Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 31. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje do 12. ure ne more udeležiti poslanec Marijan Križman. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO LISTE KANDIDATOV ZA MINISTRICI IN MINISTRE VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE. Na podlagi prvega odstavka 112. člena Ustave Republike Slovenije ter prvega odstavka 234. in prvega odstavka 229. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednik Vlade Republike Slovenije gospod Borut Pahor predlagal Državnemu zboru imenovanje ministric in ministrov Vlade Republike Slovenije. Listo kandidatk in kandidatov za ministrici in ministre je predsedniku Državnega zbora predložil 8. septembra 2011. Predsednik Vlade Državnemu zboru tako predlaga, da imenuje gospoda Tomaža Orešiča za ministra za gospodarstvo, mag. Zdenko Vidovič za ministrico za javno upravo, gospoda Sama Bevka za ministra za kulturo, gospoda Branka Janca za ministra za notranje zadeve in dr. Tamaro Lah Turnšek za ministrico za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Predsednik Vlade je predlagal Državnemu zboru, da v skladu z 232. členom Poslovnika Državnega zbora glasuje o listi kandidatov za ministrici in ministre kot celoti. Na sprejetje te odločitve je vezano tudi vprašanje zaupnice Vladi Republike Slovenije, kot mu to omogoča predzadnji stavek prvega odstavka 117. člena Ustave Republike Slovenije. V skladu s prvim odstavkom 258. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednik Vlade predlagal, da Državni zbor izglasuje predlagano listo kandidatov za ministrici in ministre, s čimer bi se štelo, da je bila Vladi Republike Slovenije izglasovana zaupnica. Besedo dajem predsedniku Vlade gospodu Borutu Pahorju za dopolnilno obrazložitev predloga liste kandidatov. Prosim, predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Vse svoje politične aktivnosti dolgujem zaupanju naših ljudi. Ko sem se neštetokrat v teh 20 letih, ko sem opravljal manj in bolj pomembne slovenske in evropske politične funkcije, soočal z zares kompleksnimi in zahtevnimi situacijami, sem se vedno vprašal, kaj pričakujejo ljudje, ki so mi poverili zaupanje, in kaj je najbolje storiti v njihovo korist, da se torej odločim po svoji vesti. Tako, kot danes nagovorim vas, da storite enako, da premislite in se odločite, kaj je v dani situaciji glede na razvoj finančne, gospodarske, socialne, moralne in institucionalne krize v Sloveniji, v evroobmočju, Evropski uniji in v vsej moderni ekonomiji dobro za slovensko državo in za njene ljudi glede obstoja in nadaljevanja dela vlade, ki jo vodim. Moja presoja je, da je za državo koristno, koristneje, če bi danes Državni zbor izglasoval zaupnico Vladi in s tem potrdil kandidatke in kandidate za ministrske položaje. S tem bi omogočili Sloveniji, da bi se v naslednjih dveh ali treh kvartalih, ki utegnejo biti z vidika nepredvidljivih sprememb posebej intenzivni in terjajo izredno odzivno vlado – to bi bilo dobro, imeti vlado, ki bi bila odzivna, ki bi imela polne pristojnosti, tudi če je manjšinska, ob zavedanju, da tudi ko je bila večinska, dostikrat predlogi, ki jih je predlagala, ali niso dobili podpore ali pa so dobili podporo v Državnem zboru, vendar ne na referendumu med ljudmi. Seveda je mogoča tudi drugačna odločitev – da je manjšinska vlada v teh okoliščinah vlada, ki ne more zelo intenzivno voditi reformne politike, in da je zato bolje, da tvegamo politično paralizo države za nekaj mesecev in gremo predčasno na volitve. Jaz osebno s predčasnimi volitvami nimam težav. Problem, ki ga vidim kot voditelj Vlade ta hip in eden izmed vas, ki odloča o tem, kako se bo Slovenija odzivala na domače in zunanje odzive, je, ali je potrebna vmesna politična kriza do predčasnih ali rednih volitev. Osebno mislim, da ne. Za državo, kot je Slovenija, s kratko državniško tradicijo, majhno, v nekem smislu seveda zaradi tega tudi fleksibilno in gibko, a v drugem smislu ne tako gospodarsko, politično močno in vplivno kot nekatere druge države članice Evropske unije, je v tem hipu zelo pomembno, da se znajde v okoliščinah, v katerih se morajo znajti države z daljšo tradicijo od nje, z večjo gospodarsko in politično močjo in večjim vplivom v mednarodni skupnosti. Zato se boste danes, spoštovani poslanke in poslanci, odločali med dvema alternativama. In pošteno povedano, ne morem reči, da je ena brezhibno dobra, druga pa zavržna. Odločali se boste, ali je koristneje podpreti manjšinsko vlado, da bi lahko intenzivno in s polnimi pristojnostmi opravljala svoje delo do izteka mandata, v intenzivnem posvetovanju s socialnimi partnerji in, kar je popolnoma očitno, z vami, da bi dosegli potrebno politično podporo za neizogibne ukrepe, ali pa boste glasovali proti zaupnici, in to spričo dejstva, da vodim zgolj manjšinsko vlado. Če se bo tako odločila večina tistih, ki Vladi nasprotuje, ne bo težko za začetek politične krize, ki bo izbruhnila z vsemi nepredvidljivostmi, ki jih taka kriza prinaša, in bo v naslednjih mesecih paralizirala ne samo vlado, ampak celoten upravni aparat države, jo ohromila v svojih domačih in mednarodnih naporih, da se prebije iz obroča krize. In bomo tvegali, da pred tem, ko vsakič vsaj na štiri leta izvolimo novo voditeljstvo naše države, gremo skozi fazo, ki je nepotrebna, po mojem mnenju. Torej, to je bila neka uvodna konstatacija z moje strani. Imamo situacijo, v kateri sta možni dve poti. Predlagam vam, da izberemo tisto, ki je za našo državo in za naše ljudi manj boleča, ne brez tveganja, in da se ne odločimo za avanturo, ki si ji reče politična kriza in paraliza države. In spraševanje, kdo in kako bo ukrepal v naslednjih mesecih, ko se bo dogajalo marsikaj, doma in v tujini, do predčasnih volitev – ali rednih. Oboje je tveganje. Toda moj predlog, da podprete manjšinsko vlado, je razumno tveganje. In vaša morebitna odločitev, da je ne podprete, je absolutno legitimna in demokratična. Vendar tako, kot boste imeli kasneje v razpravi vi priložnost povedati vaše mnenje, naj povem v tem uvodnem nastopu glede te možnosti jaz svoje mnenje. To je odločitev, ki ima nepotrebno veliko tveganja v sebi, tveganja za tisto, kar jaz imenujem surov, zelo težak, zelo zahteven boj za to, da nadaljujemo naš proces preboja skozi obroče finančne, gospodarske, socialne, moralne in institucionalne krize doma in v mednarodni skupnosti. Jaz vam, spoštovani poslanke in poslanci, v zameno za vašo morebitno podporo, za katero se potegujem danes, ne morem obljubiti prav nič drugega, razen tega težkega, zahtevnega, zelo surovega boja za to, da se prebijemo skozi obroče te krize. In ko me vprašate, ali vam lahko danes natančno povem, kaj vse imamo v načrtih za to, da bi dosegli ta cilj, da bi se prebili iz teh obročev krize in da bi obstali kot skupnost, ki je v družini tistih, s katerimi želimo živeti prihodnost 21. stoletja, vam moram odgovoriti zelo na kratko: moja vlada, če bo dobila vaše zaupanje, bo storila prav vse, kar je potrebno. Naj nadaljujem. Verjetno bi bilo predsedniku Vlade po treh letih dela težko stopiti pred državni zbor, če ne bi imel med napakami, zapoznelimi odločitvami, napačnimi presojami tudi rezultatov svojega dela. Preden bom poskušal samo na kratko orisati rezultate dosedanjega dela kot razloge za to, da lahko dovolj samozavestno ocenimo ne samo moje delo, delo mojih kolegov, ampak delo nas vseh skupaj v teh časih krize, mi dovolite reči eno uvodno premiso k temu drugemu delu mojega nagovora. Ta kriza, ki se je začela leta 2008, je desetine milijonov ljudi pognala iz njihovih domov, služb, jih oropala premoženja, socialne varnosti in dostojanstva, pri nas in skorajda vsepovsod po svetu. Imela je strašne, dramatične učinke, ampak za Slovenijo eno koristno razsežnost. Po 20 letih tranzicije je morda še pravočasno ustavila vse tiste nevarne procese, ki so Slovenijo, ki so jo naši ljudje na referendumu za samostojnost postavili kot hišo upanja za njihovo prihodnost in prihodnost njihovih otrok – da bi se ta družba, ki se je razvijala skozi tranzicijo, spridila. Jaz ne morem in nočem – to bi bilo z neke strani malomarno ravnanje – reči nič slabega o vladah pred menoj. Samo tisti, ki izkusi lepoto, ampak tudi težavnost dela na položaju, ki ga opravljam, ve, kako zelo zahtevno delo je. Vsi so se trudili po svojih najboljših močeh. Ampak kaj se je zgodilo? To moramo vedeti, da bi razumeli, za kaj se pravzaprav borimo. Od osamosvojite naprej je Slovenija v marsičem šla na kriva pota razvoja, in če ne bi bilo krize leta 2008, ki je popolnoma razgalila stranpoti tranzicije, od napačne in podivjane privatizacije naprej in vseh drugih procesov, ki so bili značilni za ta leta, bi verjetno čez 20 let ali ob naslednjem kriznem ciklusu Slovenijo bilo težje rešiti iz situacije, iz katere jo rešujemo danes. Moja, če smem z metaforo reči, izkušnja je bila naslednja. Ko sem, zavedajoč se krize, ki je prihajala, v letu 2008 prisegel pred vašim državnim zborom, tukaj pred vami, in šel v svoje nove prostore, sem, če rečem metaforično, za razliko bržkone od mojih predhodnikov, ki jim tega ni bilo treba storiti, šel najprej v našo klet, če smem tako reči. In kaj sem tam ugotovil? Da smo za nadstropjem in nadstropjem in nadstropjem, ki ga je vedno znova, vedno lepše postavila vsaka nova vlada po letu 1991, imeli zelo, zelo slabe in nizko položene temelje našega skupnega doma, polne termitov, ki so razgrajevali nosilnost naše celotne zgradbe. Ker je bila konjunktura in ker se je vsem nam zdelo, ne samo predsednikom vlad in ministrom vseh vlad od leta 1990 naprej, da bomo priča samo rasti, da bomo priča samo dvigu blaginje, da je normalno, da kapitalizem prinese s seboj tudi prvotno akumulacijo kapitala, ki ni nujno vedno zelo dramatično poštena, ker smo začeli slaviti nekatere vrednote, ki naj bi bile vrednote tistega sveta, po katerem smo ves čas po drugi svetovni vojni hrepeneli, in to ne kritično, smo se znašli v situaciji, ko je finančna, gospodarska in socialna kriza odnesla, bom rekel, sleherno zaveso izpred podobe našega skupnega doma. Na prvi pogled je bil visok in lepo ometan, ampak njegovi temelji, njegovi temelji so bili razžrti, nizki in slabo pripravljeni za to, kar nas je potem čakalo v naslednjih letih. In zdaj vam bom povedal, kaj je bila moja odločitev, težka, toda ena izmed tistih, ki sem jih, tako kot to, sprejel po svoji vesti. Popularno bi bilo, če bi skupaj s svojimi ministricami in ministri vzel nekaj orodja in popravil fasado hiše. Na prvi pogled bi se zdelo, da smo se lotili nekih resnih del zato, da bi naš dom izgledal lepše. Nič od tega dolgoročno ne bi bilo pomembno za ljudi, ki stanujejo v tem domu. Bilo se je treba odločiti za dolgoročne stvari, bilo je treba torej iti v klet, ponovno poglobiti naše temelje in jim dati moč, in to smo tudi storili. In tukaj bi vam rad rekel, da smo uredili odnose s sosednjimi državami, zlasti s Hrvaško, da smo začeli normalizirati delovanje družbe in države, kolikor je to mogoče, s tem, da smo vsem subsistemom dali njihovo avtonomijo, ampak tudi odgovornost, kar je v družbi proizvedlo na kratek rok, deloma še vedno, vtis, da Vlada nima oblasti v svojih rokah in da vodi posamezne stvari prav vsakdo, ki ima pet minut časa. To je občutek, ki je varljiv. Jaz ga omenim zlasti zato, ker utegne biti kandidat za naslednjega predsednika Vlade, kdorkoli že to je, ne govorim o imenu in priimku, zelo občutljiv za skušnjavo, da bi našim ljudem obljubljal, da bo on zdaj vse prijel v roke in uredil. To ni prava pot za razvoj, kot ga jaz vidim, ampak je prava pot, da se Slovenija ne organizira kot neko slabo vodeno podjetje, v katerem nekdo odloča o vsem, ampak da delujemo kot država, v kateri imajo vsi subsistemi svoje dolžnosti in odgovornosti, so avtonomni, in kjer se moramo vsi vesti po enakih pravilih in enaka pravila veljajo za vse. Naprej. Ker smo tudi to storili, je bilo mogoče, da smo se lotili pomoči gospodarstvu. Iz padca bruto domačega proizvoda, ki je bil v Sloveniji dramatičen, ker je bila Slovenija slabo pripravljena na krizo, institucionalno slabo, ta je bil več kot 8 %, smo danes v obdobju gospodarskega okrevanja. Torej, uredili smo odnose z eno od naših sosed, ki so bili posebej problematični in so nevarno grozili, da bi iz gospodarskih in političnih postali ne samo človeški, ampak tudi varnostni. Začeli smo urejati institucije države, da so te lahko začele normalno opravljati svoje delo. In to je omogočilo, da smo sicer nekoliko kasneje kot druge države, ki so to imele bolje urejeno, lahko v letu 2009, 2010 namenili denar, ki ni šel v neke stranske kanale, ampak je šel v točno za to določene namene, zato, da smo gospodarsko padanje obrnili v gospodarsko okrevanje. Naprej, četrtič. Kriza je absolutno izostrila občutek ljudi za krivice, absolutno. Prej ne tako, prej se je zdelo ljudem, ki so latentno čutili, da gre nekaj narobe v slovenski družbi, da tako mora biti, ker je to kapitalizem in tržna ekonomija. Danes se izkazuje, da ni nujno tako, in da ni prav tako, tudi če je kapitalizem in tudi če je tržna ekonomija. Da mora biti nek red in neka pravila, ki se jih morajo držati vsi, in da ne more nekdo, ki ima privilegiran položaj v politiki ali na kapitalskem trgu ali kje drugje, zaradi tega privilegiranega položaja svoje moči še krepiti. O tem vam govorim – da se je slovenska tranzicija v drugi polovici svojega razvoja tik pred krizo znašla v slepi ulici. V njej so bile klice resnih družbenih bolezni, ki jih je bilo treba ozdraviti. Jaz nisem rešil vseh težav, in ne moji ministri, ampak rešil sem tiste, ki so nam omogočale, da smo se skozi to krizo borili naprej. In ko se boste spraševali, skupaj z mano verjetno, v teh klopeh, komu bomo naprej zaupali vodenje države, se moramo vprašati – to, kar moja vlada, če boste danes odločili, da zaupnice ne dobi, ali pa ob koncu mandata, pušča kot zapuščino, in to je sposobnost te države, da je rešila najbolj akutne probleme, ki so jo vlekli navzdol, da ni rešila vseh problemov, da bi lahko poletela kot meteor do zvezd, ampak da ima kapaciteto, da se prebije skozi obroče krize in da ostane med državami, s katerimi želimo živeti, potem se vprašajte, kdo je to sposoben storiti in kako ter bolje. Jaz se nimam za nenadomestljivega, jaz ne mislim, da sem popoln, ne jaz ne moji sodelavci, ampak v tem drugem delu svojega nastopa sem želel povedati, da smo naredili nekaj pomembnih stvari, zaradi katerih ima Slovenija danes potencial, da nadaljuje z bojem za preboj iz obroča kriz. In zdaj gremo k tistemu tretjemu in verjetno za današnjo razpravo najpomembnejšemu delu naše izmenjave mnenj – kaj lahko stori manjšinska vlada, če dobi podporo v Državnem zboru, kjer sicer vnaprej ne more pri nobenem glasovanju računati na uspeh. Še enkrat, da bi razumeli mojo odločitev, da je v teh okoliščinah še vedno veliko bolj koristno za državo, za njene ljudi, za perspektivo naše skupnosti, da zaupate Vladi vodenje do izteka mandata, je treba pogledati, ali imamo približno enako presojo domačih in evropskih okoliščin, ki so v bistvu naše domače okoliščine. Prva ocena teh okoliščin je, da so tri leta po začetku krize še vedno izredno nepredvidljive, zlasti v Evropi, zlasti v Evropski uniji in v evroconi. Če se je zdelo, da je finančna kriza že presežena tam, kjer se je začela, na Wall Streetu, potem moramo danes vedeti –prosim, da to vemo, in tudi če se zdi to ljudem manj pomembno, smo mi tisti, ki odločamo v njihovem imenu, in to moramo vedeti –, da je v Evropski uniji kriza, ki se je zdela presežena kot finančna, gospodarska in socialna, zdaj pokazala vso globino kot institucionalna kriza. In tu bi vam rad povedal, kaj je moja presoja. Moja presoja je, da bodo voditelji, če boste tako odločili, da bomo voditelji, v naslednjih mesecih intenzivno iskali rešitve za institucionalne rešitve, ker je postalo popolnoma jasno, da z obstoječo ureditvijo Evropa dolgoročno ne more biti tisto, kar od nje pol milijarde ljudi, vključno z dvema milijonoma Slovencev, pričakuje. In to je tekmovalna družba, ki je hkrati močno solidarna družba in ki lahko računa na to, da bo s temi njenimi preferencami in performansami dvigovala blaginjo velike večine evropskih ljudi, kar se zdaj ne dogaja, kar se zdaj ne dogaja, in grozi, da se bodo centri moči pomaknili daleč na vzhod, daleč stran od starega kontinenta. Naj vam povem neko stvar in s tem končam to misel. Obstajajo pesimisti in optimisti glede razvoja dogodkov v naši širši domovini. Jaz se ne bi opredeljeval tako. Kot analitik skušam biti realist, in vem, da je še vedno dovolj zgodaj, da gre Evropa v pravo smer, v kateri bomo tudi Slovenci in vsi ljudje, ki živijo v naši domovini, imeli svoje mesto, skupaj s tistimi narodi, s katerimi želimo skupaj strniti moči, da uspemo v tem globalnem svetu. Še je priložnost, ampak ta čas se izteka! In naj vam povem, če sem to mislil pred enim letom v manjšini, ne samo tukaj doma, ampak tudi med svojimi kolegi, je danes to prevladujoče mnenje. In zato vam pravim, ko se boste odločali, ali si Slovenija lahko privošči daljši odmor brez odzivne vlade, ki bi rokovala ne samo z domačimi gospodarskimi, socialnimi težavami in ukrepala, ampak se tudi primerno odzvala na razmere v naši širši domovini, v evroconi, da bi ostali tam, kjer si želimo, potem vam pravim, da je manjše tveganje in da je razumno tveganje podpreti manjšinsko vlado in s tem omogočiti njeno sicer težko, a ne nemogoče delo do volitev. To bi seveda pomenilo, da bi se bilo treba ogromno pogovarjati s sindikati, delodajalci in predvsem slehernim od vas. Ne mislim tukaj samo znotraj koalicije, ampak tudi na prav vse poslanske skupine v opoziciji. Kolikor časa sem v politiki, toliko časa verjamem v konsenzualno politiko. In kolikor sem se ji moral odreči v tem času kot predsednik Vlade, sem se ji vedno odrekel z obžalovanjem, ker je bilo treba nekatere ukrepe povleči, ker se je zdelo, da jih sicer ne bo. Drugače pa mislim, da obstaja med nami dovolj znanja in upanja, sposobnosti in tudi dobre volje, da lahko v naslednjega pol leta ali dobrega tričetrt leta ta manjšinska vlada skupaj z vami opravi dobro delo za naše ljudi. Gospe in gospodje, in med vami tudi mnogi dobri prijatelji, naj vam rečem eno stvar: če bi mislil, da temu ni tako, da zdaj govorim samo zaradi tega, ker se tako politično spodobi, vas ne bi nagovoril, da podprete manjšinsko vlado in me potisnete v položaj, ki osebno in za moje sodelavce, te, ki zdaj sedijo za menoj, in tiste, ki čakajo, da bodo morebiti ob vaši odločitvi prisegli, ne bo lahek. Ampak mi nismo tukaj zato, da bi opravljali lahko delo. Usoda nas je postavila v čas, ki terja težko delo, in to težko delo smo pripravljeni opraviti in smo ga pripravljeni opraviti v korist velike večine naših ljudi. Da bo potrebno veliko več dialoga, kaj in kako storiti to, da bo v korist velike večine, je očitno. Toda ta napor smo pripravljeni narediti. Pri meni, pri mojih kolegicah in kolegih, tistih, ki so na položajih, in tistih, ki utegnejo danes dobiti mandat za delo, obstoji ta politična volja, da storimo vse, kar je potrebno, da nadaljujemo skupaj z vami boj za to, da se prebijamo skozi obroče krize. Ta še ni končana in morda utegne biti daljša, ne samo, kot si je kdorkoli želel, ampak tudi kot bi si kdorkoli prej mislil. Vendar smo še na točki, ko je premagljiva, in Slovenci imamo glede tega neko vizijo, ki ni brez odziva v naši širši domovini, kar pomeni, da je narod žilav, živahen, sodeluje v razmislekih o naši skupni prihodnosti. Ampak mora biti pa odziven, mora imeti vlado, ki se dnevno izreka o določenih odločitvah, in parlament, ki sprejema težke odločitve, ker lahkih ni. Lahkih ni. Na koncu, spoštovani gospe in gospodje, v 20 letih samostojne Slovenije se je v tej hiši velikokrat zdelo, da smo priča zelo prelomnim dogodkom. Le redkokdaj se je izkazalo, da so bili na koncu res prelomni. Kmalu jih je zakril prah zgodovine in samo redki so ostali v zgodovinskem spominu naših ljudi. In moram vam reči, spet odkrito, ne mislim, da je danes nek prelomen dogodek, kakorkoli že boste odločili. Vendar pa moram enako iskreno reči, da tudi ni zelo običajen glede njegovih posledic. Če pravim, da ni prelomen, moram pa tudi posvariti – to je moje mnenje –, da ni čisto zelo običajen in da je vseeno, kako se bomo odločili. Imamo torej dve tveganji. Eno, za katerega kot najbolj odgovoren za razvoj stvari v tej državi menim, da pelje naprej in da predstavlja razumno tveganje, in drugo, ki opozarja na to, da se bo vse ustavilo, in že zaradi tega, pa zaradi drugih stvari, pomeni nerazumno tveganje. Vendar če se boste tako odločili – vi ste poklicani od ljudi, da v njihovem imenu odločate, in v vašo odločitev ni mogoče dvomiti. Jaz sem bil danes samo dolžan po svojih najboljših močeh in brez slehernega protokola povedati, da se zavedam izredne težavnosti okoliščin, v katerih smo, da navkljub večinskemu mnenju ljudi v teh okoliščinah sploh smo, ker smo nekatere, ki so ogrožale našo politično, gospodarsko, socialno eksistenco, sploh zmogli usmeriti v pravi tok sredi najhujše krize. V tem smislu, sem rekel, je bila kriza dobrodošla, ker je končala nekatere deviantne procese slovenske tranzicije, ki bi se sicer nadaljevali in nas vse pokopali. Vse. Tako pa smo še pravi čas stopili na zavoro, premislili stvari, razumeli klic ljudi, da je potrebno tukaj več socialne pravičnosti, da je potrebno več resničnosti, da je potrebno več odkritosti in da je treba neke stvari tudi spreminjati. Nismo uspeli povsod, ampak pri vseh tistih stvareh, ki nam zdaj omogočajo, da gremo naprej, pa, in to mi daje tisto notranjo verodostojnost, da vas danes nagovorim, da podprete listo kandidatk in kandidatov za ministrice in ministre, da nam omogočite, da se skupaj z vami borimo naprej, da se jutri ne zbudimo v dan, ko ne bomo imeli oblasti, ki bi bila sposobna ravnati po svojih najboljših močeh in s polnimi pristojnostmi, ampak sredi politične krize, ki bo ohromila Slovenijo ravno v času, ko bi jo naši partnerji, predvsem pa naši ljudje, naši ljudje, tako zelo potrebovali, da bi reševala njihove probleme. Kadarkoli se je ta vlada in ne nazadnje tudi ta večina v Državnem zboru, ki ji gre vsa moja hvaležnost za podporo doslej, odločila za določene ukrepe, to niso bili ukrepi proti ljudem, ampak so bili za ljudi. In ko pravim, da je treba stremeti k temu, da storimo vse, kar je potrebno znotraj dveh temeljnih gabaritov, eno je zniževanje primanjkljaja in drugo je zniževanje dolga v bruto domačem proizvodu, potem pravim, da tega ne delamo proti ljudem, ampak delamo za ljudi. To je težko! To je še težje, kot si mislimo. Ampak je neizogibno. Zato pravim, tisti, ki se boste danes odločili, da podprete Vlado, niste prevzeli nase odgovornosti, da podprete prav vsak predlog, s katerim bo Vlada v naslednjih mesecih prišla pred ta visoki državni zbor in mu predlagala ukrepanje, da se izvlečemo iz teh obročev krize. Z vami se bomo pred tem pogovarjali, se bomo poskušali dogovoriti za ukrepe, ki bodo dobili podporo, tudi socialnih partnerjev, okrepili bomo dialog z opozicijo, kolikor bo to potrebno in kolikor bo to mogoče. Za dialog sta vedno potrebna dva. Storili bomo torej vse, kar je potrebno. Jaz kot predsednik Vlade, moji sodelavci, ti, ki so za mano, in ti, ki utegnejo priti, če boste tako odločili, imamo vizijo dela do izteka mandata. Vemo, kaj so glavni problemi naše družbe ožje in širše domovine. Imamo voljo in pogum, da se s temi problemi soočimo. Potrebujemo vašo podporo, da nam bo to omogočeno, in potem še tisti majhen kanček sreče, da uspemo. Začel sem in končal bom z izrazi hvaležnosti tistim, ki so mi omogočili, da sem v zadnjih 22 letih opravljal bolj in manj pomembne naloge v politiki. Ta je bila prav gotovo najtežja, vendar tudi najlepša. V javnem življenju ni mogoče primerjati nobenega od zares srečnih trenutkov s tistim, ki pomeni rešitev nekega problema za državo ali pa za naše ljudi, in tudi takšni trenutki so bili. Ti odtehtajo vse težave, vse napore in vse hudo, kar se dogaja. Rad bi se zahvalil ljudem, da sem imel to priložnost, in rad bi povedal, da sem ob vseh spodrsljajih in napakah poskušal vedno ravnati po svoji vesti in da sem se pri tem zanašal tudi na svoje sodelavke in sodelavce in na tiste, ki so bili doslej moji sodelavci in sodelavke. Tako bom ravnal tudi v prihodnje. Ne morem reči, da bom rešil vse probleme, če bom dobil mandat do konca, toda nadaljeval bom s trdim bojem za to, da bomo oreh za orehom strli in to državo izpeljali iz krize. Verjetno bo kdo izmed vas rekel, da sem pred tremi leti za tem govorniškim odrom dejal, da bomo iz krize izšli kot zmagovalci, in še vedno mislim, da imamo vse možnosti. Samo da je bil takrat morda prehitro storjen zaključek, da je to tek na sto metrov. Danes se izkazuje, da je to maraton in da ko danes rentgeniziramo stanje, v katerem smo politično, gospodarsko, socialno, čisto človeško, nismo na koncu, kjer so že določeni tisti, ki so uspeli, in tisti, ki so propadli, ampak šele nekje na dobrem začetku. To imejmo pred očmi. Spoštovani gospe in gospodje, gospod predsednik, v naslednjih 8 urah bom, kolikor mi bo to mogoče, poslušal različna stališča in presojo o tem, kaj je prav in kaj narobe. Odločitev o usodi moje vlade bo v vaših rokah, in takšna kot bo, bo treba z njo živeti. Mislim, da bi lažje kot skupnost in kot država, kot narod, ki se bori za to, da preživi ta surov čas, živeli z odločitvijo, ki je zame sicer težka, ampak sprejemljiva, ker se želim obnašati odgovorno, in to je, da vodim skozi ta zahteven čas Vlado do volitev. Kakorkoli že, rad bi se vam zahvalil za sodelovanje doslej, in če boste tako odločili, se priporočam za sodelovanje poslej. Hvala lepa. / aplavz/
Hvala lepa, gospod predsednik Vlade. V skladu z 230. členom Poslovnika Državnega zbora so se kandidatki in kandidati predstavili pristojnim delovnim telesom ter odgovarjali na vprašanja članic in članov odbora. Iz poročil pristojnih delovnih teles izhaja, da so bile predstavitve vseh kandidatk in kandidatov ustrezne. Poročila pristojnih delovnih teles z mnenji ste prejeli. Poročilo Odbora za gospodarstvo bo predstavil predsednik odbora gospod Matjaž Han.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi! Predsednik Vlade je 8. septembra 2011 predsedniku Državnega zbora predložil predlog, da Državni zbor za ministra za gospodarstvo imenuje gospoda Tomaža Orešiča. Tomaž Orešič se je v skladu s 112. členom Ustave Republike Slovenije ter prvim in drugim odstavkom 230. člena Poslovnika Državnega zbora 13. septembra predstavil članom Odbora za gospodarstvo ter odgovarjal na njihova vprašanja. Predlagani kandidat za ministra je po uvodni osebni predstavitvi podal ključne prioritete delovanja Ministrstva za gospodarstvo tekom njegovega morebitnega mandata, ki pa so sledeče oziroma naslednje: dvig konkurenčnosti, poenostavitev administrativnih postopkov, in dotaknil se je zelo dobro področja energetike. Člani odbora so kandidatu zastavili številna vprašanja in izrazili nekatere pomisleke, ki so se v veliki meri nanašali na sprejetje nacionalnega energetskega programa in problematiko, povezano z nekaterimi ključnimi projekti in usmeritvami na področju slovenske energetike. Izpostavili so predvsem problematiko bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj, Nuklearne elektrarne Krško, hidroelektrarn na spodnji in srednji Savi ter na reki Muri, Termoelektrarne Trbovlje ter problematiko obnovljivih virov energije. Kandidatu so bila zastavljena tudi številna vprašanja glede mednarodne konkurenčnosti Slovenije, predvsem glede ukrepov za zmanjšanje administrativnih ovir. Potem je bilo izpostavljeno vprašanje glede neposrednih tujih investicij. Izpostavljeno je bilo tudi delovanje slovenske gospodarske diplomacije, pomoči malim, srednjim in velikim podjetjem, problematika trga dela in obdavčenje zaposlenih. Številna vprašanja kandidatu pa so se nanašala tudi na problematiko podjetij v državni lasti. Predlagani kandidat za ministra je z odgovori na zastavljena vprašanja članom odbora tudi pojasnil nekatera svoja stališča. Tako je po končani predstavitvi kandidata Odbor za gospodarstvo sprejel mnenje, da je bila predstavitev Tomaža Orešiča kot kandidata za ministra za gospodarstvo ustrezna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročili Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje bo predstavil predsednik odbora dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Tudi kandidatka mag. Zdenka Vidovič se je predstavila Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje. Tudi v tem primeru lahko ugotovimo, da je predlagatelj predsednik Vlade, ki je poslal predlog 8. 9. 2011. Gospa Vidovič se je predstavila v skladu z določili 112. člena Ustave ter tudi Poslovnikom Državnega zbora. Bolj pomembno se mi zdi, da vam predstavim, na kratko povzamem njeno predstavitev. Kandidatka je uvodoma govorila o svoji poklicni poti, pri čemer je poudarila, da je največji del preživela v javnem sektorju in si s tem pridobila ustrezna znanja. Govorila je tudi o izkušnjah in kompetencah na področju javne uprave z oceno o tem, kaj meni, da ji bo koristilo pri morebitni izvolitvi. Govorila je tudi o ustanovitvi Ministrstva za javno upravo leta 2004 in o delu bivšega ministra Viranta ter tudi bivše ministrice gospe Krebs, pri čemer je delo obeh pohvalila. V nadaljevanju je povzela plačno reformo. Govorila je tudi o zmanjšanju števila zaposlenih. Nekako se je opredelila tudi do namere, takrat je bila še aktualna, minus 4 % znižanja plač v javnem sektorju, do česar je izrazila nenaklonjenost. Nadalje je predstavila in govorila o ravnanju z nepremičninami, e-upravi, sistemskem urejanju državne uprave. Članice in člani odbora so ji postavili kar veliko število vprašanj. Naj nekatera povzamem. Članice in člane odbora je zanimalo njeno stališče do možnosti znižanja števila upravnih enot oziroma njihovo združevanje v upravne okraje. Nadalje so ji članice in člani odbora postavili vprašanje o sredstvih, ki jih država porabi za namen najema prostorov državnih organov, možnosti prodaje počitniških kapacitet. Potem so ji postavili neposredno tudi vprašanje, ki se je nanašalo na amandma Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj k rebalansu proračuna, o čemer sem že govoril, skratka minus 4 %. Stališče do sprememb volilne zakonodaje je bilo eno od naslednjih vprašanj, pa seveda prevelik izbor prioritetnih nalog za zgolj leto dni mandata, nerazumno dolgi postopki pri različnih soglasjih – tudi o tem so jo članice in člani odbora spraševali. Neplačevanje najemnin občinam je bila tudi ena od tem in pa stališče do predloga o novih dodatkih za policiste, ki so vsebovani v Zakonu o policiji. Kandidatka je po svojih močeh odgovorila na zastavljena vprašanja in po končani razpravi je odbor sprejel sklep, da je predstavitev mag. Zdenke Vidovič kot kandidatke za ministrico za javno upravo ustrezna; glasoval je z 8 glasovi za in 6 proti. Če mi je dovoljeno, gospod predsednik, kar v nadaljevanju še; naš odbor je namreč imel tudi na predstavitvi kandidata za ministra za notranje zadeve gospoda Branka Janca. Pravni pogoji so seveda pri vseh enaki, tudi pri njem enaki. Predlagani kandidat za ministra je v uvodni predstavitvi podal svoje dosedanje delovne izkušnje in povedal, da se seveda namerava lotiti posla, ki mu bo eventualno zaupan z današnjim dnem. Poudaril je, da želi nadaljevati z nedokončanimi prioritetami iz koalicijske pogodbe oziroma koalicijskega sporazuma. Poudaril je, da želi dati poudarek področju omejevanja kriminalitete, zagotavljanja splošne prometne varnosti in ničelne tolerance do nasilja. Kot najpomembnejše izhodišče pa je izpostavil v smislu že opravljenega dela vprašanje izbrisanih. Nadaljevati namerava že začeti projekt skupaj z Ministrstvom za notranje zadeve in ostalimi inštitucijami, kar se tiče ničelne tolerance do nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter spolnega nasilja nad otroki. Poudaril, govoril je tudi o vzpostavitvi sistema, sistemskega usmerjanja in nadzora policije. Govoril je tudi o dveh policijskih zakonih, o pooblastilih policije in pa organiziranosti policije, ki sta trenutno v postopku v Državnem zboru. Opredelil se je, da vsebujeta po njegovem mnenju ustrezna določila. Nadaljevati namerava z izgradnjo novega objekta forenzičnega laboratorija. Govoril je tudi o projektu enotnega digitalnega radijskega omrežja za potrebe policije. Članice in člani odbora so mu postavili nekatera vprašanja. Naj izpostavim najpomembnejša: kakšna je možnost za prekinitev najemne pogodbe za stavbo Nacionalnega preiskovalnega urada; ali se bo nadaljevalo z ukinjanjem policijskih uprav, je zanimalo članice in člane odbora; kako gleda na decentralizacijo slovenske policije; kakšno je njegovo stališče do uvedbe visokih, res visokih kazni v cestnem prometu; zakaj policisti na narodno mešanem območju ne prejemajo dodatka za dvojezičnost; kako vidi policijo v sodelovanju z lokalnimi skupnostmi in tako dalje. Kandidat je odgovoril na ta vprašanja v skladu s svojimi zmožnostmi, glede na poznavanje resorja, ki naj bi ga vodil. Na koncu pa smo opravili tudi glasovanje; rezultat je bil enak, 8 proti 6. To pomeni, da je odbor sprejel mnenje, da je bila predstavitev kandidata gospoda Janca za ministra za notranje zadeve ustrezna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino bo predstavila predsednica odbora mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavnice in predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Samo Bevk, ki je predlagan za ministra za kulturo, se je v skladu s 112. členom Ustave ter prvim in drugim odstavkom 230. člena Poslovnika Državnega zbora predstavil članicam in članom Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino in odgovarjal na njihova vprašanja 13. septembra 2011 na 26. nujni seji. Predlagani kandidat za ministra je v uvodni predstavitvi članicam in članom odbora predstavil svoje poglede na področje, ki naj bi ga vodil. Poudaril je, da bo njegova prioritetna naloga kljub zmanjšanju sredstev z rebalansom državnega proračuna za leto 2011 narediti nekaj dobrega za slovensko kulturo. Pojasnil je, da ostaja v proračunu Ministrstva za kulturo skoraj 200 milijonov evrov, in kljub temu, da je večina sredstev že realiziranih, je letošnji kulturni proračun kar za 20 milijonov evrov višji, kot je bil proračun leta 2008. Sredstva, ki so na razpolago, bo treba gospodarno, pregledno in učinkovito porabiti. Kandidat za ministra je v nadaljevanju predstavil troje svojih prioritetnih področij, in sicer sprejetje najnujnejših zakonov in drugih aktov, kot so nacionalni program za kulturo, resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko in predlog zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah, med podzakonskimi akti pa pravilnik o bibliotekarskem izpitu in pravilnik o imenovanju v strokovne nazive v knjižnični dejavnosti. V normativnem programu Vlade je še nekaj zakonskih predlogov, ki bodo vloženi v zakonodajni postopek le pod pogojem, če bodo uživali dovolj široko podporo. Drugič, izvedba projektov, kot so: čimprejšnje dokončanje investicije SNG Opera in balet Ljubljana, Evropska prestolnica kulture 2012 v Mariboru in v partnerskih mestih ter gradnja Narodne in univerzitetne knjižnice kot osrednje slovenske znanstvene knjižnice. Tretjič, nadaljevanje izvajanja Zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi ter vpis slovenskih kulturnih in naravnih znamenitosti ter žive dediščine na seznam Unesco. Ob koncu predstavitve je še povedal, da bo zaradi zaskrbljujočega predvidenega obsega sredstev za kulturo, ki ga je v okviru sprememb državnega proračuna za leto 2012 pripravilo Ministrstvo za finance, predsedniku Vlade in finančnemu ministru predlagal, da se izhodišča za pripravo rebalansa popravijo v korist kulture, ter da nasprotuje predlogu za 4-odstotno linearno znižanje plač javnim uslužbencem, posebej tistim z najnižjimi plačami. Razpravljavke in razpravljavci so po predstavitvi kandidata za ministra želeli podrobnejše odgovore na vprašanja, ki so se nanašala na: spremembo Zakona o avtorskih in sorodnih pravicah; prenos stavbe gradu Rihemberk v brezplačno uporabo lokalni skupnosti; prenos kulturne dediščine iz obalnih mest Pirana, Izole in Kopra v letu 1940 v Italijo; sofinanciranje lokalnih medijev s statusom posebnega pomena; vpis slovenskih kulturnih in naravnih znamenitosti ter žive dediščine na seznam Unesco; gradnjo Narodne in univerzitetne knjižnice v Ljubljani; podporo kulturnih dejavnosti narodnih skupnosti v Sloveniji in zamejskih Slovencev; obnovo štirih kulturnih dvoran v občini Duplek; spomenik Cerje in vprašanje njegove vsebine; dvig RTV prispevka; arheološke najdbe na Muzejskem trgu v Kopru. Kandidat za ministra je odgovoril na vsa vprašanja; odgovore najdete v pisnem poročilu. Po končani predstavitvi predlaganega kandidata je odbor z 8 glasovi za in 4 glasovi proti sprejel mnenje: predstavitev Sama Bevka kot kandidata za ministra za kulturo je bila ustrezna. Hvala.
Hvala lepa. Poročilo Odbora za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj bo predstavil predsednik odbora mag. Branko Grims.
Spoštovani! Vsem zbranim prav lep pozdrav tudi v imenu Odbora za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, ki je na svoji redni seji v torek, 14. 9., opravil zadnje zaslišanje predstavljenih kandidatov za ministre in ministrice na osnovi predloga, ki je bil posredovan 8. 9. 2011 s strani predsednika Vlade gospoda Boruta Pahorja. Dr. Tamara Lah Turnšek je predstavila svoj program in ga oprla na dosedanje delo ministrstva, pri čemer je poudarila, da je pri nekaterih elementih, zlasti pri pripravi raziskovalne in inovacijske strategije, tudi sama sodelovala. Poudarila je tudi željo, da bi se namenilo več sredstev za raziskave in razvoj ter prenovilo visokošolske institucije in strukturo študija, tako da bi se po eni strani okrepilo sodelovanje, po drugi strani pa tudi povečala učinkovitost. Glede vprašanj so razpravljavke in razpravljavci kandidatki postavili vprašanja v zvezi s padcem Slovenije na lestvici konkurenčnosti, glede ukrepov povezovanja znanosti in tehnologije z gospodarstvom, privatizacije visokega šolstva, ustanavljanja novih univerz, slabosti bolonjske reforme in tudi glede odstotka žensk, ki dokončajo doktorat, področja upravljanja s človeškimi viri, razmerja raziskovalcev v gospodarstvu glede na število v državnih institutih in uvedbe enotne evidence vpisov v visokem šolstvu. Kandidatka za ministrico je v odgovoru poudarila, da je padec na lestvici konkurenčnosti – naj spomnim, da je bil letos ponovno izjemno hud, kar za 12 mest, in to ob tem, ko je bil izjemno velik že lani – zaskrbljujoč tudi zanjo, vendar je ona prepričana, da je odgovor na to prenos znanja in vlaganja tudi v temeljno znanost in potem prenos tako pridobljenih novih spoznanj v gospodarstvo, pri čemer pa je poudarila, da to ona ocenjuje kot dolgoročen proces, zato v primeru, da bo imela priložnost in da bo lahko te cilje uresničevala, pričakuje, da bodo učinki vidni šele dolgoročno. Glede ustanavljanja novih univerz je ocenila, da če bodo kvalitetno pripravljene in s kvalitetnim programom, tu zadržkov ne bo. Podprla je tudi večji poudarek v zasebnem oziroma privatnem delu visokega šolstva, glede bolonjske reforme pa opozorila, da je bila prvotno mišljena drugače in da se je danes v evropskem prostoru pokazalo, da nekateri deli tega niso prinesli pričakovanih učinkov. Enako je tudi pri nas, zato se seveda študentje vpisujejo v čim večjem številu naprej, pri čemer ona vidi kot težavo podaljševanje študija in temu namerava nameniti posebno pozornost, da bi se to čim bolj racionaliziralo. Glede števila razmerja posameznih raziskovalcev v inštitutih in po drugi strani znotraj gospodarstva je njena ocena, da je manj pomembno, kje kdo dela, ampak da je pomembnejša kvaliteta. Glede števila novih doktorandov in glede njihove sestave, strukture pa se zavzema za uveljavljanje novih oblik doktorskih študijev, ki bi po eni strani povečali število doktorandov in pripomogli tudi h krepitvi kvalitete samega študija. V razpravi se je pokazalo, da se člani odbora zelo dobro zavedajo, da ima glasovanje dva vidika, da je sama ocena kandidatke in po drugi strani, da gre tudi za vprašanje zaupnice in možnosti, da se s tem doseže predčasne volitve. Na koncu je bil z večino glasov, 7 za in 5 proti, potrjen sklep, da je bila predstavitev dr. Tamare Lah Turnšek kot kandidatke za ministrico za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo ustrezna.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil stališče gospod Dušan Kumer.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministrica, ministri, spoštovani kolegice in kolegi! Danes smo končno priča tako težko pričakovanemu dnevu D. Vsi govorijo o dnevu D, vsi govorimo o dnevu D, pa ga le imamo. Dan D kot velik dan, v ozadju katerega je bilo slišati toliko vsega, zaznamovan, še preden se je sploh zgodil, zaznamovan s špekulacijami, kaj potem, kam gremo in kaj vse se bo zgodilo, da niti ne govorim. Torej, scenarijev je veliko, režiserjev še več. Veliko je bilo slišati o številkah, seštevanju, odštevanju, množenju in še kaki drugi računski operaciji. Tako človek nehote dobi občutek, da živi v stavnici, kjer se za ceno enega glasu celoten, prej vzpostavljen, sistem znova podre in se začne spet graditi nov sistem s svojo logiko zmagovalne ali nedobitne kombinacije. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla listo kandidatov in kandidatk za ministrici in ministre v Vladi Republike Slovenije. Dani pogoji za delovanje tako imenovane manjšinske vlade v zadnjih mesecih dopuščajo preveč možnosti in priložnosti za različne tudi zlonamerne špekulacije, mnoga odvečna modrovanja in namigovanja ter predvolilno demagogijo, ki na trenutke že presega meje zdravega razuma. Zato v poslanski skupini ocenjujemo potezo predsednika Vlade, da na listo kandidatk in kandidatov za ministrska mesta veže vprašanje zaupnice, kot tudi edino možno, korektno in odgovorno potezo. Če si te poteze niso upali potegniti tisti, ki v javnosti v tem državnem zboru že celo leto govorijo kritično o Vladi, o njeni nesposobnosti, o neznanju ter odsotnosti vizije, kako reševati krizne razmere, torej da bi sprožili interpelacijo proti Vladi ali prišli v parlament s konstruktivno zaupnico, je sedaj po sili razmer, ko smo pristali pri manjšinski vladi, to potezo potegnil predsednik Vlade. Zaupnica Vladi je možnost, ki jo Vladi daje ustava, da si na ta način poskusi povrniti omajano zaupanje v parlamentu in podaljšati svoj mandat. Vlada z vprašanjem zaupnice opozarja nas poslanke in poslance, da si bomo morali izbrati novo vlado ali pa se bomo morali sprijazniti s skrajšanjem mandata zaradi predčasnih volitev. Današnja razprava o ministrih in ministricah za popolnitev Vlade in nato odločitev, vezana na zaupnico Vladi, po našem mnenju ni usodnega pomena za nikogar. Katerakoli vlada, ta vlada, če bo dobila zaupnico, ali v prihodnjih mesecih po predčasnih volitvah oblikovana neka nova vlada, se bo morala soočiti z dejstvom, kako se bo z novo evropsko in svetovno realnostjo v prihodnjih letih soočala Republika Slovenija. 90 poslank in poslancev bo tako danes prejelo zelo pomembno odločitev, ki bo končala to negotovost, in maske bodo danes padle. Verjamem, da marsikomu to ni v interesu, ker bi želel še naprej glodati to kost negotovosti, ustvarjati meglo ali si izmišljati puhlice ter tako po nepotrebnem vznemirjati ljudi, pa četudi le v cilju doseganja javne všečnosti in samopromocije. Vsebine, objavljene v zadnjih dneh na Twitterju in spletnih straneh nekaterih političnih veljakov, to nervozo in hlastanje po zamegljevanju samo potrjujejo, vendar realnost je neusmiljena, kot na primer, kako se bomo doma v Sloveniji vsi skupaj sprijaznili z dejstvom, da so spremembe, ki smo jih sedaj zavračali ne v tem parlamentu, Državnem zboru, temveč na referendumih, na mnogih področjih nujne, če želimo zadržati vsaj minimalni nivo sedanjega življenjskega standarda, in kar je najpomembnejše, da bo tista skupina državljanov, ki ni tako majhna, ki že danes bije bitko z revščino, ostala na nivoju dostojnega preživetja. Torej, ne glede na politična prerekanja, izpostavljanje svojih egov, kdo je pametnejši in boljši, bomo tudi jutri morali reševati probleme, ne pa jih še naprej po nepotrebnem ustvarjati. Kriza, ki ji očitno še ni videti konca, s katero smo se leta 2008 soočili, in to ne samo mi, temveč cel svet, je osrednja točka, okoli katere se mora ustvarjati nacionalni interes za njeno postopno omilitev in izhod iz nje. Vse drugo je cenena politika, ki samo nervira in ustvarja takšne ali drugačne frustracije tako pri nas politikih kot v javnosti. Ne glede na vse povedano je na tem mestu treba ponovno osvežiti spomin in povedati, da je tudi ta sestava Državnega zbora sprejela že veliko pomembnih odločitev, mnoge tudi z absolutno večino, žal pa so bile kasneje nekatere žrtev predvsem različnih manipulacij, neresnic in polresnic ter so zato klavrno končale na referendumih. Skratka, želim ponovno poudariti, da je ta parlament v tej sestavi deloval, sprejemal veliko odločitev brez večjih zapletov, saj je sprejemal in še sprejema odločitve. To je neizpodbitna resnica, temelječa na dokazljivih dejstvih, pa je to komu všeč ali ne. Socialni demokrati smo ponosni, da predstavljamo del tega parlamenta, ki je sprejemal in ki še sprejema pomembne odločitve po svoji presoji in včasih tudi v nasprotju z željami Vlade. V nasprotju z nekaterimi, ki želijo priti na oblast za vsako ceno, vključno s posluževanjem metod izsiljevanja, obtožb in blokad, pa Socialni demokrati razumemo in soustvarjamo parlamentarno demokracijo predvsem na temeljih konstruktivnosti in odmerjene kritike. Tako bomo ravnali tudi danes, ko odločamo o listi kandidatov in kandidatk za ministrska mesta Vlade Republike Slovenije. Vseh pet kandidatov in kandidatk si zasluži vse spoštovanje in pohvalo, spoštovanje predvsem zato, ker so se v nezavidljivih, težkih okoliščinah ter v kratkem roku odločili sprejeti izziv in se potegovati za opravljanje zelo odgovornih nalog. Pohvaliti pa jih je treba predvsem za dobro pripravo in njihove vsebinske predstavitve na matičnih delovnih telesih. Pozitivna mnenja na vseh matičnih delovnih telesih zato niso naključna, temveč jamstvo in dobra popotnica, da bodo v primeru izvolitve v Državnem zboru s svojim delom v vlogi ministrov in ministric upravičili dano zaupanje. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo zato podprla listo kandidatov in kandidatk za ministrice in ministre Vlade Republike Slovenije ter potrdila zaupnico Vladi.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavil gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ta točka ima sicer naslov Lista kandidatov za ministrici in ministre, lahko pa bi imela tudi drugačen naslov ter tudi drugačen podnaslov, kajti erozija koalicije se v tem mandatu odvija zelo pospešeno. Iz koalicije sta odšli že dve stranki in 12 ministrov, kar pomeni, da sta odšli že dve tretjini ministrov sanjske Pahorjeve ekipe, polovica koalicijskih strank ter tretjina levega trojčka. Pred nami je paket imenovanja petih ministrov. Na odločitev je predsednik Vlade vezal zaupnico. Tudi če bo izglasovana, bo imel predsednik Vlade podporo le 33 poslancev od 90, vse ostale glasove podpore bo treba tako ali drugače naloviti, kar je bilo slutiti že na začetku mandata. Kar se je tekom mandata piarovsko in medijsko prikrivalo in pokrivalo, bodisi z nekimi navideznimi uspehi Vlade bodisi z medijskimi in političnimi razplamtevanji sistemsko podtaknjenih afer političnim nasprotnikom, je letos ostalo in postalo dokončno vidno in splošno priznano dejstvo. Državi ne gre in ne gre, in Vlada ima daleč najnižjo podporo v zgodovini te države. Podtaknjene afere, predvsem Patria, s pomočjo katere se je Pahor zavihtel na oblast, so se danes sprevrgle v svoje nasprotje. Edini, ki je bil doslej na sodišču obsojen zaradi afere Patria, je časnik Delo, zaradi dokazane laži novinarja Dejana Karbe. Afera je po treh letih pokazala veliko zlizanost med nosilci in dediči nekdanje totalitarne oblasti ter deli pravosodja in preiskovalnih organov. Nekateri med njimi celo na piknikih ne morejo brez kape z rdečo zvezdo. Vsak dan pa se odstre vsaj en del, ki je drugačen od trditev v lažni obtožnici. Sedaj niti famozni J ni več Janša, ki da potrebuje denar za pokojnino. To je bilo dramatično sporočeno evropski in svetovni javnosti na začetku volilne kampanje leta 2008, v kateri so sodelovali desna roka Boruta Pahorja in kasnejši generalni sekretar Vlade Milan Cvikl, kandidat Liberalne demokracije za poslanca v Državnem zboru Potočnik, režiser večine afer v Sloveniji Drago Kos in pobudnik peticije Foruma 571 Blaž Zgaga. Bivšega predsednika Vlade Janšo je bilo treba ne glede na ceno, ki jo bo plačala država, premagati na prejšnjih volitvah, na novih pa mu je prav tako, spet ne glede na ceno, treba preprečiti zmago. Vse je v skladu s stališčem Milana Kučana, ki ga je izrekel na znanem poslanskem večeru Boruta Pahorja februarja 1994 v Novi Gorici, ko je dejal nekako takole: "Najprej diskvalifikacija, potem likvidacija, če je treba tudi fizična." To je bila formula, na osnovi katere je Borut Pahor dobil zadnje volitve, in to je tudi formula, na osnovi katere se v času Boruta Pahorja odvija proces oziroma poizkus politične likvidacije Janeza Janše. Je to zgolj naključje ali je to paradoks? To Kučanovo sporočilo je bilo nedavno z intervjujem v Mladini nadgrajeno še z izjavo predsednika republike Türka, ko je izjavil, da je politiki Janeza Janše treba narediti konec. "Dovolj je," je bilo še zapisano. Vendar kljub močni medijski podpori in sprotnemu pošiljanju tožilskih dokumentov v Mladino ni možno več pričarati občutka, da imamo opravka z resnimi in trdnimi argumenti in s poštenim procesom. Prav tako kljub izraziti medijski benevolenci do predsednika Vlade Boruta Pahorja skoraj nikomur ni več možno pričarati občutka, da je ta Pahorjeva politika in elita zmožna Slovenijo voditi bolje. Ta politična elita ni v tem mandatu izboljšala niti enega samega parametra iz zapuščine prejšnje Janševe vlade, ki naj bi bila po izjavah mnogih tukaj, ki smo jih dnevno poslušali, neučinkovita in neuspešna. Evropa je v krizi. Mnoge države so v krizi, pa vendar je ta kriza zadela Slovenijo precej bolj kot nam primerljive ali konkurenčne države. Tudi precej bolj kot tiste, ki so se pridružile Evropski uniji iz vzhodnega bloka in za katere je bila že Jugoslavija pojem, kaj šele Slovenija, ki je bila po gospodarskih dosežkih zelo izstopajoči del bivše Juge. Ta mandat se je že začel slabo. Kljub napovedi gospodarske krize je Vlada kar za milijardo in pol evrov več razdelila ministrstvom kot njena predhodnica v znatno boljših okoliščinah. Pa smo kljub temu doživeli prosti pad gospodarske rasti, pojavil se je kreditni krč, ki se kljub velikim jamstvom države in nalaganju prostih sredstev na račune poslovnih bank ni sprostil. Tega nista olajšali niti jamstveni shemi za podjetja in fizične osebe, ki sta se izvajali preko SID banke. Celo huje je; banke potrebujejo velikanske dodatne dokapitalizacije zaradi slabih ali slabo zavarovanih naložb, zaradi stečajev, v nekaterih primerih celo programiranih, kar pomeni, da so se bistveno povečani odhodki Pahorjeve vlade porabili za sebične klientelne, v veliki meri tajkunsko lastninske in druge projekte, ki so preko odlivov na račune tihih družb končali predvsem na računih v tujini, na Cipru ali na številnih drugih odtočnih ali celinskih davčnih oazah. Med takimi usmerjevalci javnih virov so tudi nekateri župani. Ko smo predlagali, da se prav zaradi takšnih nepravilnosti, ki so jih naplavili stečaji Vegrada, SCT ali pa medsebojni spori, kot je bilo to v primeru Taluma, odpravi inštitut tihe družbe, je bila koalicija enotno proti. Nasprotovala je tudi Vlada, najbrž z razlogom. Najbrž so si mislili tako: če pride do stečaja, na koncu vse prekrije prah in ni nobenih pravnih posledic za maherje. Če ne gre drugače, se izpelje dokapitalizacija, kot na primer pri bankah, Adrii Airways, kakšni igralnici in še kje. Ker se denar ne porablja za državne investicije, niti ne za izboljševanje pogojev gospodarstva, pa tudi ne za naložbe v gospodarstvu, ne moremo pričakovati ne novih produktov, ne osvojitve novih trgov, ne dviga produktivnosti in ne izboljšanja konkurenčnosti. Slednja se nam že ves mandat znižuje, padel pa je tudi indeks ekonomske svobode. Ne samo zaradi učinkov krize, ampak predvsem zaradi slabih odločitev Vlade. Zaradi neprimernih in neučinkovitih ukrepov je število zaposlenih na uradih za delo poskočilo kar za 100 %, javni dolg države za skoraj toliko. Tudi primanjkljaj je krepko nad dovoljeno mejo, kar pomeni, da se država tekoče in dolgoročno zadolžuje tudi na račun prihodnjih generacij, učinkov pa ni nobenih. Vlada dnevno porabi 10 milijonov evrov več kot zbere z davki in drugimi viri. Že ves ta mandat je prisoten velik razkorak med prihodki in odhodki, kar kaže, da se ta vlada ni sposobna samoomejiti in prilagoditi razmeram. Čeprav je že cel mandat sprejemala in še sprejema zaveze o omejevanju zaposlovanja v javnem sektorju, čeprav govori in piše o enoodstotnem znižanju zaposlenih letno, se je zaposlenost v tem obdobju prav za toliko povečevala in dodatno obremenjevala javne finance. Podobno je v številnih drugih primerih. Samo za primer: samo s prenosom pristojnosti s področja zemljiške knjige s sodstva na privilegirane odvetnike in notarje bo odšlo tudi za 30 milijonov evrov taks iz državnega proračuna v zasebni sektor. To je toliko, kot bi znašal letni učinek pokojninske reforme za prihodnje leto. Poenostavljeno rečeno, pokojninsko reformo je Vlada predlagala za pokritje taks pri zemljiški knjigi. Stanje ostaja slabo, trendi prav tako. Napovedi Umarja, vladnega urada za makroekonomske analize, se poslabšujejo iz kvartala v kvartal. Javnosti všečni predsednik Vlade skuša z retoričnimi biseri, s paradigmami prepričevati javnost, da so razmere drugačne, kot dejansko so, vendar mu kljub izdatni pomoči večine medijev ne uspeva najbolje. Stvar je še hujša. Paradigme se uresničujejo ravno nasprotno od vsebine njihovega sporočila, in lahko govorimo o pahorizmih, o sladkih zavajanjih, ki se jih je najbrž naučil v kakšni elitni šoli nekdanjega režima. Te neskladnosti med izjavami in dejanji nismo opazili samo v Slovenski demokratki stranki, to je nedavno opazila tudi Evropska unija. Pahorjeva vlada je, lahko rečemo, v celoti prekopirala grški pristop. Grčija je zavajala Evropsko unijo in risala precej lepšo podobo Grčije, kot je dejansko bila, kar je na koncu pripeljalo Grčijo na rob bankrota. Tudi pri nas ni mogoče prezreti, da so odmiki, bistveni odmiki od napovedi, da so tudi težave velike. In večje so te razlike med napovedmi in odmiki, večji je optimizem tistih, ki so zamudili priložnost tega mandata. Ena takšnih priložnosti je tisto o pravni državi. Nekateri člani Kabineta predsednika Vlade, ministri, drugi visoki državni uradniki ali direktorji, člani SD ali koalicijskih strank, so bili zaloteni pri nezakonitih dejanjih. Prihajala so porazna revizijska in druga mnenja ter poročila, pa se ni zgodilo nič. Predsednik Vlade jim je neomajno zaupal. Imeli smo primer, ko je zaradi poraznega mnenja Računskega sodišča Katarina Kresal ponudila odstop, pa ga je predsednik Vlade odločno zavrnil. Torej, na vse pretege branijo njeno slabo delo, ravno tako kot njegovi poslanci na interpelacijah, čeprav so vedeli, da bi gospa morala že zdavnaj odstopiti. Pa ne samo to, gospa bi morala biti že zdavnaj zamenjana. Vendar te odločnosti predsednik Vlade ni pokazal, njegovi pa so mu pri tem sledili. Pomembnejša od pravne države in zakonitih ravnanj je bila vlada levega trojčka z vsemi deformacijami, ki jih je v tem mandatu vnesla v delovanje države. Nedavno je Blaž Kavčič, predsednik Državnega sveta in nekdanji zelo prepoznaven politik Liberalne demokracije, izjavil, da NPU, Nacionalni preiskovalni urad, ni niti prvi, niti zadnji, niti največji eksces, pa se ni zganil nihče v koaliciji. Predsednik Vlade se ni odzval, ni sprožil nobenega postopka ali preiskave, kot da se ga to ne tiče. Svet Liberalne demokracije je dal taki politiki absolutno podporo, in ta politika je v tej zadnji delitvi funkcij znotraj koalicije pokrila kar polovico funkcij, predsednika Državnega zbora, in dala dva kandidata za ministra. Kaj je sporočilo teh kadrovskih in drugih postopkov? Pravna država zagotovo ne. Nedavno je drug vidni član Liberalne demokracije Aleš Zalar v primeru iskanja kandidata za arbitra izjavil, da strokovno znanje ni edino pomembno. Pri izbiri je treba paziti na to, kakšen je miselni okvir kandidata in ali kandidat gleda na spor z očmi stranke, ki ga bo izbrala za arbitra. Če to konkretno izjavo posplošimo, in ni razloga, da je ne bi, potem vemo, zakaj so bili imenovani Masleša, Fišer in drugi. Vprašamo se lahko, kakšen je torej miselni okvir oseb, ki jih predlagate na ministrske funkcije. Nekdanji poslanec in kandidat za notranjega ministra Branko Janc je dejal, da ne bo posegal v obstoječa razmerja v zadevi NPU, kar pomeni, da ne bo storil nič, ne glede na ugotovitve Računskega sodišča, ki je ugotovilo, da je posel negospodaren, in ne glede na ugotovitve protikorupcijske komisije, ki je ugotovila, da ima posel znake dejanj, ki ustrezajo definiciji korupcije. Kakšna je verodostojnost kandidata in predvsem predlagatelja? Kaj pomeni taka izjava za pravno državo in za politično platformo koalicije? Torej, ne glede na ugotovitve institucij Branko Janc ne bo najemnine znižal za niti en evro. Tudi v rebalansu, ki je bil sprejet v petek, je ostalo vse po starem. Kandidat za ministra za notranje zadeve se ne bo niti trudil, da bomo pred zakonom vsi enaki. Da bo za ene dovolj podmena, da naj bi neznanega dne na neznanem kraju od neznanih oseb sprejeli neznano obljubo neznanega zneska in oblike plačila, za druge pa ne bo zadostovalo niti, da so znanega dne z znano osebo za znan znesek sklenili pogodbo, ki znani osebi prinese znan znesek neupravičene premoženjske koristi. Če skrajšam, za ene je dovolj podtikanje, da naj bi, za druge niso dovolj niti uradni dokumenti, da so. In predsednik Vlade je dejal, da ne bo delitve na naše in vaše. Nekateri komentatorji so ob inavguraciji Boruta Pahorja za mandatarja in kasneje predsednika Vlade dejali in zapisali, da bi Borutu Pahorju bolj ležalo vladanje v časih gospodarske rasti in ugodja. Že tedaj so predpostavljali, da bo imel težave v težjih gospodarskih razmerah, zato ker je šibak na ključnih področjih, ker je neodločen in ker ne bo zmogel obvladati močnih koalicijskih liderjev. Žal se je to potrdilo v praksi. Že iskanje primernega termina za predstavitev mandatarja in kasneje njegove vlade, pri čemer je aktivno sodeloval tudi kabinet predsednika republike, je kazalo temeljno usmeritev tega mandata – najprej kamere, lepi nasmehi, udarni stavki, torej paradigme, potem pa bo, kar bo. Potem je nekaj časa vzela še priprava koalicijskega sporazuma in objava tiste biblije pred novim letom, ki se ji je reklo normativni program Vlade za leto 2009. In ni se še niti posušilo črnilo na njem, ko smo le dober mesec zatem že bili priča protikriznemu paketu, ki je vseboval precej drugačne ukrepe kot samo mesec dni prej sprejet normativni načrt. Vlada je naredila prvo salto. Kasneje jih je bilo še veliko, ko je predlagala šumeče svežnje protikriznih ukrepov. Vendar prav nič ni potekalo v skladu z besedami in napovedmi. Zelene lučke na vladnih predlogih se skoraj niso prižigale. Predlogi drugih, predvsem Slovenske demokratske stranke, so bili brez pomisleka zavrnjeni. Evropa pa je v tem obdobju kljub krizi, sicer upočasnjeno, drvela naprej. Predsednik Vlade je večkrat dejal, da smo na dobri poti oziroma da lovimo francosko-nemški vlak, vendar domače in mednarodne primerjave povedo vse. Primerjalno smo padli za okrog 5 odstotnih točk. Namesto 91 ali več odstotkov evropskega povprečja dosegamo samo še 87 %, in padanja še ni konec. Čeprav jih je v koaliciji čedalje manj, ki bi želeli formalno prevzeti ali nositi breme odgovornosti, pa v resnici ostajajo v marsičem trden tihi partner koalicije pri mnogih temah in odločitvah. Zavedajo se, kaj pomeni šibka vlada. Ta bo lahko delovala samo na podlagi politične trgovine. Za podporo svojim predlogom ali za zavrnitev drugih predlogov bo prinašala na mizo kose državnega premoženja, s katerim upravlja agencija za upravljanje s kapitalskimi naložbami. Najbrž ni slučaj ali pa samo slučaj, da še nimamo sprejete strategije upravljanja z državnim premoženjem, čeprav smo prvotni rok že precej podaljšali. Junija je potekel tudi podaljšani rok, pa strategija še vedno ni sprejeta, Vlada pa kar prihaja s predlogi za prodajo premoženja. Ko pade en odlok, je takoj za njim na vrsti drug. Neuravnoteženi rebalans, ki ste ga kljub vsem dobronamernim opozorilom sprejeli v petek, je le treba zakrpati, pa čeprav z rešitvami, ki ponovno nimajo prave, torej pravne podlage. V takih razmerah, ko nič ne deluje, ko sta se razmahnila klientelizem in korupcija, ko je za zavajanje javnosti na ogled podoba lepote in ko z vsem upravlja temno zaledje, so predčasne volitve edina sprejemljiva pot, da bodo tisti, ki jim bo ljudstvo zaupalo, sploh še imeli orodje za ukrepanje, da bi nasedlo Slovenijo potegnili iz blata in jo usmerili na pot nekdanje rasti in blagostanja. Kar zadeva Slovensko demokratsko stranko, že dolgo ni več nobene dileme. Ne bomo podprli nobenega ukrepa ali kadrovskega predloga, s katerim bi podaljševali agonijo Slovenije, ki jo povzroča najneučinkovitejša vlada v zgodovini te države. Glasovali bomo proti listi ministrov. Čas je za spremembe. Slovenija si zasluži več, tudi zmore več, mnogo več. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares bo stališče predstavil gospod Franco Juri.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministri in ministrice ter kandidati in kandidatki – sicer jih ni tu – za ministre in ministrici, spoštovani poslanke in poslanci! Ker ne želimo prispevati k nadaljnjemu ustvarjanju napetosti in nepotrebnih pričakovanj ter želimo gledati v oči javnost in državljane in povedati to, kar mislimo in kakšno je naše stališče, naj mi bo dovoljeno pojasniti takoj, kako bo glasovala Poslanska skupina Zares. Enotno stališče vseh nas, poslancev Zaresa je, da zaupnice Vladi ne bomo podprli. Večina naših poslancev pa bo glasovala proti ponovni potrditvi vlade Boruta Pahorja. Te dni se je veliko ugibalo o tem, ali bodo računi in kalkulacije strank in posameznih poslancev ob javnomnenjskih raziskavah in tveganjih, ki jih prinašajo za mnoge usode, na koncu vendar spremenili deklarirana načelna stališča. V Poslanski skupini Zares menimo, da ni pogojev za odstopanje od stališč, ki so se pri nas oblikovala po odhodu naše stranke iz Vlade in koalicije. Če se danes tukaj začne morebiti pot do predčasnih volitev, bomo poslanci Zares ta izziv sprejeli z mirno vestjo. Na koncu bodo navsezadnje odločili volivci, odločali o tem, ali odobravajo oziroma ne odobravajo stvari, ki smo jih v Zaresu izpostavljali in skušali uresničiti v okviru Vlade in nato v okviru opozicije. Ob vsem iskrenem spoštovanju do predsednika Vlade gospoda Boruta Pahorja, ki stoično vztraja z manjšinsko vlado, z manjšinsko javno podporo in si prizadeva za reforme, ki terjajo široko družbeno podporo, bom še enkrat nanizal in pojasnil razloge za naše današnje glasovanje. Pri tem želim poudariti, da odhodu Zaresa iz vladne koalicije niso botrovala le nekatera za nas zgrešena, napačna ravnanja oziroma napačne odločitve premierja Pahorja, temveč tudi nekatera vsebinska nesoglasja, ki so od samega začetka koalicijskega vladanja in sožitja obremenjevala odnose med našo in drugimi koalicijskimi strankami, zlasti z največjo. Na simbolni ravni bi lahko iskali prve zametke negodovanja in nesoglasja v koaliciji in ne le v vrstah Zaresa ob odločitvi predsednika Vlade, da imenuje nekdanjega zunanjega ministra za svojega zunanjepolitičnega svetovalca. Ponavljam, to je bil le zametek, simbolna poteza, do katere je bil Zares razumevajoč, a ki je vendar nakazala smer delovanja Vlade in še posebej njenega predsednika. Stalno popuščanje izsiljevanjem Slovenske demokratske stranke se je nadaljevalo tudi kasneje, na primer pri glasovanju o zaključnem računu za leto 2007 zaradi izsiljevanja z nepodporo ratifikaciji članstva Hrvaške v Natu. Nedorečenost se je nato stopnjevala še na številnih drugih področjih, na primer v nerazumljivo popustljivem odnosu do politično opredeljenega in z interesi Slovenske demokratske stranke in posebej njenega vodje prepletenega delovanja generalne državne tožilke, ki je po našem mnenju dokaj aktivno ovirala, kot dokazuje tudi odstop državne tožilke Zobec Hrastar, razčiščevanje korupcijske afere Patria in tako bistveno prispevala k temu, da so danes sodnikom na voljo le dokazi, ki so bili pridobljeni na Finskem ali v Avstriji, za našo zakonodajo pa so domnevno sporni. Nedorečenost odnosa predsednika Vlade in osamljenost Zaresa v Vladi sta se nadaljevali tudi pri sprejemanju zakonov, nato pri referendumih o zakonu o RTV in o medijih. Podpora koalicijskih strank je bila sicer opazna v Državnem zboru, zlasti pri nekaterih kolegih iz SD, LDS in nepovezanih poslancih, katerim se iskreno zahvaljujemo za dosledno izkazano solidarnost, pomoč in aktivno podporo. Predsednik Vlade pa si s temi vprašanji ni pretirano belil glave. Kako pozabiti, na primer, Pahorjev poziv k glasovanju za pokojninsko reformo in hkrati proti zakonu o arhivih, če že hoče javnost izraziti nasprotovanje Vladi. Premier je imel vedno druge prioritete. Pri nekaterih so se v ogenj podali ministri in ministrice Zaresa, kot se je na primer zgodilo v dolgih in zahtevnih pogajanjih o plačah javnega sektorja s sindikati, kamor se je podala ministrica Irma Pavlinič Krebs. Ob tem je slednja in posledično tudi naša stranka že zdavnaj opozarjala na popustljivost oziroma neučinkovitost premierja pri discipliniranju državne uprave oziroma ministrstev pri omejevanju zaposlitev, na primer v vojski in policiji. Rezultat takšne brezbrižnosti je bil prejšnji teden k sreči neizglasovan interventni zakon o prepovedi zaposlovanja v javnem sektorju. A mnogo bolj kot vse navedeno so odnose znotraj koalicije v zadnjih mesecih obremenjevali in rahljali nesporazumi oziroma različna stališča, imenujmo jih kar tako, o največji načrtovani državni naložbi, to je naložba TEŠ 6. Zares, ki je vselej izražal skepso do okoljske in finančne vzdržnosti tega projekta, je ostal v tej kritiki praktično osamljen in je postal tarča raznobarvnih napadov s strani lobijev in krogov, povezanih bodisi z lokalnimi segmenti SD bodisi SDS. Nekaj podobnega se je dogajalo tudi z AUKN. Večkrat in vztrajno smo opozarjali na dejstvo, da postaja AUKN stičišče lobističnih interesov zunaj slehernega nadzora Vlade in javnosti. Redno smo opozarjali na anomalije, na zlorabe, na sporna imenovanja in na še bolj sporno toleriranje neetičnega ravnanja, na primer pri izplačevanju visokih nagrad in regresov, tudi v državnih gospodarskih družbah s kroničnim primanjkljajem in deležnih državne pomoči oziroma dokapitalizacije. Nedorečen je bil vselej odnos Vlade oziroma njenega predsednika do nekaterih ključnih zunanjepolitičnih in varnostnih vprašanj, še posebej do vse bolj aktivnega vojaškega sodelovanja Slovenije v Afganistanu. Naši vojaki so še vedno v tisti vojni, predsednik Pahor pa ni mogel zajeziti ambicij ministrice za obrambo, ki želi nekritično ustreči predvsem Natovim pričakovanjem. Naj spomnim, da je stranka Zares zahtevala vrnitev naših vojakov iz Afganistana ter skrajšanje rokov OMLT. Tudi najbolj aktualen in nedorečen odnos do pravice Palestincev do priznanja svoje države dokazuje določeno mlačnost, določeno nesuverenost naše zunanje politike, še zlasti ko nastopa predsednik Vlade in večkrat tudi demantira nekatera stališča svojih ministrov. Tudi dogajanje okoli novega volilnega zakona, ki bi moral s preferenčnim glasom zagotoviti večji vpliv državljanov na izbiro poslancev, in je propadel ob glasovanju v Državnem zboru, dokazuje, da obstaja kar nekaj razlik v dojemanju parlamentarne demokracije tudi znotraj bivše koalicije. In še veliko malih in velikih nesoglasij bi lahko našli v njenem triletnem delovanju. Seveda bi našli tudi veliko skupnih prizadevanj, skupnih interesov in skupnih bitk. Leva sredina ima nedvomno nekaj skupnih vrednot, kot so enakost državljanov pred ustavo, spoštovanje človekovih pravic in skrb za socialo ter za varnost šibkejših. Še vedno menimo, da se je Vlada razmeroma dobro odrezala glede na objektivne okoliščine, v katerih se nahajajo svet, Evropska unija in tudi Slovenija. In tudi iz opozicije bomo odločno podpirali vse tiste zakone in pobude, ki jih smatramo kot pomembne in ki pomenijo korak naprej v družbenih odnosih, od družinskega zakonika, ki zagotavlja enakopravnost vseh otrok, do novele Zakona o verski svobodi, od zakona o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja do nove, bolj pravične dohodninske zakonodaje, ki naj olajša pogoje srednjemu razredu in nižjim slojem, bremeni pa naj najbolj premožne skupine. Vendar je po nizu referendumskih porazov postalo očitno, da ta vlada in tudi njen predsednik ne uživata več potrebnega zaupanja državljank in državljanov, zaupanja, ki je ključnega pomena pri uresničevanju pomembnih reform, ki jih veleva naš položaj v evroobmočju in naša želja po vzdržnem razvoju. Na koncu pa še spoznanje, da je ob vsej dobronamernosti in zavidljivi kondiciji ter vztrajnosti predsednika in prijatelja Boruta Pahorja in ob dejstvu, da je v tej vladi kar nekaj odličnih ministrov in ministric, ključno vprašanje, da sedanja vlada, takšna, kot je, in s takšno podporo, dlje kot vlada, bolj zmanjšuje možnosti politične opcije, ki ji pripadamo, za uspeh na volitvah. Slovenija pa to politično opcijo, in mislim na levo, socialno-liberalno, nujno potrebuje pri zajezitvi konservativne restavracije z nedemokratičnimi skušnjavami, ki se že poraja na obzorju. Tudi zaradi tega in vsega navedenega je stranka Zares aprila letos koalicijskim partnerjem predlagala temeljito rekonstrukcijo Vlade, z zamenjavo predsednika Vlade vred. To bi bila ustrezna politična poteza, ki bi rešila levosredinsko koalicijo in mogoče pridobila nekaj več javnega zaupanja. Naš predlog je bil žal predmet posmehovanja, in tudi odločitev predsednika Zaresa in bivšega ministra za visoko šolstvo Gregorja Golobiča, da odstopi, enostransko, kot zgled, po predlogu, da se iz Vlade umaknejo vsi trije veljaki koalicijskih strank, je naletela na burne odzive, kjer ni bilo mesta za razmislek o obnovljeni vladi in o resni rekonstrukciji. Zaradi tega smo danes tukaj in bomo glasovali o zaupnici. Iz doslednosti z našimi pomembnejšimi odločitvami in potezami nam ne preostane drugega, kot da ne podpremo zaupnice in da večinsko glasujemo proti. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo stališče predstavil mag. Radovan Žerjav.
Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministrice, ministri, kolegice in kolegi! Danes imamo tudi poslanci Državnega zbora kot izvoljeni predstavniki slovenskega ljudstva končno priložnost, da trenutni vladi povemo tisto, kar so ji državljani odločno sporočili že junija letos z zavrnitvijo vseh treh referendumov – da je sedanja vlada Republike Slovenije popolnoma izgubila zaupanje, ki so ji ga ljudje namenili na zadnjih parlamentarnih volitvah. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zato ne bomo razpravljali o kandidatih za ministre, prav tako se ne bomo opredeljevali do posameznih kandidatov. Vseh šest poslancev Slovenske ljudske stranke bo danes glasovalo proti zato, ker upravljanje države stoji, ker ima Vlada v parlamentu komaj še tretjinsko podporo, vsi skupaj pa se nahajamo v času, ko razmere tako znotraj države kot v svetu zahtevajo enotnost, hitre odločitve in odzivanje na izzive, ki jih prinaša zapleteni čas. In vse to postaja neracionalno do skrajnosti. Vendar nič ni tako zapleteno, da ne bi zmogli skupaj odplesti. Vsi, tako ljudje, civilna družba, različni strokovnjaki, mediji, kot mi sami, politični predstavniki, smo v zadnjem letu, še posebej pa mesecih in tednih, postali enotni, da politična situacija v Sloveniji ta trenutek zahteva spremembe. Ne zato, da bi s prstom kazali na krivce za razmere, v katerih smo, in se obmetavali z očitki vsepovprek, temveč zato, da danes stopimo skupaj vsi mi, ki smo bili poklicani v ta državni zbor, da z vso odgovornostjo in s svojim glasovanjem nedvoumno izrazimo voljo Slovenk in Slovencev ter se zanje in za vse nas odločimo za spremembe. Odgovornost zanje je danes na vseh nas, na vseh političnih parlamentarnih skupinah, strankah, na vseh in na vsakem izmed nas, osebno, da z glasom proti zaupnici predsedniku Vlade in njegovemu predlogu novih ministrov uresničimo splošno politično in družbeno voljo in damo prostor čimprejšnjemu novemu začetku, z novo priložnostjo za nujne ukrepe, s katerimi v Sloveniji mnogo predolgo zamujamo in drsimo v vedno težji gospodarski in s tem povezan tudi socialni položaj. Na nas je danes, spoštovani kolegice in kolegi, da pokažemo pogum in nujen konsenz, ki ga potrebujemo tako v politiki kot v družbi. Razpravljamo ves dan z argumenti, kako naprej, ne s kritiko zaradi kritike. Pokažimo ljudem, da si znamo naliti čistega vina in zmoremo skrajšati svoj poslanski mandat ter iti čim prej na volitve, kjer naj se karte razdelijo na novo, kjer naj prihodnjo sestavo Državnega zbora sestavlja ekipa, ki bo dobila zaupanje ljudi na volitvah in ki bo zmogla sestaviti operativno in učinkovito vlado. Prihodnost današnje perspektive ni videti lahka, in tudi prihodnja pot, če takoj danes spremenimo njeno smer, nikakor ne bo mehka rdeča preproga, po kateri bi stopicali z lakastimi čevlji, temveč bo treba obuti kar močne treking čevlje, gojzarje, če hočete, saj bo kdaj pa kdaj tudi makadam, morda povsem še neprehojena pot, verjetno z vzponi in kakšnim padcem. A nanjo moramo stopiti, če hočemo spet priti na zeleni hrib, si odpreti razgled in zadihati svež zrak, z zavedanjem, da povezani v skupnem cilju za dobro države zmoremo najti moč, da osvojimo hrib, ki trenutno izgleda neosvojljiv. Drugače od planinskega žargona povedano: Slovenija nujno potrebuje vlado, ki se bo celovito in nemudoma soočila s trenutno problematiko, pa kakorkoli je težka in zapletena, in ne več z nizom nedodelanih interventnih zakonov, slabih proračunskih rebalansov in ostalih parcialnih rešitev, s katerimi se je naredilo več škode našemu gospodarstvu in dolgoročneje življenjskemu standardu nas vseh. Potrebujemo sistemske, poudarjam, sistemske pakete zakonov na delovnopravnem in javnofinančnem področju, pokojninsko in zdravstveno, tudi pravosodno reformo in razbremenitev gospodarstva, poenostavitev davčne zakonodaje. Potrebujemo akcijo in moč za vse to, in k vsemu temu moramo participirati vsi. Participirati moramo vsi. Zato vas v svojem imenu in v imenu Slovenske ljudske stranke pozivam k odgovornemu glasovanju, proti predlagani ministrski ekipi in s tem proti zaupnici sedanjemu predsedniku Vlade, ki mu sicer poleg kritike glede vladanja in neukrepanja oziroma slabega ukrepanja v mnogih primerih, na katere smo v Slovenski ljudski stranki tudi sami zelo glasno opozarjali, priznavam tudi del njegove osebne dobrosrčnosti in dobronamernosti ter mu želim iskreno vse dobro tudi v prihodnje. A danes je čas za dobrosrčnost nas poslank in poslancev, da Sloveniji izkažemo možnost za novo priložnost, z zavrnitvijo zaupnice predsedniku Vlade in njegovi vladi, ki jo, verjamem, spoštovani predsednik Vlade, tudi osebno povsem razumete in racionalno sprejemate. V Slovenski ljudski stranki bomo torej glasovali proti, zato da čim prej odgovorno, z novo ekipo v parlamentu in vladi, sprejmemo nujne, ključne spremembe in ukrepe ter ulovimo hitrejši razvojni korak, ki bo bliže tempu ostalih evropskih držav. Brez ideologij, brez vprašanj levo in desno, brez prerekanj in razdvajanj, proti bomo danes zato, da bomo lahko dali prostor konstruktivnejšemu pristopu tudi v politiki, novim razpravam, dialogu in idejam, ki se bodo imele možnost uresničevati skozi akcijo sprememb. Preprosto je čas, da dobimo odgovore in rešitve, ki naj jih prinesejo predčasne volitve in ljudje, ki dobijo novo zaupanje. Hvala lepa.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo stališče predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministrice in ministri, kolegice in kolegi! Popolnoma jasno je, o čem oziroma o kom bomo danes glasovali. Ne bomo glasovali o tem, ali so predlagani ministrski kandidati primerni za vladno garnituro. Takoj na začetku naj povem, da v Poslanski skupini DeSUS predlaganih kandidatov nismo ocenili za neprimerne in bi jih v drugačnih okoliščinah podprli, saj pri njih zelo cenimo že to, da so kandidaturo v tem sila nehvaležnem času sploh sprejeli. Prav tako je popolnoma jasno, kakšna so pričakovanja velike večine Slovenk in Slovencev. Torej, danes smo se znašli v prelomnem trenutku obstoja te vlade, in v tem prelomnem trenutku bo morala biti jasno izkazana volja, ali imamo interes po tem, da kaotično politično stanje prekinemo in pokažemo resnost, razum in vso odgovornost do Slovenk in Slovencev, ki si prav vsi zaslužijo oziroma zaslužimo, da se politična elita ukvarja z nami in našimi vsakdanjimi problemi in ne sama s seboj, kar se praktično počne že cel čas mandata, posebej intenzivno pa zadnjega pol leta. Slovenija je ob negotovih časih v Evropi vse bolj nestabilna, finančno in gospodarsko osiromašena in politično neverodostojna. Slovenija se je znašla na točki, ko je treba hitro sprejeti učinkovite odločitve, da se naša družbena in gospodarska kriza ne bo še dodatno poglobila. V tem mandatu je Slovenija v različnih tabelah uspešnosti močno padla. Prehitele so nas države, za katere smo včasih menili, da nimajo nikakršnih možnosti, da bi nas prehitele. Te države so bile prav tako soočene z globalno gospodarsko krizo in že v startu so bile napram Sloveniji v slabšem položaju, imele pa so več politične pameti in moralne odgovornosti, kar jih je obdržalo in dvignilo nad breznom pogube. Očitno ta vlada ni imela ustreznih in pravočasnih odgovorov na izzive krize. Vse je stavila na neuspešno izvedeno pokojninsko reformo, ki naj bi nas potegnila iz krize, brez da bi razmislila o tem, kaj je treba in kaj je možno storiti na prihodkovni strani proračuna, zato da bi bila bremena pravičneje razdeljena. Pokojninska reforma ne more biti uspešna brez ustrezne podpore gospodarstvu za to, da bi bilo možno ustvarjanje zadosti novih in varnih delovnih mest, ki so predpogoj za stabilno polnjenje pokojninske blagajne in medgeneracijsko solidarnost. Prav nobene logike ni, da podaljšujemo delovno dobo starejšim, ne da bi poskrbeli tudi za zaposlitve mladih, ki bi ostali na cesti, in država bi iz iste vreče, le iz drugega žepka, morala preživljati mlade, ki si želijo ne samo služb, ampak tudi svojega doma in potomcev. In prav nobene pravičnosti ne bi bilo v tem, če bi vrednost zasluženih pokojnin s trdim delom padala. Tu je bil ključen prelom, ko smo v stranki in Poslanski skupini DeSUS menili, presodili, da v takratnem trojčku plus DeSUS, kjer ste nas neenakovredno obravnavali, ne moremo in ne želimo več sodelovati. Nekateri nam bodo očitali, da je bil DeSUS ves čas v koaliciji in da je zato soodgovoren za neuspešnost politike gospoda Pahorja. Dejstvo pa je, da v tej koaliciji nismo bili nikdar enakopraven član. Da je bilo temu tako, potrjuje tudi neenaka obravnava predsednika Vlade pri odločanju o ministrski funkciji gospoda Erjavca, gospoda Križaniča in morda še kakšne gospe bivše notranje ministrice, potem ko je Računsko sodišče predlagalo njihove razrešitve. Očitno so finančne zadeve države manj pomembne za Slovenke in Slovence, kot so bili zabojniki za smeti. Skratka, DeSUS je bil ves čas v bivši koaliciji obravnavan kot nebodigatreba, in samo trojček je bil do nedavnega tisti, ki lahko odloča o vsem, ker naj bi dobil absolutno zaupanje volivcev za vodenje države. In zgodilo se je, da danes nimamo niti trojčka več. Torej, en razlog več, da temeljito premislimo, ali lahko manjšinska vlada, ki nima ustrezne podpore v javnosti, ne glede na to, da bi lahko v Državnem zboru morebiti dosegli dovolj glasov za sprejetje sicer dobrih predlogov, vodi državo še naprej. V Poslanski skupini DeSUS nismo zadovoljni s trenutnim stanjem, ki ne vzbuja prav nobenega optimizma za uspešen izhod iz krize. Slovenija mora postati kredibilna in verodostojna najprej v politiki, zato da bo lahko premostila globalno gospodarsko krizo in se uspešno spopadla s težkimi razmerami v gospodarstvu, financah in sociali. Pomanjkanje ali v določenih zadevah celo odsotnost pravne države bo prav tako morala postati prioriteta, saj se v tem mandatu stanje samo še slabša, tako dejansko kot tudi pri sprejemanju zakonodaje. Polnjenje žepov določenim privilegiranim skupinam se mora ustaviti. Treba je razbiti kapitalske interesne mreže, ki plenijo državo in ropajo ljudi temeljnih človekovih in delavskih pravic ter dostojanstva. V Poslanski skupini DeSUS nismo prepričani, da bi se vladajoča koalicija s tem sploh želela ukvarjati, še manj pa da bi uspela rešiti stvari na način, da bi naša država končno postala država, ki je enako prijazna vsem državljanom. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo resnice, da država, ki ne ponuja svojim državljanom varne prihodnosti in ki na račun naših ljudi poskrbi raje za državljane drugih držav, ki niti malo niso podobni marljivim Slovencem, sama nima prihodnosti. Zato menimo, da bi bilo prav, da Vlada ne dobi zaupnice, saj podaljševanje te agonije nikakor ni potrebno in tudi ni odgovorno do državljanov Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep pozdrav vsem skupaj! Enaka krivda je na strani Zaresa, kakor LDS, kakor Socialnih demokratov, kakor DeSUS. Skupaj so vstopili in skupaj so uničili praktično vse. Še tisto malo, kar je ostalo od Slovenije od leta 1992 do danes, so uspešno uničili. Klientelizem, kot ga še ni bilo, koruptivnost, kot je še ni bilo, lopovščina, kot je še ni bilo, in to na najvišjih vrhovih te naše ljube domovine in njenega vodstva. Tatvine, in to ne majhne tatvine – za majhno tatvino bureka se človeka zapre za 6 mesecev, za tatvino tovarne se ga nagradi z denarjem in z boljšim delovnim mestom. Policijska presija – na vsakem koraku dobivajo naši državljani po glavi s policijskim pendrekom na tak ali oni način. Lovi se ljudi, ki vozijo prehitro, lovi se ljudi, ki narobe parkirajo, tistih, ki kradejo državo, ki jo uničujejo, ki jo izdajajo, se ne lovi. Prepovedi so na vsakem koraku. Prepovedano je popiti kozarec, prepovedano je prižgati cigareto, prepovedano je praktično vse. Postali smo policijska država, pri kateri, če jo primerjamo s Severno Korejo, je Severna Koreja bistveno bolj demokratična. Tako daleč je ta četverček, nikakor ne trojček, pripeljal našo državo. Revščina je vsak dan hujša, pa vendar nam je popolnoma vseeno, kaj bo z našimi ljudmi. Ne nam, njim je vseeno, tem štirim je vseeno. Nekateri so se poskušali izvleči in se pokazati kot da nič nimajo s tem, pa vendar so bili dolga leta skupaj, in skupaj so kovali razne zadeve na škodo Slovenije, in tudi kasneje, ko niso bili več v koaliciji, so glasovali "za" slabo Sloveniji. Padec konkurenčnosti je grozljiv. Na vseh lestvicah je Slovenija pri dnu. Skorajda ne more biti globlje, pa vendar bo še globlje padla. Nismo še na dnu. Še bomo padli, seveda zaradi tega, ker nekdo ne zna ali noče pomagati državi. Zaradi tega, ker mu je vseeno, kaj bo s to državo ali morda, huje, zaradi tega, ker hoče uničiti to državo! Vse kaže, da je tako. Zadolženi smo preko glave in še jemljemo kredite, da bomo metali denar v ogromno luknjo, ki se ji reče Grčija, ki se ji reče Irska, ki se ji reče Portugalska, ki se ji bo reklo Španija, ki se ji bo reklo Italija. In še kam. Propad pravne države je evidenten. Politične sodne obravnave na vsakem koraku, politične sodbe po preferencah na vsakem koraku. Če si prijatelj vladajoče grupacije, sodbo oziroma obtožbo proti tebi zavržejo ex cathedra, če nisi, te tožijo zaradi tega, ker si zjutraj vstal na levo nogo in ne na desno. Spolne pasje afere so morda skupna točka te vlade. Eni so jih izvajali, eni so jih podpirali, eni so jih prikrivali. Denar se meče naokrog, samo za lastne ljudi denarja ni. Tajkunizacija se vrši brez kazni in tajkuni so še nagrajeni z boljšimi pozicijami. Ko nekdo uniči firmo, ga postavijo v drugo, da ima možnost uničiti še kakšno, seveda ob tem, da si med potjo debelo nabaše svoje žepe. Skratka, dobrega o tej vladajoči kliki ne morem povedati. Kako bomo glasovali, boste videli ob glasovanju. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa. Vsem skupaj prijazen pozdrav! Tudi humorni vložki so očitno dobrodošli, nekateri še razmišljajo. V Liberalni demokraciji Slovenije smo se odločili, in tako, kot je velikokrat v življenju navada, da generali vojske ne zapuščajo, tako naj tudi vojska ne zapušča generalov, in je treba zgodbe dokončati na tisti poziciji, kjer si bil. Kolegice in kolegi! Koalicija iz štirih strank z mandatarjem Borutom Pahorjem je prevzela vodenje Slovenije leta 2008. Nastop te vlade je praktično sovpadal z dnem, ko je v svetu izbruhnila največja gospodarska kriza po letu 1929. Dejstvo je preprosto, Slovenija na krizo ni bila pripravljena, ne strukturno, ne finančno in ne psihološko. Po več letih konjunkture v gospodarstvu smo podedovali javnofinančni primanjkljaj, zadolžen zasebni sektor, zavožene tajkunske prevzeme in razraščanje gospodarskega kriminala. Nekdaj uspešna podjetja, kot so Telekom, Luka Koper, Hit Gorica, Intereuropa in še mnoga druga, kjer je lomastila dolgo vladna roka, so se potapljala v zgrešenih investicijah. Resnih strukturnih reform ni bilo. Veliko pa je bilo predvolilnih daril, povečevanja proračunskih dohodkov in zmanjševanja prihodkov. Na področjih, ki so potrebovala korenite reforme, kot so pokojninska in zdravstvena zakonodaja ter trg dela, se je prejšnja vlada umikala, ker je bilo očitno iskati rešitve pretežko. Koalicija štirih strank je prevzela vodenje z obljubo o spremembah. Predvsem največja vladna stranka je dobila največjo odgovornost za spremembe. Te so prišle, a premalo jih je bilo in s premajhno intenzivnostjo. Ta vlada ni izgubljala podpore, ker se je lotila problemov, ampak ker se jih ni lotevala dovolj odločno, dovolj globoko. Slovenija je potrebovala spremembe takrat in še bolj jih, gospe in gospodje, potrebuje danes. Pokojninska reforma, zdravstvena reforma, trg dela, pregon gospodarskega kriminala, siva ekonomija, dvig medijske svobode so področja, kjer Slovenija nujno potrebuje odločne korake naprej. Ta vlada je naredila korak naprej na številnih področjih. Pri reševanju mejnega vprašanja s Hrvaško in problematike izbrisanih je zabeležila nedvomne uspehe in prave rešitve. Odločne korake je naredila na področju boja zoper gospodarski kriminal. Policija je bila zaradi jasnih prioritet in sistemskih sprememb v tem mandatu aktivna kot še nikoli do sedaj. Na področju strukturnih reform je Vlada ugriznila v kislo jabolko pokojninske blagajne in trga dela, a je bila žal, poudarjam, Vlada je bila žal ustavljena na referendumih z destruktivno pomočjo opozicije. Na področju zdravstvenega sistema so prave rešitve prišle pozno, prepozno za sprejetje v tem mandatu, a so nastavki reforme po našem mnenju dobri, obetavni, in upam, da bodo šli naprej. Ni pa bila ta vlada uspešna povsod. Prepočasi smo se odzivali na drastični padec gospodarske aktivnosti, ki se je zgodil konec leta 2008 in skozi leto 2009. Premalo odločno se je poseglo v javni sektor. Nismo bili dovolj odločni pri odpravi anomalij na medijskem področju. Bežalo se je pred depolitizacijo vodstva vrhovnega in državnega tožilstva in pred razčiščevanjem sporne pogodbe za nakup osemkolesnikov Patria. Preveč, mnogo preveč je bilo usklajevanj takrat, ko je bilo treba sprejeti dokončne odločitve. Kljub vsemu, številnim pomanjkljivostim v načinu vladanja, pa je Vladi uspela ključna naloga: v veliki krizi je uspela ohraniti zadovoljivo raven socialne varnosti za naše državljane in državljanke, ne vedno in povsod, a na splošnem smo skozi krizo, zagotovo lahko rečemo danes, ostali socialno povezani. Mnoge bolj razvite države od nas tega niso uspele, in zato ni prav in ni pošteno vleči iz statističnih podatkov samo posamezne podatke in jih nekritično primerjati med seboj. Treba je primerjati vse stvari, bile so dobre, manj dobre in tudi slabe. Ohranjanje te socialne stabilnosti je v veliki meri zagotovo pomembna zasluga te vlade. Mandat, ki ga najbrž danes zaključujemo, ni potekal brez trenj v koaliciji. Tudi v Liberalni demokraciji Slovenije smo imeli pri nekaterih načelnih vprašanjih težke trenutke v tej koaliciji, to je bilo znano, a smo skozi odkrit dialog prišli do ustreznih rešitev. Žal pa drugi dve stranki teh rešitev znotraj obstoječe vlade nista bili več pripravljeni iskati in sta vrste v koaliciji zapustili. O razlogih za odhod bi lahko špekulirali, nedvomno pa bo tekom dneva beseda poslank in poslancev nanesla tudi na to, kako so razloge za svoje odločitve, do katerih so bili zagotovo popolnoma upravičeni, videli posamezni akterji. Pred nami pa je še nekaj pomembnih vprašanj in odločitev. Želel bi opozoriti na zakon o nezakonito pridobljenem premoženju. Tega je Ministrstvo za pravosodje v sodelovanju s poslanci pripravljalo dolgo časa. Bil je in je še vedno izjemno zahteven zakon, saj posega na občutljivo področje. Sedaj je tik pred sprejetjem v Državnem zboru, in škoda bi bilo, da bi se sprejetje tega zakona oddaljilo nekam daleč proč, v nedefinirano prihodnost. Tudi na nivoju dogajanja v evropski skupnosti bo v naslednjih tednih in mesecih na mizi nekaj ključnih odločitev za prihodnost evra in posledično celotne skupnosti. Če želi Slovenija aktivno sodelovati pri sprejetju zgodovinskih odločitev, potrebuje vlado s polnimi pooblastili. Sedanja vlada je ostala brez petih ministrov, in naloga preostanka koalicije je, da poskuša popolniti vrste in mandat pripeljati do volitev. Zaradi vseh naštetih razlogov bi bilo zagotovo odgovorno, da danes izvolimo pet novih kandidatov za ministre, ministrice in umirimo strasti v naši družbi. Mogoče smo v današnji razpravi krivični in smo petim kandidatkam in kandidatom namenili premalo pozornosti. Moram reči, da smo v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije zadovoljni z njihovimi predstavitvami, zadovoljni z njihovimi odgovori, kako reševati resorna vprašanja. Pozitivno ocenjujemo tudi njihov pogum, da smo v tem času, ko je politika negativno ožigosana, našli ljudi, ki imajo voljo, znanje, pogum, in očitno, po hearingu na odborih, tudi podporo, da so sposobni opravljati funkcijo in pomagati pri reševanju odprtih vprašanj v Sloveniji. Prepričan sem, da če jim ne bo uspelo danes, da imamo nekaj imen, ki pri reševanju problematike v Sloveniji lahko pomagajo tudi naprej. Opozoril bi pa na koncu še na tisto, da seveda s to potrditvijo petih ministrov, ki jo lahko opravimo danes, sprejmemo tudi dogovor o relativno hitrem času predčasnih volitev v spomladi leta 2012, ki prihaja.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil mag. Franc Žnidaršič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predsednik Vlade z ministrsko ekipo, spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo zbrani poslanci različnih strank, iz katerih smo izstopili zaradi nezadovoljstva pri delovanju strank kot takih, deloma pa smo ves čas nezadovoljni tudi s tem, kar se dogaja pri vodenju te države, saj je od koalicijskega sporazuma, ki je bil podpisan na začetku mandata, ostalo bore malo. Premalo je bilo razprav o tem, zakaj se ne uresničuje. Nikoli ni prišlo do revizije, pogosto smo bili mnogi ignorirani pri tem, ko smo predlagali razpravo o tem. Bilo je nekaj razprav, vendar premalo dogovorov o tem, kaj storiti, in stvari so tekle v smeri, kakršna je. Nihče od nas v poslanski skupini ni zadovoljen z delovanjem te vlade, čeprav moramo priznati, da ni bilo vse črno, da slika ni črno-bela, kot se poskuša prikazovati s strani opozicije in seveda kot so jo povzemali tudi mediji, zlasti še, če štejemo, da je Vlada delovala v skrajno neugodnih pogojih gospodarske in finančne krize, z nepredvidljivim potekom razvoja dogodkov, in je vendarle uspela ohraniti socialno državo in solidarnost na doseženi ravni, za kar se je bilo seveda treba zadolžiti, ampak druge poti ni bilo. Ljudje bi težje pristali na zmanjšanje pravic, in od tukaj dolgovi. Delovnih mest Vlada ni mogla ustvarjati zaradi tega, ker Vlada ni tovarna, Vlada ni lastnik kapitala, s katerim se ustvarja podjetja in delovna mesta, bi pa lahko nekatere stvari glede okoliščin, v katerih deluje gospodarstvo, naredila bolje, zlasti če bi Ministrstvo za okolje in prostor, kjer čakajo občine na svoje prostorske načrte po 5, 6 in več let, delovalo tako, kot bi moralo. Zaradi tega se marsikje ne more postaviti ne podjetje ne tovarna, niti razvijati gospodarstvo in tako dalje. Marsikaj bi lahko storili na področju davčne zakonodaje in seveda še kje. Prav gotovo ni nobene vlade, ki bi lahko naložila breme krize samo nekaterim skupinam prebivalcev, pa vendar se je v času teh treh let zgodilo, da so najtežje breme nosili zaposleni. Njihove plače so stagnirale ali pa jih sploh ni bilo. Dobički iz časa debelih krav so poniknili v žepih in na računih lastnikov kapitala. Odgovornosti za delovanje uprav v podjetjih, kjer je bila država večinski lastnik ali solastnik, ni bilo. Prav tako ni znano, da bi kdorkoli od članov nadzornih svetov, ki so pomagali, da so propadle določene stvari, odgovarjal za svoja ravnanja ali da bi mu zaplenili premoženje, s katerim pravzaprav po zakonu jamči za svoje neravnanje v takih primerih. Težava so banke, ki jih moramo dokapitalizirati, pa še vedno tam sedijo člani uprav, ki so zaradi nekritih kreditov to omogočili. Težava je seveda tudi v tem, da poslanska skupina ni bila formalno povabljena v koalicijo. Vrhu tega je narava stvari v Poslanski skupini nepovezanih poslancev taka, da je težko dosegati soglasje, zato smo tudi danes, ko naj bi odločali o ministrski ekipi, več ali manj različnih pogledov na to zadevo. Sam sem prepričan, da ministrski ekipi, ki je ponujena, ni mogoče veliko očitati, še zlasti zato ne, ker so kandidati in kandidatke zbrali pogum, da kandidirajo v neugodnih razmerah ter ob dejstvu, da morda svojega mandata sploh nastopili ne bodo. Zaradi tega na odborih in pri njihovih predstavitvah nismo delali problemov. Poslanci Poslanske skupine nepovezanih poslancev danes stojimo pred samimi slabimi možnostmi. Ena slaba možnost je ne slediti pozivu ali stališču državljanov, da je treba na predčasne volitve. Po drugi strani ne vidimo dobrih rešitev na volitvah glede na to, kar se nam ponuja. Alternativa ni razvita, časa zmanjkuje, in bojimo se, da bo na oblast prišla rušilna opozicija, ki je z aferami in z referendumi povzročala dejansko škodo, čeprav tega marsikdo še ne ve oziroma ne čuti. Ko se bo to reprezentiralo v praksi in v vsakdanjem življenju, bo najbrž glede na bližajoče se volitve prepozno. Zaradi tega sporočam slovenski javnosti, da bo Poslanska skupina nepovezanih poslancev glasovala različno. Poslanci bomo glasovali po svoji vesti in seveda imeli priložnost v razpravi dodatno obrazložiti stališče vsakega izmed nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine narodnih skupnosti bo predstavil gospod László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi! Poslanca narodnih skupnosti nista podvržena strankarskim interesom in niti različnim tovrstnim lobiranjem, kar je v tem primeru še posebej pomembno. Tako lahko odločava na osnovi lastnega prepričanja in tako bova tudi storila. Korektnost zahteva, da se poudari, da v preteklih dneh, ko so potekale takšne in drugačne kalkulacije v zvezi z glasovanjem o predlaganih ministrskih kandidatih, kar je vezano tudi na zaupnico Vladi, na našo poslansko skupino ni bilo nikakršnega pritiska oziroma nadlegovanja s strani strankarskih predstavnikov, ne z vladne strani ne z opozicije. In menim, da je ta postopek pomemben z vidika vrednotenja statusa poslancev avtohtonih narodnih skupnosti in tudi demokracije v Sloveniji. V naši poslanski skupini smo v luči do zdaj opravljenega dela Vlade analizirali stanje oziroma sedanjo situacijo predvsem z dveh zornih kotov. Prvič, v dejanskih okoliščinah, v katerih se nahajamo, ali je okrnjena manjšinska vlada objektivno zmožna izpeljati še kakšno pomembno reformo oziroma sprejemati pomembne odločitve, ki lahko gospodarski, finančni in strateški položaj države izboljšajo ter bodo dejansko v prid državljanom Republike Slovenije. In drugič, z vidika uresničevanja pravic avtohtonih narodnih skupnosti, kakšen je bil pristop Vlade do tega vprašanja, ki se nanaša na za nas prioritetno področje. Preden nekoliko razgrnem naša videnja in stališča v zvezi z izpostavljenimi vsebinami, naj še omenim, da se bo naša odločitev nanašala zgolj na vprašanje zaupnice Vladi, kar pomeni, da se o primernosti kandidatk in kandidatov za potencialne nove ministrice oziroma ministre ne bomo posebej izrekali. Osebno menim, da bi bili predlagani ob morebitni podpori Državnega zbora verjetno primerni za ministrice in ministre. In sedaj k omenjeni analizi. Začel bom s tem, kako mi vidimo delovanje Vlade na področju reševanja zadev v okviru narodnostne problematike oziroma kako je to potekalo v preteklih slabih treh letih. Splošna ocena je, da je bilo naše sodelovanje korektno, in glede na okoliščine se je Vlada večinoma pozitivno odzivala na težnje, predloge in težave narodnih skupnosti. Seveda so bile na nekaterih pomembnih področjih tudi težave, ki se jih bom še dotaknil. Treba je poudariti, da je manjšinska problematika zelo specifično in občutljivo področje, kar je Slovenija v zadnjih desetletjih poskušala urejati na formalnopravno dokaj visoki ravni. Ustavnopravni položaj avtohtonih narodnih skupnosti je sorazmerno dober, česar se dobro zaveda tudi sedanja vlada. Ker pa na področju doslednega izvajanja zakonskih določb in pri določenih sistemskih rešitvah obstajajo tudi težave, smo predlagali pripravo in sprejetje splošnega zakona o narodnih skupnostih. Kljub dokaj nestabilni politični situaciji ter zaradi finančne in gospodarske krize napeti družbeni klimi smo menili oziroma še menimo, da je skrajni čas za sistemsko reševanje najvažnejših področij narodnostne politike in problematike. Med drugim smo velike napore vložili v konkretizacijo sistema zagotavljanja gospodarske osnove narodnih skupnosti, vendar žal še nismo uspeli preseči na tem področju gordijskega vozla. Veliko časa smo namenili tudi iskanju možnosti vsebinske nadgradnje dvojezičnega šolskega sistema v Prekmurju, kjer smo se srečali s pozitivnim, iskreno vsebinsko orientiranim in strokovnim pristopom Ministrstva za šolstvo in šport ter pristojnega ministra, zato je na tem področju ustvarjena možnost za pomemben kvalitativen korak v pozitivno smer. Predlagali smo tudi bolj konkretno in transparentno financiranje samoupravnih narodnih skupnosti, vendar projekt še ni zaključen, posluh Vlade za to pa obstaja. Pri zahtevni nalogi priprave splošnega zakona o uresničevanju pravic italijanske in madžarske narodne skupnosti je Vlada pokazala interes, da omenjeni projekt tudi dejansko realiziramo. Sicer pri posameznih resorjih beležimo določeno stopnjo indiferentnosti do tega, za nas izredno pomembnega vprašanja, so pa nekatera ministrstva in gospod premier ter generalni sekretariat Vlade pokazali visoko stopnjo tenkočutnosti in izrazili jasno pozitivno stališče do splošnega zakona. Žal se je priprava besedila oziroma osnutka zakona predvsem zaradi parcialnih zavlačevanj določenih vladnih subjektov, čemur je ugajalo dokaj nestabilno politično vzdušje v zadnjih mesecih, zavlekla. Kljub temu je veliko vsebinskega in usklajevalnega dela narejenega, najvažnejši vsebinski sklopi so dobro nastavljeni, pri čemer moram posebej poudariti izreden angažma tudi naših strokovnih delavcev, prispevek urada za narodnosti ter predstavnika Ministrstva za pravosodje. To delo bo treba tudi v bodoče v takšni ali drugačni obliki nadaljevati. Vlada je bila korektna tudi pri zagotavljanju denarnih sredstev za delovanje narodnih skupnosti in njunih strokovnih ustanov v celotnem obdobju. Sicer so se manjše težave na tem področju pojavljale, kar je glede na dejanske razmere po svoje tudi do neke mere razumljivo, vendar je predsednik Vlade bil dosleden pri spoštovanju svoje večkrat izrečene izjave, da se omenjene postavke nominalno ne bodo zmanjšale. Za to korektno držo je nedvomno treba izreči pohvalo in zahvalo. Žal pa se je zatikalo na nekaterih področjih, kjer se to po naši presoji nikakor ne bi smelo. Na primer, velike napore smo morali vlagati v to, da pri sprejemanju Zakona o društvih nedvoumno obvelja stališče narodnih skupnostih in Ustavnega sodišča. Ni pa se to posrečilo pri sprejemanju spremembe Zakona o osebni izkaznici, pri čemer je po našem mnenju bil kršen 14. člen Ustave Republike Slovenije. Podobne primere bi lahko še navajal, vendar naj povzamem tako, da je še vedno treba preveč energije usmerjati v prenašanje ustavnih načel in določb s področja zaščite manjšinskih pravic v besedila različnih področnih zakonov. Če smo morda na tem formalnem področju uspešni, to še ne pomeni, da bodo zakonske določbe tudi dejansko upoštevane in realizirane. Uresničevanje pravic v praksi je žal velik problem slovenske manjšinske zakonodaje. Nismo bili zadovoljni niti z interpretacijo dosledne uporabe narodnostnih simbolov, zato še danes beležimo nedoslednosti, čeprav čudno zveni, na področju zadev, ki spadajo k pravosodju in notranjemu ministrstvu. Z vidika odzivanja Vlade na zadeve, ki se nanašajo na avtohtone narodne skupnosti, je bilo stanje nekje, gledano v celoti, morda prej zadovoljivo kot slabo, čeprav omenjenih težav in nedoslednosti nikakor ne smemo zanemarjati. To je lahko v bodoče vodilo, da se na tistih področjih, kjer odločitve niso pogojene s posebnimi finančnimi ali za državo iz drugih razlogov nesprejemljivimi posledicami, zadeve lahko urejajo še bolj uspešno in dosledno. Druga zadeva, kar pa bolj neposredno vpliva na najino današnjo odločitev, pa se nanaša na možnosti uspešnega delovanja manjšinske vlade v danih okoliščinah. Pri tej oceni bom precej krajši, ker se v že dotaknjene, s strani drugih kolegov, splošne, vsebinske zadeve ne bom poglabljal. Žal so zadnji meseci tudi naju prepričali, da okoliščine, v katerih se vsi skupaj nahajamo, predvsem pa položaj vlade premierja Boruta Pahorja, objektivno niso primerne z vidika projektov in reform, ki bi bili odločilni glede dejanskega začetka sanacije sedanje gospodarske, finančne in družbene situacije. V normalni parlamentarni demokraciji je zato potrebna minimalna večina vladajoče koalicije ali pa vsaj, v primeru manjšinske vlade, precej drugačno od našega, bistveno bolj vsebinsko in manj strankarsko naravnano vzdušje. Kdor trdi, da danes v Sloveniji to obstaja, po mojem mnenju nikakor ni realist. V zvezi s tem je seveda treba ugotoviti, da subjektivne odgovornosti za nastalo situacijo ni možno pripisati zgolj premierju in dvema strankama, ki sta še ostali v koaliciji, čeprav je le-ta izredno važna, temveč v podobnem obsegu tudi ostalima strankama nekdanje koalicije, ter do določene mere ostalim političnim in družbenim subjektom v državi, tudi opozicijskim strankam, sindikatom, medijem in še komu. Odločanje o zaupnici Vladi simbolno lahko primerjamo z vožnjo z vlakom v napačno smer, ko je le bolje prej izstopiti na eni od vmesnih postaj, ko spoznamo, da se peljemo drugam, in ne tja, kamor smo bili prvotno namenjeni, kot pa nadaljevati vožnjo do zadnje postaje. Poudarjam, da je primerjava zgolj simbolna, in napačna smer pomeni celotno politično situacijo in vzdušje, v katerem se nahajamo. Ker meniva, da sedanjega stanja z današnjimi glavnimi akterji in političnimi vzvodi oziroma manjšinsko vlado objektivno ne bi bilo smotrno podaljševati, iz tega razloga Vlade v okviru današnje zaupnice ne moreva podpreti. Žal je prišlo do takšne situacije. Čeprav je glede bodočnosti veliko dilem in vprašajev, in verjetno čudežev tudi v bodoče ne bo, kljub temu smatramo, da zgolj z novo demokratično izvoljeno večinsko oblastjo lahko vsaj za določeno časovno obdobje zagotovimo možnosti sprejemanja pomembnih odločitev za državo in državljane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima Melita Župevc, pripravi naj se gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Moram reči, da sem dolgo časa razmišljala, ali se danes sploh oglasiti. Mislim, da je predsednik Vlade imel danes enega izmed najbolj odkritih govorov v tem parlamentu. In povedala bom svojo osebno izkušnjo, da se sama s predsednikom Vlade pogosto nisem strinjala o njegovih pogledih, o njegovih stališčih, in sem zadnjič razmišljala o tem, kaj bi odgovorila na vprašanje, če bi me vprašali, kaj je največja kvaliteta aktualnega predsednika vlade. In odgovor na to je, kar se mene tiče, zelo enostaven, to je, da ima v sebi elementarno poštenost in da je borec. Tega mu ni treba odrekati, ker je to res. Jaz sem se odločila, da glasujem danes za zaupnico tej vladi, ne zato, ker bi bila lista ministrov in ministric, ki bo danes pred nami, idealna, ker bi bila perfektna, ampak zato, ker zagotavlja v tej državi neko stabilnost. In jaz mislim, da je v trenutkih in v razmerah, v katerih smo, ta stabilnost pomembna. Če se boste malo zamislili nad tem, o čem se v zadnjih mesecih pogovarjamo v tej državi, se pogovarjamo zgolj in samo o eni stvari – pogovarjamo se o predčasnih volitvah. Kaj bodo prinesle predčasne volitve? Danes je bilo izrečenega veliko o tem, da bi si nekateri želeli, da bi se v tej državi začeli pogovarjati, da bi imeli dialog, da bi iskali soglasje, ampak povedano zelo iskreno, jaz mislim, da je danes, tukaj in zdaj to zelo težko, ker druga stran, to sem danes opazila, ni imela veliko potrpljenja za to, kar je imel povedati predsednik Vlade. Mislim, da naše politične nasprotnike, če jih smem tako imenovati, zanima zgolj in samo ena stvar, to je naskok na oblast, in nič drugega. Ko govorite o tem, kaj vse da bo prinesla nova politika drugačnega, moram reči, da temu ne verjamem. In zakaj temu ne verjamem? Ne verjamem zato, ker so moje izkušnje v tem mandatu v tem parlamentu drugačne. Govorite o tem, kako bodo v tej državi zavladale nove vrednote, kako bo zavel svež veter, kako bo jutri vse drugače. Jaz mislim, da ne bo. Problemi, ki so, bodo ostali, tisti, ki jih imamo v Sloveniji, tisti, ki jih imajo v naših sosednjih državah, tisti, ki jih imajo v Evropi in drugje po svetu. Ali je ta vlada popularna? Res je, ni popularna. Tudi številne druge vlade v Evropi in po svetu danes niso popularne zato, ker sprejemajo nepopularne ukrepe. Jaz sem prepričana, da bi ta vlada lahko imela kakšno odstotno točko več, če bi kakšno stvar izpeljala drugače. Določene stvari niso bile potrebne, so bile, če smem temu reči, nepremišljene, ampak danes smo, kjer smo. Kot rečno, jaz bom glasovala za zaupnico tej vladi, ker mislim, da bo dan po tem, ko bodo nekateri začeli s sprintom proti predčasnim volitvam, prinesel razočaranje, seveda ne za tiste, ki si obupno želijo priti na oblast, ampak razočaranje za vse tiste državljanke in državljane, ki mislijo, da se bodo kar vremena razjasnila, da bo vse drugače. Tudi obrazi, ki si tako zelo želijo na oblast te dni, ne ponujajo nič novega. Zakaj o tem govorim? Zato, ker se mi zdi potrebno, ker je prav državljankam in državljanom povedati, kaj je tisto, kar bo tako zelo drugače od tega, kar je danes. Jaz mislim, da bodo vrednote in temeljne usmeritve tistih, ki si tako želijo na oblast, ostale iste. Predsednik največje opozicijske stranke je včeraj ali predvčerajšnjim v enem izmed svojih zapisov, ki jih ima tako rad, zapisal, da bodo tisti, ki bodo glasovali za zaupnico, glasovali iz strahu oziroma da jih bo vodil strah. Res je, tudi mene vodi strah. Mene je strah, kaj bo, ko bodo, če bodo, na oblast prišli tisti, ki si tega tako zelo bolestno želijo. Mene je tega strah. Mene je strah ljudi, ki so zlagali dokumente o predsedniku republike napačno, mene je strah ljudi, ki govorijo kar tako povprek, obtožujejo ljudi. Mene je strah ljudi, ki nimajo spoštovanja do osnovnih vrednot v tej družbi, mene je strah ljudi, ki ne razumejo in ne spoštujejo drugačnosti. Mene je strah ljudi, ki nimajo nobenega spoštovanja do sodne veje oblasti in tako dalje. Ja, tudi strah je motivator. Tudi strah je motivator. Ampak moj glavni cilj in moj glavni motiv za to, da bom podprla zaupnico tej vladi, je, kot rečeno, želja po neki stabilnosti. Jaz si tudi želim, da bi moja vlada bila v tej državi bolj popularna. Pač ni. Ampak mislim, da je način, smer, ki si jo ta vlada želi, to je, da se v tej državi sprejmejo potrebne spremembe, če želite, reforme, v teh časih potrebna. In jaz druge smeri, moram reči, v tem trenutku ne vidim. Jaz bom glasovala po svoji vesti, ne zato da bi si ohranila svoj poslanski položaj ali kaj takšnega, ampak zato, ker mislim, da je v tem trenutku to najbolj racionalna izbira. Jaz si želim, da bi se ne glede na to, kaj se bo zgodilo, potem morda zamislili nad tem, kam smo v tem mandatu pripeljali slovensko politiko, politiko kot takšno, ne govorim samo o Vladi. Opozicija ves čas govori o tem, kako slaba je ta politika, kako slaba je ta vlada. Oprostite, gospodje, tudi vi ste v tem mandatu in prej predstavljali del te slovenske politike, del politike, za katero državljani pravijo, da ji več ne zaupajo, za katero pravijo, da ni več vredna zaupanja. Tudi vi ste soustvarjali slovenski politični prostor, slovenske vrednote in ne nazadnje tudi politiko, ki se je kreirala v tem mandatu. Torej, ne glede na to, kakšen bo danes rezultat, jaz bom brez občutka slabe vesti glasovala za to zaupnico. Če bo zaupnica padla, želim vso srečo tistim, ki pravijo, kako bo jutri vse drugače. Jaz sem prepričana, da državljanke in državljani znajo oceniti, predvsem pa spremljajo vsako oblast, vsako vlado, vse politike z istimi vatli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik, pripravi naj se Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, spoštovani ministri, spoštovani kolegice in kolegi! Današnja točka dnevnega reda je imenovanje ministrov, ampak nekorektno bi bilo, če bi ocenjeval sposobnost kandidatov za zahtevne funkcije, zato moje glasovanje ne bo glas o njihovi primernosti. Gre očitno, popolnoma jasno za agonijo, v kateri se je znašla koalicija, ne samo sedanja, predvsem tista celotna iz prve polovice mandata. Priznati je treba, da se je Vlada lotila nekaterih potrebnih in nujnih reform, ne samo pokojninske, tudi delovnopravne, zdravstvene in še nekaterih, pa je pri vsaki vsaj eden od koalicijskih partnerjev vtaknil poleno med kolesje. Zato je problem tak način dela koalicije, ki nima dovolj razvojnih ambicij, pa še tiste, ki jih ima, jih sama razvodeni. In še nekaj, kar se mi zdi najbolj pomembno: med ljudmi, še posebej med gospodarstveniki, ta vlada preprosto nima več zaupanja. Zato bom glasoval proti temu, da ta koalicija nadaljuje z vodenjem države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se Silven Majhenič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav ministroma, kakor tudi državnemu sekretarju! Čas vladanja te vlade še zdaleč ni bil prizanesljiv. Gospodarska kriza oziroma recesija ni prizanesla Sloveniji, niti širši Evropi in tudi svetu ne. Postavlja se mi vprašanje, ali bi ta vlada lahko vladala boljše, bolj učinkovito. Odgovor je enostaven: bi. Takoj za tem se mi postavlja drugo vprašanje: ali bi katera od drugih vlad bila bolj uspešna v tem času? Odgovora enostavno in preprosto nimam. Ta vlada je naredila veliko napak, sprejela pa je tudi nekaj dobrih odločitev. V tem državnem zboru smo odpirali ogromno različnih tem. Energijo je Vlada, kakor tudi poslanci v Državnem zboru, trošila na temah, ki v tem času niso bile prvorazredne. Res je, da vseh teh tem ni predlagala Vlada oziroma koalicija. Predlagala jih je tudi opozicija oziroma največja opozicijska stranka in je k temu tudi veliko botrovala. Zmagoviti trojček državnozborskih volitev je zaradi trdnosti Vlade pritegnil v koalicijo tudi stranko in poslansko skupino, kateri pripadam. Posamezniki iz naše poslanske skupine so dobesedno hiteli v naročje koalicijskemu trojčku. Vsebina koalicijskega sporazuma jim ni bila prvorazredna tema, predvsem zato, ker so bili ideološko bolj blizu trojčku, ampak tega ne zamerim. Žal nobena točka koalicijskega sporazuma, ki smo jo predlagali v DeSUS, ni bila realizirana. Na koalicijskem usklajevanju o pokojninski reformi so se poslužili celo neokusne potegavščine, da so mene kot predstavnika DeSUS odstranili iz usklajevanja in izoblikovali drugo, za upokojence manj ugodno formulo usklajevanja pokojnin. Ko govorimo o podpori tej vladi, ne morem zaobiti načina in razloga, s katerim je bil iz Vlade izgnan predsednik DeSUS. Tu kot glavnega akterja ne vidim predsednika Vlade – je pa res, da je najodgovornejši –, ampak predsednico in predsednika obeh koalicijskih strank iz trojčka. S tem dejanjem ste, spoštovani predsednik, začeli s postopkom razpadanja koalicije oziroma Vlade. Našo stranko oziroma poslansko skupino so dobesedno izgnali iz te vlade. Ne dostikrat, ampak občasno so vas tudi s poslanskimi vprašanji spomnili na obljube, ki so bile zapisane v koalicijskem sporazumu. Vaši odgovori so bili neprepričljivi, v nasprotju s tistim, kar je bilo zapisano v sporazumu, lahko bi rekel celo nebodigatreba. Ne smem reči, krivično bi bilo, da niste želeli dobro vladati. Sigurno je bila to vaša želja. Mogoče res niste imeli sreče oziroma dobre roke pri izbiri svojih najožjih sodelavcev ali pa ste jih slabo koordinirali oziroma vodili. Na področju sociale in pomoči gospodarstvu je bilo sprejetih kar nekaj ukrepov. Priznati moramo, da so nekateri tudi pozitivno vplivali na stanje v naši družbi. Več bi moralo biti storjenega na prihodkovni strani proračuna. Tu se ni naredilo skoraj nič, ni se obdavčilo luksuza, bogati ne plačujejo višjih davkov, kriza se prenaša le na bremena tistih, ki že tako živijo zelo težko. Tukaj mislim predvsem na delavce in tudi upokojence. Kaj pa tajkuni in omrežja? Teh v naši državi ni. Res je, da imamo danes na dnevnem redu Listo kandidatov za ministrici in ministre Vlade Republike Slovenije. Na izvolitev pa je vseeno vezana zaupnica predsednika Vlade. O kandidatih namerno nisem govoril, iz preprostega razloga, ker ne bom dal glasu za zaupnico Vladi. Nekaj razlogov sem sam navedel. Precej so jih navedli drugi in ne želim ponavljati za njimi. Glavni razlog pa je splošno nezaupanje Vladi, ki se zrcali v javnomnenjskih raziskavah. Tako misli tudi okolje, iz katerega prihajam. Treba je premešati karte, opraviti volitve, izvoliti novo vlado in dati ljudem možnost, da ponovno zaupajo oziroma upajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič, pripravi naj se mag. Franc Žnidaršič.
Lepo pozdravljeni! Mnogi so napisali končna poročila o izidu te točke dnevnega reda že pred tem, tako novinarji, mediji kot tudi mnenjski voditelji ali pa preprosto državljani in državljanke, ki črpajo iz teh virov ali pa se sami prepričajo o tem, kako uspešna je Vlada, kako uspešen je parlament in kaj bi bilo najbolje za Slovenijo. Prepričan sem, da ne gre na ta način urejati države, da ne gre na ta način soditi uspešnosti ali neuspešnosti katerekoli vladne garniture, pa tudi te ne. Mi smo imeli v tem mandatu, hoteli ali ne, skoraj pri vsakem zakonu, pri vsaki odločitvi razpravo o Vladi, razpravo o ministrih, razpravo o vladajoči koaliciji, redkokdaj pa o stvareh samih. Ali je mogoče drugače reči kot tako, da ta vlada pravzaprav s strani vsaj največje opozicijske stranke niti ni imela možnosti, da bi vladala, kajti če se je prvih stotih dni miru odpovedal sam premier, je v naslednjih mesecih in letih bila ta retorika v dopovedovanju, dokazovanju, kako je bilo samo tisto prej v redu in da je tisto, kar je zdaj, narobe, in seveda že od samega začetka pozivi k spremembam. Ne, ni šlo za izgon DeSUS, šlo je za to, da so preprosto tisti, s katerimi je DeSUS bil prej v koaliciji štiri leta, prepričali večino v DeSUS, da je bolje, da odide in da zabije nož v hrbet tej koaliciji. In še bi lahko naštevali. Tako da je tukaj treba postaviti vprašanje, ali je prav, da ne pogledamo stvarem v oči, tako kot resnično izgledajo, take kot so. Govoriti danes tukaj o tem, da se je za milijardo povečal proračun na odhodkovni strani takoj, ko smo prišli na oblast, samo zato, da bi delili, samo zato, da bi zadovoljili apetite volivcev – ja, pa saj to je vendarle licemerno! V prvem, drugem in mogoče še v tretjem letu vse vlade po svetu delajo ukrepe, ki so prej boleči kot pa naklonjeni javnosti, zato da bi bila vlada všečna. Tukaj preprosto ne velja tista teza, ki jo očitajo predsedniku Obami, ko pravijo, da prvi mandat dela zato, da bo dobil drugega, torej da bo všečen. Bilo je treba zapolniti vse tiste zakonske obveznosti, ki so bile naložene. Bilo je treba opraviti vse tisto, kar je bilo treba opraviti, da se je sploh lahko normalno startalo v ta mandat. Kako bi izgledalo, da se pravice, ki so bile uzakonjene, stvari, ki so bile z zakoni določene, ne bi izvajale? Ob tem, da je bilo nezadovoljstva tako s plačno reformo, ki je bila v prejšnjem mandatu sprejeta, kot še z nekaterimi drugimi stvarmi precej več, kot bi človek pričakoval. Zato danes nimamo razprave o tem, ali je prav, da se nadaljuje še nekaj časa ta mandat, da se popolnijo izpraznjena mesta na ministrskih stolih, ampak imamo preprosto zaključek razprave o tem, kar se je tri leta dogajalo. Ne boste našli države na svetu, kjer se ne bi parlament v ključnih trenutkih obnašal kot parlament, zakonodajna oblast, kjer so vsi poslanke in poslanci del oblasti; seveda so vloge razdeljene in so različne. Pri nas tega preprosto ni, ker, kot bi rekli moji sogovorniki na levi, sicer z desne: tukaj ni demokracije, tukaj je avtokracija, tu ste vse podredili in tako naprej. Vključno seveda z nekaterimi znanimi zadevami, ki so bile medijsko še kako odzivne. Zato je v tem trenutku samo vprašanje, ali se poslanci zavedamo te odgovornosti, da bo po 5 urah neko stanje, iz katerega si vsi – eni si želijo volitve, drugi si ne želijo volitev, ampak na nas je, da se odločimo, ali bomo ta mandat ob relativno uspešnem delu Državnega zbora in približno relativno uspešnem delu Vlade, če boste želeli seveda preveriti, kaj vse je bilo storjeno, da se odločimo za podporo ministrski ekipi in da potem v miru pripravimo bilanco, določimo čas, v katerem bi odšli na volitve. Mislim, da je relativno jasno že tudi stališče, kako naj bi to bilo. Najslabše pa je, da nam sporoča eden, drug ali tretji iz ulice, kdaj mora biti, kako mora biti in tako naprej, volitve. Še najslabše pa je, če tisti, ki jih Državni zbor plačuje, javno razlagajo, kako je treba – mislim na strokovni suport –, kako ni treba in še zraven pridodajo svoje mnenje, kako je treba to politiko itak spremeniti. To seveda za poslance, poslanke, za Državni zbor ni odgovorno početje. Jaz bom v tem kontekstu, zavedajoč se, da so na mizi rešitve take, kot so, da mora država ravnati odgovorno, in tudi poslanke in poslanci, podprl to listo. Verjamem, da se bomo potem lažje skupaj dogovorili, ali bodo volitve mesec prej ali mesec kasneje, kot pa da gremo danes drugo pot.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič, pripravi naj se Roberto Battelli.
Hvala za besedo. Moram povedati slovenski javnosti, da pri svoji odločitvi o tem, kako naj danes glasujem, niti za en trenutek nisem pomislil na podaljševanje svojega mandata, še manj pa na poslansko plačo, ki naj bi jo še prejemal, kajti imam odprte možnosti delati ponovno v svojem poklicu, kjer bi za toliko vloženega časa zaslužil neprimerno več in mi zato podaljševanje mandata ni nikoli bil temeljni ciljIstočasno moram povedati, da imam tovrstne politike, kjer je ravnanje političnih nasprotnikov tako, da če nisi nič kriv, si pač krivdo izmislijo, dovolj in čez glavo. Sam si želim priti v pokoj živ in zdrav in imeti še kaj lepših dni od življenja, kot pa je življenje v politiki, ki je postala neprijazna znotraj same sebe in zaradi tega pri volivcih nepriljubljena. Moram povedati, da ne gledam vsega črno, kot se slika, da je marsikaj dobrega bilo storjeno, da je v neugodnih in težavnih razmerah ta vlada vendarle storila marsikaj dobrega in da je ta trenutek nemogoče pričakovati, da bi s predčasnimi volitvami postalo vse dobro, vse enostavno, da bi se življenje popravilo in tako naprej. Krizo so povzročili bogati, predvsem seveda na račun zaposlenih, ki so dobili premalo. Delitev je bila nepravična in dobički so poniknili neznano kam. Ko je prišla kriza, se niso vračali v reševanje krize, pač pa se je trkalo na vrata države, da rešuje gospodarstvo in gospodarske subjekte, ali pa so odšli delavci na borzo. Slednje se je pretežno dogajalo, tako da je država dobila ne samo manj prispevkov in davkov, pač pa tudi dodatne stroške za ohranjanje socialne države in seveda solidarnosti v naši družbi. Ni čarobnega zdravila za to, da se čez noč rešijo stvari, tudi s predčasnimi volitvami ne. Gledano z očmi, kaj se nam ponuja po predčasnih volitvah, moram reči, da pogrešam tisti del alternative, ki bi jo imeli volivci na razpolago, da izberejo novo politiko, nove obraze, nove ljudi, ki bodo drugače, morda bolj odgovorno in z več kreativnosti in sposobnosti, sprejemali prave odločitve za to, da se počasi, seveda, kajti hitro se ne da, izvlečemo iz krize, ki je globlja, kot smo pričakovali. Tega se najbrž tudi bodoči oblastniki ne zavedajo dovolj, s tem, ko si tako silno želijo takoj, tako rekoč jutri na oblast. V tem smislu želim povedati, da vodim Demokratično stranko dela, ki bo šla na volitve, čeprav ne dovolj razvita in seveda v razmerah, ko bo zmanjkovalo časa. Ampak vendarle bomo poskušali ponuditi slovenskim volivcem nove ljudi, ki bodo branili pravičnejšo delitev, pravno državo in seveda poskušali zaustaviti denarni tok od revnih k bogatim. Še več, menimo, da bo kapitalizem preživel samo, če bo del preteklih dobičkov in bogastva od bogatih spremenil smer nazaj k tistim, ki so ga pomagali ustvariti. V nadaljevanju mislimo, da bi kapitalizem moral vključiti solastništvo, soupravljanje in soudeležbo pri dobičku zaposlenih, kajti le tako je dolgoročno mogoče pričakovati ustvarjalno sožitje, sicer pa bodo šle stvari v smer, kakršna je danes, ko so delavci in zaposleni širše gledano pretežno izkoriščani, kapital hoče iz njih iztisniti čim več za čim manjšo plačo. In če ne bo drugače, bodo revolucije rešile problem, sistem in ureditev ne bosta preživela in prišlo bo do potrebnih sprememb. Če bodo zaposleni prišli soodločati o svoji prihodnosti, bo ta prijaznejša. Če ne bodo prišli, bodo sami krivi svoje nesreče. V tem smislu takoj povem, da sem za to, da se volitve izpeljejo zgodaj spomladi in bom zato ne glasoval za to ponujeno ministrsko ekipo in v smislu podpore tej vladi, ampak bom glasoval za volitve v spomladi oziroma sem proti predčasnim volitvam, ker same po sebi ne bodo rešile nobenega problema v naši državi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roberto Battelli, pripravi naj se dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Leta 2008 je takratni kandidat za mandatarja gospod Borut Pahor zahteval pogovor z mano, in ta pogovor je potekal v vzdušju, ki je bilo korektno in sva tudi korektno dosegla dogovor o nekaterih stvareh. Mislim, da sem se do tega dogovora, tudi v odnosu do drugih odločitev, ki so bile sprejete v tem mandatu, tudi sam korektno in, upam da, tudi odgovorno odzival in obnašal. Nimam nobenega razloga doslej, da bi rekel, da premier tudi sam ne bi bil v tem smislu korekten, kar, če me ne bo v bodoče stvarnost podučila drugače, pri bivšemu kolegu Pahorju cenim. Vendar ta vlada pada in razpada iz, rekel bi, domišljavosti, pa tudi ideološke nadutosti. Kriza je nastala zaradi koalicije in znotraj koalicije, zaradi strukturne hipokrizije, ki se je pokazala v obnašanju, stališčih, politikah nekaterih njenih delov, in ta koalicija pred ljudstvom nosi odgovornost za to, kar se dogaja danes. Določeni deli govora premierja Pahorja so bili dobri, ampak žal so prišli mnogo, mnogo prepozno. Analiza statike družbene zgradbe Slovenije bi morala biti osnova za dialog z opozicijo, tudi s socialnimi partnerji, že od vsega začetka. Tega pa ta koalicija ni znala narediti ali ni želela narediti. Namesto tega nujnega dialoga tudi v pogojih mednarodne finančne in siceršnje krize je bilo s strani te koalicije ideološko sektaštvo v pristopu do sogovornikov, sodni konstrukti, nadaljevanje plenjenja gospodarstva in celo zloraba demokratičnih institucij za zasebne ožje interese ozkih skupin. To je povzročilo tisto neverodostojnost, ki je pripeljala do referendumov in do propada na testu referenduma, torej ljudskega izražanja lastnega stališča in mnenja, do propada reformnih posegov te vlade. Torej, neverodostojnost je tisto, kar se je tej koaliciji zgodilo. Ta domišljavost se je potem pokazala v celoti. Ta prevelika razdalja se je pokazala v videnju stvari med tistimi, ki so odgovorni za vodenje države, in pa stvarno državo. In kdor je del problema, ga pač ne more rešiti.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravi naj se Janez Kikelj.
Hvala lepa. Jaz sem zelo pozorno poslušal gospoda Battellija, in čeprav je nekako narava naše ustave in stvari taka, da manjšinska poslanca običajno podpreta vlado, pa njuna današnja odločitev res kaže na to, da je v tej državi nekaj res hudo narobe. Sicer pa čestitke za vaš nastop, gospod Battelli. Ampak naj se vrnem k svojemu nastopu. Poglejte, moj prvi nastop v tem državnem zboru pred kamerami se je zgodil na Tomšičevi, ko so me novinarji POP TV vprašali: "Kaj pa vi menite o tej koaliciji?" Moj odgovor takrat je bil približno naslednji: "Ta koalicija ne more preživeti, ker je v njene temelje vgrajen konflikt. Namreč, tisti, ki so se nekoč skregali in šli v dve stranki, danes trdijo, da so trden temelj te koalicije. Če so bili skregani nekoč, ni razlogov, da se ne bodo tudi v bodoče." In poglejte, to se danes uresničuje. Gospe in gospodje, jaz vam ne bom očital predvolilnega gesla, da je Slovenijo mogoče voditi bolje. Daleč od tega. Niti ne bom problematiziral izjave predsednika Vlade 11. 11. 2008, ko je rekel, da je vladna ekipa sposobna premagati vse ovire na poti, ki jo ločijo od najrazvitejših držav Evrope. Zakaj tega ne problematiziram? Iz temeljnega razloga, ker sem prepričan, da med njim, torej med predsednikom Vlade – meni je žal, da ga ni tukaj –, in med koalicijo obstaja prepad. Ta prepad je tisti, ki je pripeljal do stanja, v kakršnem danes smo. Jaz bom rekel, da v veliki meri zaupam in verjamem načelom, besedam in dejanjem, ki jih je on kot predsednik Vlade želel izpeljati ali jih je poskušal izpeljati, pa mu tega v koaliciji niste omogočili. Izhajajoč iz tega se bom ustavil pri naslednjem. Ob neki priliki tukaj v Državnem zboru, ob nekih poslanskih vprašanjih, sem predsedniku Vlade rekel: "Gospod predsednik, bodite pazljivi, pripravljajo teren za vaš odhod." Ne vem, malo je zastal z dihom, ni odgovoril, kot da je slutil, da je to res. Ko sem mu to rekel, sem seveda mislil na LDS in Zares v veliki meri. Mislil sem zlasti tudi na gospoda Golobiča, ki ga danes ni tukaj. Ni nastopil niti po urniku, kot bi moral, ni predstavil stališča, ampak to je njegova zadeva. Domnevam, da je seštel, kje je številka 46, in da pripravlja teren za naše delo v naslednjem mesecu, mesecu, ki prihaja, torej da išče mandatarja. Torej, moje besede so se nekako kar uresničile, gospod predsednik. Sicer pa sem za svoj nastop zgolj pobrskal po svoji spletni strani za tri leta nazaj, tam od julija leta 2008, in bom iz tega izpeljal nekaj stvari, ki se mi zdijo pomembne. Poglejte, med realnostjo koalicije, njene logike njenega življenja, in predsednikom Vlade je torej prevelika razlika, ki je do tega pripeljala. Na eni strani je treba zelo jasno poudariti, da smo v času od leta 2004 do 2008, ko je bil baje čas debelih krav, relativno ali pa zelo dobro, bom rekel, sodelovali z SD, ki je bila takrat opozicijska stranka. Naj vas ponovno spomnim, 60 % zakonov, ki so bili določeni na vašo željo, sem sam v sodelovanju z ministri vlade Janeza Janše z vami uskladil, do te mere, da ste glasovali za zakone. Čas, ki pa je prišel, to je čas krize, leta 2008, 2009 in naprej, je seveda jasno, da je čas – to je predsednik Vlade videl in zato je v svojem uvodnem nastopu tukaj rekel, da si želi nadaljevati partnerstvo za razvoj, to je on zelo jasno povedal. Ampak poglejte, kaj se mu je zgodilo. Gospa Kresal, gospod Golobič sta rekla ne. Sta rekla ne. Seveda je ta "ne" izrekel tudi ortodoksni del Socialnih demokratov. In zgodilo se je – kaj? Tega sodelovanja ni bilo. Danes je predsednik Vlade rekel, da bo okrepil dialog z opozicijo. Ja, kako mu pa naj to verjamemo? Saj ne bo smel! Saj on bi to želel. Saj on je to želel leta 2008, vendar mu to ni bilo dovoljeno. Nekje na svoji spletni strani sem leta 2008 zapisal, da je gospod Pahor velikodušno ravnal s strankami, ki jih je povabil v koalicijo. Namreč, poglejte, SD je dosegla 29 %, vsi ostali, ki ste bili v koaliciji, LDS, Zares in DeSUS, pa 22 %. Sedaj pa pojdite pogledati, kako so razdeljeni ministrski resorji, pa boste videli, da bi po tej logiki SD pripadalo veliko, veliko več, kot ima. Ampak plenilci so zahtevali svoje, in tudi dosegli so svoje. Gospe in gospodje iz SD, ne vem, če se zavedate vsega tega. Poglejte, sledil je čas, ki mu ne nameravam nameniti veliko pozornosti. Čas večnega "ne" opoziciji. Kot da bi leta 2008 in naprej požrli, če smem temu tako reči, vso pamet tega sveta. Nikoli, nikdar niste zmogli podpreti kakšnega amandmaja, razen po pomoti, kaj šele kakšnega zakona! Ampak poglejte, vsi ti zakoni so vodili v – kaj? V plačevanje dolga. Pa ne mislim na SD, ne vidim nobenega takega posebej premožnega, da bi mu lahko kaj očitali. Daleč od tega. Mislim na gospode tukaj iz sredine. Poglejte, dolgove, ki so nastali pred volitvami, pa se jih vi niti ne zavedate, je bilo treba plačati. Lobijem je bilo treba to plačati. Tisti, ki so kupili stranko LDS, postavili vodjo, so začeli izsiljevati. Izsiljevanje je torej bilo na tej strani, vi pa, ne vem, niste želeli poslušati ničesar na tem svetu. Tako z Zakonom o odvetništvu, kjer ste šli direktno v plačila odvetniškemu lobiju, direktno v plačila odvetniškemu lobiju, o notarjih, kjer ste tudi pomagali pri ustvarjanju tega lobija, do stečajnih upraviteljev, kjer smo vas opozarjali tukaj v opoziciji kar naprej, kar naprej. Celo dvakrat smo vložili zakon. Vaš odgovor je bil "ne". Da ne govorim o zemljiški knjigi, kjer je šlo direktno 30 milijonov evrov v roke – spet vemo, koga, tistih, ki so bili upniki, to so pa odvetniki. Ampak saj niso bili vaši upniki, bili so upniki LDS. Vi ste žal to požegnali. Da ne govorim o banalni stvari, prehajanje tožilcev, sodnikov med odvetnike – trikrat ste zavrnili ta zakon. Poglejte, kot da na tej strani nihče ne bi znal ničesar. Jaz ne bom govoril o vseh tistih zakonih, katerih nosilec je bil gospod Vizjak, ki so bili v veliki meri usmerjeni v izboljšanje gospodarskega, finančnega položaja v tej državi. Vaš odgovor je bil večno "ne", večno "ne". Zamislite se, če ste ravnali prav. Jaz sem že v startu opozoril, recimo, preden se je Vlada sploh konstituirala, na popolno nesprejemljivost tega, da je nekdo, ki organizira stavke v sodstvu, potem pravosodni minister. Govorim o gospodu Zalarju. Že v startu smo vas opozarjali na nekatere druge zadeve. Poglejte, saj veste, zdaj vas gledam, gospod Kumer, danes je jasno: 21. aprila 2010 sem za to govornico in za to govornico neumorno dokazoval, kakšna lopovščina je Nacionalni preiskovalni urad. Gospe in gospodje, smejali ste se mi. Gospe in gospodje, podprli ste gospo. Ta gospa je ostala v koaliciji. Torej ste pokrili lopovščine, ki jih je počela. Veste, to se danes maščuje, to se danes maščuje. Kaj se pravzaprav danes dogaja? Jaz sem imel tu napisan lep stavek za gospode iz DeSUS, pa bom rekel na osnovi njihovih današnjih nastopov: dobro jutro, gospodje, zbudili ste se po treh letih. Res dobro jutro. Tri leta spanja. Kaj se danes dogaja? Tisti, ki so predsednika Vlade pripeljali do tega stanja, v kakršnem danes smo, torej do glasovanja o zaupnici, ga danes učijo, kako mora Palestino priznati, niso pa pripravljeni, gospod Juri, lastne države priznati, to pa ne. Danes so pa pametni kot čebelica Maja. Kar se tiče Zaresa, je tudi jasno. V trenutku, ko tukaj sedimo, vam kadrujejo novega predsednika Vlade. To je jasno kot beli dan. To je jasno kot beli dan. Ali ste še kar naivni? LDS je po moji oceni, gospe in gospodje iz SD, navidezno z vami, navidezno je z vami zato, ker vas potrebuje, ker vas je 28. Rabijo vas. Ko vas ne bodo več rabili, ljudski pregovor pravi, boste odpadli kot knof od gat. Ampak to vam bodo naredili. Ne, vi še kar verjamete vanje. Pa dajte, tako kot ste v Kresalovo. Seveda je tudi veliko vprašanje notranje podpore, ampak jaz bom zaključil tako: predčasne volitve – da ali ne? Ljudstvo jih zahteva. 88 do 91 % ljudi ne zaupa več Vladi. [[nerazumljivo]] Ljudje jih zahtevajo. Predčasne volitve so rešitev za to državo. Ne bodo prinesle kar takole rešitve vseh problemov. Daleč od tega. Daleč od tega. Ampak hkrati so pa garant možnosti, in to velikih možnosti, da bo bolje, kot je danes, da gremo na boljše, to pa so. Ampak predčasne volitve – mi se bomo v naslednjem mesecu dni vsaj po mojem prepričanju sestali še nekajkrat tukaj v tej dvorani, ko vam bo gospod Golobič povedal, kdo je kandidat za predsednika Vlade. Gospe in gospodje iz SD, zdaj pa res samo vam: boste uspeli reči ne? [[oglašanje iz dvorane]] Prav, prav. Bomo videli. Če boste uspeli reči ne, vam bom vsaj za čas po letu 2012 v večji meri lahko verjel kot za čas, ki ga danes živimo. Namreč, dve stranki v Državnem zboru lahko jasno pripeljeta do volitev, in to je SD skupaj z nami – če bomo do tega pripeljali. Sicer pa bodo spet tisti, ki so najbolj rušili predsednika Vlade, ki so mu na vsakem koraku postavljali pasti, on je pa veselo notri stopil, vladali tej državi. Tega pa ne kaže dopustiti. In čisto za zaključek: moj glas proti, to bi moral reči predsedniku Vlade, ni glas proti predsedniku Vlade Pahorju kot osebi. Moj glas proti je treba razumeti kot glas, ki je v sozvočju z glasom ljudstva; 88 do 91 % ljudi želi predčasne volitve. Moje glasovanje proti tem ministrskim kandidatom in proti zaupnici je torej v sozvočju z ljudstvom. Saj ljudje to želijo. Seveda pa razumite moj glas proti zlasti kot protest, in to velik protest proti ugrabiteljem predsednika Vlade Boruta Pahorja in proti ugrabiteljem države. Ti sedijo tukaj v sredini – ne mislim SD –, tukaj v sredini v prvih vrstah, govorim o LDS in Zaresu. Ti so ugrabili predsednika Vlade in to državo. Ne pustite jim tega. Seveda pa je ta moj glas proti tudi glas za možnosti in priložnosti naših ljudi, da izvolijo neko drugo politiko, da jo izvolijo po svoji volji in vesti in da pride do neke vlade, ki bo imela polno zaupanje prebivalstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janez Kikelj, pripravi naj se mag. Majda Potrata.
Gospod predsedujoči, hvala lepa za besedo. Po tem zgodovinskem okviru, ki nam ga je predstavil predhodnik, pa na koncu celo po krajši pridigi, ki smo je bili deležni, bom sam težko deloval tako zbrano. Lahko pa kar takoj povem gospodu predhodniku oziroma povem, da sam osebno zavračam taka nespodobna povabila, kot jih je on nanizal kar nekajkrat. Za zaupnico Vladi bom glasoval, seveda, z veseljem. Zakaj bom glasoval za zaupnico tej vladi? Padec Vlade v tem trenutku pomeni politično, pa tudi gospodarsko negotovost. Smo v časih, ko je Evropa, svet v krizi, ne samo gospodarski, ekonomski, tudi moralni, družbeni krizi, in potrebujemo vlado, ki lahko ukrepa s polnimi pooblastili. Vlada, ki bo opravljala tekoče posle, pa naj bo to do naslednjih volitev ali do izvolitve novega mandatarja, teh pooblastil ne bo imela. Lahko rečem, da je glasovati proti zaupnici legitimno, ni pa modro. Eden izmed razlogov, zakaj bom glasoval "za", je tudi zato, ker spoštujem premierja, ne glede na to, kakšne poteze vleče, kako se včasih v javnosti predstavi oziroma kako ga vidite drugi v javnosti. Borut Pahor je eden redkih vidnih politikov, izpostavljenih, ki mu ne moremo pripisati vpletenosti v nobeno od afer. Politični nasprotniki, mediji so poskušali. Tlačili so ga v vse, kar se je nalimalo na politike ene ali druge opcije, vendar, spoštovani, Boruta Pahorja ni nikjer zraven. Zakaj bom glasoval za zaupnico? Parlamentarni sistem veleva, da so volitve vsake štiri leta. Mislim, da so leta 1991, ko so sestavljali volilni zakon, vedeli, zakaj so tako naredili, zakaj so zapisali, da lahko vlado zamenjamo s konstruktivno nezaupnico – zato, da ne bo prihajalo do politične nestabilnosti. Pa ste gospodje v opoziciji to poskusili? Niste. Ne vem, zakaj. Niste. Zakaj bom glasoval za zaupnico tej vladi? Zato, ker alternativa ni tisto, kar nosi v imenu. V alternativi, ki govori o 50 plus, ni demokracije, je samo v imenu stranke. To, kar se dogaja z njihovo retoriko, kar preberemo danes, ko poteka parlamentarna razprava, ko njihov voditelj govori, pa berem po novičarskem portalu na internetu, o ameriških tankih, o Bagdadu, o nekih že zdavnaj preživetih ministrih za informiranje – to mene skrbi. Ko vodilni politiki uporabljajo militantne izraze, vemo, kje smo. Tam nekje 60, 70 let nazaj je nekdo govoril, da se včasih prime za pištolo, ko sliši besedo kultura. To me spominja na iste zadeve, žal. Jaz upam, da so slovenski tanki v kasarni, da niso kje v predmestju Viča, v Ljubljani na Viču. Ampak jaz verjamem, da niso. Zakaj sem to sedaj omenil? Bil sem priča neki ostri proračunski debati na Odboru za obrambo, ko je predsednik parlamentarnega odbora govoril, da vojska, ki ne dobi dovolj denarja, razmišlja neumnosti in je sposobna izvesti državni udar. Gospod je to ponovil desetkrat. Zame je to nesprejemljivo. In to je ponovil še na nekem drugem odboru. Nesprejemljivo, tako razmišljanje je totalno nesprejemljivo. Če opcija 50 plus prevzame oblast, to ne bo oblast slovenske stranke. Se bojim, da bo to oblast nekega republikanskega inštituta iz Amerike, ki vodi politiko, vsaj tako povsod lahko preberemo. Taka vlada ne bo vlada povezovanja. To bo eno samo izključevanje, razlikovanje in, bojim se celo, poniževanje. Zakaj bom glasoval za zaupnico? Konec koncev zato, ker je ta lista kandidatov, teh petih ljudi, kompetentna na svojem področju, je dobra. Sam bi izpostavil eno točno določeno osebo, ki jo osebno poznam – moj kolega Samo Bevk, ki drugače sedi pred menoj v poslanskih klopeh. Človek načel, poštenosti, strokovnosti. Žal mi je, da predsednik Vlade Borut Pahor tega ni opazil že leta 2008, da ga ni že takrat povabil v svojo ministrsko ekipo. Prepričan sem, da bi ta vlada delovala veliko bolje tudi z njim in bi prav gotovo premier imel kakšen problem manj. Torej, da zaključim: glasoval bom za zaupnico tej vladi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata, pripravi naj se Matjaž Han.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Štiri kandidate od petih sem spoznavala na predstavitvah in za vse štiri dvignila roko "za", zato ni nobeno posebno presenečenje, da bom celotno listo podprla. Bi pa v zvezi s tem rada za začetek povedala svoje nesoglašanje in nesprejemanje v javnosti splošno sprejete teze, da bomo tisti, ki bomo glasovali za zaupnico Vladi, to storili zaradi tega, ker si nočemo skrajšati mandata in se nočemo odpovedati dobri poslanski plači. Nimam nobenega kredita, nimam nobenega eksistenčnega ne eksistencialnega problema, če se mandat ta hip konča, zato ker me čaka izhod v tretje življenjsko obdobje. Toda tisto, kar je povod za takšno, po mojem do večine poslancev zelo krivično konstatacijo, da se ne znamo odločati v splošno dobro, ampak da smo sebičneži, se je kot erozija zaupanja v politiko začelo davno prej kot zdaj, ko ugotavljamo relativno nizko stopnjo podpore slovenski vladi. To pa tudi ni nobeno posebno presenečenje, če se ozremo ne samo po Evropi, ampak tudi po svetu. V kriznih časih se v ljudi zasejano nezaupanje do politike samo še stopnjuje. Če temu pridamo še razočaranje nad neizpolnjenimi velikimi pričakovanji, v resnici nepravilnosti, krivičnosti in socialne razlike, je razumljivo, da je nezaupanje in nezadovoljstvo med ljudmi precejšnje. Bolj me skrbi to, da se nezadovoljstvo pri dobršnem delu ljudi preveša že v jezo in iz jeze tudi v sovraštvo. Včasih imam občutek, da nekateri neodgovorni politiki, ki verjamejo v zarote in zarote napovedujejo, včasih svoja stališča oblikujejo tako, kot da uživajo v tem, če lahko slikajo črno prihodnost. Jaz ne sodim v vrsto teh, zato dovolite, da razložim še svoje stališče do ponujenih možnosti, ki se nam odpirajo. Napovedala sem podporo zaupnici, in moja podpora je tudi predčasnim volitvam. Ne verjamem, da bi v parlamentu v tej sestavi zmogel doseči kvalitetno dialoškost kdo, ki bi prišel na mesto sedanjega mandatarja. Ne verjamem tudi v to, kar ljudje pričakujejo, da če bi nastala velika koalicija, bi ta rešila bistveno hitreje vse probleme. Zakaj ne verjamem? Zato, ker sem poslušala mnenja poslanske skupine največje opozicijske stranke, in me je pravzaprav strah tistega, kar sem slišala. Zato, ker iz tega govora ni mogoče razbrati ničesar drugega kot veliko maščevalnost, nezaupanje in sovraštvo, in nobenih odprtih možnosti za programsko sodelovanje. Tudi kasneje, ko sem poslušala govore ali interpretacijo partnerstva za razvoj v prejšnjem mandatu – to partnerstvo za razvoj je temeljilo na preglasovanju in na premoči. To ni bilo nobeno razvojno partnerstvo, in tudi izsiljevanje pisne podpore za partnerstvo je zame bilo nespodobno povabilo, tako kot je rekel kolega Kikelj. Zakaj? V eni od prejšnjih sej Državnega zbora je moj poslanski kolega in zdaj vodja, takrat pa še ni bil vodja poslanske skupine, Dušan Kumer napravil analizo vseh tistih famoznih – oprostite, da ta izraz uporabim – zakonskih predlogov, paketov in ne vem česa še vsega, ki jih je največja opozicijska stranka ponujala. In se je izkazalo, da so ponavljali dvakrat, trikrat predloge, da so bili to zakonski predlogi s po enim, dvema ali tremi členi, da ne govorimo o tem, kakšne so bile finančne posledice teh predlogov. Dobro se spomnim predloga o spremembah in dopolnitvah Zakona o osnovni šoli iz leta 2009, kjer je največja opozicijska stranka predlagala drugega učitelja v drugem in tretjem razredu prve triade in tudi obvezno učenje tujega jezika v prvi triadi. Puščam vnemar strokovne argumente, ki bi bili takemu predlogu naklonjeni, ampak taista stranka zdaj na veliko razpravlja o zmanjševanju zaposlovanja v javnem sektorju in, ne boste verjeli, ta novela bi naj začela veljati 1. 1. 2012, se pravi zdaj, v času, ko govorijo o tem, kako je treba zmanjševati zaposlovanje. Lahko bi navedla tudi, kako ponarejajo podatke. To smo lahko povedali ob sprejetju rebalansa, ko je bilo govora o tem, da je padel znesek in odstotek bruto domačega proizvoda za investicije, kar ni res. Res je zadnji statistični podatek pokazal, da je število tistih, ki so pod pragom revščine, naraslo. To niti ni nepričakovano glede na razmere, v kakršnih živimo. Ampak rada bi vam povedala, da so glede na tip gospodinjstva v najslabšem položaju enočlanska in enostarševska gospodinjstva. Ne gre torej skupaj s tistimi trditvami ob družinskem zakoniku, kako se enostarševskim družinam dobro godi. Naj povem samo še podatek, da bi bil odstotek tistih, ki živijo pod pragom revščine, brez socialnih transferjev podvojen. In na to opozarjam samo zato, ker bi nekateri radi varčevali pri socialnih transferjih. In tako, če bi mi čas dopuščal, bi se lahko sprehodila še skozi številne predloge in pobude, ki prihajajo iz opozicijskih vrst. Tudi na tisto bi se lahko oprla, da zahtevajo spremembo ustave in vanjo vpis obvezne srednje šole. Ampak oprostite, v zadnjih dveh letih se je 98 % osnovnošolcev vpisalo in nadaljevalo izobraževanje na sekundarni ravni. Tam je tudi zapisano, kako bi morali zapisati v ustavo spodbujanje zasebnega šolstva. Ne boste verjeli, v programu, ki ga SDS ponuja na svojih spletnih straneh, se zavzema za enako financiranje koncesioniranih in javnih univerz in fakultet, da ne govorimo, kaj vse še tam beremo v tem programu. Končala bom pa s tem, da bi bilo lepo kdaj slišati s strani SDS politični diskurz, ki mu ne bi manjkalo elementarne dostojnosti. Ker to, kar je mogoče slišati v tem političnem diskurzu, je primerno za kakšno razpravo ob kapljici med pivskimi bratci. Za nekatera druga stališča pa bi rekla, zlasti pri tistih poslanskih skupinah, ki so izstopile iz koalicije, da ne bi škodovalo malo samorefleksije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han, pripravi naj se Franc Bogovič.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Glede na slišano in glede na razprave v današnjem dopoldnevu je rezultat glasovanja ob 19. uri že znan. Se pravi, da Borut Pahor z ekipo kandidatov ne bo dobil zaupnice in da bo želja večine v tem parlamentu, da se začnejo procesi za predčasne volitve. Moram reči, da sem jaz eden izmed tistih, ki me nikakor ne bo poprijela skušnjava, da bi podprl kateregakoli drugega mandatarja v tem državnem zboru kot dosedanjega predsednika Vlade Boruta Pahorja, in upam, da bivšim koalicijskim partnerjem ne bo uspel ta met, da bodo socialdemokracijo razbili na koščke, v to sem trdno prepričan. Vem pa tudi to, da se je danes začel predvolilni boj in da bo trajal do tistega dneva, ko se bodo karte na novo premešale. Moram pa reči, da se navkljub pestremu političnemu dogajanju, ne samo na današnji dan, ampak nasploh v vseh teh dneh, nenehnim pozivom k odstopu sedanje vladne oblasti, moramo zavedati, spoštovani, da ni nikogar, ki bi s preprostim zamahom čarobne palice čez noč stvari obrnil na bolje. Nikogar ni. Čas pretečenih 20 let, tako kot je danes tudi predsednik Vlade rekel, 20 let samostojne države je pokazal, da smo opravili sicer veliko dobrih nalog, uspešnih nalog, s katerimi smo bili soočeni, a hkrati je obdobje krize tudi razkrilo, kako malo je potrebno, da smo ranljivi na številnih področjih gospodarskega, socialnega, družbenega in pa, če želite, tudi političnega življenja. Če bi bilo v tem parlamentu in nasploh v politiki, kar je tudi rekla prej moja kolegica Majda, več samokritičnosti, samorefleksije, če bi znali napake, ki jih delamo, tudi priznati, bi, verjamem, vsi skupaj izhode iz krize bistveno hitreje našli. Ampak žal nas je premalo, ki smo samokritični in ki znamo svoje napake priznati, zato so rezultati vidni. Skupaj se moramo, spoštovani, spraševati, zakaj daje danes Slovenija vtis ladje s pokvarjenim kompasom, ladje, ki se na nek način vrti v krogu in ki ne vidi izhoda iz te nevihte. Pri ljudeh se ni izgubilo le zaupanje v posamezne politike, v posamezne politične skupine, v sindikate, nasploh se je izgubilo zaupanje ali pa je oslabljeno zaupanje v oblast in politiko nasploh. To je pa seveda zadosten razlog za resen in odgovoren premislek o tem, kakšno vodenje države hočemo in zakaj politične strukture niso kos zaupanemu in poslanstvu. Ampak za to ni kriva ta vlada, za to so krive vse vlade od osamosvojitve naprej. Eden izmed odgovorov je zagotovo ta, da je bilo nekaterim političnim in gospodarskim elitam premalo mar za splošno ljudsko dobro ali pa za tako imenovana razvojna vprašanja. Našega skupnega napora je seveda vreden razmislek, kako prispevati v vseh delih gospodarstva, politike k boljši, učinkovitejši in pravičnejši družbi od sedanje. Če se bomo tega skupaj zavedali, bomo vse te naloge lahko tudi izkoristili. Zato kljub temu, da vemo, da bodo predčasne volitve, ali kakorkoli se jim bo že reklo, nikakor ne smemo dopustiti, da bi bile prihodnje volitve le nova priložnost za usedanje ob mizi oblasti. Biti morajo korak v novo poglavje demokracije. Upam, da v njej ne bo več mesta za tiste novodobne menedžerje in njihove nadzornike, ki so podjetja pahnili v stečaj, zaposlene pa pahnili v socialno negotovost, politike, ki se poslužujejo politikantstva, ki želijo parlamentarni sistem razvrednotiti, ki se ne zavedajo nekaterih zgodovin, ki ne znajo pogledati tudi svojih napak ali pa so mojstri za izkrivljanje demokracije. Žal je takih tudi v tem parlamentu. Ali pa nekaterih strank, ki se skrivajo za paravanom struktur, kot so upokojenci, in ko voz težko rine navzgor, enostavno popustijo in gredo počasi domov. Ali pa nekaterih oranžnih politikov, ki jim je oranžna barva zbledela in bežijo, ko biti politik ni več popularno v tej naši državi. Jaz verjamem, da bo socialni demokraciji kljub vsem napadom uspelo. Moram pa reči samo eno stvar: ko sem poslušal gospoda Tanka, ko je rekel, da so mediji benevolentni do predsednika Vlade – danes je v Financah res en benevolenten članek o predsedniku Vlade. Mislim, da si verjetno ni zaslužil. Pa tudi benevolenten članek o socialdemokratki gospe Župevc, ki je razkrila nekaj nepravilnosti, pa je tudi en tak benevolenten članek. Tako da malo samokritičnosti, gospe in gospodje, pa bo bistveno lažje. Bom podprl to zaupnico, za predčasne volitve bom pa tudi glasoval. Ga ni mandatarja v tem državnem zboru, da bi jaz glasoval zanj v naslednjem krogu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Bogovič, pripravi naj se Mirko Brulc.
Lep dober dan, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovana ministra, ministri! Lahko rečem, kolega Matjaž, da ti čestitam za razpravo. Z izjemo zaključka se podpišem pod vse, kar je bilo povedano, sam pa bom glasoval drugače, se pravi ne bom podprl zaupnice, ampak bom glasoval proti tej vladi, iz enostavnega razloga. Mi kot predstavniki Slovenk in Slovencev imamo danes to odgovorno nalogo, da odločamo o tem, ali popolnimo Vlado, ki je manjkajoča, v kateri manjka pet ministrov. Manjkajo ne zato, ker bi imeli težave z opozicijo, ampak zato, ker so nastale težave znotraj koalicije, izstop koalicijskih strank in pa tudi škandali, ki so se zgodili eni izmed ministric. Mi imamo danes to odgovornost, ali z zaupnico, s podaritvijo zaupnice Vladi verjamemo, da lahko takšna ekipa, takšna koalicija vodi državo naprej, ali pa je čas, da spoznamo po treh letih, da je enostavno zaradi velikih razlik znotraj koalicije, zaradi nespametnih potez posameznih članov Vlade, vodilnih v strankah, čas, da se, kot je bilo že danes povedano, karte zmešajo na novo. To pomeni, da je treba določiti drugo parlamentarno sestavo in znotraj tistega novega parlamenta izbrati kredibilno vlado, vlado, kateri bodo Slovenke in Slovenci verjeli. Danes ne odločamo o tem, ali verjamemo v dobronamernost, v poštenost gospoda Boruta Pahorja. Tudi sam s tem nimam problemov. Že imam malce problemov s tem, če sodim, ali je sposoben voditi vlado, imeti vse konce v svojih rokah in ali je taka vlada, ki jo on vodi, učinkovita. Delim mnenje večine Slovenk in Slovencev, ki se z zelo veliko večino opredeljujejo, da je treba v Sloveniji nekaj nujno spremeniti. Sam za razliko od nekaterih, ki ste danes opozarjali na nemire oziroma na probleme, na neko apokalipso, po tem, ko se bo zgodila ta nezaupnica, verjamem v Slovenke in Slovence. Verjamem, da so sposobni tudi sprejeti težke odločitve, nikakor pa tega ne morejo storiti, če jih predlagajo ljudje, v katere so izgubili verodostojnost, in to se je v Sloveniji zgodilo. Kot sem že dejal, verjamem v Slovenijo in mislim, da je za Slovenijo najbolje, da danes izglasujemo nezaupnico Vladi Republike Slovenije in čim prej preidemo na volitve in izvolimo novo vlado.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc, pripravi naj se Miro Petek.
Spoštovani! Seveda je bilo jasno, da na današnji seji ne bo tekla razprava o kandidatih za ministre, ampak je bilo jasno tudi pričakovanje, da bo šlo za inventuro dela Vlade in iskanje razpravljavcev, kako sebe izključiti kot sokrivca za nekatere napake. Naj tukaj omenim podporo referendumu samo zato, da so zajahali populistični val, ne glede na dolgoročno škodo vsem prebivalcem Slovenije. Dolge razprave, zakaj je bilo treba izstopiti iz koalicije, in današnji štart na predsednika Vlade s strani Zaresa je pač ogledalo nekaterih in računica, da z dokazovanjem, da niso za nič krivi, da so bili onemogočeni pri uveljavljanju svojih idej, da niso mogli o ničemer odločati – vemo, da gre tukaj predvsem za prepričanje, da s takimi razpravami na bodočih volitvah pridobijo nekaj točk. In upam, da je to zgrešena računica. Kolega Tanko oziroma SDS je že tisočkrat zlorabil izjavo Milana Kučana v Novi Gorici, ki z današnjimi dogodki pravzaprav nima nobene zveze, in jo spačil do neprepoznavnosti. Enake so mnoge ocene Vlade s strani SDS. Toda o kom so napisane knjige o trgovini z orožjem, kdo hodi na sodišča, v katerem obdobju so se rodili tajkuni, sprašujem. Še vedno verjamem v pravno državo, čeprav na državni televiziji dobesedno teče vzporedni sodni proces bivšim pravosodnim ministrom, kar naj bi prispevalo k temu, da bi javnost spoznala, da so pravzaprav vsi nedolžni. Jaz se s tem strinjam, da so nedolžni, dokler se jim ne dokaže, ampak mislim, da televiziji ni nobena potreba, da dela pritiske na tožilce in vse druge, kar je v naši državi sedaj že prav folklora. Res je, smolo smo imeli s koalicijskimi partnerji, toda ali je bila možna kakšna drugačna izbira, kakšna drugačna koalicija? Danes smo lahko vsi pametni, sem pa ponosen, da smo Socialni demokrati veliko prispevali k relativno dobremu delu tega državnega zbora, saj je bila sprejeta vrsta zakonodaje, ki je, kolikor je bilo mogoče, ublažila hude socialne, gospodarske, pa tudi varnostno krizo, ki se je obetala v tem predelu Evrope. Brez močne socialne demokracije bi v naši državi bilo verjetno še več revežev, še več nezaposlenih, bankrotiranih. Poglejte, kaj se dogaja v bogatih evropskih državah, kaj v bogatih Združenih državah, kjer zaradi družinskega bankrota ljudje spijo na ulicah, država pa nič. Mi smo te stvari spremenili v drugi tok. Res je, marsikomu ni všeč način vodenja Vlade, ker gospod Borut Pahor ne tolče po mizi, ker se jo vodi demokratično, zaradi česar sicer nekatere stvari prihajajo v javnost in potem velja mnenje, da je vse zanič in vse slabo, da so vsi med seboj skregani. Žal smo verjetno naravnani tako, da rabimo trdo roko, da rabimo bič, da rabimo führerja, ampak jaz upam, da ne bom deležen takega vodenja te države. Kandidatka in kandidati za ministre so bili na predstavitvah izjemno dobri, kar je pohvalno, kajti največkrat so bili ožigosani s tem, da jih je predsednik Vlade pravzaprav premamil, da ne bodo zaradi kratkega mandata uspeli narediti prav nič dobrega za svoja ministrstva in tako dalje. Poudarjam, prihaja dobra, sveža ekipa v Vlado, zato bom glasoval za izvolitev nove ministrice in ministrov in s tem omogočil nadaljnje delo te naše vlade, ki je v stanju še korektno zaključiti zaupan mandat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miro Petek, pripravi naj se Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo. Kakšna tri leta že poslušamo v Državnem zboru, kako imamo najboljšo vlado, hkrati pa imamo skorajda največ gospodarskih in razvojnih težav v primerjavi z drugimi državami v Evropski uniji. Zelo velikokrat slišimo, kako imamo v Sloveniji najboljše pravo, hkrati pa imamo največ krivic. Poslušamo, kako imamo najboljši, zelo dober pravosodni sistem, vendar so največji kriminalci s področja gospodarskega kriminala še vedno na svobodi, nič se jim ne naredi oziroma so v samem vrhu družbene lestvice ugleda. Pravimo, da imamo najboljše zdravstvo, vendar se nam brez dodatnega plačila ali po sistemu vez in poznanstev še vedno zelo slabo godi. Tudi poslušamo, kako imamo najboljše šolstvo, vendar mednarodne raziskave kažejo, da naši otroci, osnovnošolci v primerjavi z drugimi znajo precej manj. Slišimo tudi, kako je ta vlada ustvarila oziroma ustvarja pogoje za najboljše gospodarsko okolje, vendar hkrati padamo na lestvici konkurenčnosti, brezposelnost se vseskozi vrti okoli 110 tisoč brezposelnih. Najboljši gospodarstveniki, kot so Boscarol in podobni, se selijo v druge države. Slišali smo tudi v teh letih, kako ustvarjate najboljše okolje za svobodne medije. Zakon o RTV pade na referendumu, medijski zakon pade tukaj v Državnem zboru, slovenske medije pa počasi in zagotovo prevzemajo medijski tajkuni. Slišimo, kako imamo zelo vitko in učinkovito javno upravo, toda včeraj in v prejšnjih dneh smo slišali, da se je število zaposlenih v javni upravi v tem mandatu povečalo skorajda za 5 tisoč, ljudje pa še vedno čakajo na dovoljenja. Poslušamo, kako živimo v varni državi. Moj sin je bil pretekli petek na koncertu Dublinersov. Skupaj s prijateljem sta po koncu koncerta sedela na klopi, mimo je prišla skupina sedmih mladeničev. Sledi so kazale, iz katerega dela Ljubljane so prihajali, in so oba Korošca brutalno pretepli, odvzeli telefon. Ljubljanska policija je reagirala zelo hitro, solidno, korektno, vendar storilcev še niso našli. Vprašanje, če jih tudi bodo. Slovenija, posebej glavno mesto, je spodaj prestreljena z uličnimi tolpami, na vrhu pa imamo roparsko elito, gospodarsko elito, ki se ji nič ne zgodi in ima imuniteto. Varnost v Sloveniji postaja predvsem kategorija za bogate. Na začetku mandata smo slišali, da bo ta vlada vzpostavila novo politično paradigmo, to je poštenje in poštenost. Videli smo, da se je uzakonila laž kot legitimno politično sredstvo. Borut Pahor je žal imel v kabinetu gospo Dimic, ki je bazen v Murglah zgradila na črno, na podeželju pa rušijo najmanjše ute. Seveda si je gospa Dimic dovoljenje za gradnjo zrihtala za nazaj. Za tem govorilnim pultom je Borut Pahor govoril o sreči. Mislim, da imamo Slovenci vse predispozicije, da bi bili srečni. Žal samo sreče nimamo, le sreče nam manjka. Dejansko pa imamo s to vlado, s to vladajočo koalicijo veliko nesrečo. In Borut Pahor je tisti, ki nosi odgovornost za to ekipo, in mislim, da je po teh treh letih tudi sam ugotovil to lastno tragičnost pri izbiri ministrov in pri izbiri koalicijskih partnerjev. Njegovi nekdanji vladni sopotniki, ki so mojstri pri razlaganju lastnega uspeha, ki so lažnivci in prevaranti, bodo danes tisti, ki bodo vladi Boruta Pahorja pribili še zadnji žebelj v to vladno krsto. Žal je predsednik Vlade Borut Pahor preveč preverjal svojo podobo tako pred TV kamerami kot v lastnih vrstah, in škoda, da ni več prisluhnil opoziciji. Mogoče bi se boljše videl, če bi se opazoval še kje drugje, ne pa da je dal toliko na tiste, ki so ga danes izkoristili ali pa izdali. Tu mislim na njegove politične sopotnike, ne nasprotnike, sopotnike in del te kleptomanske, roparske elite, ki se je prilepil na to vlado. Po osnovni definiciji naj bi bila dediščina neko darilo. Mislim, da bo dediščina, ki jo zapušča ta vlada, prej breme kot pa darilo. Sam o novih ministrih ne bi govoril. Če bodo imenovani, potem se bo pregovorni patološki narcisoidnosti te vlade pridružila še ena zanimiva, to je svingerska dimenzija in vsa Evropa se nam bo hihitala. Zato bom glasoval proti.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler, pripravi naj se mag. Branko Grims.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Ljudje so s Pahorjevo vlado večinoma nezadovoljni, ampak bi rada videla vlado v, denimo, kakšni od držav Evropske unije, ki je še vedno popularna po tem, ko je v sedlu že, recimo, tri leta in je pred tem uspela ali vsaj poskušala sprejeti in uveljaviti nepopularne, a nujno potrebne ukrepe za prebroditev resne gospodarske in finančne krize, ki je ne samo pri nas, ampak tudi v vsej Evropi, v ZDA in še širše, presegla vse najbolj črne scenarije in vsa najbolj pesimistična predvidevanja. In res je, že začelo se je slabo. Takoj na začetku mandata nas je poslance socialne demokracije predsednik Vlade gospod Borut Pahor nagovarjal in prepričeval, naj vendarle ponovno glasujemo za potrditev zaključnega računa za leto 2007, s čimer smo v bistvu zameglili in prevzeli odgovornost za slab javnofinančni izkaz prejšnje Janševe vlade. Rečeno je bilo, da v nasprotnem primeru Slovenska demokratska stranka ne bo dala svojih glasov za to, da bi omogočili vstop Hrvaške v Nato, za kar pa smo bili v Sloveniji iz vrste razlogov močno zainteresirani. Šlo je torej za navadno izsiljevanje, in izsiljevanje je dobilo domovinsko pravico v tem domu. Ta vlada pa je vendarle uspela, navkljub večinoma agresivni opoziciji, sprejeti številne ukrepe, ki so zvišali standarde socialne države, ki so socialno najbolj šibkim in brezposelnim vsaj nekoliko olajšali preživetje v vsesplošni krizi. Ta vlada je na začetku obljubila nujne reforme, brez katerih že na relativno kratek rok ni mogoče dostojno in zanesljivo upravljati države in zagotoviti ustrezne materialne osnove za preživetje v kriznih časih. Te reforme je tudi izpeljala in v Državnem zboru smo jih potrdili. Potem pa veste, kaj se je dogajalo. Za pročeljem najvišje oblike neposredne demokracije, ob ustreznem razpihovanju sovražnosti, zavajanju, manipulacijah in demagogiji je večina volivcev, ki so se referendumov udeležili, predlagane in v Državnem zboru sprejete reforme zavrnila. S tem pa problemi seveda niso odpravljeni. Reševanje teh je samo odloženo, v nadaljnjem praznem teku pa se bodo ti problemi po vsej verjetnosti samo še okrepili in zaostrili. Že zdaj me zanima, kako se jih bo katerakoli že nova vlada lotila, ali bodo tudi v bodoče izvedeni referendumi o zakonih, ki bodo pri ljudeh nepriljubljeni, a za reševanje nakopičenih problemov in za vzdržni razvoj družbe nujno potrebni. Da, marsikaj je bilo slabo, nepremišljeno in tudi ne nujno potrebno v dosedanjem delu naše vlade. Nečesa pa ji ni mogoče očitati: populizma, demagogije in politikantstva. Nasprotno, mnogih problemov se je lotila, čeprav se je zavedala, da to ljudem ne bo všeč, ampak bilo je neodložljivo. Zato pa bodo nemara znova dobili priložnost povzpeti se na oblast tisti, ki veliko govorijo o demokraciji, človekovih pravicah, pravni državi, spoštovanju načela delitve oblasti, vrednotah in tako dalje, ob tem pa ponarejajo in prirejajo arhivsko gradivo, spodkopavajo ugled pravosodja, izdajajo na sumljiv način in s sumljivim denarjem plačane brezplačnike, neprestano sesuvajo ugled inštitucije predsednika republike in tako dalje in tako dalje. Zaradi vsega tega sem seveda zaskrbljena. Mnogi so tukaj govorili tudi o strahu, da jih je strah. In prav zato sem za zaupnico Vladi in proti predčasnim volitvam. Ne samo zato, ker se bomo že jutri začeli ukvarjati s predčasnimi volitvami, medtem pa se bo kriza še poglabljala. In tudi Evropska unija in evroobmočje terjata nujne rešitve, pri čemer mora slovenska vlada nadvse tvorno sodelovati. In ne nazadnje, morda pa se bo v času do volitev, denimo pomladi, vendarle vsaj v eni od treh držav, ne nujno v moji patrii, zaključil kazenski konkretni postopek in razmeglil nekatere koruptivne posle osamosvojitvenih pravičnikov. Morda pa je tudi to motiv za zavzemanje za predčasne volitve. Razmisliti velja tudi o tem. Hvala.
Besedo ima mag. Branko Grims, pripravi naj se Alojz Posedel.
Spoštovani, prav lep pozdrav! Poslanka SD gospa Potrata se je prej zavzela za elementarno spodobnost, kot je dejala, in jo lahko razveselim, da sem bil osebno že deležen elementarne spodobnosti njene stranke, in moja družina tudi, ko je njihov piarovec gospod Denis Sarkić naredil primerjavo med mojo družino in družino nacističnega zločinca, ki je svoje otroke pobil, in to zato, ker sem zgolj peljal svojo družino k maši na Brezje. Toliko o elementarni spodobnosti. Če pa že želi tovrstne primerjave, potem pa naj jo opozorim, da temeljna politična kultura ali pa, če želite, elementarna spodobnost zahteva kot izhodišče, da postaviš, da nihče ni nezmotljiv. Jaz nisem nezmotljiv, nezmotljiva ni niti gospa Potrata. Jaz upam, da to zanjo ni prevelik šok. Ampak tudi gospod Pahor je v tem smislu najbrž prvi med enakimi. Če spomnim, danes je sicer govoril, kot da je praktično že padel, da je Vlada dobila oziroma bo dobila nezaupnico. Ampak spomnil bi, da je v preteklosti, recimo, tudi trdil, da je Slovenijo mogoče voditi bolje, pa smo gospodarsko zgrmeli za približno 10 %, pa da je treba držati dano besedo. Pa bi spomnil, kako je šlo, ko je najprej rekel, da bo Slovenija blokirala Hrvaško, potem ko je nekaj telefonov zazvonilo, se je pa kar ne samo usedel, jaz bi temu rekel še kaj drugega, pa so šle stvari v povsem napačno smer. Skratka, tudi v tem smislu, ko gre za nezmotljivost, je najbrž prvi med enakimi. Postavlja se vprašanje, ali je to res glavni problem danes. Ali ima on prav? Vsi se sedaj najbrž po medijih sprašujejo, ali ima on prav. Ampak ali je to res glavni problem danes? Jaz osebno mislim, da je to glasovanje vse manj pomembno z vidika tistega, kar Slovenija potrebuje. Kaj se bo zgodilo, če bo danes, gospe in gospodje, nezaupnica izglasovana oziroma če ne bo izglasovana zaupnica, kar je eno in isto, pove zgodovina, če imamo malo smisla za humor in dober spomin. Veste, v rajnki Avstro-Ogrski se je ob smrti cesarja Franca Jožefa zbrala ogromna množica pred cesarsko palačo in na ves glas jokala. Cesarski komornik, ki so se mu ljudje zasmilili, je stopil na balkon, jih je hotel potolažiti, pa je rekel: "Ljudje, ne jokajte, saj se ne bo čisto nič spremenilo." Pa so ljudje še bolj naglas jokali, iz zadnje vrste se je pa zaslišal obupen klic: "Pa saj ravno zato jokamo!" In točno danes bo tak izid. Če bo izglasovana zaupnica, če bodo postavljeni novi ministri, bomo dobili majhen paket. Če bo pa izglasovana nezaupnica, pa seveda niti slučajno ne bo to pomenilo, da gremo kar avtomatično na nove volitve. Iznenada bo neznansko velik interes, da se bo postavljalo novega mandatarja, z isto ali pa z neko drugačno ekipo. Skratka, dobili boste malo večji paket. Ampak veste, kaj je hec? V obeh primerih bo to samo nov paket z novo podobo, v katerem pa bo ena in ista barva enega in istega dobavitelja. Nič se ne bo spremenilo in agonija se bo nadaljevala. In to je tisto, zaradi česar bi pa res vsem moralo iti na jok. Namreč, če smo pozorno poslušali izjave marsikoga, tudi v tem parlamentu, in zlasti tiste, ki so bile dane izven njega, je seveda jasno, da je velik del tistih, ki sicer govorijo o predčasnih volitvah, pripravljen tudi glasovati proti zaupnici Pahorjevi vladi, ampak ne zato, da bi šli na predčasne volitve, da bi vzpostavili legitimne organe, ki jih Slovenija nujno potrebuje, in s tem zagnali nov razvojni krog. Oni bi šli zato, da bi postavljali nekega novega mandatarja, ki bi bil bolj njim po volji, ki bi bil še bolj radikalen, in ravno v tem je na nek način sodni dan tranzicijske levice. Kajti bolj evropskim vrednotam predanega in v tem smislu svetovljanskega predsednika vlade, bolj sposobnega za opravljanje te funkcije od Boruta Pahorja preprosto ne more ponuditi. Vse drugo bo samo ena in ista barva enega in istega dobavitelja v paketu, ki se bo najbrž izkazal še za precej pokvarjenega za povrh vsega. Zato je treba vse podrediti ključnemu cilju, če želimo ravnati državniško. To pa je, da dejansko do konca, ne s figo v žepu, ravnamo tako, da do predčasnih volitev pridemo, kajti brezvestno bi bilo nadaljevati sedanjo agonijo. Še bolj brezvestno pa bi bilo postavljati neko novo vlado in s tem še izgubljati čas, se ukvarjati sam s seboj in obenem podaljševati in s tem poglabljati to gospodarsko agonijo. Prej je nekdo dejal: "Ja, glasovati proti zaupnici vodi v gospodarsko negotovost, zato bomo v SD glasovali za zaupnico." Veste, kaj? Podaljševati oblast tranzicijske levice pa dokazano vodi v gospodarsko katastrofo. To je pa res velik problem, pa ni važno, ali to podaljšuješ tako, da podaljšuješ s postavitvijo ministrov ali pa s postavitvijo neke nove, drugačne vlade. V vsakem primeru gre za podaljševanje enega in istega. Zadnjič sva z gospo Potrato dosegla zelo zanimiv konsenz na točki, vsak z drugih izhodišč. To je tista točka: vi, ki vstopate, vsak up pustite. Zakaj? Kajti če postaviš nove ministre ali novo vlado, bodo ujetniki objektivnih okoliščin, ujetniki razmerja sil znotraj političnih strank, znotraj tega parlamenta, in seveda časovni ujetniki bližajočih se volitev, kar bo seveda vplivalo na možnost izpeljave posameznih odločitev. In zato bo v resnici vsako podaljševanje sedanje agonije samo zapravljanje časa. In potem bomo čez štiri leta priča iskanju izgubljenega časa, ki ga bo seveda moral izvesti nekdo drug. Zanimivo je, da je prej tudi en kolega iz SD, mislim, da je bil gospod Han, postavil kot vprašanje Zakaj se ta ladja zdaj kar vrti v krogu? Saj mu lahko preprosto odgovorim. S sredine in desne sredine smo ponudili sodelovanje, podobno kot smo ga v prejšnjem mandatu, ampak ste ga zavrnili. In veste, fizika ima tukaj zelo preprost odgovor. Če vladi izklopiš srednje in desne motorje, in deluje samo levi motor, se začne ladja vrteti v krogu. V vašem primeru pa seveda to že zdavnaj ni več ladja, saj smo potonili za približno 10 %, in je to zdaj rdeča podmornica. In danes lepo vsi tam sedite čez in veselo prepevate tisto prosto povzeto po Beatlih "We all live in a red red submarine", ampak tega je dovolj. Slovenija zaostaja vsak dan čedalje bolj za Nemčijo, za vsemi drugimi državami evropske skupnosti. V prejšnjem mandatu smo jih ujeli, smo jih lovili, ujeli v hitrosti razvoja in celo začeli dohitevati. Zdaj se v hitrosti razvoja oddaljujemo, pa že itak imajo bistveno boljšo štartno osnovo. To pa je tragedija za Slovenijo, kajti pomeni, da se že sicer prisotna razdalja med nami še povečuje, in zato potrebujemo predčasne volitve, ne pa nadaljevanja agonije, ne novih paketov ene in iste barve enega in istega dobavitelja. Za to ne rabimo ne novih ministrov in še manj nove vlade brez predčasnih volitev. Slovenija potrebuje nov razvojni krog, ki ga lahko dajo samo legitimne institucije, tiste, ki uživajo visoko stopnjo zaupanja, to pa se v demokraciji pridobi samo na volitvah. Ne samo zaradi hitrejšega gospodarskega razvoja, tudi zato, gospe in gospodje, ker ste nekoč, tudi gospod Pahor, govorili o tem, kako boste vzpostavljali višje demokratične standarde. Tudi tukaj bi se lahko kaj reklo o tem, kako smo ljudje zmotljivi. Pahor je tudi osebno rekel, v svojem nastopnem nagovoru: "Postavili bomo višje demokratične standarde." Danes pa on vodi vlado, ki predlaga, in koalicija vehementno pritrjuje, tista osrednja, uradna in tisti podaljški lovk v kobajagi opoziciji, ko glasujejo za novelo Kazenskega zakonika, s katero predvidevate drakonske kazni, recimo tri leta zapora mladim za download datotek iz interneta. Toliko o vašem vzpostavljanju demokratičnih standardov in demokratične države. Taki državi se ne reče demokratična, taki državi se politološko reče policijska država. In tudi zato, ker je treba braniti demokracijo, je treba iti na predčasne volitve in seveda takrat vzeti pamet v roke. Ko boste šli v zgodovino in na predčasne volitve, ali danes ali pa čez nekaj časa, v vsakem primeru ura tiktaka, pa imejte v zavesti tisto, kar sem že dostikrat poudaril, kar vam bo vedno lahko toplo pri srcu, ko se boste zavedali superlativov svojega večletnega vladanja. Največji gospodarski padec v zgodovini samostojne Slovenije ste dosegli, najhitrejši gospodarski padec v zgodovini samostojne Slovenije ste dosegli, najhitrejšo rastočo nezaposlenost ste dosegli, najvišjo nezaposlenost ste dosegli, dosegli ste največje javno zadolževanje v zgodovini samostojne Slovenije in najhitrejšo rast javnega dolga v zgodovini samostojne Slovenije. V imenu reševanja nekaterih socialnih, praviloma že tako ali tako privilegiranih skupin, ki ste jim morda začasno res rešili ali pa celo dodatno okrepili socialni status, ste zapravili socialno varnost vseh naslednjih generacij. S tem boste pa šli v zgodovino.
Gospod Posedel, se opravičujem. Prej sem spregledal, je prišlo do dvakratne menjave in prečrtanja. Besedo ima dr. Luka Juri, nato vi.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Everything that has a beginning has an end – vse, kar ima svoj začetek, ima tudi svoj konec, bi rekel Neo. Danes minevajo tri leta minus en dan, odkar je leva sredina zmagala, 21. septembra 2008 na zadnjih parlamentarnih volitvah. Kako pomenljivo. Volitvah, ki so označile začetek težkega mandata v sredini izbruha mednarodne finančne in gospodarske krize, mandata, kjer je levosredinska koalicija optimistična stopila na pot odgovornosti za spremembe. Mandata, ki naj bi označeval drugačen, pogumnejši pristop za spremembe pri ključnih izzivih za našo družbo, od pokojninske do zdravstvene, do medijske reforme. A kmalu so se začela pojavljati velika vprašanja. Tako smo danes v uvodnih nastopih slišali, da naj bi se težave začele že takrat, ko je – po mojem mnenju se je pogumno in inovativno odločil – premier za svojega zunanjepolitičnega svetovalca izbral nekoga iz drugega političnega pola, marsikomu nesimpatičnega Dimitrija Rupla, in to v času, ko je ameriški predsednik Barack Obama prav tako vizionarsko na mesto obrambnega ministrstva postavil človeka iz prejšnje vlade Georgea Busha Michaela Gatesa, a ne glede na to se je to očitalo. Sam sem čutil drugače. Sam sem čutil, da so se temeljna razhajanja in zame tudi bistvena razočaranja začela s sprejemanjem novele Zakona o državni upravi. S to novelo se je želelo, če še pomnite, prenesti področje pošte in elektronskih komunikacij z Ministrstva za gospodarstvo na Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Drugače povedano: stran od Mateja Lahovnika h Gregorju Golobiču. V nasprotju z večinskim mnenjem smo se takrat trije mladi poslanci SD odločili predlagati amandma, s katerim bi se tak prenos, ki se nam je zdel sumljiv, onemogočilo. In takrat sem imel priložnost biti priča temu, kakšne pritiske si nekateri dovolijo samo zato, da bi dosegli tisto, kar hočejo, tudi znotraj koalicije. Resda s tistim amandmajem nismo uspeli in pošta ter elektronske komunikacije so danes pod bivšim ministrstvom Gregorja Golobiča, je pa ta amandma odprl pot do resnice v eni od zgodb, ki so ključno označile mandat te vlade. Nesporazumi in protislovja so se nadaljevali vse do danes. Tudi danes smo lahko namreč s strani nekaterih poslanskih kolegov slišali, kako je Borut Pahor premehak pri omejevanju zaposlovanja v javnem sektorju. A taisti poslanci so pa pred dnevi pokopali interventni zakon, ki bi to zaposlovanje ustavil. Iz ust kolegov smo slišali, kako popustljivi smo pri popuščanju izsiljevanju za sprejetje zlaganega zaključnega računa leta 2007, a prav prsti teh kolegov so potrdili ta račun. Edina dva poslanca, ki sva se temu uprla, sva bila iz vrst Socialnih demokratov. Nazadnje smo s strani teh kolegov lahko slišali očitek o podpori gradnji TEŠ 6. Neverjetno, saj je bil eden glavnih sponzorjev, ki je v tem mandatu po mojem mnenju tako rekoč izsilil nadaljevanje projekta, prav Zaresov minister Matej Lahovnik. Tisti minister, ki je onemogočil tudi spremembo dohodninske lestvice tako, da bi revnejši plačevali manj, bogatejši več. Tisti minister, ki je skupaj s kolegi svoje poslanske skupine pokopal zakon o obvezni udeležbi delavcev pri dobičku. Včeraj zvečer sem pobrskal po internetu in naletel na to luštno fotografijo, ki se mi zdi kot nalašč za današnjo priložnost. A pustimo preteklost, ker ta ne reši ničesar. Za dobre in slabe rezultate te vlade smo solidarno odgovorni vsi pripadniki in vse pripadnice te koalicije, solidarno odgovorni. Poglavitni vprašanji sta danes dve: kako Sloveniji omogočiti uspešen obstoj znotraj Evropske unije in območja evra in kako ji omogočiti kredibilno, odgovorno, stabilno in predvsem učinkovito socialdemokratsko politično izbiro. Kako Evropa potrebuje sodobno in učinkovito, seveda tudi etično socialno demokracijo, se prav v teh mesecih ugotavlja v Nemčiji, ki se ji na volitvah prihodnje leto obeta zmaga SPD. Osebno pa še vedno mislim, da si jo lahko priborimo tudi v Sloveniji, na volitvah, ki bodo sledile temu glasovanju, in združimo oba izziva, zagotavljamo uspešnost Slovenije in uspešno socialno demokracijo. Omenjam pa volitve zato, ker naj bo jasno: alternativa tej vladi so po mojem prepričanju lahko le predčasne volitve. Ne vidim smisla v iskanju novih parlamentarnih ravnovesij z novim mandatarjem. Poleg tega pa je dobro, čeprav ni nujno, da vsak predsednik Vlade svoj mandat dobi na volitvah in ne po hodnikih Državnega zbora. Na teh volitvah je bil to Borut Pahor, in prav je, da do novih volitev tako tudi ostane. Mislim, da smo v tem mandatu zagotovo izgubili marsikatero priložnost, delno seveda tudi zaradi napačnih ocen moje stranke; vsi smo zmotljivi. Smo pa uspeli narediti nekaj pomembnih korakov naprej. Od te vlade naprej se, na primer, nakupa avtomobila ne obdavči več glede na ceno, ampak glede na to, koliko onesnažuje ozračje. Mladi imajo bistveno več štipendij, in te so bogatejše. Končno so se začeli kompleksni in dolgotrajni postopki, da bi lahko dali v najem prazna državna stanovanja. Deluje se na okolju bistveno bolj prijazne načine. V Državnem zboru smo imeli vizijo sprejeti resolucijo, ki onemogoča postavitev plinskih terminalov na naši obali, sprejeti pa so bili tudi nekateri od ukrepov, ki jih zahtevajo podjetniki. Poleg tega pa je tej vladi, njenemu predsedniku in tudi vsem nam na referendumu uspelo razrešiti 20 let dolg spor s sosednjo Hrvaško. Ob, upam, modrosti Ustavnega sodišča pa bomo uspeli posodobiti tudi obsežno družinsko zakonodajo, predvsem v dobro otrok, s civilizacijsko sodobnim družinskim zakonikom. Osebno nisem prepričan, da bi bilo nadaljevanje mandata te vlade boljša alternativa od predčasnih volitev. Ko pa pogledam rezultate za nazaj in zastavljene naloge za vnaprej, se zavedam, da je moja odgovornost kot poslanca Socialnih demokratov in človeka, ki je po srcu socialni demokrat, da zaupnico Vladi podprem. Takšna je moja odgovornost in moja dolžnost, a usoda te vlade je v rokah 90 poslancev, in če bomo vsi opravili dolžnost, ki nam jo vloga v Državnem zboru narekuje, je izid jasen in se že veselim novega začetka.
Besedo ima gospod Alojz Posedel, pripravi naj se Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Današnja seja je podobna vsem tistim sejam, na katerih je bil napisan en dnevni red, vsebina razprave je pa bila popolnoma drugačna, pa naj je šlo za ustavno obtožbo predsednika republike in smo potem zelo malo slišali o njem, ampak o vsem ostalem, ali je šlo za dvakratno interpelacijo proti predsedniku Državnega zbora in smo ure poslušali vse drugo kot pa o njegovem delu. In tudi danes je na dnevnem redu razprava in odločanje o listi predlaganih bodočih ministric in ministrov. Mimogrede, niti omenjeni niso, ampak poslušamo predvsem za nazaj vse, kar je narobe, in zelo malo tistega dobrega, optimističnega, kaj bo vnaprej. Mislim, da si kandidati za ministrice in ministre zaslužijo vsaj čestitke za pogum in odgovornost, da pomagajo rešiti, kar se rešiti da iz teh problemov. In glede na njihovo predstavitev si zaslužijo tudi pohvalo za dosedanje delo, za njihovo kvaliteto, za njihovo vizijo, in je res škoda, če ne bodo imeli možnosti tega pokazati. Danes bo po glasovanju veliko razočaranje. Na jutranji kavi pred odhodom v Ljubljano mi je nekdo od kolegov svetoval: "Pazi, da boš glasoval odgovorno in pravilno, da boš podprl ministre." Na izhodu me je nekdo srečal in rekel: "Pazi, da boš danes glasoval odgovorno in pravilno in da boš proti." Se pravi, da bo danes veliko razočaranje. Predvsem bodo razočarani tisti, ki so nasedli nekemu lažnemu vtisu, kako bo s padcem Vlade, padcem predsednika Vlade jutri vse boljše, kako bo vse boljše s predčasnimi volitvami. Mislim, da bo to največje razočaranje, ker tako huda kriza, kot je, si je nekateri ali ne želijo, nekateri ne morejo zamisliti, predvsem pa ne najti skupnega odgovora, kako iz krize. Ker če bi to bilo prisotno pri vseh, ne bi poslušali danes, kaj nam ponujajo za jutri. Stranka, iz katere očitno veje izključno osebna razočaranost njihovega predsednika, ker je bil predčasno odstopljen iz te bivše koalicije, in to pelje tudi v prihodnost. Da nekatere stranke, ki so očitno pozabile, da so zares aktivno soustvarjale pogoje in razmere, v katerih danes živimo, in da stranka, ki svoj pogled na jutri opredeli z izjavami gospoda Kučana iz leta 1994, ki išče zarote v podtaknjenih aferah – to verjetno ni odgovor na jutrišnji dan. Če bi se vsi zavedali socialne stiske, gospodarske krize, politične krize in vsega, kar nas čaka, bi Slovenija potrebovala v tem trenutku vlado narodne enotnosti. Vendar če poznamo predsednike teh strank, ki imajo odločilno besedo, sem prepričan, da niso v stanju danes niti skupaj oditi na kavo, na razgovor pri kozarcu ali na kosilo, kaj šele da bi skupno ugotovili, kaj je potrebno za dobro te Slovenije. In ko poslušamo razprave o predčasnih volitvah, je zanimivo, veliko prispodob je bilo omenjenih, da se morajo karte na novo premešati – res, ampak problem te Slovenije je res v kartah, ampak zato, ker se ne znamo in ne moremo dogovoriti, kaj bi igrali, ali tarok, ali bridž, ali pasjanso. Nekdo zna samo črnega petra, očitno nekateri v tem zadnjem obdobju tudi poker z velikimi stavami, tam pa vemo, kako je – lahko so veliki dobički ali pa velike škode oziroma izgube. Zato je to odločanje pomembno in zato je pomembno tudi spoznanje, da samo predčasne volitve, samo premešane karte za Slovenijo ne prinašajo popolnoma nobene rešitve, in da če pogledamo tudi, da bo zanimivo pogledati, kako bodo vse prezadolžene stranke nastopile volilno kampanjo, sicer kratko, pa vendar verjetno še bolj aktivno za to, da po volitvah le poplačajo tisto, kar so pridelale minusa. Tako da je odločitev na vsakem, in vsak mora imeti tudi veliko odgovornosti, ne do sebe, ampak do države.
Besedo ima gospa Breda Pečan, pripravi naj se Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Danes smo slišali kar z nekaj strani, zlasti še na začetku razprave o tej točki, veliko pompoznih in istočasno tudi zelo lažnivih in žaljivih izjav tamle izza tega pulta, in pri tem so seveda ljudje, ki so govorili te besede, računali s tem, da bodo poslušalci, gledalci tretjega televizijskega programa verjeli temu, kar je bilo rečeno, tako kot so verjeli in verjamejo še vedno, da lahko predčasne volitve karkoli rešijo. Predčasne volitve bodo pripeljale samo do neurejenega stanja, v katerem se ne bo zgodilo nič, in tudi po tem, ko bodo volitve mimo, se še dolgo časa ne bo nič zgodilo. Nobeno nastajanje radikalnih sprememb v tej državi, ki bi lahko obrnile kolesa časa v drugačno smer, tako da bi lahko računali s tem, da bo vsem v tej državi bolje, vsem tistim, ki jim sedaj gre slabo. Tistim, ki jim že sedaj gre predobro, zagotovo tudi predčasne volitve ne bodo ničesar odvzele. Morda bi lahko v tem času do rednih volitev, ki jih ponuja vodja največje opozicijske stranke gospod Janša v današnji izjavi v obliki ustavne spremembe, ki smo jo mi ponudili že pred časom, vendar zaradi izsiljevanja z drugimi, popolnoma neprimernimi, nepotrebnimi ustavnimi spremembami s strani SDS seveda potem nismo vztrajali na našem predlogu, to je, da bi datum volitev fiksirali na enega od terminov v pozni pomladi, se pravi ali konec maja ali začetek junija vsakokratnega leta, v katerega padejo volitve. Zakaj? Zaradi tega, ker je v sedanji ustavi zapisan način določanja datuma volitev tako, da bi že naslednje leto morale biti redne volitve v septembru, čez pet let oziroma čez štiri leta po teh volitvah pa celo v avgustu. Torej, ko smo mi to predlagali, so seveda naši velespoštovani nasprotniki na desni strani dvorane postavili nesprejemljive pogoje in zahteve v zvezi s spremembo ustave. Najboljše, da bi drugo republiko zapisali v te spremembe. Moram reči, da se mi zahteve po predčasnih volitvah zdijo nenavadne, ko beremo ankete, ki so jih sedaj v roku enega tedna objavili praktično vsi mediji, ki redno objavljajo mesečne ankete. Recimo, v včerajšnjem Dnevniku smo imeli priliko videti, da od preko 50 % volivcev okrog 30 % volivcev ne bo šlo na volitve, okrog 20 % pa jih ne ve, koga bi volili. Torej več kot 50 % volivcev sploh ne ve, kaj bo storilo, če bomo čez dva meseca in pol imeli volitve. Sploh ne vedo. Istočasno pa ti isti ljudje, praktično skorajda brez neodločenega, nekaj odstotkov neodločenih, 80 % ljudi pravi, da bi morali imeti predčasne volitve. Kakšna logika vodi ljudi, ki take ankete zastavljajo, taka anketna vprašanja, ne da bi opozorili tistega, ki odgovarja, da neka logika v odgovorih mora slediti iz enega in drugega? Najprej biti za predčasne volitve, potem pa ne vedeti, koga boš volil [[...]]Res mi nič več ni jasno v tej državi. In ko govorimo o spremembi ustave, se strinjam s tem, da je nujno potrebna, in to samo v tistih členih, ki govorijo o načinu določanja termina volitev v Državni zbor. Samo ta člen je res nujno potreben popravka, pa ne zaradi želje po predčasnih volitvah, ne zaradi zaupnice Vladi, ampak zaradi tega, ker je že leta 1992 bilo jasno, kaj se bo čez 20 let zgodilo. Točno to se dogaja sedaj, da smo v bistvu prišli v situacijo, ko ne moremo več tako naprej. In jaz bi šla mimo tega, da je danes razprava namenjena pravzaprav našim kandidatkama in kandidatom za ministre, da enostavno pozabljamo na to, da bi bilo treba reči, kaj pravzaprav mislimo o teh ljudeh. Jaz ne bom rekla, da so junaki, je pa res, da so požrtvovalni zaradi tega, ker so se odločili kandidirati za ministre in ministrice v času, ko so dobro vedeli, da v najboljšem primeru ne bodo niti dobro leto dni ministrovali učinkovito in z zaznavnimi rezultati. Pa vendarle smo dobili zelo dobre, kvalitetne kandidate, in upam, da bo pri marsikomu v tem državnem zboru prevladala zdrava pamet in dobra misel, da bomo usposobili Vlado, da bo lahko delala do konca mandata tako, kot je treba. Jaz bom seveda glasovala za teh pet kandidatk in kandidatov in za zaupnico Vladi.
Besedo ima gospod Jožef Jerovšek, pripravi naj se Miran Potrč.
Hvala lepa. Spoštovani! Predsednik Vlade je imel danes ob poizkusu rekonstrukcije Vlade precej nekonvencionalen govor. Nisem ga razumel ne kot politično oporoko in ne kot programski govor, moral pa bi biti to zadnje, programski govor, vendar je bil mešanica analize političnih napak in dobrih želja, in pomanjkanje programskih pogledov sem opazil. Moram reči, da je Borut Pahor svojo politično usodo zapečatil že v letu 2007. Takrat se je tudi zgodil izvirni greh te politične opcije. Namreč, takrat je Borut Pahor napovedal kandidaturo za predsednika republike in mu je celo zelo dobro kazalo. Vendar je njegova socialna demokracija in celotna leva opcija ocenila, da lahko volitve dobi le s prevaro, s konstruiranimi in podtaknjenimi aferami in z uporabo takrat priljubljenega Pahorja in nerealnimi obljubami ter z mimikrijo političnega profila stranke za fasado Pahorjevega demokratičnega videza. Borut Pahor se je takrat umaknil. Pokleknil je pred svojo stranko, ni šel na predsedniške volitve in se je uklonil načrtovani prevari volivcev s strani njegove stranke. Zato mu verjamem tisto, kar je danes rekel, da je funkcija predsednika vlade njegova najtežja naloga, ki je ni zmogel in ji ni kos. Glede tega je bil odkrit že takrat, ko ste ga prisilili v to, da ne gre na predsedniške volitve. Verjetno bi Slovenija danes nihala in bila precej različna, če se mu to posilstvo ne bi zgodilo, vendar je kriv in odgovoren sam, ker je privolil v posilstvo stranke. Zaradi tega pritiska takrat, ker ste prodajali nekaj pod zastavo Boruta Pahorja, vsebina znotraj pa je dosti bolj dogmatična in slaba, so za današnje stanje Slovenije soodgovorni vsi politični vladni partnerji v stranki ter vse sive eminence in močni ljudje iz političnih centrov v ozadju. Ampak namesto da bi odkrito priznali to svojo odgovornost, danes snujejo nove prevare, nove načrte in nove manipulacije za Slovence. Odraz tega je tudi, recimo, to gibanje za trajnostni razvoj, za katerega vsi vemo, da je to samo rezervni ešalon gospoda Golobiča in drugih centrov moči v ozadju. Žrtvovali, prodali so se že za vse v tej državi samo, da bi njihova opcija zmagala. In še danes ne priznavajo odgovornosti za to, kar je nastalo. Strinjam se z gospodom Pahorjem, ko je rekel, da je kmalu po neodvisnosti Slovenija zašla na kriva pota. To njegovo kritiko liberalne demokracije in njenih metod vladanja sprejemam. Res je šlo vse narobe. Delalo se je za kapitalske centre, za finančno oligarhijo, izčrpavala je povprečnega Slovenca, in vse to je privedlo v stanje, kakršnega imamo danes. In tudi danes se žal hodi po krivih poteh. Ja, ali je kaj drugega kot kriva pot, da preberemo v portretu tedna – ne vem, po kakšni logiki je portret tedna takoj kandidatka za ministrico te vlade –, da jo je v Vlado povabil Darko Štrajn iz Liberalne akademije? Ja, gospod Pahor mora biti toliko samokritičen, da ve, da še danes pristaja na politična posilstva. In takšen projekt ne more roditi uspeha, ljudje božji! Liberalna akademija je več kot rezervni ešalon. To je – pravzaprav ne vem, v kakšnem vojaškem jeziku naj rečem. To je pehota te leve opcije. In kriva pota vidim tudi v tem, da ni bil sposoben, ko je predlagal Vlado, povedati, da bi moral takrat, ko je sestavljal prvo vlado, ravnati drugače, kajti danes imamo tu primere posipanja s pepelom o teh predlogih na dosedanjo prakso. Zakaj ni bil Bevk kot zmernež kandidat za ministra takrat? Kolegica Majda, vemo, včasih ne vidi ne levo ne desno, in tako je tudi delovala kot ministrica. Zakaj niso Janca dali za ministra takrat, ko se je na to mesto postavila Katarina Kresal? Potem ne bi bili soočeni s toliko korupcije. Jaz Jancu to priznavam iz 8 let druženja v poslanskih klopeh. Ampak ker Slovenija še bila dosti izropana, so se plenilci postavili na čelo njegove vlade. In sedaj nas skušajo ali pa skušajo volivce zapeljati z zmerneži, za katere pa ne vem, če imajo vsi potencial, da bi ta voz iz blata potegnili. Celokupna vlada, tudi če bi bila danes rekonstruirana, te moči nima. To potapljanje v blato, v katerega nas je privedla, bi se nadaljevalo. In strinjam se tudi z njegovo trditvijo, da je kriza zaostrila občutek ljudi za pravičnost. Ravno zaradi tega so propadli. Nič se ni naredilo v bankah proti ropanju in plenjenju bank. Imamo že drugo ali tretjo dokapitalizacijo, ampak še vedno z istimi ljudmi v bankah, namesto da bi, če rečem v prispodobi, nekateri viseli tam na vašem spomeniku revolucije! Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miran Potrč, pripravi naj se Franc Pukšič.
Hvala. Predsednik Vlade nam je predlagal dopolnitev svoje Vlade, ker manjka pet ministrov. Dobili smo predlog za dve ministrici in tri ministre; jaz jih podpiram in bom glasoval zanje. Podpora tem predlogom, vem, da ne bo odvisna samo od strankarske pripadnosti, ampak se bodo poslanke in poslanci lahko odločali tudi drugače. Večinsko pa je le treba priznati, da so jih stranke usmerile, kako naj v tem primeru glasujejo. Če bomo dobili izpopolnjeno vlado, bo to še vedno manjšinska vlada in še vedno jo bosta formalno podpirali dve koalicijski stranki, LDS in Socialni demokrati, in še vedno bo morala za predloge, tudi če bodo najboljši, pridobivati podporo drugih poslank in poslancev, drugih strank v parlamentu. Če bodo ti pripravljeni delovati v korist odločitev, ki so dobre za ljudi in za reševanje problemov, jih bomo tako dobili, če ne, bodo delovali mnogokrat enako kot zdaj, da bodo dejanskim dobrim predlogom tudi nagajali. Jaz se zavedam, da tudi izglasovana zaupnica ne bo rešila vseh problemov, predvsem pa da ne bo idealna za delovanje te vlade. Kljub temu pa se za podporo novima predlaganima ministricama in trem ministrom ter za zaupnico Vladi odločam iz naslednjih dveh razlogov. Prvič, rad bi poudaril, da smo Socialni demokrati pripravljeni, tudi še zdaj, pred slovensko javnostjo do konca rednega mandata prevzemati soodgovornost za stanje v družbi in da smo pripravljeni storiti vse, da bi se presegale neugodne gospodarske in socialne razmere v okoliščinah krize, ki ni samo naša, ampak je tudi kriza večine evropskih držav. V Socialnih demokratih smo prepričani, da lahko najuspešnejše uresničimo to nalogo od danes dalje, če pride do izglasovane zaupnice Vladi. Če do zaupnice ne pride, vemo vsi, in prav je, da to povemo tudi ljudem, da se odpirata dve možnosti – ali, kot je danes že napovedal Gorenak, da, ne vem, ali on ali kdo drug išče novega mandatarja. Mi v Socialnih demokratih ga namreč ne, slišim pa vedno znova po hodnikih, da ga nekdo pripravlja in ga ima v zraku in z njim maha, ne vem, kdo. Druga možnost pa seveda je, da se razpišejo predčasne volitve. Osebno in v naši stranki smo v takšnem primeru za razpis predčasnih volitev, ker tudi nova vlada, ki bi bila oblikovana, potrebuje legitimnost na enak način, kot potrebuje ta vlada legitimnost najmanj v Državnem zboru. Mi se bomo torej odločali v tem primeru absolutno za predčasne volitve. Želeli bi, da bi te bile potem čim prej, da bi vsi predlagatelji eventualnih kandidatov za mandatarja čim prej povedali svoja stališča, da bi se roki 30 dni skrajšali in da bi se skrajšal tudi tisti čas, v katerem, kakorkoli to imenujemo, vlada polno ne deluje, opravlja za nazaj tekoče posle, za naprej pa zbira koalicijo, pripravlja program, predlaga ministre in podobno, za kar vse skupaj objektivno in v najboljšem primeru lahko uredimo v treh mesecih in nekaj, to je pa lahko, glede na razmere, v katerih se nahaja Slovenija, tudi mnogo predolgo. Mnogo predolgo, ker bi bilo treba reagirati na razmere v Sloveniji in v Evropi. Ob tem se zavedamo, da naše oziroma zdaj govorim o svojih ocenah – le-te niso nujno enake ocenam drugih strank. Vem, da nekatere stranke menijo, da so edina rešitev takoj predčasne volitve, nekatere pa, vsaj med vrsticami, da bi izvolitev novega mandatarja preko konstruktivne nezaupnice v okviru Državnega zbora lahko bila sprejemljiva rešitev. Sam sem že rekel: prva ja, če bo takšna večina, druga pa po mojem prepričanju ne, in upam, da nikoli ne bo potrebne večine dosegla. Povedal bi pa, da sta oba legitimna pristopa, da ju ni mogoče obsojati kot nemožnih. Hkrati pa bi poudaril, da bi želeli in morali reševati krizo čim prej, ne pa z odločitvami krize ponovno povzročati. In zaradi tega še dve stvari – upam, da bom dovolj objektiven pri njiju. Ni mi všeč, ko, spoštovani kolegice in kolegi iz SDS, govorite predvsem o tem, kaj je bilo, in predvsem o preteklosti. Kadarkoli želite, dajete ocene, kdo je pravi, kdo ni pravi, s kom ste se vi pripravljeni pogovarjati, kaj je bilo, kaj ni bilo. Dajte se tega znebiti, ker tudi vi nimate pravice in tudi objektivno ne znate vsake stvari oceniti in vedeti, domišljate si pa , da vse veste. In drugo, rad bi povedal svojim bivšim kolegom v koaliciji, da mi ni bilo niti slučajno všeč, da sem pa razumel, kako hočejo pred javnostjo upravičiti svoje ravnanje – bili so idealni, koalicija je bila pa zanič. In ker so bili oni idealni, koalicija pa zanič, so morali iz nje, kar je seveda zelo, zelo daleč od resnice, spoštovani kolegice in kolegi iz DeSUS in Zares, in bolje bi bilo, da na ta način svojih ravnanj ne bi poskušali upravičevati. Sam bom torej podprl predlagane ministre in s tem tudi podprl zaupnico predsedniku Vlade. Pozivam vse, ki verjamejo, da smo skupaj sposobni kaj narediti tudi v čim krajšem času, da se za tako odločitev dogovorimo. Kdor pa v tako možnost ne verjame, bo pač glasoval drugače. Jaz želim, da bo glasoval tako, da bo potem prišlo do čimprejšnjih predčasnih volitev. Mislim, da smo to sposobni doseči. In ideje, ki danes krožijo v zvezi z eventualnimi ustavnimi spremembami in določanjem novega datuma, so lahko povsem prijazne, vendar nimajo neposredne zveze z razpravo, ki jo danes vodimo, ker če se danes odločimo za predčasne volitve, jih moramo opraviti po postopku, kakršen teče in je že predviden v ustavi, in bo to mnogo prej kot pa druga ali pa tretja nedelja v maju. Če bomo pa dobili mandat za to, da vlada Boruta Pahorja vodi Vlado naprej in gre do novih volitev, potem pa ne vem, zakaj bi že zdaj preko vaših idej skrajševali ta rok, ker se najbrž moramo dogovoriti, da bo ta vlada čim bolj uspešno v času, ki ga ima, svoje naloge opravila. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Pukšič, pripravi naj se Anton Kampuš.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Predstavnikov Vlade pa ne morem pozdraviti, ker ni nobenega tukaj. Ta zadnji nastop kolega Potrča me kar prijetno pomirja. Vesel sem jasno izraženega stališča, da imamo dve možnosti. Ena od možnosti je ta, o kateri je danes veliko govora in jo tako rekoč zahteva 95 % ali več državljank in državljanov, to je, da gremo na predčasne volitve. In druga od legitimnih, tako kot je tudi sam gospod Potrč rekel, je možnost predlagati mandatarja. Toda že nekaj kolegov poslancev iz največje koalicijske stranke je povedalo, da te druge možnosti ne bodo podprli, ker v tem enostavno vidijo manipulacijo. Torej, to se mi zdi korektno in pošteno, korektno in pošteno tudi zato, ker je predsednik Vlade danes ob svojem zelo čustvenem nastopu pozival, češ da vendarle podprite to manjšinsko vlado, ker bo v nasprotnem primeru prišlo do politične paralize. Torej, po takšnem stališču SD sem prepričan, da do politične paralize ne more priti, ne bo prišlo, ker razumem, da se bodo v teh 7 dneh, kakor je po poslovniku, vsi odrekli možnosti predlaganja mandatarja in se bodo tako vrata za predčasne volitve odprla. Takšna so hotenja državljank in državljanov, in prav je, da to tudi naredimo. Danes je predsednik Vlade ob svojem nastopu govoril tudi o termitih, ki jih je našel v kletnih prostorih stavbe, ki se ji reče Vlada. Jaz verjamem, da je našel, in v vsaki bajti se najdejo termiti, res pa je, da pa je veliko teh termitov pripeljal tudi s seboj oziroma veliko termitov se je izvalilo pod njegovim vladanjem. Sigurno je bil eden od začetnih termitov državna sekretarka na ministrstvu za evropske zadeve gospa Jerina v zvezi s projektom, kako izpeljati projekt koriščenja evropskih sredstev. Vemo, kaj se je tam dogajalo, o tem smo tukaj razpravljali, in seveda rezultat vsega tega je, da je tej vladi uspelo v treh letih razpisati za cca milijardo 500, to, kar je uspelo razpisati v enem letu prejšnji vladi. In na edinem projektu, kjer je Slovenija uspešna, je regionalni razvoj preko 80 %. Seveda je bilo še nekaj takšnih termitov, sigurno njegova najožja sodelavka Simona Dimic. Žal nekaterim termitom ni znal gospod Pahor – ker je mislil, da so tudi drugi pošteni, tako kot jaz verjamem, da sam je – reči ne, jim pokazati kljuke na vratih in jih enostavno odgnati. To se je zgodilo takoj, že na začetku z, nekateri iz koalicije ste rekli danes, oranžnim delom vladne koalicije, drugo pa je bil sigurno NPU, ki je bil edinstven primer v tej državi, da plačuješ neko najemnino, pa potem seveda niti lastnik nisi, ampak tistemu, ki je gradil, ustvarjaš dobiček. Kot smo že povedali, bomo glasovali za razrešitev te vlade.
Besedo ima gospod Anton Kampuš, pripravi naj se Vili Rezman.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi, ministrice, ministri, lepo pozdravljam vse prisotne! Strinjam se v glavnem s tistimi, ki so danes govorili o tem, da je 20 let tranzicije prineslo marsikaj – veliko število dobrih odločitev, veliko slabih. Bilo je veliko zadev, ki so problematične, in sem prepričan tudi o tem, da se je v teh zadnjih 20 letih sumiralo, sumiralo, sumiralo, in se strinjam, da so tudi na račun tega naši temelji nekoliko nestabilni. V teh 20 letih se je kar precej vlad zamenjalo, in vse vlade, prav vse vlade so imele eno stalnico, in sicer reforme oziroma spremembe. Vse vlade so se tega lotevale, ene nekoliko uspešneje, druge neuspešneje, res pa je, da je ta vlada, vlada Boruta Pahorja, z vsemi ministri pripravila reforme in naredila vse, naredila velik korak naprej v tem, da so bile reforme pravilno pripravljene, pravočasno pripravljene, vendar pa boste strankarski kolegi, torej tisti iz drugih strank, ki ste dali negativen signal volivcem in volivkam, da naj tega ne podprejo, slej ko prej morali nositi del te odgovornosti. Tistim, ki spomin že peša, ali pa nekaterim, ki jim malo manj peša, tako kot meni, lahko kar rečem, da sem zelo pozorno spremljal, kako je ravnala bivša vlada, kako je resno načrtovala izvedbo reform, načrtovala, načrtovala, načrtovala, ampak ne izvedla. Načrtovala, ampak ne izvedla. Torej, gre pohvala ekipi sedanje vlade in vsem ministrom, ki so vložili v te reforme veliko truda. Nismo bili uspešni. Poglejte, prihaja čas, ko bo nekdo te reforme moral izvesti. Ni čudno, da se v tem trenutku brez skrbi lahko pohvalim, da smo bili na pravi poti, ampak ni šlo. Bom se pa danes nekoliko vrnil na eno pomembno zadevo, ki jo slišimo vsak dan, in sicer veliko se govori in veliko poslušamo o novih delovnih mestih. O novih delovnih mestih govorimo takole na palec. Vsaj to lahko z gotovostjo trdim, da se novih delovnih mest ne da kupiti v marketu. Nova delovna mesta se ustvarjajo s trdim, mukotrpnim, planskim delom desetletja in desetletja. V letu, dveh, treh se nič ne da spremeniti oziroma na novo narediti. Nova delovna mesta dobimo preko novih firm oziroma prestrukturiranja gospodarstva. Proces prestrukturiranja gospodarstva, takšen, kot smo ga načrtovali, je seveda dolgoročni proces, ki prinaša rezultate komaj čez desetletja, pa še za to morajo biti vzpostavljeni vsi pogoji, torej z gospodarskega, fiskalnega, pravnega vidika, in ustvariti se mora pozitivno vzdušje. Ocenjujem, da je to, da smo takrat, ko so bili pravi časi, pred nekaj leti, zanemarili to prestrukturiranje gospodarstva, slabo. Upam si trditi, da če bi prestrukturiranje teklo ves čas, bi danes ne stokali zaradi novih delovnih mest, ki jih seveda nimamo in se jih ne da ustvariti z danes na jutri. Kolegi oziroma koalicijski partnerji, ne bom govoril o ničemer drugem, samo prispodobo bom povedal. Torej, tisti, ki se sramuje svoje preteklosti, ni vreden svoje prihodnosti. Jasno lahko povem, da bom glasoval za novo ministrsko ekipo in za podporo sedanji vladi. Hvala.
Besedo ima gospod Vili Rezman, pripravi naj se Bojan Kontič.
Hvala lepa. Ko so me spraševali, ali bom podprl kandidate in ali bom podprl zaupnico, sem odgovarjal: počakajmo, da slišimo kandidate, in počakajmo, da slišimo še zaključni nastop prvega ministra. Kandidate smo slišali. Sam sem slišal iz njihovih ust celo vrsto programskih usmeritev, ki so diametralno nasprotne s tem, kar mislim sam. In sam sem danes slišal tudi gospoda premierja, ki je izrazil celo vrsto stališč, s katerimi se jaz ne solidariziram. Jasno je torej, da ne bom podprl te nove ekipe ter premierja in preostanka koalicije, in skušal bom povedati na osnovi tega, kar smo danes slišali, zakaj ne. Prvič nas je gospod Borut Pahor povabil, da mu prisluhnemo, da glasujemo za zaupnico, da ne bomo zašli v krizo. Nikoli nisem verjel, da nismo globoko v krizi v zadnjih mesecih, po tem, ko vidimo, kako funkcionira Vlada, tako na dvotretjinsko, po tem, ko vidimo, da je uspelo tej koaliciji in ostalim razklati parlament na dve polovici, po tem, ko vidimo, da je v tej koaliciji prišlo do podobnega razkola, po tem, ko vidimo, da Vladi, ki uspe procesirati nekatere pomembne reforme v parlamentu, ne uspe prepričati večine ljudstva, večine naroda in torej izgublja to prepričljivost in verodostojnost. Torej to je nekaj izmed razlogov, ki so me danes prepričali, da tistim, ki ne znajo diagnosticirati stanja, ne morem zaupati, da me bodo zdravili. Zato moj "ne". In najslabše pri tem je, da se nihče od štirih voditeljev koalicije ni zavedal tega, da pravzaprav oni ključno generirajo krizo. Oni je niso pomirjali, niso iskali novih rešitev, ki bi peljale Slovenijo na kakšno bolj umirjeno pot, ampak so jo generirali. Drugo, kar zamerim, je to, da nas je predsednik Vlade povabil k zaupanju, in sicer z besedami, preberem: "Moja vlada bo storila vse, kar je potrebno." Vse, kar je potrebno njegova vlada dela že nekaj časa, ampak mi ne vemo, kaj je potrebno. Mi ne vemo, kaj je ta "vse", in tonemo iz dneva v dan, vključno z javnomnenjsko podporo. Tretje, kar me moti, je to, da je gospod Pahor govoril o tem, da je vse dolžan zaupanju naroda, ljudstva. Ta narod je opisal v članku 12. avgusta tako, da je povedal, da, prvič, narod nima moči za spremembe, da je narod preveč nezaupljiv do vladajočega razreda in da narod ne razume, kaj se dogaja v svetu, zato tudi domačih sprememb ne sprejme. Torej, kdor tako ocenjuje narod, mora pač povedati, da je ta narod treba zamenjati ali pa bo narod zamenjal njega. In tisto, kar je od vsega najslabše, kar sem uspel doživeti v zadnjih dneh, je, da sem dobil odgovor na vprašanje, kaj če po vseh padlih referendumih pade še družinski zakonik, ki se glasi približno tako: "Nič hudega, ta nima finančnih posledic." Torej, za takšno koalicijo, za takšno vlado in takšnega predsednika jaz ne mislim glasovati.
Besedo ima gospod Bojan Kontič, pripravi naj se Eva Irgl.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Narod ne bo zamenjal predsednika Vlade, ker predsednika Vlade postavljamo tukaj in ga bomo, če boste tako ocenili, tudi zamenjali tukaj. Bo pa lahko narod imel priložnost zamenjati mnoge iz sestave tega parlamenta, in upam, da bo pri tem tudi dokaj uspešen. Dve možnosti sta seveda bili v tem scenariju. Ena od možnosti je konstruktivna nezaupnica, ki je praktično neizvedljiva. Neizvedljiva je zato, ker je največja opozicijska stranka že od vsega začetka zatrjevala, da ne bo iskala novega mandatarja, ampak da se zavzema za predčasne volitve. Temu se je nekako pridružila tudi Slovenska ljudska stranka, in naši bivši partnerji, ki so danes zelo pametni tukaj v parlamentu, seveda dobro vedo, da ni mogoče narediti konstruktivne nezaupnice, če nasprotuje opozicija, tista prava, od vsega začetka tega mandata, in pa največja koalicijska stranka. Novega mandatarja ni mogoče izvoliti. Je pa druga možnost, ki pa je bolj realna – zrušiti Pahorja in njegovo ekipo, poiskati novega kandidata in nagovarjati poslanke in poslance SD, da v izogib volitev podprejo novega kandidata. Ampak, spoštovani bivši kolegice in kolegi iz koalicije, jaz upam, da lahko rečem, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov, torej da delate račun brez nas ali račun brez krčmarja, kot se temu v prispodobi lahko reče. Jaz sem prepričan, da bo poslanska skupina stala enotna v odločitvi, ki je bila sprejeta, torej zaupnica sedanji vladi, sedanjemu predsedniku. Če pa zaupnice ne bo, pa v nasprotnem primeru volitve, in to čim prej. To je povedal tudi kolega Potrč in za tem dejansko tudi stojimo. To sem povedal zato, da vam, bivši partnerji, še enkrat povem, da ne računajte na kakršnekoli poteze in na kakršnekoli režiserje, ki pripravljajo scenarije, ki v praksi ne bodo zaživeli in ne bodo uresničljivi. Sicer pa, spoštovani kolegice in kolegi, mi smo uspeli vsi skupaj verodostojnost politike spraviti približno na nično raven. Med ljudmi smo zasejali dvom v vse institucije, v sistem, v ureditev. Vse to smo pripeljali na nulo. Vsi skupaj v javnomnenjskih raziskavah ne dosegamo 50 % podpore, vsi skupaj tukaj v parlamentu, vse parlamentarne stranke, pa še nekaj izvenparlamentarnih, ki se vsake toliko časa pojavijo. To seveda pomeni, da smo v slabi, slabi situaciji. Ne morem mimo tega, da ne bi, ko govorimo o novih izzivih, povedal tudi grenke izkušnje, ki jo imam že v dveh mandatih. Nekajkrat je danes bil omenjen zakon o soudeležbi zaposlenih pri dobičku. Takrat so me tudi koalicijski partnerji zavrnili z izgovorom, da bo to pomenilo dodaten padec konkurenčnosti slovenskega gospodarstva, sedaj pa soudeležbe zaposlenih pri dobičku ni, ker ste jo zrušili, konkurenčnost pa še naprej pada. Vseh tistih investitorjev, ki so čakali na meji, ali bo ta zakon sprejet ali ne, ni bilo čez mejo. Pa pravimo, da nimamo meja, ampak kljub temu jih ni bilo čez mejo, so šli nekam drugam. Jaz podpiram predlog kandidatov za ministre. O bivših koalicijskih partnerjih kaj več kot to ne bom dejal, ker mi gredo zelo na živce tisti, recimo zakonci, bom dal primer, ki se razidejo in potem izkoristijo vsako priložnost, da z velikimi besedami blatijo bivšega partnerja; podobno je tudi v teh koalicijskih vrstah. Priznavam vam možnost, da poveste, katera je bila vaša stiska, ko ste zapustili to našo koalicijo, ljudje pa dobro vedo, v katerem grmu tiči zajec. Brez skrbi, v to sem prepričan. Torej, podprl bom kandidatke in kandidate za ministre. Novinarji so me vprašali, vsaj na področju gospodarstva, kaj bo, ko bo novi minister, kaj se bo zgodilo. Tokrat lahko povem in večkrat ne bom o tem govoril – dejal sem, da slabše pravzaprav ne more biti. Želim si torej, da bi kandidati dobili podporo, ker so dobri kandidati, in da bi gospod Pahor dobil podporo in skupaj z njim vladna ekipa, da pripelje zgodbo do naslednjih volitev. Če pa temu ne bo tako, če bo izglasovana nezaupnica, pa nič hudega, potem si pač želim čim prejšnje volitve. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravi naj se Janko Veber.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Slovenija je v zadnjih treh letih padla na popolnoma vseh lestvicah, kjer delamo primerjavo z ostalimi državami članicami EU. Vsekakor gre za zaskrbljujoč in alarmanten podatek. Padli smo na lestvici svobode tiska, padli smo tudi na lestvici preganjanja korupcije oziroma v boju proti korupciji, ampak to niti ni tako čudno, če celo župan občine Ljubljana v enem izmed intervjujev pove, da v Sloveniji korupcije sploh ni. To pove župan občine Ljubljana. Potem pa gospod Goran Klemenčič kot predsednik protikorupcijske komisije jasno pove na enem od soočanj, da smo padli na izpitu ravno v boju proti korupciji. Padli smo na izpitu iz demokracije, saj smo uvedli pravzaprav dva sistema, enega za navadnega državljana, kjer je socialna in pravna država popolnoma odpovedala, in drugega za elite, kjer se v nekem trenutku, če si na pravem mestu, če imaš dovolj dobre povezave, da popolnoma vse rešiti, in to v izjemno kratkem času. Znašli smo se torej v položaju, ko ljudje ne zaupajo več tej vladi, o kateri danes govorimo, ne podpirajo njenih idej, in predvsem si vsi skupaj želijo, da se ta zadeva, ki danes vsekakor ni dobra in škoduje tudi napredku in razvoju Slovenije v prihodnosti, nekako premakne iz mrtve točke. Ko enkrat ni več zaupanja, potem je treba nekaj spremeniti. In ko ni več zaupanja, tudi ne štejejo več samo lepe in ohrabljajoče besede, potrebna so dejanja, in ta so izključno edina, ki štejejo. Jaz bom glasovala proti zaupnici Vladi, ker menim, da je odgovorno, da vodenje države prevzame nekdo, ki mu bodo ljudje v prvi vrsti lahko zaupali. To zaupanje pa je še posebej potrebno ravno v teh časih, ko nekateri državljanke in državljani nimajo niti za osnovno preživetje. Žal pa je to zaupanje pod to isto vlado popolnoma porušeno. Predsednik Vlade je v svojem uvodnem nagovoru med drugim povedal tudi to, da je njegova vlada začela in vzpostavila normalizacijo države in družbe. In mene osebno resno zanima, kaj je pravzaprav predsednik Vlade s temi besedami imel v mislih. Tako kot že večkrat je izpostavil samo neko tezo, nobenega argumenta pa ni povedal, zakaj tako razmišlja. Pojma nimam in se sprašujem, če je morda predsednik Vlade imel v mislih, da je mogoče Drnovškova vlada bila tista, ki je vzpostavila nenormalne razmere ali pa Ropova ali pa je bila morda ost te teze uperjena predvsem v vlado Janeza Janše, ki je sicer dala dobre rezultate v prejšnjem mandatu, a je bila v zavest javnosti, tako kot že ničkolikokrat, vržena teza, da je to vlada, ki ustvarja neko čudno ozračje in katere se je treba bati. In tako je še danes. Najbolj se ljudje iz koalicije, pa tudi tisti, ki so zdaj sicer v opoziciji, ampak še vedno miselno nekje na koalicijski strani, bojijo samo ene stvari – da pride Janez Janša zopet na oblast. To je edina skrb politične levice. Ne zanima jih nič drugega, samo to. Ne zanima jih situacija v tej državi, ampak to, kako zmanjšati kredibilnost človeka, ki lahko v nekem trenutku prevzame oblast v tej državi. Meni se pa zdi, da bi bilo dobro, da na oblast pride prav nekdo, ki si upa in ki zna reči bobu bob in ima predvsem jasno začrtan program in vizijo, predvsem pa tisto, kar je ključno in bistveno – da drži obljube in zaveze, ki jih je dal v svojem programu. In žal tem smernicam ne sledi in ni sledila ta vlada, ki naj bi danes dobila tudi okrepitve z novimi ministri. Moram reči, da so prav ti ministri glede na dane razmere izjemno pogumni, da so se odločili, da vendarle prevzamejo to odgovorno funkcijo, kajti resnično pogumno je, da zastaviš svoje ime za vlado, ki si je sama odvzela vso kredibilnost, seveda z nepravilnimi ravnanji, in v katero nihče več ne verjame. Pa za to sama ne krivim niti toliko predsednika Vlade. Mislim, da je bil ključen problem pri tej vladi predvsem v dejanjih majhnih strank, ki so velikopotezno plenile po državi in se obnašale, kot da jim nihče nič ne more. Tukaj sta prav zelo tekmovali dve stranki, LDS in Zares. Mi smo leto dni nazaj interpelirali ministrico za notranje zadeve gospo Katarino Kresal zaradi afere Baričević, predvsem pa zaradi nepravilnosti, ki so se dogajale okoli NPU. Že takrat smo dokazali, da je prišlo do korupcijskega ravnanja, ampak predsednik Vlade je takrat, kot že ničkolikokrat v drugih primerih, ministrico za notranje zadeve podprl. Ni je podprl samo predsednik Vlade, podprli so jo tudi koalicijski poslanci, z izjemo stranke Zares, ki se je takrat že malce distancirala od teh dejanj. Vsi poslanci iz Poslanske skupine Socialnih demokratov so podprli to ravnanje. Še celo več, nekatere poslanke so celo dejale, da takratno ministrico napadamo zato, ker je ženska in ker je lepa. Ne, mi je nismo vzeli pod drobnogled zato, ker je ženska in ker je lepa, ampak zato, ker je ravnala koruptivno. To so povedali potem tudi v institucijah, kot sta Računsko sodišče in protikorupcijska komisija. In seveda tudi zaradi takšnih ravnanj, ko predsednik Vlade ni povedal, kaj bi bilo dobro, in ni znal odreagirati v takšnih trenutkih in ravnati modro in pametno, sama ne bom podprla te vlade in bom glasovala proti zaupnici.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se Marijan Pojbič.
Hvala za besedo. Prav zanimivo je poslušati razprave, s katerimi utemeljujete razloge, da boste glasovali proti Vladi. Nekaj dni nazaj ste podprli, zelo jasno podprli ukrepe te vlade. Rebalans proračuna je bil sprejet s 45 glasovi za in 10 proti. Torej skoraj absolutna večina podpira ukrepe te vlade, in danes poslušamo, kako ta vlada ne sme delati naprej. Veliko nelogičnosti, veliko nejasnosti, kar kaže na to, da pravzaprav ves čas v tem mandatu ni šlo za to, da si v opoziciji in tudi v nekaterih strankah v koaliciji prizadevajo reševati stanje v državi, ampak je šlo predvsem za politično oblast in potem zagotavljanje ozkih strankarskih interesov. To lahko utemeljim točno s tem, kako je bil izglasovan rebalans proračuna za leto 2011. Glede teh ukrepov, o katerih se pogovarjamo, in vsi tisti, ki trdite, češ Slovenija je zadolžena – lepo vas prosim! Vsi tisti, ki to trdite, potem še povejte, da če se Slovenija ne bi zadolžila za to, da je zagotavljala pomoč gospodarstvu, da je lahko ohranjalo proizvodnjo takrat, ko ni mogla prodajati svojih proizvodov na trgu zaradi gospodarske krize, in da smo s tem denarjem subvencionirali delovna mesta, je treba povedati, koliko brezposelnih bi danes bilo v Sloveniji in koliko gospodarskih družb bi propadlo, če se ta vlada ne bi zadolžila za pomoč gospodarstvu in za reševanje brezposelnosti. To je bil razlog zadolževanja, ne pa kar na pamet govoriti: "Glejte, kaj vse se je zgodilo, samo zadolžili smo se." Zadolžili smo se zato, da smo ohranili socialni mir. In če se je treba za kaj zahvaliti v Sloveniji tej vladi do tega obdobja, je za to, da smo ohranili socialni mir. Glede ostalih zadev, ki so zagotovo tudi bistveno različne od tega, kar smo se srečevali s politikami v samostojni Sloveniji, si tudi upam trditi, da je ta vlada edina sprejela učinkovite ukrepe za odpravljanje razvojnih razlik. Za obmejna območja smo sprejeli konkretne rešitve, s katerimi se namenjajo sredstva za reševanje brezposelnosti, za izgradnjo infrastrukture. Nobena vlada do zdaj ni bila v stanju tega sprejeti. Prav poseben zakon za Pomurje je še posebej ukrep, ki ga ravno tako nihče ni bil v stanju v vsem tem obdobju sprejeti. Pokolpje, Bela krajina, Kočevska enako. To so ukrepi, ki bodo tudi sicer, če ta vlada ne bo dobila podpore danes, ogroženi, in boste ogrozili tista področja, ki so že tako ali tako imela zelo velike razvojne probleme. Polno delovanje Vlade, neizvajanje teh ukrepov pomeni, da boste poglobili razvojne razlike v Sloveniji, kajti nihče med vsemi tistimi, ki kritizirate danes Vlado, teh ukrepov ni podprl. Kompletna opozicija je nasprotovala tem ukrepom. Torej, pot, ki jo kažete, gre v to, da se obmejna območja praktično obuboža in se jih izključi iz razvojnih priložnosti. Tudi razvojne osi – poglejte, najeli ste kredite za dokončanje avtocest. Niti enega projekta niste imeli pripravljenega za razvojne osi. Ti projekti se danes pripravljajo. Ali bodo prišli do realizacije, je odvisno od tega, ali bo ta vlada imela možnost delovati naprej. Če ne bo imela možnosti delovati naprej, bodo tudi ti projekti zastali. In če se pogovarjamo o zmanjšanju gospodarske rasti, je ta v največji meri zaradi težav v gradbeništvu. Najeli so se krediti za dokončanje avtocest, gradbeništvo je seveda moralo delati s polno paro. Po dokončanju avtocestnega križa niti enega projekta niste imeli pripravljenega, niti na razvojnih oseh niti na železnici. Kaj naj počne potem tako močno gradbeništvo, ko ga čez noč presekaš in mu ne daš dela? To so posledice, zaradi katerih Slovenija ima gospodarsko krizo, ampak oprostite, to so resnično ukrepi prejšnje vlade. To ni izmišljeno, to je izmerljivo, preverjeno, videno, skratka doživeto. Tudi če se dotaknemo, recimo, teh očitkov, ko pravite, če bi poslušali opozicijo v tem mandatu, bi bilo veliko bolje. Oprostite, izmerljivo – predlagali ste davčne olajšave, niste predlagali zmanjševanja javne porabe. Če bi bili vsi ukrepi, ki ste jih predlagali, sprejeti, bi danes ne imeli 6 % bruto družbenega produkta dolga, ampak 11. Grčija ima 14. Torej če bi sledili opoziciji, bi danes bili na ravni Grčije. Enako velja tudi za ukrepe, ki so bili sprejeti v času prejšnje vlade. Leta 2004 je znašal bruto zunanji dolg 15,3 milijarde evra. Leta 2008 v zaključku mandata je bil ta zunanji dolg 39,2 milijarde evra. Za več kot 23 milijard ste se zadolžili takrat, ko je bila največja gospodarska rast. Vas sprašujem: zakaj? To je bistveno poslabšalo tudi potencial v tej gospodarski krizi, ko smo pravzaprav zapravili mehanizem, na podlagi katerega bi lahko danes reševali tudi zelo konkretne probleme. In tudi davčna reforma, torej konkretno davek, ki je bil sprejet, s katerim ste olajšali poslovanje gospodarstva, je prinesel primanjkljaj od leta 2009 do leta 2011 v višini 2 milijardi 153 milijonov evrov. To je 2 % bruto družbenega produkta, ukrep, ki ste ga sprejeli. Ta denar manjka, ni ga in ga ne bo nikoli več. Tako da politika, kjer populistično znižuješ davke, ne znižuješ pa javne porabe, vodi neminovno v težave, v propad in zelo, zelo, zelo grd scenarij, kot ga ima danes Grčija. Tako da bom to vlado in to ekipo, ki je danes predlagana, podprl. S tem zagotovimo vendarle stabilnejši razvoj do volitev in ne povzročamo politične krize. Vse ostalo je nepredvidljiva politična kriza, in najbolj prizadeti bodo prav obmejni kraji. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se Marijan Križman.
Spoštovani gospod podpredsednik! Uvodoma moram povedati, da je ta razprava šla preko vsake meje, in gospod Veber, ko je govoril o nekih superlativih o sebi in tej koaliciji – če bi bil tako dober poslanec, kot govori, ne bi izgubil županskih volitev, zagotovo ne. Če se poskušam opredeliti do te vlade danes, pa moram povedati naslednje. Gospod Pahor je danes v svojem uvodnem nagovoru povedal, da predlaga, da izberemo pot, ki je za našo državo manj boleča. S tem je želel povedati in nas je celo poskušal prepričati, da moramo glasovati za njegovo vlado. Jaz pa to vlado in to koalicijo sprašujem: kaj je lahko bolj boleče kot to, da je število brezposelnih v treh letih naraslo s 55 tisoč na 130 tisoč? Ali mislite, da si ljudje želijo takšno vlado? Kaj je lahko bolj boleče od tega, da velikansko število ljudi oziroma delavcev, ki so delali več kot 6 mesecev, za to ni dobilo niti plačila, niti regresa, niti malice in tako dalje? Kaj je lahko bolj boleče od tega, da ljudje prejemajo plače, od katerih ni mogoče živeti in ne umreti? Kaj je lahko bolj boleče kot to, da upokojenci prejemajo pokojnine, ki jim ne zagotavljajo osnovne življenjske eksistence? Kaj je lahko bolj boleče kot to, da imamo na eni strani ozko skupino ljudi, ki manipulira z večino, in živijo kot mali bogovi, na drugi strani pa imamo vedno več revščine, pri čemer ljudje ne morejo poravnati niti položnic. Kaj je lahko bolj boleče kot to, da ljudje na sodišču ne morejo biti prepričani, da bo sodišče odločalo pravično? Kaj je lahko bolj boleče kot to, da se namesto, da bi iskali rešitve za gospodarsko in socialno krizo, ukvarjamo s političnimi procesi, s katerimi želimo onemogočiti opozicijo? In še bi lahko našteval. Torej, prepričan sem, da je zagotovo bolj boleče, če tisti, ki ste za takšno stanje odgovorni, danes dobite zaupnico in preprečite ljudem, da si izberejo primerno ekipo na predčasnih volitvah, ki ji bodo lahko zaupali. Danes je marsikateri izmed poslancev iz Poslanske skupine SD govoril o strahu. Prepričan sem, da ni nikakršnega razloga, da bi bilo strah kogarkoli, ki je delal pošteno, odgovorno in v interesu slovenskega naroda in slovenskega ljudstva! Govorili ste, da imamo v Slovenski demokratski stranki željo po oblasti. Zmotili ste se, že v osnovi! Pa veste, zakaj ste se zmotili? Državljanke in državljani Republike Slovenije na vsakih volitvah odločajo o tem, kdo bo tisti, ki mu bodo zaupali glasove! In če bodo ljudje odločili, da je Slovenska demokratska stranka tista, ki ji je vredno zaupati, potem ni vprašanje, ali si mi želimo oblasti – slovensko ljudstvo se bo tako odločilo! Govorite o tem, da se je treba bati Slovenske demokratske stranke. Verjemite mi, da je Slovenska demokratska stranka prepričala slovensko javnost med letoma 2004 in 2008. Ali se je res treba bati Slovenske demokratske stranke? Ali se je treba bati take stranke, ki je z 90 tisoč zmanjšala brezposelnost na 55 tisoč, ko so skoraj vsi državljanke in državljani imeli službo za primerno plačilo, od katerega so lahko živeli?! Kaj pa danes?! Ali se je treba takšne vlade in takšne stranke bati? Lepo vas prosim, ljudje, Slovenke in Slovenci, niso več takšni, da bi vam verjeli in nasedali temu propagandnemu stroju, ki poskuša z vsemi možnimi variantami prepričevati ljudi, da se je treba te stranke bati. Ne, to vam v prihodnje ne bo več uspelo, verjemite mi, da ne. Tokrat mislim in verjamem v to, da bodo ključno vlogo odigrali argumenti, odigral jo bo program stranke. In edino Slovenska demokratska stranka je tista, ki je predlagala program, s katerim se lahko soočijo vsi državljanke in državljani Republike Slovenije, ki je na vpogled slehernemu državljanu. Lahko podajo svoje pripombe, in šele na podlagi teh pripomb bomo pripravili dokončen program, ki bo sprejemljiv za večino državljank in državljanov Republike Slovenije. Zato mi verjemite, da se ni treba bati Slovenske demokratske stranke. Moram povedati, da bom glasoval proti taki vladi, ki ni sposobna prevzeti vloge tistega, ki mora peljati slovensko državo korak naprej v tako kritični gospodarski in socialni krizi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marijan Križman. Naslednja bi bila mag. Andreja Rihter, vendar bo verjetno čas potekel.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Malo sem zaskrbljen, ker z druge strani, kolegi iz SDS, se mi zdi, kar pretirano hvalijo predsednika Vlade, ne vsi, ampak kar nekaj razpravljavcev. Tako da se bojim, da se bomo čez to rotundo morali gledati še eno leto. Rad bi povedal samo nekaj stvari, kolikor mi čas dopušča, in sicer, ko ste naštevali, kdo vse se je prilepil ob našega predsednika Vlade in stranko, ko smo prevzeli oblast, vam moram nastaviti ogledalo, dragi kolegi, in vas spomniti na Istrabenz, na Drogo Portorož, na Intereuropo, kamor ste poslali svoje zaprisežene člane, ki so člani SDS, definitivno; če želite, vam razložim to zgodbo še enkrat, ampak mislim, da ni potrebno. In slovenska Istra si je zapomnila to, zapomnite si, za dolgo, dolgo časa, kajti zaradi takih poslovnežev dvomljivega slovesa je treba ljudi odpuščati. Vendar nič več o tem. O tem bomo govorili, kot je rekel kolega Pojbič, v predvolilnem času. Na našem, če lahko govorim, na našem koncu Slovenije smo s to vlado zadovoljni in na to vlado ponosni, kajti ne vem, kako si nekateri predstavljate, kako je živeti ob meji, biti s svojimi sosedi skregan in nonstop biti v incidentih, najsi bo na morju ali pa na meji. Ta arbitražni sporazum je dosegel predsednik Vlade in mi mu štejemo to v zelo velik plus. Ta pomiritev zelo veliko pomeni za poslovno sodelovanje, za medsebojne odnose in za dosežek civilizacijskih norm, ker ljudje morajo živeti po nekih normah. To vam je sigurno trn v peti, ampak to je treba predsedniku priznati. Ravno tako mu je treba priznati, da smo rešili agonijo brezpravnih ljudi, ki ste jih ustvarili po letu 1990, ker ste jih označili za sovražnike te države. Da ne govorimo o subvenciji ribičem in vsem ostalim. Ker mi zmanjkuje časa, bi rad samo še izrekel podporo [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan, naslednja naj se pripravi gospa Majda Širca.
Hvala za besedo. Mislim, da je prav, da prisluhnemo tudi našim volivkam in volivcem, državljankam in državljanom, kaj si oni mislijo o tej vladi. In ko sem brskal po internetu, sem zasledil marsikaj, veliko je bilo pa tega, ker se ponavlja, to se pravi, da ljudje mislijo zelo podobno. In ena od teh stvari je bila prav gotovo, da je ta opcija prišla na oblast z lažjo. Ljudje so to spregledali in sedaj to vedo. Druga značilnost, ki se pojavlja, je ta, da se ta opcija obnaša samozadostno, vzvišeno, oholo, zaničuje druge, ki ne mislijo tako, in tudi to je bilo zaznati, da je ta opcija zavračala sodelovanje s komerkoli, tudi z opozicijo. Nekdo je zapisal: "Če so v času Janševe vlade pozicijske in opozicijske stranke podpisale partnerstvo za razvoj, katerega glavni cilj je bil zagotavljanje konkurenčnega gospodarstva in hitrejše gospodarske rasti, je bila Pahorjeva vlada v tem mandatu gluha za pozive opozicije po sklenitvi podobnega partnerstva." Jaz sem prepričan, da bi sam gospod Pahor bil pripravljen sodelovati, vendar je imel partnerje, ki so jasno in glasno povedali, kdo je zmagal in koga ne rabijo. Rezultate imamo: katastrofalno brezposelnost, katastrofalno zadolženost, da ne bi našteval vsega. In seveda posledica takšnega zavračanja sodelovanja je tudi to, da se je ugotovilo, da je imel glavni tajnik SD Uroš Jauševec USB ključ, na katerem je bilo 600 imen ljudi, ki jih je treba zamenjati, od gospodarstva, negospodarstva, na vodilnih položajih v Sloveniji. Da je to res, dokazuje to, da je sam predsednik Pahor javno ukazal sporni ključek uničiti. Seveda kaj to pomeni, vemo. Saj takšnih ključkov je bilo verjetno več. In da ne bo samo simbolično – v tem času so odprli tudi dosje Ruplova metla, s katero so preganjali tudi na sodstvu meglo, zato da je lahko karavana šla naprej, kjer so se pa lahko dogajale svinjarije z milijoni evrov, desetinami milijonov evrov. Jaz jih ne bom našteval, ker jih tako ali tako poznamo. Da je bilo na tem ključu nekaj resnice, dokazuje to, da je bil ustanovljen tako imenovani slavni KAS, Kadrovsko-akreditacijski svet, ki se je ukvarjal s kadrovskimi zadevami. Potem, ko je ljudem, ki so delali na KAS, že vse šlo preko normalnih meja, so sami odstopili, zato ker vse ima neke meje, in tudi tem ljudem je šlo že vse preko vrha. Nadaljevanje tega je bila potem AUKN, ki jo vodi gospa, za katero ne veljajo ne zakoni ne nadrejeni, nihče ne velja, ona dela, karkoli hoče. Nekateri, ki bi jih morala nadzorovati, počenjajo, karkoli hočejo, milijarde gor ali dol, takšne ali drugačne. Se pravi ta kadrovski valjar dela, in da je tu res nekaj narobe, kaže tudi to, da ste naredili zavržno dejanje, ko ste odgovornega urednika STA vrgli dobesedno na cesto, človeka, ki je bil neozdravljivo bolan. In vi govorite o neki socialni državi in o neki solidarnosti! Jaz bom rekel nekaj, kar nisem rekel še nikoli: sram naj vas bo za to dejanje, kaj ste naredili s tem urednikom. Seveda je bilo teh stvari še ogromno. Tukaj se je pojavila seveda tudi ta afera bulmastifi, ki sama kot takšna mogoče niti ne bi bila tako grozna, ampak grozno je to, da se je ves državni aparat vključil v to, da je do te afere sploh prišlo. Seveda tega niso hoteli, ampak se je zgodilo, in potem, da se je ves državni aparat vključil v to, da bi to "zataškali". To pa je problem, in mogoče so tukaj kakšni termiti, o katerih je govoril gospod predsednik. In še nekaj, teh afer, ki jih je bilo malo morje – nekatere so bile zato, da so odvračale pozornost od bolj pomembnih; ena od takšnih je prav gotovo z gospo Dimic. Ampak želel bi omeniti še eno afero, gospoda Thalerja, ki pa ima neke značilnosti za slovenski prostor; namreč, ker so tudi njegovi kolegi iz drugih držav nekako zašli in so jih našli z roko v marmeladi, ampak proti vsem vodijo kazenske postopke v matičnih državah, edino pri Zoranu Thalerju je pa naše sodstvo oziroma so naši preiskovalni organi rekli ne. Zato, ker so bili dokazi pridobljeni nezakonito, je on rešen vsega. Zdaj pa pazite – imamo drug primer namišljene afere, izmišljene afere, z lažjo, s katero ste prišli na oblast, in so se tudi dokazi pridobili na nezakonit način. Tisto je pa zdaj svetovno veljavno. Tisto je pa svetovno veljavno. Dokazuje se, da za naše seveda veljajo eni predpisi, za drugorazredne državljane pa veljajo drugi predpisi. Tega je še kup, in po mojem mnenju so edina rešitev predčasne volitve, da dobimo vlado, ki bi imela zaupanje volivcev. Zato seveda jaz tega predloga, ki je pred nami, ne bom podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Majda Širca, naslednji bo gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo. V življenju, pa ne zgolj v politiki, je pomembno vedeti, kdaj je treba narediti rez, kdaj ni mogoče več izvajati, živeti, pa tudi zagovarjati načel, ki si se jim zavezal, ki jih živiš, v katere verjameš in ki jih tudi delaš, izvajaš, in kdaj je treba reči ne pred kompromisi, v katere te silijo manj načelni, bolj trgovsko razpoloženi, manj vztrajni. Zares se je odločil za ta rez. Odločil se je takrat, ko je bila ogrožena njegova načelna drža, in to ob ključnih političnih, okoljevarstvenih, kulturnih in obče družbenih stališčih do sprememb, in ko je bilo spoznanje, da ni mogoče kvalitetno vladati ljudstvu, ki ne verjame, ki ti ne zaupa, kjer je nezadovoljstvo z vsem, kar se začne na P, pa predvsem mislim politiko, preveliko. In Zaresov rez je bil pošten in je pošten, ne temelji na slepilih, predvsem pa na iluziji in na iluzijah, da se da, če se ne da. Ta rez oziroma izstop iz koalicije, ki je danes zelo stigmatiziran, in kjer vidim, da obstaja tudi konsenz, ki napoveduje tudi že določene navezave, ta rez, ta izstop iz koalicije ima veliko, visoko, zelo visoko ceno. To je stranka Zares vedela, ni preračunljiva, kot marsikdo tukaj danes trdi. Vedela je že aprila, takrat, ko je bil podan predlog za izstop vseh predsednikov političnih koalicijskih strank, pa tudi kasneje, ko smo se umaknili ministrice in minister z željo, da se Vlada temeljito rekonstruira. Danes so se te cene še dvignile, račun se na vse kriplje povečuje, tako rekoč je Zares kriv za tiste termite v porušenih temeljih, o katerih smo slišali dopoldne, ki se niso odpravili in ki segajo vse tja do Patrie ali pa prodaje Mercatorja. Zares je kriv, da živimo tako, kot živimo. V nastopih, kjer se kaže s prstom, se zarisujejo obrisi novih zavezništev, kot rečeno, pa da ne govorim tudi o novih trgovinah. A trgovine, preračunljivi kompromisi in, priznajmo, tudi koristoljubna lobiranja dolgotrajno niso primerna za vztrajno odgovorno politično klimo. Mislim, da je bil poslanec Kikelj, pa tudi gospod Jerovšek prej, sta dejala, recimo, zakaj ni bil gospod Bevk predlagan za ministra že na začetku, da bi bilo manj problemov – manj problemov. Z vsem spoštovanjem, gospod Bevk, lahko da uporabljam ta primer kot tipičen simptom izrekanja dandanes – manj bi bilo problemov. In tu je res in ves problem – da je Zares delal probleme, da je odpravljal vprašanja, ki smo se jim konec koncev z neko koalicijsko pogodbo vsi zavezali, a so bila v nadaljevanju pozabljena, tudi preglasovana. Skratka, Zares je odpiral probleme, in to tiste probleme, s katerimi se bodo soočali naši vnuki, če govorimo o TEŠ, je odpiral in tudi problematiziral vprašanja nehigieničnih korakov pri upravljanju z državno lastnino. In če govorim na področju kulture – ali bi morala mehčati zakonodajo s področja medijev, recimo se ukvarjati samo z direktivo, kot se bomo sedaj, očitno, ne pa s svobodo novinarskega pisanja, z vprašanjem koncentracije, z vprašanjem lastništva, z vprašanji popravka in tako naprej? Bi morala biti, recimo, zadovoljna zgolj z neodpravljanjem ključnih, temeljnih zadev, ki smo jih nekoč vsi zagovarjali, pa jih kar naenkrat ne več? Bi morala plačevati, ne vem, neke kovance, kjer so se izstavljali tudi računi? Bi morala dati v predal, tako kot se danes daje, reformo javnega sektorja, ki je bila glavno načelo, da se spremenijo pogoji, učinki in organiziranost na področju kulture, predvsem v javnem sektorju? Skratka, znotraj razprave imam občutek, da je bolje v iluziji in v neki vati z zamegljenimi in zatisnjenimi očmi vztrajati v nečem, kjer se lahko izvaja zgolj lifting, kjer se pozabi na tiste temelje, ki jih je treba spreminjati, ampak da se vztraja in da odpravljaš krizo – o kateri slišimo, da se danes povzroča, ne pa odpravlja –, da jo odpravljaš le tako, da si ne zatiskaš oči pred stvarnostjo, da se odločaš za neke lepotne popravke, ki popustijo že naslednji dan. Odgovorna politika tega ne more in ne sme početi. In o tej odgovorni politiki so se izrekli ljudje, ki nam ne dajo možnosti za to, da bi se lahko reforme dogajale na ta način, kot smo se jim zavezali in kot smo nekateri na njih vztrajali.
Besedo ima gospod Milenko Ziherl, pripravi naj se Andrej Magajna.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim, edinemu predstavniku Vlade! Danes je nastopil trenutek boleče resnice za volivce, ko vidijo posledice tega, kar so izvolili, in so seveda v anketah že zdavnaj nakazali, da so se močno zmotili. Kajti podpora Vladi je nikakršna. Ko je ta vlada nastopila mandat in smo poslušali vse mogoče superlative, kakšne čudeže bo naredila – seveda se je delno to uresničilo, vendar na žalost v negativno smer. Sama sestava Vlade je spominjala na prisiljeno poroko, tako kot se je v starih časih dogajalo, ko so starši dogovorili, kdo se bo poročil in predvsem kaj bodo priženili, primožili v tej poroki. In pokazalo se je, da predsednik Vlade pri takih prijateljih, pri takih partnerjih ne rabi sovražnikov. Kmalu se je pokazalo, da karkoli je predsednik Vlade rekel, je bilo takoj drugi dan demantirano ali pa drugače komentirano, kajti ljudje iz ozadja, tisti, ki so to poroko zasnovali, tisti, ki so osnovali trojček KGB, pa zraven za dimno zaveso pripopali še DeSUS, so mu vedno sugerirali neke napačne odločitve. In res je kmalu pričelo pokati po šivih. S sedanje perspektive gledano je pričelo pokati seveda prepozno, ker je bila škoda v Sloveniji že prevelika. Sam osebno bi ministra Erjavca že zdavnaj prej napodil, kajti na področju okolja se ni zgodilo nič. Na žalost smo pa potem, ko je bil minister zamenjan, prišli z dežja pod kap, ker se pri njegovem nasledniku ni zgodilo prav tako nič. Drugi partner, ki je oglaševal novo politiko, je tudi kmalu pokazal, da je to déjŕ vu? politika, politika predvsem osebnih koristi, in nič novega nismo videli. Ravno ta partner je premierju najbolj zabadal nože v hrbet že od vsega začetka, in sedaj je vso krivdo valiti na predsednika Vlade brezsmiselno, razen za to, ker ni imel moči, da bi naredil red v svoji hiši. Tudi s tretjim partnerjem, ki še vztraja v tej koaliciji interesov, ne v koaliciji programov, ni nič boljše – afera za afero. Tudi take afere, ki spadajo na področje javne morale in reda, niso našle nobenega epiloga. Ta partner se razkraja od znotraj. Ugledni člani LDS izstopajo iz stranke. Torej, njegovim naslednikom bo ostalo zelo trdo delo. Lahko bo, tako kot je Churchill obljubil ob začetku vojne, Angležem je obljubil kri, znoj in solze, Pahorjev naslednik slovenskemu narodu obljubil znoj, solze in odrekanje. Krvi upam, da ne bo treba darovati, ker smo k sreči v mirnem obdobju, vendar odrekanje. Njegov naslednik bo moral vsekakor opraviti nekatere temeljite spremembe. Vsekakor bo moral zmanjšati javno porabo, kajti če ugotovimo, da celo zaposleni v uradu predsednika države pustijo zapitek v hotelu v New Yorku v višini povprečne enomesečne slovenske plače, če je ta vlada ustanavljala cel kup nepotrebnih uradov in agencij, recimo center za sodobni ples, urad za klimatske spremembe, potem bo v bodočnosti treba kaj povedati o vlogi Državnega sveta. Uvedli smo agencijo za knjigo, pa vendar so po merilih Evropske unije bralne sposobnosti v Sloveniji na kritičnem nivoju, izredno nizke. Veliko bralcev v Sloveniji ima bralne sposobnosti na nivoju branja horoskopa in nič več. Inšpektorati niso delovali, mimo njih so šli primeri Vegrada, Simone Dimic. Tudi sedaj v zadnjem primeru se že celo leto vleče saga o tem, ali se Jakliču poruši na črno zgrajeni vikend ali ne. Vsekakor pa bodo nasledniki morali biti bolje podkovani v ekonomiji, kajti v tej vladi so na ministrstvih bile sprejete zelo čudne ekonomske odločitve. Na koncu pa: kakšna usoda pa čaka ministre? Javni upravi je zmanjšano v proračunu 13 milijonov, znanosti in tehnologiji 36 milijonov, notranjim zadevam 3,9 milijona, gospodarstvu 62 milijonov in kulturi 16 milijonov. Malo me mika, če bi se glasovalo ločeno, da bi podprl edino kandidata za ministra za kulturo gospoda Bevka, kajti od njega vsekakor več pričakujem kot od njegove predhodnice. Vendar ker bomo glasovali v paketu, sem seveda odločno proti. Treba se je čim prej pripraviti na nov začetek, kajti vsak dan pod to vlado je samo še slabše. In če so stvari prepuščene same sebi, gredo s slabega na slabše; to pravi eden od Murphyjevih zakonov.
Besedo ima gospod Andrej Magajna, pripravi naj se gospa Alenka Jeraj.
Kot mnogi drugi sem bil v teh dneh vprašan, kako bom glasoval. Vprašali so me tudi nekateri, ali sem bil izpostavljen pritiskom – zanimivo, v tem primeru ne. Drugo je bilo pri arbitražnem sporazumu, neprijetna opozorila. Zakon o RTV, kot vemo, direktne grožnje, tokrat pa nič, kot da Vlada že nekaj pričakuje, da je že nek scenarij v ozadju. Za spremembo pa bom jasen od predgovornikov, kolegov, ki so bolj [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Vas moram prekiniti, čas je potekel. Besedo ima gospa Alenka Jeraj, pripravi naj se Gregor Golobič.
Hvala za besedo. Jaz Vlade in novih kandidatov za ministre ne bom podprla. V bistvu se jim čudim, da so se sploh dali postaviti na ogled oziroma na pranger, ker v tako razglašen orkester noben dober glasbenik ne bi šel, ali pa če uporabim kar besede premierja, da ne noben dober kapetan ne bi šel na ladjo, ki se potaplja in je ni več mogoče rešiti, ampak seveda je to njihova odločitev in njihova izbira. Zakaj pa ni možno podpreti nadaljevanja te agonije? Premier je rekel, da so potegnili zavoro, ko je bilo to potrebno, pa smo kljub temu enormno povečali zaposlenost v javni upravi, povečal se je dolg z 21 % na 45 % BDP, kaj šele če ne bi potegnili zavore, bi najbrž bili že na 70 %. Nekateri predhodniki so razlagali o delovnih mestih in da se jih ni dalo ustvariti – vaša naloga je bila samo, da bi ohranili tista, ki so bila ustvarjena v prejšnjem mandatu, pa niti tega niste bili sposobni. Premier je na začetku povedal, da je bilo med napakami, zapoznelimi odločitvami in napačnimi presojami tudi nekaj uspehov, vendar pa ste v nadaljevanju nekateri branili vse stvari, ki so se zgodile v tej vladi, vse odločitve, kako so bile dobre in prave, in da samo mi tega ne razumemo, čeprav drsimo po vseh lestvicah in se enormno povečujejo negativne bilance, brezposelnost in podobno. Zato je težko pričakovati od nas, oziroma lahko govorim zase, da bomo verjeli, da bi nekdo, ki prizna napake, ugotovi, da se zapoznelo odloča in napačno presoja, če mu podelimo še nadaljevanje mandata oziroma zaupnico njegovi vladi, bil sposoben to vlado pripeljati do konca in da se bo v tem času kaj pomembnega zgodilo, da bo njegovo vodenje drugačno in boljše. Jaz v to ne verjamem, zato te vlade in predlogov kandidatov ne bom podprla.
Besedo ima gospod Gregor Golobič, pripravi naj se Zvonko Černač.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Ko se danes v medijih in javnosti presoja, kako se bo izšlo glasovanje o zaupnici Vladi, se to počne v duhu današnjega časa – pritlehne računice, podtikanja, sklepanja o drugih po sebi, diskvalifikacije, kdo bo koga. To je toliko bolj neodgovorno, ker se Slovenija ne sooča le z enormnimi domačimi, domačinskimi problemi, pač pa je celotna Evropa pred dramatičnim pretresom, ki terja napore, v primerjavi s katerimi so bila prizadevanja za padec Berlinskega zidu mačji kašelj. Slovenija je od tega razpleta usodno odvisna, a v tej razpravi tako mrtvoudna, tako neinovativna, tako samozaslepljena ni zmožna sodelovati. Ta politika, ki se danes demonstrira skozi razpravo v Državnem zboru, spominja na skupino omamljenih in kričavih junakov iz jutranjih ur, ki se na železniški postaji prepirajo o lastni pomembnosti, nezavedajoč se, da znameniti vlak, o katerem se v tej politiki tako rado govori, morda na tej postaji sploh ne bo ustavil. Današnje recitiranje ničevosti, poniževanja in blodenj o mandatarjih, predčasnih volitvah, koristih te ali one stranke je porazno spričevalo tega stanja. Neresnost razprav, njihova omejenost, opravilna nesposobnost političnega razreda, o čemer smo govorili že večkrat, da prepozna realne probleme in da zna v sodelovanju s strokovno in siceršnjo javnostjo poiskati odgovore nanje. Mantra, ki se tu sliši, je: mi znamo vse, vi drugi ne znate popolnoma nič. In kaj je temeljni problem, pred katerim si ta politika tako rada tako intenzivno in tako na široko zatiska oči? To, da Slovenija že dolgo časa obstaja zgolj na kredit, da porabimo bistveno več kot ustvarimo, da izposojamo, trošimo za potrošnjo in ne za vlaganja v razvoj in njegovo ključno predpostavko: ljudi. O tem danes ni bilo veliko slišati, o vsem drugem pač marsikaj. Danes je simptomatično še posebej, da tako razpravljavci z leve kot z desne hodijo v svojih razpravah po stranki Zares. Gospod Gorenak me pogreša – predlagam, da nosite s seboj mojo sliko, ker nisem tu v dvorani. V nekaj mesecih, kar sem tu, sem prebil tu več časa kot vaš predsednik v celem mandatu, pa ga ne pogrešate. Predvsem pa je smešno to srednješolsko veliko koalicijsko likanje – Luka Juri, ki se na to spozna iz Kopra, bi rekel "lajkanje", ima izkušnje s koprskim županom, ki si ga posamezniki z obeh strani pošiljajo preko dvorane. To zoprništvo do stranke Zares je najboljši dokaz za trditev, da smo s svojimi predlogi od meseca januarja naprej podajali zelo realno analizo in tudi konstruktivne predloge, tudi za pravočasno rekonstrukcijo Vlade. Takrat je bil za to čas. Danes tega časa ni več, in tisti, ki lansirajo zgodbe, ki jih poslušamo zadnje dni, spet z ene ali druge strani, priznavajo zgolj to, da takrat, ko je bil čas, niso razumeli izziva časa. V tistem času smo bili ob vseh teh predlogih, vseh tistih naporih sami, in tudi danes smo sami. Nihče ni naredil toliko, da se bo danes odločalo tu o možni deblokadi, kot stranka Zares, nobena od strank, ki se tako širokoustijo danes tu. In mimogrede, tudi nihče ni žrtvoval toliko. Sami smo, in krivi smo za današnjo sejo, in to si štejemo v čast. Zaupnice Vladi in njenemu predsedniku ne bomo podprli, kot smo povedali. K temu nas vodijo trije razlogi. Ta vlada zaradi izjemnega nezaupanja ljudi ne more več učinkovito opravljati svojega dela. Tudi če za morebitne predloge dobi zadostno podporo v parlamentu, je potem to ovrženo skozi referendumska preverjanja, Slovenija pa resne spremembe potrebuje. Drugi razlog. Predsednik Vlade Borut Pahor, o katerem je bilo danes tu slišati veliko komplimentov, veliko komplimentov z velikimi figami v žepih, ki je bil v času, ko sem sodeloval v njegovi vladi, deležen moje podpore, ko je ni imel niti v lastni stranki, velikokrat, žal ne zmore doseči, da bi njegova ekipa spoštovala sklepe Vlade in uresničila tudi tisto, kar je v njeni pristojnosti. V razpravi o interventnem zakonu, v razpravi o rebalansu smo o tem izčrpneje govorili. Ni sprejemljivo, da Vlada namesto da bi izvrševala lastne sklepe, preko parlamenta želi sprejemati zakone, ki ji bodo naložili, da naredi tisto, kar lahko naredi brez tega zakona. To je nevzdržno stanje in je samo kazalec veliko večjih problemov pri opuščanju dolžnega ravnanja in sprejemanja odločitev, ki so neizogibne. In tretji razlog. Ta vlada, kakršna je, s trajanjem, s svojim vztrajanjem zmanjšuje možnost politične opcije, ki je pred štirimi leti prekinila v Sloveniji za Slovenijo uničujoče divjanje avtoritarne politične opcije SDS. Ti razlogi so nas vodili, da smo tudi izstopili iz koalicije. Mimogrede, tudi takrat se nam je pripisovalo strankarsko računico. Te računice ni. Vsakomur je danes to jasno, tudi vam, ki se vam zdi ob vsem, kar govorim, in ob zvonjenju, ki odmeva po tej državi, vse skupaj smešno. Javno nezaupanje do Vlade je veliko. V mesecu aprilu smo opozorili, da je treba za to nekaj narediti, da je treba odstraniti tiste ovire in poskušati doseči, da bi se skozi rekonstrukcijo Vlade zaupanje v vlado kot institucijo povrnilo. Ta predlog je bil zavrnjen, zato smo po padcu teh velikih in pomembnih referendumskih reform izstopili iz koalicije sami. Več v naši moči ni bilo moč narediti. Zamujene priložnosti se ne bodo vrnile. Takrat je bila ena, nove verjetno ne bo, in predčasne volitve bodo dale odgovor na tisto, kar Slovenija danes želi. Ali je to tisto, kar potrebuje, bo pokazal čas, in prav je, da se to čim prej zgodi. O kandidatih, o katerih naj bi danes tu glasovali, o katerih naj bi se odločali, je bilo marsikaj rečenega. Kot veste, smo se na zaslišanjih, na predstavitvah na pristojnih delovnih telesih vzdržali. Postavljeni so bili v vlogo nekega kolateralnega živega ščita, preko katerega se z nižjo večino, kot je sicer potrebna za zaupnico predsedniku Vlade, rešuje predsednika Vlade. Znašli so se v nehvaležnem položaju. V tem položaju so se znašli po tem, ko so resorji, ne nepomembni resorji te vlade, tri mesece delno, nepopolno, začasno vodeni. Situacija po morebitni izglasovani nezaupnici danes, ko se bo na teh resorjih pojavil problem, kdo jih bo vodil v naslednjih nekaj mesecih do morebitnih volitev po tem scenariju, kaže na neodgovorno ravnanje predsednika Vlada, mandatarja, ki po tem, ko je več kot mesec dni vedel, da bomo ministri iz vrst stranke Zares izstopili iz Vlade, ni pravočasno predlagal novih kandidatov, ampak je zavlačeval do zadnjega trenutka in s tem pravzaprav povzročil neko stanje, ko so bili pomembni resorji tri mesece v času priprav rebalansa, v času priprav popravkov proračuna za leti 2012 in 2013 prikrajšani za popolno, celovito in predano vodenje. In tako bo tudi v primeru nezaupnice do konca tega mandata. To je neodgovornost, ki je neizbežna. Pred tem, gospod Potrč, za to ni mogoče kriviti nikogar drugega kot predsednika Vlade, ki je bil to dolžan storiti in teh treh mesecev ne interpretirati kot treh mesecev odloga, ampak kot tri mesece, v katerih je treba predlagati, imenovati nove ministre in ob tem preveriti tudi lastno zaupnico. Kandidati, o katerih bomo danes glasovali, glasovali pa bomo o zaupnici, si ne zaslužijo položaja, v katerega so bili pahnjeni, zato smo se vzdržali. Težko jim je karkoli očitati. Lahko bi kvalitetno opravljali to delo, morda ga tudi bodo, če bo takšno glasovanje, vendar jih ob razmerah, ki sem jih opisal, in ob dejstvu, da je na njihovo imenovanje vezana zaupnica, čeprav bi lahko bilo tudi drugače, ne moremo podpreti. Prav tako naj na tem mestu tudi povem, da menim, da Vlado, ki bo danes v primeru izglasovanja nezaupnice padla, odlikuje vrsta odličnih ministrov, ki sami po sebi predstavljajo po mojem prepričanju in izkušnji, ki jo imam sam, najboljše zasedbe na posameznih resorjih v dosedanji zgodovini Republike Slovenije. In kot mi radi pripisujete 20-letno neverjetno prisotnost in neverjeten vpliv – danes smo slišali nekaj teh blodenj v teh razpravah –, mi morda lahko pripišete, da nekaj vem o tem, kakšni ljudje so vodili resorje v preteklih desetletjih. Škoda je, da niso bili bolje vodeni, škoda je, da niso mogli voditi resorjev v boljših časih, vendar politična realnost je takšna, da so dali od sebe, kar so lahko dali, in da bodo, verjamem, imeli v prihodnosti še priložnost v kakšni drugi vladi prispevati tisto, kar jim v dosedanjem trenutku ni več omogočeno. Skratka, vsem interpretacijam, ki so bile tu podane o nekih špekulacijah, o nekih namerah, o nekih skritih načrtih, zarotah, lahko rečemo samo, da so poniglave, smešne, odmaknjene od realnosti, kot je odmaknjena od realnosti pisarija, ki smo jo pred dnevi lahko brali in ki izhaja iz 80. let, kot da se očitno v tej državi v tem času ni popolnoma nič zgodilo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Černač.
Prav zanimivo je bilo danes, spoštovani kolegice in kolegi, poslušati tukaj javno pranje perila nekdanjih partnerjev, in tudi cenjeni predhodnik se tej drži in mantri ni uspel v celoti izogniti. Danes smo lahko javno slišali, kaj je bilo pravzaprav tisto lepilo, ki je nekdanje partnerje dobri dve leti držalo skupaj. Ali je bila to skrb za državo, ali je bila to skrb za blaginjo? Je bila to skrb za večjo dodano vrednost, je bila to skrb za boljše in učinkovitejše upravljanje države, za kar naj bi politične opcije dobile zaupanje ljudi na volitvah? Ne. Danes in tudi v tej zadnji razpravi se je zelo jasno pokazalo – lepilo je bilo sovraštvo, sovraštvo do Janeza Janše in politične opcije, ki jo on predstavlja, in ne nekaj dobrega. Zaradi tega ni čudno, da ste izgubili zaupanje ljudstva. In tega zaupanja ni mogoče več dobiti v tem državnem zboru. Zaradi tega, kot kaže, tudi ta vlada, Pahorjeva vlada, te zaupnice danes tu ne more dobiti, kar je prav. Prav je, zaradi tega, ker moramo imeti vedno v ospredju interese države, interese Slovenije, in ne posameznih interesov, kot so jih imeli v ospredju ministri, ko so sedeli na ministrskih stolih in so bolj skrbeli za lastne poštne nabiralnike ali za najemnine in razliko v najemninah, kot da bi skrbeli za državne interese in interese vseh državljank in državljanov. Zaradi tega je utemeljeno pričakovanje ljudi in celotne slovenske javnosti, in temu pričakovanju se pridružujemo tudi v Slovenski demokratski stranki, da bi bilo narobe, če bi bila danes zaupnica izglasovana, ker bi pomenila dodatno nekajmesečno agonijo in stopicanje na mestu. Slovenija potrebuje vlado, ki bo legitimnost črpala iz zaupanja ljudstva. To zaupanje pa je mogoče dobiti samo na volitvah. Če so napovedi Socialnih demokratov, ki so jih tudi danes v razpravi večkrat posredovali, iskrene, potem je prav, da vsi storimo vse, da po izglasovani nezaupnici do teh volitev čim prej pride.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic. Ga ni. Gospod Franco Juri, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Že uvodoma sem nanizal razloge za našo odločitev, potem pa je bilo zanimivo poslušati ugovore z ene in druge strani. Slišali smo, da stranka Zares odhaja, je zapustila Vlado zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. Bilo je tudi nekaj polemičnih tonov na naš račun. Rad bi opozoril prisotne na dosledno ravnanje naše stranke, ko je aprila ponudila priložnost tej koaliciji in tej vladi, da bi si vendarle dovolila tehten razmislek o temeljiti rekonstrukciji same Vlade. Pred tem, kot veste, je večkrat prihajalo do nesoglasij pri konkretnih vsebinskih vprašanjih, ki so se žal ponavljala kljub dogovorom, da bomo v koaliciji vsa odprta vprašanja razreševali na kolegialen način. Mislim, da je ta vlada storila ogromno in da smo izpeljali tudi nekaj pomembnih projektov. Tisto, kar nas je najbolj žulilo, je dejstvo, da je Vlada sprejela logiko izsiljevanja največje opozicijske stranke, da je popuščala tem pogojevanjem in ni dovolila, da bi koalicija izpeljala vse projekte, ki si jih je zastavila. Aprila smo predlagali premislek, rekonstrukcijo Vlade; do tega ni prišlo. Nato je predsednik naše stranke in takratni minister zapustil Vlado, predlagal, da bi se vsi trije strankarski veljaki iz Vlade umaknili in omogočili prepih in prevetritev same vladne koalicije. Žal te pobude niso naletele [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Moment, gospod Juri. Prosim, da se umirite, gospod Juri ima besedo.
Žal vse te pobude niso naletele na primerne odzive. In ko smo zapustili koalicijo, je bilo jasno, da Vlade, ki jo bo še naprej vodil isti predsednik Vlade, ne bomo podprli. Naša današnja odločitev bo sprejeta in bo tudi izglasovana z naše strani brez slabe vesti. Grožnje o tem, da bomo šli na predčasne volitve, so del politične igre. Mi jih razumemo delno kot realnost, delno tudi kot igro pokra. Vsak seveda zastavlja svojo ceno v upanju, da se bomo manjše stranke tokrat ustrašile, da se nas bodo znebili, ampak odgovarjamo, da tako ne bo, da smo tudi v primeru predčasnih volitev pripravljeni sprejeti izziv, bomo še vedno del in še bolj prepričani del levosredinskega prostora in bomo s svojim programom ponudili levosredinskim volivkam in volivcem alternativo, ki je sedaj žal nimajo. Mi smo ujetniki ene čudne polarizacije: ali Borut Pahor ali Janez Janša. Te logike nočemo sprejeti in zato smo sprejeli izziv in tudi tveganje, ki iz tega izziva izhaja. Mi smo dobro sodelovali s poslanci SD, LDS, in ne bi želeli zaostriti [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Gospod Juri, čas je potekel. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Vidim roke, zato odpiram prijavo za razpravo. Prijava teče. Vsak ima 3 minute 28 sekund in nič desetink. Besedo ima gospod Čepič.
Hvala lepa. Jaz bom seveda zaupnico Vladi podprl, predvsem iz razloga, ker mislim, da je treba mandat dokončati, ker mislim, da je ta vlada delala dobro. Mislim, da bi z ekipo ministrov, ki so predlagani, lahko izpolnila nekatere cilje. In predvsem zaradi tega, ker nas v prihodnosti tega pol leta, kolikor bodo potekale neke predvolilne aktivnosti in same volitve, čaka toliko nalog, toliko neznank, toliko odprtih vprašanj, da bo Slovenija po volitvah, ki bodo decembra, v bistveno slabšem položaju, kot če bi bile volitve normalno v mesecu maju, juniju, kot je planirano. Iz tega vidika bom podprl zaupnico in mislim, da jo bo tudi dobila.
Hvala. Gospod Pojbič, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik! Jaz sem že v svoji prejšnji razpravi zelo jasno povedal, da te zaupnice ne bom podprl. Dejstvo je, da sem tudi navedel kar nekaj zelo pomembnih argumentov in razlogov za to, in jaz mislim, da po vsem tem, kar je v zadnjem času ta vlada in ta koalicija storila in seveda skozi svoje delo dokazala, enostavno nima nikakršnega občutka in posluha za stanje in situacijo v naši državi. In če tega nima, in to so tudi ugotovili naši državljanke in državljani, potem za takšno vlado ni možno glasovati. Naši državljanke in državljani so to izrazili skozi javnomnenjske raziskave, kjer ima Vlada Republike Slovenije 12-odstotno podporo. Povejte mi, v kateri državi na tem svetu bi si upala takšna vlada iti sploh še po to, da bi iskala zase neke rešitve v političnem prostoru. To je neverjetno, pa vendarle si je gospod Pahor s svojo vlado tudi to upal. Prepričan sem pa, da bo danes glasovanje pokazalo na to, da tisti, ki sedimo v parlamentu, razumemo to, da so državljanke in državljani Republike Slovenije vse nas poslanke in poslance v parlamentu opozorili na to, da si takšne vlade več v prihodnosti in vsaj tisti del mandata, ki še pripada tej vladi, ne želijo. Zato bom seveda glasoval proti, v prepričanju, da bodo predčasne volitve čim prej in bodo Slovenke in Slovenci lahko izbrali tiste, ki jim zaupajo in vanje verjamejo.
Hvala. Gospod Mencinger. Se odpoveduje. Gospod Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Načelnost je v življenju lepa vrednota, zato bom seveda zaupnico mandatarju Borutu Pahorju podprl. Kakšen bo izid, se po obrazložitvah poslanskih skupin že ve, pričakuje. Mene pa bolj skrbi ne tisto, kar se bo zgodilo danes, kar se je dogajalo prej, ampak tisto, kar se bo s to državo dogajalo jutri. Že tri, štiri dni nekdo veselo razlaga o miselnem okviru. Njegova velika težava je, da vidi tistega ideološkega, nestrpnega od leta 1945 do 1990, ampak življenje niso dnevi, ki so minili, ampak tisti, ki prihajajo. Slišali smo, kakšna je javnomnenjska podpora Vladi. Mene je strah tega, kakšna neresnična pričakovanja smo v tej družbi vzbudili, in boste videli, da ne glede na to, kakšna bo naslednja vlada, ji ne bo lahko. Zaradi tega, kar se je dogajalo do zdaj, kar se dogaja danes, bo tudi tisti vladi težko, kljub temu, da ji želim, da bi ji bilo bolje kot pa tej, ki se je trudila po svojih najboljših močeh. Tisto, kar je zame največje razočaranje, je to, da pri dveh, treh ključnih zakonih, ki smo jih dali na referendum v glavnem po odkriti ali manj prikriti zahtevi opozicije, nismo zmogli te nacionalne enotnosti. Prva in največja napaka je zagotovo pokojninska reforma – ta na dnevni red pride še enkrat –, da smo vsi skupaj pokleknili pred lobističnim interesom študentskih servisov in nismo naredili zgodbe, ki bi bila dobra za študente in prijazna ljudem v tej državi. To je pa tisto, kar človeka lahko upravičeno skrbi. In da seveda, recimo, po razpravah o našem odnosu do evropske skupnosti, do mehanizma varnosti in stabilnosti, tisti, ki so temu odločno nasprotovali in še nasprotujejo, nimajo tega poguma in korajže, da bi rekli: če bomo in ko bomo mi na vladi, pa tega mehanizma in tega stroška za slovenski proračun ne bo. Skrbi me to, ker imamo v tej državi vse polno političnih analitikov, teoretikov, bivših ministrov in še koga, ki seveda takrat, ko so bili na funkciji in ko so bili na položaju, problemov niso znali in zmogli rešiti, takoj, ko jim je pa mandat prenehal, pa seveda vse vejo in vse znajo. Jaz si samo želim, da dosedanji predsednik Vlade gospod Borut Pahor ne bi stopil v vrsto tistih. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Danes smo v razpravah koalicijskih poslancev, bivših in sedanjih, videli, v čem je sploh bil temeljni problem pri delu te vlade. V bistvu ni bilo neke posebne enotnosti pri temeljnih rešitvah, v bistvu ni bilo nekega temeljnega soglasja za ključne zadeve, zato so tudi padle. V bistvu ni bilo razumevanja niti za pogovore znotraj koalicije, kaj šele za pogovore s socialnimi in drugimi partnerji pri predlogih, pri rešitvah, ki ste jih predlagali v Državni zbor. To je podlaga za to, da se je to zgodilo. Ker vsega tega ni bilo, ker ta okvir, te paradigme niso bile realizirane, je tudi ekonomsko stanje države takšno, kakršno je. Ni mogoče pričakovati nekih korakov naprej, nekega izboljšanja stanja od podedovanega, če ni nekega temeljnega soglasja ter konkretnega in korektnega pristopa znotraj koalicije. Niste se držali lastnih zavez, niste spoštovali lastnih dogovorov, preigravali ste eden drugega, in zato je prišlo tudi do te situacije, kakršna je. Mi, spoštovani kolegi, ne razpravljamo o prejšnji vladi in o prejšnjem mandatarju, mi razpravljamo o tej vladi, o tem mandatu, o teh priložnostih, o tem mandatarju in o ničemer drugem. In dejstvo je, da so vsi primerjalni kriteriji, ki jih vlečemo bodisi s prejšnjo vlado bodisi z vladami, ki so trenutno v Evropi, slabi. Zaostajamo za vsemi. To je pravzaprav temeljni problem. Ukrepi, ki so bili predlagani, niso obrodili sadov, niso pomagali gospodarstvu, niso pomagali državljanom. Dejansko so povzročili na nek način razpad ekonomskega sistema in pa podaljšanje, bistveno povečanje vrst na zavodih za zaposlovanje. Če se hoče karkoli konkretnega na tem primeru narediti, potem je treba to agonijo skrajšati, potem je treba danes jasno glasovati in odločiti, da se te stvari zaključijo, da se ta mandat zaključi, da se sprožijo mehanizmi za predčasne volitve in da čim prej oblikujemo novo vlado in dobimo tudi nove ljudi, ki bodo odločali o oblikovanju nacionalnih politik. Nobene potrebe ni, da se te zadeve vlečejo. Tako kot je bilo rečeno v razpravi predsednika Vlade, če imamo interes, da se v tej državi nekaj stori dobro, in ni razloga, da tega interesa nimamo, potem je vse tisto, kar pomeni oviro, prepreko, kar pomeni balast, treba po najkrajši možni poti skrajšati in omogočiti, da stečejo procesi, ki bodo omogočili drugačne paradigme in drugačne rešitve. Te so se po mojem mnenju izpele, niso dale rezultatov, in zato je treba s temi stvarmi čim prej zaključiti. Glasoval bom proti.
Hvala. Besedo ima gospod Franco Juri. Se odpoveduje. Gospod Kampuš, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Celotni novi ministrski ekipi, četudi je nadomestna, izrekam podporo. Izrekam podporo tudi sedanji vladi, zato ker sem prepričan, da je velika večina, torej več kot 50 % ukrepov in predlogov bilo pozitivno naravnanih. Seveda so bili reformni predlogi dobro pripravljeni. In vsem tistim ministrom in celotni ekipi, ki je reformne predloge pripravila, izrekam pohvalo. Res pa je, da vse tisto, kar je bilo v reformah, ni bilo pozitivno sprejeto, in zato je veliko tistih, ki so k temu neuspehu pripomogli. Res me interesira, kako bodo tisti, ki so imeli toliko negativne energije in so veliko negativnega prenesli tudi na naše občanke in občane, v drugem koraku to z vsemi silami podpirali. Ni mi logično in ni mi normalno, da boste takrat iskali vse stranske podpore, ampak sem prepričan, da bo druga stran zmogla to, kar nekateri niste. Je pa res, da v tem trenutku, če bi želel na široko in dolgo razpravljati, si upam trditi, da je Slovenija v tem trenutku v tej mali Evropi en tak miren otok, če pogledate sosednje države, kaj se dogaja, kje so, kakšna je zadolženost, kakšna je de facto zadolženost in kakšno je obnašanje teh ljudi, ki živijo v teh državah. Tako da tudi s tega vidika moram priznati, da bom to vlado v tem trenutku podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Frangež.
Tisto, kar manjka, je ena želja, da skupaj uspemo. Če kaj cenim pri Borutu Pahorju, je to, da bo naslednjemu zmagovalcu parlamentarnih volitev segel v roko in mu čestital ter iskreno zaželel srečo, ker se del slovenske politike, na čelu z njim, zaveda, da skušamo krmariti našo skupno barko. Od tega, ali smo pri tem uspešni ali ne, so odvisna življenja, so odvisne možnosti za to, da ljudje uresničijo svoje sanje in da v težkih časih tudi preživimo. Slovenski politiki manjka občutka odgovornosti za to, kaj je skupno. Manjka ji občutka odgovornosti za to, da spozna, da živimo v težkih časih, kjer bi morala pred političnim prestižem, nabijanjem ene politične sile čez drugo in tretjo prevladati vendarle volja do tega, da skušamo situacijo rešiti. Ker tudi če bomo mi pri tem maksimalno uspešni, silnice v mednarodnem okolju močno delajo za to, da nam ne uspe ne kot Sloveniji, ne kot naši domači skupnosti in ne kot Evropi. Manjka torej eno elementarno zavedanje, ki bi, če bi obstajalo v tej dvorani in v tej slovenski politični eliti, mnoge probleme naredilo manjše in bolj obvladljive, tudi zato, ker bi vedeli, da obstajajo alternative in da so te alternative dobronamerne. Jaz sem trdno prepričan, da je vlada Boruta Pahorja z Borutom Pahorjem na čelu bila oblast dobrih namenov. Velikokrat nesrečne roke, prepočasnega sprejemanja odločitev, ampak vendarle dobrih namenov. In rekli boste: pot v pekel je tlakovana z dobrimi nameni. Ampak vprašam vas, kam potem vodijo slabi nameni. In mi imamo v slovenski politiki žal veliko slabih namenov, slabih namenov in enega velikega političnega prestiža, ki si ga v teh časih ne moremo privoščiti. Vem, da je zaman pozivati, da stopimo skupaj, da je ta vlak zdavnaj odpeljal, verjetno tudi po moji zaslugi, ker sem prav tako srdito udrihal po političnih tekmecih, kot so oni po nas. Ampak spet manjka ena minimalna diagnoza o tem, kakšen je položaj Slovenije danes, zakaj smo se v tem znašli in katere napake ne smemo več ponavljati, če želimo spremeniti kretnico usode. In te kretnice usode danes Sloveniji niso naklonjene. Jaz cenim in spoštujem Boruta Pahorja, ki ga podpiram bolj ali manj neprekinjeno zadnjih 14 let, tudi zato, ker vem, da bo danes njegova, prva socialdemokratska vlada v zgodovini te države padla. Karte so preštete in mislim, da nihče ne blefira. Ampak cenim pa to, da odhaja s pokončno glavo.
Hvala. Gospa Bizjak Mlakar, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. V tem visokem domu je vse prevečkrat slišati žaljivke namesto argumentov, tako tudi danes. Ker pa se sama odločam na osnovi argumentov, lahko povem, da bom danes podprla ministre oziroma predloge, kandidate za ministre in tudi to vlado, dokler ne bo prišlo do volitev. Skratka, verjamem, da je to najboljša rešitev, in verjamem tudi predsedniku Vlade, da je mislil resno, ko je povedal, da bo Vlada bolj kot doslej poslušala socialne partnerje in da se bomo v nadaljevanju bolj kot doslej poslušali. To je temelj demokracije in prav je, da ga v tem visokem zboru uveljavljamo. Bodimo pa realni. Slovenija je premajhna, da bi lahko Pahorjeva vlada imela kakršenkoli vpliv na svetovno gospodarsko krizo. Sedanjo gospodarsko krizo je pri nas poglobila neustrezna politika predvsem prejšnjih vlad. Te so vse prispevale k tajkunizaciji gospodarstva in privatizirale ter komercializirale javne službe. Žal je v tem delu privatizacije in komercializacije tudi ta vlada pripravila določene zakone, ki sem jim tudi sama nasprotovala. Res pa je, da so bili ti zakoni predvsem zakoni koalicijske partnerice Zares, ki je dejansko tudi najbolj odgovorna za rušenje te vlade. Skratka, verjamem, da če bo ta vlada izvoljena, da se bomo bolje slišali in da bomo lahko uspešno dokončali ta mandat. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Černač, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa še enkrat. Lep pozdrav tudi premierju! Iz njegovega uvodnega nastopa je bilo nekako zaznati, glede na to, na kakšen način in kaj je povedal, da se je s to nezaupnico nekako že sprijaznil. Moram reči, da to ni bilo najbolje. Če bi imel resen namen priti v ta državni zbor in pretehtati, ali ta vlada uživa zaupanje ali ne, bi verjetno danes morali slišati, kateri konkretni ukrepi bodo sprejeti v katerih rokih in na katere premier veže potem tudi zaupanje tega državnega zbora. Slovenija je na točki, ko je treba operativno delovati, seveda pa ni mogoče več delovati na takšen način, kot smo bili temu priča v zadnjem letu dni. Preveč časa je poteklo, preveč izgubljenega časa je šlo v prazno, in celotna Slovenija in vse bodoče vlade, kar nekaj bodočih vlad, bodo imele zelo težko delo, da bodo ta voz spravile nazaj v prave tire. Bilo je govora s strani premierja o zaupanju. Zaupanje je gotovo najpomembnejše, kot smo pa danes slišali, ga je bilo zelo malo v tej vladajoči družini. Danes smo slišali po tistem, ko so iz tega voza skočili v DeSUS in Zaresu, da so bila ta trenja stalna, vendar niso prihajala v javnost, in poleg tega, da so posamezni ministri in ministrice skrbeli predvsem za lastne interese, je bila očitno ena skupna vez ne delovanje za dobro te države, ampak sovraštvo proti liderju največje opozicijske stranke, kar se seveda ni moglo dobro končati. Danes je bilo govora tudi o zaupanju ljudi. Zdaj o tem vemo, da je na ničelni točki, kar se Vlade tiče, in tudi ne boljše, kar se celotnega političnega prostora tiče, kar pomeni, da ljudje želijo ponovno odločati o tem, komu bodo poverili zaupanje za vodenje države v bodoče. Želijo torej iti na volitve, pričakujejo torej spremembe. Pričakujejo spremembe, vedo, da je to državo mogoče voditi in upravljati bolje, in tega v demokratičnem sistemu ni mogoče doseči drugače kot na volitvah. Zaradi tega poziv k premisleku, ki ga je uvodoma izrazil premier, in k odločitvi po lastni vesti – kar se tiče Slovenske demokratske stranke, je bil storjen že pred dobrega pol leta. Kot veste, po tistem, ko sta izstopila DeSUS in Zares, je bil naš poziv zelo jasen in nedvoumen: usedimo se skupaj, dogovorimo se, do kdaj še na tak način in kdaj volitve. Vendar seveda neke povratne informacije, konkretne povratne informacije glede tega ni bilo, ker očitno ves ta čas ni bil v ospredju interes države in ljudi, ampak neki drugi interesi, neka oblastniška drža in držanje za stole, kot da so večno namenjeni samo enim in istim. Zato mislim, da je danes en trenutek, ko je mogoča samo ena odločitev glede na dane okoliščine in glede na dane razmere. Tudi kar se premierja tiče in glede njegove odgovornosti mislim, da je možna samo odločitev o tem, da se zaupnica ne podeli, ker za to ni nobenega utemeljenega razloga. Tudi sam bom glasoval proti, ker želim, da ne bi bila bodoča manjšinska vlada ujetnik takih ali drugačnih lobijev, Slovenija pa talec te politike.
Hvala. Besedo ima gospod Gorenak.
Hvala lepa. Najprej čisto kratek odziv na nekatere navedbe v predhodni razpravi, potem pa seveda ta moj del prispevka. Jaz sem danes že tretjič slišal v tej dvorani: v silnih milijardah zadolževanja te države za časa vlade Janeza Janše. Izvolite, tukaj si poglejte, in ne štejte vašega, mojega in ne vem čigavega še dolga vse v zadolževanje države. Tisto, kar sem jaz privatno vzel kredit ali vi, ne gre v zadolžitev države. Ampak resnica je tukaj zelo jasno napisana: 21,9, 45,2 bruto družbenega proizvoda. Slišal sem spet o Mercatorju, čeprav so v Bruslju rekli, da je vse v redu, in na naših sodiščih, da je vse v redu. Ampak moj prispevek je pa naslednji. Gospod predsednik, jaz zdaj izkoriščam to priložnost, ker ste tukaj, pa bom rekel tako: poglejte, ob neki priliki, ko sva tukaj nekje pri poslanskih vprašanjih, pred začetkom uradne seje spregovorila nekaj besed, pa sem vam takrat rekel: "Zavedajte se, da vam pripravljajo teren za vaš odhod." Saj se boste spomnili tega. Mislil sem seveda, saj ste tudi vi razumeli, na LDS in Zares. Poglejte, danes se to dogaja, danes se to dogaja. Res je tudi nekaj – da je situacija preprosto takšna, da vas prosim, da tega mojega glasu proti ministrom oziroma za zaupnico ne razumete kot glasu proti vam osebno, daleč od tega, čeprav imam občutek, da je to odrešitev tudi za vas osebno. Razumite ga kot glas, ki je pravzaprav uravnovešen z glasom ljudstva. Glas ljudstva pa pravi – kaj? 88 do 91 % pravi "ne" tej vladi. Torej, treba je prisluhniti ljudem. Zlasti pa razumite ta moj glas kot protest proti tistim, ki sedijo tukaj na sredini, ki so vas in to državo ugrabili. Ugrabili! In pripeljali do situacije, v kakršni smo. Meni je žal, da niste bili bolj odločni in jim niste vrat pokazali takrat, ko je bil še čas. Razumite pa ga tudi kot glas proti ortodoksnemu delu vaše stranke, ki ni majhen, ki je prav tako na vsakem koraku preprečeval kakršnokoli sodelovanje z opozicijo, v smislu partnerstva za razvoj. Vi dobro veste, o čem govorim, in tudi vaši kolegi vedo. Tista izključevalna politika nekaterih vaših poslancev je žal tudi prispevala k stanju, v kakršnem smo. Seveda pa je treba ta moj glas razumeti tudi kot neko možnost in pa priložnost slovenskim državljanom, da pridejo v najkrajšem času do kompetentne vlade, pa kdorkoli jo bo vodil ali sestavil, kdorkoli, in seveda do nekega novega zagona v slovenskem prostoru. Skratka, moj glas ni usmerjen proti vam, ampak proti politiki tistih, ki sem jih imenoval. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Te razprave, čeprav je bila nespodbudna, sem na nek način vesela, zato ker je žal razgalila marsikaj. Razgalila je stanje duha v slovenski politiki in razgalila je, če hočete, tudi miselni okvir – zelo popularna besedna zveza v zadnjih dneh nekaterih, ki s podtikanjem, s podpihovanjem sovražnosti, z nagajanjem, z demagogijo poskušajo ustavljati to vlado na njeni poti uresničevanja svojega programa od vsega začetka tega mandata naprej. In žalostna sem seveda, da je to bilo več kot očitno s številnimi, desetinami izrednih sej, ki so bile zahtevane s strani opozicije in utemeljene na nekih časopisnih gradivih in govoricah, ki so jih nemalokrat sprožili v medijih ravno tisti, ki so zahtevali izredne seje in se potem na te iste govorice tukaj v Državnem zboru na izrednih sejah tudi sklicevali. In seveda človek ne more biti drugega kot žalosten, ko ugotovi, da mnogim v tem državnem zboru in v slovenski politiki pravzaprav botruje ena temeljna izhodiščna premisa, in to je: čim slabše gre državi, čim slabše gre tej vladi, tem bolje je to za nas. To je slaba popotnica, slaba popotnica tudi za vse tiste državljane in državljanke, ki bodo šli na prihodnje volitve, s katerimi naj bi pravzaprav prelomili to neplodno obdobje tega mandata in s čimer naj bi postavili bolj kompetentno oblast v Sloveniji. Jaz v to zelo dvomim, zelo dvomim predvsem zato, ker v zadnjem času zelo nervozno dobivamo razna sporočila. Zlasti jih imamo priložnost brati na spletni strani SDS. Če jih dobro prebereš, če znaš morda še brati kaj med vrsticami in če imaš morda tudi še kakšno izkušnjo iz preteklih let, zlasti iz preteklega mandata, potem ti je seveda jasno, da si ne moreš obetati nič dobrega. Jaz bom zato, ker smatram, da je naša poslanska skupina in tudi vlada, v kateri je socialna demokracija imela vodilno vlogo, vendarle izhajala iz tega, da se je v teh kriznih časih treba lotiti številnih reform, ki so nujno potrebne, se jih je lotila. Nekatere smo tudi izpeljali, potrdili v Državnem zboru, ampak tisti, ki jim to ni bilo povšeči, ker so hoteli, da bi bilo v tej državi vse še slabše, so jih preprečili s tem, da so zahtevali referendum o stvareh, za katere so vedeli, da se ne morejo dobro končati. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Vizjak.
Glasoval bom, spoštovani, proti predlagani ekipi ministrov. Glasoval bom proti tej vladi, predvsem zaradi tega, ker vodi zadnja tri leta zgrešeno, slabo, neučinkovito gospodarsko politiko. Namesto da bi v času gospodarske krize razbremenjevali gospodarstvo tako administrativno kot davčno, torej da bi zniževali davke in administrativna bremena, smo si omislili nove davke, nova bremena. Na primer odškodnina za spremembo namembnosti kmetijskih zemljišč je udarila po vseh zazidljivih parcelah v obrtnih conah. S tem so seveda ta zemljišča dražja za gospodarstvo, za tuje, za domače investitorje. In takih primerov bi lahko še kar nekaj naštel. Torej, soočeni smo z negospodarsko politiko, politiko, ki spodbuja nedelo, ki spodbuja neselektivno tudi socialne transferje in ki pravzaprav dela tiste, ki ustvarjajo v tej državi, bolj ali manj bedake, ne pa pohvale in zaslug vredne. Taki politiki, slabi gospodarski politiki je treba narediti konec. Konec je treba narediti tudi slabi politiki na področju javnih financ. Namreč, tak primanjkljaj imamo tri leta po nastopu krize, pri čemer je primanjkljaj večji kot vsi investicijski transferji in obresti za najeta posojila skupaj. Mi se zadolžujemo za tekočo porabo, ker se nam bohoti javni sektor. Torej, ta politika vlade Boruta Pahorja ni presegla kreditnega krča, podjetja se še vedno soočajo s težavami pri najetju posojil in podobno. Kaj je rešitev? Rešitev so predčasne volitve, prerazporeditev moči v tem parlamentu in nova vlada s polnim mandatom, ki se bo sposobna soočiti z vsemi, tako kratkoročnimi kot dolgoročnimi ukrepi za oživitev gospodarstva. Spoštovani, mi tukaj v Državnem zboru prejemamo plačo, ki jo zasluži gospodarstvo, ki jo zaslužijo tisti, katerim nismo znali in niste hoteli nameniti ukrepov, da bi v času krize vsaj nekako živeli in dihali. Mislili ste v glavnem na javni sektor, mislili ste v glavnem na tiste, ki v državi bolj ali manj pobirajo rento Vlade in seveda Vladi bližnjih lobijev. Tej politiki je treba narediti konec. Nov mandatar ne prinese nobene dodane vrednosti k nastali situaciji. Nastalo situacijo lahko rešimo le tako, da se gospodu Pahorju zahvalimo za tri leta vladavine, da postavimo novo, učinkovitejšo, predvsem na gospodarskem področju učinkovitejšo vlado, ki bo sposobna začrtati tudi dolgoročne reforme, v okviru možnosti socialnega dialoga.
Hvala. Besedo ima gospod Han.
Lepa hvala. Še enkrat zelo na kratko, ker sem že prej v uvodni razpravi povedal svoje. Če ne bi bilo v ravnanju političnih strank v Sloveniji prisotnega toliko političnega obračunavanja, kako biti všečen ljudem in kako pridobivati točke, bi nekatere probleme reševali bistveno hitreje in bolje v vseh letih od samostojnosti naprej, še posebej pa v času krize, krize, ki je prišla in razkrila vse slabosti 20 let, slabosti, ki smo jih pometali pod preprogo, in to vse vlade, na vseh področjih, tako gospodarskem, socialnem, družbenem in, če želite, tudi na političnem. Ampak žal, kot sem že prej rekel, nobena od prejšnjih vlad ali pa noben od politikov ni bil dovolj samokritičen, da bi priznali svoje napake in pogledali skupaj v prihodnost. In taka politika nas je danes pripeljala tja, kjer smo. Kazati s prstom drug na drugega ne pelje v uspeh. Odpreti moramo take razprave, ki odpirajo teme o pravičnejši družbi. Pravičnejša družba pa vemo, kaj je – socialni dialog, dobra sociala, konkurenčno gospodarstvo in še bi lahko našteval. Glede na današnje razprave je rezultat znan: vlada Boruta Pahorja bo žal padla, vendar bo zgodovina pokazala, ali je ta vlada dobro delala ali ne. Ampak za to smo odgovorni vsi, sindikati, ki čakajo vsak mig v parlamentu, si kupijo nove majice in nove kape, če jim kaj ne paše, pridejo pred parlament in ne prevzamejo nobene odgovornosti – vsi sindikati, tako javnega sektorja kot gospodarstva. Institucije, ki so pod vlado, v katerih so se v zadnjih treh letih trudili, da so pred vsako pomembno debato napovedovali, kako slabo tej državi gre. V tem je bil Umar svetovni prvak. Ni izpustil nobene priložnosti pred vsako pomembno temo v Državnem zboru, da ne bi napovedal neke katastrofalne napovedi. Tudi danes se je potrudil, da je v Financah napovedal, da bo gospodarska rast še manjša, kot smo predvidevali, čeprav vemo, da je danes Mednarodni denarni sklad napovedal bistveno boljše rezultate. Ampak to so benevolentni časopisi v tej naši Sloveniji. Ne nazadnje mediji, ki so se trudili, kako rušiti to vlado, zavedajoč se, da bodo verjetno pod naslednjo vlado boljše prišli skozi, skozi financiranje raznoraznih brezplačnikov. In mi politiki smo temu nasedli. Ampak jutri bo nov dan, jutri se bodo verjetno popravile tudi analize, jutri bodo delnice zrasle v Sloveniji in Evropi, in začel se bo razcvet naše Slovenije z novo oblastjo. Mislim, da bodo predčasne volitve vendarle pokazale, da so bili Socialni demokrati trden steber sociale v tej državi. Upam pa trditi, da tudi če bomo v opoziciji, bo vladi Janeza Janše, če bo Janez Janša zmagal, bistveno lažje, kot je bilo Borutu Pahorju, ko je bila SDS v opoziciji. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kek.
Hvala za besedo. Veliko sreče in uspeha želim prihodnji vladi. Danes popoldan smo bili pa deležni kar precejšnje uglašenosti pri iskanju krivca pri večini poslancev SDS, tudi pri nekaterih iz SD – vas mislim, gospod Kontič, ja –, pri iskanju krivca v stranki Zares. Bili smo krivi za vse. Pri TEŠ 6, na primer, kjer smo nasprotovali, ste uspeli ustvariti vtis, kot da se želimo do nečesa dokopati. Mi se nimamo do ničesar dokopati, če smo proti temu. Ko smo nasprotovali tajkunskim kreditom, ste rekli: ne se vmešavati v politiko. Pri poslovanju AUKN smo s stroko edini, ki opozarjamo na netransparentno in neekonomično poslovanje. Letos spomladi je še bila priložnost za levosredinsko vlado, ko je predsednik stranke Zares predlagal, da se vsi koalicijski predsedniki umaknejo iz te vlade in ljudem omogočijo, da ne razmišljajo o Vladi, pač pa o tem, kaj Vlada dela. Vendar tega predloga žal nista uslišala Katarina Kresal in Borut Pahor, in danes smo tukaj, kjer smo. Glasoval bom proti zaupnici.
Hvala. Besedo ima gospa Pečan.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Rada bi povedala, da govoriti o tem, kako katastrofalno je bilo razporejanje sredstev proračuna v zvezi z investicijami v času te vlade – treba je povedati, da je bilo že takoj od leta 2009 sredstev za investicijske transfere in investicije v našem proračunu za 200 milijonov več kot pa preteklo in predpreteklo leto prejšnjega mandata. Se pravi vsako leto smo vlagali v investicije, investicijske transfere najmanj 200 milijonov več, kot je bilo to leta 2007 in 2008. Enako velja seveda za obresti, ki so letos zelo porasle – logično, ker imamo dosti večje javno zadolževanje, tako da ne drži podatek o tem, kako katastrofalno velika je razlika med plačilom tujih in domačih obresti plus investicijami v primerjavi s primanjkljajem, ki ga imamo v proračunu. Treba je namreč vedeti nekaj – da primanjkljaja v proračunu ne bi bilo treba narediti, če ne bi ta vlada in ta koalicija skrbeli za to, da se splošni socialni standard ne bi radikalno, katastrofalno znižal v teh treh letih. Če ne bi bilo ukrepov, ki jih je Vlada skupaj z Državnim zborom izvajala v tem času, bi danes imeli razmerje med zelo, zelo bogatimi, ki jih na žalost imamo tudi pri nas, in zelo, zelo revnimi bistveno slabše, kot je povprečje v Evropi, in ne bi bili med najboljšimi državami, kar se tega razmerja tiče. Drugo, kar bi povedala, je pa še to, da je ena največjih hib te vlade in tudi našega predsednika Vlade v tem, da ne znamo povedati slovenski javnosti, medijem, ljudem, kaj vse je bilo od novembra 2008 do danes narejeno za to, da se je obdržala kolikor toliko stabilna gospodarska situacija. Ker mnogi propadi podjetij so nastali zaradi stvari, ki so nastale v preteklosti. Domine, ki se danes rušijo v gradbeništvu, so posledica prenapihnjenega investiranja 5, 6 let nazaj. In rada bi tudi povedala konkretno, današnji podatki, ki smo jih dobili preko medijev o tem, kakšna je letos pričakovana rast v Sloveniji, ki jo napoveduje mednarodni monetarni sklad, je 1,9 %, evropska rast 1,5, medtem ko naš Umar napoveduje štiri desetinke odstotka nižjo rast za Slovenijo, kar pomeni, da naše lastne institucije ne poznajo razmer v tej državi in temu primerno seveda javno mnenje neprestano obračajo proti tej vladi in proti tej koaliciji. Prepričana sem, da bodo volitve pokazale, kaj ljudje pravzaprav mislijo o desni polovici tega parlamenta. Ne želijo je imeti na oblasti.
Hvala. Besedo ima gospod Žnidaršič.
Lepa hvala. Sam bom, kot že prej povedano, to ministrsko ekipo podprl. Ne zaradi tega, ker bi bil navdušen nad tem, kar se je dogajalo v preteklih treh letih, ampak zaradi tega, ker predčasne volitve ne rešujejo ničesar. Vsi tisti, ki kritizirajo takšno ali drugačno ravnanje te oblasti, niso povedali, od kod denar za pokojnine, če se ne sprejme pokojninska reforma. Niso povedali, od kod denar za razvoj, če naj bi znižali davkov in razbremenili gospodarstva. Ne vedo, od kod denar za socialno varnost ali zdravstveno blagajno. Hkrati gospodarstvo trdi, da so plače previsoke in da je to eden izmed razlogov za majhno konkurenčnost. Preprosto so te stvari močno povezane, in pri tem, da mnogi delavci komaj živijo, hkrati zelo malo prispevajo v ustrezne blagajne na eni strani. Na drugi strani je seveda del bogatih pokasiral dobičke v preteklih letih in danes čaka, da bo nekdo drug rešil ne samo preživetje države, ampak tudi njihove firme in podjetja z dodatnimi ne vem kakšnimi spodbudami, davčnimi olajšavami in tako naprej. In vnaprej čestitam bodoči vladi, katerakoli bo, kakršnakoli že bo, če ima odgovore na ta vprašanja! Mi smo v zadnjem letu slišali celo vrsto doktorjev znanosti in zvenečih imen slovenske intelektualne elite, ki je malodane abonirana na stolček na televiziji pri Odmevih, kaj vse da je narobe in kako seveda stvari ne gredo v redu, ampak konkretnih rešitev ni bilo ponujenih. Tudi sam vem, kaj bi bilo potrebno, ampak ne vem, kako to doseči, ker se ne spoznam na vse, tako kot nekateri. Vrh tega so nekateri sedeli v nadzornih svetih ali pa v kakšni upravi in je tudi zaradi njih kakšna naša firma na tem, da propade, pa so pametovali, kako je vse narobe in da je treba čim prej na volitve. Jaz upam, da bodo tisti ponudili svoje znanje v ministrskih stolčkih, v stolčkih tega parlamenta in se izkazali s svojimi briljantnimi zamislimi in rokohitrskimi rešitvami, ki jih jaz ne vidim. In zaradi tega slovenski naciji ne morem obljubljati raja po predčasnih volitvah in jih zaradi tega ne podpiram. Tudi zaradi tega ne, ker se je, ko se sklicujemo na ljudstvo, samo polovica tega ljudstva pravzaprav opredelila do tega, koga bi volila in tako naprej. Polovici je vseeno. Ne razumem, ali jim je tako dobro, da jim je vseeno, ali so obupali, pa so se umaknili, ampak opozarjam in sem trden, da je umik najslabša možna rešitev, da bi morali vsi na volitvah izbrati boljšo oblast od te, ki jo imamo danes, in boljšo od tiste, ki se nam ponuja ta trenutek, prav zaradi tega, ker je pol volilnega telesa neopredeljenega. In v tem smislu je dobro, da bi vsi v tej državi na novo razmislili, kaj želijo izbrati za prihodnje vodstvo tega naroda. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Črnak Meglič.
Hvala lepa. Prav lep pozdrav! Kolega Jerovšek je začel svoj nastop z zgodbo o posilstvu stranke nad predsednikom Borutom Pahorjem. No, če zgodbo nekoliko nadaljujem, bi ga rada spomnila na rek filozofa Konfucija, ki je rekel: "Če je posilstvo neizbežno, leži in uživaj." Kaj to pomeni? Da je tudi predsednik Vlade povedal v svojem nastopnem govoru, da je pri svojem težkem delu imel nekaj zelo, zelo lepih trenutkov, in to so bili trenutki, ki niso bili samo njegovi, ampak so bili tudi naši. Pa če začnem s samim arbitražnim sporazumom, in seveda v največji meri se bi dotaknila zgodbe pri ohranjanju socialne kohezivnosti slovenske države, ki je navkljub resnično veliki krizi, ki je bila akumulirana tudi iz prejšnjega obdobja, ko nismo hoteli ugrizniti v kislo jabolko prestrukturiranja slovenskega gospodarstva, pripeljala do tega, da se Slovenija še vedno lahko ponaša z najnižjo stopnjo dohodkovne neenakosti med evropskimi državami in izredno nizko stopnjo revščine. Zgodbo bi bilo v smislu reform, ki so krvavo nujno potrebne zaradi spremenjenih razmer tako na demografskem področju kot na področju socialno-ekonomskih razmer, nujno zaokrožiti z reformami, ki so bile predlagane. In tisti, ki nam boste sledili, boste seveda v te reforme še kako morali ugrizniti, čeprav se sprenevedate, da to ne bo potrebno. Pa vendarle pustimo to. Vlado oziroma dopolnjeno Vlado bom podprla predvsem zaradi tega, ker navkljub mnenju ljudstva menim, da so štirje meseci izgubljenega časa, ko se bomo ukvarjali z dragimi zlatousti, ki bodo narodu obljubljali med in mleko, krvavo nujno potrebni zato, da v teh turbulentnih evropskih časih vendarle najdemo svoj prostor pod soncem in v pravem času potegnemo prave poteze. Štiri mesece ali koliko časa bo trajala ta zgodba bo odločno preveč in bo usodno vplivalo na položaj Slovenije. Seveda pa si ne delam iluzij, kakšen bo izplen današnjega glasovanja, pa že zdaj odločno povem: kdorkoli dela kalkulacije z mojim glasom, v primeru drugačnih rešitev mojega glasu nimate. V tem primeru, ko Vlada ne bo izglasovana, sem za predčasne volitve, in ne bom imela nobenih problemov pri tej odločitvi. Pravite, da je ljudstvo tako odločilo – da, strinjam se, ljudstvo z Vlado ni zadovoljno, ni zadovoljno tudi z marsikatero drugo vlado v Evropi. Mislim, da bi kar 50 % vlad v Evropi zdaj lahko začelo resno razmišljati o svojem položaju. Vendar je nekaj res, kar so že kolegi omenjali – da pa 50 % ljudi izreka popolno nezaupnico vsakršni politiki! Vsakršni politiki, ki jo predstavljamo mi tukaj! In ali ste res tako zelo prepričani, da boste zmagovalci te zgodbe?
Hvala. Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa. Svoje glasovanje sem obrazložil in tudi razloge, zakaj. K temu bi rad dodal še naslednje. Kadarkoli sem do zdaj imel priložnost ocenjevati razmere v Sloveniji, sem vedno opozoril, da ta vlada dela v težkih pogojih, da pogojev ni zakrivila sama, ampak so nastali v Evropi, da je pa imela tudi doma veliko težav, tako v odnosih znotraj Vlade, v obnašanju koalicije, pa tudi v pričakovanjih ljudi, da resnih reform, ki se jih je lotila, ne bo treba uresničiti. Jaz mislim, da je današnja razprava, in to me veseli, pokazala po moji oceni dvoje. Prvič, pokazala je, da je ta vlada na čelu s premierjem Borutom Pahorjem tudi tokrat pokazala trdno voljo delovati skladno z interesi ljudi in biti korajžna v svojih odločitvah. Leto dni ste že predvsem kolegi v SDS, v zadnjem času pa tudi v Slovenski ljudski stranki zelo pogosto poudarjali, da so predčasne volitve edina rešitev. Danes bo odločitev o predčasnih volitvah lahko padla, in gospe in gospodje, odločitev o tem je v vaših rokah. Če ste govorili resno, potem lahko danes odločitev speljete, in ne boste mogli več kriviti za to niti želje Socialnih demokratov in drugih v Vladi, da se želijo oklepati stolčkov in kakšne plače, niti ne boste mogli kriviti sedanje vlade za probleme, s katerimi se družba srečuje. Imeli boste priložnost tekmovati z vsemi strankami na predčasnih volitvah in potem uresničevati cilje in naloge, kakor si jih bomo zastavili. In drugo, rad bi povedal svojo oceno. Čeprav je bilo tudi nekaj bodic, nekaj ostrih besed in nekaj neobjektivnih ocen drug proti drugemu, se mi zdi, da je današnja seja le pokazala med poslankami in poslanci vseh strank nekaj več treznosti. Spoznali smo, da dan D ni nujno samo prijeten za kogarkoli in ni nujno samo za odpiranje šampanjca in trkanje s kozarcem, ampak predvsem velika obveznost, ki jo ima Državni zbor, kompletna slovenska politika in jo bo imela tudi nova vlada, da bo reševala situacijo. Če je kaj tega ta razprava dala, potem sem vesel, ker doslej smo bili zelo radi evforični v tem, kaj bi mi lahko ali česa mi ne moremo, in obljubljali stvari, ki jih potem nismo znali realizirati. Bodimo trezni, jasni, odločni, delajmo v korist ljudi. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Križman.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi! Seveda bom podprl vlado Boruta Pahorja, še posebej predsednika Vlade, iz enega preprostega razloga, kajti ko je Borut Pahor prevzel vlado s svojimi ministri, je začel svoje delo tako kot po mojem prepričanju nihče do sedaj – nobenega okoriščanja, nobenih koristi, nobenega zapravljanja in seveda skrajno resno delo. To je v zelo kratkem času pripeljalo do sprejetja nekaj pomembnih reform v parlamentu, tudi tiste najpomembnejše, pokojninske, ki je prestala celo veto. In seveda potem so se dogodili znani dogodki. Eden najbolj znanih je napad na parlament, ker ga je nekdo vodil, še danes ne vemo, kdo. Mogoče pa kdo ve, kdo ga je vodil. Meni je ostala v spominu predvsem ena mladenka po imenu Katja Šoba, ki je bila pred parlamentom in dajala vehementne izjave vsem medijem, da ona s tem nima nič. Ko je bila zgodba zaključena, se je gospa pojavila v časopisu kot nova pripadnica SDS. Moram reči, da me to ni niti malo začudilo, ampak izgleda, da so to neke metode, načini, niti ne prikriti, ampak kar javni. Moram reči, da je tukaj sindikat tudi zelo pomagal, da smo sprejeli reforme, in da je naredil zelo, zelo veliko za to, da danes ljudje živijo boljše. Seveda se mora sam vprašati, koliko je naredil za to, da danes ljudje živijo boljše in koliko je pomagal vladi Boruta Pahorja, da bi naredila en korak naprej, zato da ne bi več živeli v lažnem standardu, ampak da bi živeli na tistem nivoju, ki nam pripada. Znani dogodki so seveda vsem jasni, in je brezzveze in nepotrebno te stvari ponavljati, ampak žal je to bila izgubljena priložnost. Danes, ko me marsikdo vpraša, kako bo z novo reformo, jim povem: boste videli takrat, ko jo bo kdo drug naredil, pa se boste odločali takrat, ko bo ta reforma pripravljena. Nekaterim je prekleto žal, da reforma ni bila sprejeta, kajti šele zdaj so prebrali, da bi se pokojnina ustavila na 80 %. In šele zdaj je marsikomu jasno, da bi s to stopnjo rasti, ki je bila predvidena v tej reformi, marsikoga potegnila ven iz socialnega transferja. Tako imamo danes nebroj upokojencev na socialnih transferjih. Tega si niso zaslužili. To si pripišite kolegi iz SDS. Pa naj vas kar še naprej volijo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Levanič.
Hvala lepa za besedo. Sam bom glasoval za zaupnico, to pa zato, ker verjamem, da vse ni bilo slabo, da se je kar nekaj naredilo, in verjamem, da če bi Vlada ostala tudi naprej, da bi lahko naredili še marsikaj, vse v luči iskanja neke poti, izhoda iz krize. V to pač iskreno verjamem. Na drugi strani tudi vem, da ni bilo vse idealno, da je mogoče marsikdo od nas imel kakšno drugačno idejo, pomislek, rešitev, s katero bi rad nekatere stvari spremenil drugače. Ne vemo pa, ali je bila ta naša ideja boljša od tiste, ki je bila uresničena, ker pač nismo imeli priložnosti tega izvesti. Ampak problem je drugje. Tudi če bi debatirali o konkretnih zadevah tukaj v Državnem zboru, kar bi včasih bilo potrebno, to ne bi imelo smisla, ker se ne poslušamo. To je problem slovenske politike. Ne poslušamo se takrat, ko govorimo o nekih rešitvah, projektih in tistem, kar naj bi čakalo našo, slovensko družbo. Ključno je, da smo padli na izpitu, predvsem pri načelu, da ni bilo važno, če je posamezen projekt ali nek zakon dober. Sledili smo načelu ne bomo ga podprli, če ni naš. Zato ta politika vedno znova pade na izpitu, ko je treba mogoče nekatere velike spremembe uvajati v današnji družbi, ker jih enostavno ne more, ker za to potrebuje širši konsenz. In tega načela Borut Pahor kot predstavnik opozicije v prejšnjem mandatu ni uporabljal. Ravno nasprotno, je sodeloval, pomagal, in to ste mnogi pozabili. Na žalost. Vodja Poslanske skupine SDS Jože Tanko je dejal, da so potrebne spremembe. Če odmislimo to, da je marsikdo od tistih, ki danes sedite tukaj, te priložnosti že imel, pa jih ni pokazal, lahko tudi mogoče stopimo korak nazaj in rečemo: v redu, imejmo neko zaupanje v tiste, ki mogoče prihajajo za nami, da bodo res imeli neke dobre ideje in bodo lahko peljali to družbo naprej. Pri tem se je treba zavedati, da delujemo v dveh različnih časih. Je razlika med časom gospodarske rasti in je razlika, ko v tistih časih ne izvajaš strukturnih sprememb, ko v tistih časih ustvarjaš primanjkljaj in ne delaš koraka naprej, in je razlika med časom, v katerem smo danes. Je težko, ni lahko, in marsikateremu od voditeljev, ki danes veliko idej govori, kako naprej, bi bilo težko, in to je pač treba imeti pred očmi. Najbolj me pa žalosti dejstvo, ko vas gledam vse tiste, ki imate veliko izkušenj, ste politiki in se poznate tudi osebno, da smo prišli do trenutka, ko se krivdo vali na enega človeka, in to je Boruta Pahorja. Tudi s strani prijateljev in tistih, ki so nekoč bili na isti poti. Včasih je mogoče ključen tisti pregovor, kaj boš s takšnimi prijatelji, če pa so tudi sovražniki zelo blizu tebe. Ne glede na to se moramo zavedati, da je človek, kot je Borut Pahor, stal marsikomu ob strani, da je imel en iskren namen, in prav je, da to tudi priznamo. In ni prav, da mogoče nekdo ob iskanju političnih rešitev, predvolilne kampanje nekemu človeku, politiku zarije nož v hrbet. To se enostavno ne spodobi. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Luka Juri.
Hvala lepa. Danes smo to razpravo sledili brez posebnih presenečenj. Slovenska politika je že dovolj strukturirana in ustaljena. Bili so tisti, ki so nemo opazovali, bili so tisti, ki so upravičevali razbitje, kot so že razbili marsikaj doslej v teh letih, bili so tisti, ki so ob samodestruktivnem nagonu uživali, in bili smo tisti, ki smo ob takšnem samodestruktivnem nagonu odkimavali. Slovenija si te samodestruktivnosti ne zasluži. Dominique Moďsi, francoski geopolitik, je pred časom razdelil svet na tri dele, na del upanja, več ali manj Azija, na del ponižanja, Bližnji vzhod in Severno Afriko, in na del strahu, tako imenovani zahodni svet, Evropo in Severno Ameriko. Jaz mislim, da si Slovenija strahu ne zasluži, da strahu ne rabi in da nima razloga, da jo je strah. Slovenija ima zelo dobro, zelo izučeno, zelo dinamično prebivalstvo, majhno, ampak prav zaradi tega je toliko bolj v svoji zgodovini dokazalo, da je lahko uspešno. Slovenija naj z upanjem gleda na te volitve, ki prihajajo, z optimizmom, in tudi mi politiki z upanjem in z optimizmom glejmo na tiste priložnosti, ki se nam odpirajo. Naj ne bo več glavna novica to, koliko je naš sosed preveč zaslužil, ampak naj bo glavna novica to, koliko je naš sosed uspel ustvariti in koliko bomo lahko tudi mi v tem soustvarjanju sodelovali. Gospod predsednik Vlade, hvala za energijo, za trud, za optimizem, predvsem pa za poštenje.
Hvala. Besedo ima gospa Jeraj.
Hvala za besedo. Jaz kandidatov in Vlade ne bom podprla. S strani enega od koalicijskih poslancev je bilo rečeno, da volje, da bi situacijo in težke razmere rešili, ni bilo. To ni res. Mi smo na začetku predlagali partnerstvo, ker smo vedeli, da ne bo lahko, in na ta način se je v prejšnjem mandatu sprejelo kar precej ključnih zakonov v okviru partnerstva in s sodelovanjem tudi opozicije. In če bi se vi odločili za tako pot, bi bilo verjetno danes drugače, in je zastonj sedaj objokovati, da nismo uspeli z reformami in na nas zlivati gnev, in smo za vse krivi mi, ne pa vi, ki ste odklonili ponujeno roko. Vsi smo vedeli, da ne bo lahko in da se lahko samo s skupnimi močmi učinkovito spopademo s krizo. Premier je v uvodu povedal, da smo v fazi okrevanja, v rebalans pa je predlagal novih sto milijonov za brezposelne. Torej, okrevamo ali bomo imeli jutri še več brezposelnih. Podobno napove, da če bo Vlada dobila zaupnico, bo ena njenih nalog pripraviti ukrepe za zaustavitev zaposlovanja v javni upravi. To delate od prvega dne. V svojo koalicijsko pogodbo ste zapisali. In kaj ste delali tri leta? Namesto da bi za 4 % zmanjšali zaposlovanje, ste ga za toliko povečali. Kako naj verjamemo, če ta vlada ponovno dobi zaupnico, da bo jutri ravnala drugače? Ne bo in ji ne moremo tega verjeti. Nekdo od predhodnikov je povedal, da tisti, ki ne zna postaviti diagnoze, ne more zdraviti. S tem se strinjam, kajti nekaj časa govorite, da ni vse tako hudo in da smo že na poti okrevanja. Analize in številke kažejo drugače. Nekdo od koalicijskih poslancev je tudi rekel, da ste bili na pravi poti, pa ni šlo. Potem že za božjo voljo nehajte riniti v napačno smer in prepustite vajeti komu drugemu. Premier je govoril o termitih. Ne vem, ali je tukaj govoril o koalicijskih partnerjih ali kdo je tisti, ki najeda temelje, in ali je kaj naredil na tem, da teh termitov v nadaljevanju ne bo. Od nas pričakovati, da bi glasovali za vlado, v kateri se bodo tri mesece ministri uvajali in spoznavali svoje delo, in od katere smo doslej lahko videli samo to, da se polovico časa ukvarja sama s seboj – kar 12 ministrov se je v tem obdobju zamenjalo, kar naprej se ukvarjamo z nekimi aferami in jih raziskujemo in preiskujemo. Verjeti, da bo ta vlada tudi z nekaj novimi obrazi lahko kaj bolj uspešna, kot je bila doslej, je iluzija. Tej vladi jaz ne zaupam. Očitno tudi državljanke in državljani ne, kar pa nas sploh [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]čuditi. Premier je na začetku povedal, da je med napakami, zapoznelimi odločitvami, napačnimi presojami bilo tudi nekaj uspehov. Ampak tisti, ki dela napake – vsi jih sicer delamo –, zraven pa še zapoznele odločitve, napačne presoje, me bo težko prepričal, da lahko uspešno in dobro vodi vlado.
Hvala. Besedo ima gospod Bukovnik. Se odpoveduje. Potem sledi gospod Ziherl.
Hvala lepa še enkrat. V današnjih razpravah me vsekakor preseneča in moti, da je vsega kriva opozicija. Opozicija pri najboljši moči ne more zbrati zadosti glasov, da bi kaj bistveno ovirala koalicijo. Težave so se pričele z notranjim razkrojem, in to že verjetno takoj po pričetku delovanja te koalicije. Šlo je za notranji razkroj ali za spopad pri vedno bolj praznem koritu. Taki partnerji predsednika Vlade niso mogli pripeljati drugam kot v nemogoč položaj. Danes je sicer, tukaj berem nefer kritiko "Pahorjeva beseda ni vredna počenega groša", kajti za to situacijo sigurno ni kriv sam, predvsem pa njegovi partnerji. Vendar nekaj navedb. Smo peta najuspešnejša država pri reševanju brezposelnosti. Če se lestvica obrne naokrog, seveda. Slabše od nas so samo Grčija, Litva in Bolgarija. Napovedane reforme javnega sektorja – še ta sektor, ki je bil, ni deloval tako, kot bi moral. Recimo, inšpektorji niso opazili celega kupa nepravilnosti, skoraj sužnjelastniških odnosov v nekaterih podjetjih. Nazadnje smo bila priča razpravam, podatkom in navedbam, da so taki odnosi bili zaznani pri podnajemnih delavcih v Luki Koper. Tam, kolikor mi je znano, vedri in oblači ena sama družina, ki je zasedla vse pomembnejše položaje iz ozadja, kjer lahko usmerja vsa dogajanja. Potem obljubljeno krčenje števila ministrstev. Opazil sem samo krčenje števila ministrov, koliko je bilo zamenjanih, koliko jih je odšlo. Niti v najboljši ugankarski igri ne bi znal več napovedati oziroma jih ne bi znal več navesti, kateri so šli, kdo jih je zamenjal, kdo je sedaj v. d. Ko sem postavljal poslansko vprašanje, sem imel kar malo težave, da sem ga našel. Poleg tega se bomo, recimo, naslanjali na dva strateška partnerja, Egipt in Libijo. Oba sta v težavah, vendar v Libiji je treba narediti nov scenarij, ne tisti prejšnji, ampak v depeši se je dalo prebrati, da Finska pripravlja pomoč pri rekonstrukciji civilne oblasti, pri rekonstrukciji oboroženih sil in tako naprej, in ko bo enkrat tam, bodo za njo šli gospodarstveniki. In seveda so to koalicijo pretresale afera za afero, kjer ni bilo ravno zaradi hišnega miru nobenega epiloga. Garažne zadeve, lažna ekologija, ko je bila s strani ene stranke sprožena cela kampanja proti plinskim terminalom, ne zaradi ekološke ozaveščenosti, ampak zaradi lobiranja za veliki terminal na hrvaškem otoku Krk. Tam v Omišlju so enako težki pogoji kot v Luki Koper ali pa pri naših sosedih Italijanih v okolici Trsta. Tudi tam je ozko in občutljivo morje. Konspirativni sestanki, posamezne stranke o zunanji politiki. Na koncu lahko zaključim: Slovenija zmore več, zna več, hoče več in si zasluži več.
Hvala. Besedo ima gospa Črnugelj.
Hvala lepa za besedo. Pred 20 leti smo govorili, da je čas miru in čas vojne. Sedaj je recesija, sedaj je svetovna recesija, sedaj je globalna svetovna recesija, in ob takem času smo mi imeli obdobje, ko smo dejansko imeli obdobje samo referendumanije in stalnih, stalnih govoričenj o ponovnih in izrednih volitvah. V času, ko bi dejansko morali strniti vrste, v času, ko bi dejansko morali pogledati, kako in na kakšen način dobiti čim več energije za reševanje tekočih problemov, ker vemo, da so problemi za nekatere skoraj nerešljivi, da dejansko svetovni strokovnjaki nimajo za velike uganke tudi ne male rešitve, ne samo velike rešitve, da je potrebno dejansko veliko strpnosti, veliko pogovora, in ne samo pogovora in ne samo tako, kot je rekel moj kolega Dejan Levanič, da se ne slišimo – mi se moramo tudi razumeti, mi se moramo tudi na en način dogovoriti. Mi se moramo naučiti timsko delati, ker to je tisto, kar nam manjka. Energije, znanja, pa tudi volje imamo, in Slovenija je to pokazala, ker je preživela že eno tako krizo, sicer na drugačen način, in bo seveda preživela tudi kakšno drugo. Emmanuel Todd je v padcu imperija z demografskimi modeli takoj kazal, kaj se bo dogodilo v tem obdobju, in vemo, da se to dogaja, da imperiji padajo, da padajo velike sile in da se razporejajo moči, in te moči ni enostavno podeliti, kako, na kakšen način. Jaz sem danes spoznala svoje kolege in videla sem vso njihovo širino oziroma neširino, videla sem, kako in na kakšen način lahko funkcionirajo in delujejo ter kakšen domet imajo. Predsednik Vlade je seveda znal z veliko strpnosti pokazati, da to širino ima. Žal ta seja ne bo odločala o predlogih ministrov in o tem, ali je Vlada kredibilna ali ne, ampak bo ta seja pokazala, koliko imamo kredibilno politiko, pa ne koalicijsko politiko, ampak dejansko celotno politiko. Politiki imamo že tako ali tako negativen predznak, z današnjim glasovanjem bomo pa povedali, da smo še nezreli za velika in pomembna vprašanja. Zato bom jaz glasovala za predlog ministrov in za Vlado, in verjamem, da bodo tisti, ki ne bodo glasovali, prevzeli odgovornost za to, kar se bo dogajalo po tem. Hvala lepa.
Hvala. Preden dam naprej besedo, bi jaz prosil spoštovane kolegice in spoštovane kolege, da nekoliko utišate svoje medsebojne pogovore, vsaj to. Besedo ima gospa Brunskole.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni vsi prisotni! Sama bom podprla predlagane kandidate za ministrici oziroma ministre, ravno tako tudi izkazala zaupnico Vladi. Morebiti je danes vrh slovenske politične krize, če se temu tako izreče, glede na nekatere razprave kolegov poslancev, predvsem moram reči tudi iz opozicije oziroma iz bivših koalicijskih strank, tako da me na nek način ta zadeva kar preseneča. Moram pa reči, da smo vsi poslanke in poslanci odgovorni za svoje odločitve v Državnem zboru, in prepričana sem – danes je bilo veliko povzetkov delovanja te vlade –, da je bilo veliko rezultatov, veliko storjenega, o čemer marsikdo danes ni želel govoriti. Vendar ko smo govorili o Evropski uniji, o črpanju evropskih sredstev, danes ni bilo toliko poudarjeno, da ravno v letošnjem letu za čas celotnega obdobja Republike Slovenije in črpanja evropskih sredstev nobeno leto nobene vlade ni bilo tako veliko evropskih sredstev izkoriščenih. Seveda mogoče nekaterim to ni všečno, ker je sedaj obdobje gospodarske in finančne krize, mi pa smo le bili uspešni. Tudi če pogledamo področje prometne infrastrukture, nihče ni poudaril dokončanja dolenjskega kraka avtoceste, gorenjskega, tretje razvojne osi. Nekdo je lepo izrekel, govorilo se je, kaj bi in tako dalje, sedaj pa so šli koraki naprej, tudi pri centrih za ravnanje z odpadki in tako dalje. Res pa je, da je tukaj še ena zadeva, o kateri je zanimivo govoriti. Ko govorimo o pomoči gospodarstvu, ne vem, verjetno niso moji kolegi iz različnih odborov, pa tudi sej Državnega zbora pozabili, da je bilo dostikrat poudarjeno, koliko je bilo tudi razdeljenih sredstev, tudi za pomoč in podporo gospodarstvu, tako da je o tem škoda govoriti. Bil je izkazan tudi poseben posluh tako za Pomurje kot za Pokolpje. Zatorej je kakorkoli drugače govoriti danes nesmiselno in nespametno. Naj pa tudi poudarim, da, pred dnevi sem že izrekla, dvomim, da ima kdo čarobno paličico, ali če ocenjuje, da je potrebna palica, da bi lahko spremenil stvari drugače, torej vse v pozitivne kazalnike. Verjetno bi bilo dobro o tem razmišljati takrat, ko so bile zaloge, bile rezerve, pa morebiti takrat tudi kaj predvideti za vnaprej. Zatorej bom sama podprla zaupnico, in ni nobenega razloga za kakršnokoli obupovanje. Za nekatere sem imela občutek, da so izredno žalostni. Mislim, da bo Slovenija šla naprej v tej obliki ali kakšni drugačni. Hvala.
Hvala. Kolegi in kolegice, se boste umirili? Prosim skupino tam pri vratih, da se gre pogovarjati v preddverje. Skupina poslancev in minister, prosim stopite ven v preddverje in se tam pogovarjajte! Če ne bo miru, bomo prekinili sejo. Gospod Colarič, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi! Mislim, da je bilo danes res že veliko povedanega, zato bom jaz eno miniaturo povedal. Namreč, ko sem tako rekoč cel dan poslušal te razprave, sem potreboval en time-out, pa sem se šel malo po Ljubljani sprehoditi, tam čez Kongresni trg, Čopovo, Nazorjevo. Danes je bilo veliko sklicevanja na ljudstvo, na ljudi, na ankete in tako naprej. Zanimivo, izgleda, da ljudje danes to spremljajo, in tako rekoč vsak, ki me je srečal, pa veliko ljudi v Ljubljani poznam, nam je zaželel srečo, zaželel je srečo, da dobimo zaupnico danes, da se izvolijo novi ministri, da nadaljujemo s svojim delom, da dokončamo svoj mandat in da dokončamo reforme, ki smo jih začeli. Tako bom jaz na podlagi, bi rekel, javnega mnenja izpred nekaj ur podprl Vlado ter vse kandidatke in kandidate, ki so predlagani za ministre. Seveda upam, da nam bo uspelo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Interes skupnosti in države mora biti nad interesom posameznika. V Slovenski ljudski stranki se tega zavedamo. Tako smo ravnali v preteklosti in tako ravnamo tudi danes. Zaradi posebnosti slovenskega političnega prostora se nam takšna drža v preteklosti ni obrestovala. Mogoče bi morali ravnati drugače, se prilagajati dnevnopolitični situaciji, angažirati najboljše marketinške strokovnjake in kritizirati vsepovprek, blatiti, lažnivo obsojati. Moram reči, da nam je takšna drža tuja. Verjamemo, da delamo prav, in prepričan sem, da so volivke in volivci to končno tudi opazili in da bomo lahko po naslednjih volitvah enakovredno, suvereno, kvalitetno in uspešno sodelovali pri izboljšanju splošnega stanja v naši državi. Trenutne javnomnenjske raziskave kažejo, da že preko 80 % anketirancev podpira predčasne volitve. Do teh lahko pridemo z nezaupnico Vladi. Možne so tudi druge poti, toda danes je pred nami ena izmed možnih, in prav nobenega zadržka ni, da bi se ta korak izpustilo. Danes je bilo slišati s strani kolegic in kolegov SD in LDS, kako bodo glasovali za zaupnico, pa ne zaradi osebnega interesa ali osebne eksistence, temveč zaradi spoštovanja podpisanih dogovorov. Jaz vam popolnoma verjamem. Kolegica mag. Potrata je dejala, da vstopa v tretje življenjsko obdobje in da o eksistenčnih vsebinah in strahovih ni govora. Ja, to deloma lahko drži. Ampak, veste, eksistenčno smo lahko zelo hitro in zelo resno ogroženi vsi, razen tistih, ki so uspešno prenesli nezakonito in nemoralno prigrabljen denar izven države v oaze širom po svetu. Zavedati se moramo, da vsa naša sigurnost temelji na pobiranju davkov, na pobiranju prispevkov, na vplačevanju v pokojninsko blagajno, na solidarnosti. In če tega ni, žal ne bomo mogli govoriti o nobeni eksistenčni sigurnosti oziroma sigurnosti vseh državljank in državljanov, velike večine. Ravno tako je tudi z evrom. Poglejte, trdnost evra temelji na odgovornosti do javnih financ držav članic evrskega območja, na odgovornem izvrševanju dogovorov, samo 15 % temelji na zlatih rezervah. Skratka, Evropa in velika večina sveta živi iz rok v usta. Treba je ravnati maksimalno odgovorno. Torej, pojdimo na volitve in prihodnji vladi, katerakoli bo, iskreno želim več sreče in več uspešnih potez. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Klasinc.
Spoštovani kolegice in kolegi! Malce krajša bom danes, predvsem zaradi tega, ker je bilo že dosti povedanega, pa tudi zaradi tega, ker me je načelo zdravje. Rada bi nekaj povedala o ugledu te vlade. Izgleda kot da je to neka skupina ljudi, ki so danes obsojeni na pljuvanje iz vseh strani, kot da so naredili nekaj groznega. Veste, ta vlada – kot veste, se sama v tem mandatu v parlamentu ukvarjam z mednarodno politiko, zato zelo veliko potujem in se srečujem s tujimi diplomati, ki predstavljajo naše prijateljske države v Sloveniji. Vsi ti ljudje imajo o Sloveniji in o tej vladi bistveno boljše mnenje, kot sem poslušala današnje razprave tukaj. Poglejte, ta vlada je dosegla nekaj, kar Sloveniji ni uspelo 20 let. Arbitražni sporazum, o katerem se je desna polovica te dvorane zelo norčevala, medtem ko cel svet in celotna Evropa Sloveniji in predsedniku naše vlade, ki je to dosegel, priznava velik, velik uspeh, ki ne pomeni uspeha samo za obe državi, ki sta nenadoma iz sovražnic postali prijateljski državi, ki uspešno sodelujeta, kjer se izmenjujejo normalni trgovski, industrijski, znanstveni, kulturni in seveda tudi turistični stiki, ampak prispeva tudi k stabilnosti Balkana. Tudi zaradi vloge te vlade na Balkanu – spomnimo se Procesa Brdo in nekaterih drugih iniciativ, ki jih je predsednik te vlade sprožil – je Slovenija dobila v Evropi in v svetu velik ugled. Spomnimo se slovenske iniciative za vizno liberalizacijo državljanov držav Balkana, ki še do predlanskim niso mogli normalno zapustiti svojih držav in komunicirati po Evropi. To je dosegla, v sodelovanju z drugimi evropskimi vladami, ampak na našo pobudo, ta vlada. Spomnimo se tega, kako naš zunanji minister in naš predsednik Vlade vsakodnevno obiskujeta sosednje države na Zahodnem Balkanu in jim pomagata pri odpiranju vrat v Evropsko unijo. Vse to so dosežki, zaradi katerih je Slovenija danes na zemljevidu Evrope dobila pomemben pozitiven predznak. Zato lepo prosim, da pri vseh teh kritikah pomislite tudi na to.
Hvala. Besedo ima gospa Župevc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Na zelo pomenljiv dan bomo odločali o usodi te vlade. Pred tremi leti na današnji dan je verjetno bilo vzdušje pri marsikom, ki sedi danes v tej dvorani, podobno. Nekateri so čutili negotovost, nekateri so imeli že občutek zmagovalnosti, drugih je bilo strah poraza, kajti na jutrišnji dan, 21. 9., pred tremi leti so bile volitve. Ampak jutri, 21. 9. 2011, bo na preizkusu politika kot taka. Ne bo šlo za to, katera stran je zmagala, ali je zmagala Vlada ali je zmagala opozicija. Zakaj govorim, da bo na preizkusu politika kot taka? Zato, ker politika kot taka, ne samo Vlada, ampak vsi politiki v Sloveniji nismo zmogli dati odgovorov na ključna vprašanja, v tem mandatu, v prejšnjem mandatu ali pa še prej, in državljanke in državljani pričakujejo, da bodo imeli politiko, ki bo znala poiskati prave odgovore. Veliko je bilo mnenja o javnomnenjskih raziskavah, in to je druga stvar, ki bi jo želela poudariti. Ne vem, če poznate tisti pregovor oziroma rek, kako je z javnomnenjskimi raziskavami in z javnim mnenjem. Javno mnenje oziroma javnomnenjske raziskave so kot parfum – če ga povonjaš, malo diši, če ga vohaš preveč, te po njem začne boleti glava. Morda bi bilo dobro, da bi kdo pomislil tudi na to, ko se zelo naslanja na javnomnenjske raziskave in govori, kako zelo so te javnomnenjske raziskave pomembne, kajti na današnji dan pred tremi leti so javnomnenjske raziskave tudi nekaterim drugim kazale zelo dobro, ampak javno mnenje je danes na tvoji strani, jutri pa ne več, in javno mnenje ter pridobivanje zaupanja ljudi je proces, proces, ki se ne zgodi z danes na jutri, ampak je stvar nekega zaupanja, graditve. Očitno imajo nekateri v tej dvorani zelo kratek spomin, ki seže samo nekaj mesecev nazaj, so pa že pozabili, da so enkrat že dobili zaupanje državljank in državljanov in da so ga enkrat že izgubili. In še kot zadnjo stvar bi rada poudarila, da se mi zdi, da današnja razprava spominja na neke vrste politični poker, v katerem je jasno, da nekateri ves čas blefirajo. Zakaj? Mesece poslušamo o tem, kako si želijo nekateri predčasnih volitev, danes pa SDS predlaga ustavno spremembo za določitev fiksnega datuma rednih volitev v maju. Kaj to pomeni? Da si želite predčasnih volitev danes in da želite prihodnji mandat podaljšati za pol leta? Ali si ne želite več predčasnih volitev? Dobro bi bilo, da bi SDS, ki se ima za prvega v tej vrsti, ki drvi v teku za predčasne volitve ali pa redne, pove, kaj ima v mislih, ali ves čas samo blefira. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Na neki spletni strani, ki menda ni registrirana kot medij, je mogoče prebrati: "Barva Slovenije ima več kot dva milijona odtenkov." Na prikazovalniku lahko vidite, da je ta hip v dvorani 88 odtenkov, ki se bodo po glasovanju zlili v dve barvi. Ker je zame čas pravljic že minil, vem pa, da je tam temelj boj med dobrim in zlom in da vedno po pravilu zmaga dobro, pričakujem, da bom na strani zmagovalcev, zaradi tega, ker to ne bo moja osebna zmaga, ampak mislim, da bo to dobra rešitev za državo. Če pa se bo zgodilo, da ta vlada ne bo dobila podpore, potem menim, da je edino prav, da odidemo na predčasne volitve zaradi tega, ker so javnomnenjska merjenja blago minljive vrednosti. Še zdaj je v literarnem kanonu v šoli Shakespearov Julij Cezar, in verjetno se spomnimo Antonijevega govora in uspešne manipulacije z množico. Ko pa govorimo o tem, kje so odprte možnosti za boljše delovanje, soglašam z vsemi tistimi, ki menijo, da je treba razvijati državljansko zavest in da je ne samo v Sloveniji, ampak v celotni Evropi mogoče zaznati demokratični primanjkljaj. Ampak ko govorimo o demokratičnem primanjkljaju, potem je vprašanje, ali je rešitev v resnici v tisti vrsti civilnodružbenih gibanj, ki bi želela vstopati na mesto političnih strank v politično odločanje, namesto da bi opravljala tisto funkcijo, ki jo naj civilna gibanja opravljajo. Rečeno je bilo, da nekateri ortodoksni člani naše stranke ne dovolimo predsedniku Vlade, da bi deloval tako, kot sam meni, da je prav. No, saj to je še prijazna oznaka, ker včasih smo dinozavri, včasih smo jastrebi. Ampak rada bi povedala, da je bilo v tem državnem zboru pravzaprav mučno od vsega začetka zaradi tega, ker si največja opozicijska stranka ni dala dopovedati, da so se volivci leta 2008 izrekli, kot so se izrekli, in da je, to pa je rekel nek pomemben slovenski pisatelj, za normalno funkcioniranje človeka potrebna desna in leva roka. In stalno mantro smo poslušali, kako ima v tej državi levica preveliko moč. Jaz upam, da jo bo imela tudi v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Brulc.
Spoštovani! Ko je kriza, se ponavadi sile združi, znanje, pamet in tako dalje. No, mi te sreče v tej državi seveda ne bomo imeli, ker ne vedo, da je kriza, in mogoče je prav tako. Res je, imeli smo smolo s koalicijo, ampak saj ni bilo druge izbire. Takrat ni bilo druge izbire. Izbrali smo najslabšo in ta je sedaj v razpadu. Nadalje. Socialni demokrati smo delali dobro, in tega se bodo državljani zavedali mogoče še kdaj kasneje. Ker če ne bi vladala socialna demokracija, bi bila dosti večja revščina v državi, dosti več ljudi bi ležalo po ulicah, kot jih leži v bogatih Združenih državah in še kje. In ti očitki so prisotni, češ skrbite za socialo, za ostalo ne, ampak to tudi ne drži. Naša prva velika napaka je bila, da smo vam popustili in sprejeli zaključni račun vaše vlade, in naša velika napaka, in to nam stalno očitajo ljudje na ulici, je, da nismo tako grobi kot vi, da nismo nesramni, da vam ne udarimo kontra, tako kot vi nas tolčete. Ampak nismo taki po naravi, in če bomo kdaj v opoziciji, ne bomo taki, ker mi nimamo take politike. Ni naš vzor, da bi žalili. Prejšnja ministrica za kulturo lahko potrdi, kakšne žalitve je tam prejela, čisto osebne in brez potrebe. Mi taki ne bomo. To morajo volivci sprejeti, in mislim, da je prav tako. Jaz sem prepričan, da smo delali dobro, da smo sprejeli nekatere zelo zahtevne zakone celo dvakrat. Da pa ste potem zelo uspešno z demagogijo in drugače zadevo rušili na ulicah in z referendumi. Moj predlog je, če danes ta vlada ne dobi zaupnice, naj sindikati pridejo sem, dajo svoje metode dela in perspektivo razvoja naše domovine na mizo, pa gremo naprej. Jaz se pa zahvaljujem vsem, ki so v teh treh letih prispevali k temu, da bi nam jutri le bilo boljše, in se zahvaljujem predsedniku Vlade za njegovo poštenost, izjemno delavnost, veliko energije, in da je preživel tudi on vrsto žalitev in negativnih ocen, ki jih ni zaslužil. To ni poslavljanje, kajti še bomo skupaj, in jaz le upam, da nas bo pamet držala danes čez nekaj minut in da bomo glasovali za pet ministrov, ki jih rabimo.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Da si nekateri zelo želijo, da nam ne bi uspelo, govori tudi dejstvo, da me nekateri novinarji že dva dni sprašujejo, ali imam kot kandidat in poslanec sploh danes pravico do glasovanja. Skoraj zagotovo bo časovna odmaknjenost, določena zgodovinska distanca pokazala, da smo vlekli pravilne poteze in da smo bili na pravi strani. Predsedniku Vlade Borutu Pahorju se zahvaljujem za podporo. Če boste glasovali za, zagotovo ne boste zgrešili. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi! Značilnost tega mandata ni samo kriza, gospodarska, finančna, socialna, ampak je tudi način funkcioniranja politike v Sloveniji, vseh nas, ki smo na tej politični sceni in smo na nek način odgovorni za razmere v tej državi. Gre za dialog, gre za kulturo političnega razumevanja eden drugega in ne nazadnje gre tudi za reagiranje na ekscese, ki se pojavljajo v družbi in seveda med nami, med samimi politiki. Politična igra, politična kalkulacija, politično preigravanje scenarijev, ustvarjanje zarotniških zgodb, vse skupaj predvsem z namenom, kako onemogočiti izvajanje oblasti, ki jo je imela ta koalicija oziroma ta vlada, je bil temeljni program opozicije, predvsem največje opozicijske stranke, SDS. In uspelo vam je, to je treba priznati. V javnosti ste zasejali totalen dvom v sposobnost te vlade, njeno angažiranje, ministre, predsednika Vlade, čeprav ga mnogi od vas danes celo hvalite. Ampak cel mandat ste seveda, bom uporabil ta izraz, ker je bil večkrat omenjen, predvsem pljuvali po predsedniku Vlade na različne načine. In seveda so bile k temu dodana vrednost razmere v koaliciji, to nezaupanje, in to je seveda nadgradilo to nezaupanje v javnosti. In danes imamo pred seboj samo en akt, zato ker si večina v tem državnem zboru ni upala, in je dolžnost in odgovornost večine v tem državnem zboru, ker te vlade niso izvolili volivke in volivci, ampak smo jo mi v tem državnem zboru. V zadnjem letu in pol, ko govorite, da je ta vlada nesposobna in da bo pripeljala državo Slovenijo na rob bankrota, da se vas večina ni dobila in bi zamenjali to vlado z drugo vlado. In danes imamo pred seboj samo dve odločitvi. Če dobi zaupnico večine, bo ta vlada končala svoj mandat. Če te zaupnice ne dobi, potem gremo čim prej na predčasne volitve – to, o čemer ste govorili od marca 2009. Marca 2009 je bilo v tem državnem zboru prvič izrečeno, da so potrebne predčasne volitve! To je bilo pol leta po volitvah leta 2008. To samo dokazuje, da se nekateri cela tri leta, cel mandat preprosto niste sprijaznili z voljo ljudi, ki so jo izrekli 21. septembra 2008 na volitvah.
Hvala lepa. S tem zaključujemo razpravo. Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, prehajamo na glasovanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Poglejte, če imate pravilno vstavljene kartice. V skladu s predlogom predsednika Vlade in z 232. členom Poslovnika Državnega zbora se o imenovanju ministrov glasuje tako, da se glasuje o listi kandidatov za ministrici in ministre kot celoti. Zato dajem na glasovanje naslednji predlog sklepa: Državni zbor imenuje gospoda Tomaža Orešiča za ministra za gospodarstvo, mag. Zdenko Vidovič za ministrico za javno upravo, gospoda Sama Bevka za ministra za kulturo, gospoda Branka Janca za ministra za notranje zadeve in dr. Tamaro Lah Turnšek za ministrico za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Ker je predsednik Vlade na izglasovanje liste vezal vprašanje zaupnice, se bo s sprejetjem liste štelo, da je bila Vladi Republike Slovenije izglasovana zaupnica. Na podlagi 86. člena Ustave Republike Slovenije bo lista izglasovana, če bo zanjo glasovala večina navzočih poslancev, to je tako imenovana navadna večina. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 51. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 51.]] Glede na izid glasovanja ugotavljam, da predlagana odločitev ni bila sprejeta. Zato se šteje, da je bila na podlagi prvega odstavka 117. člena Ustave Republike Slovenije Vladi izglasovana nezaupnica. S tem je predsednik Vlade na podlagi prvega odstavka 117. člena Ustave v zvezi s prvim odstavkom 116. člena Ustave razrešen, mora pa skupaj s svojimi ministri opravljati tekoče posle do prisege nove vlade. Državni zbor mora v 30 dneh, to je do vključno 20. oktobra 2011, izvoliti novega predsednika Vlade ali dosedanjemu predsedniku pri ponovljenem glasovanju izglasovati zaupnico, sicer predsednik republike razpusti Državni zbor in razpiše nove volitve. V skladu z 259. členom Poslovnika Državnega zbora lahko predsednik republike, poslanska skupina ali najmanj 10 poslancev najkasneje v 7 dneh, to je do vključno 27. septembra 2011, predloži kandidature za novega predsednika Vlade. V skladu z 260. členom Poslovnika Državnega zbora lahko predsednik Vlade zahteva ponovno glasovanje o zaupnici, pri čemer ponovno glasovanje o zaupnici ne spremeni že sprejete odločitve o vprašanju, na katerega je predsednik Vlade vezal pravkar izglasovano nezaupnico. Če bo v roku 7 dni vložen tako predlog kandidature za novega predsednika Vlade v skladu z 259. členom Poslovnika Državnega zbora kot tudi zahteva predsednika Vlade za ponovno glasovanje o zaupnici, kot to omogoča 260. člen Poslovnika Državnega zbora, bo Državni zbor najprej glasoval o predlogu za novega predsednika Vlade. V primeru, da Državni zbor v ustavno določenem roku in po predpisanem postopku ne bo izvolil novega predsednika Vlade ali dosedanjemu predsedniku Vlade pri ponovljenem glasovanju izglasoval zaupnice, bom o tem obvestil predsednika republike. Preden zaključimo to točko dnevnega reda, me je gospod Borut Pahor prosil za besedo. Gospod Borut Pahor, imate besedo.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod predsednik! V zadnjih treh letih mi je nekaj prijaznih ljudi sem in tja reklo, da mi je usoda namenila, da opravljam zelo težko delo v zelo težkih in surovih pogojih, in da jim je žal za to. Meni ni bilo nikoli, niti en sam dan žal za to. Vse svoje znanje, izkušnje, potrpežljivost in strpnost sem poskušal dati na razpolago tej domovini. Kakšenkrat sem bil uspešen in kakšenkrat ne. Toda temu visokemu zboru bi rad zagotovil, da sem vse odločitve sprejemal po svoji vesti in v najboljšem prepričanju, da tej domovini služim po svojih najboljših močeh. Bil sem deležen velikih časti in tega ne bom nikoli pozabil. Hvaležen sem vsem, ki so mi to omogočili. Skušal sem jim vrniti to s tem, da sem storil tisto, kar se mi je zdelo, da je v okoliščinah, ko ni mogoče rešiti vseh problemov – rešil tiste, ki so najprej in predvsem zavarovali mir in stabilnost naše dežele, potem pa začel z reševanjem problemov, ki bodo zagotovo enkrat rešeni, ko bo prišla nova vlada in novi ministri. Mojim dosedanjim kolegicam in kolegom, tistim, ki so ostali z menoj do konca, in tistim, ki so zapustili Vlado prej, bi se rad zahvalil. Rad bi se zahvalil za podporo v tem državnem zboru in še enkrat vam bi rad rekel: v tem trenutku ne čutim nobene grenkobe, ostajam človek, ki je poln vere in zaupanja v prihodnost in tudi v naše ljudi, ne glede na to, kako kritično sodbo imajo do mojega dela. Bil sem zraven, ko se je rodila Slovenija, in danes, 20 let kasneje. Takrat in danes sem mislil, da je rojena pod srečno zvezdo, in se bomo že nekako izvlekli, samo malo več spodbude rabimo in eden drugega, dovolj spoštovanja in strpnosti, in bomo uspeli. Hvala lepa. / aplavz/
Spoštovani gospod predsednik Vlade, gospod Borut Pahor, hvala za vaš nagovor. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Spoštovani kolegi in kolegice, prekinjam sejo za 5 minut in jo nadaljujemo ob 18.05.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PREPREČEVANJU PRANJA DENARJA IN FINANCIRANJU TERORIZMA. Spoštovani kolegi in kolegice, ali lahko prosim, da se posvetimo nadaljevanju dela? Hvala lepa. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 poslancev, s prvopodpisanim mag. Radovanom Žerjavom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev mag. Radovanu Žerjavu.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Davčna uprava Republike Slovenije je letos izbrala 29 tujih davčno ugodnih območij in od bank zahtevala podatke, kateri od slovenskih davčnih zavezancev so tja nakazovali denar. Podatki, ki jih je Davčna uprava že posredovala v javnost, so šokantni. V teh 29 davčnih oaz je denar nakazalo 9 tisoč 496 slovenskih rezidentov v skupni vrednosti več sto milijonov evrov. Več sto milijonov evrov 9 tisoč 496 slovenskih rezidentov. Zakaj je to problematično? Davčne oaze ne pobirajo davkov, ne gnjavijo z davčnimi inšpekcijami, ne izdajajo podatkov o denarju in poslih svojih strank in jim zagotavljajo anonimnost. Davčne oaze torej omogočajo najbogatejšim, da le-ti svoji državi ne plačujejo davkov, čeprav so vsi v njej ustvarjali premoženje, v njej živijo in koristijo njeno javno infrastrukturo in njene javne storitve. Breme financiranja le-tega tako prepuščajo preostalim podjetjem in prebivalcem. Davke doma plačujejo torej samo butasti in revni, bi lahko rekli. V preteklih mesecih smo bili priča razkritju mnogih primerov sumljivega poslovanja gospodarskih družb, ki so že v postopkih zaradi insolventnosti ali pa bodo tovrstni postopki zoper njih še uvedeni. Zanimivo je, da so se marsikatere sumljive transakcije opravljale preko bank oziroma podjetij v Liechtensteinu. Ob razkritju nepravilnosti v banki Hypo Group Alpe Adria se je razkril marsikateri sumljivi posel, ki je potekal tudi preko Liechtensteina v katere druge davčne oaze. In kaj v Sloveniji rečemo in naredimo na to temo? Skoraj nič, lahko rečemo, kar smo tudi že navajeni. Na eni strani govorimo o več sto milijonov evrov vrednih transakcijah, stečajih, goljufijah, neplačilih prispevkov in plač, pa se ne zgodi nič. Po drugi strani pa lovimo kurje tatove, kot je bilo to v primeru bombastične akcije 40 gorenjskih kriminalistov, ki so zaradi suma prejetja 250 evrov podkupnin aretirali in pridržali pet oseb, zaposlenih v enem od slovenskih podjetij. Narobe svet, bi lahko rekli. Vendar to ne pomeni, da to tako mora biti in da moramo vsi gledati križemrok. V Poslanski skupini SLS smo zato predlagali zakon, ki je danes pred nami. S predlaganim zakonom želimo predvsem določiti javnost podatkov o transakcijah, ki potekajo med Republiko Slovenijo ter državami, ki so določene kot offshore območja na podlagi poročil IMF in OECD, oziroma med Republiko Slovenijo in podjetji, ki imajo v teh državah sedež. Cilj zasledujemo z določbo, da je Urad za preprečevanje pranja denarja dolžan informacijo in določene podatke o taki transakciji objaviti na svojih spletnih straneh. Nujno potrebno in prav je, da je zaradi zaščite tako javnega interesa kot dobronamernih pravnih in fizičnih oseb podatek o takšnem poslovanju javno dostopen. Trdno smo prepričani, da je v interesu javnosti, poslovnih subjektov, upnikov, delavcev in konec koncev tudi državne uprave, da se ve, katera slovenska podjetja in posamezniki ter v kakšnem obsegu poslujejo s subjekti s sedežem v davčnih oazah. Žal se v zadnjem času izkazuje, da je edino pritisk javnega mnenja v Sloveniji tisti, ki pristojne organe sili k ukrepanju. Pravna država očitno ne deluje najbolje oziroma tako, kot bi morala. Pritisk javnosti pa je še vedno dovolj velika grožnja, da se stvari ne pometajo pod preprogo. Zato predlagamo, da zakon v vsebini, kot je bil sprejet na matičnem delovnem telesu, tudi podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Bogdanu Čepiču.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav državni sekretarki, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 30. seji 8. 9. 2011 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslancev, s prvopodpisanim mag. Radovanom Žerjavom. Na podlagi zahteve skupine poslank in poslancev, s prvopodpisanim mag. Radovanom Žerjavom, za splošno razpravo o predlogu zakona je Državni zbor na 29. seji 17. 6. 2011 opravil prvo obravnavo predloženega zakona in sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. Služba je podala konkretne pripombe k določbam 1. in 2. člena zakona. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe bi bilo treba določiti, za katere transakcije se predpisuje obveznost poročanja. Prav tako služba v svojem mnenju poudarja, da objavljanje podatkov slovenskih podjetij in posameznikov vpliva tudi na poslovanje podjetij. Zaradi tega bi bila potrebna obširnejša obrazložitev oziroma utemeljitev predlaganih rešitev. Prav tako bi bilo treba z vidika načela pravne države na podlagi 2. člena Ustave določbo spremeniti v delu, v katerem prepisuje rok za objavo podatkov na spletni strani, in ga jasno opredeliti. K predloženemu zakonu v poslovniškem roku kvalificirani predlagatelji niso vložili amandmajev. Odboru sta bila kot dodatno gradivo posredovana predloga za amandmaje odbora k 1. in 2. členu, ki ju je pripravilo Ministrstvo za finance. Seji odbora so prisostvovali predstavnik predlagatelja zakona mag. Radovan Žerjav ter predstavniki Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi predloženega zakona je predstavnik predlagatelja zakona mag. Radovan Žerjav poudaril, da je predlog zakona nastal zaradi tega, ker so objavljeni podatki v tiskanih medijih poročali o povečanem obsegu transakcij iz Slovenije v davčne oaze od leta 2008 do 2010. Zaradi tega se s predlogom spremembe zakona dajejo dodatne pristojnosti Uradu za preprečevanje pranja denarja, na podlagi katerih bi bilo omogočeno, da bi Urad za preprečevanje pranja denarja objavljal na svojih spletnih straneh informacijo o transakcijah iz Slovenije v davčne oaze. S tem bi javnost seznanili o teh transakcijah, kar bi vplivalo na preprečitev takih transakcij, ker bi javnost bila obveščena, kateri rezidenti Slovenije so izvajali transakcije v davčne oaze. Predlagatelj zakona je dodatno v razpravi poudaril, da se s tem zakonom želi doseči, kar se je doseglo, ko je Komisija za preprečevanje korupcije dosegla s Supervizorjem. Zaradi tega so po mnenju predlagatelja potrebne rešitve, da javnost dejansko vidi, katere osebe stojijo za podjetji, ki prenašajo transakcije v davčne oaze. V razpravi je predstavnica Vlade pojasnila, da če bi preveč in prehitro prišlo do objave podatkov, bi izgubili ukrep preprečitve pranja denarja, ker z objavo posameznih podatkov ne bi omogočili uradu večje operativne sposobnosti. Omogočili pa bi transakcije iz Slovenije v države izven Slovenije in nato v davčne oaze, kar pa ne bi sledilo namenu preprečevanja pranja denarja. Zaradi tega je predstavnica pojasnila, da ne podpira dopolnitve amandmaja odbora z objavo posameznih podatkov. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki ste ga dobili skupaj s poročilom.
Hvala lepa. Ker je zbor na 29. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. 9. 2011. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Vlade. Ali želi kdo razpravljati? Potem odpiram prijavo. Amandma k 1. členu. Prijava teče, tako da se lahko prijavite razpravljavci. K razpravi vabim gospoda Radovana Žerjava.
Hvala lepa, gospod predsednik. Na kratko bi dejal, da se s tem amandmajem ne morem strinjati, ker se pravzaprav s tem amandmajem črta iz tega zakona tisto bistvo, bistvo, ki bi naj pomenilo tudi palico za to, da bi preprečili v karseda največji možni meri odtekanje denarja v davčne oaze. Torej to je tista javnost podatkov, javnost podatkov na spletnih straneh urada za preprečevanje pranja denarja in financiranje terorizma. Mislim, da je to tisti ključni ukrep, da vendarle ima javnost v tej državi največjo moč, tisto magično moč, glede na to, da naši pristojni organi velikokrat ne odigrajo tiste vloge, ki bi jo morali. Osnovna dikcija oziroma vsa sprememba tega zakona temelji ravno na tej javnosti podatkov. Kljub temu, da se v obrazložitvi tega amandmaja navaja nek demanti ali oporekanje temu, bi potegnil vzporednico s Supervizorjem, ki ga je nedolgo tega v javnost posredovala protikorupcijska komisija, Supervizor, ki praktično obelodani vsako transakcijo posameznega subjekta z državo, z javnim denarjem, da gre tu pravzaprav za nekaj podobnega. Vendar razlika je v tem, da ne gre za javni denar, ampak gre za denar, ki odteka v davčne oaze. Mislim, da mora biti interes te države, da stori vse in še več, da to prepreči. Ne vidim nobenega problema, če bi se na tem seznamu na spletni strani Urada za preprečevanje pranja denarja znašel, denimo, kakšen Kompas ali pa kakšno drugo podjetje, ki se ukvarja s turizmom. Najbrž to ne bi bil noben problem in bi vsi takšno transakcijo razumeli. Verjetno pa bi bili vsi začudeni, če bi se na tem seznamu znašlo kakšno gradbeno podjetje ali pa da bi se na tem seznamu znašla kakšna družba, ki se ukvarja s finančnimi storitvami znotraj države. To bi pa najbrž bilo presenečenje za marsikoga. Tudi če bi se znašlo na tem seznamu, denimo, Gorenje ali pa kakšno podjetje, ki ima neke jasne izdelke, najbrž ne bi bilo nobenega problema. Tako da apeliram na to, da ostanemo pri tej javnosti podatkov. Ustavne določbe s tem niso kršene. Tukaj imamo vsa zagotovila in tudi ustavno sodna praksa govori temu v prid, tako da predlagam, da tega amandmaja ne sprejmemo in pustimo tako, kot smo se na matičnem delovnem telesu tudi dogovorili in tam praktično to rešitev podprli soglasno, torej da javnost teh podatkov vendarle ostane. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa. Zakon, o katerem govorimo – mogoče nekateri od kolegov vedo, ljudje verjetno nekoliko manj –, ima tri člene. Pravzaprav bo tri člene imel, če bo sprejet drugi amandma. Najbolj hecno je, da zdaj Vlada predlaga amandma, ki uničuje bistvo tega zakona. Vlada predlaga, da se črta deseti odstavek, ki pravi "Urad na svojih spletnih straneh takoj, najkasneje naslednji dan, objavi prejete podatke iz ..." in tako naprej. Čemu potem ta zakon? Izgovarjati se na varstvo podatkov, zasebnost, tajnost podatkov, omogočati bajno bogatenje z nakupi in prodajo orožja, pranjem denarja, je, zelo milo rečeno, nespodobno. In ta amandma točno to naredi. Torej dajmo še naprej švercati orožje, dajmo krasti, dajmo prodajati drogo, saj ne smejo povedati, da sem to jaz. Mojemu spoštovanemu poslanskemu kolegu, prvaku SNS so mirno prisluškovali in mirno pisali, kdo je, kaj je, s kom je govoril, kaj je delal in vse. A tu tem, ki švercajo orožje, s katerim so bili med drugim na žalost, veliko žalost pobiti tudi otroci v balkanski vojni, pa nič! Te bomo pa skrivali ali kaj?! Kako lahko Vlada pride s takšno idejo sploh ven?! Bistvo zakona je ravno to, da se javno obelodani, kdo je ta, kaj dela, kaj počne, narobe počne, in je to kriminal. A zdaj imamo amandma: ne, tega pa ne bomo objavili, ti so pa skriti, nedolžni. Za nas pa lahko vse povedo. Res ne razumem te enostavne kmečke logike – zakon je napisan zato, da se to enkrat obelodani, da ljudje vedo, kaj se počne s tem orožjem, švercem in tako naprej, a zdaj Vlada predlaga amandma, da moramo to ukiniti, da ne smemo tega objaviti. Ne vem, kdo se iz koga norca dela, ali pa sem že jaz tako butast pri vseh teh zakonih, da ne razumem več. Bistvo zakona rušite s tem amandmajem, in potem bomo sprejeli zakon, ki bo v bistvu enak temu, kar je! Naj švercajo, naj prodajo orožje, naj kupujejo orožje, naj prodajajo mamila, naj prodajajo mamila našim otrokom, ampak objaviti, kdo je to, pa ne smemo. Krasno! Potem se pa vprašamo, zakaj smo se danes cel dan oziroma so se – mi se nismo – upirali tej vladi in govorili, kakšne neumnosti počne. Evo jo, prvo, takoj po tem. Seveda ne moremo tega amandmaja sprejeti in seveda moramo podpreti zakon. Ta zakon ni idealen, tri člene ima, ni idealen, ampak s tem smo začeli, začeli smo obelodanjati vse tisto, kar se ne sme početi. In zdaj bomo z amandmajem Vlade to ukinili. Tu pa res prosim za razumevanje vse poslanke in poslance. Kakorkoli že, zanalašč bomo v Slovenski nacionalni stranki ta zakon podprli, zanalašč, in bomo proti temu amandmaju. In upam, da ste toliko pametni, kolegice in kolegi, čeprav vas je malo v tej dvorani, da boste ravnali enako, ker potem je pa res nesmisel, kaj se gremo. Sprejemamo zakone in bistvo zakona črtamo z amandmajem ven, in smo tam, kjer smo začeli, kot otroci s tisto špago. Podpiram zakon v imenu vseh kolegic in kolegov Slovenske nacionalne stranke in absolutno nasprotujem takšnemu amandmaju Vlade.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rado Likar.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi! Cilj predlaganega zakona je, da se določi javnost podatkov o transakcijah, ki potekajo ali ki bodo potekale med Republiko Slovenijo in območji oziroma državami, tako imenovanimi offshore območji. Kot rešitev je predlagatelj, s prvopodpisanim Radovanom Žerjavom, predlagal dopolnitev zakona v delu, ki določa, da Urad za preprečevanje pranja denarja, ko prejme informacijo o takšnih transakcijah, ki presegajo 30 tisoč evrov in ki so na zahtevo strank opravljene na račune pravnih ali fizičnih oseb v državah, za katere ne veljajo ustrezni ukrepi ali se ti ne izvajajo v zadostni meri za preprečevanje in odkrivanje pranja denarja, te podatke objavi na svojih spletnih straneh. In s črtanjem desetega odstavka 38. člena predloga zakona se izniči ta cilj in bistvo predloga zakona, ki ga je ta novela zasledovala, to se pravi cilj, da se doseže javnost podatkov. Vlada poudarja, da javna objava ne bi prispevala k večji učinkovitosti urada v boju zoper pranje denarja, nasprotno, da bi mu celo škodovala, in pri tem navaja vrsto razlogov, od tega, da gre za podatke s stopnjo tajnosti že ob pridobitvi teh podatkov oziroma da gre za osebne podatke, ki morajo biti ustrezno obravnavani, se pravi v skladu z varstvom osebnih podatkov, pa do tega izgovora, da bi potencialni storilci teh dejanj svoje poslovanje oziroma transakcije preusmerili preko drugih držav članic Evropske unije, ki tovrstnih objav ne poznajo. Mi smo prepričani, da bi objava teh podatkov na spletnih straneh urada, tako kot jo določa ta deseti odstavek predloga zakona, delovala v smeri preventive in da bi zagotovo pripomogla k zmanjšanju oziroma učinkovitejšemu preprečevanju pranja denarja. V Slovenski demokratski stranki bomo glasovali proti amandmaju Vlade, ker kot rečeno, bi s tem izničili cilj in bistvo predlaganega zakona, to je doseči javnost podatkov o transakcijah tako pravnih kot fizičnih oseb, se pravi transakcijah, ki potekajo med Republiko Slovenijo in med državami, ki spadajo v tako imenovana offshore območja. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Potem odpiram prijavo. Besedo ima gospod Branko Grims.
Hvala za besedo. Saj to zgodbo o tem, da je treba ustavno ščititi občutljive podatke, bi vsakdo s poznavanjem ustavnega prava najbrž z veseljem kupil, če ne bi poznal ravnanja obstoječe koalicije, na katerega me to malo spominja v eni podobni zadevi, ko je očitno razumevanje ustavnosti bilo odvisno od oddaljenosti od volitev. Konkretno, nekje v prvi polovici tega mandata je ta državni zbor odločal o posebni resoluciji, aktu evropskega ranga, ki je predvidevala možnost – šlo je seveda za boj proti korupciji in kriminalu –, da v primeru, ko gre za obravnavo kriminalnih dejanj in tako naprej, obstaja tudi možnost zaplembe premoženja, za katerega bi obstajal utemeljen sum, da je bilo pridobljeno s kriminalnim dejanjem. Takrat je kljub temu, da je šlo tukaj za evropski akt, na predlog Vlade vladajoča koalicija sprejela pridržek k temu, to se pravi, da se ne sme odvzeti nelegalno pridobljeno premoženje. Sam pa sem takrat, in kolegi iz SDS so me podprli, predlagal, da bi ta pridržek umaknili in da bi sprejeli kompletno besedilo, tako kot je bilo pripravljeno v evropskih institucijah. Takrat ta moj predlog ni bil sprejet, amandma SDS ste zavrnili, in sprejeli ste pridržek, da se torej nezakonito pridobljeno premoženje ne sme odvzeti. To je bil pridržek. In potem so se malo približale volitve, in točno isti ljudje, ki so takrat imeli polno za povedati o ustavnosti in tako naprej, so sami predlagali potem poseben zakon v proceduro, po katerem je seveda ta možnost tukaj, to se pravi, da obstaja tudi možnost, da se odvzame nelegalno pridobljeno premoženje. To je zelo zanimiva logika, ko prilagodiš ustavnost v odvisnosti, koliko daleč so volitve in koliko simpatij rabiš s strani volivcev, pred tem pa seveda nečesa ne sprejmeš, zavrneš, tako da vsi še popucajo, kar imajo, in za svoje kolege na ta način pravočasno poskrbiš. In me zelo skrbi, da gre zdaj za nekaj podobnega, ker po eni strani pravite: "Tukaj je lahko problem ustavna spornost." V redu, okej, ampak v istem stavku rečete, tudi tukaj piše: "Ta cilj je treba doseči kako drugače." Ne poveste pa, predvsem pa ne predlagate amandmaja, kako natanko bi ga v resnici lahko dosegli, pa da bi bilo to ustavno nesporno. Sledi samo ena napoved, da naj bi se to predvidoma uredilo še z zakonom, ki ureja pristojnosti davčne uprave, pač enkrat v svetli bodočnosti, ki je očitno, glede na to, da je Vlada ravnokar padla, tisti, ki ste to podpisali, gre pa za amandma s strani te padle vlade, ne boste imeli. Nima nobene svetle bodočnosti več, je že padla. To se pravi, da če se zdaj sprejme amandma, ki v celoti izniči namen zakona, potem je seveda s tem praktično izničen tudi zakon, in tisti, ki to predlagate, zagotovo veste, zakaj ste to predlagali. Če se amandma zavrne in se sprejme besedilo vsaj v taki obliki, kot je zdaj pred nami, potem pa, če kdo dvomi, da je ustavno sporno, lahko seveda še vedno sproži pred Ustavnim sodiščem ustrezne postopke in naj se to ugotovi na pravilen, pravno nesporen način. Sam osebno bom glasoval proti temu amandmaju. Tisti, ki menite, da je to dejansko lahko ustavno sporna zadeva, sprožite, če bo zakon sprejet v prvotni obliki, ustrezne postopke. Za to imate vse možnosti. Sam osebno menim, da bi se lahko kaj kmalu izkazalo, tako kot se je v tisti zgodbi, ki sem jo prej povedal, ki je zelo zabavna po svoje, da gre za ustavno odvisnost od bližine volitev pri sedanji vladajoči koaliciji, da morda ti pomisleki tudi niso v celoti utemeljeni. Predvsem pa obžalujem, da se ni ustrezne rešitve, če Vlada s tem misli resno, ponudilo že zdaj v okviru tega zakona, in potem najbrž k njegovem sprejetju ne bi bilo nobenih zadržkov ali pomislekov več.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojzij Potočnik.
Hvala za besedo. Nekoliko drugačen, mehkejši pogled na to zadevo. Poslanska skupina meni, da je argumentacija Vlade v zvezi z amandmajem, ki ga je predložila, v neki meri prepričljiva in ne gre proti rešitvam, ki so bile izglasovane v prvi obravnavi v tem državnem zboru. Amandmaja Vlade torej ne zavračamo, vendar ga hkrati ne vežemo na sprejetje predloga zakona, če amandma ne bo dobil podpore. Sprejemamo razlago o omejeni učinkovitosti urada, ki bi jo javno razkritje povzročilo. V celoti pa se zavzemamo, da se dostop do podatkov, posredovanih na urad, omogoči, kot piše v svojem gradivu, davčni upravi, ki jih uporabi pri obravnavi konkretnih sumov davčnih zatajitev. Seznanitev s tem dejstvom je pa povzročila pri nas nemalo presenečenje, posebej v luči znane fraze o učinkovitem sodelovanju med različnimi državnimi organi. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil tudi predstavnik Vlade gospod Andrej Plausteiner, direktor Urada Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja.
Spoštovani poslanke in poslanci! Rad bi vam predstavil stališče Vlade v zvezi s tem amandmajem oziroma predvsem razjasnil, zakaj vprašanje objave teh podatkov lahko škodi tako delu urada kakor tudi uradu v okviru mednarodnega sodelovanja. Namreč, javna objava in pa sporočanje podatkov uradu se izključujeta. Vemo, da je urad inštitucija, ki deluje po strogo predpisanih standardih, ki jih postavljajo mednarodne organizacije, predvsem FATF v okviru OECD, in zaupnost je eno od osnovnih načel in je omenjena v številnih standardih. To pomeni, da se podatki, ki jih urad prejema, lahko uporabljajo samo za te namene. Torej, ne more prejemati nekih podatkov, ki bi jih kasneje objavljal javno na neki spletni strani. To pomeni, da lahko pride do zelo absurdne situacije, ko bi, recimo, lahko nek tuj mednarodni urad zaprosil urad za podatke prav o nekem podjetju, ki je objavljeno na spletni strani urada, kar pomeni, da bi mi lahko rekli temu tujemu uradu: ja, poglejte si transakcije na spletni strani urada. To so pa zaupne transakcije, torej tako ne gre. Na tak način bomo izgubili velik ugled, ki smo ga do zdaj imeli tudi v svetu, in predvidevam, da bodo tudi reakcije Sveta Evrope, ker do zdaj je bil urad ocenjen z oceno skladno, tudi zaradi tega, ker je spoštoval zaupnost podatkov, ki jih prejema. Torej, strinjamo se seveda s tem, da urad pridobiva te podatke za analitične potrebe, kot prejema tudi gotovinske transakcije, vendar taka objava, kot sem že rekel, ni v skladu s standardi. Poleg tega bi škodovala tudi delu urada pri samem delu na sumljivih transakcijah, kajti tukaj gre za sodelovanje med policijo, uradom, tožilstvom, in take transakcije, ki so lahko predmet obdelave teh organov, ki sem jih naštel, nikakor ne smejo biti javno objavljene. Zato smo tudi predlagali, da se ta člen, torej amandma, ki bi to objavljal, ne bi dovoljeval, in pa seveda naš predlog je bil, da bi v okviru sprememb, ki jih že pripravljamo na uradu, dali tudi možnost davčni upravi, da dostopa do teh podatkov. Seveda smo zdaj dosegli, torej v 1. in 2. členu, s tem se pa seveda strinjamo, da urad pridobiva te podatke. Dodali smo tudi možnost, da urad zahteva od vseh inštitucij določene zbirne podatke za svoje potrebe analitičnega dela, kar bi lahko tudi povečalo učinkovitost urada. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glede na to, da vidim, da je še želja po razpravi, odpiram prijavo. Besedo dajem gospodu Rudolfu Petanu.
Hvala za besedo. Ne vem, malo čudne občutke imam v zvezi s tem predlogom, ki je bil dan pred časom. Nekateri so seveda dvomili v iskrenost tega, in zdajle, ob glasovanju bomo seveda videli, koliko je bil ta predlog iskren, da tej stvari pridemo do dna. Ravnokar smo slišali utemeljitev, zakaj, ali pa stališče Vlade. Naj mi bo dovoljeno, da rečem, da se očitno iz tega, kar se je zgodilo v četrt ure, nekateri niso nič naučili. Zakaj je kar 51 poslancev glasovalo proti zaupnici Vladi? Tudi zaradi tega, ker smo se srečevali točno s takimi primeri. Ne mislim vsebinsko, ampak zelo podobne stvari. Če je opozicija kaj predlagala, pa tudi če je kdo drug predlagal kakšen predlog, ki bi prvorazredne državljane mogoče malce razgalil, potem je bilo vse v neskladju z nacionalnimi interesi, država bi bila v zagati, evropske inštitucije bi bile proti, bile bi težave – milijon in deset razlogov še zraven. In vsaj iz tega, kar se je zgodilo pred četrt ure, mislim, da bi se morali nekaj naučiti. Bili so dobri predlogi dani v tem parlamentu, z različnih strani, ampak vedno smo poslušali popolnoma enake izgovore. V Sloveniji se na tem področju ne da narediti čisto nič – mislim, da pride do končne rešitve, na začetku se da. To je za umetniški vtis, ampak na koncu pa pri nas ne gre ne to ne ono. Podobne stvari se dajo rešiti v naši nekdanji državi sedaj ali pa v republiki nekdanje države – v Srbiji se da marsikaj narediti zelo hitro, pri nas se pa ne da nič narediti. Ne pri sodstvu ne na finančnem področju, ničesar se ne da več narediti. In jaz mislim, da je čas, da se nehamo sprenevedati in se iz poduka izpred četrt ure vsaj nekaj naučimo, ker potem je to imelo nek smisel. Drugače smo danes, ne vem koliko, 12 ur razpravljali in smo tratili čas, naučili pa se iz tega nismo nič. Če se bomo iz tistega kaj naučili, potem bi bilo to prav gotovo dobro in pozitivno. Vsi smo na koncu ugotovili, da tako kot zdaj v Sloveniji ne more več iti. To smo vsi ugotovili, vsi smo bili enotni, ampak je očitno hudir v podrobnostih, kjer potem začnemo ugotavljati v niansah, da ta rešitev pa ne bi šla. In to, kar je bilo rečeno, da to ne gre, je že stara lajna, in zaradi tega, jaz pravim, se je zgodilo tisto, kar se je zgodilo pred četrt ure. Tudi zaradi tega, in potegnimo en nauk iz tega in gremo s predlogom tega zakona, tako kot je bil zamišljen. Da se narediti, samo volja mora biti, in nekje je treba začeti. Soglašam s tem, da bi mogoče kje še trčili ob kakšno čer, ampak tudi tisto je treba potem obrusiti, če bomo to prvo zgradili. Nekje bo treba začeti. Jaz podpiram takšno varianto, da so podatki čim bolj javni, čim bolj javni, ker ne nazadnje: kako pa lahko pride v javnost zaupen dokument za tožilstvo? Ohoho, kaj pa bodo rekle državne institucije in evropske institucije? Tisto pa gre! A tisto pa gre?! Ko pa gre za takšne hude stvari na finančnem področju, tam pa bodo že evropske institucije – u, kaj bodo pa rekle! Oprostite, noben državni organ se ni sekiral zaradi tistega, kar je prišlo iz tožilstva, pa je bilo zaupno. Še na tožilstvu niso prebrali, pa smo že vsi vedeli. V redu. To se pravi, da ni tako hudo. Nobena evropska institucija ni čisto nič protestirala, čisto nič ni protestirala, tu pa imamo milijon izgovorov, kako bodo evropske institucije protestirale. Mislim, da ne bodo. Mislim, da ne bodo. Razen če ne bodo naši akterji pošiljali kakšnim institucijam signalov, tudi lažnih podatkov, kako je pri nas ta zadeva problematična in narobe. Imamo takšne izkušnje. Stvari prihajajo iz tujine zaradi tega, ker jim mi posredujemo lažne podatke, potem pa to še celo skrivamo. Tako da jaz podpiram to, da so stvari čim bolj javne. Kakorkoli, enkrat bo treba začeti. Če ne, se bodo takšne drame, kot so bile pred četrt ure, in današnji dan, žal ponavljal. Mi pa si tega ne želimo. Vsi skupaj smo ugotovili, da je to treba presekati. Pa dajmo presekati, zdaj imamo odlično priložnost, odlično! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Bogdanu Čepiču.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolega Petan, slab primer si vzel, ko govoriš o sodelovanju ali nesodelovanju. Namreč, predlog zakona, ki smo ga v prvem branju spustili skozi, je doživel temeljite spremembe. Poglej člene in boš videl, da so vsi členi spremenjeni, in to zaradi tega, ker smo s predlagateljem sodelovali. Zaradi tega, ker smo se usklajevali, in zaradi tega, ker smo naredili predlog, takšen, ki seveda konec koncev tudi eno pravno presojo nekaterih stvari zdrži, in zaradi tega, ker je bila želja in intencija tega zakona pač takšna, da vsem tistim, ki poskušajo delati neke transferje v davčne oaze ali v državi, kjer je to možno prikriti, poskušamo stopiti na prste. In to smo naredili. In ta del je v zakonu narejen, zato da urad za preprečevanje pranja denarja in boj proti terorizmu dobiva te podatke in ima možnost te podatke dobiti, in to sorazmerno zelo hitro in tudi v okviru svojih pristojnosti poskuša ukrepati. Bila je dilema, ali v prvem branju podpreti zakon in iti naprej ali počakati na vladni zakon, ki se pripravlja, na spremembe vladnega zakona. Ampak smo ravno zaradi tega, ker smo želeli to čim prej in zato, da bi lahko na tej seji že stvari zastavili, sprejeli in dogovorili, da je takšne spremembe, ki so tudi v duhu tega, kar Vlada pravzaprav pripravlja, in je na nek način kompatibilno, zato da ne bi bilo treba prestavljati ali popravljati v naslednjih dopolnitvah. In to je bil dogovor, kar pomeni, da je predlagatelj, ki ni bil iz vrst koalicije, in so koalicija in vsi tvorno sodelovali, in smo lahko naredili zakon. Res pa je, da je prišel predlog za amandma na odboru, od predlagatelja, ki je dodal to točko. In takrat je že bilo s strani Vlade rečeno, da to ni dobro zaradi narave dela urada, ne zaradi tega, ker ne bi želeli. Pa kljub temu, da smo se strinjali, da je Supervizor nekaj drugega, pa da so javne objave pravzaprav tiste stvari, ki na nek način bolj razgalijo te stvari. Ampak če danes poslušamo, kakšna je vloga tega urada, ki je del preiskovalnega urada, ki dobiva ogromno podatkov, ki so seveda tajni podatki – ne nazadnje jih on s svojo funkcijo dobiva –, in ker gre seveda za bistvo vsega tega nekega zaupanja inštitucij, ko dajejo te podatke, je vprašljivo, ali je ta javna objava brez nekaterih stvari dovoljena. Če Vlada ne bi dobila nezaupnice, bi verjetno na eni od naslednjih sej imeli dopolnitev. Takrat smo razmišljali, da bi eventualno odprli nekatere druge člene, kjer bi bilo seveda možno te objave in te stvari nekoliko bolje dodelati in dati tudi davčnemu uradu, zato da bi lahko te podatke, ki jih urad pridobiva, kvalitetnejše uporabil in dovolj zgodaj odreagiral. Zaradi tega, ker bo sedaj zamik pri tem zaradi tega, ker ne bo možno te stvari uskladiti, je verjetno bolj smiselno, da podpremo amandma Vlade. Na ta način še vedno obdržimo tisto os, ki smo jo želeli, nadzora nad temi transakcijami na uradu, ne pa v tej fazi objavljanja na spletnih straneh kot eden od elementov pritiska. Zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli amandma, ki ga je predlagala Vlada, z željo, da seveda, ko se bo pripravljal nov zakon, dopustimo možnost, da nekoliko širše in bolj celovito razrešimo tudi ta problem objavljanja ali sankcioniranja in uporabe teh podatkov v primerih, kadar gre za nezakonita dejanja.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa. Glede na argumentacijo direktorja urada moram reči, da me ne preseneča, da smo na tem področju tako neučinkoviti. Ker če nam bodo pa na tem področju ne vem od kod, iz Evrope, da ne bom rekel Barack Obama, žugali s prstom, da ne smemo česa narediti, potem pa res ne vem, v kakšni državi živimo. Potem pa res ne vem, kje živimo, če želimo objaviti na spletni strani tiste pravne subjekte, ki poslujejo z davčnimi oazami. In nič ne bo spremenilo, tudi če boste sprejeli ta amandma. Mi bomo namreč proti. Ali mislite, da se bodo ti dotični glede na to, da ne bodo objavljeni na spletni strani, kaj drugače obnašali v povezavi s tem zakonom? Ne, ne bodo se. Razlika je samo v tem, da ne bo pritiska javnosti. In glede na zaupanje v vse slovenske inštitucije, vse organe pregona, se bojim, da se bo seveda tako kot marsikje drugje, tudi tukaj marsikaj zamolčalo in pospravilo pod preprogo. Ne razumem. Dajte mi razložiti in me prepričati. Kakšna je razlika med objavo oziroma dostopnostjo podatkov o, na primer, dnevnem pregledu sprememb aktivnosti na tekočem računu podjetij in blokade le-teh, iBON recimo. In na primer, naprej, med objavo dostopnosti podatkov iz sodnega registra, ki med drugim obsega tudi osebne podatke zastopnikov in ustanoviteljev Ajpes. Razlika je le v tem, da je v nekem zakonu določeno, da so ti podatki zaradi zasledovanja nekega javnega interesa javno dostopni. In ravno za to gre v tem primeru. Zaradi javnega interesa, špekulacij, barabij, lopovščine in ne vem kaj še vse bi lahko našteval, je to treba narediti. Tudi zaradi tega, ker se v zadnjem času vse pogosteje sliši, da imajo mnogi državni uslužbenci odprte račune v teh oazah. Upam, da bodo ustrezni organi to tudi preverili. In ne vem, res ne vem, zakaj takšna bojazen. In še nekaj. Če bo ta amandma sprejet, potem o tem zakonu ne bomo glasovali danes, potem ne bomo glasovali v skladu s poslovnikom. In je vprašanje, glede na okoliščine, ki so se danes zgodile, ali bomo in kdaj bomo sploh o tem razpravljali in glasovali. Jaz upam, da to ni namen, da smo resnično dobro delali in da smo sodelovali, da smo zakon dobro nadgradili, da smo ga dopolnili, in ne vem, zakaj bi sedaj resnično tisto ključno zadevo, ki se mi zdi najpomembnejša, preprosto izbrisali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospe Bredi Pečan.
Prvo, kar bi povedala, je to, da je razprava, ki smo jo slišali pred kolegoma prej, z argumentiranjem, da se o amandmaju vlade, ki je bila, ki je doživela nezaupnico, ne more razpravljati in glasovati, velik larifari. Ta amandma je bil vložen precej prej, kot je bilo glasovanje o zaupnici Vladi, tako da glasovanje poteka čisto normalno naprej. Mislim, da bi bilo vendarle pametno, da o argumentih, ki jih je povedal predstavnik urada, malo razmislimo. Dejstvo je, da smo s potrditvijo besedila, ki je bilo potrjeno na odboru, torej razširitvijo 38. člena osnovnega zakona, dosegli pravzaprav glavni cilj, to je, da se urad za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma koncentrira tudi na take transakcije, ki niso gotovinske, ampak tudi drugovrstne transakcije, da se koncentrira na transakcije, ki se dogajajo med Slovenijo in davčnimi oazami. In zaradi tega seveda menim, da bi bilo smotrno, da ta vladni amandma, ki črta samo deseti odstavek novega 38. člena, podpremo. Istočasno bi pa predlagala, da zato, da – kaj je pravzaprav cilj tega, da zakon o preprečevanju pranja denarja na tak način dopolnimo? Cilj ni to, da se javno objavi vse, karkoli se dogaja s finančnimi transakcijami, ampak je cilj to, da se prepreči, da bi se anonimno sprehajal kapital, da rečemo po domače, med Slovenijo in tujino, ne samo med davčnimi oazami in Slovenijo, zaradi tega, ker mi vemo, da se tudi med Slovenijo in članicami Evropske unije sprehajajo različne transakcije in se nakazuje denar za izvajanje določenih nalog, določenih storitev, ki se potem na koncu sploh ne dogodijo. Imamo že tudi konkretne primere, ko so ti, ki so tudi objavljeni, prav v zvezi z nekaterimi dogodki, ki so nastajali pred nastankom posameznih stečajev znanih podjetij. Jaz osebno bi rada tukaj vendarle vprašala predstavnico Vlade, kako bomo pa potem lahko ugotovili, da ima neko podjetje, ki v Sloveniji operira z velikimi denarji, tudi podlago za to, da lahko najema bančne kredite, ki jih potem na koncu ni sposobno pravočasno odplačevati, jih reprogramira in tako naprej, dobiva pri bankah celo neke prednosti, ustanovljeno je pa s kapitalom iz, to pa lahko rečemo, evropske davčne oaze. In se ne da ugotoviti, kdo je pravzaprav lastnik tega kapitala, ki je prišel iz te evropske davčne oaze v Slovenijo in je omogočil ustanovitev tega podjetja, o katerem sem prej govorila. To pomeni, da je nemogoče dobiti lastnike tega kapitala, ki se je nahajal v evropski davčni oazi. Ni treba, da jo posebej imenujemo. Znano je, kako se imenuje firma, od koder je prišel ustanovni kapital. Znano je, kje je sedež te firme, znana je država, v kateri je ta firma. Vse to se ve, ne ve se pa, kdo so lastniki te firme oziroma kdo so lastniki tega denarja, ki je v tej firmi in je iz nje prišel nazaj v Slovenijo. Jaz sklepam, da je prišel iz Slovenije tja in potem nazaj v Slovenijo. Jaz ne verjamem, da bi objavljanje takih transakcij pomagalo razrešiti uganko, ki je zagotovo izjemno zanimiva, uganko, ki se ji reče preprečevanje pranja denarja oziroma skrivanje dejanskih lastnikov nekega kapitala, ki se sprehaja iz ene države v drugo. Vendar pa me zanima, kako priti do teh dokazov, ker bi jih bilo treba dati na razpolago policiji. Ne morem drugega reči, policiji, kasneje tožilstvu in tako naprej. Drugo je pa seveda to, da glede na to, da ste pripravili spremembe zakona, ki omogočajo širitev inštitucij, ki bodo sledile takim tokovom in bodo tudi poskrbele za obdavčitev, govorite konkretno o Dursu, glede na to, da Vlada sedaj res ne more več vlagati zakonov, predlagam, da ta zakon predate poslancem, tudi poslancem ljudske stranke zaradi tega, da ga bomo lahko po skrajšanem postopku sprejeli. Hvala.
Hvala lepa. Še želimo razpravljati? Odpiram prijavo. Besedo ima gospod Alojzij Potočnik.
Najlepša hvala. Na tem področju je tudi že nekaj narejenega, in jaz bi poskušal iz enega intervjuja, ki je bil opravljen, posredovati nekaj podatkov, ki se tičejo tega področja, o katerem sedaj govorimo. Gre za intervju z gospo Mojco Centa Debeljak, ki je objavljen na dnevnik.si, in bom zelo hitro bral, je pa pomembno, ker v mnogi meri razkriva nekatere stvari, ki so na tem področju opravljene. "Davčna uprava pod vodstvom generalne direktorice Mojce Centa Debeljak je od slovenskih bank pridobila podatke o vseh nakazilih skupaj nekaj manj kot 10 tisoč slovenskih davčnih zavezancev, ki so preko bančnih računov nakazovali sredstva v 29 izbranih, davčno bolj ugodnih območij. Če želiš priti do utaj, do nepravilnosti, moraš slediti denarju, pravi Centa." Vprašanje: "Zakaj niste te možnosti uporabili že prej?" "To smo počeli tudi v preteklosti, a vedno za posamične primere. Ko je obstajalo neko tveganje odliva kapitala, smo podatke od bank pridobivali, in reči moram, da so se banke vedno korektno odzvale in so podatke posredovale." Vprašanje: "Določeni posli, nakazila denarja v davčne oaze, na primer posli med propadlim gradbincem in eno od bank v večinski tuji lasti, so bili že podrobno opisani v medijih. Ali govorimo le o nekaj primerih takšnih nakazil? O kakšnem številu davčnih zavezancev, ki so nakazovali denar na ta območja, govorimo, in o kakšnih vsotah?" "V teh 29 držav, no, vse niso države, so tudi območja, je denar nakazalo 9 tisoč 496 slovenskih rezidentov, od tega 4 tisoč 492 fizičnih oseb in 5 tisoč 004 pravne osebe. Nakazila skupaj gredo v več sto milijonov evrov." "Za kakšno obdobje ste pridobili podatke?" "Najbolj natančne podatke imamo za leto 2010." Vprašanje: "Prednost davčnih oaz je bila v tem, da so te ali davčno ugodnejše ali pa ne razkrivajo podatkov. Zdaj ste torej te podatke pridobili od slovenskih bank." "Le za nakazila, zdaj nas čaka pregled poslovne dokumentacije. Ne trdimo, da so vsa nakazila nezakonita. Samo sodelovanje z davčnimi oazami ni prepovedano, mora pa imeti zavezanec podlago za to v poslovni dokumentaciji, dokazilo, da je bil posel v resnici opravljen." "Iskali boste torej fiktivne posle?" Odgovor: "Ja, in če je bilo nakazilo fiktivno, bomo preverili, kako se je denar vrnil od fizičnih oziroma pravnih oseb ali se kako drugače skanaliziral. Pri tem intenzivno sodelujemo z Uradom za preprečevanje pranja denarja." Zdaj pa zelo pomembno vprašanje: "Ima slovenska davčna uprava več pooblastil, da lahko terja od bank podatke o domnevno sumljivih nakazilih v tujino, kot jih imajo davčne uprave drugih držav?" Odgovor: "Je ena redkih davčnih uprav na območju Evropske unije, ki ima že zdaj to možnost. Večina davčnih uprav te možnosti šele uvaja. Področje iskanja kapitala, ki se je odlil, neobdavčenega kapitala, je področje, ki mu evropske davčne uprave že dalj časa posvečajo pozornost, vsaka pa se tega seveda loti v skladu z zakonskimi pooblastili in možnostmi, ki jih ima. Slovenska davčna uprava se je odločila, da uporabi možnost, ki ji je podeljena z Zakonom o davčnem postopku, in zaprosi slovenske banke za te podatke. Vse evropske države iščejo vire podatkov o premoženju, o nakazilih v tujino, skušajo z davčnimi oazami sklepati sporazume o medsebojni izmenjavi podatkov, če to ne uspe, pa iščejo podatke po drugih kanalih. Na zadnjem srečanju direktorjev evropskih davčnih uprav ..." – opozarjam zdaj – "... smo slišali, da so Francozi, potem ko so morali spremeniti zakonodajo, objavili spisek podjetij, ki so poslovala z davčnimi oazami, ne da bi se vprašali, ali je šlo za zakonito ali nezakonito poslovanje. Irska in Velika Britanija sta pristopili k temu, da se stopnja razkritja transakcijskih računov in nakazil njihovih rezidentov poveča. Mi to obveznost v zakonu že imamo in ni nam treba spreminjati zakonodaje ..." – v mislih je davčna zakonodaja – "... in ne pozivati zavezancev, naj nakazila prijavijo." Potem pa pride tisto, kar sem že prej omenil, da se mi zdi pomanjkljivo in bi bilo treba nujno dopolniti. Vprašanje: "Urad za preprečevanje pranja denarja ima dostop do zbirke gotovinskih transakcij, vi tega dostopa nimate." Odgovor: "Ne, in to je področje, kjer čakamo na spremembo zakonodaje." Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem mag. Andreju Vizjaku.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Moja ocena je, da je prvič v tem mandatu ena nekoliko bolj resna razprava okoli Urada za preprečevanje pranja denarja in te problematike nasploh. Čeprav vsi čutimo in iz raznih medijskih objav to veje, da je ta problematika kar prisotna in pereča. Jaz sem kot predsednik Komisije za nadzor javnih financ danes poslal sklic seje komisije s to temo, da bomo obravnavali poročilo o delu urada za leto 2010. Namreč, na spletnih straneh je zgolj nek povzetek tega, mislim, da se imenuje prikaz, in prav je, da v parlamentu odpremo to diskusijo. Eden izmed predlogov komisije bo tudi ta, da gremo s spremembo zakona, ki bo govorila o tem, da se poročilo o delu urada ne pošlje le na vlado, ampak tudi v parlament. Namreč, moja ocena je, da je diskusija okoli dela urada, rezultatov dela urada potrebna in pomembna tudi na tej politični ravni. Sicer urad in inštitucije, ki podpirajo preprečevanje pranja denarja, tudi nimajo ustrezne podpore za to delo. Jaz mislim, da to podporo rabijo, ker se sicer bolj ali manj gibljejo v sferi nevidnega, in vprašanje je, ali je takšna sfera tudi učinkovita. Torej, mene zanima stališče sedanje, odhajajoče vlade do tega vprašanja – ali se jim zdi to smotrno, korak v pravo smer ali ne. Torej, tukaj je poskus tega zakona, da se te transakcije objavljajo na spletu. Razumem argumente za in argumente proti, sam pa menim, da je vsakoletna diskusija, bodisi na pristojnem delovnem telesu parlamenta bodisi na plenumu, v povezavi s to problematiko lahko korak k raznim podpornim ukrepom za delovanje vseh inštitucij in seveda tudi urada predvsem na tem področju.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims.
Hvala. Najprej naj še jaz izrazim strinjanje s predgovornikom, da gre, ko govorimo o problematiki pranja denarja in o drugih koruptivnih ravnanjih, za izjemno pomembno temo, ki je že po pisanju mnogih medijev zelo relevantna, saj so številni objavili indice, da so, recimo, najbližji sorodniki nekega zelo znanega, velikega župana v Sloveniji silno aktivni, ko gre za poslovanje z davčnimi oazami, zlasti eno v Sredozemlju. Tako da tu ne gre samo za neke domneve ali pa teoretične možnosti, ampak tudi za v medijih, ki smo jim lahko zelo hvaležni, objavljene indice. Tisto, zaradi česar sem se pa maloprej javil, je bila pravzaprav replika spoštovani kolegici gospe Pečan. Namreč, če bi pozorno poslušala, bi vedela, da sem omenjal problematiko sedanje vlade samo v enem kontekstu. Argument, ki je namreč izrecno zapisan v obrazložitvi vladnega amandmaja in ki napoveduje, da bo ta vlada nekje v svetli bodočnosti to primerno uredila v neki noveli zakona, je kaj slab argument, kajti ta vlada je danes padla in nima nobene svetle bodočnosti več.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Silvenu Majheniču.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Predlagani amandma Vlade sigurno ni dobronameren za reševanje obravnavane problematike z zakonom. Podatke o kriminalcih, švercarjih in špekulantih, ki spravljajo državo v finančno krizo, je treba tudi javno objaviti vendarle takrat, ko podatki ne škodijo interesu preiskave. Gospodarski kriminal je uničil na stotine firm in pognal na ulice na tisoče ljudi. Pranje denarja je prisotno, in ga je treba zajeziti takoj. Davčna uprava pa ima tudi pravno osnovo za pregon. Čakati na nov zakon, še posebej v tem trenutku, je nesmiselno. Ne vem, koga podpirate, ko predlagate ta amandma, poštenih sigurno ne. Gotovo pa je nekaj res – da nam ne more biti v ponos, da se mafijske družbe hvalijo, da je Slovenija raj za mafijce, ker jih nihče ne preganja! Prisluškujemo poštenim ljudem tudi na zalogo, prisluhe se pa objavlja in se ne pomisli, kaj je bilo s tem storjeno državljanu, županu, poslancu ali še komu, ki se pa sam pravzaprav v tej zgodbi sploh ne vidi. Smo člani Interpola, in če je interes pridobiti podatke od zunaj, jih je možno tudi dobiti. Tega se poslužujejo vse države, ki jim je v interesu očistiti državo od pranja denarja države in razkriti mreže kriminalcev, ki so povečini povezani tudi s politiko. Zaradi vsega navedenega amandmaja ne bom podprl.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Predstavnik Vlade gospod Andrej Plausteiner, direktor Urada Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja, izvolite.
Hvala lepa. Glede na to, da je bilo kar nekaj vprašanj v zvezi z delom urada, bi nekaj stvari pojasnil. Še enkrat, kar se tiče javne objave. Javna objava lahko škodi predkazenskemu postopku, kar je bistveno za delo urada in policije. Lahko ima policija neke posebne ukrepe nad nekimi podjetji, ki izvajajo take transakcije. Naslednja stvar, kar se tiče tega, da bi urad objavljal tudi poročila za parlament. Tu je treba povedati, da je poročilo o delu urada zaupne narave, zato ker vsebuje številne podatke o finančnih transakcijah, ki lahko vplivajo na sistem cele države. Je pa seveda možno, da se nekoč sprejme tudi zakon, da urad z neko splošno obliko poročila, kar se tiče tipologij, se pravi njegovih postopkov, statističnih podatkov, tudi poroča parlamentu. Kar se tiče vprašanja v zvezi s podjetji, katerih dejanski lastniki niso znani in prejemajo od bank kredite v velikih zneskih, je seveda treba povedati, da to nikakor ni v zvezi s tem členom tega amandmaja, je pa dejstvo, da morajo že od leta 2007, odkar je v veljavi nov zakon o preprečevanju pranja denarja, vse banke, preden sploh sklenejo poslovna razmerja z neko stranko, ugotoviti, kdo je dejanski lastnik stranke, torej do 25 % deleža, in banka v bistvu ne sme skleniti poslovnega razmerja s stranko, če ne ugotovi, kdo je dejanski lastnik. Seveda je pa vprašanje izvora kapitala, ki potem lahko pride v Slovenijo, vprašanje, ki ga mora tudi finančna inštitucija razrešiti, in v primeru, da obstajajo razlogi za sum, da bi bil ta izvor kapitala lahko sporen, mora o tem obvestiti urad, in ga tudi obveščajo. Mi smo takšnih primerov dobili že kar nekaj, in te podatke tudi posredujemo policiji, in tudi podatke o odlivih v davčne oaze, kajti dejstvo je, da urad nima vpogleda v vse bančne transakcije, niti ne more zahtevati, tako kot davčna uprava, ki lahko zahteva od banke podatke o vseh transakcijah. Urad pač te možnosti nima. Seveda jo bo dobil s tem novim predlogom zakona v 1. členu, in tako kot je bilo že rečeno, se nam pa ta javna objava ne zdi smiselna, še posebej, če je organ urad. Danes je bilo že večkrat rečeno, da vsaka transakcija v davčno oazo ne pomeni kaznivega dejanja, in celo podatek obstaja, da se ogromno milijonov transakcij v svetu opravlja prav zaradi davčnih olajšav preko teh offshore centrov in davčnih oaz. Tukaj moramo zdaj ločiti tudi davčne oaze od offshore centrov, tako da nastane tudi problem uvrščanja posameznih držav na tem seznamu, ki se, mimogrede, tudi vsako leto spreminjajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Mag. Branko Grims, imate besedo.
Glede na nekatere razprave bi samo opozoril, da v Evropski uniji pri nekaterih najbolj vplivnih članicah, zlasti Nemčiji, avtorica naj bi bila pa kar kanclerka gospa Merkel, obstaja razmišljanje, da bi v bodoče uvedli tudi davek na finančne transakcije, kar bi verjetno imelo zelo zanimive učinke. In glede na nekatere razprave, ki smo jim bili priča danes, imam občutek, da pri nas naklonjenosti temu ni, ampak številni argumenti, ki so bili navedeni v razpravi v Evropski uniji, bi šli po mojem prepričanju v tej smeri, pri čemer pa transparentnost poslovanja v ničemer tovrstnemu prizadevanju ne bi škodila, prej nasprotno.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glede na to, kar je povedal gospod Plausteiner, se mi zdi, da potem Urada za preprečevanje pranja denarja sploh ne potrebujemo. Zakaj potem imamo eno razvejano organizacijo, ki pravzaprav nič ne dela in ki ne želi, da bi karkoli prišlo v javnost in da bi se karkoli pokazalo glede raznih gospodov, ki so vlekli denar ven in ga še vlečejo ven? Človek se vpraša, koga ščitite, ali ščitite tiste, ki izvajajo kriminalna dejanja, ki vlečejo denar ven, ki uničujejo slovensko gospodarstvo, ali vam je do tega, da se te ljudi prime in se jih potem procesira. Ni čudno, da o Sloveniji kroži po Evropi nekakšno razmišljanje, da je Slovenija mafijska država, kjer se vse da zmeniti in kjer se da vse skriti, prikriti in izpeljati vsako transakcijo, če je mogoča. Mislim, da gre tukaj samo za neke izgovore, in če pogledamo, koliko primerov ste rešili na uradu, jaz ne vem, če je kakšen. Imeli ste dva, in še pri tistih dveh ste potem na sodišču izgubili vse skupaj in ste morali vračati denar nazaj z obrestmi vred. Skratka, gre za nesposobnost, in zdaj gre po mojem mnenju še za to, da bi se radi izognili še čemurkoli in kakršnikoli odgovornosti, in po možnosti tudi, da ja ne bi kaj prišlo ven, da je bilo kaj narobe. Mislim, da je smiselno zavrniti ta amandma Vlade in sprejeti tisti osnovni predlagani zakon. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Plausteiner, direktor Urada Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja.
Glede na to, da je bilo omenjeno, da se sploh ne ve, koliko primerov je urad obravnaval – tukaj je treba povedati, da mi vsako leto prejmemo v obravnavo do 250 zadev, kar je glede na število prebivalstva nad evropskim povprečjem. Od tega jih damo vsako leto približno 100 na policijo. Od tega je v postopku zdaj 55 obtožnic, preiskav za pranje denarja, 158 postopkov za pranje denarja. Od tega je 60 % vseh zadev bilo na podlagi obvestil, informacij Urada za preprečevanje pranja denarja, kar pomeni, da sistem, ki je vzpostavljen v Sloveniji, da finančne inštitucije obveščajo urad o sumljivih transakcijah, učinkovit. Urad svoje zadeve torej posreduje naprej, in tudi organi pregona so v zadnjih treh letih močno povečali število kazenskih ovadb. Rekel sem, da je 158 postopkov. Od tega so letos bile že 3 sodbe, v obdobju prej pa tudi do 3. Stvar sodišč in drugih organov po mojem ni stvar, ni predmet te razprave, ampak če pa že govorimo o učinkovitosti urada, je pa tu treba povedati, da smo kljub manjšemu številu ljudi, ki jih imamo na razpolago, tukaj vsaj, kar se tiče zadev, ki jih damo naprej, učinkoviti.
Hvala lepa. Nihče več ne želi razpravljati? Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanja, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O UPRAVLJANJU KAPITALSKIH NALOŽB REPUBLIKE SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev mag. Andreju Vizjaku.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo z vztrajnostjo le dosegli nekaj. Namreč, mi smo že v tretjem poskusu poskušali uveljaviti zakonsko spremembo, da bi omejili oziroma preprečili poslovanje družb v večinski državni lasti, torej državnih firm, z drugimi družbami, v katerih so predstavniki uprav ali nadzora tihi družbeniki. Torej, želeli smo preprečiti navzkrižje interesov, ko imamo na eni strani družbo v večinski lasti države, ki sklepa posel z drugo gospodarsko družbo, kjer je tihi družbenik v tej gospodarski družbi hkrati direktor ali član uprave te državne firme. Ko smo prvič predlagali zakon, smo seveda naleteli na zavrnitev v parlamentu, češ da ureditev ne sodi v Zakon o gospodarskih družbah, in takratna ministrica za gospodarstvo je želela odpraviti to, češ da je pravi zakon Zakon o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije, kjer se to uredi. Zato smo predlagatelji v Slovenski demokratski stranki vztrajali in smo šli naprej, in smo predlagali spremembo zakona o upravljanju kapitalskih naložb oziroma dopolnitev tega zakona z eno samo dikcijo – da bi bili ti pravni posli nični, če bi se zgodili, oziroma da se ne sme sklepati takih pravnih poslov. Jaz sem vesel, da smo prišli do rešitve, tudi ob sodelovanju Vlade in Zakonodajno-pravne službe, da bomo končno dosegli to omejitev, da gospodarska družba, v kateri imajo večinski delež Republika Slovenija in z njo povezane družbe, ne sme sklepati pravnega posla z drugo gospodarsko družbo, v kateri je tihi družbenik član poslovodstva ali organa vodenja ali nadzora, izvršni direktor ali prokurist te družbe v večinski državni lasti ali ožji družinski član katere od navedenih oseb. In vsi pravni posli, ki so v nasprotju s to določbo, so seveda nični. Mislim, da bomo s tem preprečili navzkrižje interesov in ne nazadnje tudi oškodovanje državne lastnine, saj smo v preteklosti naleteli na en odmeven primer, primer družbe Talum, kjer je bil predsednik uprave gospod Danilo Toplek, vidni član stranke SD, vodilne vladne stranke, hkrati tihi družbenik podjetja, ki je s Talumom sklepalo posle. In težko si predstavljam neko nevtralnost ali celo zavzeto gospodarnost za državno družbo, če je hkrati ta, ki sklepa posel na strani državne družbe, udeležen pri dobičku tiste družbe, ki sklepa posel z državno družbo. Tu ne more biti neke nevtralnosti in nepristranskosti, tu je vnaprej zasejano navzkrižje interesov, in s to novelo smo želeli to preprečiti. Glede na dosedanjo proceduro smo to tudi uspeli, se pravi tudi ob pomoči Vlade, ki se ji za to zahvaljujem, in upam, da smo naredili s tem morda en korak v pravo smer. Priporočam se za podporo tej rešitvi.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Bogdanu Čepiču.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav državni sekretarki, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 30. seji 8. 9. 2011 obravnaval Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije, ki ga je v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Na seji odbora je sodeloval predstavnik predlagatelja, predstavnik Agencije za upravljanje kapitalskih naložb, predstavnica Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. Odbor se je seznanil s pisnim mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Vlade, ki kljub nekaterim pravnosistemskim pomislekom podpira predlagano novelo zakona. V okviru druge obravnave je predstavnik predlagatelja podal dopolnilno obrazložitev predloga zakona in predloga za amandma odbora. Predlagani amandmaji so skupni imenovalec usklajevanja med poslanskimi skupinami, Vlado in Zakonodajno-pravno službo s ciljem, da se prepreči, da bi podjetja v lasti Republike Slovenije sklepala posle s pravnimi osebami, v katerih so tihi družbeniki člani organov vodenja in nadzora, izvršni direktorji, prokuristi ali člani poslovodstva gospodarskih družb v večinski posredni ali neposredni lasti Republike Slovenije in njihovi družinski člani. Predstavnica Vlade se je strinjala, da je to vprašanje nujno čim prej urediti, čeprav morda navedeni zakon, zakon o upravljanju kapitalskih naložb, ni najustreznejši. Po oceni Vlade je v tem trenutku pomembneje, da se vprašanje zakonsko uredi, posamezne pomanjkljivosti pa naj se odpravijo z amandmaji. V razpravi se je postavilo tudi vprašanje, ali to področje ni dovolj pregledno urejeno že v Zakonu o gospodarskih družbah in ali morda s tem ne ustvarjamo še bolj nepregledne zakonodaje. Poslanec gospod Barovič je dejal, da Zakon o gospodarskih družbah vsebuje instrumente, ki prepovedujejo oziroma preprečujejo škodljiva in protipravna dejanja, žal pa nadzorne institucije nadzora ne izvajajo dovolj dosledno, zato je nujno, da se predlagani zakon sprejme. Poslanec gospod Frangež je dejal, da predlog zakona ustrezno rešuje navedene konflikte interesov med državo in zasebno lastnino. Odbor za finance in monetarno politiko je na podlagi 130. člena Poslovnika Državnega zbora na koncu sprejel amandmaje k 1. členu ter za nov naslov poglavja in nov 1.a člen. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora je odbor glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila, ki ste ga prejeli.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa Mateja Vraničar, državna sekretarka Ministrstva za finance.
Spoštovani gospod predsednik, gospe poslanke in gospodje poslanci! Že v okviru prve obravnave predloga zakona je Vlada v svojem stališču izrazila podporo predlogu, hkrati pa opozorila na nekatera pravnosistemska vprašanja ter na to, da bo treba v nadaljnji obravnavi predlog besedila izboljšati, da bi novelirani zakon resnično dosegel zastavljeni cilj, to je preprečitev oškodovanja državnega premoženja oziroma natančneje oškodovanja javnofinančnih sredstev. Poslovanje večinsko državnih družb s tihimi družbami vodstva državnih družb lahko po mnenju Vlade vodi do takšnega oškodovanja zaradi nepreglednosti poslovnih odločitev v teh večinsko državnih družbah. Poseben položaj večinsko državnih družb predvidevajo že nekatere druge zakonodaje, zato ocenjujemo, da posebna ureditev v zakonu o upravljanju kapitalskih naložb ni ustavno sporna, sledi pa ciljem, ki jih v zvezi s posebno ureditvijo uveljavlja že druga zakonodaja. Upoštevaje prej omenjeni cilj se je Vlada v nadaljnji obravnavi v sodelovanju s predlagatelji zakona in Odborom za finance in monetarno politiko aktivno vključila v pripravo izboljšanega besedila predloga zakona. Ugotavljam, da dopolnjeni predlog zakona, ki je pred vami, sledi stališčem, ki jih je zagovarjala Vlada glede prepovedi sklepanja poslov, ki jih je treba izrecno vezati na sklepanje poslov v imenu gospodarske družbe v večinski lasti države. Prepoved se je razširila tudi na prepoved sklepanja poslov v primeru, ko je tihi družbenik sicer član nadzornega sveta večinsko državne družbe, prepovedalo pa se je tudi ustanavljanje tihih družb s strani gospodarskih družb v večinski lasti države. Z amandmajem je dodana tudi prehodna določba, ki je uredila trimesečno prehodno obdobje za državne družbe, ki morebiti že imajo ustanovljene tihe družbe in jih morajo v tem obdobju ukiniti oziroma odpraviti. Kot je bilo rečeno že v uvodu, je preglednost porabe javnofinančnih sredstev cilj, ki ga zasleduje obstoječa zakonodaja, prizadeva pa si ga doseči tudi Vlada. Preprečevanje sklepanja poslov, v katerih se porabijo javnofinančna sredstva, z gospodarskimi subjekti, ki so preko tihih družb skrivno povezani z vodstvi večinsko državnih družb, je vsekakor eden od mehanizmov za doseganje tega cilja. Iz navedenih razlogov Vlada podpira sprejetje predlagane zakonske novele in predlaga poslankam in poslancem, da jo sprejmejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je Državni zbor na 30. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 18. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O INVESTICIJSKIH SKLADIH IN DRUŽBAH ZA UPRAVLJANJE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Mateji Vraničar, državni sekretarki na Ministrstvu za finance.
Gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da na kratko predstavim predlog novega zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. S predlogom tega zakona želimo v pravni red prenesti direktivo Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje. Predlog zakona je bil pripravljen v sodelovanju z Agencijo za trg vrednostnih papirjev ter združenjem družb za upravljanje, kot zainteresirano javnostjo. Predlog zakona določa predvsem naslednje zadeve. Določa pogoje za ustanovitev družb za upravljanje, pogoje in način opravljanja storitev upravljanja investicijskih skladov, prenos storitev upravljanja investicijskih skladov na druge osebe, pogoje trženja enot investicijskih skladov v Republiki Sloveniji in pogoje trženja enot investicijskih skladov, oblikovanih v Sloveniji, v drugi državi članici oziroma v tretji državi, vrste investicijskih skladov, pogoje za njihovo oblikovanje in način njihovega poslovanja. Določa se nadzor nad opravljanjem storitev upravljanja investicijskih skladov in nadzor nad poslovanjem le-teh. Določa se ne nazadnje tudi sodelovanje med nadzornimi organi. Predlog zakona celovito ureja delovanje družb za upravljanje in investicijskih skladov. Predlog zakona določa statusne, organizacijske in druge pogoje, ki jih morajo družbe izpolnjevati, da je zagotovljeno strokovno in varno upravljanje investicijskih skladov. Predlog prav tako vsebuje pravila, ki povedo, pod katerimi pogoji je v Republiki Sloveniji dovoljeno trženje investicijskih skladov. Pogoji so določeni tako, da zagotavljajo visoko stopnjo pravnega varstva vlagateljev. Le-tega krepimo tudi z uvedbo dokumenta s ključnimi podatki za vlagatelje, ki mora vsebovati jasen, nedvoumen in povprečnemu vlagatelju razumljiv opis bistvenih značilnosti vzajemnega sklada. Nadalje, predlog zakona zasleduje krepitev slovenskega trga kapitala, saj pravila o združitvah skladov, o alternativnih skladih in o centralno-napajalnih strukturah omogočajo lažje doseganje ekonomije obsega in s tem manjše stroške upravljanja, kar posledično krepi konkurenčnost slovenskih investicijskih skladov. Upoštevaje povedano in upoštevaje pozitivne učinke predloga zakona na industrijo družb za upravljanje investicijskih skladov Vlada predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona podpre tako v drugi kot tudi v tretji obravnavi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Bogdanu Čepiču.
Še enkrat lep pozdrav vsem! Odbor je predlog zakona obravnaval na 30. seji 8. 9. 2011. Posredovano mu je bilo mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala obsežno obrazložitev razlogov, zaradi katerih je po njenem mnenju zakonski predlog težje razumljiv, nepregleden kot celota in neskladen z zahtevami Resolucije o normativni dejavnosti ter splošno uveljavljenimi nomotehničnimi pravili. K predloženemu zakonu so v poslovniškem roku amandmaje vložile poslanske skupine Socialnih demokratov, Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Odboru so bili tudi kot delovno gradivo posredovani pisni predlogi za amandmaje odbora, ki jih je pripravilo Ministrstvo za finance. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Agencije za trg vrednostnih papirjev, Združenje družb za upravljanje investicijskih skladov in Zakonodajno-pravne službe. Pred pričetkom obravnave predloženega zakona je bil na podlagi 74. člena Poslovnika Državnega zbora v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke podan predlog, da se razprava o predloženem zakonu zaradi obsežnih pripomb Zakonodajno-pravne službe preloži na eno od prihodnjih sej odbora. Odbor tega predloga ni sprejel. V uvodni obrazložitvi predloženega zakona sta predstavnika Agencije za trg vrednostnih papirjev in predstavnica Združenja družb za upravljanje investicijskih skladov poudarila pomen njegovega čimprejšnjega sprejetja. Po besedah predstavnika agencije predlagani zakon predstavlja pomemben kvalitativen premik in kljub svoji obsežnosti prinaša veliko dobrih in koristnih rešitev. Predstavnica združenja je opozorila na dobro sodelovanje v fazi priprave zakonskih rešitev, pri čemer so bili predlogi združenja v veliki meri tudi upoštevani. Zakon je po njeni oceni kljub težki materiji, ki jo ureja, stroki razumljiv. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila, da bo služba v sodelovanju s predlagateljem zakona v okviru priprave končnega besedila predloženega zakona opravila njegovo temeljito redakcijo. Odbor o vsebini posameznih členov in vloženih amandmajev ni razpravljal. Na podlagi pisnih predlogov Ministrstva za finance je oblikoval in sprejel svoje amandmaje k amandmajem treh poslanskih skupin k 233., 242., 258., 383., 526. in 528. členu. V okviru opredelitev do vloženih amandmajev je odbor sprejel vse amandmaje treh poslanskih skupin. Odbor je v nadaljevanju sprejel vseh člene sprejetih amandmajev, sprejete amandmaje pa je vključil v dopolnjeni predlog zakona, ki je sestavni del poročila odbora, ki ste ga prejeli.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Slovenske demokratske stranke bo stališče predstavil gospod Zvonko Černač.
Še enkrat vsem lep pozdrav! Zakon o investicijskih skladih in družbah za upravljanje imamo, je tudi bolj ali manj ustrezen, tako kot je bilo pa povedano, je predmet te novele, ki na nek način pomeni nov zakon, usklajevanje z evropskim pravnim redom. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne vidimo neke nove dodane vrednosti v tem zakonu. Ne vidimo možnosti, da bi se zaradi spremembe normativnega okvira področje skladov razširilo in s tem razširila možnost vlaganja na tem področju. Za primerjavo naj povemo, da je v Sloveniji v upravljanju v različnih skladih nekaj manj kot 2 milijardi evrov premoženja. Za primerjavo: v Luksemburgu je tega premoženja tisoč 560 milijard evrov. Tudi igralcev na tem področju je v Sloveniji relativno malo; lahko jih preštejemo na prste obeh rok. Na drugi stani pa imamo nek hipernormirani zakon, ki ima 530 členov in predvideva, da bo treba izdati še 35 podzakonskih aktov. Ta primer kaže, da se žal v tem zadnjem mandatu soočamo z eno veliko težavo, in to je hipernormiranost vseh področij. Sprejemajo se novi in novi zakoni, ne da bi skozi novo zakonodajo in skozi novo normativno ureditev zasledovali tudi neko novo dodano vrednost urejanja področij na tak način, da bi tisti, ki jih zakonodaja zadeva, lahko širili svojo dejavnost, poslovali lažje in s tem prispevali tudi k novi dodani vrednosti v tej državi. Ne glede na vse povedano pa, kot sem povedal, gre za neke vrste tehnični zakon, ki to področje usklajuje z evropskim pravnim redom, zato ga bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli. Naj na tem mestu povem, da že nekaj časa pogrešamo zakonodajo, ki bi uredila področje nepremičninskih skladov, ki bi omogočala vlaganja posameznikov, fizičnih oseb, pravnih oseb, bank, zavarovalnic. Še posebej bi bilo primerno to področje normativno urediti pred tremi leti, ko so se začele pojavljati težave na nepremičninskem trgu. Nedvomno bi regulativa s tega področja na eni strani razbremenila nepremičninski trg, omogočila bankam normalno poslovanje. Bil bi prihranjen marsikateri stečaj s tega področja, ohranjena številna delovna mesta. Ustrezna ureditev teh nepremičninskih skladov bi omogočila tudi ustrezno trdnost vlagateljem, tistim, ki so brez ustreznih stanovanj, pa bi omogočila lažjo pot do njih. Za kaj takega bomo pa verjetno morali počakati na novo vlado. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani! Po slabih 9 letih, ko smo v Sloveniji sprejeli prvi zakon o investicijskih skladih in družbah za upravljanje, je pred nami novela, katere sprejetje nam zapoveduje novo sprejeta direktiva Sveta Evropske unije iz leta 2009. Po podatkih predlagatelja je razvidno, da je na trg kapitala preko družb za upravljanje vzajemnih in investicijskih skladov vključenih okoli 500 tisoč vlagateljev. Čista vrednost njihovih sredstev v teh skladih je okoli 1,8 milijarde evrov, kar znese v povprečju 910 evrov na prebivalca. Podatki nam govorijo, da v primeru predlaganega zakona nikakor ne gre za zanemarljivo vsebino. Po drugi strani pa je tudi res, da veljavna ureditev investicijskih skladov in družb za upravljanje v Republiki Sloveniji ni prinašala večjih in omembe vrednih težav in problemov. Pravzaprav je prav čudno, da iz tega področja ne izhaja nobena večja afera, goljufija ali kaj podobnega. A nikar ne hvalimo dneva pred nočjo. Kakorkoli, predlog zakona, kot rečeno, ureja pomembno finančno področje in tudi v sami dosedanji razpravi ni povzročil nobenih javnih polemik in nasprotovanj. Gre za tehnični zakon, katerega bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tudi podprli.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Zanoškar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! V imenu Demokratične stranke upokojencev Slovenije bom predstavil stališče glede Predloga zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. Ciljni namen zakona je uskladitev slovenskega pravnega reda z evropsko direktivo ter oblikovati določila tako, da bodo jasnejša. Namen je tudi urediti oblike alternativnih skladov v Republiki Sloveniji. Predlagatelj tega zakona je seveda Vlada. S tem zakonskim predpisom se želi v delovanje investicijskih skladov vpeljati preglednost in vlagateljem zagotoviti varno in skrbno poslovanje v skladu z njihovimi interesi. [[nerazumljivo]] , ki profesionalno upravljajo z investicijskimi skladi, je treba nadzorovati z nadzornim organom, ki ima ustrezne pristojnosti. Menimo, da tak zakon uvaja mnoge dobre rešitve, saj opredeljuje in ureja poslovanje institucij s področja investicijskih skladov, zagotavlja prost pretok kapitala, ureja kapitalsko ustreznost družb za upravljanje in upravljanje s tveganji. Po drugi strani pa ureja tudi področje likvidacij, prisilnih poravnav ter stečaj družb za upravljanje, opredeljuje krovne sklade in njihove podsklade ter ponudi rešitev za združitev investicijskih skladov ter poleg ostalega tudi nadzor poslovanja investicijskih skladov, ukrepe nadzora in sodelovanje z drugimi nadzornimi organi in organi Evropske unije. Ta predlog zakona bo nadomestil sedanji zakon o investicijskih skladih in družbah za upravljanje. V Poslanski skupini DeSUS bomo novelo podprli predvsem zaradi njenega namena, da se v večji meri izkoristi ekonomija obsega v dejavnosti investicijskih skladov, od katerih naj bi imel korist vlagatelj in pa seveda gospodarstvo. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo stališče predstavil gospod Bogdan Barovič.
Lep dober večer voščim kolegicam in kolegom, gospe sekretarki! Kaj naj rečem o Predlogu zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje? Ponavadi ne nosim s seboj toliko papirjev, ker se skušam o zakonih, ki jih obravnavamo, podučiti, jih poznati in o njih govoriti. Tokrat, oprostite mi, 530 členov, 530 členov zakona, 47 amandmajev, ki jih je matični odbor brez moje prisotnosti v dobri uri sprejel – če bi bila to zdaj prijava na izpit na fakulteti o tem zakonu, dam roko v ogenj, da bi ga 89 poslancev padlo, jaz se pa na izpit ne bi prijavil. Ker je to nemogoče prebrati, ne glede na to, da je to prenos direktive, nemogoče preučiti. In ne nazadnje v tej spoštljivi zgradbi deluje inštitut, ki se mu reče Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. To so pravniki, ki morajo vsak člen vsakega zakona preučiti, povedati svoje mnenje, ugotoviti skladnost z drugimi zakoni. In Zakonodajno-pravna služba je popolnoma jasno zapisala, da je ta zakonski predlog težje razumljiv, nepregleden kot celota, neskladen z zahtevami Resolucije o normativni dejavnosti. Ne bom bral vsega, kar so zapisali. Strokovnjaki, pravniki te hiše, ki so na tisoče zakonov prebrali, proučili, jih usklajevali, so dvignili roke. Rekli so: preobširen, pretiran obseg, nerazumljiv, nepregleden, neskladen z zahtevami resolucije. Da ne govorim o podzakonskih aktih, ki se jih bo ta zakon dotikal. Če imamo nekaj vesti – jaz bom vsaj pošteno povedal: nisem ga prebiral, ker ga je nemogoče prebrati, še manj ga je mogoče razumeti. In seveda kot takega ga v svojem imenu, pa tudi kolege sem prepričal, ne morem sprejeti. Ne moremo! Vedeti, o čem govori 530 členov s 47 amandmaji, pa vse je bilo sprejeto v eni uri in še malo, ne gre, če smo pošteni do sebe, z vsem spoštovanjem. Tisti, ki pa ste ga, očitno, tudi kolegi tule na moji desni, SDS, očitno ga bodo sprejeli, so ga prebrali – vsa čast. Rad bi vas videl pa na izpitu, vse skupaj, za tale zakon. SNS bo glasoval proti.
Hvala lepa. V imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo stališče predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Danes je zanimiv dan, ampak treba je reči, da v življenju neznanje in nepoznavanje ni razlog, da človek nečemu vedno nasprotuje. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo seveda podprli ta zakon, ki ga razumemo in podpiramo, saj je potreben in nujen, ker pomeni uskladitev z evropsko direktivo, da področje, na katerem so se tudi v Sloveniji dogodile številne nepravilnosti in težave, uredimo tako, kot ga imajo urejenega države, s katerimi smo skupaj v evropski skupnosti. Z novim zakonom o investicijskih skladih in družbah za upravljanje se v pretežni meri zagotovo usklajuje slovensko zakonodajo z evropsko direktivo, in sicer s tisto iz leta 2009. Preko rešitev v novem zakonu pa se tako zasleduje cilj povečevanja pravne gotovosti in določanja jasnejše ureditve na področju investicijskih skladov. Zakon nadomešča sedanjo ureditev ter v konkretnih rešitvah opredeljuje in ureja poslovanje institucij, ki delujejo na področju investicijskih skladov. To so predvsem vzajemni skladi, pa tudi investicijske družbe ter družbe za upravljanje in skrbniki premoženja teh skladov. Zakonodaja omogoča prost pretok kapitala, ker se urejajo pravila za opravljanje storitev upravljanja investicijskih skladov, družb za upravljanje s sedežem v Republiki Sloveniji, v državah članicah in tudi v tretjih državah ter družb za upravljanje tretjih držav oziroma družb za upravljanje držav članic na območju Republike Slovenije. Zakon nadalje določa tudi kriterije za določanje kapitalske ustreznosti družb za upravljanje ter pravila za upravljanje tveganj. Ureja se tudi normativna podlaga za postopke likvidacij, tudi prisilnih poravnav in stečajev družb za upravljanje. V zakonu so nadalje opredeljene tudi definicije, tako krovnih skladov kot tudi podskladov, pravila, kako se investicijski skladi združujejo in kako se oblikujejo centralne, pa tudi napajalne strukture investicijskih skladov. Ne nazadnje se opredeljuje tudi sklad nekolektivnih naložbenih podjemov za vlaganje v prenosljive vrednostne papirje ter določa nadzor nad poslovanjem investicijskih skladov. Prav tako se opredeljuje tudi ukrepe nadzora ter sodelovanje z drugimi nadzornimi organi in organi Evropske unije. Zakon tako kot v drugih državah sledi načelu preglednosti ter načelu varnega in skrbnega poslovanja. To v praksi pomeni, da morajo predvsem vlagatelju biti dostopni vsi podatki o dejstvih, okoliščinah, ki so pomembni za oblikovanje odločitev v zvezi z naložbami, ter da morajo vse osebe, ki opravljajo storitve v zvezi z upravljanjem, te storitve opravljati predvsem in samo v interesu vlagateljev. Na takšen način se zagotavlja pravna in ekonomska varnost samih vlagateljev. Zakon tudi zasleduje načelo učinkovitega nadzora, kar pomeni, da se sistem, ki je predpisan, spoštuje tudi v praksi. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije ocenjujemo, da zakon ustrezno nadomešča sedanjo ureditev ter jo tudi ustrezno dopolnjuje z novimi določbami, zato bomo zakon podprli. Ne nazadnje pa seveda tudi na slovenskem trgu obstaja kopica takšnih skladov, ki zahtevajo urejenost, nudijo pa našim državljanom in državljankam eno od možnosti za investiranje in pa oplemenitenje svojih prihrankov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Bogdanu Čepiču, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo Predlog zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje podprla. Cilj predloga zakona je predvsem uskladiti slovenski pravni red z evropskim pravnim redom, to je direktivo evropske skupnosti 2009/65/ES, povečati pravno gotovost, urediti vsebine posameznih določil tako, da bodo jasnejše, ter urediti oblike skladov v Republiki Sloveniji, ki niso kolektivni naložbeni podjemi za vlaganje v prenosljive vrednostne papirje, ki izpolnjujejo vsaj enega od pogojev tako imenovanega KNPVP sklada. Zaradi tega so urejeni tako imenovani ne-KNPVP skladi, ki so lahko odprti ali zaprti investicijski skladi, katerih edini namen je nalaganje sredstev v vrednostne papirje in druge likvidne finančne naložbe po načelu razpršitve tveganj. Kljub temu, da je osnovna vsebina zakona bila ustrezna, se bodo z uskladitvijo z evropskim pravnim redom tudi bistveno spremenila nekatera področja že obstoječega zakona, predvsem poglavitne rešitve, ki jih zakon določa, kot na primer opredelitev in ureditev poslovanja institucij, ki delujejo na področju investicijskih skladov, kot so vzajemni skladi, investicijske družbe, družbe za upravljanje in skrbniki premoženja teh skladov. Zakon bo tudi omogočil prost pretok kapitala in storitev, opravljanje dejavnosti upravljanja investicijskih skladov, družb za upravljanje s sedežem v Republiki Sloveniji, v državah članicah in v tretjih državah ter družb za upravljanje tretjih držav oziroma družb za upravljanje držav članic na območju Republike Slovenije, naložbe investicijskih skladov v vrednostne papirje izdajatelja nerezidenta. Določa se tudi kapitalska ustreznost družb za upravljanje, upravljanje tveganj, likvidacija, prisilna poravnava in stečaj družb za upravljanje. Opredeljujejo se tudi krovni skladi in njihovi podskladi. Določena je združitev investicijskih skladov, oblikovanje centralnih in napajalnih struktur investicijskih skladov. Opredeljene so naložbe investicijskih skladov in storitve gospodarjenja s finančnimi instrumenti ter premoženje storitev. Prav tako je zelo pomembno opredeljen nadzor poslovanja investicijskih skladov, vključno z ukrepi nadzora ter sodelovanjem z drugimi nadzornimi organi in organi Evropske unije. Predlog zakona bo nadomestil sedaj veljavni zakon o investicijskih skladih in družbah za upravljanje, saj zaradi prenosa obsežne evropske direktive ni bilo smiselno pripraviti novele zdajšnje ureditve, zato je pripravljen dokaj obsežen nov zakon, ki pa v mnogih delih tudi povzema stari zakon. Zaradi tega, ker zakon predvsem usklajuje slovenski red z evropskim pravnim redom in je nekoliko bolj natančno opredeljen ter povečuje pravno gotovost, bo Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla Predlog zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo opravili danes, čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 31. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 20.25.
Prehajamo na 14. točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma v okviru rednega postopka. Se lahko vsi pomirimo? Lahko. Hvala lepa. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju. Odločamo o 1. členu in amandmaju Vlade k 1. členu. Ja, izvolite. Gospod Žerjav? Še kdo v imenu poslanske skupine? Potem pa izvolite začetek za prijavo. Gospod Franco Juri, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Ne. Hvala lepa. Naslednji, Franci Kek. Tudi ne. Gospod Žerjav, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. V Slovenski ljudski stranki bomo glasovali proti temu amandmaju, ker menimo, da s tem amandmajem pravzaprav anuliramo ključni namen tega zakona. Namen zakona je bil, da vse transakcije v davčne oaze objavimo na spletni strani Urada za preprečevanje pranja denarja. S tem, ko to ne bo objavljeno – lahko priznam, da je sicer bilo veliko narejenega kljub temu, da smo dobro sodelovali z ministrstvom in z nekaterimi poslanci, da je sicer zakon dober, ampak se mi zdi, da je tisti ključni namen bil ravno ta, da zadevo objavimo in da ljudem pokažemo, kdo so tisti, ki poslujejo z davčnimi oazami, torej s tistimi državami, kjer so davki bistveno, bistveno nižji, kot je to primer v Republiki Sloveniji. Ne vidim nobenega razloga, da bi to smel biti kakršenkoli problem, kar se tiče varovanja podatkov. Jaz vidim to kot nekaj podobnega, kot je primer Supervizorja in objava podatkov tistih podjetij, ki poslujejo z ministrstvi na javnih naročilih in tako naprej. Tako da jaz pozivam poslance, če želimo dati jasen signal, da Republika Slovenija nasprotuje transakcijam v davčne oaze, in teh je bilo v zadnjem času za nekaj sto milijonov. Slišali smo tudi, preko 9 tisoč je bilo takih zavezancev, rezidentov Republike Slovenije, ki so svoj denar nakazovali v davčne oaze. Jaz mislim, da državo mora zanimati, kdo so ti ljudje, zakaj to počnejo. V zadnjem času, v oklepaju, se sliši, da so tudi državni uslužbenci, in mislim, da je treba tu narediti en odločen korak proti temu, da se bo to v prihodnje dogajalo. Predlagam, da ta amandma zavrnemo in da seveda zakon podpremo. Hvala lepa.
Jaz sem razumel, gospod Kek, da vi ne boste obrazlagali glasu. Gospa Renata Brunskole, vi? Ne. Ni več prijavljenih za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Želi kdo v osebnem imenu? Ne. Glasujemo torej o amandmaju Vlade k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 44. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. Ker amandma ni sprejet, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na glasovanje o zakonu v celoti. Želi kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Žerjav, izvolite.
V Slovenski ljudski stranki bomo seveda zakon, ki smo ga predlagali, absolutno podprli. Pozivam seveda vse ostale poslanke in poslance, da ta zakon podpremo in damo jasen signal vsem tistim, ki špekulirajo, ki se grejo lopovščine, barabije in tako naprej, da smo proti temu in da se bomo borili z vsemi sredstvi proti temu. To zagotovo ni ukrep, s katerim bomo vse preprečili, zagotovo pa bomo dali jasen signal, kaj je naš namen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tanko – pa še gospod Juri, izvolite.
Zanimiv lapsus. Ga jemljem kot kompliment.
Ni treba niti kot kompliment, to je čisto navadna pomota. Hvala lepa.
Želim obrazložiti glas Poslanske skupine Zares. Mi bomo z veseljem podprli ta zakon, ker je dejansko dober inštrument za obvladovanje špekulativnih tokov in je pravzaprav zelo kompatibilen s politiko, ki jo zagovarjamo, z zakonodajo, ki jo podpiramo, na primer zakon o odvzemu nezakonito pridobljenega premoženja. V tem sklopu, v tem paketu mislimo, da je treba zagotoviti maksimalno preglednost, maksimalno transparentnost in ovirati špekulacije, ki dolgoročno najbolj vplivajo in povzročajo finančno krizo. Ta del, torej preglednost in možnost ugotavljanja takih transakcij, je del politike, ki je usmerjena k obvladovanju tovrstnih finančnih dejavnosti. Tako da nimamo nobenih problemov. Sprejet je bil tudi amandma Vlade, ki na določenem segmentu omejuje, recimo, pretirano poseganje [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ni bil sprejet? Amandma je bil sprejet. [[oglašanje iz dvorane]] No, sem se zmotil. Kot smo povedali, tudi če je bil sprejet amandma, bomo podprli ta zakon, ker nismo vezali sprejetja ali nesprejetja amandmaja na podporo zakonu. Tako da, kolegi iz ljudske stranke, pri teh prizadevanjih delujemo usklajeno. Hvala.
Hvala lepa. Niti Vlada niti Zakonodajno-pravna služba me nista obvestili, da bi bil zaradi glasovanja in sprejetja tega amandmaja zakon neusklajen, zato prehajamo na glasovanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije v okviru rednega postopka Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me niti Zakonodajno-pravna služba niti Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje v okviru rednega postopka Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o zakonu. Obveščam vas, da me niti Zakonodajno-pravna služba niti Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Gospod Barovič, želite obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? Želi še katera poslanska skupina obrazložiti glas? Za obrazložitev glasu se je prijavil gospod Bogdan Barovič – izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Ne bi se, če ne bi bil izzvan. V imenu Slovenske nacionalne stranke jasno povem, da zakona o investicijskih skladih in družbah za upravljanje s 530 členi in 47 amandmaji ne bomo sprejeli. Globoko, globoko se opravičujem, predvsem kolegom iz Liberalne demokracije Slovenije, za našo neukost in neukost vseh spoštljivih pravnikov tega državnega zbora, ker so nam lepo povedali, da smo neuki in z našim neznanjem govorimo o zakonu. Torej, v imenu pravnikov, Zakonodajno-pravne službe, v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke se opravičujemo, da smo lahko sploh v tem državnem zboru tako neuki. Bi pa rad, če bi smel, gospoda vprašal, katero poglavje je 53. člen, ampak oni tako vse vedo. Mislim, norčujete se iz ljudi, sprejemate zakon. Katera država ima pri enem zakonu 35 podzakonskih aktov?! Ali mi sploh kdo zna na to odgovoriti?! Norca se delate iz slovenskega naroda, gospodje velepametni! Sram naj vas bo! Sram naj vas bo! 530 členov poznate na pamet, sprejeli ste jih v eni uri in zdaj jih podpirate. SNS je proti!
Gospod Barovič, glasovali boste proti zakonu. Želi še kdo? [[Ne želi.]] Na glasovanje dajem predlog zakona, pri čemer vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba in Vlada nista opozorili na neusklajenost. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti 4. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Gospe poslanke in gospodje poslanci, moramo še dokončati včeraj začeto 1. točko dnevnega reda, to so poslanska vprašanja. Žal, ampak moramo opraviti še ne vem koliko, 10, 13 glasovanj, glede na zahteve, ki so jih dali poslanke in poslanci. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je z Vprašanji poslank in poslancev. Izvolite, gospod Gantar.
Spoštovani gospod podpredsednik, sprašujem, ali je v skladu s poslovnikom, da sploh imamo lahko to točko oziroma da odločamo o tem, ali bomo opravili razpravo, ker je Vlada od danes naprej v. d. In ne vidim, da imajo ministri pooblastilo za to, tako da sprašujem samo, nimam pred seboj poslovnika ali drugih aktov, vendar se mi zdi, da to ni več možno. Hvala lepa.
Gospod Gantar, opravljanje poslanskih vprašanj in pobud je ena od nadzornih funkcij parlamenta. Parlament deluje, ni razpuščen. Če bomo razpisali volitve, bo razpuščen, ko bo konstituiran nov parlament. Do takrat ima možnost in pravico, da to funkcijo opravlja, in jaz mislim, da je Vlada dolžna, da v okviru poslanskih vprašanj in odgovorov poslankam in poslancem, ki so ta vprašanja postavili, tudi daje pojasnila. Drugače pa vemo, da Vlada sme v času, ko je izglasovana nezaupnica, do imenovanja nove vlade opravljati tekoče posle, in glede na postavljena vprašanja mislim, da to ne presega tega okvira. Lahko nadaljujemo? V skladu s predlogom poslanca Jožeta Tanka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja na poslansko vprašanje Jožeta Tanka glede obiskov v Libiji. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 38. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da predlog ni sprejet. V skladu s predlogom [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Čim bolj se bomo umirili, prej bomo končali. V skladu s predlogom poslanca Ivana Grilla bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Franca Križaniča na poslansko vprašanje Ivana Grilla v zvezi z nagradami in sejninami članov uprav in nadzornih svetov podjetij v večinski državni lasti. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 36. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Černača bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Boruta Pahorja v funkciji ministra za javno upravo na poslansko vprašanje Zvonka Černača v zvezi z zaposlitvami v javnem sektorju. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 36. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Dajte se prosim umiriti. Gospod Anderlič, prosim. Resno vas prosim, ne motite seje. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Franca Križaniča na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z realizacijo določenih izplačil, ki predstavljajo del stroškov dela zaposlenih pri neposrednih proračunskih uporabnikih v letu 2009 in 2010. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 39. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Jožefa Jerovška bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića ter predsednika Vlade Boruta Pahorja v funkciji ministra za javno upravo na poslansko vprašanje Jožefa Jerovška v zvezi s selitvijo Inštituta za vode Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 34. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Alenke Jeraj bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča na poslansko vprašanje Alenke Jeraj v zvezi z dodeljevanjem sredstev za vrtce. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 37. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Franca Pukšiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra dr. Igorja Lukšiča v funkciji ministra za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo na poslansko vprašanje Franca Pukšiča v zvezi z neenakomernim financiranjem zdravstvenih študijskih programov. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 38. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Milana Čadeža bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet dr. Patricka Vlačiča na poslansko vprašanje Milana Čadeža v zvezi z uporabnimi dovoljenji na avtocestnih odsekih. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 37. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mirana Györeka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve Samuela Žbogarja ter ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Mirana Györeka v zvezi z razlastitvijo slovenskih lastnikov zemljišč na levem bregu reke Mure. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 37. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Marijana Pojbiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivana Svetlika na poslansko vprašanje Marijana Pojbiča v zvezi z brezposelnostjo. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 37. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Marjana Bezjaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra mag. Mitja Gasparija v funkciji ministra za gospodarstvo na poslansko vprašanje Marjana Bezjaka v zvezi z rezultati Vlade na področju gospodarstva. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 37. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Branka Mariniča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje Branka Mariniča v zvezi z umeščanjem daljnovodov v prostor. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 36. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. In zadnje glasovanje. V skladu s predlogom poslanca Zvonka Laha bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za promet dr. Patricka Vlačiča na poslansko vprašanje Zvonka Laha v zvezi z dokončanjem avtocestnih odsekov. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 36. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da predlog sklepa ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 31. sejo Državnega zbora. Nadaljevali jo bomo jutri ob 9. uri. Hvala lepa in lahko noč!