie laimamine. Ja see on väga madal. See näitab, missugune banaanivabariik on Eesti.
Aitäh! Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Lugupeetud minister! Kuigi te ajakirjandust väga ei usalda ja püüate ajakirjanikke õpetada, nii nagu te täna ausalt ütlesite, siis öelge palun, kas fakt, mis ajakirjandusest läbi käis, et proua Juhaste oli EKRE liige (ühest artiklist käis see läbi), vastab tõele või ei vasta. Jäi justkui mulje, et ta oli enne EKRE liige ja siis kiirkorras tehti temast Keskerakonna liige. Olete te selle asjaga kursis või on see lihtsalt fiktsioon, mis ei vasta tõele? Ja peaministrile palun öelge edasi, et kui kingad on meestel puhtad ja viksitud, siis see on hea märk.
Mis see küsimus nüüd siis oli? Küsimus oli see, kas selle annetuse tegija oli Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige. Jah, registrist vaatasime järele, ta oli Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna liige, ma praegu peast ei mäleta, mis aastast mis aastani, aga ta lahkus meie erakonnast juba mitu aastat tagasi, kui ma jällegi õigesti mäletan. Meie erakonnast on läbi käinud, ma arvan, sadu ja sadu inimesi, kes mingi aja jooksul on olnud erakonna liikmed ja siis on lahkunud erakonnast, samal ajal liitub meie erakonnaga kogu aeg rohkem inimesi, kui erakonnast lahkub. Eks selline verevahetus ja liikumine ole ikka. Mul on hea meel öelda, et meie erakond on plussis, aga Reformierakonnast lahkumine on tekitanud Reformierakonnale väga suure miinuse. Teilt lahkub väga palju inimesi, ma ei tea, mis põhjusel. Võib-olla nad ei ole erakonna juhtimisega rahul, võib-olla nad on pettunud selles, et Reformierakond ei ole enam Reformierakond, vaid on tagurluserakond, ma ei oska öelda. Igal juhul vastab tõele, et see daam oli mingi perioodi meie erakonna liige, aga kõik see, mis on seotud selle annetusega, on minu teadvusse jõudnud puhtalt ajakirjanduse vahendusel. Aga ma tahan öelda teile, et ajakirjandus ei ole see instants, mis mõistab inimesi süüdi. Tõsi küll, vastab tõele, et poliitikut saab tappa samuti nagu kärbestki – ajalehega. Tegelikkus õigusriigis – kui Eesti on õigusriik – peaks olema ikka niisugune, et kohus on see, mis toob uurimise käigus päevavalgele faktid, tuvastab, kas need faktid on kriminaalse iseloomuga ja kas nad annavad alust süüdimõistmiseks või ei anna alust süüdimõistmiseks. Tugineda mingisugustele ajakirjanduslikele spekulatsioonidele ja oma fantaasiale – seda muidugi alati võib, aga mina soovitan küll (üks rahvasaadik, üks esimesi küsimuse esitajaid, on hulga raamatuid kirjutanud, väga huvitavaid raamatud, mul on ka need raamatud riiulis olemas, mitte kõik, aga paljud), et kui te olete nii [kõrge] fantaasialennuga inimesed ja valdate ka kirjaoskust, siis hakake kirjanikeks. Mis te jamate selle poliitikaga, mis te rikute oma ja teiste närve sellega, et te siin fabuleerite! Fabuleerige siis juba niimoodi, et see realiseerub ilukirjandusena, nii saavad võib-olla tuhanded inimesed selle lugemisest rõõmu.
Aitäh! Lõpetan kuuendale küsimusele vastamise.
Läheme edasi. Seitsmes küsija on Urve Tiidus, küsimus on peaminister Jüri Ratasele, teemaks on vastutus.
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud peaminister! Süütuse presumptsioon on põhimõte, mille järgi kedagi ei tohi käsitada kuriteos süüdiolevana enne, kui tema kohta on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus. See süütuse presumptsiooni põhimõte sisaldub Eesti Vabariigi põhiseaduses, §-s 22 nimelt, ja Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 6 lõikes 2. Te olete rõhutanud seda täna mitmel korral ja varemgi, kui küsitakse erakonna rahastamise viimase juhtumi kohta, ja teil on täielik õigus selle väitega pareerida kõiki võimalikke süüdistusi, enne kui prokuratuur edasise menetlemise suhtes seisukoha võtab. Kui süütuse presumptsiooni üldmõiste annab õiguse vaikida, õiguse süütuse eeldusele jne, siis kahtlemata nii kõrgel poliitilisel positsioonil nagu teie, peaminister, pole selle õiguse kasutamine praktikas sugugi nii lihtne, nagu teie olete kogenud ja meie ka näinud. Aga poliitilise debati vabadus, meediavabadus, sõnavabadus – need ei lase teemal vaibuda, pole lootustki. Üks põhjusi on ka see, et poliitikutelt eeldatakse poliitilist vastutust. Poliitiline vastutus on teatavasti üks voorusi, millest filosoofid on kirjutanud, alates Aristotelesest. Aristoteles kirjutas juba IV sajandil sellest oma riigiõpetuses ehk politoloogias. Sellepärast minu küsimus ongi natuke filosoofilisem kui eelnevad: millisel astmel peaks ühiskonna väärtuste skaalal asuma poliitiline vastutus kui üks voorusi?
Aitäh teile! Kõigepealt ma tänan kogu selle küsimuse eest, sh küsimuse sissejuhatuse eest, kus te tsiteerisite Eesti Vabariigis kehtivaid seadusi. Nüüd poliitilisest vastutusest kui voorusest. Ma arvan, et Eesti ühiskonnas on poliitiline vastutus muutunud järjest, ütleme, kõrgemaks ja see kultuur on järjest rohkem tõusnud. Ma toon näiteid eeskätt enda erakonna kohta, mitte ei hakka tooma näiteid teiste erakondade kohta. Jah, ka selle kolme ja poole aasta jooksul, mis on minul olnud au ja võimalus seda erakonda juhtida ja olla ka Eesti Vabariigi valitsuse liige, on poliitilise vastutuse pidanud võtma nii mõnigi Keskerakonna poliitik ja väga kiiresti. Mõnikord on toimunud poliitilise vastutuse võtmine tundidega, olgugi et võib-olla see mõistmine, mida on üks poliitik öelnud, ei olnud mitte nii väga selge, mitte nii väga konkreetne, aga just sellelt pinnalt on võetud vastutus ja astutud tagasi. Ma ei tea, kas teie küsimuse mõte oli see, millal mina seda poliitilist vastutust tunnen. Igal juhul kindlasti ma tunnen poliitilist vastutust. Ma arvan, et kokkuvõttes on ju iga inimese sees see tunnetus, mis hetkel ta ütleb, et ei saa enam seda teed käia, tuleb üks samm tagasi teha, tuleb poliitiline vastutus võtta. Ma ütleks isegi, et selle raha tagasikandmine, millest me täna oleme nii palju rääkinud, selle 50 000 euro tagasikandmine, oli ju selles mõttes ka poliitilise kultuuri tunnetus. Võinuks ju vabalt see päev öelda, et ei, me ei kanna seda tagasi. Olles suhelnud ka peale seda tagasikandmist juristidega, võin öelda, et ka seesama perekonnaseaduse tõlgendus ei ole nii üksühene. Aga jah, täna on siin käinud läbi see, et ta ei pea ainult seaduse mõttes olema [selline], vaid ta peab ka näima selge, konkreetne, läbipaistev. See oligi põhjus tagasikandmiseks, et see peab nii ka näima. Ka see on mingis mõttes poliitilise vastutuse väga kiire võtmine.
Urve Tiidus, täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Ma muidugi ei küsinud teie selle konkreetse käigu kohta. Ma küsisin, millisel astmel peaks ühiskonna väärtuste skaalal asuma poliitiline vastutus kui üks voorusi, võib-olla [soovisin] natuke üldistatumat vaadet. Kuulates teie vastust, tuli mulle meelde, et Soome poliitikas oli hiljaaegu selline juhtum, et valitsuse liige, minister, astus tagasi, tal olid hoopis teised põhjused jne. Sellepärast ma lisan siia ühe küsimusejupi. Kas meil on vanematelt demokraatiatelt ka midagi õppida selles asjas? See ei ole kuidagi seotud teie isikuga, vaid [milline on teie] kui poliitikas tegutseva inimese vaade?
Kõigepealt, ühiskonnas, ma arvan, see poliitiline vastutus peab ikkagi asuma (te ei andnud ette skaalat, kas see on 1-st 10-ni) kõrgel astmel, kõrgel tasandil. Tahes-tahtmata siin on see eeskuju, mida poliitikud annavad. Jah, me võime öelda, et inimesi ei huvita poliitika või et nad on sellest kaugel, aga tegelikult ikkagi huvitab. Juba ainuüksi sellepärast, et ka kajastus ühiskonnas poliitikute ja poliitika kohta on õigustatult väga tugev. Midagi ei ole teha, aga see puudutab Eesti elu ju igas mõttes, mida poliitikud otsustavad siin Riigikogus, mida otsustatakse valitsuse tasandil, kohalikus omavalitsuses. Nii et vastus: see peab kindlasti olema väga kõrgel. See on tegelikult eeskuju ja see peegeldab ühiskonda ka käitumismustreid, kas teha nii või teha naa, kas see kuidagi võetakse omaks ja öeldakse, et see ei ole probleem, läheme edasi, või öeldakse, et see on tegelikult probleem. Korruptsiooniga on minu meelest seesama tunnetus. Ma arvan, et see, et Eesti poliitika on olnud suhteliselt, võrreldes väga paljude riikidega, ikkagi korruptsioonivabam, on andnud väga palju juurde kogu Eesti ühiskonnale, igasugusele ausale konkurentsile ettevõtluses jne. Nii et nii ma sellest, ütleme, ühiskonnaskaalast, sellest poliitilisest vastutusest arvan.
Taavi Rõivas, palun!
Aitäh! Tänane infotund on olnud väga informatiivne. Ma tänan kõiki vastajaid selle eest! Üks väga oluline informatiivne osa, lisaks sellele põhjusele, miks ERJK tegelikult laiali saadeti, pärineb samuti siseministri vastusest, kus ta ütles üsna otse, et Eesti Vabariigi siseminister ei usu peaministri erakonna ametlikku versiooni sellest, kust see 50 000 pärineb, sest ei ole mitte Jana-Helen Juhaste seda avalikkusele vahendanud, vaid just nimelt peaministri erakond on öelnud, et nii see tõepoolest oli. See on kõva sõna ja see on väga huvitav. Ma väga tänan ka, Jüri, sind selle eest, et sulle hakkasid juba viis ja pool aastat tagasi silma minu kingad. Võtan seda komplimendina, kuigi ma ei saa aru, kuidas see asjasse puutub. Aga tore ikkagi teada, et kingad jäid silma. Ma jätaks hetkeks need kingad kõrvale ja paluks, et sa keskenduks vastamisele, mitte niivõrd oma poliitiliste vastaste tümitamisele. Ütle palun, kuidas siis ikkagi oli. Kas sa saad kindlalt väita, et mitte ükski sinu erakonna juhatuse liikmetest ei tundnud vähimatki huvi enne seda 27. maid ega võtnud proua Jana-Helen Juhastega, kes tegi selle 50 000 euro suuruse annetuse, mis kahtlemata on erakordne, enne 27. maid ühendust?
Jah, ma saan ju, hea Taavi, aru, kui pingsalt sa otsid neid konfliktikohti tänases koalitsioonis, koalitsioonipartnerite vahel. Sa räägid, et vaata, mida ütles Mart Helme, ja vaata, mida ütles Jüri Ratas jne. Ma tunnetasin seda juba sel nädalal siin arupärimistele vastates esmaspäeval ja teisipäeval. Ma tegelikult mõistan küll Reformierakonda. See ongi keeruline, poliitiliselt keeruline seis teil täna. Ja selleks, et leida, ma ei tea, nööpnõela sellest heinakuhjast, et saada haarata kinni sellest ühest võimalusest, läheb kõik käiku. Arusaadav. Sa küsid tegelikult väga põhimõttelise ja õige küsimuse – kui me tuleme nüüd asja tuuma juurde –, kuidas erakonnad kontrollivad neid annetusi. Ma ei tea, kuidas see on teie erakonnas, kas siis, kui tuleb 1 euro üle või tuleb 5000 eurot üle või tuleb mingi kolmas summa üle, järgmine päev või samal päeval teie erakonna esimees helistab sellele annetajale või helistab erakonna peasekretär. Ma arvan, et ka see juhtum, ükskõik, kuidas see lõpeb – seda me ei tea, kuidas see 50 000 [euro] juhtum lõpeb –, annab seda tunnetust Eesti erakondadele küll. Olgugi et seadus ju nii otseselt ei ütle, kuidas tuleb seda raha kontrollida, kas helistades, kontakti võttes, seda ei öelda, vaid öeldakse, et peab teadma inimese nime, isikukoodi ja et see on programmiline, maailmavaateline annetus, aga mis on need protseduurid, seda ei ole tegelikult seaduses kirjas, ja ma arvan, et see on ka õige võib-olla, et seda ei ole seaduses kirjas. Küll ma arvan, et erakonnad sellest juhtumist kõik tegelikult õpivad ja teevad oma sisemisi protseduure veel grammi võrra rangemaks või konkreetsemaks. Meie küll oleme teinud. Ka eile veel otsustasime lisaks eelnevatele otsustele just sisekontrolli erakonnas tõhustada ja paremaks muuta. Aga ega neid võimalusi väga palju ei ole. Ongi kolm kuni viis küsimust, mida saab erakond küsida annetaja käest. Kui neile vastatakse positiivselt, siis põhimõtteliselt pole erakonnal neid tööriistasid rohkem, et edasi kontrollida. Seda saavad teha tõesti õiguskaitseorganid. Sa küsid, kui mitu juhatuse liiget on selle annetajaga rääkinud ja mis kuupäevadel. Ei ole sellist konkreetset kuupäevade ajajoont sulle tuua täna, mis kell keegi helistas, ja ma arvan, et ma ei peagi seda siin tooma.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Tänane kaheksas küsija on Eerik-Niiles Kross. Küsimus on peaminister Jüri Ratasele poliitilise kultuuri kohta.
Aitäh, hea juhataja! Hea peaminister! Ma teen katse esitada sisuline küsimus ja äkki õnnestub ka sisuline arutelu. Puudutan siin korduvalt eri moel jutuks olnud eelnõu ERJK funktsioonide üleandmise kohta Riigikontrollile. Ma saan aru, et homme on valitsusel see päevakorras, valitsus võtab seisukoha selle eelnõu suhtes. Seni seda seisukohta kahjuks Riigikogus ei ole näha olnud, aga me oleme kuulnud enam-vähem, mida valitsus arvab. Valitsus tahab järelevalve kvaliteeti selle eelnõuga tõsta. Minu arvates on sellel eelnõul sellisel kujul, nagu ta siin ühel korral meie ees oli, kolm õiguslikku probleemi. Esimene neist on õigusjärgluse küsimus. Praegusest eelnõust ei tulene selgelt, et ERJK funktsioonid lähevad üle Riigikontrollile sellisel moel, et Riigikontroll osutub ka edaspidi menetluse osaliseks pooleliolevates asjades. Tekib natuke nagu olukord, kus Riigikontroll saab valida, kas ta on õigusjärglane või ei ole. Kas teie arvates õigusriiklik ei oleks siiski see, et pooleliolevad asjad üheselt jätkuvad? Teine teema on aegumise teema. Praegu tekib olukord, kus saab hakata rakendama aegumist tagasiulatuvalt, mis üldiselt ei ole õigusriigis kohane. See käib ka pooleliolevate asjade kohta. Kas teie arvates peaks olema niimoodi, et asjad, mis praegu on kuskil menetluses ja mida ERJK on algatanud, lähevad lõpuni, et need ei rauge selle eelnõu tõttu? Muidu tekib tõesti tunne, et see eelnõu ongi selleks, et need asjad lihtsalt lõppeksid ära. Ma sellega praegu lõpetan. Kolmanda probleemi jätan lisaküsimuse jaoks.
Aitäh teile nende küsimuste eest! Ju me saame siis teie täpsustava küsimusega minna kolmanda [probleemi] juurde. Kõigepealt, teie esimene küsimus oli seotud õigusjärglusega, nagu te mainisite, et kui ERJK funktsioon läheb Riigikontrollile üle, kas siis pooleliolevad asjad jätkuvad. No ma olen vastanud alates selle eelnõu sisseandmisest siin, et jah, minu meelest ei ole muud võimalust, kui et kindlasti peavad jätkuma. Ei saa olla nii, et ühel hetkel, kui Riigikogu nii otsustab, et Riigikontroll hakkab erakondade rahastamise järelevalvega tegelema, siis mingite asjade kohta, mida näiteks ERJK on menetlenud, öeldakse, et nendega me ei tegele, siin mingit õigusjärglust ei ole, see meie asi ei ole, et me vaatame nüüd kõike puhtalt lehelt. Ei, ma arvan, et kõik, mis on menetluses, tuleb ikkagi üle võtta. Uus instants, Riigikontroll (kui Riigikogu seda nii näeb), peab vaatama ja otsustama, mis ta nendega teeb. Igal juhul ei saa sellist asja olla, et need pannakse kuskile paberihunti ja öeldakse, et nüüd on sellega kõik. Teine küsimus, aegumine. Ma vastan kohe ära, ma arvan, et on see põhimõte, et me ei muuda poolel teel õiguslikku regulatsiooni. Te küsisite väga konkreetselt, et mingid asjad on menetluses ja kui jõuab kätte aegumistähtaeg, et kas see kehtib ka nende kohta. Ma arvan, et need peavad minema lõpuni selle reeglistikuga, mis täna on. Ma ei kujuta ette, et meil on mingi kaasus, aegumistähtaeg peaks üleüldiselt kätte tulema ja siis me ütleme, et ah, näete, ka see aegub. Tavaliselt on hea õiguspraktika see, et asjad menetletakse lõpuni nende reeglitega, mis sel hetkel on kehtinud. Aga kui te küsite üleüldiselt, kas peaks olema mingite uute kaasuste puhul mingisugune aegumistähtaeg, siis ma arvan, et seda võiks arutada küll. Võiks arutada, kas see on kolm aastat, mis on hetkel, või kas see võiks olla pikem. Ma pigem arvan, et lühem see ei peaks olema, kui, siis igal juhul pikem. Mõned on öelnud, et see võiks kesta ühe Riigikogu koosseisu, mõned on öelnud, et kaks koosseisu, kas neli või kaheksa aastat. Minu meelest võiks selle üle arutelu pidada ja kui seda kolme aastat pikendada, siis, ma usun jah, see on mõistlik. Valitsus annab sellele oma hinnangu, kui valitsus oma istungi peab, siis ta oma seisukoha ka kujundab. Ma arvan ka seda, et kui me räägime konkreetselt sellest eelnõust, siis see on ju lugemisel, suvi on vahel, muudatusettepanekuid saab teha ja nii tulebki seda siin Riigikogus menetleda.
Eerik-Niiles Kross, täpsustav küsimus, palun!
Ma jätkan küsimust. Kolmas probleem on minu arvates riigiõiguslik, laiemalt õigusfilosoofiline. Kui Riigikontroll on põhiseaduse järgi ette nähtud siiski riiklike, avalike vahendite kasutamise kontrolliks, see tuleneb põhiseadusest, siis võib möönda, et seda osa erakondade rahastamisest, vahendeid, mis tulevad riigieelarvest, võiks ehk kontrollida Riigikontroll, selle osa kasutamist. Aga ma näen tõsist probleemi, kui Riigikontroll hakkab kontrollima eraisikutelt laekunud raha kasutamist eraõigusliku ühenduse ehk erakonna poolt. Sellega me tekitame olukorra – kui see seadus niimoodi jõustub –, kus riik hakkab ikkagi vabaühenduste tegevusse hoopis uuel moel sekkuma. Kas see on teie arvates õigusfilosoofiliselt õige õigusriigis ja Eestis?
Aitäh teile ka selle küsimuse eest! Ma arvan, et see küsimus läheb natuke edasi. Kõigepealt on olnud siin saalis, mitte teiega küll, küll aga teie ametikaaslastega diskussioon selle üle, et näete, see antakse Riigikontrollile sellepärast, et ta kontrollib ainult riigi eraldisi, aga tal ei ole õigust kontrollida eraisikute annetusi. Kui erakondade rahastamise järelevalvet tegeval instantsil või organisatsioonil ei ole õigust tervikpilti kontrollida, siis pole seda [järelevalveõigust] mõtet talle anda. See on ainult sellisel juhul mõistlik, kui ta saab ikkagi kontrollida tervikpilti, tervikskaalat, nii inimeste annetusi kui ka avaliku sektori rahastust. Te küsite filosoofilisema küsimuse, kas on üldse õige, et Riigikontroll eraisikute annetusi kontrollib või kas see on õiguslikult mõistlik. Ma arvan, et neid õigusi saab kindlasti Riigikontrollile anda. Kui 2011. aastal see arutelu alla tuli – ütleme, et enne seda ei olnud üldse sellist kontrollimehhanismi –, siis ju toonane õiguskantsler tõi ka välja, et erakondade rahastamise järelevalvet võiks hoopiski teha Riigikontroll. See, et ERJK taseme tõstmine on viimase üheksa aasta jooksul teatud aja tagant kõne alla tulnud, ei ole mingi saladus. Sellest on räägitud päris palju, et tegelikult võiks Riigikontroll selle pädevuse endale võtta. Mina ei näe selles küll probleemi, kui see Riigikontrollile antakse. Aga igal juhul on oluline, et antakse [õigus] tervikpilti kontrollida, mitte nii, et öeldakse, et ei, eraisikute annetust ei ole Riigikontrollil õigust kontrollida. Siis oleks see tagasiminek. See oleks kvaliteedi langus, mitte kvaliteedi tõus.
Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud peaminister! Mart Helme oli ühes vastuses pahane selle pärast, et tänane järelevalvekomisjon tahab uurida neid asju, mida ta ei peaks erakondade mõistes uurima – ma võib-olla refereerin üldises kontekstis –, ja ta ei peaks saama teatud asju teha. Ma pean häbiga tunnistama, et see oli mulle üllatus. See oli üllatus just selle tõttu, et kui me tahame saada täit pilti, nii nagu teie praegu kirjeldate, erakondade rahastamisest ja toimimisest, siis mulle tundub, et peab saama kontrollida kõike, mis on erakondade rahastamisega juhtunud. Kas te siin vastuolu ei näe, kui teie siin praegu ütlete, et loomulikult peaks Riigikontroll saama justkui kõike kontrollida, aga teie koalitsioonikaaslane ütleb, et ei-ei, nad ei peaks oma nina kuhugi toppima, et ega tegemist ei ole mingi varjuteatriga? Kuidas te seda siis saate ellu viia sellisena, et kõik muutub läbinähtavamaks, läbipaistvamaks ja avalikkusele selgemini mõistetavaks?
Aitäh! Ma ei tea, mulle tundub, et selle varjuteatriga tegelete teie, te panete kokku erinevate infotunnis osalejate vastused, seote osavasti ERJK ja Riigikontrolli. Küsimus on ju mandaadis. Siseminister rääkis tänase olukorra mandaadist. Mina rääkisin sellest mandaadist, [mis tekib], kui Riigikogu otsustab, et see läheb Riigikontrollile, sellest, milline peaks see mandaat minu arvates olema. Ma ütlesin siin just härra Krossile vastates, et see mandaat ei saa olla väiksem, seda mandaati ei saa olla vähem, ta peab olema konkreetne, selge. Kui ma ütlen, et see on uus tase või kvaliteedi tõus, siis ma seda ju usun, et siis on teine kvaliteet, kindlasti on teised ressursid, kindlasti on võimekus suurem. Nii et minu meelest te sidusite osavalt kokku kaks eri vastust, aga kahe eri kehandi kohta: üks on ERJK ja teine on Riigikontroll. Neid ei saa nii võrrelda, nagu te selle küsimuse osavalt püstitasite.
Aitäh! Lõpetan sellele küsimusele vastamise.
Kuna infotunni lõpuni on aega vähemalt ühe küsimuse ja vastuse jaoks, siis on Riigikogu liikmetel võimalus esitada oma küsimus vabalt valitud ministrile. Liina Kersna, palun!
Suur tänu! Minu küsimus on peaministrile. Te tõenäoliselt olete meediast lugenud, et me siin Riigikogus arutame psühhiaatrilise abi seadust. Oleme püüdnud pärast esimest lugemist kuus korda saada seda sotsiaalkomisjoni istungile, nüüd lõpuks ka saime. Seda seaduseelnõu on toetanud valitsus, seda seaduseelnõu on toetanud Sotsiaalministeerium, Haridus- ja Teadusministeerium, Justiitsministeerium, aga seda, nagu ma olen nüüd aru saanud, ei toeta kindlasti EKRE ega tõenäoliselt ka Isamaa. Kuidas teie suhtute sellesse, kas alaealised, 16–17-aastased noored võiksid mure korral iseseisvalt pöörduda psühhiaatri poole, ilma vanema nõusolekuta? Milline on teie seisukoht?
Aitäh teile! Jah, see küsimus on ka minule tuttav. Tõsi on see, et hetkel ei ole vist olnud poliitilist toetust siin Riigikogus, aga minu meelest on teema väga aktuaalne. Olen rääkinud sellest nii sotsiaalministriga kui ka komisjoni esimehega. Siin oleks vaja kindlasti lahendus leida, et tänasest olukorrast edasi minna. Missugune see lahendus täpselt on? Eks tuleb leida parim võimalus, ma mõtlen, juhtivkomisjoni aruteludes. Kui te küsite, kas tänane situatsioon on piisav, siis ma arvan, et ei ole piisav ja siin tuleks paremaid lahendusi leida. Te nimetasite neid, kes on andnud sellele oma toetava hinnangu, päris palju ministeeriume, ja hetkel on ju arutelu just siin Riigikogu tasandil. Nii et minu meelest tuleks siin leida mingisugune parem lahendus, kui tänane korralduslik situatsioon ette näeb.
Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Mul on küsimus siseminister Mart Helmele. Peaminister on pidanud Riigikogus vastama mitu korda küsimustele hooajatööjõu kohta, sõna otseses mõttes võõrtööjõu kohta, [kes on siin] hooajaliselt, ja ta ei ole suutnud väga selgelt öelda, millal Eesti põllumajandus võiks seda saada. Me teame, et Euroopa tasemel on vastu võetud otsus, mis lubab erandkorras neid [töötajad] sisse tuua, täna ei ole isegi tervislikke põhjusi, [mis seda takistaksid]. Järsku teie ministrina suudate seda öelda. Schengeni piirid on nüüd lahti, tegelikult on kõrghooaeg ka marjakasvatuses kätte jõudnud ja me näeme, et need eestlastest töötud ei ole sinna [tööle] jõudnud. Lisaks lugesime ajalehest, et see probleem, miks nad ei taha ametlikult palka saada ja tööle minna, on see, et neil on päris palju kohustusi ja nad ei taha neid kohustusi ilmselt kas täita või seda [raha] maksta. Kas teie saate valitsuse liikmena täna öelda, millal Eesti maasikakasvatajad saavad selle tööjõu kätte, mille eest nad on tasunud ka riigilõivud? PPA on jätkanud menetlusi ja on võimaldanud neil tööjõudu registreerida, aga Eestisse tulla nad veel ei tohi. Mis takistab nende inimeste siia toomist, kelle eest on juba riigilõivud tasutud?
Ma ütleks niimoodi, et Reformierakond on alati väga Euroopa-meelne erakond olnud. Põhimõtteliselt on Euroopa Liidu tasandil otsustatud, liikmesriikide osalusel loomulikult, et välispiir, piir kolmandate riikidega avaneb 1. juulist. Vastus on: 1. juulist, pärast 1. juulit. Need load, mida on menetletud, saab siis kasutusele võtta. Kui te küsite minu isiklikku arvamust kogu selle asja kohta, siis kogu selle käputäie, tegelikult ju käputäie suuremate maasikakasvatajate energia ei oleks pidanud minema mitte suure meediasõja pidamise peale, vaid tööjõu otsimise peale. Kui nad see kuu aega, mis nad on pidanud valitsusega sõda ja siseministrit süüdistanud jällegi surmapattudes, oleksid tegelenud tööjõu otsimisega, siis oleks see küsimus ammu olnud lahendatud. Aga selle asemel, et otsida endale tööjõudu, kelle pealt nad oleksid maksnud makse, keda nad oleks korralikult registreerinud, kelle pealt nad oleks maksnud ka sotsiaalmaksu, kellele nad oleks loonud korralikud töötingimused, majutustingimised, sanitaartingimused – kui nad selle kõigega oleks tegelenud kuu aega, oleks küsimus lahendatud –, on kuu aega süüdistatud valitsust. See on vale poliitika ja see valitsus, ma julgen öelda seda oma vasakul ja paremal käel istuvate inimeste ees, ei lase ennast šantažeerida. Kui küsida, miks riik ei too neid mingisuguse erilennuga siia, siis kas te kujutate ette, kui palju erilende on vaja selleks, et tuua siia mingisugused 1000 inimest? Kui palju see riigile maksma läheb ja kes selle lõpuks kinni maksab? Kui Eesti maasikas on niikuinii kolm korda kallim, kui on Poola või Kreeka maasikas, siis kes selle kinni maksab? Tarbija ei osta nii kallist marja. Järelikult ei ole sellel mõtet, järelikult ei ole kogu see majandusmudel tegelikult jätkusuutlik ja need inimesed peavad tegema sellest omad järeldused.
Aitäh! Head kolleegid! Kahjuks ei jõua me enam küsimust esitada ega küsimusele ka vastust saada. Suur tänu kõigile küsijatele! Aitäh valitsuse liikmetele vastamast! Tänane infotund on lõppenud.
Tere päevast, austatud Riigikogu! Alustame Riigikogu täiskogu III istungjärgu 18. töönädala kolmapäevast istungit. Kas Riigikogu liikmetel on soovi anda üle eelnõusid ja arupärimisi? Toomas Kivimägi, palun!
Väga lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Õiguskomisjon on otsustanud algatada väärteomenetluse seadustiku § 62 muutmise seaduse eelnõu. Täna on tegemist üsna arusaamatu olukorraga, kus väärteo tõttu varalist kahju või tervisekahju saanud isikul puudub õigus tutvuda menetluse käigus kogutud materjalidega. Kas istungi juhataja saaks [saali] rohkem vaikust? See on nii oluline teema. Kas võiks paluda? [[Juhataja helistab kella.]]
Head kolleegid, palun tähelepanu!
See on tõesti täiesti põhjendamatu, et väärteo käigus kahju saanud isikul on õigus tutvuda küll väärteoasjas tehtud lahendiga, aga mitte tutvuda toimikuga. Nõuda sisse varalist kahju saab tsiviilkorras kohtu kaudu. Nüüd ei ole isikul aga võimalik kasutada neid andmeid, mida menetluse käigus on kogutud. See on täiesti arusaamatu ja täiesti põhjendamatu. Sellele on juhtinud tähelepanu ka õiguskantsler, kes pöördus Riigikogu poole juba ca aasta aega tagasi ja leidis, et vähe sellest, et see ei ole sisuliselt põhjendatud, vaid see on vastuolus ka põhiseadusega. Seesama suur saal siin peaaegu aasta tagasi hääletas õiguskantsleri ettepaneku poolt ehk toetas väärteomenetluse seadustiku § 62 muutmise algatamist. Käesolev eelnõu ongi selleks puhuks kokku kirjutatud. Õiguskomisjoni nimel on mul suur au see üle anda, vaatamata sellele, et see on edastatud ka elektrooniliselt. Aitäh!
Jürgen Ligi, palun!
Austatud juhataja! Austatud kolleegid! Mul on au üle anda riigieelarve kontrolli erikomisjoni aruanne ajavahemiku mai 2019 kuni juuni 2020 kohta. Minu arvates on olnud väga sisukas aasta. Nagu ikka on huvitav, kui mikrofon on opositsiooni käes, siis on kohe huvitavam. Me oleme käsitlenud väga erinevaid teemasid, alates piiri väljaehitamisest kuni haigekassani viimasel korral. Me oleme kokku puutunud kuulsa toiduskandaaliga, me oleme pidanud kahjuks päris põhjalikult tegelema eelarvepoliitika ebaõnnestumistega ja muidugi korduvalt kriisimeetmete rakendumise probleemidega. Kõiki punkte ei hakka ette lugema, aga ma usun, et avalikest allikatest on olnud ka kuulda, millega me tegeleme. Aitäh!
Aitäh! Rohkem Riigikogu liikmetel soovi arupärimisi ja eelnõusid üle anda ei ole. Olen vastu võtnud ühe eelnõu ja ühe aruande. Riigikogu juhatus menetleb neid vastavalt kodu- ja töökorra seadusele. Nüüd kohaloleku kontroll, palun! Kohalolijaks registreeris ennast 86 Riigikogu liiget, puudub 15. Head kolleegid, tähelepanu! Päevakorra täpsustamine. Juhin tähelepanu sellele, et ka täna päevakorras oleva Riigikogu otsuse "Riigigarantii andmine nõukogu määruse (EL) 2020/672, millega luuakse COVID-19 puhanguga kaasnenud eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA), artikli 11 alusel" eelnõu 210 nõuab vastuvõtmiseks Riigikogu koosseisu häälteenamust. Seda ei ole teil kollastel lehtedel kirjas, [teile] teadmiseks.
Jätkame eile pooleli jäänud pankrotiseaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 195 arutelu. Palun ettekandeks kõnetooli õiguskomisjoni esimehe Jaanus Karilaiu. Nii et me jätkame täna tööd eilse päevakorra viimase punktiga. Jaanus Karilaid, palun kõnepulti!
Aitäh juhatajale! Head kolleegid! Õiguskomisjon arutas eelnõu ettevalmistamist esimeseks lugemiseks 1. juunil ja osa võtsid kõik õiguskomisjoni liikmed. Tuletan meelde, et eelnõu peaeesmärgid on muuta pankrotimenetlus kiiremaks, kulutõhusamaks ja läbipaistvamaks, eesmärk on ka välja selgitada tahtlikult tekitatud või lohakusest tekkinud maksejõuetused ning parandada Eesti ettevõtluskliimat. Et te saaksite aru kontekstist, kuhu me tahame välja jõuda: Eestis kulub pankrotimenetluse peale tavaliselt kolm aastat ja sellele kulub 9% pankrotivarast, võlausaldajate nõuete rahuldamise määr on keskmiselt 40%, naaberriigis Soomes kestab pankrotimenetlus tavaliselt ühe aasta, sellele kulub 3% pankrotivarast ja võlausaldajate nõuete rahuldamise määr on keskmiselt 80–90%. Ma tuletan ka meelde, mis on peale maksejõuetuse teenistuse loomise Konkurentsiameti juurde veel eelnõu kandvamad eesmärgid. Esiteks kujundatakse ümber pankrotimenetluse nõuete kaitsmise ja tunnustamise kord, teiseks nähakse ette kohtute suurem spetsialiseerumine maksejõuetusasjadele, kolmandaks, pankrotihalduri tasustamise süsteem muudetakse läbipaistvamaks, neljandaks laiendatakse pankrotiavalduse esitamise kohustust ja viiendaks võimaldatakse eelnõuga ajutiselt saneerimiskava ja võlgade ümberkujundamist paindlikumaks muuta. Need on selle eelnõu tähtsamad eesmärgid. Tegime ettepaneku võtta eelnõu täiskogu päevakorda 16. juunil, aga see on edasi nihkunud tänasesse kuupäeva. Ettepanek on esimene lugemine lõpetada. Oleme teadlikult pannud ettepanekute esitamise tähtajaks 17. septembri kell 16 ja määrasime ettekandjaks Jaanus Karilaiu. Kõik otsused tehti konsensuslikult. Aitäh!
Aitäh, lugupeetud ettekandja! Teile ... Ei, siiski on küsimusi. Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Auväärt ettekandja! Ettevõtetel on aeg-ajalt üleval küsimusi. Kui me vaatame nn ausat äri ja vitsade vette kadumist sõna otseses mõttes, siis on olnud küsimus, kas nende juhatuse liikmete puhul, kes on lepingud sõlminud ja kes on äriregistris kirja pandud, on tehtud ka mingi muudatus. Küsimus on selles, et registriandmed ja päris seisukohad ei lähe tavaliselt kokku, see puudutab teatud ajalist nihet võimalike muude otsuste suhtes. Ettevõtjad, kes on justkui veendunud, et leping on õige ja õiglane ja allkirjad kehtivad, satuvad ühel hetkel vaidlustes sellesse olukorda, et aga nad ei olnudki sellel hetkel seal üleval. Kas seda teemat üldse käsitleti selles olukorras või mitte?
Ei, seda ei käsitletud. Aga kui me räägime sellest, kuidas ettevõtetest vara välja kanditakse ja et mingil hetkel ei ole ettevõttel juhatajat, siis laiendati küll pankrotiavalduse esitamise kohustust. Ja kui juhtub nii, et ettevõttel ei ole sel hetkel mingil põhjusel – kas teadlikult või mitteteadlikult – juhatajat, siis vastutus õigel ajal pankrotiavalduse esitamise eest läheb kas ettevõtte osanikele või nõukogu liikmetele.
Aitäh! Paul Puustusmaa, te küsisite oma kaks küsimust juba eile ära. Toomas Kivimägi ilmselt küsis ka oma kaks küsimust ära. (Hääl saalist: "Uus päev!") Uus päev, aga sama eelnõu ja sama kodukord. Kas kellelgi on kahe küsimuse limiit kasutamata? Kui ei ole, siis aitäh ettekandjale. Kas Riigikogu fraktsioonidel on soov avada läbirääkimised? Läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 195 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõpetatud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 17. septembri kell 16. Esimene päevakorrapunkt on menetletud.
Läheme edasi. Teine päevakorrapunkt on Eesti Reformierakonna fraktsiooni ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni algatatud Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 140 muutmise seaduse eelnõu 182 esimene lugemine. Ma palun ettekandjaks Riigikogu liikme Kaja Kallase.
Hea juhataja! Lugupeetud kolleegid! Tõepoolest, see on seaduseelnõu, millega muudetakse Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 140, õigemini täiendatakse seda lõikega 11 järgmises sõnastuses: "Hädaolukorra, eriolukorra, erakorralise seisukorra või sõjaseisukorra ajal tuleb arupärimisele vastata Riigikogu istungil 4 istungipäeva jooksul, arvates arupärimise adressaadile edastamisest." Selle eelnõu taust on see, et Eesti on parlamentaarne riik ja parlamendil peaks olema kontroll valitsuse tegevuse üle, aga eriolukorras me nägime, et tegelikult parlamendil hoobasid kogu seda protsessi mõjutada väga ei ole. Pole võimalik ka teostada parlamentaarset kontrolli, sest arupärimistele vastamise aeg on nii pikk, et tegelikult neid vastuseid eriolukorra ajal, kui on vaja hinnata, kas otsused on tehtud õigesti või ei ole, arupärimise abil ei saa. Selle eelnõu eesmärk on muuta Riigikogu ja Vabariigi Valitsuse infojagamist paremaks. Kuigi eriolukorra ajal peaminister korduvalt rõhutas, et peab oluliseks arupärimistele vastamist esimesel võimalusel, siis tegelikkuses oli hoopis teistmoodi, nagu on ikka peaministri sõnadega. Nimelt, kui haridus- ja teadusministrile esitati 2. aprillil arupärimine, siis ta vastas sellele alles 4. mail, 20. aprillil esitatud arupärimisele vastas ta 9. juunil. Samuti vastas sotsiaalminister 2. aprillil esitatud arupärimisele 15. mail. Nii et selle eelnõu eesmärk on kiirendada arupärimistele vastamist ja seda ainult eriolukorra ajal. Muidu näeb seadus vastamiseks ette 20 istungipäeva, aga sellisel juhul oleks see aeg 4 istungipäeva. See on väga hea eelnõu. Kuivõrd ka teie võite olla teinekord opositsioonis, siis tasub seda eelnõu toetada, sest see tugevdab Riigikogu positsiooni üldiselt Eestis kui parlamentaarses riigis, nagu ta peaks olema. Aitäh!
Aitäh, lugupeetud ettekandja! Teile on ka küsimusi. Andrei Korobeinik.
Ma pole päris kindel, et tegemist on väga hea eelnõuga. Eesti põhiseaduse § 74 ütleb järgmist: "Arupärimisele tuleb vastata Riigikogu istungil kahekümne istungipäeva jooksul." Teie muudate põhimõtteliselt kodukorda, aga põhiseaduse muutmiseks on ju vaja hoopis midagi muud: kaks koosseisu peab selle [muudatuse] sisse hääletama jne. Kas te eeldate seda, et need saadikud, kes toetavad praegu eelnõu, saadavad selle presidendile, selleks et ta lükkaks selle tagasi selle vastuolu tõttu? Või mis see suurem plaan teil on?
Aitäh! Väga hea küsimus. Hea, et see küsimus üles tõusis. Tõepoolest, põhiseaduse § 74 ütleb, et arupärimistele vastamise aeg on 20 istungipäeva. Aga see on maksimummäär, lühema aja jooksul võib igal juhul vastata. Võtame sellesama põhiseaduse § 74, mida on tegelikult varem kitsendatud Riigikogu kodu- ja töökorra seadusega, kui me räägime just arupärimistest. Selle loogika järgi võiks seda kitsendada ka eriolukorra puhuks. Mis see kitsendus on, millele ma viitan? Kodu- ja töökorra seaduse § 139 puudutab arupärimisi ja ütleb, et arupärimise saab esitada nendele isikutele, kes on loetletud põhiseaduses, aga ta kitsendab arupärimiste esitamise korda, öeldes, et arupärimine peab puudutama selle organi või ametiisiku võimkonda reguleerivate õigusaktide täitmist. Sellist piirangut põhiseadus ette ei näe. Samamoodi ütleb Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 139, et kui arupärimine on kooskõlas nende kitsendustega, millest ma rääkisin, siis Riigikogu esimees edastab selle adressaadile. Tegelikult see kitsendab oluliselt põhiseaduse mõtet arupärimise esitamise puhul. Seda sätet on Riigikogu esimees vähemalt opositsiooni puhul korduvalt kasutanud, kui ta arupärimisi üldse edasi ei ole saatnud. Seda korda on Riigikogu aktsepteerinud ehk on aktsepteerinud seda, et arupärimistele vastamine on kitsendatud Riigikogu kodu- ja töökorra seadusega. Seetõttu ei näe ma ka vastuolu selles, kui Riigikogu lepib kodu- ja töökorras kokku, et eriolukordade puhul, nagu on eriolukord, erakorraline seisukord, hädaolukord, sõjaseisukord, peavad vastused arupärimistele tulema selle aja jooksul ehk kiiremini.
Hea juhataja! Hea ettekandja! Muidugi, häda korral peab liigutama kiiremini. Aga kui ma mäletan õigesti, siis USA kaitseministri asetäitja on öelnud, et Tallinna vallutamiseks kulub võib-olla umbes 60 tundi. Jättes kõrvale vastuolu või mittevastuolu põhiseadusega, kuid kui sõjaseisukorra ajal peab nelja päeva pärast peaminister või sotsiaalminister Kiik vastama, aga Tallinn on juba võetud, siis kellele ta vastab? Meie oleme juba laiali saadetud. Võib-olla peaks sõjaseisukorra sealt välja võtma?
Peeter Ernits, palun!
Aitäh selle küsimuse eest! Ma saan aru, et teie ettepanek oleks, et sõjaseisukorra ajal võiks see vastamine toimuda hoopis kiiremini, muidu on juba hilja. Ma arvan, et seda muudatust võib kaaluda ja võib teha muudatusettepaneku. Võib-olla tõesti ei oleks siis ka nelja päeva antud, vaid tegutsema peaks äärmiselt kiiresti. Kuigi, kui on ikkagi sõjaseisukord (ma lihtsalt mõtlen puhtpraktiliselt), siis ma ei usu, et keegi hakkaks kirjalikke arupärimisi esitama, vaid väikeses ühiskonnas, nagu Eesti on, me püüame siis vastused saada kiiresti, operatiivselt suheldes, et Eesti riik jääks püsima.
Andrei Korobeinik, palun!
Aitäh! Tõepoolest, ma olen teiega täiesti päri, et kui kokkulepe on olemas ja see isik, kellele arupärimine esitatakse, vastab kiiremini, siis on see väga teretulnud. Aga me ei räägi ju siin kokkuleppest, me räägime seaduseelnõust. Teil on juriidiline haridus. Kas teie väide – ma sain aru, et te olete teadlikult algatamas seda eelnõu, teades, et selline paragrahv põhiseaduses on olemas – on siis see, et teie seaduseelnõu sõnastus ei ole vastuolus põhiseaduse §-ga 74?
Aitäh! See on minu vastus: meie tõlgendus on, et see ei ole vastuolus põhiseaduse §-ga 74, sest Riigikogu on oma kodu- ja töökorra seadusega ka varem kitsendanud arupärimistele vastamise korda, kusjuures parlamendi kahjuks, see kitsendus oleks praegu tegelikult parlamendi kasuks. Nii et jah, ma arvan, et seda analoogiat kasutades ... [[Hääl saalist.]] Seda vastuolu ei ole, ühesõnaga. Kui peaks olema vastuolu, siis kindlasti me peaksime üles võtma ka selle teema ja algatama põhiseaduslikkuse järelevalve Riigikogu esimehe töö üle, [selgitamaks], kas see on põhiseadusega kooskõlas, et meie arupärimisi edasi ei saadeta, põhjendades seda sellega, mida ütleb Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 139, mis arupärimistele vastamist kitsendab.
Aitäh! Küsimused ettekandjale palume esitada otse mikrofoni, mitte eelnevalt lindistatuna. Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Ma küsin otse. Lugupeetud ettekandja, kui see teema oli põhiseaduskomisjonis arutelul, siis tekkis just see [küsimus] põhiseaduse kooskõlast selle teie eelnõuga. Menetluse käigus nii teie kui ka Taavi Rõivas lubasite teha järelepärimise õiguskantslerile või [tellida] analüüsi (ükskõik, kuidas seda nimetada) õiguskantslerilt. Kas te seda tegite ja kui te seda ei teinud, siis miks te seda ei teinud, kui te seda lubasite?
Mina ei mäleta küll sellist konkreetset lubadust. Ma arvan, et keegi tegi ettepaneku ja meie ütlesime, et miks mitte küsida seda õiguskantslerilt. Ma sellist lubadust küll ei mäleta. Aga nagu ma ütlesin, kindlasti võib uurida, mida arvavad erinevad põhiseaduslikud institutsioonid selle kohta. Siis, ma arvan, peaks selle siduma kindlasti ka teise Riigikogu kodu- ja töökorra kitsendusega, mis kitsendab oluliselt arupärimistele vastamise korda ja mida rakendatakse praegu väga selgelt opositsiooni kahjuks. Nii et ma arvan, et see pöördumine võiks olla juba sellega seotud.
Viktoria Ladõnskaja-Kubits, palun!
Lugupeetud proua Kallas! Ma tahtsin täpsustada teie käest ühte teist asja, mis on seotud täpselt sarnase teemaga ja eriolukorra mõiste esiletoomisega. Põhiseaduskomisjonis on olemas ka teine eelnõu, mis sisuliselt lähtub sellest, et eriolukord oli eriline praktika meie riigi jaoks ja võib-olla peaks mingisuguseid asju korrigeerima. Täpselt samamoodi lähtutakse sellest, et eriolukord kui eraldi mõiste on oluline. Adresseeritud ei ole see mitte otseselt põhiseadusele, vaid teisele seadusele. Nimelt räägin ma [kõrgemate] riigiteenijate ametipalkade seaduse muutmise seaduse eelnõust. Ma mõistan, et teie loogika on üsna sarnane selle loogikaga, mis oli minul siis, kui ma vormistasin seda seaduseelnõu. Miks te antud seaduse puhul olete poolt, teise seaduse puhul olete pigem vastu?
Aitäh! Esiteks, tõepoolest on paragrahv (ma praegu ei mäleta, mis selle number on), mis puudutab Riigikogu liikmete palka, väga selgelt põhiseaduses sõnastatud ja on Riigikohtu otsus, mis seda paragrahvi tõlgendab ja jõuab järeldusele, et Riigikogu saab seda muuta ainult järgmise koosseisu tarbeks. See ei tähenda seda, et arutama ei peaks kogu eriolukorra temaatikat laiemalt. Selle all mõtlen ma seda, et kogu selle eriolukorra vältel, mis oli meie kõigi jaoks uus olukord, on tulnud välja terve rida teemasid, mida võiks võib-olla kogumis käsitleda ja vaadata neid asju, mida me eriolukorra ajal saame teha, mida me ei saa teha ja mida selleks peab muutma. Nende kahe eelnõu vahe on jah see, et ühe puhul on Riigikohtu lahend, mis seda juba tõlgendab, ja teise paragrahvi puhul seda Riigikohtu lahendit ei ole. Ehk ühel puhul me alustaksime samasugust vaidlust, mis on juba kord läbi käidud, teisel puhul seda vaidlust ei ole. Võib-olla peaks selle vaidluse läbi tegema, kas sellised kitsendused või laiendused on põhiseadusega kooskõlas või ei ole seda mitte.
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Ma üritan teie mälu värskendada, kuigi senise praktika jooksul on mulle jäänud mulje, et teie mälu on absoluutselt fenomenaalne, kui on vaja mõningaid muid asju meeles pidada. See minu küsimus, kas te saatsite [arupärimise] õiguskantslerile, oli siinsamas, n-ö selle istungiruumi ees, ja Taavi Rõivase juures käisin ma spetsiaalselt küsimas seda tema koha peal. Minu sõnum oli selline, et juhul, kui te saate arupärimisele vastuse õiguskantslerilt, et see põhiseadusega kooskõlas ei ole, siis te võtate eelnõu tagasi. Ma olen äärmiselt pettunud – ma olen pidanud teid väga ausaks inimeseks –, et te nüüd äkki hakkate sellisel moel veiderdama.
Aitäh! Jah, kahjuks ma ei saa öelda sama. Selles suhtes ma tõesti ei mäleta, et oleksin teiega sellisel teemal vestelnud. Ma teie kohta jah ei saa sama väita kahjuks.
Jürgen Ligi, palun!
Aitäh! Mina arvan ka selle esimese näite kohta, et on põhjust eriolukorra arutelul käsitleda seda, miks mõned Riigikogu liikmed teevad populistlikke põhiseadusvastaseid seadusemuudatusi. Aga kõnealune paragrahv – mis võiks olla teoreetiline põhjus, miks täitevvõim vajaks põhiseaduse arvates kaitset parlamentaarse järelevalve vastu? Kuidas saaks tõlgendada seda niimoodi, et valitsus kuidagi kannatab, kui ta annab eriolukorra ajal kiireid vastuseid? Kas mõistate?
Minu arvates valitsus ei kannata, sest meil on parlamentaarne riik ja valitsus peab andma parlamendile vastuseid. Parlament on valitud rahva poolt ühetaolistel otsestel valimistel ja täidesaatvat võimu teostab valitsus, kes peab parlamendile vastuseid andma. Kõik ministrid, kes meil olid põhiseaduskomisjonis, endised ministrid ja praegused ministrid – praeguseid ministreid seal muidugi ei ole –, ju ei vaielnud sellele vastu, et vastata arupärimisele on parem sel hetkel, kui teema on aktuaalne. See pikem periood on ilmselt ette nähtud selleks, et saaks põhjalikult ette valmistada, ametnikud saaksid võib-olla ministritele vastava informatsiooni anda. Aga igal juhul on ka ministri informeeritus parem sellel hetkel, kui asi on parasjagu käimas, mitte nädalaid hiljem. Nagu ma olen siin korduvalt rõhutanud, me ei soovi ju tekitada mingit liigset koormust, vaid proovime parandada parlamentaarse kontrolli tõhusust eriolukorra ajal, kui asjade ja otsustega on kiire.
Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Auväärne ettekandja! Kas ma sain teie selgitusest õigesti aru, et lähtuvalt Riigikogu kodu- ja töökorrast see üks punkt, mida on Riigikohtus testitud, see muudatus, mida me arutame, rajaneb sellel, et kuna Riigikogu juhatus või esimees võib teatud arupärimisi mitte edasi saata, siis see praktika on iga päev toimiv, ja selle tõttu ka see muudatus, mida me täna teeme, ei too midagi täiendavat juurde, aga kui keegi peaks soovima seda, ma ei tea, kohtus vaidlustada või viia see vaidlus Riigikohtuni välja, siis me võime saada kas üht- või teistmoodi vastuse sellelesamale menetlusele? Kas ma sain sellest õigesti aru?
Esiteks, Riigikohus ei ole seda paragrahvi vähemalt minu teada vaidlustanud. Ma ei leidnud selle kohta lahendeid. Aga on vaidlustatud seda paragrahvi, mis käsitleb Riigikogu liikmete palka. Mis puudutab nüüd seda [täna kõne all olevat] paragrahvi, siis ma usun ja loodan, et meil eriolukorda niipea uuesti ei tule. Võib-olla on meil aega käia läbi see põhiseaduslikkuse kontrolli tee. Aga sellisel juhul tuleks tõepoolest vaadata tervikuna seda paragrahvi, mis puudutab arupärimisi Riigikogu kodu- ja töökorra seaduses. Praegune praktika ja ka seaduse tekst tegelikult kitsendavad opositsiooni või parlamendi liikmete võimalust küsida valitsuselt küsimusi ja saada nendele vastuseid arupärimise korras. Seda põhiseadus tegelikult ette ei näe. Kui asuda sellele seisukohale, et meie pakutud muudatus oluliselt kitsendab ja läheb ka põhiseadusega vastuollu seetõttu, et ta justkui kitsendab vastamise tähtaega, siis tuleks seda paragrahvi vaadata tervikuna ja vaadata ka seda, kas need muud kitsendused, mis kehtivad juba aastaid, on põhiseaduspärased.
Kert Kingo, palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Palun tooge näide, mis info see olla võiks, mida olemasolevatest infoallikatest kätte ei saa, aga millega on nii kiire, et on põhjendatud selline lisakoormuse tekitamine valitsusliikmetele. Mingi näide lihtsalt, milline see info peaks olema või mis on nii oluline.
Aitäh! Mõtleme nüüd selle eriolukorra peale, mis meil oli. Tegelikult oli päris palju selliseid näiteid. Ma püüan meenutada: kõik see, mis puudutas distantsõpet. Üks päev tulevad ühesugused teated, teine päev tulevad teistsugused teated. Tegelikult tekitab see väga palju segadust inimeste seas, et millal lapsed lähevad ikkagi kooli, mis põhjusel lähevad, kuidas lähevad, kuidas see hakkab olema. Tegelikult, distantsõppe korralduse kohta, mis oli väga aktuaalne, me ju vastuseid sel hetkel ei saanud. Need olid kiired asjad, inimesi huvitavad asjad. Samamoodi kõik, mis puudutas maskide hankeid. Tõepoolest, ajakirjandusest me saime informatsiooni, et maskide hangetega on halvasti, aga meil ei olnud tõsikindlaid väiteid. Näiteks, teie ise olete siin Riigikogu kõnetoolis, kui me näiteks oleme küsinud ajakirjandusele tuginedes midagi, niimoodi öelnud, et kuidas teie nüüd tuginete ajakirjandusele, te peaksite ikkagi tuginema mingitele konkreetsematele allikatele. Seetõttu olekski hea, kui see allikas oleks Vabariigi Valitsus, kes annab seda infot, et kuidas korraldatakse, mida on tehtud selleks, et vältida mingite uute katastroofide teket, millele tuginedes otsused on tehtud. Need on kiired asjad. Me oleme parlamentaarne riik. Ei saa olla nii, et valitsusel on kogu teadmine ja absoluutne tõde ja meie, parlamendi liikmed, oleme siin lihtsalt, ma ei tea, niisama, et kui tuleb mingi otsus, siis me peame olema sellega pimesi nõus. Me ei pea seda olema. Me oleme siia valitud rahva poolt oma tööd tegema.
Jüri Jaanson, palun!
Suur tänu! Austatud ettekandja! Kui ma eesti keelt oskan või sellest õigesti aru saan, siis põhiseaduse § 74 järgi tuleb arupärimistele vastata 20 istungipäeva jooksul. Ehk võib vastata kõigi päevade jooksul, mis sinna hulka kuuluvad. Aga ma käsitlen teemat natuke laiemas ajalises kontekstis. Jälle, kui ma õigesti mäletan, siis põhiseadus võeti vastu aastal 1992 ehk juba hulk aega tagasi. Tol ajal oli küll see probleem, et ministeeriumid vajasid võib-olla rohkem aega arupärimistele vastamiseks. Aga nüüd, arvestades kogu e-riiki ja ministeeriumide töövõimet, saavad ministrid tegelikult vastused küsimustele ju palju kiiremini valmis. Kas tegelikult ei peaks ka tavaolukorras arupärimistele vastamise tähtaega lühendama? Võib-olla peaksime üldse põhiseadust muutma?
Aitäh! Ma arvan, et kui Riigikogu niimoodi arvab, siis tõepoolest võiks põhiseadust muuta. Ma olen ka nõus, et 20 istungipäeva on väga pikk aeg ja see võiks olla lühem. Täpselt nii, nagu te ütlesite, et aeg on läinud edasi, meie elu on läinud palju kiiremaks, kui see oli põhiseaduse vastuvõtmise ajal. Te mäletate, et siis ei olnud veel internetti, saadeti faksi ja kirjaga küsimusi. Nüüd on ju kohe võimalik asjad kätte saada ja nendega edasi toimetada. Meie elu on läinud kiiremaks igas mõttes, suhtluses ametkondadega ja üldiselt. Ma ei pea silmas Riigikogu liikmeid, ma pean silmas kogu ühiskonda. Seetõttu, jah, ma arvan, et seda võiks lühendada. Miks mitte algatada põhiseaduse muutmine selliselt ka tavaolukorra jaoks. Aga nagu me kõik teame, see nõuab kahe järjestikuse koosseisu poolthäälte enamust.
Raimond Kaljulaid, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Hea ettekandja! Mind pani mõtlema proua Kingo küsimus selle kohta, millises olukorras võib olla selline kiire infovajadus, ja ma mõtlesin, et ma küsin. Kas üheks selliseks olukorraks võib olla see, kujutame ette, et mõni valitsuse liige, mõni minister näiteks on andnud Riigikogule kas otseselt valeinfot või eksitavat infot, muu hulgas oma küsitavate kaadriotsuste kohta, ja võib tekkida kiire vajadus välja selgitada, mis siis on toimunud ja kas see inimene on eksitanud teadlikult parlamenti, andnud valeinfot, kas ta sobib oma ametisse eriolukorra ajal, hädaolukorra ajal? Kas see võib olla üks nendest näidetest, kui meile, Riigikogu liikmetele, tuleks kasuks see võimalus saada seda informatsiooni kiiresti? Loomulikult, info liikumine on oluline asi eriolukorra ajal.
Aitäh! Ma arvan, et ei teie ega mina oska siin mõelda kõikidele võimalikele olukordadele, mis võivad ette tulla, millal on parlamendi liikmel vaja infot valitsuse liikme tegevuse kohta. Ma usun, et see on parlamendi liikmete iseseisvuse küsimus. Nagu me teame, parlamendi liikmed on oma mandaadi teostamisel vabad. See, milliseid arupärimisi nad täpselt soovivad esitada, on igaühe enda otsustada. Ma arvan, et seda kuidagi piirama ei pea. Aga jah, ma üritasin tuua ka näiteid, kuna küsimus selle kohta oli. Aga see ei ole kindlasti ammendav ja kindlasti on olukorrad ka väga erinevad. Seekord oli meil tervisekriis, aga võib olla mingi muu kriis, kus on hoopis teised küsimused, kui seekord olid.
Kert Kingo, palun!
Aitäh veel kord, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Ma ei saanud enne piisavalt mõistlikku vastust oma küsimusele. Nende olemasolevate infoallikate all ei pidanud ma silmas kindlasti ajakirjandust, vaid pidasin silmas, et Riigikogu liikmetele peaminister regulaarselt edastas ju ülevaadet kriisist. Samamoodi olid iga nädal ju infotunnid, kus ministrid olid olemas, kus oli võimalik küsimusi küsida, paralleelselt toimus töö komisjonides, kus kõiki neid teie näitena toodud teemasid arutati ja võeti ka otsuseid vastu. Tooge palun mingi näide konkreetselt, mida me siin Riigikogu liikmetena selle kriisi ajal üldse ise ei käsitlenud või millega me kokku ei puutunud, aga oleks nii pakiline vajadus seda teada saada, et oleks põhjendatud sellise lisakoormuse tekitamine.
Aitäh! Teie olete siin Riigikogus esimest korda ja teil on olnud hea võimalus olla kogu see aeg koalitsioonis. Ootan seda aega, kui te olete opositsioonis, siis teil võib-olla neid küsimusi enam ei teki. Aga ma ütleks niimoodi selle kirja kohta, mida peaminister saatis Riigikogu liikmetele, et see oli kindlasti väga hea, et see info iga päev meile tuli. See oli info, mis tegelikult oli selle päeva lehtedes ka olemas, see ei olnud midagi sellist, mida me muidu ei oleks saanud, aga oli väga hea, et see tuli iga päev ja meil oli info ühes kohas olemas. Nüüd Riigikogu infotundidest. Võib-olla teie ei ole nendel osalenud. Ministril on esiteks aega vastata kolm minutit ja Riigikogu liikmel on aega küsida kaks minutit. See on lühike aeg ja selle aja jooksul (võib-olla olete Riigikogu infotunde jälginud) me tegelikult ju ei saa konkreetseid vastuseid. Seesama näide, distantsõppe korraldus. Haridus- ja Teadusministeeriumile olid väga konkreetsed küsimused arupärimises. Seda ei ole võimalik käsitleda infotunni ajal. Teiseks, näiteks see maskide teema. Täpselt samamoodi oli vaja saada konkreetseid vastuseid küsimustele, mis puudutavad nende hangete teostamist. Seda [infot] ei ole võimalik saada avalikest allikatest ja seda ei ole võimalik Riigikogu infotunni ajal dokumenteeritult või kirjalikult saada või selle kohta juurde küsida, nagu arupärimise puhul on võimalik. Ka teised saadikud saavad siis selle kohta küsida. Nii et jah, paraku on niimoodi, et kui te olete opositsioonis, siis te saate sellest vajadusest võib-olla paremini aru kui siis, kui te olete koalitsioonis. Nii see paraku on.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Ma täitsa mõistan opositsiooni muret, et ei saa õigel ajal ja korralikku vastust. Aga nagu te mainisite, aeg on kiiremaks läinud. Olete te vaadanud, et äkki peaks, kui hakata põhiseadust n-ö remontima, vaatama neid tähtaegu, seal on neid teisigi, § 60, § 66 jne? Kui president on kolm kuud, nagu see praegu on, audis, et millal siis Riigikogu [valib] uue riigipea? Tuleks vaadata tervikuna. Aga teiselt poolt, kas te ei ole mõelnud selle peale – ma olen olnud opositsioonis ja ma arvan, et see on üldine –, et isegi kui suure rahu ajal ministrilt küsida midagi ja kui ta võib rääkida ükskõik mida, siis vastust ikka ei saa, isegi kui kaks küsimust on? Nii et häda pole ainult selles. Kas te olete vaadanud laiemalt? Olete tulnud kitsa asjaga välja praegu.
Aitäh! Me tõesti ei ole laiemalt vaadanud. Täitsa aus vastus on, et me ei ole vaadanud kogu põhiseadust sellise pilguga. Praegu oli see probleem, mis selle eriolukorra ajal tõusetus. Selle teie vastuse teise osa suhtes: võib-olla te selgitate oma kolleegile siis ka, et infotunnis ei saa neid vastuseid ministritelt kätte. Teie vastus võib-olla oligi Kert Kingole pigem.
Jürgen Ligi, palun!
Aitäh! Ma tunnistan, et ma ei saanud ka teilt mõistlikku vastust, nagu Kert Kingogi oma küsimusele, miks üldse parlamendile on vaja informatsiooni. Kas teilt on võimalik saada mõistlikku vastust sellisele küsimusele?
Aitäh! Jürgen, sinu kriteeriumite järgi ma arvan, et mõistlikku vastust oleks võimalik saada ainult siis, kui sa ise vastaksid, samal ajal kui sa küsid. [[Kahin saalis.]]
Aitäh! Rohkem küsimusi teile ei ole. Ma palun kaasettekandjaks põhiseaduskomisjoni esimehe Paul Puustusmaa.
Head kolleegid! Ma tänan juhatajat, tänan eelnevat ettekandjat! Ma ei saa kohe ütlemata jätta seda, et ma pean tänama ka kõiki põhiseaduskomisjoni liikmeid. Põhiseaduskomisjoni istungid on alati olnud väga haaravad, väga intensiivsed ja meeleolukad, seda väga positiivses mõttes, ükstapuha mis laadi küsimused tõusetuvad, nad on eluterved ja kutsuvad väga tihti esile tugevaid diskussioone. Ega see tänane seaduseelnõu 182 ei ole erand. Tõepoolest, meil oli väga eluterve ja väga tugev diskussioon. Ma pean ütlema, et heal Kajal on täiesti tõsine oskus kaasahaaravalt probleemi üles seada ja esitada see sellisel moel, et see suudab ära tinistada ka koalitsioonipoliitikud. Ma võisin komisjonis pärast kõrvade peal käia ja saltot visata, aga ma tegelikult ei suutnud enda soovi realiseerida, sest lihtsalt Kaja oli oma töö hästi ära teinud. Aga lõppkokkuvõttes, me oleme siin millega? Me oleme siin praegu teie heade kõrvade ja silmade ees selle mõttega, et põhiseaduse teatud paragrahvi peaks hakkama siiski tõlgendama, muutma. Siin on see väikene ja väga oluline nüanss, et põhiseaduse paragrahvid ei ole mitte ainult kohustused, nad on printsiibid ja nad on ka õigused. Kui põhiseaduses ikkagi üks paragrahv ütleb, et on õigus teatud aja jooksul midagi teha, siis seda piirata, muuta, keelata – ma ei tea, kas seda õigust on. Aga see tegelikult ei ole ka minu sõnum, sest mina ikkagi olen siin praegu selleks, et kanda ette seda, mis toimus komisjonis. Komisjonis toimus istung 9. juunil k.a. Protokolli pärast kordan üle, et peale minu olid kohal ka komisjoni liikmed Kalle Grünthal, Kaja Kallas, Erkki Keldo, kes Hanno Pevkurit asendas, Siim Kiisler, Andrei Korobeinik, Martin Repinski ja Taavi Rõivas. Nagu ma ütlesin, meil oli väga haarav vestlus sellel teemal, kuivõrd on see põhiseadusega kooskõlas või ei ole põhiseadusega kooskõlas. Toon välja mõningad, ainult mõningad (nagu ma ütlesin, diskussioon oli pikk) märkused, et mitte väga palju üle korrata seda, mis on juba siin olnud, ja et anda ülevaade toimunust. Kaja Kallas lausus ka meil istungil, et ta mõistab, et tavaolukorras võiks olla vastamise tähtaeg ikkagi pikem, et ministrid jõuaksid vastuseid piisavalt ette valmistada, aga eriolukord on see, mis peaks põhjendama ära selle lühema tähtaja. Ehk ta andis mõista, et eriolukord võimaldaks põhiseadust teisiti vaadata. Siim Kiisler oli esimene, kes kohe sõna võttis selle peale ja ütles niimoodi, et Isamaa fraktsioon arutas seda eelnõu ja suhtus sellesse suure mõistmise ja sümpaatiaga, aga temal tekkis oluline küsimus. Taas seesama põhiseaduse § 74 ja viide sellele, et põhiseaduse § 74 kohaselt on ette nähtud võimalus kuni 20 päeva vastata. See on maksimumtähtaeg, see ei tähenda, et ei võiks kiiremini vastata. Kaja Kallas vastas, et jah, põhiseaduses on ette nähtud maksimumtähtaeg, nagu ka ta siin ütles, mis aja jooksul peab kindlasti arupärimisele vastama, aga ei enamat. Mina omalt poolt ütlesin, et olen ka põhiseaduse §-ga 74 tuttav ja mulle tundub, et eelnõu 182 puhul on tõesti vastuolu põhiseadusega. Püüdsin komisjoni veenda, et mõte seda muudatust sisse viia ei ole hea. Rõhutasin seda, et põhiseaduses sätestatud 20 istungipäeva ei anna alumist piiri, kuid paneb paika kaugema piiri. Sellega ma toetasin Siim Kiisleri arvamust. Taavi Rõivas omalt poolt ütles, et tema saab põhiseaduse sätetest aru nii, et 20 istungipäeva ei pea täis venitama. Põhiseadus kaitseb siin seda, et 20 istungipäeva jooksul peab parlament vastuse saama, põhiseaduse säte on tegelikult küsija kaitseks. Rõivas kutsus üles eelnõu konstruktiivselt arutama. See on ka see üleskutse, millega Kaja siin on korduvalt täna esinenud. Taavi Rõivas sõnas veel, et tema arvates on oluline seda teemat veel arutada ja analüüsida põhjalikumalt, milleks ongi praegu parim võimalus. Tema arvates võiks eelnõu esimese lugemise kindlasti lõpetada ning arutada seda küsimust põhjalikumalt enne teist lugemist. Reformierakond ei soovi samuti põhiseadusega vastuolus olevat seadust vastu võtta, oli tema rõhutus. Siim Kiisler nõustus, et seda võib põhjalikult analüüsida. Isamaa fraktsioonis oli toimunud väga heatahtlik arutelu, mille käigus sai seda teemat käsitletud. Kaja Kallas viitas põhiseaduse kommenteeritud väljaandele, kus on kirjas, et 20 istungipäeva pikkune arupärimisele vastamise aeg kehtib tavaolukorra kohta. Kaja arvates võiks kõigepealt lõpetada esimese lugemise ära ja seejärel arutada seda põhjalikumalt edasi. Puustusmaa lisas, et tema arvates oleks põhiseaduse selline tõlgendamine liigselt loominguline. Ma lisasin, et ei saa nõustuda sellega, et kui on eriolukord, siis põhiseadus ei kehti ja sellega võetakse ära õigus vastata näiteks seitsmendal päeval. Minu vihje oli sellele, et põhiseadus näeb 20 [päeva] ette ja nüüd tahetakse seda piirata nelja päevaga, aga kui inimene tahaks vastata viiendal, kuuendal või seitsmendal päeval ja põhiseadus näeb ette isegi 20. päeval seda võimalust, siis kuidas me selle õiguse ikkagi ära võtame põhiseadust muutmata. Kalle Grünthal lisas, et 20 istungipäeva ei ole ju kivisse raiutud, see on maksimumtähtaeg ja vastata võib ka varem. Noh, sellest on juba korduvalt räägitud. Taavi Rõivas nõustus, et põhiseadusega vastuollu minekut tuleb igal juhul vältida. Ta tegi ettepaneku määrata eelnõule 182 sellega seonduvalt ka pikem muudatusettepanekute tähtaeg, et enne muudatusettepanekute esitamise tähtaja saabumist jõuaks sügisel seda arutada veel ka komisjonides. Puustusmaa tuli välja mõttega eelnõu tagasi lükata. Komisjoni enamus, nagu ma ütlesin eelnevalt, Kaja mõjutusel ei nõustunud selle ettepanekuga. Vaidlesime mis me vaidlesime, aga lõppkokkuvõttes võeti vastu menetluslikud otsused ja need olid järgmised. Tehti ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 16. juunil k.a (konsensuslik otsus), tehti ettepanek esimene lugemine lõpetada (poolthäälte enamus: 5 poolt, 3 vastu), tehti ettepanek, et muudatusettepanekute tähtaeg oleks pikem, s.o 25. september k.a, ja määrati põhiseaduskomisjoni ettekandjaks siinkõneleja. Aitäh!
Aitäh! Teile on küsimusi. Mart Võrklaev, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud ettekandja! Põhiseadus minu meelest ei piira ikkagi selle aja lühendamist, seal on antud maksimumtähtaeg. Aga te oma ettekandes tõite välja, et selline ettepanek oleks liigne põhiseaduse tõlgendamine või kuidas see täpne sõnastus oligi. Kas te palun tooksite paralleeli? Meil on üks eelnõu menetluses, Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni ülesannete andmine Riigikontrollile. Põhiseaduses on küll hästi selgelt kirjas, millega Riigikontroll peaks tegelema, aga seal justkui on leitud, et talle on võimalik anda lisaülesandeid. Mis on erinevus kahe muudatuse vahel? Kuidas ühe muudatuse puhul saab põhiseadust tõlgendada nii, et see sinna alla mahub, aga teisel puhul ei saa? Kas te tooksite õiguslikud argumendid, mis see erinevus on, miks ühel juhul saab ja teisel juhul ei saa?
Suur tänu, hea küsija! Kuigi meil komisjonis seda nüanssi ei arutatud, aga ma ütlen ära selle, et võib-olla sõna "tõlgendamine" ei olnud mul õigesti kasutuses, sest ma ikkagi tahtsin rõhutada pigem seda, et praegu Reformierakonna pakutav on põhiseaduses oleva normi piiramine. Ehk ta muudab põhiseaduse normi tähendust, lisades sinna keelu, mida seal tegelikult olla ei tohiks. Põhiseadus annab antud juhul õigusi ja kui põhiseadus annab õiguse 20 päeva jooksul vastata, siis millisel moel saab alama seadusega öelda ei, et see norm ei kehti, teeme aja lühemaks? Ma rõhutan siin, et üleüldse on põhiseaduses keelde praegu minu teada ainult kolmes paragrahvis, § 12, § 48 ja § 148 ilmselt, muid keelde ei ole. Mis tõlgendamisse puutub, siis see on meie õigusloomingu üks kõige suuremaid vigasid, et põhiseadust tõlgendatakse ja seeläbi põhiseadust muudetakse ja sõna otseses mõttes põhiseadust lörtsitakse. Põhiseadus ei tohi olla ambivalentne, ta peab olema selgelt mõistetav, võimalikult lihtne, nii et me peame ise välistama sellised võimalused. Me ei tohi seda ust avada. Aitäh! [[Hääl saalist.]] Aa, vabandust, jah, teine pool. Tahtsin öelda lihtsalt seda, et siin on nüüd selles mõttes arusaamise küsimus, kuidas keegi aru saab. Mina näiteks saan aru, et kui me vihjame põhiseaduse §-le 133, mis käsitleb Riigikontrolli küsimust, siis see kindlasti ei välista Riigikontrolli kasutamist ERJK asemel, ta ei välista mitte mingil juhul. Ma näen võimalusi nii punkti 2 kui ka punkti 3 kaudu ning rõhutan ka seda, et kui omal ajal õiguskantsler ise tegi ettepaneku Riigikontrolli selleks rakendada, siis minul ei jätku julgust ja jõudu öelda, et õiguskantsler lambist rikkus põhiseaduse mõtet, tähendust ja norme, tehes sellise ettepaneku ka siin suurele saalile.
Aitäh! Austatud ettekandja, teile rohkem küsimusi ei ole. Avan fraktsioonide läbirääkimised. Andrei Korobeinik, palun, Keskerakonna fraktsiooni nimel!
Head rahvasaadikud! Nagu me siin oleme vahepeal kõik teada saanud, Eesti põhiseaduse § 74 ütleb, et arupärimisele tuleb vastata Riigikogu istungil 20 istungipäeva jooksul. See siin on seaduseelnõu 182 ja seal on kirjas, et vastama peab Riigikogu istungil nelja istungipäeva jooksul. On väga raske arvata, et tegemist on tõlgendusega. Kui ühes kohas on kirjas 20 ja teises kohas 4, siis on väga raske tõlgendada neid samamoodi. Eesti president on korduvalt süüdistanud Riigikogu selles, et seadusloome kvaliteet ei ole meil väga kõrge. See on seaduseelnõu. Loeme selle seletuskirjas sellist osa nagu "Märkused". Ainuke märkus on siin, et vastuvõtmiseks on vaja koosseisu häälteenamust. Siis on osa "Seaduse mõjud". See peatükk on tühi, mitte kusagil ei ole mitte ühtegi sõna sellest, et seaduseelnõu muudab põhiseadust, mitte kusagil. Paraku ta teeb seda. Tõepoolest võib diskuteerida selle üle, kas päevade arvu kirjapanek põhiseaduse teksti on väga mõistlik või mitte. Aga see on seal. Põhiseaduskomisjoni pidulikul istungil Eesti põhiseaduse 100. aastapäeva puhul mainis ka õiguskantsler, et põhiseadus pole mänguasi. Kui seda muuta, siis selleks peab olema ikka väga kaalukas põhjus. Mulle tundub, et antud juhul võib-olla seda põhjust väga ei paista, aga kui mõni osapool arvab, et see on olemas, siis peab vastavalt ka käituma ehk algatama põhiseaduse muutmise. Mul on natuke kahju sellest, et põhiseaduskomisjon, mis peaks olema suunanäitaja selles küsimuses, toetas eelnõu. Aga niimoodi see juhtus. Selle tõttu palun ma teid see agoonia siin kohe lõpetada ja see eelnõu praegu siinsamas kohe tagasi lükata. Aitäh!
Aitäh! Kaja Kallas, palun, Reformierakonna fraktsiooni nimel!
Veidi kummaline on muidugi kuulata koalitsiooni esindaja pidulikku kõnet põhiseadusele vastavusest ja sellest, kui oluline see on, ja kuidas põhiseaduskomisjon ei tohiks teha midagi sellist, mis kuidagi põhiseadust tõlgendab. Tuleme kas või sellesama Erakondade Rahastamise Järelevalve Komisjoni eelnõu juurde, mis väga selgelt põhiseadusega vastuollu läheb. Tegelikult on neid kaasusi meil olnud selles koosseisus paraku päris palju, kus Riigikogu koalitsioon ei pea põhiseadust mitte millekski. Nüüd põhiseaduse tõlgendamisest. Põhiseadusel on ka kommenteeritud väljaanne. Kommenteeritud väljaanne selle paragrahvi punkti nr 8 all ütleb, et tegelikult see 20 istungipäeva on ka tavaolukorras liiga pikk aeg, arupärimisele vastamiseks on see liiga pikk aeg, arvestades seda, et teema aktuaalsus on vastamise hetkeks juba möödas. Seda ütleb kommenteeritud väljaanne. Selle paragrahvi kohta ei ole ühtegi Riigikohtu lahendit. Nagu ma ütlesin, seda paragrahvi on Riigikogu juba kitsendanud ja kitsendanud parlamendiliikmete kahjuks sellega, et tegelikult ei ole mitte nii, et Riigikogu liige saab esitada arupärimisi, nagu ütleb põhiseadus, nendele institutsioonidele, mida põhiseadus loetleb, vaid Riigikogu liige saab esitada arupärimisi siis, kui Riigikogu esimees need arupärimised edasi saadab. No see on ikkagi palju suurem põhiseaduse kitsendus. Tõepoolest, ma usun, et on meie kõigi huvides (nagu ma ka korduvalt olen siin öelnud, et täna [ollakse] koalitsioonis, homme opositsioonis), et see saaks selgeks. Nii et kui te hääletate selle eelnõu praegu välja, siis ma arvan, et tuleks vaadata seda paragrahvi ja Riigikogu esimehe tegevust selles mõttes, et see on tegelikult olnud põhiseadusvastane. Aga ma siiski kutsun üles kõiki Riigikogu liikmeid seda seaduseelnõu mitte välja hääletama. Me saame selle eelnõuga edasi tegeleda esimese ja teise lugemise vahel, lootuses, et eriolukorda ei teki meil sügisel uuesti, aga igaks juhuks valmistudes selleks ajaks, kui see võib tekkida, kas või sellesama viiruse uue lainega seoses. Sellisel juhul on meil vaja siiski kiireid vastused ja mitte ainult opositsioonil, vaid Riigikogul tervikuna. Nagu ma olen korduvalt öelnud: Eesti on parlamentaarne vabariik, kus parlament peab saama teostada parlamentaarset kontrolli täitevvõimu üle. Aitäh!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole, läbirääkimised on lõppenud. Kuna Eesti Keskerakonna fraktsioon on teinud ettepaneku eelnõu esimesel lugemisel tagasi lükata, siis paneme selle hääletusele. Austatud Riigikogu liikmed, panen hääletusele Eesti Keskerakonna fraktsiooni ettepaneku lükata seaduseelnõu 182 esimesel lugemisel tagasi. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Ettepaneku poolt on 52 Riigikogu liiget, vastu on 42 ja erapooletuid on 1. Seaduseelnõu 182 on tagasi lükatud.
Järgmine päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 130 kolmas lugemine. See seaduseelnõu nõuab heakskiitmiseks Riigikogu koosseisu häälteenamust. Avame läbirääkimised ja sõna saab Reformierakonna fraktsiooni nimel Jürgen Ligi. Palun!
Austatud juhataja! Austatud kolleegid! Rahapesutõrje on vastik bürokraatia. Paljud meist on seda ebameeldivust ka ise tundnud, kui tüütu see võib olla, aga tänapäeva maailmas teisiti ei saa. See on iseliikuv rong ja Eesti ei saa siin maha jääda. Paljud arvavad, et seda bürokraatiat tuleks paremini kontrollida, aga seda ei saa sel moel teha, et me erineme. See maksaks meile kätte. Aga see eelnõu iseenesest on, ma arvan, päris hea. Selle koha pealt tahaks kõigepealt kiita rahanduskomisjoni, kes tegi asjalikku koostööd, suhtles ekspertide ja huvigruppidega ja saavutati üksmeelne tulemus. Sealhulgas on siia lisatud rahapesutõrje jõudude ühendamine ja eraldi ameti loomine, mis ei ole kindlasti selle valitsuse idee, aga nüüd nähtavasti saab see teoks. Aga teiselt poolt on see eelnõu muidugi monument katsele muuta rahapesu poliitiliseks rahaks. Umbes aasta või kaks aastat tagasi käivitus tugev kampaania, kui püüti määrida poliitilisi konkurente. Juhtisid seda muidugi Jaanus Karilaid ja õiguskomisjon. Terve aasta oli kampaania, kuidas tõestada, et just nimelt endise rahandusministri ja endise peaministri süül pesti Eestis väga palju raha. Ja kujutage ette, sellest aastasest kuulamisest ei sündinud mitte ühtegi seaduseparagrahvi ega mitte ühtegi huvitavat fakti loomulikult ei uuritud välja. See oli puhas bluff, mille vastu huvi kohe kadus, kui valimised olid ära olnud. Ma mäletan, et nädal või kaks tagasi, kui Finantsinspektsioon esitas aruannet, siis seesama kangelane jalutas majast välja, kui mina tulin, sest teema ei olnud tema jaoks enam aktuaalne. Ta oleks kuulnud seda, mida rääkis Kilvar Kessler, kuidas 2014. aasta seisuga, mis tähistab ka minu ametiaja lõppu, kuulutati Eesti tol ajal ametlikult Euroopa Liidu parimaks riigiks regulatsioonide poolest ja kuidas Finantsinspektsioon osutus kõige innovaatilisemaks Euroopas. Regioonis ei olnud ühtegi teist, kes oleks ajast nii palju ees olnud, rakendamaks riskipõhist rahapesutõrjet. Kusjuures Finantsinspektsioon ei ole üldse põhiinstitutsioon rahapesutõrjel, vaid see on tema jaoks kõrvalala. Muidugi oli ka poliitiline huvi haukuda võimalikult suure puu all, aga see puu oli vale. Üks, kes temaga kaasa haukus, oli praegune rahandusminister. Tema on ka kuulutanud, et rahapesutõrje on selle valitsuse prioriteet. Mis sellest saanud on? Sellest on saanud rikkumismenetlus. Kui me kunagi olime parimad regulatsioonide poolest, ametlikult tunnistatult, siis sellest aastast on meil Euroopa Liidu rikkumismenetlus, kuna me ei ole võtnud üle direktiivi. Jumal tänatud, me teeme seda nüüd. Aga rikkumismenetlus on fakt. Ja kogu see poliitiline bluff, mis on üles keeratud, kukub sellega läbi. Ma tuletan meelde, et see on täpselt see teema, mille puhul rahandusminister mulle isiklikult soovitas avalikult enesetappu. Kujutate ette: minu ajal, järelikult minu pärast. Sellised alatused võiks tegelikult poliitikast puududa. Mis veel? Seesama õiguskomisjon pidas ju siin tähtsa OTRK rahapesu teemal. See ei olnud mitte midagi muud kui poliitiline sõim. Mitte midagi juriidilist ei olnud, õiguskomisjoni ettekandes ei olnud mitte midagi juriidilist. Üks õudsemaid protokolle tõenäoliselt, mis siin on kunagi loodud. Ja mis veel on olnud selle viimase aasta jooksul, peale huvipuuduse? Palun lisaaega!
Kolm minutit lisaaega. Palun!
Ma tunnustasin seda, et ühendatakse need jõud, Siseministeerium ja Rahandusministeerium, just nimelt Rahandusministeeriumi haldusalasse, mis on olnud kogu aeg rahapesutõrje tugevam pool. Nüüd on Eesti võitlemas selle vastu, et üdini rahvusvahelist kuritegevust, nagu rahapesu on, tõrjutaks Euroopa tasandil. See on jälle Eesti häbi. Puhtalt ideoloogilisel põhjusel, et muidu läheb võim Euroopasse, sõditakse ka rahapesutõrje vastu. Eestis võib jõude ühendada, aga vaat, rahvusvaheliselt ei tohi. Muidugi on detaile veel. Selles eelnõus tehti ju muudatus, mis lähtub üheksakümnendate aastate tarkusest, et paneme mingisuguse numbri ja siis selle järgi otsustatakse, millist raha tuleb kontrollida. Loomulikult ei ole see tänapäevane vaade. Samamoodi ei ole tänapäevane vaade see, kui rahandusminister kutsub pangajuhid kokku ja noomib neid, et nad pingutavad üle. See pagana seadusemuudatus kokkuvõttes on pigem kaheksakümnendate tase. Sisuliselt püüti selle muudatusettepanekuga riskid lükata pankade poole, aga siiski tegelikult võidelda pigem rahapesutõrje vastu kui selle poolt. Õnneks ei ole see kõik selles eelnõus realiseerunud. Veel kord kiitus rahanduskomisjonile ja isiklikult seltsimees härra Kokale, kes seda juhtis, et me rumalusi siia sisse enda teada küll ei jätnud. Aitäh, härra Kokk!
Jaanus Karilaid, palun kõnetooli Keskerakonna fraktsiooni nimel!
Aitäh juhatajale! Ära mine, Jürgen, ära! Jürgen, oota! Ma vaatan, et Jürgenil on valu juba viimased kuus kuud, ta käib mööda parlamenti, raadios ja televisioonis ja väidab, et tema ei ole milleski süüdi, et ta on maailma parim rahandusminister olnud, rahapesuvastases võitluses tegi ta maailma parimad regulatsioonid, aga millegipärast ikkagi see rahapesujuhtum Danskes toimus. Aga tema ei ole süüdi ja tal on tegelikult pidev vaev ja kannatus. Ütleme siis välja: Jürgen, sa oled süütu!
Aitäh! Rohkem fraktsioonidel läbirääkimiste soovi ei ole. Lõpetame läbirääkimised. Läheme hääletuse juurde. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 130 lõpphääletus. Saalikutsung. Austatud kolleegid, panen hääletusele eelnõu 130, Vabariigi Valitsuse algatatud rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Lõpphääletus on läbi viidud. Poolt on 95 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei olnud. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud Vabariigi Valitsuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 187 kolmas lugemine. Nii nagu eelmine eelnõu, nõuab ka see eelnõu Riigikogu koosseisu häälteenamust. Tundub, et fraktsioonidel läbirääkimiste soovi ei ole. Saame minna kohe lõpphääletuse juurde. Juhtivkomisjoni ettepanek ongi viia lõpphääletus läbi. Head kolleegid, kas me võime minna hääletuse juurde? Panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud Vabariigi Valitsuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 187. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 94 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine on Vabariigi Valitsuse algatatud Vabariigi Valitsuse seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse (Keskkonnaameti ja Keskkonnainspektsiooni ühendamine) eelnõu 184 lõpphääletus. Kas fraktsioonidel on läbirääkimiste soovi? Ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 184 lõpphääletus. Kas me võime minna hääletuse juurde? Ka see eelnõu vajab heakskiitmiseks Riigikogu koosseisu häälteenamust. Panengi hääletusele seaduseelnõu 184. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 63 Riigikogu liiget, vastu 6. Eelnõu 184 on seadusena vastu võetud.
Järgmine eelnõu on Vabariigi ... [[Juhataja helistab kella.]] Palun tähelepanu, head kolleegid! Vabariigi Valitsuse algatatud ametiühingute seaduse, Eestisse lähetatud töötajate töötingimuste seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 158 kolmas lugemine. Kas on läbirääkimiste soovi? Ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu 158 lõpphääletus. Kas võime hääletuse juurde minna? Panen hääletusele seaduseelnõu 158. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 92 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine on õiguskomisjoni algatatud politsei ja piirivalve seaduse muutmise seaduse eelnõu 161 kolmas lugemine. Avame läbirääkimised ja palume siia kõnetooli Kalle Laaneti Reformierakonna nimel.
Austatud Riigikogu esimees! Head kolleegid! Mul on hea meel kiita õiguskomisjoni, st õiguskomisjoni liikmeid selle algatuse eest, millega üks vana võlg likvideeritakse. See annab kindlasti Eesti Vabariigi kodanikele õiguskindlust, et juhul kui on kunagi viga tehtud, siis võivad minna aastad mööda, aga see viga likvideeritakse. Nii on olnud ka selle eelnõuga. Jah, see ei puuduta küll mitte tuhandeid inimesi, aga 15 inimest Eesti riigis, keda see eelnõu konkreetselt puudutab, saavad õiguskindluse tagasi. Ma tänan kõiki Riigikogu liikmeid selle eest, et nad on valmis toetama seda eelnõu. Aitäh!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu 161 lõpphääletus. Head kolleegid, kas võime minna hääletuse juurde? Panen lõpphääletusele õiguskomisjoni algatatud politsei ja piirivalve seaduse muutmise seaduse eelnõu 161. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 88 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei olnud. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine on Vabariigi Valitsuse algatatud välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse ja ehitusseadustiku muutmise seaduse eelnõu 179 kolmas lugemine. Kas fraktsioonidel on läbirääkimiste soovi? Ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 179 lõpphääletus. Kas võime minna hääletuse juurde? Panen lõpphääletusele seaduseelnõu 179. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 91 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine on Vabariigi Valitsuse algatatud riigipiiri seaduse muutmise seaduse eelnõu 178 kolmas lugemine. Fraktsioonidel sõnavõtusoove ei ole, läbirääkimisi ei toimu. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu 178 lõpphääletus. Kas võime minna hääletuse juurde? Panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud riigipiiri seaduse muutmise seaduse eelnõu 178. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 89 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud autoveoseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 157 kolmas lugemine. Kas fraktsioonidel on läbirääkimiste soovi? Ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 157 lõpphääletus. Kas võime minna hääletuse juurde? Panen hääletusele seaduseelnõu 157. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 87 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu 157 on seadusena vastu võetud.
Jõuame järgmise punkti juurde, Vabariigi Valitsuse algatatud riigihangete seaduse ja kunstiteoste tellimise seaduse muutmise seaduse eelnõu 177 kolmas lugemine. Tundub, et läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 177 lõpphääletus. Kas võime minna hääletuse juurde? Panen hääletusele seaduseelnõu 177. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 92 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine on Vabariigi Valitsuse algatatud perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse ja välissuhtlemisseaduse muutmise seaduse eelnõu 129 kolmas lugemine. Kas fraktsioonidel on läbirääkimiste soovi? Ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 129 lõpphääletus. Kas võime minna hääletuse juurde? Panen hääletusele eelnõu 129. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt hääletas 91 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu 129 on seadusena vastu võetud.
Vabariigi Valitsuse algatatud välismaalaste seaduse, tulumaksuseaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise seaduse (Eestis töötamise reeglite väärkasutuse vähendamine) eelnõu 145 kolmas lugemine. Tundub, et läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 145 lõpphääletus. Kas ma võin selle hääletusele panna? Panen hääletusele seaduseelnõu 145. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 90 Riigikogu liiget, vastuolijaid ja erapooletuid ei ole. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine on rahanduskomisjoni algatatud alkoholiseaduse, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse, kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse ja tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu 194 kolmas lugemine. Kas fraktsioonidel on läbirääkimiste soovi? On. Palun kõnetooli Maris Lauri Eesti Reformierakonna fraktsiooni nimel!
Hea istungi juhataja! Lugupeetud kolleegid! Kui see eelnõu sai algatatud, siis oli tegemist täiesti mõistliku sammuga. Kui kriisi ajal sai menetletud eelnõu, mis puudutas reageerimist kriisile ja oli seotud lisaeelarvega, siis kahjuks jäi välja see teema, mis puudutas kohalike omavalitsuste strateegiate koostamist. See muudatus tuli kahtlemata kiiresti sisse viia ja seda tehti. Teisel lugemisel juhtus see, et ootamatult tuli lisand, mis ei ole üleüldse seotud selle eelnõu teemaga. Tegemist on halva menetluspraktikaga, väga halva lähenemisega. Niisamuti kui tõesti on olemas see teema, kuidas alkoholi [kaupluses] paigutatakse, kui tõesti on olemas küsimused sellega, et järelevalvel on erinevad arusaamad asjast, oleks pidanud see algatus tulema eraldi eelnõuna ja sellele oleks pidanud eelnema ka diskussioone, arutelusid. Aga me jõudsime punkti, kus tõenäoliselt väga paljud meist ei saagi aru, mis täpselt toimub, sest sõnastus on segane. Ei julge öelda, et nüüd kokkupandud sõnastus oleks väga selge. Seletuskiri ei aita, oluline on seadus. Kui seadusest aru ei saada, siis võibki tulla väga huvitavaid tõlgendusi, nagu väidetavalt on juhtunud eelnõu praeguse sõnastusega. See, miks menetluslikult hoitakse eri teemasid lahus, tuleneb ju väga lihtsatest põhjustest: selleks, et teemasid saaks rahulikult eraldi arutada, et omavahel mitteseotud teemad ei segaks üksteise menetlust. Praegu just nii juhtub. Üks asi tuleb kindlasti ära teha, see puudutab omavalitsuste strateegiate koostamist, ja sinna juurde tuli alkoholiseaduse muudatus, mis ei ole mitte kuidagi sellega seotud, millega ei ole nii kiire, mida oleks pidanud rahulikumalt menetlema, kusjuures oleks kindlasti olnud vaja aru saada, mida tegelikult tehakse. See on halb menetlusviis. Riigikogu võiks olla siiski oma tegevuses seaduspärane ja lähtuda heast menetluspraktikast. Nii et ma loodan, et kõik omavalitsustegelased mõistavad, et vaatamata sellele, et võib-olla mõned siin saalis seekord hääletavad selle eelnõu vastu või ei osale hääletusel, ei ole nad selle vastu, et omavalitsuste strateegiate koostamine muutuks sel aastal paremaks. Aitäh!
Aitäh! Jevgeni Ossinovski Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel, palun!
Austatud istungi juhataja! Lugupeetud kolleegid! Tõepoolest, see seadus oma algsel kujul on igati toetamist väärt ja kui teisel lugemisel ilma igasuguse aruteluta ei oleks komisjoni eestvõttel siia lisatud alkoholiseaduse muutmist, vääriks see eelnõu kindlasti toetamist. Enam kahjuks mitte. Selgitan, miks. See säte, mis siia lisati, on seotud teatud menetlusliku praktikaga, mida Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet rakendab selleks, et tagada alkoholi väljapanekul nähtavuse piirangud, mis kehtivad 1. juunist 2019. Kui neid piiranguid tollal parlamendis väga pikalt kaaluti, siis oli küsimus, millisel viisil väikepoode sellest koormavast piirangust säästa. Arutati erinevaid ruutmeetrilisi piiranguid, et oleks 400 või 600 ruutmeetrit, erinevad numbrid käisid läbi. Parlamendis esindatud erinevad jõud selles kokkuleppele ei jõudnud ja siis leiti kompromissina selline sõnastus, et alkoholi nähtavuse piiranguid ei pea pood rakendama, kui see ei ole suurusest tulenevalt mõistlikult teostatav. Kahtlemata tekitas see mõistlikkuse mõiste teatud õigusselgusetust. Olen nüüd näinud ka mõnda järelevalveakti ja mitte alati ei ole TTJA tõlgendanud seda seadussätet selliselt nagu nii mõnigi kolleeg Riigikogus, kui seda seadust vastu võeti. Mina isiklikult kindlasti toetan seda, et õiguskord oleks võimalikult selge. Kui on võimalik selle "mõistlikult teostatava" asemel kirjutada midagi, mis annab ühese arusaama, kuidas seda peab rakendama, siis olen igati selle poolt. Seda oleks võinud ju sisuliselt, rahuliku menetlusega teha ja ma arvan, et ka konsensusele jõuda. Aga seda millegipärast ei soovitud. Taheti tulla selle muudatusega althõlma, rahanduskomisjoni kaudu, kes ei tea sellest valdkonnast mitte midagi, kuna arutelud sellel teemal käisid eelmine kord hoopis teistes komisjonides, ja rääkimata läbi ka järelevalveorganiga, kes seda rakendama peab. Tulemuseks on tegelikult, ma ütleks, veel suurem käkk kui see teatud mõttes selgusetu regulatsioon, mis siiani oli. Nimelt, kui siiani oli selgelt sõnastatud seadusandja printsiip, et kõige väiksemad poed võiksid sellest pääseda, siis seadussäte, mis rahanduskomisjonil on välja pakutud ja mis Riigikogu suures saalis ka heakskiidu leidis, ütleb selgelt, et mitte keegi erandit ei saa. Suurus ei loe. Ainuke viis alkoholi väljapaneku piirangutest hoiduda on see, kui sa paned alkoholi väljapaneku müüja selja taha, alale, kuhu tarbja ei pääse. See on sõnaselgelt must valgel seadusesse kirjutatud, [te näete], kui te seda sätet loete. Loomulikult, komisjoni esimees Kokk ehmatas ise ka ära selle peale, mis ta kokku oli keeranud, ja nüüd on teise ja kolmanda lugemise vahel pakkunud teile sellesama teksti seletuskirjas välja pika seletuse, kuidas ta tegelikult ei mõtle seda, mis on kirjutatud selles lauses must valgel. Ma võtan kohe lisaaega ka, palun!
Palun! Kolm minutit lisaaega.
Kui me loeme seletuskirja, siis me näeme, kuidas komisjon pidas vajalikuks rõhutada, et eesmärk ei ole väikepoodide puhul midagi muuta. Püütakse väita, et selline tõlgendus, mis must valgel seaduse tekstist välja tuleb, oleks põhiseadusega vastuolus. Ma ei tea, millisel viisil küll, seda ei selgitata. Ja on muid selliseid toredaid lauseid. Seletuskiri võib teatud juhtudel kindlasti olla oluline, selleks et selgitada seadusandja tahet nendes olukordades, kus seaduse tekst ise selge ei ole. Aga järelevalveorganid nagu ka kõik teised õiguse rakendajad ja õiguse subjektid peavad loomulikult lähtuma seadusesõnast. Seadusesõna ütleb otse välja, et alkohol peab olema paigutatud nii, et ta ei oleks märgatavalt nähtav ülejäänud müügisaalist, välja arvatud see alkohol, mis asub müüja selja taga. Punkt. Poodide suuruse kohta mitte midagi öeldud ei ole. Ei ole võimalik seletuskirjaga öelda midagi hoopis muud kui see, mida ütleb seaduse tekst. Ei ole võimalik öelda [seaduses], et keelustada surmanuhtlus, ja seletuskirjas öelda, et tegelikult me mõtlesime, et kui on ikka väga võikad kuriteod, siis võiks ikkagi surmanuhtlust rakendada. Sellist asja ei ole võimalik teha, kallid sõbrad! Sellest tulenevalt, protesteerides niivõrd groteskse parlamentaarse menetluse vastu, mida rahanduskomisjon on selles olukorras rakendanud, sõites üle kõikidest tavadest, ja protesteerides ka [selliste] seadusnormide vastuvõtmise vastu, mille kohta puudub parlamendil igasugune arusaam, millisel viisil neid rakendama hakatakse, sotsiaaldemokraadid seda toetada ei saa. Ma tänan!
Aitäh! Palun kõnetooli Aivar Koka Isamaa fraktsiooni nimel.
Head kolleegid! Hea juhataja! Demagoogia on üks ilus asi ja musta valgeks rääkimine on veel parem. Alati on tore, kui räägib see mees, kes ise kolm kuud püüdis teha kõik selleks, et kolm aastat tagasi see kuidagi teistmoodi oleks. Tuleb lugeda seadust ja seaduse juures olevat seletuskirja. Minu käest küsiti teise lugemise ajal, kui palju neid ettekirjutusi on. Ajakirjandusest võib täna lugeda, et ühele kolmest suuremast väikekauplusketist on viimasel perioodil tehtud 22 ettekirjutust. Küsiti, mis on seal omavalitsustega pistmist. Vähemalt neli maakondlikku omavalitsuste liitu on sellel teemal pöördunud linnade ja valdade liidu poole. Küsiti, kui pikalt seda arutatud on. Ma vaatasin, et eelmise aasta 16. juulil tuli selline kiri, mis vähemalt minu kätte jõudis ja see jõudis ministeeriumisse ja ka mitmesse komisjoni, ja viimane arutelu oli eelmise kuu lõpus majanduskomisjonis. Kui ühe sõna asemel on kirjas väga selgelt, et see on sul kassaga leti taga ja inimene ei tohi sinna ligi pääseda, kuhu ta täna võib pääseda, enam seda ei tohi, siis on see ju mõistlik. Nii nagu eelkõneleja ütles, et kui seadust tehti, oli väga selgelt see arusaam, et väikepoodides, kus ei ole võimalik uusi seinu, kappe ja ei tea mida teha, on võimalik leti taga alkoholi müüa, aga ühel hetkel maakondades ametnikud suhtusid sellesse lausesse erinevalt. Mina ei süüdista täna mitte ühtegi ametkonda, vaid tegelikult seesama saal eelmises koosseisus hääletas sellise eelnõu [poolt], mis oligi natukene arusaamatu ja oligi võimalus tõlgendada üht- ja teistpidi. Ka praegu ma näen, et mõni tõlgendab mingit lauset kuidagi erinevalt, sellepärast me teise ja kolmanda lugemise ajal ka selle selgituse juurde panime. Ühe sõna äravõtmine ja kolme sõna juurdepanemine ei tähenda küll seda, nagu mõned siin tõlgendavad. Tihti räägime, kui suur probleem on postkontorite kinnipidamine külades jne. Väikekauplusi on rohkem kui 400 ja nendest vähemalt kolmandik on sellised, et see ongi külas ainuke kauplus. Kui keegi soovib tõesti, et need kauplused kinni pannakse, siis see ongi tema soov. Õigusselgus on põhiseaduse punkt. Ei saa nii olla, et anname mingid piirid ja kuskil keegi võib otsustada. Selliseid otsustamise [võimalusi] on siin aegade jooksul antud küll ja küll ja tulemus on alati see, et Eesti eri piirkondades tõlgendatakse erinevalt ühte, teist või kolmandat kohustust. Selle seaduse mõju on piirkondadele ja regioonidele väga oluline. Ma ei näe siin küll seda probleemi, mida püütakse näha. Kui mõned kõnelejad ütlevad, et see kuidagi halb on, siis komisjonis needsamad inimesed toetasid seda parandusettepanekut. Aitäh!
Jevgeni Ossinovski, teie nime vist ei öeldud, aga oli selgelt äratuntav, keda mõeldi. Nii et palun, repliik!
Ma tänan! Tõepoolest oli vist raske kedagi teist mainitava all ette kujutada peale minu. Suur au, härra Kokk, ma tänan! Aga tahan juhtida lihtsalt tähelepanu sellele, et see, kas ühe sõna äravõtmine ja kolme sõna lisamine muudab põhimõtteliselt seaduse tõlgendamist, sõltub väga palju sellest, millised need sõnad on, mitte sellest, kui mitu tükki neid on. See ongi õigusriigi üks eripärasid, et siin on vaja seaduslikku täpsust, mitte palju tühjasid sõnu. Selles mõttes saan ma täiesti aru, mida rahanduskomisjoni esimees tahtis selle eelnõuga teha, aga paraku see, mida ta tahtis, ei ole siit seaduse tekstist väljaloetav, vaid vastupidi, siit on väljaloetav hoopis teistsugune tähendus sellele sättele. Kui selle tulemusena tarbijakaitseamet läheb keelama väikepoodides, kõige pisemates poodides alkoholi väljapanekut, mis ei asu müüja selja taga, siis selle põhjuseks on täna siin hääletatav seadus. See, et Aivar Kokk ei tahtnud seda teha, ei loe mitte midagi, kuna seadussäte on täpselt selliselt sõnastatud. Vastutust tasub ikka kanda endal, mitte seda teiste peale laiali määrida. Ma tänan!
Aitäh! Rohkem kõnesoove ei ole, sulgen läbirääkimised. Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku viia läbi eelnõu 194 lõpphääletus. Austatud kolleegid, panen hääletusele eelnõu 194. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Poolt on 55 Riigikogu liiget, vastu 7 ja erapooletuid ei ole. Eelnõu 194 on seadusena vastu võetud.
Järgmine on Vabariigi Valitsuse algatatud päästeseaduse ja relvaseaduse muutmise seaduse eelnõu 128 kolmas lugemine. Avan läbirääkimised ja palun kõnetooli Reformierakonna fraktsiooni nimel Toomas Kivimägi.
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Oleks täiesti vastutustundetu jätta kasutamata võimalust veenda veel kord koalitsiooni liikmeid selle eelnõu poolt mitte hääletama. Seda põhjusel, et delikaatsete isiku-, sh terviseandmete kaitse on väga põhimõtteline küsimus. Lausa põhiseaduslik küsimus, millele viitas ka Vabariigi President, kui ta jättis selle eelnõu esimesel korral välja kuulutamata. Tõsimeeli, need leevendused peaksid olema väga põhjalikult kaalutud, kui me teeme järeleandmisi selles põhimõttes. Paraku peame tõdema, et vaatamata eelnõus tehtud täiendustele, ei ole see siiski piisaval määral ka tänasel päeval põhjendatud. Toon välja viis olulist argumenti. Esiteks, Euroopa Liidu isikuandmete kaitse üldmäärus kehtib ka häda- ja eriolukorra ajal. Need sõnad on öelnud õiguskantsler Ülle Madise. Siit lihtne järeldus, et ka eriolukord ei anna indulgentsi järeleandmiste tegemiseks Euroopa Liidu isikuandmete kaitse üldmääruse puhul, ka see ei ole piisav põhjendus. Veelgi enam, õiguskantsler on öelnud, et hädaolukorra lahendamisel ja eriolukorras täidavad asutused oma seadustest tulenevaid ülesandeid, selleks vajalikud isikuandmete töötlemise alused on seadustes olemas. Ehk ei ole mingit põhjust ega vajadust seda Pandora laegast avada. Mõelgem palun selle peale. Teiseks ei ole ühtegi seadusega sätestatud nii liberaalset ligipääsu delikaatsetele terviseandmetele, kui selle seaduseelnõuga tahetakse anda. Piisab pelgalt helistamisest. Kusjuures seaduseelnõus on tehtud siiski viide, et päringu teinud isiku tuvastamise alused kehtestab minister oma määrusega. Kas ei oleks loomupärane, et parlamendi liikmed, enne kui nad vajutavad kas rohelist või punast nuppu, teaksid, mismoodi on maandatud see väga oluline risk? Tänasel päeval mitte keegi meist ei tea, mismoodi ja kuidas on kavatsetud seda isikut tuvastada, kes helistab infoliinile 1247. Me ei tea seda, aga me võiks seda teada, enne kui me teeme otsuse, kas selle eelnõu poolt hääletada või mitte. Kolmandaks on väga problemaatiline see väga lai ametiasutuste ring, kellel on õigus otsustada juurdepääsu lubamise üle delikaatsetele terviseandmetele. Need on palju kiidetud või kritiseeritud Terviseamet, Politsei- ja Piirivalveamet, Päästeamet ja Kaitsepolitseiamet. Neil kõigil on õigus otsustada juurdepääsu lubamise üle kannatanute kohta info väljastamise kohta, kui need on sattunud haiglasse, näiteks. Ma tegin õiguskomisjoni istungil ettepaneku, et kas ei oleks mõeldav ja loogiline, et Sotsiaalministeerium, kes on ellu kutsutud muu hulgas valvama ka tervise infosüsteemi usaldusväärsuse üle, kooskõlastab selle või tal oleks lausa vetoõigus, kui üks neist neljast asutusest soovib hakata neid delikaatseid isikuandmeid töötlema. Minu suureks üllatuseks samasugune ettepanek oli tegelikult Sotsiaalministeeriumile tehtud, täiesti teadmata põhjusel Sotsiaalministeerium keeldus sellest. Ilmselgelt, kui Sotsiaalministeerium oleks olnud nõus selle kooskõlastamisega või lausa vetoõigusega, siis kindlasti oleks olulisel määral neid riske maandatud. Täna, ütlen veel kord, piisab täielikult Terviseameti peadirektori otsusest ja see juurdepääs on avatud. Kas me tõepoolest soovime nii liberaalset lähenemist põhiseaduse põhimõttele ja printsiibile, mis peaks kaitsema tegelikult meie isiklikke delikaatseid isiku- ja terviseandmeid? Neljandaks, väga oluline on, et see seadus ei tööta tema jõustumise esimesest päevast. Palun lisaaega!
Seda olen ma palju kordi rääkinud, et sellel oleks mõte ju üksnes siis, kui andmed ühe või teise isiku haiglasse sattumise kohta jõuavad tervise infosüsteemi kui mitte minutite, siis vähemalt tundidega. Praegu jõuavad nad üldreeglina sinna siis, kui patsient kirjutatakse haiglast välja ja koostatakse epikriis. On veel küll teine [võimalus], mida ka siiski rakendatakse (et olla täpne): kui keegi satub haiglasse, siis peavad haiglad koostama statsionaarse ravi alustamise teatise. Aga ka see teatis tuleb koostada viie päeva jooksul, mis tähendab seda, et tegelikkuses me võtame vastu seaduse, mis ei tööta. Loome kunstlikult olukorra, kus inimesed helistavad ja nad ei saa informatsiooni. Ja me tõstame käe selle seaduseelnõu poolt! Viiendaks, me võtame ilmselgelt ka selle riski, et Vabariigi President on sunnitud teist korda selle seaduse jätma välja kuulutamata, kuna jätkuvalt on vastuolu põhiseadusega. Kas meil jätkub tarkust, ka koalitsiooni liikmetel, mitte astuda kaks korda sama reha peale? Loodan, et [me ei astu] mitte. Aitäh!
Palun! Kolm minutit lisaaega.
Rohkem läbirääkimiste soovi fraktsioonide esindajatel ei ole. Niisiis läheme hääletuse juurde. Meil on juhtivkomisjoni ettepanek viia läbi eelnõu 128 lõpphääletus. Palun võtta seisukoht ja hääletada! [[Hääled saalist.]] Mis? Kas katkestada? Kutsun siis enne saali. Katkestame selle hääletuse praegu. Juhataja palub vabandust, et kippus sündmustest ette tõttama. Aga nüüd panen ma igal juhul lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud päästeseaduse ja relvaseaduse muutmise seaduse eelnõu 128. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Eelnõu vastuvõtmise poolt hääletas 51 Riigikogu liiget, vastu 42. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine päevakorrapunkt on nr 16: Vabariigi Valitsuse algatatud ... [[Sumin saalis.]] Paluks hetkeks tähelepanu! [[Juhataja helistab kella.]] 16. päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud ehitusseadustiku ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 173 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide esindajatel on soovi esineda kõnedega? Soovi ei näe, seega loeme läbirääkimised lõppenuks. Kas ma võin panna nüüd kohe selle lõpphääletusele? Positiivne ümin on mulle juhtnööriks. Niisiis, panen lõpphääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud ehitusseadustiku ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu 173. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Selle eelnõu poolt hääletas 90 Riigikogu liiget, vastu ei olnud keegi, erapooletuid ei olnud. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine päevakorrapunkt, nr 17, Vabariigi Valitsuse algatatud vedelkütuse erimärgistamise seaduse muutmise ning sellega seonduvalt maksukorralduse seaduse muutmise seaduse eelnõu 203 kolmas lugemine. Kas fraktsioonide esindajatel on soovi pidada läbirääkimisi? Läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu 203 lõpphääletus. Panen selle hääletusele. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Selle eelnõu poolt hääletas 58 Riigikogu liiget, vastu 13. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine päevakorrapunkt, arvult 18., Vabariigi Valitsuse algatatud keskkonnatasude seaduse muutmise seaduse eelnõu 204 kolmas lugemine. Maris Lauri Reformierakonna fraktsiooni nimel, palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! See eelnõu ei täida eesmärki, mis tal väidetakse olevat, et sellega aidatakse Ida-Virumaa inimesi. Ei aidata, sellega tehakse Ida-Virumaa inimestele hoopis halba. Väga lihtsalt: halba tehakse sellega, et halvendatakse Ida-Virumaa keskkonda. Riigikogu rahanduskomisjon küsis selle eelnõu kohta arvamust Riigikogu keskkonnakomisjonilt, kes andis sellele eelnõule täielikult negatiivse hinnangu, osutades, et reaalselt võiks keskkonnatasudest laekuvat raha kasutada hoopis põlevkivisektori keskkonnasõbralikumaks muutmiseks, ja osutades sellele, et kriis ei saabunud mitte 1. jaanuaril ehk tegemist ei ole kriisimeetmega, see eelnõu ei ole kriisimeede. See hakkab kehtima tagasiulatuvalt. See on saanud võimalikuks tänu sellele, et põlevkivituhk ja lendtuhk ei ole väidetavalt enam keskkonnale niivõrd kahjulikud, nad on umbes niisama kahjulikud, nagu on aheraine, mis Ida-Virumaal on valdavalt lubjakivi. Ma tean, et suurem osa teist ei ole Ida-Virumaal käinud, vähemalt põhjalikult mitte, ja kindlasti ei ole te seal elanud. Teate, lubjakivi ei ole sama mis tuhk. Tõesti ei ole. Mõelge natuke selle peale, mitte kuidagi ei ole. Lubjakivist on suhteliselt lihtne midagi teha, tuhast ei ole. Kui keskkonnatasusid vähendatakse, siis väheneb veelgi motivatsioon midagi sellest tuhast teha. Kui oleks tõesti tahtmine aidata Ida-Virumaa inimesi, siis tuleks kasutada hoopis teisi meetmeid, spetsiifilisi tööturumeetmeid: suurendada tuge inimestele, kes jäävad töötuks, ümberõppe abil; leida võimalusi selleks, et ettevõtted areneksid ja kasvaksid; et tuleks ettevõtjaid juurde mujalt Eestist; et kohalikud inimesed oleksid ettevõtlikumad. Aga nagu ma eelmise lugemise ajal ütlesin, seda tahet pärsivad väga mitmed asjaolud, sh kohapealne poliitiline korruptsioon. Veelgi enam, kui me räägime keskkonnast, siis keskkond ei ole üksnes loodus, keskkond on ka inimestele oluline. Tuhk on väga halb inimeste tervisele. Ida-Virumaa inimeste seas on kopsudega seotud haigused oluliselt rohkem levinud kui mujal Eestis. See on otseselt seotud ka sellega, kui kaugel nendest saastajatest inimesed elavad või töötavad. Ja nüüd tahab koalitsioon Ida-Virumaa aitamise nime all tegelikult teha kohapealsetele inimestele halba, nii keskkonna mõttes, nende tervise mõttes kui ka üldse. Ma kutsun teid selle eelnõu poolt mitte hääletama, vaid tulema välja tõeliste meetmete ja tegevustega, mis Ida-Virumaa inimesi aitaksid. Aitäh!
Rohkem kõnepidamise soovi fraktsioonide esindajatel ei ole. Paneme selle kutsungi ka igaks juhuks käima. Paneme hääletusele. Kas kõik on nõus? Austatud kolleegid, panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud keskkonnatasude seaduse muutmise seaduse eelnõu numbriga 204. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Selle eelnõu poolt oli 51 Riigikogu liiget, vastu 38. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Järgmine päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse esitatud Riigikogu otsuse "Riigigarantii andmine nõukogu määruse (EL) 2020/672, millega luuakse COVID-19 puhanguga kaasnenud eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA), artikli 11 alusel" eelnõu 210. Ettekandjaks on rahanduskomisjoni esimees Aivar Kokk. Palun!
Hea juhataja! Head kolleegid! Rahanduskomisjon arutas Riigikogu otsust "Riigigarantii andmine nõukogu määruse (EL) 2020/672, millega luuakse COVID-19 puhanguga kaasnenud eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA), artikli 11 alusel", ette valmistades seda teiseks lugemiseks. Muudatusettepanekute esitamise tähtajaks, 16. juuniks kella 12-ks Riigikogu liikmed, fraktsioonid ega teised komisjonid eelnõu kohta muudatusettepanekuid ei esitanud. Eelnõusse on sisse viidud keelelised ja normitehnilised muudatused. Rahanduskomisjon tegi ettepaneku võtta eelnõu teiseks lugemiseks Riigikogu täiskogu päevakorda k.a 17. juunil ehk täna. Komisjoni ettepanek on teine lugemine lõpetada ning viia läbi lõpphääletus. Aitäh!
Küsimused. Ruuben Kaalep, palun!
Aitäh, hea ettekandja! Kui jälgida Euroopa Komisjoni liikmete seisukohavõtte, siis TERA skeemi nähakse paljuski ettevalmistusena selleks palju räägitud Euroopa Liidu hiigellaenuskeemiks. Loomulikult me teame kõiki neid erinevaid kahtlusi, mis selle laenuskeemiga seoses on üles kerkinud, et see võib olla samm Euroopa Liidu jätkuva föderaliseerumise suunas, või on kahtluse alla pandud kooskõla aluslepingutega. Kuidas nüüd selle TERA skeemi puhul on needsamad riskid maandatud?
Aitäh! Päris üks ühele neid kahte meedet võrrelda ei saa. Üks on ikkagi laenu andmise võimalus ja selle laenu garanteerimise võimalus, teisel puhul on võimalik ka lihtsalt toetust saada. Siin on ikkagi garanteerimine riigi poolt.
Jürgen Ligi, palun!
Aitäh! Just see mind erutabki. Eelkõnelenud erakond on sõimanud igasugust Euroopa solidaarsust ja see konkreetne meede on solidaarsuse tipp selle poolest, et meie tegelikult laenu ei vaja, aga anname teiste laenudele garantiisid. Kuidas te saite oma partnerid niikaugele, et nad selle heaks kiidaksid?
Aitäh, Jürgen! Väga hea küsimus. Eks sa aitasid kaasa. Kõik eelmised rahandusministrid on teinud tööd selleks, et Riigikogu saaks aru sellest, et kui Euroopa Liidus ehk ühes suures peres ollakse, siis vajaduse korral tuleb ka toetada oma pereliikmeid ehk teisi riike. Selle seaduse juures on üks väga oluline punkt: kõik riigid garanteerivad vastavalt enda sissemaksete protsendile ja me ei pea garanteerima kellegi teise laenu, vaid me garanteerime ikkagi iseenda laenuvõtmist. Raha ei maksta mitte selle pealt, vaid makstakse selle pealt, kui suur on Euroopa Liidu sissemakse, elanike arvu pealt on arvutatud see protsent ja see number on tulnud tänu sellele.
Jürgen Ligi, palun teine küsimus!
Aitäh! Ma nüüd kontrolliks, kas te ikkagi teate, mis te räägite.
Võib-olla ei tea.
See garanteerimine ei sõltu laenuvõtmisest, selles on probleem, see on solidaarne garanteerimine. Et kogu rahvuskonservatiivne eliit saaks aru: see on solidaarne garanteerimine olukorras, kus tõenäoliselt meie laenuvajadus on üks väiksemaid. Palun öelge, kas mul on õigus.
Sul on, Jürgen, õigus. Kui ma väljendusin valesti, siis vabandust! Jah, meie garantiisumma sõltub meie riigi SKP-st ja elanike arvust, aga see ei saa olla suurem, kui on siia kirjutatud – 48 716 500 eurot.
Suur tänu, lugupeetud ettekandja! Rohkem küsimusi teile ei ole. Kas Riigikogu liikmetel on soov avada läbirääkimised? Läbirääkimistel osalemise soovi ei ole. Oleme läbirääkimised lõpetanud. Vaatame läbi muudatusettepanekud, mida ei ole. Meil on juhtivkomisjoni ettepanek viia läbi eelnõu 210 lõpphääletus, kusjuures selle lõpphääletuse tingimus on see, et eelnõu otsusena vastuvõtmiseks on vajalik Riigikogu koosseisu häälteenamus. Kutsun nüüd kõik saali. Lugupeetud kolleegid, me hääletame Vabariigi Valitsuse esitatud Riigikogu otsuse "Riigigarantii andmine nõukogu määruse (EL) 2020/672, millega luuakse COVID-19 puhanguga kaasnenud eriolukorras töötuseriski leevendamiseks pakutava ajutise toetuse Euroopa rahastu (TERA), artikli 11 alusel" eelnõu 210. Eelnõu heakskiitmiseks on vajalik koosseisu häälteenamus. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Selle ettepaneku poolt hääletas 82 Riigikogu liiget, vastu ei olnud keegi, erapooletuid ei olnud. Eelnõu on otsusena vastu võetud.
Nüüd on meil päevakorras õiguskantsleri ettekanne "Õigusriik eriolukorras". Palun ettekandjaks õiguskantsler Ülle Madise.
Lugupeetud Riigikogu! Tänan nii koalitsiooni kui ka opositsiooni fraktsioone eriolukorra teemade kriitilise ja põhjaliku käsitluse eest ja mõistagi ka õiguskantslerilt selle olukorra kohta esmase ülevaate palumise eest! Aluse niisuguseks erakorraliseks ettekandeks annab põhiseaduse § 139 lõige 2. Ühtlasi tänan Riigikogu juhatust, et sõna andsite! Tean ju väga hästi, kui kiire on jaanipäeva eel Riigikogul. Alustan tavapäraselt sellest, mis läks hästi. Hästi läks minu meelest see, et vähemalt selles laines jäi kõige hullem ära. Kinnitust sai lootus, et kui raske hetk on käes, siis terve Eesti mobiliseerub. Puhkeaeg ja rollijaotus ei maksnud selles olukorras enam mitte midagi. Need, kes teavad ja oskavad, tegid ja otsustasid, nii avalikus kui ka erasektoris. Ja mul on eriti hea meel, et sai kinnitust, et ilma tugeva eesliinita ei saa neist mitte kumbki. Paraku tuli välja, et süsteemset ja kätteõpitud töö ja vastutuse jaotust ei olnud. See, et nii hästi läks, nagu julgesin hinnata, tuleb sellest, et vastutuse võtnud inimesed pingutasid kangelaslikult enda ja oma pere arvel. Paljudes asutustes kerkis korraga esile inimesi, kelle võimed ja võib-olla ka juhtimisomadused olid seni jäänud tähelepanuta. Ometi näitasid just nemad kõige paremat töö kvaliteeti ja vastutasid. Kahjuks tulid välja ka need teised, kellelt päevade kaupa ei saanud ühtki vastust, kes tekitasid pigem müra ja segadust. Loodan väga, et juhid panid hoolega tähele, kuidas nende inimesed töötasid ja olukorda suhtusid. Väga heast küljest näitasid ennast Kaitsevägi ja Kaitseliit – täpsemalt öeldes, nad mitte ei näidanud, vaid nad tegid. Paljust avalikkus minu teada ei teagi. Põhjust on tänada ka teid, austatud Riigikogu, selle eest, et te niivõrd kiiresti aitasite täita õiguskorra lünki. Üks suurepärane näide pärineb 8. aprillist, kui te siin üksmeelselt – üksmeelega üle koalitsiooni ja opositsiooni piiride – võtsite vastu seadusemuudatused, mille toel muu hulgas ligikaudu kuu aega ilma rahata kodus olnud haridusliku erivajadusega laste vanemad said õiguse mingilegi rahale. Samal päeval kuulutas Vabariigi President selle seaduse välja, kohe avaldati see Riigi Teatajas, kohe jõustus ja kohe asuti tegutsema. Samamoodi sündisid normid, milleta ei oleks saanud eriolukorrast põhiõigusi austades mitte kuidagi väljuda. Väga hea meel on sellegi üle, et mitmed põhiõigusi piiravad normid hääletati siinsamas saalis ka nn kobareelnõudest välja ja mõned sõnastati selgemaks. See on järjekordne väga hea tõend vastuväidete esitamiseks nendele, kes Riigikogu aeg-ajalt teadagi mis sorti templiks sõimavad. Aga milles on mure ja mille pärast teie ette tulin, on see, et mina küll ei ole kindel, et järgmises võimalikus hädaolukorras niisugune üldrahvalik ja ametkondadeülene pingutus uuesti mõeldav oleks, ja vajalik pole see kohe päris kindlasti mitte – normaalses mõistlikus riigis. Pole kindel ka see, et rahvas oleks valmis veel kord andestama kiirusest tingitud vead ja täitma riiklikus juhtimises tekkinud lüngad omaenda terve mõistuse, hea tahte ja ohverdusega. Just sellepärast oleks väga hea, kui teie, austatud rahvaesinduse liikmed, kaaluksite ka omalt poolt õiguskorras ilmnenud nõrkuste parandamise eestvedamist. Ma tean, et sama tööd planeerib Vabariigi Valitsus, Riigikantselei, aga siin on ka Riigikogul väga suur roll. Ja nii nagu ma ikka kõigis esinemistes olen rõhutanud, pole süüdlasi otsida minu meelest mõtet, see on tühi energiakulu ja suures osas ka ebaõiglane. Esiteks, kõige suurem probleem on seesama kriiside lahendamise võimekus. Terviklik vaade alates ühe piirkonna elektrikatkestusest ning maastikupõlengu, epideemia või loodusõnnetuse likvideerimisest kuni sõjaolukorrani välja – see pilt, nagu te teate, peaks olema tervik, aga kahjuks ei ole. Asi on selles, et igasugused kriisid võivad tekkida korraga, järjest. Riigi olemine epideemia, loodusõnnetuse, elektrikatkestuse või muu hädaolukorra küüsis võib olla ka alus julgeolekuohtude tekkimiseks. Niisiis peaks kogu see pilt olema tervik. Seesama riigikaitse seadus, mis on siin menetluses, ja hädaolukorra seaduse võimalikud parandused annavad väga hea platvormi sellise tervikvaate loomiseks. Samas, ega ma väga hea meelega seadusest kui sellisest ei räägi, sest seadus ei ole asi iseeneses. Nii seadus kui ka raha on ennekõike vahendid. Kui tohib paluda, siis äkki on mõistlik liikuda nõnda, et esmalt mõeldakse loogiliselt välja, mida on nende kriiside lahendamiseks just kogu selles suures pildis vaja teha, ja alles siis sõnastatakse normid. Mõistagi oleks hea, kui jäetaks kõrvale arusaam juurast kui võimalikust segasest targutlemisest. Tegelikult võiks need normid panna kirja lihtsalt ja lühidalt, selges ja kenas eesti keeles. See on võimalik. Mis norme siin üldse vaja on? Jällegi, vastus on väga loogiline. Esiteks peab seaduses selges eesti keeles arusaadavalt kirjas olema, kes tohib piirata isikute õigusi ja vabadusi ja seada neile kohustusi, teiseks, milline on kriiside lahendamisel riigi ja kohaliku omavalitsuse tööjaotus, ning alles kolmandaks võib teatud ulatuses olla mõistlik reguleerida ka seda, kes riigi sees mingi akti annab või kes mida juhib. Osa sellest tööst on seaduses, osa määruses ja osa peaks olema kriisi lahendamise plaanides. Teiseks, paraku vana jutt ehk asendustegevusega Eestile tekitatud kahju. See pole enam abstraktne muretsemine, vaid paraku sai kinnitust, et kahju ongi sündinud. Niisiis, aastaid on läinud aega sellele, et kirjutada seadusi ümber kodifitseerimise, revideerimise ja kõige muu nime all, aga see, mis on esmavajalik – konkreetsetele elus ette tulnud probleemidele lahenduste väljamõtlemine ja siia teie ette toomine –, on jäänud tegemata. Te teate neid vastuseid, ka mina tean. Juba esimesel ametiaastal palusin mitmes küsimuses ministeeriumidelt vastust elulisele probleemile, mille all kannatas hulk inimesi, vastust. Lubati, et ülejärgmisel aastal hakatakse mõtlema väljatöötamiskavatsusele ja siis paari aasta pärast tuleb terviktekst. Hetkel pole ka väljatöötamiskavatsusest midagi kuulda, iseasi, kui palju sellel üldse mõtet on. Miks on vaja neid selgeid ja konkreetseid seadusi? Aga ikka sellepärast, et ei ole õige eeldada, et näiteks terviseametnikud murravad oma rängast töökuhjast läbi, kolm segast seadust ühes ja terve patakas määrusi teises käes. Nemad – nagu ka politseiametnikud, veterinaarametnikud ja paljud teised – on treenitud tegema eesliinil sisutööd, mitte seaduste pärast ministeeriumidega vaidlema. Ja siit konkreetne soovitus, kui tohib: Riigikogul on õigus tarbetud seadused lihtsalt tagasi lükata ja sundida segaseid seadusi selgeks kirjutama. Samuti on Riigikogul õigus ise algatada eelnõusid ja muudatusi ning neid vastu võtta. Minu suureks imestuseks pannakse seegi õigus aeg-ajalt kahtluse alla. Kolmandaks. Siis, kui kriiside lahendamise kord on välja mõeldud ja seadusesse vajalikus osas kirja pandud, tuleks mõistagi õppustel asjad läbi proovida ja siis õpitu ellu viia. Õiguskantsleri vaatenurgast – küllap see ei ole päris objektiivne – paistab asi aga nõnda, et väljaspool riigikaitset õpitakse palju, aga mida, seda ei mäletata. Võib-olla peaks sellise suhtumise asendama sellisega, et ka n-ö tsiviilvaldkonna õppusele järgneks konkreetne tegevusplaan ja muu hulgas vigade parandamine, sh õiguskorras. Piltlikult öeldes peaks Terviseametil ja paljudel teistel ametitel-inspektsioonidel olema ees tabel, kus on täpselt kirjas, mida ja kes ühe või teise kriisisündmuse puhul teeb ning milline on õiguslik alus ja milline on õiguslik vorm. Ametniku ülesanne on üksnes fikseerida, et see on see sündmus. Näiteks kui meil on üle piiri tulemas nakkushaigus, siis me läheme riigipiirile, teeme nakkustunnustega inimesele või tema lähikondsetele kohustusliku ettekirjutuse, need inimesed jäävad koju ja me oskame neile öelda, mis saab nende sissetulekust ja muudest kohustustest. Praegu seda ei ole, aga seda oleks väga vaja. Väga oluline teema on seesama karantiin, isolatsioon. Ka pärast neid kiireid ja vajalikke seadusemuudatusi on selle teemaga seonduv paraku veel lahenduseta. Nimelt, meil on olemas karantiin riigipiiriseaduse mõttes, meil on olemas karantiin nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse mõttes ning lisaks on nimetatud seaduses kirjas liikumispiirang. Ravikindlustusseadus ütleb, et karantiini puhul saab inimene kuni seitse päeva haigushüvitist, mis moodustab kuni 70% tema palgast. Liikumispiirangu puhul, kui samuti tööle ei saa minna, seda hüvitist ei maksta. Nii karantiin kui ka liikumispiirang kestavad 14 päeva. Meie seas on inimesi, kelle töötasu ei ole selline, et neil oleks kogunenud piisavaid varusid igaks juhuks karantiinis viibimiseks. Sama oluline on küsimus sellest, kuidas peatada plaaniline ravi erameditsiinis. See oli möödunud kriisis üks ilmselgemaid vigu. Anti välja kiri, millel tegelikult igasugune õiguslik jõud puudus. Paraku levisid jutud, sh eraarstipraksistes, et sellel vist siiski on mingisugune õiguslik jõud. Veel hullemaks läheb. Terved piirkonnad suletakse hädaolukorra seaduse paragrahvi alusel, mis ütleb, et eriolukorras võib kehtestada piiranguid, mis tarvis. Punkt. Seda ka siis, kui selles piirkonnas, kuhu inimene tahab minna, et näiteks oma vara või lähedaste juurde pääseda, pole juba tükk aega ühtegi nakatunut registreeritud, neid pole olnudki. Aga miks nii läks? Miks hädaolukorra seaduse § 31 lõige 3 nii agarat kasutust leidis, olgu meeleavalduste piiramisel või mujal? Aga sellepärast, et midagi muud ei jäänud üle. See töö oli tegemata, avalik surve ja teadmatus olid tohutud. Mina ei õigusta neid akte, aga samas ma kutsun üles olema õiglane, sest selles seisus nendel ametnikel, kes neid dokumente kirjutasid, palju muud üle ei jäänud. Aga järgmisel korral, ma usun, niimoodi kindlasti teha ei tohiks. Siin on tõesti kahjuhüvitiste oht õigustatult taga. Me ei tea ka praegu, kas neid hüvitise nõudeid tuleb ja kui edukad need on, aga need võivad edukad olla. Ja asi pole mitte niivõrd selles, et maksumaksja rahast tuleb kellelegi kahjusid hüvitada, kuivõrd selles, et need kahjud üldse tekkisid, kuigi neid sai ära hoida. Neljandaks, ametite-inspektsioonide töö headus ja usaldusväärsus. Mulle tundub, et kohati mõisteti Terviseamet ebaõiglaselt hukka, sest ta oli täpselt selles olukorras, kus tuli üldrahvaliku arusaama kohaselt lahendada suure nakkavusega haiguse [probleem], mis levib kiiresti ja ulatuslikult või mille kulg on raske või eluohtlik. Ajakirjanikud lugesid seadusest, et tuleks rakendada karantiini. Kellelegi ei mahtunud pähe, et seesama COVID-19, mis sisuliselt seiskas suures osas ühiskonnaelu meil ja mujal, ei ole eriti ohtlik nakkushaigus, see on lihtsalt üks haigus, mille tõrjeks, tõsi, kasutatakse veel karmimaid meetmeid kui eriti ohtliku nakkushaiguse tõrjeks. Ma pole päris kindel, et see hädalahendus, mis leiti, et nüüd on meil uudne ohtlik nakkushaigus, mille puhul tohib rakendada igasuguseid meetmeid, ka eriti ohtliku nakkushaiguse tõrjeks ette nähtud meetmeid – see on peidetud ühte lõikesse, mida isegi osa ametnikke üles ei leidnud, osalesin asjakohasel sotsiaalkomisjoni nõupidamisel –, oleks parim. Võimalik, et see ei ole parim. Ka see peaks olema täiesti selge. Samuti tulen tagasi ühe vana jutu juurde. Paljud ametid, mille pidajad eesliinil inimestega kohtuvad ja mille headusest sõltub meie inimeste hea käekäik ja suhtumine Eesti Vabariiki, on alamehitatud. Seal on liiga vähe palgaraha ja liiga halvad tingimused lisaks sellele õiguslikule segadusele, mis nende tööd saadab. Olgu see Keskkonnaamet, Veterinaar- ja Toiduamet, seesama Terviseamet või Andmekaitse Inspektsioon – neil kõigil on tohutult kaalukad ülesanded, aga inimesi ja palgaraha nende täitmiseks napib. Nii et võib-olla on Riigikogul otstarbekas kaaluda ka seda, et haldushierarhia kõrgematelt astmetelt tõstetakse osa rahast ümber eesliinile. Ja lõpetuseks keskne põhiseaduslik küsimus. Nimelt, küsimus vabadusest ja vastutusest ehk sellest, kui palju kriisiolukorras usaldatakse inimeste enda tarkust oma vabadusi vastutustundlikult kasutada ja kui suures ulatuses on vaja jäiku piiranguid. Vabariigi Valitsus ja peaminister olid lakkamatu surve all sulgeda karmi käega kõik turud, juuksurisalongid ja restoranid, seisata kogu ühistransport, keelata liikumine ja hakata kõiki inimesi reaalajas jälgima. Oli koguni ebaõiglast kriitikat nende mõistlike ja tasakaalukate lahenduste suhtes, mis selles olustikus lõpuks kuidagi välja kukkusid. Kui kõike ühetaoliselt ei suletud ega piiratud, siis öeldi koguni nii, et julgemad ja leidlikumad said eelise. Vaat selle ütlemise peale mõtlesin ütlejale saata põhiseaduse preambuli ja väikese artikli turumajanduse alustest. Austatud Riigikogu, just vabaduse austamisele Eesti Vabariigi põhiseadus suunabki. See on keskne väärtus, siis tuleb õiglus ja alles seejärel tulevad normid. Nii et minu vastus on selline: me ei tohiks eeldada, et meie inimesed on rumalad ja neid tuleb kõva käega nende endi eest iga hinna eest kaitsta. Ei saa ju kuidagi kindel olla, et 499 inimesega kontserdil nakkust ei saada ja Vabariigi Valitsus selle garanteerib. Ikka tuleb inimestele seletada, et karta pole vaja mitte politseiametnikku ja karistust, vaid karta on vaja nakkust. Oma peaga tuleb mõelda. Need olid esmased järeldused. Õiguskantslerile tulnud arvukatest pöördumistest koos viidete ja seisukohtadega loodame teile põhjalikult aru anda sügisel. Loodan siis seda praegust teemat enam mitte eriti käsitleda, sest Eesti elus on möödunud ülevaateaastal toimunud ka palju muud olulist, mis parlamendi tähelepanu võiks väärida. Aga tõepoolest, ma väga loodan, et lähikuudel püsib piisav pinge ja sellest johtuv tahtmine need asjad kohe korda teha, sest hiljem arvatavasti, tsiteerides vana head Juhan Liivi jutustust "Peipsi pääl" – lugesin just üle, ja tasubki tervikuna üle lugeda, see ilmestab väga kujukalt seda, millest me siin läbi oleme tulnud –, kostab: "Jaak, [---] jalad põhjas!" ja pühakotta jõuab kroonlühtri asemel pisike hale küünlajalg. Aitäh!
Suur tänu, lugupeetud õiguskantsler! Igal Riigikogu liikmel on võimalik esitada üks küsimus, läbirääkimistel saavad osaleda fraktsioonide esindajad. Urmas Kruuse, palun!
Austatud istungi juhataja! Auväärt ettekandja! Oskate te öelda, millest see tuleb, et me nendes kriisitingimustes oleme valmis väga paljuski oma vabadustest ja õigustest loobuma, ilma et me sellest teatud mõttes endale aru annaksime ja oskaksime nendes paragrahvides ja hoiakutes tegelikult orienteeruda? Kas siin võib olla tulevikus nii, et valitsused on tegelikult varmad seda ära kasutama lähtuvalt sellisest psühholoogilisest seisundist, ja mis võiks selle vastu kaitset pakkuda? Mul on ka jätkuküsimus. Te mainisite, et inimesed peaksid oskama ja oskavadki ise reageerida ja käituda, ilma et politsei neile täpselt ette näitaks. See 2 + 2 reegel täna vist veel kehtib, jah? Aga kas selle kehtivana hoidmine on seadusandjast väga mõistlik, lähtudes sellest, kui teeme ühiskonnas tervikuna väikese visuaalse vaatluse?
Suur tänu! Need uuringud, mille tulemusi ma olen näinud, näitasid algul tõesti, et inimesed olid valmis oma vabadustest ja õigustest suures ulatuses loobuma, aga see valmidus üha vähenes. Ja vähemalt hetkel ei ole mul küll muljet, et kellelgi oleks kavatsust väga karmikäelist juhtimist pikaks ajaks juurutada, aga tõesti, teie küsimus on väga õige. See sõltub sellest, mida meie inimesed soovivad. Mis puudutab 2 + 2 reeglit ja paljusid muid erisuguseid – mulle tundub, et kohati vaid näiliselt toimivaid – nakkuse vältimise meetmeid, mida Eestis ja mujal kasutatakse, siis nende kohta on antud ka selline psühholoogiline seletus, et inimesele pakutakse võimalust tunda, et ta on midagigi enda ja teiste kaitseks teinud. Siin ei õnnestu saladuskatte all midagi öelda, aga selge on see, et 2 + 2 reegel sõnastati algusest peale mõistlikult, lihtsalt ühe näidisena, kuidas karta nakkust, mitte karistust. Nimelt, seal lõpus oli märkus, et siis, kui seda on võimalik mõistlikult tagada.
Jüri Jaanson, palun!
Austatud õiguskantsler, suur tänu hea ettekande eest! Mulle meeldis teie mõtteid kuulata ja eelkõige meeldis see, et kriisi lahendus peaks olema terviklik ja samas arvestama detailidega. On oluline, et selles terviklikus lahenduses oleks isikute õigusi ja vabadusi riivatud minimaalselt. Üks oluline näide selle kohta oli kohustus kanda näomaski, aga selle kaasnev mõju kuulmispuudega inimestele oli see, et kuna nad loevad teksti suu pealt, siis olid nad kohe justkui välja lõigatud, enda jaoks täiesti ootamatus olukorras. Kuna ma rohkem ei jõua rääkida, siis ma küsin: kas tegelikult oleks pidanud mõtlema ka sellistele detailidele ja neile eelnevalt lahenduse leidma?
Suur tänu! Täpselt nii. Selles kujuteldavas tabelis, mis loodetavasti mõne kuu pärast ei ole enam kujuteldav, vaid on päriselt olemas, peaksidki olema need meetmed mõistlikult lahti kirjutatud koos võimalike negatiivsete kõrvalmõjudega. Mis konkreetselt maskikohustust puudutab, siis tunnistan uhkusega, et meie ametkonnal oli selle kehtestamata jätmises üsna suur roll. Asi on selles, et õiguslikult ei saa seda Eesti Vabariigis minu hinnangul kehtestada, kui ei ole täpselt näidatud, tuginedes materjaliteaduse, viroloogia ja inimkäitumise alastele teadmistele, et sellest on tõesti kasu ja see kasu ületab kahju. Tõime eraldi välja ka kuulmispuudega inimesed, samuti oli seal hingamisraskustega inimeste muresid. Lisaks tegelesime üsna aktiivselt sünnitusabi küsimustega, sest isegi näiteks kurdid sünnitajad pidid kandma maski ja olema vastakuti inimestega, kes kandsid maski. See kindlasti ei olnud tänapäeva rahvusvaheliste parimate praktikatega kooskõlas, ehkki arstide hirm ja püüd kas või midagi teha, oli loomulikult mõistetav. Kahjuks sellist nõupidamist, kus oleks saanud teadusliku vastuse küsimusele, kui palju tavapärasest kirurgimaskist tegelikult kasu on, ei olnud või ei saanud ma sellel osaleda. Fakt on see, et kui maski õigesti kanda, siis FFP2 ja FFP3 taseme ning analoogmaskide ehk respiraatorite kandmisest on tõesti kasu, nii kandjale kui ka teistele. Aga siin pidasime meiegi oluliseks seda, et igaüks peab ise mõtlema, kuidas ta ei nakatuks ja ei nakataks teisi. Igasuguste kohustuste kehtestamisel tuleb arvestada just nimelt sellega, et ühiskonnas inimesed tajuvad asju erinevalt ja vajadused on erinevad.
Kristina Šmigun-Vähi, palun!
Aitäh, istungi juhataja! Lugupeetud õiguskantsler! Aitäh ettekande eest, teid on alati väga meeldiv kuulata! Te mainisite, et eriolukorras käitusid Eestimaa inimesed väga mõistlikult. Seda tunnistan ma isegi, seda kõike oli märgata. Aga kui palju teile inimestelt sel ajal kaebusi tuli ja millist sorti need kaebused olid? Või on hoopis nüüd, pärast eriolukorda hakanud inimesed palju aktiivsemalt teie poole pöörduma ja tulnud tagantjärele kaebustega või andnud tagasisidet, toonud välja murekohti? Kui see ei ole saladus, siis kas te avaksite seda? Ja kuna mul on veel aega, siis küsin ka sellist asja, et on teil sellist tagasisidet ka teiste riikide kohta. Millised olid sealsete inimeste murekohad?
Suur tänu! Kaebusi tuli kõikidest eluvaldkondadest ja ei olnud ühtegi niisugust piirangut, mille peale mitte keegi poleks kaevanud. See on väga hea, et meie inimesed on nii aktiivsed, sest selle kaebuste laviini tulemusel tulid ilmsiks paljud kitsaskohad ja mul on hea meel, et mitmel juhul piiranguid ka vastavalt vajadusele muudeti ja parandati. Näidete toomine läheks ehk pikale, aga üks viimaseid juhtumeid oli see, mis puudutas riigipiiri ületamisel karantiini jäämist. Kohati oleks näiteks Eesti Vabariigi kodanikku koheldud Lätist tulles märksa kehvemini kui Läti kodanikku ja see on sootuks lubamatu. Loomulikult ei tahtnud keegi midagi halba, lihtsalt läks nii ja ruttu parandati ära. Aga selliseid asju oli tõesti väga palju. Teiste riikide kogemustest. Meil oli tõesti kõikide Euroopa kolleegidega üks virtuaalnõupidamine, kus jagati kogemusi. Ausalt öeldes tundub, et elu on kõikjal üsna ühtemoodi, ja vahest saime aru sellestki, kust mõne inimese küsimus tuleb. Näiteks vaatasin kummastusega ühe pereisa küsimust, et ta ei tahagi lapsele sooja koolitoitu ega koolitoidu pakki, mida hiljem jagati, vaid tema tahaks raha. Me mõtlesime, kust küll selline küsimus võib tulla, ja siis minu baski kolleeg seletas, et nendel antigi raha. Nii et näed, inimesed on seotud ja leidlikud. Igal juhul, kõik seisukohad, mida sai avaldada, on veebilehel avaldatud ja sügiseks katsume teile teha neist ühe korraliku kontsentraadi.
Liina Kersna, palun!
Suur tänu, hea juhataja! Austatud ettekandja! Ma tahaksin küsida teise punkti ehk asendustegevustega tekitatud kahju kohta. Nagu te väga hästi teate, oleme viis kuud siin Riigikogus menetlenud hea kolleegi Helmen Küti eestvedamisel sotsiaalkomisjonis kavandatud psühhiaatrilise abi seaduse muudatust, mille kohta te juba eelmise aasta lõpus ministeeriumile ettepaneku tegite. Kulunud on viis kuud ja me oleme suutnud selle seaduseelnõu puhul läbida esimese lugemise. Teist lugemist takistatakse, sest üks poliitiline jõud on selle vastu. Kuidas teie õiguskantsleri büroo poolt vaadates suhtute sellisesse olukorda, kus meie, valitud mandaadiga inimesed, ei saa väljendada oma seisukohta suures saalis hääletades, sest see eelnõu lihtsalt ei jõua suurde saali?
Tänan küsimuse eest ja tänan selle eelnõu algatamise eest! Samuti tänan selle eest, et nüüd lõpuks see arutelu toimus ja et see on ka avalikkuses omandanud küllalt laialdased mõõtmed. Riigikogu enesekorraldusse minul kui riigiametnikul sekkuda ei sobi ega olegi võimalik. Aga jällegi, kui püüda selle juures midagi head näha, siis seda, et see on üks väga sügavalt maailmavaatelisi vaidlusi ja muu hulgas vaidlus selle üle, kes on laps ja millised on tema õigused.
Keit Pentus-Rosimannus, palun!
Hea juhataja! Austatud õiguskantsler, suur tänu ettekande eest! Minu küsimus puudutab terviseandmetega ümberkäimist. Eesti digiteenuste toimimine tugineb suuresti usaldusele ja see omakorda tugineb teadmisele, et meie andmed on hästi hoitud ja kaitstud, privaatsus on tagatud ja ainult inimene ise saab otsustada, kellel on õigus tema andmetele ligi pääseda ja kellel seda õigust ei ole. Nüüd, eriolukorras kippusid need piirid kohati üsna ohtlikult hägustuma. Eilegi oli Riigikogus juttu ühest näitest, kuidas positiivse koroonaproovi andnud inimesele prooviti tema analüüsitulemustest telefoni teel teada anda. Kuna inimene ei saanud telefonile vastata, siis helistati tema abikaasale, aga kuna ka abikaasa ei saanud vastata, siis helistati täiskasvanud inimese emale ja teavitati analüüsitulemustest lapsevanemat, täiskasvanud inimese vanemat. See on ainult üks näide. On olnud juttu ka sellest, kuidas terviseandmeid, analüüsitulemusi on liigutatud lihtsalt meili teel tabelites, mitte turvaliselt kaitstuna. Kui me selle usalduse lõhume, siis lõhume suure osa meie digiriigist. Mu küsimus on, kas juba saab hinnata eriolukorras toimunud terviseandmetega ümberkäimist. Kuidas teile tundub, kas eriolukorrast on nüüd naastud sellesse olukorda, kus andmed on hoitud ja kaitstud ning privaatsus tagatud?
Suur aitäh! Teie küsimusele, mis tegelikult jõudis meieni varem, on vastus praeguseks koostatud ja mulle allkirjastamiseks esitatud. Ma pole seda veel põhjalikult läbi töötada jõudnud, küll aga oli see meil ametkonnas jutuks. Nii palju kontrolliti, et neid andmeid liigutati esialgu krüpteeritud kujul. Kas see päästab ohtudest, ei ole hetkel minule veel täpselt selge. Aga küsimus on väga hea, õige ja mitmetahuline, sest ühelt poolt oli tohutu surve saada teada, kes on nakatunud ja kus nad elavad. Seda esines kohalikes kogukondades. Meile on teada, et kahetsusväärselt oli seal lobisevaid perearste. Sedalaadi andmete avalikuks saamine ning sellele järgnev inimese ja tema lähedaste, ma ütleks, tagakiusamine võib lõpuks viia selleni, et haigust hakatakse varjama. Vaat siis ei suudaks me tõesti enam ühiskonnas pidurit panna, ilma et rakendaksime väga julmi meetmeid. Õnneks kõnealusel juhul ikkagi suudeti andmete laiem leke ära hoida. Selliseid üksikjuhtumeid, nagu te kirjeldasite, on jõudnud paraku ka meieni. Ma väga loodan, et inimestele õnnestub selgeks teha, et see on ilmselge seaduste ja ka Euroopa Liidu andmekaitse üldmääruse rikkumine ning see on absoluutselt lubamatu, aga selle asja saab korda. Küsimus on väga hea ja kui te lubate, siis me vastame sellele lausa avaliku kirjaga.
Andres Sutt, palun!
Hea juhataja! Hea õiguskantsler! Aitäh väga asjaliku ja ajakohase ettekande eest! Ma arvan, et iga kriisi puhul on nii, et mida rutem selle lõpul järeldusi tehakse, seda värskem on mälu ja seda paremaid järeldusi on võimalik teha. Mul on teile kaks küsimust. Esimene puudutab just järelduste tegemist. Milline on teie hinnang, kui palju me sellest kriisist – mitte õppusest, vaid päris kriisist – suudame õppida? Kas valmisolek selleks on ministeeriumides, riigiametites olemas või võib ka siin minna niipidi, et oli küll kriis, aga me ei õppinud sellest midagi? Minu teine küsimus on vabaduse ja vastutuse teemal. Kas teie hinnangul oli Riigikogu kaasatus nendele olulistele põhivabadustele piirangute kehtestamisel optimaalne või oleks see võinud olla väiksem või suurem?
Suur tänu! Just sellepärast, et pole kindlust, et me järgmisse võimalikku lainesse või mõnda järgmisse kriisi siseneme oluliselt paremini kui möödunusse, ma teie lahkel kutsel ja juhatuse loal, austatud rahvaesindus, siia tulingi. On näha paranemise märke, kas või varude ühise soetamise valdkonnas ning selles, et seadusi on nüüdseks juba muudetud, paraku küll kiiruga. Kas saab asja kavatsusest kriisireguleerimine süsteemselt läbi mõelda ja siis selgeks õppida? Ma väga loodan seda, aga arvan, et siin on ka kõikide Riigikogu liikmete surve ja pidev käe pulsil hoidmine tõesti väga vajalik, sest uued asjad tulevad peale ja kui haigus ei peakski sellises ulatuses tagasi pöörduma, siis see suur mure taandub tõenäoliselt muude murede ees. Ma kardan, et nii läheb. Nüüd sellest, mis puudutab Riigikogu kaasamist. Minul on kõik need piiranguid sisaldavad aktid ja seadused ning nende muudatused, sedakorda isegi asjakohased infotunni küsimused ja vastused, nagu ka ministrite siin tehtud avaldused suisa välja trükitud ja neist olulised kohad esile toodud. Neist materjalidest jääb mulje, et eriolukorra algusest saadik esitati väga asjalikke küsimusi ja sageli saadi ka asjalikke vastuseid. Ja kuigi seda niimoodi välja ei öeldud, koorusidki tihti just nendest küsimustest ja kriitikast lõpuks välja muudatused. Kas oleks terviklik kriisi lahendamise plaan ja vastavad eelnõud tulnud Riigikogule esitada varem? Loomulikult on vastus jaatav. Kas nüüd, kui olukord oli selline, nagu ta oli, oleks saanud teha midagi rohkemat või paremini? Ma arvan, et seda teate teie minust paremini. Fakt on ka see – nägin seda kõrvalt –, et Vabariigi Valitsus, riigisekretär ja tema juhitav Riigikantselei ning need ministeeriumide ametnikud, kes töötasid, olid väga koormatud.
Urve Tiidus, palun!
Lugupeetud juhataja! Lugupeetud õiguskantsler! COVID-19 pandeemia vallutas terve maailma ja eelkõige vallutas see maailma uudistekanalid. Oli võimalik võrrelda kogu seda praktikat, mis käis kaasas n-ö nakkusohu vähendamisega, kriisi lahendamisega jne, ning tehnoloogiline areng sünnitas ju idee, et inimeste reaalajas jälgimine on üks meetod nakatumist vähendada ja ennetada. Kas te kommenteeriksite natuke seda protsessi? Mõned riigid ju ikkagi kasutasid seda. Milline võiks olla selle tulevik? Mulle lihtsalt meenus üks aastatetagune Hollywoodi seriaal "Person of Interest" ja äsja kirjeldatud olukord oli justkui natuke selle filmi reaalne järg. Palun kommenteerige, kas see ongi tulevik!
Suur tänu! Loodan, et see ei ole tulevik. Euroopa Liidu andmekaitse üldmäärus sellist asja ei luba ja ka meie ametkond püüab inimeste kiibistamisele, suukorvistamisele ja vabaduse äravõtmisele igati vastu seista. Nii et ma usun, et üheskoos austatud Riigikoguga õnnestub sedalaadi areng siiski ära hoida. Sellest tingitud oht inimpsüühikat arvestades on suurem, kui esmapilgul paistab.
Raimond Kaljulaid, palun!
Aitäh, hea juhataja! Austatud ettekandja! Eks see kriis pani proovile ka meie sotsiaalsüsteemi ning ilmselt rõhutas mitmeid selle nõrku külgi ja tuletas neid meelde. Üks selle kriisi hüüdlauseid või märksõnu oli, et "Püsi kodus!", aga meil on Eestis terve hulk inimesi, kelle jaoks kodus püsimine on keeruline. Näiteks on meil tuhandeid inimesi, kellele kohalik omavalitsus peaks seaduse kohaselt teatavatel sotsiaalmajanduslikel põhjustel tagama eluruumi, aga me teame, et on tuhandeid, kelle puhul on küll tuvastatud, et jah, need sotsiaalmajanduslikud põhjused on olemas, aga sellest hoolimata ootavad nad aastaid eluruumi saajate järjekorras ja tegelikult neil seda eluruumi ei ole. See tähendab, et praeguse kriisi ajal elas sageli mitu põlvkonda üsna kitsastes oludes koos ja eakatel ei olnud võimalik ennast noortest isoleerida ega vastupidi, noortel eakatest. Kas on veel midagi, mida me saame teha, et järgmiseks sarnaseks kriisiks oleks see probleem saanud lahenduse?
Seda, kui palju saaks teha Riigikogu, ma hetkel ei oskagi vastata. Kui välja mõtlen, siis meeleldi jagan tulemust teiega. Aga kohaliku omavalitsuse valimised on õige pea tulemas ja kui neil valimistel osalejad võtaksid südameasjaks nii need eluruumiprobleemid kui tegelikult ka hooldekodude olukorra, hooldekodu tasu, hooldatavate ja nende lähedaste kohtlemise, mille kohta on õiguskantslerile tulnud väga palju kaebusi – mitte ainult eriolukorra ajal, vaid ka väljaspool seda, tänagi tuli üks, mis on nii traagiline, et ei taha ümber jutustadagi –, siis oleks küll hea meel.
Signe Kivi, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Lugupeetud õiguskantsler! Minu küsimus oli tegelikult samuti vabadusest ja vastutusest ja ka sellest, et meie kodanikud olid peaaegu ise nõus väga paljudest oma vabadustest loobuma. Olete sellest oma esinemistes ka rääkinud. Aga kuna sellest on siin juba kõneldud, siis jääb ainult jõudu soovida, et kui Vabariigi Valitsus nüüd tõesti koostab täiusliku kriisiplaani, siis teie tähelepanekuid ja nõuandeid arvesse võetaks. Mul on kaks küsimust. Täna kehtib veel 2 + 2 reegel, aga seda ei täideta, polegi vaja täita. Ja samas, korralike inimestena on nagu kuidagi imelik olla. Mis te arvate, äkki võiks selle asendada mõne teise niisuguse sõbraliku soovitusega, et hoidkem distantsi? Teiseks, väga nukker oli siin Riigikogu saalis olla eriolukorra algusajal, aga ka hiljem, sest opositsiooni soovi olla kaasatud ei võetud arvesse. See oli kuidagi väga koormav ja kurb. Milline on teie hinnang?
Tänan! Teises küsimuses ma endale mingisuguseid kasulikke – teie jaoks kasulikke – hinnanguid paraku lubada ei saa, sest see on Riigikogu enesekorralduse ja poliitilise kultuuri küsimus. Kord ollakse opositsioonis, teinekord koalitsioonis. Ja sellise üldise tõeterana saab abstraktselt öelda vaid seda, et tee teisele seda, mida sa tahad, et sulle tehakse, ja ära tee seda, mida ei taha, et sulle tehtaks. See 2 + 2, no eks siin peab tõesti küsima Vabariigi Valitsuse liikmete käest, miks ta jõus on. Üks põhjus võib olla selles, et teadlased soovitavad seda just nimelt sellise psühholoogilise ja pehme survemeetmena ja et see ei ole nii absoluutne. Õigusteaduse vaatepunktist on loomulikult nii, et kui kehtivad reeglid, mida massiliselt ei täideta ja mida võib-olla ei saagi täita, siis ega see õigusteadvusele ja õigusteadlikkusele kasuks ei tule. Aga ma usun, et tänane arutelu siin on avalik ja võib-olla muudab midagi.
Jürgen Ligi, palun!
Aitäh! Proua õiguskantsler! Mina õigusteadlane ei ole, ma olen lihtne mees. Ma kuulsin televiisoris õiguskantslerit ütlemas, et peaminister sai väga hästi hakkama. Kodanikuna jooksis mul silme eest läbi täielik juhtimisalane kaos alates sellest, kuidas kuulutati välja eriolukord, öeldi, et isegi üks surnu on liiga palju, ja kuidas kuulutati välja kriis, kui selle kohta ei olnud mingeid andmeid, ei olnud veel mingeid piiranguid. Ma nägin seda, kuidas eri ministrid rääkisid eri juttu, kuidas kord keelati maske, siis jälle lubati, kuidas koole avati ja ei avatud, kuidas eriolukorda pikendati – kaks ministrit muudkui pikendasid – ja muud taolist. Mina tundsin küll kodanikuna, et ma olen mingisugune mängukann. Kas sellele on mingisugune õiguslik seletus või on siin mingisugune trikk, et saab öelda, et peaminister, eriolukorra juht, sai hästi hakkama, ainult teised ei saanud?
Ma ise ei mäleta õiguskantslerit niimoodi ütlemas, aga võin öelda seda, et ma püüan olla õiglane. Ja seda olen ma öelnud küll, et kui asetada ennast nendes oludes, selles avaliku surve olustikus, selles valitsuse koosseisus, selles olukorras, kus ministeeriumides on õigel ajal jäänud töö tegemata, ennast peaministri või mõne teise ministri asemele, siis on õiglane mõtiskleda, kas ise oleks teinud paremini. Isegi kui tundub, et mõnda asja võib-olla olekski teinud teisiti, siis kahjuks ei saa kunagi teada, kas see oleks õnnestunud või mitte. Nii et loomulikult tuleb olla mõistlikult kriitiline, loomulikult oleks ideaalmaailmas olnud kommunikatsioon paremini kooskõlastatud, müra ja sellest tingitud muret oleks ühiskonnas olnud palju vähem. See, kas peaministril oli võimalik seda saavutada, kas tal oli poliitikuna võimalik käituda jõulisemalt, ei ole teema, mida mina oskaks hinnata. Mina saan hinnata seda, millisena need piirangud lõpuks välja kukkusid selles olustikus, mis oli, ning mida taotleti ja mis lõpuks, ma ütleks, et peaministri, sotsiaalministri ja veel mõne ministri juhtimisel siiski tegemata jäi. Ja võrreldes sellega, mis oleks võinud juhtuda, on see, mis juhtus, täitsa viisakas.
Maris Lauri, palun!
Lugupeetud istungi juhataja! Hea õiguskantsler! Ma kardan, et nii nagu majanduses juhtub, et kogu aeg valmistutakse eelmiseks kriisiks, juhtub nüüd ka muude kriisidega. Täpselt samamoodi. Selleks, et vältida fenomeni, et valmistutakse üksnes eelmiseks kriisiks, peaks ju kriisi haldamiseks üles ehitatud süsteem olema ühelt poolt tervikvaateline, nagu te ütlesite, aga ta peaks olema ka piisavalt üldistav ja omama suurt paindlikkust. Nüüd, kui ma vaatan seda peaaegu möödunud tervisekriisi, siis võisime näha, et inimeste hirmud taandusid, aga otsuste paindlikkus ei tulnud sellele järele. Ikka ja jälle nägime, et inimesed olid otsustega pisut ees ja mõnes asjas jäi see takistama, näiteks piirkondade sulgemine saarte puhul. Samuti tekitab küsimusi mitmete maakondade sulgemine, kus polnud ühtegi haiget inimest, või koolide väga tugev sulgemine, kus tõrkeid ei olnud. Kuidas teile selline reageerimine või mahajäämine tundub?
Tänan, väga õige küsimus! Kui oleks olnud asjakohane seaduslik baas, millest siin kõnelesin ja millest osa on nüüd kiirkorras lõpuks tekkinud, ning kui ametitel ja kohalikel omavalitsustel oleks olnud kriisi lahendamine selgeks õpitud – niimoodi, et oleks saanud jõuliselt ja tulemuslikult reageerida seal, kus tõesti reageerida oli vaja –, siis tõenäoliselt oleks neid üleriigilisi ja kohati kindlasti mõne inimese jaoks võib-olla alusetuid piiranguid saanud kehtestada vähem. Aga antud juhul me olimegi piltlikult öeldes olukorras, kus – see on väga halb võrdlus, aga mõnes mõttes kohane – täpsuslaskusid polnud võimalik sooritada ehk konkreetseid üksikakte anda, sest ei jõutudki kokkuleppele, kuidas korrakaitseseadust, nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seadust, hädaolukorra seadust ja nende alusel antud määrusi õigupoolest üheskoos rakendada. Lõpuks pidi sekkuma Riigikogu ja kiiresti selle töö ära tegema. Ja siis tuli kätte võtta haavlipüss ja piltlikult öeldes lasta linnuparve. Pihta said nii need, kes pidid saama, kui ka need, kes ei pidanud saama. Ma arvan, et selle üldkorralduse temaatika läbimõtlemine seisab nii juristidel kui ka kriisihaldajatel kindlasti ees.
Hanno Pevkur, palun!
Aitäh! Austatud õiguskantsler! Ma natukene jätkaks selsamal teemal, mille kohta viimased kaks küsimust olid. See on tegelikult poliitilise tasandi ja ekspertide vahelise tasakaalu leidmise küsimus ning puudutab sedasama hädaolukorra seadust, mis on meil selline, nagu ta on. Hädaolukorra seadus on loomult üles ehitatud nii, et kriisi lahendab see ametkond, kelle pädevusalas vastav olukord kõige rohkem on. Nüüd, see kriis ja ka varasemad on näidanud, et kõik koondub lõpuks ikkagi kusagile Stenbocki majja. Oma kogemust arvesse võttes öelge, milline on teie hinnang – kas selliste kriiside puhul peaks see n-ö kriisijuhtimisstaap olema poliitiline või pigem ekspertide ja ametkonna tasandile tuginev? Ja teiseks, vaadates näiteks Saaremaa juhtumit, kuhu lõpuks läks ikkagi Päästeamet oma kriisistaabiga appi, siis kas Eesti-sugusel väikeriigil on mõistlik hoida pigem üht kriisijuhtimise kompetentsi, n-ö üldjuhtimise kompetentsi, või peaks olema nii, nagu on praeguses hädaolukorra seaduses, et iga ametkond hoiab oma kriisijuhtimise kompetentsi?
Suur tänu! Ma arvan, et see muudatus, mis nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduses tehti just epideemiast tingitud olukordade lahendamiseks – et kui piirangud on suure ühiskondliku või majandusliku mõjuga, siis kehtestab need Vabariigi Valitsus –, on iseenesest õige. Kui tegemist on üleriigilise, suure ja otsustava mõjuga, mille tagajärjeks võib vastavalt riigivastutuse seadusele olla ka kahju hüvitamine, siis ma usun, et paljudel juhtudel ongi õige, et vastutuse võtab Vabariigi Valitsus. Küll aga peaks see olema erandlik. Nagu öeldud, peaksid Terviseamet, Politsei- ja Piirivalveamet, Sotsiaalkindlustusamet ja mitmed teised ametid siiski suutma oma valdkonnas konkreetseid lokaalseid kriisikoldeid lahendada. Ma arvan, et sellest põhimõttest loobuda ei ole õige. On üldine juhtimispõhimõte, et vastutus peab olema jagatud, ja sellistel juhtudel, kus kõige mõistlikum on sekkuda võimalikult inimese lähedal – seal, kus on probleem –, peaks sellel, kes sekkub, olema ka täisvastutus. Ühesõnaga, seda, et Vabariigi Valitsus, peaminister või mõni teine minister ametnike asemel pidevalt tööd teeks, ma usun, te ei soovinud ja selle kohta ka ei küsinud. See kindlasti pikalt ei toimiks. Mis puudutab otsuste ja piirangute ettevalmistamist, siis kui on vähegi võimalik usaldada ametnikke ja eksperte, et nad töö tähtajaks korralikult ära teevad, on loomulikult see eelistatuim lahendus. Ja nagu öeldud, näitasid paljud teadlased ja õnneks ka mitmed ametnikud väga häid töötulemusi ja juhiomadusi, nii et eks nende peale saab loota ka tulevikus. Usun, et viitasite oma küsimuses sellele, et nüüd kriisi ajal pidid väga palju arutama, kehtestama ja otsustama ministrid ise oma ministritöö kõrvalt, ning selline süsteem tõesti mõistlik ei ole, nagu te pikaajalise ministrikogemuse baasil väga hästi teate.
Madis Milling, palun!
Suur tänu, härra istungi juhataja! Austatud õiguskantsler! Te ütlesite oma kõnes, et igasugused piirangud ja meetmed toimivad koosmõjus. Selle koosmõju kohta ongi mul küsimus. Teatrites kehtib endiselt 2 + 2 reegel, mis tähendab seda, et Eestis ei ole ühtegi teatrisaali, kus – pannes inimesed istuma 2 + 2 reegli järgi – saadav piletitulu kataks ära kas või etenduse toimumise kulud, rääkimata kaasnevatest kuludest. Loomulikult me ei taha, et teatripiletist saaks hinna poolest luksuskaup. Ühtlasi tundub tänases olukorras see reegel silmakirjalik, sest olukord on meil selline – kujutame ette –, et inimene tuleb töölt, kus reegleid enam ei järgita, läheb läbi poest, kus kassasabas keegi enam ei vaata põrandal olevaid punaseid jooni, suundub ühistransporti, kus pole neid reegleid kunagi järgitud, ning jõuab teatrisse etendust vaatama. Ja nüüd äkki kehtib 2 + 2 reegel! Aga kui ta möödub pingireas eelnevalt koha sisse võtnud inimesest, kes viisakalt püsti tõuseb, siis juba ta rikub seda reeglit, sest ta möödub teisest inimestest kümne sentimeetri kauguselt. On see mõttekas või mõttetu?
Kahjuks ei ole mul mõttekuse kohta voli hinnanguid anda, isegi kui vahel väga tahaks. Ka spordi-, teatri- ja kinosaalide puhul tundub mulle, et praegu kehtivatest piirangutest tuleks tähelepanu pöörata sellele osale, mis räägib 50% täituvusest ehk võimalusest hajutada. Kui palju neis kohtades õnnestub 2 + 2 reeglit järgida ja kas on mõistlik panna kaks võõrast inimest, kellest üks võib-olla köhib, kõrvuti? No ilmselt mitte. Aga kas võiksid üheskoos istuda ühe pere või sõpruskonna liikmed, kes niikuinii olid ninapidi koos enne etendust ja on seda ka pärast? Ma arvan, et võiksid küll. Tõenäoliselt üks meede, mida võiks ka tulevikus rohkem ja julgemalt kaaluda, ongi see, et seataks täituvuse piirangud, nii et inimestel oleks võimalik istuda teistest eraldi. Sest veel kord: mitte karistust ei maksa karta, vaid nakkust peab kartma. Mina isiklikult sooviksin praeguses olukorras, kus see viirus ei ole paraku veel kadunud, hoida pigem distantsi. Ja soovitan seda ka teistele.
Vilja Toomast, palun!
Aitäh! Austatud õiguskantsler! Nagu näete, olen mina siiski maskiusku. Mul on võib-olla ka põhjust uskuda, et kui seda õigesti kanda – isegi kirurgilist maski –, siis tegelikult on sellest ikkagi kasu. Millele ma viitan? Olen ise kaks ja pool aastat tundide kaupa istunud A-grippi põdevate inimeste voodiserval ja suutnud terveks jääda seetõttu, et olen maski kandnud. Ja teiseks, ma viitan tegelikult ka teadlaste – küll mitte Eesti teadlaste – uuringutele, kas või Portugali ülikooli teadlaste uuringutele ja analüüsidele, milles maski kandmist siiski soovitatakse ja öeldakse, et sellest on kasu, ka nendesamade kirurgiliste maskide kandmisest. Seetõttu on Portugalis siiamaani kohustuslik kanda ühistranspordis, kauplustes ja teistes kinnistes ruumides maski. Aga mu küsimus puudutab hoopis nn äppide teemat, millest on palju juttu olnud. Minuni on jõudnud selline teave, et see äpp võib isegi natukene kahjulik olla. Näiteks kui inimene saab teada, et tema läheduses on viibinud koroonaviiruse kandja, siis võib ta hakata varjama, et ka tema võis saada nakkuse ja et ka tema võib olla haigestunud. Ta ei lähe ennast isegi testima, sest kardab, et siis peab ta lihtsalt isolatsiooni minema. Kas selliste teemadega on teieni jõutud? Kas teil on selle kohta mingisugune arvamus?
Andmete ja privaatsuse kaitse teemadel on kogu aeg olnud väga palju pöördumisi ja peamiselt ikka selles suunas, et ega ometi Eesti Vabariik midagi sellist lubama hakka. Nagu ennist öeldud, andmekaitse üldmäärus sedalaadi äppe kohustuslikuks kindlasti teha ei luba ja oma piirid on ka mittekohustusliku äpi kaudu kogutud andmete kasutamisel. Me igal juhul jälgime seda. Ja lihtsalt teadmiseks, väga huvitav areng on see, et mõni riik on pakkunud välja niisuguse variandi, et kui ületad piiri, siis loobud oma põhiõigustest vabatahtlikult – piiriületamise tingimus on see, et sa pead kohustuslikus korras seda äppi kasutama. Aga tõsi, siingi on lisaks kõigile muudele ohtudele nõnda, et ega mobiiltelefon väljas rahvarohketes kohtades käi, ikka inimene käib.
Signe Riisalo, palun!
Aitäh, juhataja! Ma tänan ettekande eest! See oli väga põhjalik ja valgustav, samamoodi ka vastused. Aga mulle on juba mõnda aega tekitanud küsimusi hädaolukord kui selline. Kui eriolukord välja kuulutatakse, siis kunagi see ka lõpetatakse, sellel on algus ja lõpp. Me kõik saame aru, et sellel perioodil on põhjendatud ka täiendavate piirangute kehtestamine, kui neid ikka mõistlikult tehakse. Aga hädaolukord ei ole sellises õigusraamistikus selgelt piiritletud. Me ei saa täpselt aru, millal see algab ja millal see lõpeb. Ometi võimaldab hädaolukord kehtestada mitmesuguseid piiranguid. Kas ja kui suurt riski te näete selles, et hädaolukorra egiidi varjus on tegelikult võimalikud ka need asjatud põhiõiguste riived?
Suur tänu! Jälle väga hea küsimus. Seda on tulnud väga palju seletada, et mingis mõttes ei olegi hädaolukorra oht, hädaolukord, kriisireguleerimine ja valmisoleku tasemed – mitte et need oleks midagi salajast – mõeldud avalikkusele asjade seisu selgitamiseks, vaid tegemist on haldusesisese terminoloogiaga, millest sõltub, kes mida tegema peaks hakkama, või täpsemini öeldes, peaks sõltuma, sest nagu selgitatud, on selles küsimuses puudujääke. Iseenesest fikseeritakse hädaolukorra oht ja ka hädaolukord vastutavas asutuses. Neid asutusi ei ole väga palju ja need on Vabariigi Valitsuse määruses määratud, rahvatervise valdkonnas on selleks Terviseamet. Need asutused peavad seda rida ja määratlevad, kas tegemist on hädaolukorra ohu või hädaolukorraga. Minu teada tehakse seda üldjuhul asjatundlikult ja täpselt nii, nagu vaja. Nüüd, küsimus selle kohta, millal näiteks seekord hädaolukord tegelikult lõppes või oleks pidanud lõppema, väärib kindlasti edaspidi arutelu. Aga hetkel tähendaks sellesse minek vist müra tekitamist. Kõigepealt tuleks need puudused likvideerida ja alles siis saab muid asju arutada.
Toomas Kivimägi, palun!
Aitäh, härra juhataja! Lugupeetud õiguskantsler! Selleks, et näidata ennast eriolukorra eduka juhina, on üks võimalus kõigepealt projitseerida väga must stsenaarium ja pärast näidata, kui edukalt ma võitlesin, et see must stsenaarium ei realiseerunud. Ja tegelikult nii oligi, sellepärast et esmased prognoosid olid umbes 20 korda hullemad, kui oli tegelikkus. Loomulikult võib öelda, et see oli hea töö, aga pigem arvan ma, et see oli prognoosimise või lähtealuste viga. Selles kontekstis tahaks ma küsida ka maskisaaga kohta, mis on minu jaoks täiesti arusaamatu. Mulle tundub, et mitte keegi selle eest ei vastuta, et tolmumaske müüdi meditsiiniliste maskide pähe. Inimesed ostsid neid ootuses ja usus, et see mask kaitseb neid, aga tegelikult oli tegemist lihtlabase tolmumaskiga. Ja seda on küll väga raske tuvastada, aga võib-olla mõni inimene suri selle tagajärjel, et kandis tolmumaski, mitte kirurgilist maski. Kas saab pidada normaalseks, et toimub selline täiesti arusaamatu tegevus? Millise hinnangu te sellele annaksite?
Suur tänu! Eks olukord oli selline, et see tohutu hirm ja infomüra, mida tuli üle maailma igalt poolt, andis hoogu võimalikult mustade stsenaariumide kujutlemiseks. Tõenäoliselt ei saa me kunagi teada, mis oleks juhtunud siis, kui need piirangud, mis kehtestati, oleksid olnud leebemad või kui Eesti rahvas oleks otsustanud neile piirangutele kollektiivselt käega lüüa, mida, taevale tänu, ei tehtud. Me ei saa kunagi teada, mis oleks olnud siis, kui oleks tehtud teisiti. Aga oht, millele te viitate, on kindlasti olemas ja sellepärast ongi hea, et esitatakse ka kriitilisi küsimusi. Maskide asjus on minu teada loomisel varude agentuur, kuhu peaks teadlikult varutama erisuguste omadustega maske, mida jagatakse nendele, kellele vaja. Tõenäoliselt on maskiküsimuses nii – seda on jälle natuke raske laiemalt selgitada –, et ennekõike peavad kaitsvad respiraatorid olema arstidel ja teistel meedikutel, sh hooldekodude töötajatel, kes põetavad inimesi, kellel see viirus võib küljes olla. Riskirühmadel võiksid sellised maskid olla. Ja kui tõepoolest selgub, et ka kirurgimaskist on kasu – tõesti, uuringuid on erinevaid –, siis küllap tuleb jagada ja soovitada ka neid. Mis puudutab tolmumaske, siis sedalaadi, ma ütleks, õnnetusi juhtus minu teada üle maailma. Mõni oli lausa õige lõbus, näiteks osteti mitusada tuhat ühikut kaitsevarustust või väga kalleid teste ja pärast tuli välja, et kasu ei miskit ja raha läinud. Nii et lohutuseks võib öelda, et Eesti polnud siin üksi. Aga halb oli see, et asi ei olnud läbi mõeldud, korralikke varusid polnud ei meil ega teistel ja varustust tuli osta hingehinnaga. Ka meie majja jõudis väga palju infot selle kohta, et tegelikult olid arstid ja hooldajad kohati ilma kaitsevarustuseta, viibides väga rasketes töötingimustes. Üks inimene meie meedikute seast seetõttu ka lahkus, nii et eks see on probleem. Aga mida teha tolmumaskidega? Mina olen lahkelt soovitanud, et ega tolmgi hea asi sisse hingata ole, nii et kui järgmine kord tolmust tööd teete, siis pange mask ette. Väga mõistlik!
Katri Raik, palun!
Lugupeetud eesistuja! Hea õiguskantsler! Me oleme tänasel kohtumisel käsitlenud kriisiaega riigi vaates – ka valitsuse ja Riigikogu vaates –, aga te kindlasti puutusite oma töös tihedalt kokku ka kohalike omavalitsuste kriisiaegsete probleemide ja väljakutsetega. Kas teil on võimalik teha mingisuguseid üldistusi selle kohta, kuidas meie kohalikud omavalitsused hakkama said või millised olid nende peamised väljakutsed? Kuidas saaksid kohalikud omavalitsused edaspidi võimalikeks kriisiolukordadeks paremini valmistuda? Pean silmas eelkõige seda, et iga inimese jaoks algab kodu, Eesti, eelkõige sellest omavalitsusest, kus ta elab. Tallinn, Riigikogu ja valitsus on sellised kaugemad asjad.
Suurepärane küsimus! Esimene probleem, mis meieni jõudis, oli seotud koolitoiduga – see kestis kogu selle aja. Lõpuks tuli selgitada, et juhul, kui kaugõppe korral otsustatakse toitlustada vaid ühte osa õpilastest, peavad selle kaalutluse alused olema mõistlikud ja veenvad ning selle otsuse saab teha üksnes volikogu, mitte valitsus. See sai selgeks. Teiseks, lasteaia kohatasust vabastamine – teema, mis kiiduväärselt oli paljudes omavalitsustes jutuks. Jällegi volikogu taseme otsustus. Loomulikult oli probleem selles, kuidas volikogu üldse saab kokku tulla. Riigihalduse ministri juures töötavad ametnikud pakkusid väga kiiresti välja terve hulga lahendusvariante, aga neid kaebusi, mida lahendada, ja küsimusi on meie majaski praegu veel teatud hulk. Kiita saab omavalitsusi, kes suunasid sotsiaaltöötajaid – andes neile kaitsemaske, mida, tõsi küll, alguses ei olnud, aga siis valitsuselt ikkagi saadi – väga kenasti abistama just riskigruppi kuulujaid, neid, kes koju jäid ja kellel ei olnud kedagi, kes oleks toitu toonud või sõnakese juttu ajanud. Nii et praeguse hetke seisuga – see pole päris esinduslik vaade – tundub, et omavalitsused püüdsid ja täitsa hästi tuli välja.
Leo Kunnas, palun!
Austatud istungi juhataja! Lugupeetud proua õiguskantsler! Kõigepealt tahan ka omalt poolt tänada teid põhjaliku ettekande ja selgete vastuste eest! Minu küsimus on järgmine: kas teie hinnangul peaksid oluliste riigiametite juhid omama vastavat ettevalmistust ja haridust selles valdkonnas, mida nad juhivad, ning kas neil peaks selles valdkonnas olema ka varasem töö- või teenistuskogemus, enne kui nad vastavat ametit juhtima hakkavad?
Aitäh! Minu võimuses ei ole otsustajatele ja nende valikute tegijatele midagi ette kirjutada, aga senine elukogemus kinnitab, et tõesti, enamasti tulevad asutuse juhtimisega paremini toime need inimesed, kes on selles valdkonnas ise enam-vähem kõiki töid teinud ning kellel on sellealane haridus ja sellealane kogemus. Tihtipeale on just nendel inimestel ka piisavalt autoriteeti, et see amet tööle panna.
Hele Everaus, palun!
Austatud istungi juhataja! Austatud esineja! Mul on väga hea meel, et te olete tõsised märksõnad – või mitte märksõnad, vaid need asjad, mis tegelikult tuleks kiiremas korras korda teha – välja toonud. Kogu see lugu ei ole ju täna sündinud. Kõik eelnevad aastad, kui mitte öelda aastakümned, on olnud vundament sellele, mis meil nüüd oli. Kuidas me kogu situatsioonile diagnoosi panime? Seda ma ei küsi teie käest, seda teame me kõik väga hästi. Ja võib-olla selles situatsioonis, selles diagnoosi õigeaegses panemises on ka see, millest tulenesid kõik need järgmised käigud. Te teate väga hästi, mis on informeeritud nõusolek, nii meditsiinis kui ka mujal. Tegelikult on nii, et mida paremini on inimene informeeritud, seda paremini saab ta aru, miks on vaja teha seda, mida ta tavaliselt teha ei tahaks. Ma arvan, et see protsess peab jätkuma, kas või nendesamade maskide puhul. Tänaseks on teada – teaduse tippajakiri Science toob selle kohta välja mitmed artiklid –, et isegi mittemeditsiinilise maski, mis on ise riidest tehtud, kandmine takistab infektsiooni levikut, sest täna on 70% viirusekandjaid asümptomaatilised. Ja mispärast on 24 miljoni elanikuga Taiwan, kus tehti maski kandmine kohe alguses kohustuslikuks kõigile ja ei pandud midagi kinni, siiani pääsenud 441 nakatunuga? Neil on elanikke 24 miljonit ja meil 1,3 miljonit. Nad ei pannud midagi kinni, neil on seitse surnut. Ma ei küsi teie käest midagi, te olete kõik juba ära öelnud, aga ma tahan öelda seda, et olge kallis, aidake neil targalt edasi mõelda.
Suur tänu! Eks ma püüan ja hoian kõigil nendel küsimustel silma peal. Teadusartiklite puhul on sageli just see probleem, et need ei arvesta inimkäitumist. Ma loen teie viidatud artikli veel korra üle, ma tean, et selline artikkel ilmus. Ma ei ole küll põhjalikult jõudnud süveneda, aga kahtlustan, et seal võib olla seesama probleem, et inimkäitumist ei arvestata. Inimesed arvavad, et läbi maski tohib köhida või aevastada, seda tohib korduvalt kasutada, seda tohib aeg-ajalt lõua alla tõmmata või trammis istumise alla panna – inimesed lihtsalt käituvad nii –, ja sel juhul tekib petlik turvatunne. Õigesti kandmisel on maskist loomulikult kasu. Ma loen selle artikli veel kord üle, aga arvan, et teil on õigus, arvestades teie kogemust ja teadmisi.
Kalle Laanet, palun!
Aitäh, austatud aseesimees! Hea õiguskantsler! Mul on väga lihtne ja konkreetne küsimus: millise diagnoosi te paneksite praegu kehtivale hädaolukorra seadusele just selle pandeemia valguses?
Suur tänu! Tänu Riigikogu sekkumisele ja sellele, et nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seadus sai paremini korda ning et hädaolukorra seadust polegi selles valdkonnas nii palju tarvis enam rakendada – nagu ka korrakaitseseadust –, on olukord kokkuvõttes etem. Aga hädaolukorra seadus ise, nagu ennist öeldud, võiks kogu kriisireguleerimise tervikliku läbimõtlemise raames märksa paremaks saada.
Marko Šorin, palun!
Aitäh, istungi juhataja! Hea õiguskantsler, tänan teid selle ettekande ja vastuste eest! Mainisite ennist ühe küsimuse puhul, mis puudutas kohalike omavalitsuste hakkamasaamist, ka lasteaia kohatasust vabastamist. Kas ja millisel määral on õiguspärane see, et vallavalitsused vabastasid lapsevanemad lasteaia kohatasu maksmisest? Teadupärast on see volikogu pädevuses.
Suur tänu! See ongi volikogu pädevuses. Aga oluline on rõhutada, et kui omavalitsuse sees oli asi sassi läinud, siis need inimesed, kes olid maksmisest vabastatud, tagantjärele seda tasu ikkagi maksma ei peaks. See oleks halb haldus. Siin tuleks lihtsalt volikogul, kui tal toetus on olemas, tagantjärele asi korda teha.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Ma loen siin hädaolukorra seaduse seletuskirja: "Kuna Eestis ei ole eriolukorda kunagi välja kuulutatud, siis andis õppuse CONEX 2015 stsenaariumite läbimängimine eelnõu väljatöötamisse olulise sisendi." Nüüd, kui minna tagasi – võib-olla te mäletate seda CONEX-it, n-ö lauamanöövreid kõrgete ametnike vahel –, siis toona räägiti hoopis muudest asjadest, näiteks elektrivarustuse katkemisest ja vaenuliku riigi provotseeritud massirahutustest. Ma vaatan, et head kolleegid Reformierakonnast on siin need, kes põhiliselt küsivad, aga tegelikult on nad ka rätsepad, kes selle ülikonna õmblesid – meie kallid reformierakondlastest kaaslased. Näiteks rätsepmeister Kalle Laanet oli toona põhiseaduskomisjoni tubli esimees ja minister oli Hanno Pevkur. Kas see ülikond, mille need lugupeetud rätsepmeistrid valmistasid, ka reaalsel kõlbab? Kas üldse on võimalik valmistada sellist ülikonda, mis reaalselt kõlbaks, või ongi nii, nagu Maris Lauri ütles, et valmistutakse eelmiseks sõjaks või eelmise hooaja moeks, kui rääkida ülikonnast?
Suur tänu! Ma väga loodan, et seekord tehakse asjad korda, sest ehmatus oli piisavalt tõsine. Teiseks, ma rõhutasin, et ei tasu keskenduda süüdlaste otsimisele, ja tegin seda just sellepärast, et kõik need, kes on kunagi valitsusvastutust kandnud, peavad paraku ühel hetkel möönma, et ka nende ajal on üht-teist jäänud tegemata või tehtud valesti. Praegu oleks väga hea, kui kõik paneksid jõud kokku, et järgmise võimaliku kriisi puhul oleks ametnikel ees konkreetsed, lihtsad ja selged tabelid – ja mitte ainult ametnikel, vaid igal ühel, igal arstil, igal ettevõtjal –, et oleks näha ja ette teada, mis juhtub siis, kui meil on maastikupõleng, massirahutused või epideemiad. Ja kolmandaks, see jäi ennist ütlemata, niipalju saan siin avaldada, et õppustel, kus mul on au olnud osaleda, olen mina tihti olnud esimene, kes on öelnud, et kui alused on olemas, siis ei tohi eriolukorra ega ka erakorralise seisukorra väljakuulutamist peljata. Need on põhiseaduses ette nähtud seisundid, kriisijuhtimisvõttestikud, ja kui alused on olemas, siis tuleb neid kasutada. Mingi ajani, teil on täiesti õigus, püsis veendumus, justkui oleks eriolukord midagi sellist, mida ei tohigi välja kuulutada. Olen õppustel püüdnud selgitada ja nüüd püüan selgitada ka avalikkusele, et muidugi ei tohi, kui alust ei ole, aga kui alus on olemas, siis mitte ainult ei või, vaid lausa peab.
Helmen Kütt, palun!
Suur tänu, härra eesistuja! Austatud ettekandja, õiguskantsler! Ma alati imetlen ja naudin teie ettekandeid ning kuulan neid suure rõõmuga, seda nii lihtsa sõnakasutuse kui ka selgete vastuste pärast. Te olete oma eelnevates vastustes natukene juba rääkinud hooldekodudest, ka minu küsimus puudutab osaliselt hooldekodusid. Need toimivad üle Eesti väga erinevalt, ma rääkisin Terviseametiga. Külastuste edasilükkamine, mujal kui vabas õhus külastuste võimaldamine, pakkide vastuvõtmine ja mittevastuvõtmine – neis asjus esineb väga suuri erinevusi. Ja kuna on teada, et mitmed hooldekodud pandi tegelikult juba enne eriolukorda kinni – mis oli põhjendatud, sest kardeti gripiviirust –, siis on eakaid, kes pole oma lähedasi näinud kuus kuud. Selline olukord ei ole vastuvõetav. Kas neid pöördumisi – ma tean, et pöördumisi on olnud – kuidagi ka analüüsitakse?
Suur tänu heade sõnade ja hea küsimuse eest! Jah, loomulikult analüüsitakse. Tõesti on oluline järgmiseks korraks hooldekodude ja ka erihoolekandeasutustega need küsimused, kaasa arvatud kogukonnateenusel elavate inimeste õiguste küsimused, selgelt läbi mõelda ja leida juba ette õiglased lahendused. Praegu läks jälle otse öeldes rabistamiseks. Me lugesime lehtedest, kuidas memmeke jäi ilma isegi lõngakeradest, mida tal oli kudumiseks vaja, rääkimata sellest, et paljudes kohtades ei antud edasi vahepeal sündinud lapselapse fototki. See on ikka väga julm ja ma arvan, et sellised asjad ei tohiks korduda. On arusaadav, et väga kardeti, ei olnud kaitsevahendeid. Paraku need inimesed, kes hooldaja rasket tööd teevad, liiguvad tihtipeale mitme hooldekodu vahel ning nad on potentsiaalsed nakkuse hooldekodusse sisseviijad. Ja mis seal salata, omaette küsimus on ka see, et hooldekodudes elab lisaks eakatele, kelle liikumine on kaunis piiratud või läbimõeldud ja kes teavad karta nakatumisohtu, ka selliseid inimesi, kes lihtsalt lähevad välja näiteks pudeleid korjama ja võib-olla ka poodi ning kelle liikumise peale on kohalik kogukond hirmus pahane, küllap õigustatult. Aga kõik need inimesed ja olukorrad on teada ja need küsimused on võimalik ette läbi mõelda, nii et lahendus oleks võimalikult inimlik.
Indrek Saar, palun!
Aitäh sõna andmast! Lugupeetud õiguskantsler! Kas te selgitaksite natukene lahti olukorda, kus me selle eriolukorra ajal viibisime, kui tuli korraldus, et tavapärast regulaarset arstiabi enam inimestele ei anta, sest haiglad tuli hoida nende inimeste jaoks, kes on ilmselt koroonasse haigestunud? Kuidas oleks tulevikus sellist olukorda korrektne lahendada? Kas võib ette kujutada, et mingil hetkel me jõuame olukorda – me ei jõudnud sellesse, see oli ettevaatusabinõu, mida ei läinud tegelikult tarvis ja mille mõistlikkus on tõlgendamise küsimus –, kus on täiesti adekvaatne öelda, et nüüd enam muud meditsiinilist abi ei saa, vaid me tegeleme ainult selle konkreetse tervisekriisiga?
Suur tänu, väga hea küsimus! Esiteks, see oli tüüpiline juhtum, kus Terviseametil ei olnud teada, kuidas sellist piirangut kehtestada, ja välja kukkus nii, et ühel reedesel päeval saadeti lihtsalt kiri kolmele erialaliidule. Juriidilises keeles väljendudes puudusid kirjal igasugused haldusakti tunnused, puudusid põhjendused ja seda ei toimetatud kätte ligi kahele tuhandele – jälle bürokraatlikus keeles väljendudes – tervishoiuteenuse osutajale. Teiseks, väga paljud hambaarstid lausa nõudsid seesugust keelamist ja tegid seda õigusega, sest neil ei olnud isikukaitsevahendeid. Ja kolmandaks, vastus sellele, kuidas saaks tulevikus paremini. Jälle, esiteks tuleb täpselt läbi mõelda, kas ikka on mõeldav see, et insuldi- või infarktihaige või näiteks inimene, kes on pikalt oodanud väga oluliselt tema elukvaliteeti parandavat operatsiooni, jääb ravist ilma. Ma kardan, et neid inimesi, kes seekord meie seast lahkusid mitte koroonaga, vaid koroonata, aga tervishoiuteenuse sulgemise tagajärjel, on üksjagu. Kahjuks on mul endalgi kurb au mõnda sellist teada. Nii et jällegi, see on täpselt selline küsimus, kus vajalik eeltöö oli tegemata. Oleks saanud ja oleks võinud, aga mis sest praegu enam – nüüd on oluline, et järgmiseks korraks oleksid asjad korras.
Suur tänu, lugupeetud õiguskantsler! Rohkem küsimusi teile ei ole. Nüüd on võimalik pidada kõnet fraktsioonide nimel. Alar Laneman Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni nimel, palun!
Austatud istungi juhataja! Lugupeetud õiguskantsler! Head kolleegid! Väga hea on peale sellist kõnet ja häid küsimusi ja vastuseid siia pulti tulla. Õigusriik seostub minu jaoks mõnes mõttes – või üsna tähtsalt – ka sellega, kuidas on korraldatud see mehhanism, mis teenib meie kõigi huve, ja kui otstarbekas see on. Ja kuigi ma nõustun hinnanguga, et üldiselt läks meil hästi ja kriisijuhtimine polnud paha, on siiski võimalik öelda, et see kriis oli piisavalt tõsine, et näidata ära mõned kitsaskohad. Kui lubate, siis ma jagan oma tähelepanekuid. Kõigepealt juhtimisest. On selge, et ennekõike Terviseamet, aga võib-olla ka toetavad struktuurid ei olnud päris valmis. Algus oli väga ebakindel, näiteks alahinnati viirust – seda, mis haigus ja kui raske see on. Edastati väga segadust tekitavaid sõnumeid. Üsna ruttu sai selgeks, et ettevalmistus oli halb. Küsisime eriolukorra ajal riigikaitsekomisjonis Terviseameti inimestelt, mida ja kui palju hangiti jõuludest kuni märtsini, ning saime neilt kahel korral vastuse, mille sisu oli kokkuvõtlikult järgmine: mitte midagi, mitte ühtegi ühikut. Seda oli väga kurb kuulda. Raisatud aeg. Siis loodi kriisikomisjon ja Vabariigi Valitsus võttis juhtimise üle. See oli iseenesest hea, sest sellises olukorras peab keegi vastutuse võtma ja juhtima. Terviseametit tugevdati kahe tippspetsialisti ja võiks öelda, et ka ühe ministriga. Mis sõnumit see kannab? Kannab selget sõnumit, et senine juhtimisstruktuur ei olnud valmis. Juhtimine ei vastanud olukorrale. Ma näen siin teatud riski. Vabariigi Valitsuse sekkumine sellises olukorras oli hea, kuid risk on selles, et kriisi laienedes või muude kriiside lisandudes ei ole see minu arvates jätkusuutlik lahendus. Sellel on väga lihtne põhjus: kui Vabariigi Valitsus teeb ametnike tööd, siis kes teeb Vabariigi Valitsuse tööd? Järgmisena tuleb üle vaadata tippametnike määramise kord ja nõuded, mis neile esitatakse. Kaitseväe eesotsas on kaitseväe ridadest välja kasvanud ning vastava teenistuskogemuse ja hariduse saanud mees. Sama on Politsei- ja Piirivalveameti ning Päästeametiga. Aga kummalisel kombel on nii, et asutuses, mis peaks valvama ja kaitsma meie kõige hinnalisemat vara, tervist, seda nõuet ei ole millegipärast täidetud. Ja sellepärast peame alati, kui Terviseametit kritiseerime, olema võib-olla natuke pehmemad. Nad mängisid nende võimaluste piires, mis neile anti. Aga seda, kui tähtis on erialane ettevalmistus ja teenistuskogemus, näitas ju kriis. See oli tüüpiline kriis, kõik omadused olid olemas: ebaselge ja muutuv olukord, puudulik ja vastukäiv informatsioon, ressursside puudus, vastukäivad korraldused ja juhised. Klassikaline kriis! Siin tulevadki mängu eelnev kogemus ja haridus. Sõjanduses on selline termin – saksa keelest võetud – nagu Fingerspitzengefühl ehk sõrmeotsatunnetus, mida on kõige parem defineerida võimena reageerida eskaleeruvas olukorras, ka instinkt võib olla väga hea seletus. Kui sul ei ole teenistuskogemust ega haridust, siis ei ole sul ka võimalusi. Nüüd, 26. veebruaril, kaks nädalat enne eriolukorra väljakuulutamist tundsime julgeolekuasutuste järelevalve komisjonis, et meil on vajadus ... Palun lisaaega!
Lisaaega saab, kolm minutit.
Me kutsusime välja Terviseameti juhi, sest meil oli kuri kahtlus, et valdkondlik probleem muutub laiemaks ja kandub üle teistesse valdkondadesse. Me väga lootsime, et see ei saa meie hoolealuste asutuste teemaks. Meie kahtlused olid põhjendatud. Teine suur asi, kus minu arvates peituvad paljude vigade allikad, on see, mis on seotud eesmärgist lähtuva tegutsemisega. Ma vaatasin Terviseameti põhimäärust ja seal jõudis sellele kõige lähemale ütlus, et amet viib ellu poliitikat. Teate, kui me räägime otstarbekusest, siis minu arvates peaks igal asutusel olema väga lihtsas keeles väljendatuna põhjus, miks ta eksisteerib. Kui Terviseametist rääkida, siis põhjuseks ei ole ravi korraldamine ega järelevalve teostamine, vaid lühidalt kokku võttes on selleks meie inimeste tervise kaitsmine. See on seotud ennetuse, ravimise, taastamise ja muuga, nii nagu Kaitsevägi kaitseb välisvaenlase vastu. Nüüd kriisi ajal juhtus aga nii – ja see on kõige tragikoomilisem –, et kaitstav ehk elanikkond hakkas kaitsma seda, kes oleks pidanud kaitsma teda. Ja arve on meile veel esitamata. Ma ei kujuta ette, et Kaitseväe juhataja ütleb, et teate, ma ei sõdi, sest vaenlane on ülekaalukas, ma pean kaitsma oma sõjaväge, ma taganen. Ma vabandan inimeste ees, kes on sellega seotud, aga niisugune reljeefne väljendus on vajalik, sest tegemist on meie tervise ja elu kaitsega. Väga palju oli ka positiivset. Politsei otsus viissada meest koju saata oli väga hea juhtimise ja strateegilise mõtlemise näide. Sellest, et on vaja plaanida ja teha ettevalmistusi, rääkis väga selgelt lugupeetud õiguskantsler ning seda tõestas ka asjaolu, et ainukesed, kes olid kriisi ajal võimelised toimima ja teisi aitama, olid Kaitsevägi, Politsei- ja Piirivalveamet, Kaitseliit ja Päästeamet. Nii et siin on meile vihje – vaja on planeerida ja ressursid valmis panna. See, et hoiame ressursse kokku ja tagame ainult rahuaegse võimekuse, on pettus, sest me näeme, et arve tuleb hiljem meile kõigile laiali külvatult. Samuti ei tohi me alahinnata Eesti inimesi. Minu arust puudus selline fookus, et ka inimesed ise peavad kriisiks valmistuma. Päästeamet on siin palju ära teinud, aga ma arvan, et seda tööd võiks jätkata. Suur aitäh tähelepanu eest!
Kaja Kallas Reformierakonna fraktsiooni nimel, palun!
Hea juhataja! Head kolleegid! Kui see nakkus Eestisse jõudis, siis minu arvates tabasid meid kõiki šokk, hirm ja paanika. See oli kõigi jaoks täiesti uudne olukord. Loomulikult tehti selle olukorra käigus vigu, aga vead on selleks, et neist õppida. Ma olen absoluutselt nõus sellega, et Eesti inimesed käitusid väga mõistlikult ja said aru, et koos toimides saame sellest kriisist üle. See oli meie ühine, üldrahvalik pingutus, mille puhul igaüks mõtles selle peale, et ta ei nakatuks ise ega nakataks teisi. Aga kui on šokk ja hirm, siis on ka soov tugevama või karmima käe järele. On soov, et keegi teine otsustaks ja võtaks vastutuse minu eest, sest võib-olla ei tea ma täpselt, mida peaks tegema. Selle kohta on huvitavalt kirjutatud, et tänapäeva ühiskonnad on mõnes mõttes infantiilsemad kui varem. Meile meeldib mängida ja meile meeldib toimetada, aga otsused teevad vanemad – ehk keegi teine kuskil otsustab meie eest. See tuli minu meelest selle kriisi ajal väga hästi välja. Tõepoolest, pange turud kinni, eks ole, me ise kardame. Kui keegi teine meile nii ütles, siis ei olegi see nagu meie otsus. Ei ole nii, et me ise oleme oma hirmust lähtuvalt selle otsuse teinud, vaid keegi teine ütles seda ja küll tema juba teab. Aga nende puhul, kes otsustavad, on oluline see, mis on otsustamisel aluseks. Minu meelest tõi kriis välja selle, et teadus- ja arendustegevuse suurem rahastamine on kindlasti teema, millega tuleb tegeleda, et otsustamine oleks teaduspõhine. Otsustamise puhul tuli välja ka see, et otsustajad peavad suutma vastu seista pressingule panna kõik kinni ja kehtestada veelgi karmimaid piiranguid. Ja nagu kolleeg Alar Laneman siin ees ütles: "Kui Vabariigi Valitsus teeb ametnike tööd, siis kes teeb Vabariigi Valitsuse tööd?" Minu meelest on see väga õige tähelepanek. Kui on peal press, et keegi peab otsustama, ja valitsus võtab enda kanda otsused, mis puudutavad ka pisiasju, siis sellist üldpilti ju keegi ei vaatagi. Aga oluline on see, et me sellest kriisist õpiksime ja vaataksime, milliseid otsuseid tulevikus mitte teha. Eelmine nädal oli meil võimalus käia Saaremaal ja kohtuda seal inimestega, kes vahetult kriisi epitsentris nende teemadega kokku puutusid. Huvitav oli see, et Kuressaare haiglas öeldi meile, et nende käest ei ole keegi kriisi õppetundide kohta küsinud. Seda infot tegelikult ei koguta, aga aja möödudes läheb see lihtsalt meelest. Kui neid õppetunde praegu kirja ei panda ja praegu läbi ei arutata, siis järgmisel korral pole neist lihtsalt kasu. Õiguskantsler nimetas siin paari spetsiifilisemat punkti, mis ilmselt olid vead ja mida järgmine kord teha ei tasuks, näiteks plaanilise ravi peatamine erameditsiinis – olen samuti sellega nõus – või tervete piirkondade sulgemine, kus seda haigust ei olnudki. Aga jällegi, me ei olnud selles olukorras varem olnud. See kõik on õppetund edaspidiseks, mida me peaksime lihtsalt arvesse võtma. Ma küsin igaks juhuks lisaaega ja siis vaatan, mis mul on veel ütlemata.
Lisaaega saab, kolm minutit.
Meil on Riigikogus menetlusel riigikaitseseadus ja minu meelest on selle puhul oluline vaadata, et arutaksime kriiside lahendamist tervikuna. Mida see kriis õpetas? Õpetas seda, et meid ei taba üks kriis korraga. Seega ei ole nii, et kui on tegemist nakkushaiguste ennetamise seadusega, siis tuleb tegeleda ainult nakkushaigusega, sest mitte midagi muud ei tule, on ainult see üks asi ja me ajame seda liini. Ei, tavaliselt tabavad hädad ikkagi kogumina. Võib olla nii tsiviilkriis kui ka sõjaline kriis, üks võib üle minna teiseks ja vastupidi. Meil peab ikkagi olema terviklik pilt, kuidas me kriise lahendame. Ja lõpetuseks. Minu jaoks on oluline küsimus vabadusest ja vastutusest, mille ka õiguskantsler välja tõi – see, kui palju me usaldame inimesi endid ja kui suures ulatuses on neid karme piiranguid vaja. Nagu ma ütlesin, Eesti inimesed näitasid, et nad on väga mõistlikud, kui neile selgitada, miks on vaja käituda ühte- või teistpidi. Ma olen absoluutselt nõus ka sellega, et kui riik teeb reegleid, mida lihtsalt ei täideta, siis riik sööb iseenda usaldusväärsust, nii et kui järgmine kord on reeglid, mida tõepoolest on vaja kõigil täita, siis võivad inimesed neile lihtsalt vilistada. Vabadus on kõige olulisem, seejärel tulevad teised väärtused. Kui anname osa vabadusi ära, siis – seegi on üks eriolukorra õppetunde – kuidas need vabadused lõpuks tagasi saada? Oluline on, et me neid asju lõplikult käest ei annaks, sest väikeses riigis, kui tahame olla õigusriik, on neid õigusi ja vabadusi palju keerulisem tagasi võidelda. Aitäh!
Indrek Saar, palun!
Lugupeetud juhataja! Austatud õiguskantsler! Austatud kolleegid, saalisviibijad! Ma tahan väga tänada õiguskantslerit selle igati mõtlemapaneva ettekande ja arutelu eest. Nagu eespool tõdetud, siis tõepoolest, see kriis tuli meie jaoks ootamatult. Meil ei ole mitte mingisugust analoogset kogemust, taasiseseisvunud Eestis mitte midagi sellist õnneks varem juhtunud ei ole. Seega on põhjust siit õppida väga palju. Õiguskantsler kirjeldas probleeme väga viisakalt ja abstraktselt ega toonud neid – vähemalt osa mitte – väga konkreetselt välja. Ta rääkis asendustegevusest, mida me nägime mitmel erineval kujul. Üks eriti jabur hetk oli see, kui lugesime välismeedia vahendusel, et Eesti on taotlenud Euroopa Nõukogu inimõiguste konventsioonist erandit. See puudutas vist artiklit 15 ja selle rakendamist. Õnneks õiguskantsler ja teised õiguseksperdid kinnitasid meile kiiresti, et meie põhiõigused ei ole ohus, sest põhiseaduse järgi ei saa neid meilt ära võtta. See mõnel määral rahustas ühiskonda, teiselt poolt oli see hea näide selle kohta, kuidas maakeeli öeldes – õiguskantsler rääkis sellest kui asendustegevusega Eestile tekitatud kahjust – võib ülim agarus olla vahest ikka päris suur ogarus. Miks on vaja selliseid asju teha? Eks opositsioonil ja koalitsioonil ole erinev vaade sellele, milline on meie välispoliitiline kuvand, aga rahvusvaheliselt see käik meie kuvandile selles mõttes, et oleme inimõigustesse euroopalikult suhtuv riik, kindlasti kasuks ei tulnud. Loodame, et tulevikus ei minda enam paanikasse ega hakata selliseid asju tegema. Räägiti – põhiliselt jõudis see opositsioonini meedia vahendusel – ja võis lugeda näiteid selle kohta, kuidas koroonaviirusesse nakatunute või karantiini määratute asukoht tuleks selgelt jälgimise alla võtta. Leebes versioonis kasutataks selleks äppi, aga tegelikult tuleks need inimesed ikkagi lokaliseerida ja kõigi nende suhtes sisuliselt jälitustoimingud läbi viia. Komandanditund oli väga nõutud asi, mida sisse viia, ja omavalitsused küsisid, kas ka nemad saaksid ülevaate, kes täpselt nende piirkonnas on nakatunud. Õnneks nii kaugele asi ei läinud, aga mingil hetkel tundus see olevat üsna lähedal. Peame väga põhjalikult läbi mõtlema, kuidas vältida selliste soovide teket, sest see on meie põhiõigustele väga ohtlik. Ka meie siin Riigikogus ju ehmatasime alguses ära ega teadnud, mida selle viiruse korral teha, aga me toibusime. Komisjonid suutsid väga kiiresti ümber orienteeruda ja said tööd jätkata. Suure saali puhul oli segadus natuke suurem. Ega me algusfaasis väga head eeskuju andnud, kui siia tuppa sajakesi kokku tulime, hea praktika leidmine ei läinud meil kõige lobedamalt. Aga Riigikogul oli vaja tööd teha. Seda näitas ka see, kui paljud kriisiga seotud eelnõud siia saali jõudsid. Paraku oli tegemist kobareelnõudega. Kriisiolukorras võiks ju öelda, et tühja sellest hea seadusloome tavast, kriisi korral ongi olukord teistsugune. Aga nende kobareelnõude puhul oli ka sisu mõttes selgeid probleeme. Palun lisaaega!
Palun, kolm minutit lisaaega!
Me nägime seda, et oli poliitiline soov kasutada olukorda ära ja panna kobareelnõudesse sisse oma poliitilisi unistusi, mis kriisiga seotud ei ole, ja paljud neist läksidki läbi. Nägime ka ametkonna soovi teha ära mingisuguseid asju, mis muidu on kippunud Riigikogus seisma jääma või mille korral ei ole leitud piisavat konsensust. See oli ilmselgelt väga halb praktika. Eriolukorra lõpetamiseks ja osa piirangute säilitamiseks tuli ju valitsus samuti kiirkorras parlamenti eelnõuga, mis ei olnud just kõige paremini läbi analüüsitud ja kooskõlastatud ning tekitas paljudes küsimusi. Paraku opositsioonierakondade katsed juhtida tähelepanu sellele, et mitte ainult sisulistes küsimustes, vaid ka põhiseadusega seonduvas minnakse vastuollu, ei läinud korda. Tundus, et millegipärast võeti positsioon, et see on opositsiooni tavapärane kius, ja nii me avastasimegi end olukorrast, et hääletasime täna jälle seadust, mis on endiselt küsitava sisuga ja mille president on korra juba meile tagasi saatnud. Jah, kriisid tabavad meid alati ootamatult ja ega nad kuhugi kao, ilmselt on neid tulevikus tulemas veel, aga minu arust tuleb neist õppida. Ma väga loodan, et Riigikogu tajub oma ülesannet ja võtab hiljemalt sügisistungjärgul enda kanda sisulise juhi rolli. Me küll näeme, et hädaolukorra seaduses ei ole Riigikogul mingit olulist rolli ja ka kriisijuhtimise puhul on selge, et kriisi juhivad igapäevaste otsuste kaudu valitsus ja vastavad ametkonnad – ja nii ongi mõistlik –, aga seda osa, mis puudutab inimeste põhiõigusi, ei tohi parlament mitte mingisugusel juhul käest anda. Selle kogemuse me oleme nüüd minu arvates saanud, et see võib osutuda väga tõsiseks probleemiks. Ka põhiseadus ütleb, et riiki juhib ikkagi Riigikogu, ka kriisiolukorras. Kui me seda meeles peame ja Riigikogus toimuvad tõepoolest sisulised arutelud, mille korral kaasamine on sisuline, mitte näiline või tehtud selle jaoks, et saaks linnukese kirja ja öelda, et näete, me ju kõik koos otsustasime, siis tegelikult võib sellest ka poliitiliselt võita. Üks õppetund kõikidele poliitikutele on minu arust see, mida näeme Skandinaavia riikide puhul. Toon näiteks Taani, aga üldiselt kehtib see kõikide Skandinaavia riikide kohta. Kõik need riigid otsisid kriisi algusest peale maksimaalset konsensust kriisiga seotud seaduste vastuvõtmisel ja lahenduste kokkuleppimisel. Taanis oli näiteks niimoodi, et kõik kriisieelnõud võeti parlamendis vastu konsensusega, kuigi seal on parlamendis kaks korda rohkem parteisid kui meil. See tasus ära. Kui vaatate Eesti inimeste usaldust Eesti valitsuse vastu, siis kriisiajal ei ole midagi muutunud, kõik on sama. Seevastu Skandinaavia riikides kasvas peaministri erakonna toetus hüppeliselt, Taanis umbes 8%. Nii et see võib olla poliitiliselt kasulik, kui ka kriisi ajal töötab parlament maksimaalset konsensust otsides.
Aitäh, hea ettekandja! Nüüd ma pean kahjuks laskma teil lõpetada.
Palun vabandust aja ületamise eest! Loodan, et saime igas mõttes selle kriisi käigus targemaks.
Ma tänan! Fraktsioonide esindajatel rohkem kõnesoovi ei ole. Austatud õiguskantsler, kui teil on soovi, siis olete veel kord kõnepulti teretulnud. Ei ole soovi. Seega on meie tänane õiguskantsleri ärakuulamine lõppenud. Ma tänan õiguskantslerit! Ma tänan kõiki Riigikogu liikmeid küsimuste ja sõnavõttude eest!
Läheme järgmise päevakorrapunkti juurde, milleks on Vabariigi Valitsuse algatatud ruumiandmete seaduse ning korteriomandi- ja korteriühistuseaduse muutmise seaduse eelnõu 196 esimene lugemine. Ettekandjaks on keskkonnaminister Rene Kokk, palun!
Austatud Riigikogu esimees! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Teie ees on Vabariigi Valitsuse algatatud ruumiandmete seaduse ning korteriomandi- ja korteriühistuseaduse muutmise seaduse eelnõu. Nimetatud seaduste muutmise peamine eesmärk on, esiteks, lihtsustada aadressiobjektide leitavust ja nende objektidega seotud menetlusi ning, teiseks, tugevdada aadressiandmete süsteemi ja kinnistusraamatu ning ehitusregistri seoseid. Selleks, et aadressiobjekti oleks lihtsam leida, antakse Maa-ametile kui aadressiandmete süsteemi vastutavale töötlejale õigus määrata unikaalaadressi nõudega alad. Need on sellised alad, kus asuvatel aadressiobjektidel peab olema selline aadress, mida ühelgi teisel samaliigilisel objektil ei ole. Alade määramisel võetakse aluseks kohaliku omavalitsuse üldplaneeringuga määratud tiheasustusalad, samuti võetakse arvesse tegelikku olukorda. Oluline on tagada, et nii kiirreageerijad kui ka näiteks kullerid või ükskõik kes meist leiaks aadressi alusel otsitava hoone kiiresti üles. Aadressiobjektide leidmise parandamiseks sätestatakse teise muudatusena erand paralleelaadressi määramiseks hoonestatud transpordimaa maaüksustele. See muudatus tähendab seda, et kui tegemist on väga pika hoonestatud maaüksusega, näiteks raudteealune maaüksus, on võimalik hoonetele eraldi aadress määrata. Praegu on nendel hoonetel sama aadress, mis kilomeetripikkusel teeribal, ja seetõttu on hooneid keeruline leida. Aadresside määramise menetluse lihtsustamiseks tehakse kaks muudatust. Esiteks sätestatakse seaduses volitusnorm, mille alusel Vabariigi Valitsus võib aadressiandmete süsteemi kehtestamise õiguse anda asjaomasele ministrile. Selle muudatusettepaneku on teinud Riigikantselei. Muudatusega ühtlustatakse ruumiandmete seaduse ja avaliku teabe seaduse norme. Ruumiandmete seaduses on samamoodi reguleeritud ka geodeetilise süsteemi kehtestamine, see hõlmab nii koordinaat- kui ka kõrgussüsteemi. Teiseks sätestatakse uue võimalusena teavitada aadressiobjekti omanikku aadressi muudatusest e-kirja teel ning kortermaja korral edastada info korteriühistule. Praegu peab kohalik omavalitsus aadressiobjekti omanikku aadressi määramise kavatsusest teavitama tavaposti teel. Eelnõu annab teavitamiseks lisavõimalused. Isiku arvamust võib küsida ka elektrooniliselt, samuti võib kohalik omavalitsus teate ise kohale viia. Muudatus suurendab tõenäosust, et inimene saab teate õigel ajal kätte ja jõuab soovi korral ka arvamust avaldada. Kohaliku omavalitsuse jaoks tähendab see nii aja kui ka kulude kokkuhoidu. Samuti näeb eelnõu ette, et korteriomandi omanikku võib koha-aadressi muutmisest teavitada korteriühistu kaudu. Korteriühistu suhtleb oma liikmetega pidevalt ning seetõttu teab ühistu kõige paremini, kuidas isikule teade tulemuslikult kätte toimetada. Sellise sätte kehtestas Riigikogu 2018. aastal ka maakatastriseaduses ning see on praktikas ennast õigustanud. Teine muudetav seadus on korteriomandi- ja korteriühistuseadus. Sellega seotud muudatuse eesmärk on tagada riigi infosüsteemide, eelkõige kinnistusraamatu ja aadressiandmete infosüsteemi parem koostoimimine. Kinnistusraamatu registriosa esimesse jakku kantakse korteriomandi korral ka eraomandi eseme otstarve, näiteks kas tegemist on eluruumi või mitteeluruumiga. Korteriomandi esemekoha-aadressi on vaja kinnistusraamatu ja aadressiandmete süsteemi vahel seoste loomiseks. Näiteks kui maaüksusel asub kaks kortermaja, ei ole praegu kinnistusraamatu järgi aru saada, kumma maja korteriga kinnistusraamatu kanne on seotud. Eelnõu järgi muudetakse sellise seose määratlemine korteriomandi loomisel kohustuslikuks. Enamiku korteriomandite andmed on juba korrastatud, kuid vaja on tagada, et ka kõigi uute korteriomandite ruumiandmed ja aadressid oleksid infosüsteemi kantud. Lisaks on eelnõus muid muudatusi. Neist enamik on lihtsalt tehnilist laadi ja tehakse õigusselguse tagamiseks ning nendel puudub sisuline mõju. Aitäh!
Aitäh! Kõigil Riigikogu liikmetel on nüüd võimalus esitada küsimusi. Austatud minister, tundub, et teile küsimusi ei ole. Ma tänan!
Järgmisena palun kõnepulti keskkonnakomisjoni esimehe Erki Savisaare. Olge lahke!
Aitäh!
Austatud juhataja! Lugupeetud kolleegid! Keskkonnakomisjon arutas seda eelnõu esmaspäeval, 8. juunil ja arutelust võtsid osa lisaks keskkonnaminister Rene Kokale ka riigivaraosakonna jurist Glen Roosaar ja Maa-ameti aadressiandmete osakonna juhataja Mall Leht. Minister tutvustas komisjonis eelnõu põhjalikult. Komisjoni liikmetel oli mitmeid küsimusi, mis said ilusti vastatud, ning komisjoni liikmed otsustasid konsensuslikult teha suurele saalile ettepanek esimene lugemine lõpetada. Aitäh!
Austatud ettekandja, ka teile ei ole küsimusi. Ma tänan! Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 196 esimene lugemine lõpetada ja esimene lugemine ongi lõpetatud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 3. juuli kell 16.
Austatud kolleegid, nüüd jõuame tänase pingelise tööpäeva viimase päevakorrapunkti juurde ja selleks on Vabariigi Valitsuse algatatud kohanimeseaduse muutmise seaduse eelnõu 186 esimene lugemine. Palun ettekandjaks riigihalduse ministri Jaak Aabi!
Austatud esimees! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Vabariigi Valitsus on esitanud Riigikogule kohanimeseaduse muutmise seaduse eelnõu. Annan lühikese ülevaate sellest, millised muudatused selle eelnõuga on välja pakutud. Eelnõu sisulise muudatusena muutub kohanimevaidluste lahendamise kord. Hetkel lahendab kohanimenõukogu kohtuvälise vaidlusorganina kohanime määramise või kasutamise üle tekkinud vaidlused. Näiteks Tartu linna Madruse tänava ja Kadrina valla Sauna tänava vaidlustes ei lahendanud omavalitsuse otsusel esitatud vaiet mitte kohalik omavalitsus, vaid seadusest tulenevalt kohanimenõukogu. Kehtiv seadus annab kohanimenõukogule pretsedenditult laialdased õigused omavalitsuse haldusakti kohta esitatud vaiet läbi vaadates tunnistada haldusakt või selle osa kehtetuks ja teha muid siduvaid ettekirjutusi. See on tegelikult pretsedent kogu meie riigihalduses. Muudes otsustes on ju omavalitsus iseseisev ja põhimõtteliselt lahendatakse vaidlused kohtus. Teine probleem seisneb asjaolus, et kui vaidlevad pooled otsustavad kohanimenõukogu otsuse omakorda halduskohtus vaidlustada, siis kaasab kohus kohanimenõukogu kohtumenetlusse vaidleva poolena, mitte enam sõltumatu eksperdihinnangu andjana. Selle eelnõuga tehakse muudatus, mille kohaselt kohanimenõukogu enam vaideid ei lahenda ning vaiete lahendamine jääb otsuse teinud kohaliku omavalitsuse ülesandeks. Küll aga jääb kohanimenõukogu omavalitsusi edaspidigi nõustama ning vajaduse korral esitab nimevaidluses oma kaalutletud seisukoha. Eelnõu näeb ette ka vaidlustamistähtaja, mille jooksul saab omavalitsus või kodanik nimevaidluses eksperdiarvamuse küsimiseks kohanimenõukogu poole pöörduda. Sellele arvamusele saab omavalitsus vaiet lahendades või kohus asja arutades tugineda. Teine muudatus on riikliku kohanimeregistri üleandmine Maa-ametile. Kehtiva seaduse kohaselt on kohanimeregistri vastutav töötleja Rahandusministeerium ja volitatud töötleja Keskkonnaministeeriumi haldusalas olev Maa-amet. Eelnõuga määratakse registri vastutavaks töötlejaks Maa-amet, kes praegugi tegelikult igapäevaselt registriga toimetab ning kellel on registri toimivuse osas kogu sisuline pädevus. Muudatusega viiakse rakenduslikud ülesanded ministeeriumi tasandilt ameti tasandile ja vähendatakse asutustevahelist bürokraatiat. Rahandusministeerium jääb edaspidi kujundama kohanimeseaduses sisalduvat üldist valdkonnapoliitikat. Muudatusega kaasneb ka registriga seotud raha suunamine Rahandusministeeriumi eelarvest Keskkonnaministeeriumi eelarvesse. Kolmas plokk muudatusi on tehnilisemat laadi. Välja on pakutud muudatus, mille järgi kohanime staatus tuleks sätestada senisest selgemalt. See on vajalik sellepärast, et vältida praktikas esinenud juhtumeid, mille korral on kohanime määramise kaudu püütud saada õiguslik staatus näiteks sadamale – tegelikult on lauter, aga nimeks pannakse sadam ja seeläbi üritatakse nagu õiguslikku staatust muuta, kuigi sisuliselt see ju staatust ei muuda. Kavandatud muudatusega sätestatakse selline välistus praegusest selgemalt. Ja on ka muudatus rööpnimede kohta, mille korral ei pea omavalitsus enam taotlema ministrilt nõusolekut, vaid piisab kohanimenõukogu arvamusest. Kuna rööpnimesid määratakse kohtadele väga harva ja nime puhul on oluline hinnata eelkõige selle keelereeglitele vastavust, piisab kohanimenõukogu arvamusest täiesti. Muudatus vähendab ka aega, mis omavalitsustel rööpnime määramiseks kulub. Lisaks on eelnõuga ette nähtud, et kohanimenõukogu koosseisu ja põhimääruse kinnitamise õigus antakse valitsuselt üle riigihalduse ministrile. Tänan teid tähelepanu eest!
Hea minister, teile on ka küsimusi! Esimesena Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea minister! Ma loen siin, et § 3 järgi ei tekita kohanimi nimeobjektile iseseisvaid õigusi ega kohustusi. Kas see tähendab seda, et kui keegi elab Paruni või Admirali teel, siis ei tee see teda veel paruniks ega admiraliks?
Tänan küsimuse eest! Ma tõin näite, mida see muudatus tegelikult reguleerima peaks, seesama lautri ja sadama näide. Kui keegi nimetab oma lautri ümber sadamaks ja üritab selle najal lautri õiguslikku staatust muuta ja näiteks erinevaid toetusi taotleda, siis nüüd on siin täpsemalt selgitatud, et nimeobjekti staatust nimi ei muuda. Nüüd on see täiesti selgelt ära kirjeldatud. Seni sai seda tõlgendada erinevalt.
Ivari Padar, palun!
Lugupeetud härra minister! Meil on menetluses mitte analoogiline, aga sama teemat – kohanimede teemat – käsitlev seaduseelnõu, mis puudutab konkreetselt kahte Narva tänavanime. Kas selle tänase seaduse vastuvõtmine annab võimaluse leida mingisuguse lahenduse ka Narva kaasuse kontekstis?
Tänan küsimuse eest! Ma tean, et selline eelnõu on Riigikogus algatatud. Ma ei ole küll detailidesse süvenenud, aga minu teada need muudatused, mille on pakkunud valitsus, ja need, mis on siin algatatud eelnõus, ei ole samalaadsed. Üritatakse lahendada mingisugust ajaloolist probleemi, nagu ma selle sisust olen aru saanud. Ma endiselt pooldan seda, et põhiline kohanime määraja on omavalitsus. Kui tekib probleem, et kohanimeseadust ei ole täielikult täidetud, siis on võimalik esitada vaie. Momendil saab seda lahendada isegi kohanimenõukogu oma menetluse raames. Plaanitava muudatusega on aga sedasi, et kui vaie esitatakse – kas elanike või mõne organisatsiooni poolt –, siis saab selle lahendada kohus. Eks ma muidugi tutvun selle eelnõuga ja kindlasti annab ka valitsus siin algatatud eelnõu kohta arvamuse, nii nagu on ette nähtud.
Peeter Ernits, palun!
Nüüd natuke tõsisemalt. Jätkan selle üsna naljakaks muutunud Ülenurme ja Kambja valla vaidluse taustal. Ülenurme valla rahvas andis rahvahääletusel selgelt teada, et vald peaks jääma Ülenurmeks, aga jorutamise ning kohanimenõukogu ja valitsuse tegevuse lõpptulemus oli siiski see, et inimesed võivad ju tahta, aga vald jääb ikkagi Kambjaks. See oli valitsuse otsus. Praeguse eelnõuga antakse teatav vastutus Rahandusministeeriumilt üle Maa-ametile, toimub selline bürokraatlik liigutamine. Kas selle seaduse kehtima hakkamise korral oleks Ülenurme ja Kambja juhtumi puhul olukord ikka samaks jäänud või oleks asjade käik muutunud?
Tänan küsimuse eest! See, kes on nimeregistri vastutav või volitatud töötleja, ei mõjuta nimevaidlusi kohe kindlasti mitte. Kambja ja Ülenurme vaidlus on keeruline. See on niisugune kohaliku elu küsimus, mis tekkis haldusreformi käigus, kus uue haldusüksuse üheks osaks oli Kambja vald ja teiseks osaks Ülenurme vald. See teema käidi ka haldusreformi käigus korra läbi ja valitsus otsustas nime üle. Järgmine kord esitati vaie, siis läks see asi uuesti kuni valitsuseni välja ja tehti niisugune otsus. Tugineti kohanimenõukogu arvamusele. Minu mäletamist mööda lähtusid kohanimenõukogu eksperdid, kus on koos filoloogid ja ajaloolased, sellest, et Kambja nimel on ajalooline väärtus – see on seotud näiteks kihelkonnaga jne –, ning sellele tuginedes valitsus otsuse langetaski. Rohkem ei oska ma seda selgitada. Aga ma saan aru, et see tekitab jätkuvalt paksu pahandust.
Aitäh, lugupeetud minister! Rohkem küsimusi teile ei ole. Nüüd ma kutsun siia ettekandjaks maaelukomisjoni liikme Heiki Hepneri. Palun!
Hea istungi juhataja! Austatud kolleegid! Maaelukomisjon arutas seda eelnõu 8. juunil. Arutelus osalesid ka riigihalduse minister Jaak Aab, Rahandusministeeriumi regionaalvaldkonna regionaalhalduspoliitika osakonna juhataja Mart Uusjärv ja sama osakonna õigusnõunik Martin Kulp. Me tegime seal kolm otsust, kõik konsensuslikult: määrata siinkõneleja eelnõu ettekandjaks, võtta eelnõu 17. juuniks täiskogu päevakorda ja teha ettepanek eelnõu esimene lugemine lõpetada. Ma annan väga põgusa ülevaate, kuna minister juba lahkas eelnõu väga põhjalikult. Annan põgusa ülevaate eelkõige sellest, kuidas toimus arutelu meil komisjonis – sellise komisjonipoolse ülevaate. Jutuks tuli see, kuidas kohanimenõukogu moodustatakse, mismoodi selle liikmed nimetatakse ja kes sinna kuuluvad. Rääkisime ka rööpnimedest. Võib-olla selline pikem – no kas just pikem, aga selline eelnõust natuke väljaminev – arutelu toimus sama teema üle, mille kohta meie hea kolleeg Ivari Padar just hetk tagasi küsis. Urmas Kruuse küsis, kas kohanimeseaduse alla lähevad ka tänavanimed ning kas eelnõu muudatused on seotud repressiivorganitega seonduvate kohanimedega. Tõepoolest, minister ütles, et loomulikult, nii nagu kõik kohanimed, lähevad ka tänavanimed selle seaduse alla, kuid eelnõu ei puuduta konkreetseid kohanimesid. Selle peale vaatasin ma praegu kehtivat seadust. Tegelikult, nagu me teame, on omavalitsustel suur autonoomia – see on väga hea, mina olen omavalitsuste autonoomia kirglik kaitsja –, kuigi teinekord see meile võib-olla ei meeldi, aga põhimõtteliselt tuleks niisuguses olukorras vaadata konkreetse omavalitsuse otsa. Kehtiva seaduse §-s 13 räägitakse kohanime valiku nõuetest ja lõikes 6 on öeldud, mida tuleb välistada. Seal on kirjas sellised punktid, et kohanimi ei tohi olla labase ega halvustava tähendusega ning et kohanimi ei tohi olla sobimatu Eesti aja- ja kultuuriloo suhtes. Ma arvan, et kui oleks soovi, siis saaks selle küsimuse lahendada ka tänase, kehtiva seaduse valguses. Selline olekski tegelikult minu lühike ülevaade. Nagu ütlesin, tegi komisjon ühehäälse otsuse esimene lugemine lõpetada. Tänan tähelepanu eest!
Aitäh, hea ettekandja! Teile küsimusi ei ole.
Suur tänu!
Juhtivkomisjon on teinud ettepaneku eelnõu 186 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõpetatud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 3. juuli kell 16. Ma tänan teid kõiki, austatud kolleegid! Istung on lõppenud. Istungi lõpp kell 18.28.