Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 17. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: gospa Irena Grošelj Košnik, gospa Vesna Vervega do 12. ure, gospa Erika Dekleva, gospa Irena Kotnik, gospa Vojka Šergan do 17. ure, gospa Marija Bačič, dr. Matej T. Vatovec, gospod Matjaž Han od 11. ure dalje, gospod Jože Tanko od 14. ure dalje, gospod Marjan Dolinšek do 12. ure, Luka Mesec od 14. ure in gospod Janko Veber od 11. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O GRADITVI PROMETNE INFRASTRUKTURE V REPUBLIKI SLOVENIJI V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Ljubu Žnidarju.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, gospe in gospodje! K pripravi Zakona o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji so nas vodili naslednji osnovni razlogi: finančni učinki finančne perspektive 2007–2013 na področju investicij v prometno infrastrukturo so se zaključili konec lanskega leta, konec leta 2015. Teče že nova finančna perspektiva 2014–2020. Vendar za projekte na področju prometnih investicij še ni nobenega črpanja teh sredstev. V letošnjem in v prihodnem letu je pričakovati še večji upad v sektorju gradbeništva. Slovenija na letni ravni Evropske unije beleži 23,4-odstotni upad v sektorju gradbeništva in je med vsemi članicami Evropske unije prav na zadnjem mestu. Vemo, da je za evropsko povprečje rast področja gradbeništva za 4,4 %. To je jasen in nazoren pokazatelj, da je pomembno v Sloveniji na tem segmentu nekaj narediti. In eden izmed razlogov je tudi, da je bila pred enim letom dokončana Strategija razvoja prometa v Republiki Sloveniji, kar pa je dobra, strokovna osnova za nadaljnje delo na prometnem področju. S tem zakonom želimo doseči naslednje strateške cilje: ohranitev strateške lege naše države v mednarodnih prometnih tokovih; boljšo povezanost posameznih območij, kot je Koroška in Bela krajina; pospešeno prenovo železniške in cestne infrastrukture zaradi doseganja mednarodnih standardov in okoljskih ciljev; zagotoviti pogoje za črpanje evropskih sredstev; zagotoviti jasen prioritetni nabor prometnih projektov cestne in železniške infrastrukture. Če povzamem – najbolj strateških, pomembnih projektov, seveda povzetih iz Strategije razvoja prometa; naj naštejem samo nekaj najbolj pomembnih: železniška infrastruktura na petem koridorju, vključno z novo progo Divača–Koper, železniška povezava Maribor–Šentilj z mejo z Republiko Avstrijo, železniška infrastruktura na desetem koridorju in zelo pomembno obvozno železniško središče okrog Ljubljane s tako imenovanim Tivolskim lokom ter prenova potniške postaje Ljubljana, dograditev nove cevi avtocestnega predora Karavanke, nova cestna povezava Koroške z obstoječo avtocesto Ljubljana–Celje, to je severni del tretje razvojne osi, nova cestna povezava Bele krajine na obstoječo avtocesto pri Novem mestu, to je južni del tretje razvojne osi. In osrednji del tretje razvojne osi od avtoceste od Ljubljane proti Celju do avtoceste Ljubljana–Novo mesto. Potem hitra cesta od Jagodja do meje z Republiko Hrvaško z navezavo na avtocesto v Istri. Zaradi celovitega prikaza so v zakonu tudi nekateri odseki, ki so že v izvajanju – dokončanje železniške proge do Kočevja in tudi dokončanje avtoceste Draženci–Gruškovje z mejo z Republiko Hrvaško. Pri naboru projektov zakon izhaja izključno iz Strategije razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki jo je Vlada sprejela 29. julija lani. Roki za dokončanje in predajo v promet so do leta 2023 v primerih, ko so projekti že umeščeni v prostor oziroma so pridobljena gradbena dovoljenja; oziroma do leta 2030, ko prostorski akti za posamezne odseke še niso sprejeti. Zakon določa tudi ukrepe za pospešitev sprejetja prostorskih načrtov oziroma gradbenih dovoljenj.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Slovenija se na področju prometa in prometne infrastrukture že dlje sooča z dejstvom, da nima vzpostavljenega ustreznega sistema celovitega načrtovanja razvoja na področju prometa in prometne infrastrukture. V ta namen je tudi Vlada Republike Slovenije na svoji 29. seji v juliju lanskega leta sprejela Strategijo razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki prvič pravzaprav celovito obravnava ta prometni sistem. Napotki in usmeritve, ki jih je dala strategija glede priprave konkretnih projektov, pa bodo upoštevani v nacionalnem programu razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki ga pripravljamo na Ministrstvu za infrastrukturo. Nacionalni program je dokument, ki predstavlja prehod med splošnimi ukrepi, ki jih opredeljuje strategija, na konkretne aktivnosti, ki se bodo potem pripravljale in tudi izvajale. Vlada Republike Slovenije je hkrati s sprejetjem strategije Ministrstvu za infrastrukturo tudi naložila pripravo operativnega načrta za izvajanje strategije, in sicer najpozneje v roku enega leta od sprejetja strategije, kar pomeni, da se ta rok izteče v juliju letošnjega leta. Operativni načrt bo sestavljen iz konkretnih projektov za izvedbo strategije, ki bodo deloma ali pa v celoti sovpadali s projekti, ki so že bodisi načrtovani v veljavnih nacionalnih programih, ki so bili sprejeti v Državnem zboru Republike Slovenije. Na podlagi tega dejstva je treba v Državnem zboru še pred sprejetjem operativnega načrta sprejeti ta že omenjeni nacionalni program, s katerim bodo nadomeščeni vsi do sedaj veljavni posamezni nacionalni programi za posamezna področja prometa, to je recimo Resolucija o Nacionalnem programu izgradnje avtocest in Nacionalni program razvoja slovenske železniške infrastrukture. Kot je bilo že omenjeno, je za konkretnejšo izvedbo teh posameznih ukrepov predviden operativni načrt, ki bo opredelil šestletno obdobje. Ta operativni načrt ravno tako pripravljamo na našem ministrstvu na podlagi predlogov posameznih upravljavcev teh prometnih infrastruktur; se pravi upravljavcev cestne, železniške, letalske, pomorske infrastrukture. Operativni načrt bo sprejela Vlada in se bo tudi obnavljal in noveliral vsako leto za tekoče, torej drsno šestletno obdobje. Prav tako je predvideno, da bo Ministrstvo za infrastrukturo o rezultatih izvajanja nacionalnega programa in o doseženih ciljih redno poročalo Vladi Republike Slovenije in tudi Državnem zboru Republike Slovenije. Iz povedanega je razvidno, da so aktivnosti za vzpostavitev sistema celovitega načrtovanja razvoja na področju prometa in prometne infrastrukture v polnem teku. Pričakujemo, da bomo te aktivnosti zaključili še v tem letu, zato pravzaprav ni nobene bojazni, da ne bi bili projekti na področju modernizacije in gradnje prometne infrastrukture, ki so strateškega pomena za državo, izvedeni v načrtovanih predvidenih rokih. Kakršnokoli spreminjanje v Strategiji razvoja prometa že zastavljenega dela bi časovno oddaljilo operativno delo na strateško pomembnih projektih in vneslo na neki način zmedo v zastavljen koncept dela na tem področju. Glede na doslej opravljeno delo in zgoraj opisan predviden načrt določanja prednostnih oziroma strateških projektov z aktivno vlogo vseh deležnikov – to je upravljavcev infrastrukture, Ministrstva za infrastrukturo, Vlade in Državnega zbora – menimo, da v tem trenutku ni nobene potrebe po sprejemanju posebnega zakona. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predlagatelji, kolegice in kolegi, dobro jutro! Danes bomo obravnavali Zakon o graditvi prometne infrastrukture in tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. Najprej je treba zavzeti oceno, da sta oba zakona tako povezana, da je na nek način stališče o enem nemogoče povedati brez drugega, ker gre za smiselno celoto. Zakona govorita o seznamu vseh najpomembnejših cestnih investicijah v Republiki Sloveniji, ki pa jih, kot je povedal minister za infrastrukturo, opredeljuje že Strategija razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Na nek način gre za zelo simpatično potezo, kjer se lahko poslanke in poslanci, tudi predlagatelj pred ljudmi postavimo s proaktivnim korakom k izgradnji in izvedbi teh projektov, za katere se vsi strinjamo, da so ključni za nadaljnji razvoj Republike Slovenije. Korak naprej se zgodi z naslednjim predlogom, ki ga bomo obravnavali pri naslednji točki, kjer skladno z običajnimi protokoli za te operacije zagotovimo tudi sredstva; iz integralnega proračuna seveda. Prerazporedimo in problem je rešen. Razen v točki, kjer ne vemo, kako bomo pokrili izpad prihodkov, ali bomo zdaj krčili socialne transferje, štipendije, bomo zmanjšali investicije v zdravstvu ali kje drugje. Lahko se tudi dodatno zadolžimo, ni težave, morda je to namen. Gospod Šircelj s strani predlagatelja bo verjetno potem takoj sklical tudi sejo Komisije za nadzor javnih financ, kjer nas bo povprašal, kako se lahko zadolžujemo, ko pa smo sprejeli fiskalno pravilo. Oba zakona skupaj sta zelo znan in že večkrat viden scenarij predlagatelja v tem državnem zboru – gre za všečen zbir zakonov, ki pravzaprav ne prinašajo ničesar, česar že ne bi imeli z obstoječo zakonodajo, in k možnosti izvedbe teh infrastrukturnih projektov ne dodaja ničesar, razen današnjih petih ur seje. Da lahko začnemo s ključnimi infrastrukturnimi projekti v cestni infrastrukturi, recimo tretjo razvojno os, ima danes vsa orodja v rokah na primer Dars. Državni zbor mu lahko zagotovi ustrezno poroštvo, ko bo Ministrstvo za okolje in prostor zaključilo z umeščanjem v prostor, je projekt, kot se v pogovornem jeziku reče, ready to go. Kot že rečeno, nobenih zakonov ni treba dodatno spreminjati; še posebej ne na všečen način, ko zagotovimo sredstva tako, da jih preprosto vzamemo; pokrivanje manka, ki s tem nastane, pa prepustimo vladajoči koaliciji, ker je naslednji korak – potencialno zadolževanje ali uvajanje infrastrukturnega centa – bistveno manj simpatična in všečna poteza. Ker gre na nek način za spisek želja brez konkretne možnosti za izvedbo ali vsaj realne podlage, da bi se to kot celota tudi izvršilo, Socialni demokrati ne prvega ne drugega predloga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Dobro jutro vsem skupaj! Zakon dobro podaja katastrofalno stanje prometne infrastrukture v Sloveniji. V zadnjih dveh desetletjih se je pri nas vlagalo predvsem v izgradnjo avtocestnega križa. Avtocestni križ se je gradil vztrajno, počasi, veliko je bilo mahinacij s strani gradbenih podjetij, pogodbe so se spreminjale, dodajali so se aneksi, cene za izvedena dela pa so na koncu bile razmeroma visoke, da ne rečem previsoke. Kljub temu je avtocestni križ danes v večji meri, razen v našem štajerskem koncu, končan. Ob vsem tem se je zanemarjal razvoj železniške infrastrukture in regionalno-lokalne cestne infrastrukture. Vse to je zelo negativno vplivalo na razvoj javnega potniškega prometa in sočasno spodbujalo rast tovornega prometa na avtocestah, namesto da bi rastel predvsem na železnicah. Tako so dandanes tudi avtoceste posledično vse bolj obremenjene in v vse slabšem stanju. V Združeni levici se strinjamo glede prioritetnih projektov razvoja prometne infrastrukture in vsekakor je na prvem mestu drugi tir Divača–Koper. Količina pretovora Luke Koper je na meji zmogljivosti, ker vemo, da v primeru, da drugi tir kmalu ne bo zgrajen – in kot vse kaže, ne bo –, lahko pričakujemo ustavitev rasti luke ali [[oziroma]] in nadaljnje neizmerno povečevanje obremenitev slovenskih avtocest s tovornim prometom. V zvezi s tem je treba zgraditi Tivolski lok v Ljubljani, izboljšava proge proti Šentilju in še bi lahko našteval, kot je našteval predlagatelj. Razvoj prometne infrastrukture je vitalnega pomena zaradi povečanja mobilnosti prebivalstva in povečanja deleža opravljenih potovanj z javnim prevozom, ki pa mora biti cenovno dostopen in učinkovit, kar danes ni oziroma ga, če resno pogledamo na celo zadevo, izven regionalnih urbanih središč skorajda ni več. Vseeno pa menimo, da predlog zakona k samem razvoju prometne infrastrukture ne bo bistveno pripomogel. Zakaj? Saj je izvedba v zakonu naštetih projektov žal bolj kot ne stvar dobre volje vsakokratne vlade. Tudi če bi bil zakon sprejet, dvomimo v njegovo izvedbo, ker je znano, da se v Sloveniji s pripravo različnih programov, izvedbenih načrtov, poročil, svetovanj in podobno zamuja, čeprav so roki zakonsko določeni. Odgovornih za zamude običajno ni. Izvedba zakona je vezana na hkratno sprejetje novele Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo, kar bo druga točka na današnji seji. Sprejetje slednjega pa bi imelo nepredvidljive posledice za državni proračun, ko bi se več sto milijonov evrov iz integralnega proračuna namenilo namensko za razvoj prometne infrastrukture. Namen porabe tega denarja je sicer dober; problem pa je, kje ta denar, ki je sedaj del integralnega proračuna, vzeti. Zakon o graditvi prometne infrastrukture Republike Slovenije kljub dobri analizi obstoječega stanja ne predstavlja dosti več od seznama želja – mislim, da želja vseh nas, a žal še vedno le in zgolj seznam. Pri glasovanju o primernosti zakona za nadaljnjo obravnavo se bomo v Združeni levici zato vzdržali. Pričakujemo pa odprtje resne parlamentarne razprave ne le o prometnem infrastrukturnem regionalnem razvoju ter tudi razprave o osrednjem in dolgoročnem financiranju tega razvoja. Državni zbor mora sprejeti zavezujoče sklepe, saj je po 20 letih študij in površnega ter površinskega govorjenja to naša primarna dolžnost. In pri tem bo Združena levica kot vedno tvorno sodelovala, da se bodo ti otroci, ki so tukaj zgoraj, lahko vozili s kvalitetnim javnim prevozom. Hvala za besedo.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Stanje slovenske cestne in železniške infrastrukture je v izjemno slabem stanju. Na žalost se zdi, da stanje prometne infrastrukture postaja vedno slabše. Gradnja cestne in železniške infrastrukture, se pravi prometne infrastrukture, ni všečnostni projekt, ampak je nuja in potreba te države. Vlada ob tem primeru ostaja pasivna in v obravnavo ne ponudi nikakršnih rešitev. Krščanski demokrati se bojimo, da se vladajoča koalicija ne zaveda razsežnosti pomena urejene prometne infrastrukture. Omogočanje transporta in mobilnosti sta ključni pogoj za normalno delovanje države. Ustvarjata okolje za obstoj in razvoj celotnega slovenskega gospodarstva. Poleg tega pa so urejene prometne poti tudi pogoj za regionalno povezanost in vključenost. Ob vedno višjih različnih davčnih obremenitvah v Republiki Sloveniji državljani upravičeno pričakujejo ne le ohranitev, pač pa izboljšanje stanja na cestah, po katerih se vsak dan vozijo, ter tudi železnicah, po katerih se številni prav zaradi slabega in posledično daljšega časovnega prevoznega časa vozijo bolj poredko. Neurejene ceste prinašajo nevarnost v prometu, povečujejo transportni čas, potovalni čas, povzročajo negativne učinke na transportna sredstva in ustvarjajo številne dodatne stroške. Z zanemarjanjem investicij v prometno infrastrukturo se zmanjšuje konkurenčnost Slovenije. Prav učinkovita prometna povezanost bi lahko omogočala boljše izkoriščanje majhnosti naše države. Investiranje v infrastrukturo seveda prinaša stroške. Vendar pa opuščanje vlaganja na dolgi rok te stroške še bolj povečuje in otežuje normalizacijo stanja v prihodnosti. Predlagani zakon je predvsem v smislu spodbujanja aktivnosti na področju modernizacije infrastrukture dobrodošel. Krščanski demokrati podpiramo določitev konkretnih rokov za konkretne projekte, kar prinaša predlog zakona. Operativni načrt za izvedbo posameznih projektov v obliki programa razvoja prometa potrebujemo takoj. V skladu s tem pa je treba čim prej sprejeti izvedbeni načrt modernizacije in gradnje infrastrukture. V Novi Sloveniji na tem mestu pozivamo vlado, da kljub trenutno zahtevni fiskalni situaciji ne pozabi na pomen prometne povezanosti za slovensko gospodarstvo in za slovenske državljane. Krščanski demokrati podpiramo razpravo o načinu spodbuditve razvoja prometne povezanosti v Sloveniji. V Novi Sloveniji bomo predlog Zakona o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji zato podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pristop k današnji seji je takšen, kot že nekaj sej v tem Državnem zboru, in sicer zaradi reaktivnega delovanja vlade in neaktivnosti. Teme, ki so pomembne za Slovenijo, predstavijo opozicijske stranke. In zato danes govorim o tem. Če pogledamo, kaj se dogaja v Evropi, ključno je, da Evropa temelji k temu, da pripravlja odgovore za vnaprej. Kaj so temeljne teme za prihodnost? Če pogledamo analizo evropskih dokumentov, vidimo, da je ključ infrastruktura, ključ je promet in ključ je informacijska tehnologija. To so točke, na katerih se gradi prihodnost Evrope in na katerih se gradi strategija gospodarstva in za dobro ljudi v teh državah. Čemu smo priča mi tukaj? Priča smo temu, da opozicija predlaga nekatere rešitve; vlada pa zopet zamuja. Vidimo, da je minister prej predstavil, da bo sprejet program do srede leta 2016; se pravi, da smo že v mesecu, ko bi morali že vse skupaj imeti na mizi, že o tem razpravljati; pa o tem še ne razpravljamo s strani vlade. Gre za to, da govorimo o multimodalnih koridorjih in jedrnih omrežjih v Evropi, kjer je Slovenija tudi del te razvite Evrope. Ključ vsega v Sloveniji je Luka Koper, vseh teh pristopov. Mi smo imeli seje na temo drugega tira, problematike drugega tira in nujnosti tega drugega tira. Gre za to, da je zopet opozicija predlagala rešitve in predlagala izredne seje odborov ter izredne seje Državnega zbora. Mi moramo Luko Koper postaviti v jedro tega problema in reševanja. Če ne bomo zgradili drugega tira, potem rešitve ne bo. Govori se o številnih pristopih in strateški poziciji Slovenije. Vemo, da smo na eni strani na tem pomembnem koridorju, ki gre iz Španije na Madžarsko, in drugi koridor iz Kopra v Baltske države. To je samo del tega. Govorimo lahko o jantarni poti, govorimo lahko o drugih koridorjih. Tukaj nas sosednje države krepko prehitevajo, kajti vedo, kaj je strategija Evrope, da so strategija ti koridorji in da je razvoj držav pomemben od infrastrukture. Kako zagotoviti financiranje, o tem bomo govorili pri naslednji točki; ampak vsi vedo, da to financiranje je pomembno zaradi multiplikativnih učinkov. Kaj lahko zakon izpostavi? Zakon vzpostavi tista ključna in temeljna vprašanja, na katere moramo odgovoriti. Gre za to, da je prvo, kar je, cestni promet. Cestni promet na regionalnem nivoju je v zelo slabem stanju. Vlagali smo denar v avtoceste, nismo ga pa vlagali v regionalni razvoj in regionalne ceste. Vemo pa, da javni prevoz na regionalnih cestah upada, da ni denarja za popravilo teh cest, da je Slovenija zelo razdrobljena in da je to ključ do razvoja regij. Drug del je železniška infrastruktura, govorimo zopet samo o drugem tiru, pa še tega nimamo. Kaj je z ostalimi koridorji? Tudi ti so potrebni obnove. Če ta glavni križ pade, kaj je z obvoznimi železniškimi povezavami, ki morajo potem nositi jedro prevoza? Kaj je z zračnim prometom? Po eni strani smo ljubljansko letališče dali v privatizacijo; mariborsko stoji, se ne razvija. Še večji problem pa je portoroško letališče. Ključ razvoja turizma, o čemer smo tudi že govorili, vendar ne zberemo dovolj sredstev, da bi za 200 metrov podaljšali stezo v Portorožu, ki bi pomembno vplivala na razvoj turizma. To je samo nekaj segmentov, na katere moram opozoriti. Kdo je odgovoren za tako stanje? Tiste družbe, katerih lastnik je 100-odstotno država. Govorimo o Darsu, govorimo o DRSI, govorimo o Slovenskih železnicah v tistem delu, ki je odgovoren za infrastrukturo. Zadaj za vsem tem pa je Družba za razvoj infrastrukture v državni lasti; in tukaj je ključ. Mislim, da se moramo o tem pogovoriti. To so krivci za stanje, v katerem smo; da je železnica taka, kot je, da ne gradimo drugega tira, da nimamo razvite lokalne cestne infrastrukture in da so letališča v takem stanju, kot so. Če zaključim, kriza, v kateri smo, je lahko priložnost; vendar mora vlada s svojo politiko in aktivnostmi konstruktivno in čim hitreje pristopiti k reševanju teh problemov. Privatizacija ali kakšna druga oblika tukaj ni odgovor in ni prava rešitev. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlagatelj Zakona o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji kot cilj predloga navaja pospešitev modernizacije in gradnje železniške ter cestne infrastrukture in navaja železniško in cestno infrastrukturo, katere modernizacija in novogradnja predstavlja prioriteto nacionalnega pomena. Ob današnjem stanju prometne infrastrukture, predvsem slabega stanja državni cest in železnic ter nezgrajenih cestnih in železniških povezav, se v Stranki modernega centra zavedamo, da je v današnjem času globalizacije in razvoja potreba po mobilnosti ljudi in blaga vedno večja; zato morata biti tudi pravilno zastavljena prometna in infrastrukturna politika osnova za dosego dolgoročne gospodarske rasti in razvoja Republike Slovenije. Dejstva, da se je področje državne prometne infrastrukture zanemarjalo več let, ne moremo izbrisati, lahko pa se skupaj trudimo, da bo vnaprej drugače; in ob zavedanju makroekonomskega pomena prometa in hkrati makroekonomskih omejitev državnih investicij v infrastrukturo poiščemo primerne rešitve. Ob tem bi spomnil, da nas programske zaveze Stranke modernega centra ter tudi koalicijski sporazum zavezujejo k povečanju učinkovitosti gospodarjenja z infrastrukturo in s tem povezanih investicij. Zavezali smo se k pripravi razvojnih načrtov na področju prometne infrastrukture in danes lahko rečemo, da nam je uspelo to zavezo v pomembnem delu že izpolniti. Vlada je namreč lani 29. julija tudi sprejela Strategijo razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki vključuje cestni, železniški, zračni in vodni promet. Na ta način so postavljeni temelji za vzpostavitev ustreznega sistema celovitega načrtovanja razvoja na področju prometa. Strategiji v logičnem sosledju sledi nacionalni program razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki predstavlja prehod med splošnimi ukrepi strategije na konkretne aktivnosti v pripravi in izvedbi. Ministrstvo za infrastrukturo je po sprejetju omenjene strategije zavezano k temu, da v roku enega leta pripravi tudi operativni načrt izvajanja, ki bo sestavljen iz konkretnih projektov za izvedbo strategije in bo usklajen s projekti, ki so že načrtovani v veljavnih nacionalnih programih. Iz vsega naštetega lahko sklenemo, da bi sprejetje novega zakona, ki ga obravnavamo pri tej točki, pomenilo poseg v že začete aktivnosti na področju prometne infrastrukture, zato ocenjujemo, da Predlog zakona o graditvi prometne infrastrukture v predlagani obliki ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakon, ki ga predlaga predlagatelj, je nekako vezan tudi na Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. V zvezi s tem želimo opozoriti, da predlagatelj ni prepričljivo pojasnil razlogov za premestitev sredstev od drugih proračunskih uporabnikov na infrastrukturo. Zavedamo se dejstva, da je veliko proračunskih uporabnikov še v primanjkljaju glede želenih sredstev glede načrtovanega razvoja. V tem delu predlagatelj ne ponuja popolnoma nič drugega kot premestitev določenih sredstev od drugih uporabnikov, kar pomeni, da bi se s sprejetjem takšnih dveh zakonov, kot sta danes predlagana, odprle tako rekoč nove fronte. Kot že rečeno, v Stranski modernega centra zaradi opisanih razlogov zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav ministru z ekipo, lep pozdrav tudi vsem kolegicam in kolegom! Spoštovani! Dejstvo je, da je kvalitetna infrastruktura, še posebej pa prometna infrastruktura, ključnega pomena za nemoten razvoj celotnega območja Republike Slovenije. Z razvojnega vidika prometna infrastruktura omogoča mobilnost prebivalcev in tudi spodbuja razvoj gospodarskih dejavnosti. Vsi sklici Državnega zbora in vse vlade se s to problematiko morajo ukvarjati. V preteklosti se je te probleme reševalo bolj ali manj uspešno, do neke mere uspešno na področju avtocestnega križa, manj uspešno na področju železnic, lahko rečemo, neuspešno na področju državnih cest; praktično pa ni nobenih konkretnih rešitev na področju javnega prevoza, razen v večjih mestih. Republika Slovenija se na področju prometne infrastrukture sooča z dejstvom, da nima vzpostavljenega ustreznega sistema celovitega načrtovanja razvoja prometa in prometne infrastrukture. Poslanci smo nenehno pod pritiskom volilnega okolja, da stanje na tem področju izboljšamo. Temu so namenjene tudi razprave na matičnih odborih, prav tako pa tudi številna poslanska vprašanja na to tematiko na praktično vsaki seji Državnega zbora. Dejstva pa so v tem trenutku naslednja. Finančni učinki finančne perspektive 2007–2013 na področju investicij v prometno infrastrukturo so se konec leta 2015 zaključili na državnem in lokalnem nivoju. Kljub temu, da je finančna perspektiva 2014–2020 že dve leti operativna, doslej iz tega naslova Slovenija ni črpala prav veliko sredstev za projekte na področju investicij v promet oziroma prometno infrastrukturo. V letošnjem in prihodnjem letu je zato pričakovati upad v sektorju gradbeništva na področju gradnje infrastrukture,kot sem omenil, tako na lokalnem kot na državnem nivoju, ki ga investiranje v zasebnem sektorju ne bo moglo nadoknaditi. Vlada je že leta 2012 na predlog ministra, pristojnega za promet, sprejela odločitev o pripravi nacionalnega programa razvoja prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji, da bi bili pravočasno pripravljeni na novo finančno perspektivo 2014–2020 ter da bi zagotovili načrtno vlaganje v prometno infrastrukturo v prihodnjih letih. Program naj bi bil sprejet nekje do konca leta 2013. Kot vemo, je vlada 29. julija 2015 sprejela Strategijo razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki predstavlja osnovo za operativni program razvoja prometa. Če želimo preprečiti negativne trende na področju gospodarske rasti v prihodnje in če želimo preprečiti izpad Slovenije iz mednarodnih prometnih koridorjev, je ukrepanje nujno. Zaradi navedenih ugotovitev je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke tudi vložila v zakonsko proceduro Zakon o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji. Strategiji, ki je bila sprejeta na Vladi 29. julija 2015, naj bi sledil operativni načrt, ki bi predstavljal podlago za izvedbo posameznih projektov na področju razvoja prometne infrastrukture in prometa v Republiki Sloveniji. Sprejemanje teh dokumentov se precej vleče, s tem pa tudi odmika operativna izvedba posameznih strateških projektov. Zato je edini način za pospešitev aktivnosti sprejetje zakona, ki opredeljuje v strategiji izpostavljene strateške projekte na področju razvoja prometne infrastrukture ter določa tudi časovni okvir za njihovo dokončanje, prav tako pa tudi vire. Ker je v novi finančni perspektivi 2014–2020 za področje prometne infrastrukture, predvsem na področju železniškega omrežja, predvidenih manj kot 400 milijonov evrov sredstev, se z dodatnimi viri, ki jih določa ta zakona, zagotavljajo sredstva za nemoten potek modernizacije in gradnje nove prometne infrastrukture. Če pogledamo slovensko železniško omrežje, ki ima nekaj več kot 800 kilometrov enotirnih in nekaj čez 300 kilometrov dvotirnih prog, enotirne proge ne omogočijo normalnih prepustnosti; so tudi na omrežju, ki je vključeno v evropske koridorje, kar je nedopustno. Vzdrževanje je oteženo, saj se mora odsek v celoti zapreti, na nekaterih odsekih pa osne obremenitve ne omogočajo prevozov večjih tovorov, zaradi tega so ozka grla tudi na omrežju, ki so v koridorjih. Slovenske železnice na teh odsekih ne morejo voziti niti z novejšimi in učinkovitejšimi lokomotivami, kar predstavlja tudi operativno oviro. Spomnimo se samo zapletov pri odvozu tovora iz Luke Koper. Še en velik problem je na Slovenskih železnicah – elektrificiranih je manj kot polovica železniških prog. Električna vleka je tudi do štirikrat cenejša od dizelske. Na slovenskih železnicah je v napajalnem omrežju v uporabi enosmerna napetost 3 kilovolte. Enosmerna napetost v energetskih omrežjih, milo rečeno, ni najbolj primerna, saj se težko transformira, povzroča velike padce napetosti in s tem velike električne izgube. Zahteva močnejše vodnike in ne omogoča učinkovitega vračanja energije v omrežje. Vse ostale evropske države uporabljajo izmenično napetost 25 kilovoltov. Vse novejše proge in proge s hitrimi vlaki se gradijo za napetost 25 kilovoltov, zato je treba v okviru vseh modernizacij in novogradenj železniškega omrežja zagotoviti prehod na 25 kilovoltov. Tudi vse nabave v slovenskih železnicah so pogojene s to napajalno napetostjo, kar pri nabavah pomeni vsaj 30–40 % višje stroške. Za ohranitev strateške lege v prometnih tokovih vseevropskih omrežij mora Republika Slovenija pospešiti modernizacijo in novogradnjo na posameznih elementih prometne infrastrukture. Predvsem mora izpolniti pogoje glede tehničnih karakteristik železniške proge na tako imenovanem petem koridorju, zgraditi novo progo Divača–Koper, o čemer smo veliko govorili, manjkajoči odsek avtocestne povezave Draženci–Gruškovje, meja z Republiko Hrvaško, ki je sicer že v gradnji, in manjkajočo povezavo na obalnem področju do meje z Republiko Hrvaško, kjer je treba sprejeti odločitev o nadaljevanju gradnje po dveh ali eni trasi. Zagotoviti je treba boljše notranje cestne in železniške povezave s posameznimi regijami ter vzporedno bolj izkoristiti logistične možnosti ob glavnih prometnih oseh. Ker sredstev za vse projekte ni dovolj, je treba takoj določiti prioritete in pospešiti aktivnosti za njihovo izvedbo; ravno to pa ta zakon omogoča. Dotrajana infrastruktura pa pomeni tudi visoke stroške in veliko zastojev, ker povzroča zamude in zmanjšanje konkurenčnosti železniškega prometa; ponovno se lahko spomnimo zapletov z Luko Koper. Slovenija je z indeksom kakovosti železniške infrastrukture na 21. mestu med državami članicami Evropske unije. Za nami so le še Bolgarija, Poljska, Grčija, Hrvaška in Romunija. Pri razvoju državnih cest je država v zadnjih dveh desetletjih dajala prednost predvsem gradnji avtocest na vseevropskem cestnem omrežju in gradnji hitrih cest. Preostalo omrežje glavnih in regionalnih državnih cest pa se je predvsem vzdrževalo in ohranjalo. Tako so se v glavnem odpravljali slabše prepustni odseki s ciljem povečati prepustnost in varnost prometa. Takšen razvoj državne cestne infrastrukture pa je omogočil pospešen razvoj območij ob avtocestnem križu, medtem ko se navezanost in dostopnost preostalih območij na avtocestni sistem ni izboljšala. Splošno stanje obstoječega omrežja državnih cest se je v tem obdobju celo poslabšalo, v zadnjem obdobju pa se poslabšuje tudi prometna varnost. Razloge za tako stanje lahko iščemo med različnimi dejavniki. Res je povečal blagovni promet in število registriranih vozil v Sloveniji. Tovorni promet bistveno bolj utruja voziščno konstrukcijo, dogajajo pa se nam stalno tudi hujši elementarni dogodki – od poplav od drugih nepredvidenih dogodkov. Slabe ceste predstavljajo omejitveni dejavnik skladnega regionalnega razvoja. Ta območja zaradi slabe dostopnosti in s tem višjih prevoznih stroškov postajajo lokacijsko nekonkurenčna, četudi imajo druge, za razvoj potrebne dejavnike – cenejša zemljišča, mogoče usposobljeno delovno silo in še kakšne druge prednosti. Poleg prioritet, ki nam jih narekuje strateško prometna lega v evropskem prostoru, je treba v okviru prioritet na področju modernizacije in novogradenj državnega cestnega omrežja zgraditi nove manjkajoče povezave, na primer tretjo razvojno os, in modernizirati obstoječe povezave, ki ne omogočajo normalne pretočnosti prometa. Namen zakona je pospešiti modernizacijo in gradnjo te infrastrukture, ki je strateškega pomena za Republiko Slovenijo, ter prometne infrastrukture, ki bo zagotavljala ustrezno prometno povezanost posameznih regij ter sledi tudi okoljskim ciljem. Če za te projekte ne določimo operativnega načrta, nad izvajanjem katerega bo bdel Državni zbor, je velika nevarnost, da se bo uresničitev vlekla še nekaj nekaj let oziroma desetletij. Slovenijo bodo v takem primeru prometni tokovi obšli. Veliko prejšnjih mnenj je govorilo o tem, da zakon ni potreben in da se stvari v nekem smislu rešujejo. Vendar če opažamo, kako se dogaja urejanje in reševanje akutnih težav, ki jih doživljamo na vodotokih, boste verjetno na koncu pritrdili, da je treba včasih tudi z zakonom nekatere stvari bolj trdno zavezati, da se v končni fazi tudi rešujejo. Zakon sledi načelom gospodarnosti pri uporabi proračunskih sredstev, transparentnosti, odgovorni porabi javnih namenskih sredstev in stabilnosti ter dolgoročnosti financiranja razvoja prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji. Zakon določa nabor prioritetnih projektov na področju železnic in cest, naj omenim le najpomembnejše – železniška infrastruktura na petem koridorju, vključno s progo Divača–Koper. Pri naboru projektov zakon izhaja iz Strategije razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki jo je Vlada sprejela 29. julija lani. Na tej osnovi Vlada sprejme v dveh mesecih po uveljavitvi zakona program razvoja prometa v Republiki Sloveniji in ga posreduje Državnemu zboru v sprejetje. Gre za operativni načrt za izvedbo posameznih projektov po posameznih področjih prometa oziroma prometne infrastrukture. Tega v državnem zboru še nismo videli; niti ni najavljen, da pride. V mesecu dni po sprejetju programa razvoja prometa pa Vlada na predlog ministrstva, pristojnega za promet, sprejme izvedbeni načrt. Roki za dokončanje in predajo v promet so v letu 2023 v primerih, ko so projekti že umeščeni v prostor oziroma so pridobljena gradbena dovoljenja. V primerih, ko to ni zagotovljeno, pa se podaljša na leto 2030, ko prostorski akti za posamezne odseke še niso bili sprejeti. Zakon določa tudi ukrepe za pospešitev sprejetja prostorskih načrtov oziroma gradbenih dovoljenj in nalaga Vladi, da predlaga spremembe zakonodaje s ciljem optimizacije teh postopkov. Okvirna ocena finančnih sredstev, potrebnih za izvedbo tega zakona, znaša 500 milijonov evrov letno. Zakon določa tudi sredstva za izvedbo, ki so, prvič, sredstva iz evropskih skladov in evropskega proračuna, finančna sredstva, ki jih Dars, d. d., namenja za modernizacijo in novogradnjo avtocestnega omrežja, obveznice za vlaganje v modernizacijo in razvoj prometne infrastrukture, namenska sredstva proračuna Republike Slovenije na podlagi Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo in sredstva na podlagi javno-zasebnih partnerstev. Zaradi zagotovitve nemotenega izvajanja sprejetega programa Vlada letno, najkasneje do konca marca vsakega koledarskega leta, poroča Državnemu zboru Republike Slovenije. Naj še enkrat poudarim nekaj najpomembnejših poudarkov, ki jih želimo s tem zakonom sprejeti. Prvič, ohranitev strateške lege naše države v mednarodnih prometnih tokovih. Drugič, boljšo povezanost posameznih območij, na primer Koroške, Bele krajine, Posočja in še kakšnega drugega območja. Tretjič, pospešena prenova železniške in cestne infrastrukture zaradi doseganja mednarodnih standardov in tudi okoljskih zahtev. Četrtič, zagotovitev pogojev za črpanje evropskih sredstev. Petič, zagotovitev stabilnega investicijskega potenciala v prihodnjih letih, ki bo preprečil velike vzpone in padce na področju državnih investicij v prometno infrastrukturo ter vplival na rast bruto domačega proizvoda v sektorju gradbeništva, preko multiplikativnih učinkov pa tudi v vseh ostalih sektorjih. Spoštovani, gre za obravnavo zakona v prvem branju, zato pričakujem, da boste zakon podprli in tako dali možnost, da ga v nadaljevanju še dopolnimo in izboljšamo, saj se vsi zavedamo resnosti problematike, kar dokazujete vsi vi skozi razprave na posameznih matičnih odborih in skozi vprašanja, ki jih postavljate v istem državnem zboru. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana direktorica s sodelavcem, spoštovani kolegice in kolegi! Naj začnem stališče Poslanske skupine Desus z začudenjem nad dejstvom, da je v imenu predlagateljev novinarjem predstavil nekdanji minister za infrastrukturo Černač, ki v času svojega ministrovanja projekta izgradnje drugega tira ni podpiral. Zdaj pa taisti projekt uvršča med nujno potrebne oziroma celo med prioritetne prometne projekte. Nadaljeval bom z navedbo, da predlagatelj zavaja glede posledic, ki bi jih v primeru sprejetja ta zakon imel za državni proračun. Predlagatelj namreč predvideva preusmeritev integralnih sredstev v namenska, kar pomeni, da se bodo posledično integralna sredstva zmanjšala. Predlagatelj ne opredeljuje, kako se bo nadomestil izpad in kateremu uporabniku bi se posledično integralna sredstva zmanjšala. Prav tako nam ni logično, da se med vire vključuje tudi sredstva Darsa, ki jih le-ta sam zagotavlja, investicije pa izvaja v svojem imenu in za svoj račun. Pričakovali bi, da bo predlagatelj z zakonom poleg seznama prednostnih investicij določil tudi njihovega nosilca in roke za izvedbo; tako pa je v predlogu opredeljen zgolj seznam prioritetnih investicij, splošen rok do konca leta 2023 oziroma 2030 ter splošni viri za financiranje investicij. Ob tem moram pripomniti, da nabor predvidenih investicij ni segmentiran, predlagatelj pa ne upošteva dejstva, da prihodnje investicije, ki se nanašajo na Dars, te direkcije ne smejo finančno ogroziti; kar pomeni, da morajo biti projekti ekonomsko upravičeni, česar pa zaenkrat ne moremo zagotoviti za vse naštete projekte. Ministrstvu za okolje in prostor predlagatelj nalaga popravo zakonodaje v smeri zagotavljanja hitrejšega umeščanja v prostor; ne navaja pa, kaj konkretno naj bi to bilo. Ministrstvu za infrastrukturo se s tem predlogom zakona nalaga pripravo nedoločenih operativnih načrtov izvedbe. Ob tem moramo spomniti, da je strategija razvoja prometa že sprejeta in da Ministrstvo za infrastrukturo že pripravlja tudi operativni načrt za izvedbo strategije, ki se bo noveliral vsako leto. Zato smo mnenja, da predlagani zakon ni potreben. Zmotila nas je tudi določba 5. člena, s katero se navaja, da se investicije izvajajo kot dela v javno korist. To po naši oceni nikakor ne more veljati za Dars. Zaradi vsega navedenega poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus Predloga zakona o graditvi prometne infrastrukture ne bomo podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima dr. Franc Trček. Pripravita naj se mag. Matej Tonin in gospod Franc Laj.
Hvala za besedo, predsedujoči. Fino je, da o infrastrukturi razpravljamo; ne vem pa, ali je tvorno, da razpravljamo na tak način. Pa bom začel takole. Kako smo mi že dobili bančno luknjo in koliko penez nas je stala ta bančna luknja?! Tako imenovana desnica je leta 2004 prišla na oblast, hotela se je malo po partijski liniji usesti na gospodarstvo, tako imenovani rdeči direktorji so se malo ustrašili in potem se nam je zgodilo nekaj, kar imenujemo tajkunska privatizacija. Predsedujoči me malo začudeno gleda. Potem smo pa postali še poskusni zajčki stresnih testov. Ali si zdaj vi predstavljate, koliko infrastrukture bi se zgradilo s temi milijardami! Aha, potem je pa še sedanji predsednik države tri leta skakal na vlak in skakal z vlaka, z vlakom se pa ni vozil. Potem je spet uletel na oblast Janša, vmes se je razsul gradbeni sektor; zdaj imamo pa tovrsten predlog, ki je v tej luči dvoličen. Ampak če bi se takrat gospodarno vedli, bi ta denar lahko šel za infrastrukturo in bi se neka bica s Koroškega spomnila, da gre v Izolo na morje, vmes bi se mogoče ustavila še pri vnukih v Ljubljani ali Mariboru; in vse to bi se izvedlo glede na gabarite Slovenije v nekih treh urah. Zdaj smo, kjer žal smo. Leta 2012 sem s kolegom Dragom Kosom izdal, uredil monografijo Premisliti mobilnost, v angleščini. Vidim, da jo bom moral prinesti v Državni zbor in razdeliti, ker se mi zdi, da moramo najprej te zadeve premisliti. Premisliti je treba intermodalnost. Mi se samo pogovarjamo malo o železnici, malo o avtocestah. Gospa Murglova zmiguje z glavo, jaz tudi včasih zmigujem z glavo pri kakih pravniških žlobondrah. Ali smo mi pomorska nacija?! Načeloma "kao" smo, inšpektorat tam ima štiri ljudi, pa se je na polovico skrčil. Kaj se je s Plovbo zgodilo, vemo. Jaz bi hotel imeti razpravo o regionalnih izvedbenih mobilnostih politik. In ko govorimo o regijah, število regij je malo manjše kot število škofij in nadškofij v Sloveniji. Govori se o gradbeništvu, zagnali bomo gradbeništvo. Če poslušam to debato predlagatelja, dobim občutek, da jim je nekdo iz tujine rekel, dajte to zdaj sprožiti. Saj mi smo gradbeni sektor razsuli, kdo bo pa to zidal, kar bi vi nekako radi počeli. Neka zadeva, avtocentričnost – premisliti intermodalnost onkraj avtocentričnosti, kar pomeni ob ustreznem javnem potniškem prometu. To ne pomeni, da sem jaz sovražnik avtomobilov, sem pa zagovornik omejevanja njihove uporabe. V Sloveniji imamo dva Andreja – Andreja Detelo in Andreja Pečjaka. Gospod Detela je izumitelj najboljšega elektromotorja trenutno na svetu, gospod Pečjak pa se je peljal brez polnjenja s predelano mazdo z Bleda do Dubrovnika, za tiste, ki ste slabi v geografiji, 726 kilometrov. Mi imamo v tej državi neka skrita znanja, berem pametne specializacije, pa krožno, pa na kvadrat, pa na kubik; tovrstnih znanj, ki jih imamo doma, v bistvu ne vidimo, nočemo videti. Zelo pomembno zadevo je nakazal predlagatelj na področju železnic – prehod na normalno napetost. Mi smo tukaj malo obstali v zgodovini, pa tudi o tem se nekako ne bomo pogovarjali. Verjetno večina niti ne razume, kar je Dani razlagal in kako srednjeročno razvojno je to problematično. Nihče ni omenil tega, o čemer jaz zadnje čase dobesedno težim, navezava Divača–Trst na hitra jedrna železniška omrežja, kjer nam tudi diplomacija preslabo deluje. V luči mobilnosti, če živimo v 21. stoletju – jaz imam v tem parlamentu pogost občutek, da živimo v 19. stoletju –, se moramo zavedati tudi, da živimo v informatični družbi. Ko govorimo o teh temah, moramo tudi razmišljati tele- versus premikanje, kdaj so nam te usluge nadomestilo za nekaj. Ne pa na način, da boste na slovenskem podeželju zaprli tako imenovane krajevne urade in potem ima neka omica, če si hoče izdelati novo osebno izkaznico, stroškov recimo preko palca 20 evrov; da država na njej prišpara 70 centov. To so zadeve, s katerimi bi se morali ukvarjati, če se hočemo resno pogovarjati. In seveda penezi, seveda ni ljubo govoriti o infrastrukturnem centu, ampak se bo treba pogovarjati v tej smeri, ker drugače infrastrukture ne bomo zgradili. In še čisto za konec. Jaz bi rad, da bo ta sklic Državnega zbora, če bo zdržal do konca mandata, sklic Državnega zbora, ki bo sprejel najmanj novih zakonov; ampak bodo pa ti zakoni dobri. Zdi se mi, da moramo mi tudi ta kvalitetni preskok narediti. Vsakič, ko je konec nekega sklica Državnega zbora, se pohvalijo, koliko zakonov so sprejeli. Skratka, nehajte se voziti z avtomobili, pa malo bolj poglobljeno umovati. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani kolegice in kolegi! Na osnovi dosedanjih predstavitev stališč in tudi razprave ugotavljam, da tudi s strani vlade in s strani celotne koalicije niste povsem dojeli, kaj je osnovni namen tega zakona. Osnovni namen tega zakona ni le zgolj, da popravljamo luknje na magistralnih in regionalnih cestah; ampak osnovni in bistveni namen je, da se kot prvenstveno začnemo v Republiki Sloveniji obnašati ekonomično. Osnovni namen je, da damo gospodarstvu in ljudem delo, kar je v teh kriznih časih za Slovenijo absolutno najpomembnejše. Kazalniki, statistika ne goljufa, ampak prikaže realno stanje. Leta 2008 je bila Slovenija zadolžena za 9 milijard, danes smo na stanju zunanjega dolga nekaj čez 40 milijard. Ekonomska, finančna akumulacija se ne zaključi v krogu, če rečem po domače – vse proračunske prihodke poje javni sektor in od tega dejansko država nima nič, samo iz dneva v dan se ponovno in ponovno zadolžuje. Nazoren primer si lahko pogledamo kar pri sosedih. Ko so začeli graditi najdaljši koroški železniški predor v letu 2011, je država za naslednja tri leta namenila 6 milijard dodatnih investicijskih sredstev samo za to, da se ublaži kriza, samo z namenom ublažitve krize; ampak tega v Sloveniji ne dojamemo. Cela Evropa beleži v povprečju gospodarsko rast ali pa v branži gradbeništva rast za slabe 5 %; v Sloveniji pa nazadujemo za slabih 24 % in smo povsem na zadnjem mestu med vsemi državami članicami. Potem pa rečemo, da ni potrebe po sprejemanju tega zakona. Kdor res teh elementov, parametrov tukaj nadzorno ne vidi, potem res ne vem. Potem pravite, da je to všečen zakon. Zakon, s katerim damo ljudem delo, ali je to všečno? To je nujno potrebno. To ni všečno, to je nuja. Če še malo pokomentiram ostale razpravljavce. Gospod Škoberne iz stranke Socialnih demokratov – ni res, da ima Dars vse v rokah pri načrtovanju tretje razvojne osi. Prav njegova stranka Socialnih demokratov ima vse v rokah – njegova dva župana v občinah, po katerih teče trasa, to sta Velenje in Braslovče, in kmetijski minister, tudi s strani SD, ki ne da kmetijskega soglasja. Potem se pa vprašamo, kdo ima v rokah umeščanje od avtoceste do Velenja. Dajte si sami odgovoriti. Absolutno tudi stranka Desus ne dojame potrebe sprejemanja tega zakona. Gospod Černač je bil minister, ki se je zavzemal za gradnjo drugega tira. Potem je prišel gospod Omrzel, ki je rekel, da bo to naredil za 500 milijonov. Pridobite si točne podatke in ne zavajati ljudstva. Tudi roki v zakonu so podani. Prvi rok je 2023 za projekte, ki imajo osnovno dokumentacijo, to se pravi, da so umeščeni v prostor, so pripravljeni za gradnjo ali imajo že celo pridobljeno gradbeno dovoljenje. Drugi podaljšani rok je leta 2030 za tiste projekte, ki še niso v takšni stopnji pripravljenosti z vsemi temi potrebnimi dokumenti. Tu gre prvenstveno za oživitev gospodarstva. Nikakor ne govorimo tukaj samo o sektorju gradbeništva, je pa res, če se investicije izvajajo, potem zaživi celotni sektor gospodarstva v državi; ne samo sektor gradbeništva. Danes lahko pogledamo prav anomalije, ki se dogajajo, da povsem enostavna gradbena dela danes v Republiki Sloveniji dobijo na javnih razpisih tuji izvajalci. To se dogaja danes, da še tiste male koščke dela, ki bi ga lahko dali domačemu gradbenemu sektorju, dobivajo tujci, ker tudi Zakona o javnem naročanju ne znamo prilagoditi, ne znamo zaščititi domačega gospodarstva. V tem smo pa res dobri. Potem se v Desusu res vprašate, kakšna bo akumulacija in iz česa bomo lahko izplačevali pokojnine. Jaz mislim, da je osnovna logika, da je treba dati ljudem delo, s tem se začne vršiti javna potrošnja in na ta način prihajajo prihodki v proračun. In potem se za ostale javne obveznosti, ki jih državni proračun mora pokrivati, ta akumulacija finančno zapre. Kdor te ekonomike ne razume, potem mu pa lahko samo rečem – bog mu pomagaj. Hvala.
Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravita se naj gospoda Franc Laj in Janko Veber.
Dober dan. Današnja seja je na nek način nadaljevanje tiste včerajšnje. Ko opozicija identificira določene probleme v družbi, pride z rešitvami, a – kot vedno – vladna koalicija reče, da niso sistemske, da so populistične in da ni pravi čas. Če kje, potem jaz ne vem, kje drugje kot v tej hiši moramo iskati rešitve za probleme, ki tarejo našo družbo. Infrastruktura je ena izmed teh ključnih problemov, od katere je odvisno vse, od katere je odvisen standard življenja naših državljanov, od katere je odvisno tudi poslovanje in delovanje gospodarstva. Seveda je s tem potem povezano vse skupaj. Jasno je, da naloga, ki je pred nami, ni lahka. Če bi bila, potem bi jo najverjetneje lahko naredili z levo roko. Ker pa je naloga težka, sta potrebni obe roki, leva in desna. In zagotovo so hudi izzivi. Poleg tega, da nas čakajo še številni novi odseki – avtocestni, regionalne ceste, tudi železnica –, ki jih ta država še mora zgraditi zaradi tega, da bo zagotovila boljšo infrastrukturo svojim državljanom; je obstoječa infrastruktura, obstoječe ceste v katastrofalnem stanju. Mislim, da je minister o teh stvareh že govoril, da bi potrebovali šest let ob predpostavki, da bi mnogo povečali sredstva za obnovo regionalnih cest, da bi vendarle prišli na nek nivo, da bi imeli vsaj približno polovico slovenskih cest v nekem dostojnem stanju. Zato jaz mislim, da bi moral biti minister hvaležen za ta opozicijski predlog; hvaležen za to, da mu opozicija pri njegovih prizadevanjih pomaga. In nam pomagati prepričati vašo vladno koalicijo, da vendarle korak naprej pri teh stvareh naredijo, ker če koraka naprej ne bo, potem bo seveda ostalo tako, kot je. In včasih je treba koga prisiliti, da se neka stvar zgodi. Verjemite mi, da smo zagotovo poslanska skupina, ki ogromno potuje po Sloveniji, se srečuje z ljudmi. Kaj bi Belokranjci ali Korošci dali za to, da bi imeli neko zgledno in normalno povezavo s centralno Slovenijo. Kaj bi Štajerci dali, če bi imeli neko dostojno železniško povezavo, ki bi te pripeljala iz Maribora v Ljubljano v pol ure. To so stvari, ki bi ljudem mnogo izboljšale njihova življenja in jim dala novo priložnost. In ta zakon, ki je danes pred nami, gre v tej smeri, da se ti cilji lahko dosežejo. Recimo meni je všeč, da ta zakon zahteva od nas, od države, da pripravimo operativni načrt, kako bomo določene prioritetne projekte dejansko realizirali; določa prednostno obravnavo in postavlja tudi določene roke. Vse stvari so včasih v zraku. Zakon je, vsaj kar se tega tiče, eksakten. Tisti, ki imate pripombe, morda celo kakšne boljše rešitve, ste seveda dobrodošli, da z besedo pridete na dan in pomagate zakon izboljšati v drugi obravnavi. Je pa resnično škoda, da vedno vse opozicijske zakone zavračate v prvi obravnavi. Pa še eno stvar povem, potem pa zaključim. Zelo velikokrat je ta krilatica, da je spet to prazen dan, nepomemben dan, da je zapravljen dan, zapravljanje denarja in podobno. Naj zelo jasno povem, to morajo ljudje tudi vedeti, da poslanci imamo enako plačo, ali trideset dni v mesecu sedimo na teh sejah ali pa samo en dan. Noben dan, ko govorimo o pomembnih stvareh za Slovenijo, ni stran vržen dan.
Besedo ima gospod Franc Laj. Pripravita naj se gospoda Janko Veber in Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani minister, dragi kolegice in kolegi! Pridružujem se vsem tistim, ki so mnenja, da je današnja razprava potrebna in da bo koristila, da se dejansko tudi pospešijo stvari na tem področju, ker zame je infrastruktura ena od temeljnih podlag za konkurenčno gospodarstvo; kot neka hrbtenica. Če tega ni oziroma je ta neprimerna, v slabem stanju in nepretočna, zagotovo ovira gospodarsko rast. Nadalje. Vsa vlaganja oziroma investicije v infrastrukturo imajo, kakorkoli že pogledamo, multiplikativne učinke. Bilo je že marsikaj povedano glede gradbenega sektorja, ki beleži velike padce; vemo pa, da brez tega sektorja je težko zagotoviti vzdržno gospodarsko rast, ker je marsikatera panoga še vezana na sektor gradbeništva. Zato je izrednega pomena, da se kvalitetno in pravočasno pripravi strategija razvoja prometa, ki jo sicer že imamo, ter nacionalni program, ki ga še nimamo. Sprašujem ministra, sicer je že nekaj omenil, kdaj bomo lahko nacionalni program potrdili v Državnem zboru. In potem kot konkretizacija posameznih projektov je operativni načrt, ki je izredno pomemben, da se lahko tudi načrtovane investicije kvalitetno izvedejo. Kot sem že rekel, da na nek način vidim, da usodo razvoja infrastrukture kroji kvalitetno in pravočasno načrtovanje ter zagotavljanje virov financiranja. Podlage, in to kvalitetne podlage, se vsekakor zagotavljajo s pravilnim načrtovanjem in pripravo celotne projektne dokumentacije. Tudi na tem področju, kar se tiče financiranja, beležimo zelo velike izpade, kar tudi zagotovo negativno vpliva na gospodarsko stanje, ki mogoče še ni toliko eskaliralo, kot se bo, če bo ta vrzel, ta prazen tek še nadaljeval. Bistvo pa je to, da na nek način po današnjih razpravah dvomim, da bosta oba zakona sprejeta. Škoda. Dodano vrednost pa vsekakor vidim v tem, da naj bi se pospešile aktivnosti in da čim prej dobimo na mizo nacionalni program v potrditev. Hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravita naj se gospoda Zvonko Lah in Jožef Horvat.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Mogoče najprej nekoliko za spomin in tudi sicer dejstvo, da je bil ključen zamik, če lahko tako imenujem, pri dinamiki izgradnje cestne infrastrukture povzročen s spremembo cestninskega sistema. Ta sistem se je tudi sicer spreminjal iz zaprtega v odprtega. S tem smo vsakič, ko smo uvedli določeno spremembo, sistematično izgubljali najkvalitetnejši vir, to je tisti, ki ga uporabnik plača neposredno ob uporabi avtoceste. Nenazadnje smo prišli do vinjet, ki so drastično posegle v ta vir. Kar dolgo je bilo tudi v nacionalnem programu razvoja avtocest zelo jasno zapisano, da se del cestnin namenja tudi za tako imenovane razvojne osi – tretjo, tretjo A in četrto razvojno os. Po izgradnji avtocestnega omrežja bi se s tem virom lahko v veliki meri financirali prav ti projekti. In to je dejstvo, na katerega pač moram spomniti iz razloga, ker predlagatelji danes iščejo rešitev, ki so jo nekako zapravili v trenutku, ko se je v Sloveniji uvedel vinjetni sistem cestninjenja na slovenskih avtocestah. Seveda je treba povedati, da je ta vinjetni sistem pripeljal do tega, da se je mnogo več prometa z državnih in lokalnih cest preusmerilo na avtoceste, da se je zaradi tega tudi izjemno povečala varnost na naših cestah. Posledično je tudi bistveno manj nesreč, kot bi se sicer dogajale na lokalnih in državnih cestah, ki so v glavnini v zelo slabem stanju in zaradi tega posledično še bolj nevarne za uporabnike. Pozitivna plat vinjet je zagotovo ta, da je bistveno več prometa šlo na avtoceste in da imamo zaradi tega tudi bistveno večjo varnost v prometu, kot bi jo sicer imeli. Po drugi strani pa se res v tem obdobju od prehoda na vinjetni sistem do danes ni zgodilo nič konkretnega pri iskanju konkretnih virov za to, da se lahko v večji dinamiki začne posodabljati državno cestno omrežje, tudi železniško. Ampak če ostanemo pri cestnem omrežju, je zagotovo to eno od vprašanj, ki ga moramo v zelo kratkem času rešiti. Ker je bila sprejeta Strategija razvoja prometa v Republiki Sloveniji, je bil sprejet eden od pomembnih strateških dokumentov, ampak zatakne se potem pri izvedbi tega strateškega dokumenta. Mislim, da bi bilo res potrebno v čim krajšem možnem času priti v državni zbor z nacionalnim programom in opredeliti trase, prioritete, zneske in vire financiranja pri teh cestah. Brez tega bomo vedno tavali iz proračuna v proračun in zagotavljali neka minimalna sredstva, ki pa so daleč od tistega, kar je potrebno. Ta zakon, ki je danes pred nami, in tudi naslednji zakon, ki bo v obravnavi, je približek temu, kar bi se dejansko moralo zgoditi, sprejeti neko resno odločitev, kako pristopiti k izgradnji infrastrukture. Zanimivo je tudi, mislim, da ni nepomembno tudi sicer zaradi nadaljnjih razprav in iskanja rešitev, ko pogledamo gradivo, ki ga je pripravil predlagatelj in prikazuje tudi ureditev v drugih pravnih sistemih oziroma drugih državah. Recimo Nemčija kot ena vodilnih gospodarskih velesil v Evropi in tudi v svetu gradi infrastrukturo z javnimi sredstvi. Torej ni nič nepomembno, če si tudi ta del za Nemčijo preberemo, kajti še vedno v Sloveniji iščemo zasebne vlagatelje v infrastrukturo, ki pa jih ne najdemo in ne najdemo. Verjetno jih, minister, ne bomo našli tudi čez kakšno leto, dve ali pa še več. Čas pa gre naprej. Ker ima Slovenija resnično izjemen strateški položaj, kjer bi lahko s posodobljeno infrastrukturo [[…]], pri cestni se je to že izjemno pokazalo. Noben projektant, ko se je projektiralo avtocestno omrežje, ni predvidel takšnega obsega prometa, kot se dejansko danes odvija na avtocestah v Sloveniji. Že sama naravna danost kliče po tem, da je infrastruktura naš velik izziv. Če smo odkriti, tudi leta 2007, ko smo prevzeli evro, je pravzaprav največji pokazatelj v gospodarski rasti bila takrat prav izgradnja avtocestnega omrežja. In bruto domači proizvod, ki je takrat rasel tudi na račun gradnje avtocest, je omogočil Sloveniji, da smo prevzeli evro. Seveda nas danes to dejstvo v veliki meri omejuje, kajti ko si v evroobmočju, imaš tudi bistveno strožje predpise o najemanju kreditov in obvladovanja javnih financ. Pa naj tu samo na kratko omenim, da smo najbrž tudi po vseh podatkih, ki so na razpolago, močno zgrešili tudi znesek za sanacijo bank in zaradi tega po nepotrebnem povečali javni dolg. To so nekatera dejstva, ki Sloveniji ta hip onemogočajo, da bi šla z večjo dinamiko v gradnjo infrastrukture z javnimi sredstvi. Tudi ko preberemo stališče Ministrstva za finance k temu zakonu, sicer korektno opozori, da resnično 10 % trošarine, če jih namenimo za cestno infrastrukturo, posežemo v integralni proračun na način, da se zmanjšajo prihodki oziroma sredstva za ostale resorje med 90–100 milijoni evrov. To je zagotovo res in lahko verjamemo temu. Vendar sem presenečen, ko naprej prebiram to stališče in ugotovim, da utemeljujejo tudi dodatni infrastrukturni prispevek od uporabe energentov na način, da bo to zgolj povzročilo podražitve, posledično manjšo prodajo določenih artiklov in izvedbo storitev ter posledično še nižji prihodek v proračun. Res je, da niti predlagatelj niti Ministrstvo za finance se ni dotaknilo tega dejstva, da te investicije prinašajo nova delovna mesta, prinašajo nov prihodek v vse blagajne in da tudi prinašajo gospodarsko rast. Ta bruto domači produkt je tisti, ki močno vpliva na to, kako se potem tudi delijo sredstva znotraj posameznih resorjev. Ta vidik ni obdelan, zato je nujno potrebno, da dobimo v Državni zbor čim prej nacionalni program izgradnje infrastrukture, cestne infrastrukture in tudi železniške ter se tudi ustrezno ovrednotijo potem te investicije na gospodarsko rast v Sloveniji. Ta del manjka. Ko bomo to naredili, bomo lahko zelo hitro ugotovili, da se lahko to infrastrukturo gradi tudi s krediti z ročnostjo 20, 25 let in da se jih da v veliki meri odplačevati tudi s sedanjimi trošarinami, kajti te nihajo. Če pogledamo po študiji, ki so jo naredili na Centru poslovne odličnosti Ekonomske fakultete, lahko preberemo dejstvo, da je v zadnjih šestih letih nihala cena bencina in dizelskega goriva na domačem trgu tudi za več kot 40 centov pri litru goriva. Če govorimo o centu, v tem nihanju 40 centov potem tudi ni možno govoriti o tem, da se neposredno podraži, poveča strošek pri porabnikih, kajti to je tako ali tako vezano na način, na formulo, ki je veljavna. Vlada ima kar veliko škarje in platna v rokah, koliko bo teh trošarin pri posameznem povišanju pobrala in koliko ne. Niti ne moremo govoriti o tem, da dodatno obremenimo vse uporabnike, kajti to nihanje je že danes prisotno. Tudi predvčerajšnjem se je cena goriva podražila, pa se ni nič kaj posebnega zgodilo v Sloveniji, da bi rekli, da smo mi povzročili to podražitev. Ta vir je realen in bi ga bilo smiselno v obliki konkretnega zakona, najbrž v čim krajšem možnem času, pripeljati tudi v Državni zbor in nameniti za izgradnjo avtocest. Če ponazorim pri drugem tiru, o katerem se veliko pogovarjamo in premalo naredimo. Iz te študije zelo jasno izhaja, da bi v obsegu med 0,32 centa in 0,62 centa na liter goriva dejansko lahko zbrali v letih 2020–2025 207 milijonov evrov, kar dejansko pomeni odplačilo obveznosti za najeti kredit, skupaj z obrestmi, za izgradnjo drugega tira. Torej zgolj 0,32 ali 0,62 centa na liter goriva. Na ta način bi morali ovrednotiti prav vse investicije, tudi tretjo razvojno os, tretjo A razvojno os, četrto razvojno os in pristopiti k izgradnji vseh teh investicij. Veliko podatkov je dejansko že izbranih, ampak manjka pa prav ta, iz katerega lahko pri teh zakonih ocenimo, kakšna pa bo gospodarska rast zaradi teh investicij, koliko novih delovnih mest, koliko več sredstev v zdravstveno blagajno, v pokojninsko blagajno, v integralni proračun se bo zaradi tega zbralo. In to bi morala biti po mojem mnenju v kratkem času ena razprava, ki bi jo opravili v Državnem zboru. Veliko lažje nam bo potem sprejemati tudi takšne zakone, ki jih imamo danes na dnevnem redu.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. Naj povem, da je ta zakon celovit, je sistemski in je celovit. Je konstanten, anulira sama nihanja pri investicijah v infrastrukturo. Seveda smo pa za vsakršen dober predlog, zbor poslancev šteje 90 članov, pripravljeni smo sprejeti vsakršno dodatno sugestijo k temu zakonu. Absolutno nismo tudi obremenjeni s seznamom prioritetnih naborov, projektov, ki naj bi jih prednostno začeli operativno izvajati v tej časovni dinamiki do leta 2030. Osnova so strokovne podlage, to je Strategija razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Tudi tukaj je moč tehtati pomembnost, nujnost določenih projektov med seboj, kateri projekt umestiti prej. Kolega gospod Veber je omenjal primerjave izračunov, o samih koristih posameznih projektov, kar je težko izračunati; katera neizgradnja določenega infrastrukturnega prometnega projekta, ki se ne zgradi, povzroči večjo družbeno in gospodarsko škodo. To je izjemno težko izračunati, vendar pa v osnovi vidimo, da vse naložbe v prometno infrastrukturno gradnjo dajejo dobre finančne učinke prvenstveno gospodarstvu in tudi gospodarskim družbam, Darsu, Slovenskim železnicam, kjer z izkazovanjem poslovnega rezultata dobiček izboljšujejo iz leta v leto. To se pravi, da daje pozitivne multiplikativne učinke. Moramo se zavedati tudi posledic, če dejansko nimamo vizije, kakršna je ta predlagana. Moramo se zavedati posledic. Če naštejem samo nekaj najbolj osnovnih posledic, kljub ugodni prometni legi Republike Slovenije nas prometni tokovi vse bolj obidejo. Posebno izpostavljam tukaj železniško omrežje. Slovenija se je pet minut pred dvanajsto priključila umestitvi koridorja od Luke Koper do Gradca, k Baltsko-jadranskemu koridorju, ki poteka od Baltskega morja čez Avstrijo, po celotni Avstriji naprej v Italijo; to se pravi mimo Slovenije. Slovenija se je zadnji trenutek s svojim krakom umestila v ta koridor. Izjemno se povečuje cestni tovorni promet na račun zaostajanja vlaganja v železniško infrastrukturo. To sami občutimo vsakodnevno na avtocestah ter tudi pri potrebnih nujnih vlaganjih v popravilo in sanacijo na novo zgrajenih avtocest. Tovorni promet v Republiki Sloveniji je 400 % nad projektirano prognozo, kar pušča posledice pri infrastrukturi. Imamo tudi zelo slabo povezavo potniškega prometa s sosednjimi državami, Italijo in Hrvaško. Iz Slovenije se ne moremo pripeljati v Benetke po železnici. In takšnih povezav tudi z ostalimi sosednjimi državami kar precej manjka. Moramo računati na posledico vse večjih zastojev na cestah, posebej na vpadnicah v večja mesta. Konkretno mislim tu na ljubljanski obroč, kjer je izgradnja tretjega pasu nuja, ker se bodo zastoji rapidno povečevali. In ne samo v tistih konicah turistične sezone, ampak dejansko bodo to vsakodnevni zastoji, ki se bodo na vpadnicah v ljubljanski obroč rapidno povečevali. Da ne govorim o sezonski konici na Primorskem, kjer nimamo zgrajene povezave z Republiko Hrvaško, tako imenovana povezava do Jagodja do Lucije. Zastoji bodo v turistični sezoni enormni. Tudi zmogljivost železniških prog je marsikje presežena in dejansko onemogoča nadaljnji železniški razvoj, ki se povečuje iz leta v leto. In tudi okoljski vidik, kjer naraščajo emisije in tudi povečanje toplogrednih plinov. S slabo prometno infrastrukturo se pa tudi na splošno poslabšuje prometna varnost v celoti. To so posledice, ki se jih moramo zavedati, in vse te posledice moramo sprejeti, če si ne postavimo jasne vizije. In te jasne vizije v Sloveniji nimamo pri izgradnji prometne infrastrukture. Je nimamo. Res je, da se napoveduje, da naj bi bila v prihodnosti, ampak od sprejetja strategije v lanskem juliju bo kmalu eno leto. Čas gre in na tem segmentu smo absolutno prepočasni. Tudi gospodarstvo bo iz dneva v dan občutilo. Občuten manjši delež investicijskih sredstev v letu 2016 bo za gospodarstvo katastrofalen. Boste čez leto, ko bo znan tudi letni podatek upada gradbeništva v Sloveniji, si lahko samo predstavljamo, kakšen bo podatek čez eno leto, kako velik upad gradbenega sektorja v Republiki Sloveniji bomo zabeležili v letu 2016. Še enkrat ponavljam, ne govorim samo o gradbenem sektorju, ne zagovarjam samo gradbeništva kot dela gospodarstva, kajti vemo, da je gradbeništvo motor za nadaljnji razvoj celotnega gospodarstva in seveda s tem tudi polnjenje proračuna.
Repliko ima gospod Janko Veber.
Hvala. V tem delu replike bi rad samo dodatno pojasnil, da bom še bolj jasno razumljen, kaj sem želel povedati v svoji razpravi na primeru drugega tira. Zdajšnja proga Koper–Divača meri 43,8 kilometrov; drugi tir je predviden v dolžini 27,2 kilometra. Razlika je 16,6 kilometra. Toliko bo krajša nova proga. In če vzamemo ceno neto tonskega kilometra, to je cena pripeljane ene tone tovora na dolžini enega kilometra, je ta 0,1 evra na neto tonski kilometer. Če vzamemo promet v letu 2014 in razliko v kilometraži 16,6 kilometra, 0,1 evra na neto tonski kilometer in količino tovora 10 milijonov in 17 ton; je prihranek v enem letu 16 milijonov 628 tisoč evrov. To je konkreten učinek, kaj lahko naredimo s posodobitvijo infrastrukture, celo s skrajšanjem neke kilometraže, ki je zagotovo možna prav pri drugem tiru. Če pri tem upoštevamo še konfiguracijo proge, obstoječa proga ima naklon 25 promilov, še ta je nekonstanten, zato je tudi zelo zahteven za operaterje. Nova proga ima 17 promilov konstantnega naklona, kar pomeni, da težo vlakov dvignemo iz tisoč 600 ton na 2 tisoč ton. Namesto dveh do treh lokomotiv za vleko vlaka je potrebna ob novi progi samo ena lokomotiva. In s tem se bistveno zmanjša poraba električne energije, doseže se tri do štirikrat krajši čas vožnje na tem odseku. Ocenjuje se, da so ti prihranki že zaradi konstantnejšega naklona 50-odstotni glede na dolžino proge. Recimo za leto 2014 bi prihranki zaradi boljše konfiguracije in krajše razdalje pri transportu pomenili 25 milijonov evrov. Če seveda računamo tudi porast tovora v Luki Koper zaradi drugega tira in širitve pomolov, pa bi leta 2040 po predvidenem pretovoru in prevozu tega tovora po železnicah prišli na kar 66 milijonov evrov letno prihranka. Torej obstajajo konkretni izračuni za konkretne investicije, zato je res treba čim prej pristopiti k temu, da se naredijo projekti za konkretne odseke in izračunajo potem tudi prihranki na transportu. Posledično tudi lahko zagovarjaš potem morebiti nekatere podražitve pri gorivu, kajti tisti, ki opravlja transport, bo še imel v skupnem seštevku nižji, manjši strošek, kot pa če do te posodobitve ne bi prišlo. In to so podatki in postopki, ki jih je resnično treba čim prej nadaljevati; in opraviti ta razgovor z gospodarstvom, da naredimo ta preboj in se nehamo več ali manj pogovarjati nekoliko včasih na pamet.
Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravita naj se gospoda Jožef Horvat in Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav ministru in ostalim! Če kaj potrebuje Slovenija sedaj, potrebuje gospodarsko rast in nova delovna mesta, da bomo napolnili blagajne, vse blagajne in imeli znotraj proračuna več sredstev tudi za razvoj infrastrukture. Glede na geografsko lego ima Slovenija razvojne možnosti predvsem v logistiki, za kar je potrebna dobra prometna infrastruktura; in v turizmu, ker imamo naravne danosti. Skoraj do konca smo zgradili avtoceste, nekaj let jih bomo še plačevali. Vendar situacija na državnih cestah ni rožnata. Program razvoja državnih cest čakamo že 20 let. Ko sem pogledal načrt razvojnih programov do leta 2019, je v njem nekaj sto postavk na državnih in občinskih cestah. Potrebnih sredstev po letu 2019 je za že začete projekte za približno milijardo 750 tisoč. Od teh nekaj sto projektov je pa, jaz sem jih naštel 47, takih, ki so bili pričeti že v prejšnjem stoletju; pa še niso dokončani. V začetek teh projektov so bila vključena znatna sredstva občin in tudi države, pa so projekti obstali na polovici in vprašanje je, kakšne rezultate dajejo na pol zgrajeni projekti. Čas bi že bil, da se prečistijo ti projekti, da se tisti, ki so nujno potrebni, tudi v soglasju z gospodarstvom in lokalno samoupravo, z občinami dokončajo in da dajo prave rezultate. Ko smo govorili o skladnem regionalnem razvoju, razvoju gospodarstva po Sloveniji, enakomernem razvoju, za ta razvoj je zelo pomembna prometna infrastruktura, glavna je prometna infrastruktura. Kako naj neka regija načrtuje svoj gospodarski razvoj, vlaga v gospodarske, industrijske cone, v neko gospodarsko infrastrukturo, če pa država ne zgradi prometne infrastrukture, ki je osnova za dostop do teh con ali centrov. In nihče na to ne računa. Imamo v pripravi in deloma se pripravljamo na izgradnjo kupa razvojnih osi – tretja razvojna os, tretja A razvojna os, četrta, pa katera še, imenujemo razvojne osi; načrtujemo pa jih kot prometne povezave. Ne upoštevamo razvojne komponente oziroma komponente gospodarstva. Nekatere razvojne osi so tako začrtane, kot jih je včasih Stalin risal – samo od zahoda proti vzhodu oziroma od severa proti jugu; ne da bi upoštevali potreb gospodarstva. Nekatere so tudi celo nesprejemljive za prostor. Prometno-ekonomska študija je negativna in bo vedno negativna; s tem se ne bo splačalo graditi teh povezav nikoli. Kot je že prej kolega predlagatelj povedal, nimamo vizije, kaj šele strategije, kaj hočemo s turizmom, kaj hočemo z logistiko oziroma prometno infrastrukturo. Verjetno bi tukaj dosti pripomogle pokrajine, tako imenovani drugi nivo lokalne samouprave, kjer bi se izdelovali projekti pokrajinskega oziroma regijskega pomena; in bi bili pritiski na državo toliko večji. Vendar tega ni in vsak po svoje, vsaka politična opcija, ko pride na oblast, pripelje na vrh svoje projekte, ki se po navadi samo začnejo; pa se vlada zamenja, projekti pa ostanejo. Trošijo se samo sredstva. Zato jaz mislim, da sta ta dva zakona dobra osnova, na katerih se lahko gradi, da se v nadaljnjem postopku sprejetja teh dveh zakonov tudi še marsikaj doda, tudi mogoče konkretizira, da tisto prvo fazo, recimo prvih pet let ali pa do leta 2019, za kar je tudi sprejet načrt razvojnih programov, se razčistijo zadeve. Stroka opozarja, da je na državnih cestah stanje tako, da bodo ceste povzročale več smrtnih žrtev, vsaka smrtna žrtev pa stane družbo od milijon 600 do milijon 800 tisoč evrov. In če seštejemo vse smrtne žrtve letno na cestah, je kar večji znesek, kot ga ima minister na voljo za modernizacijo, vzdrževanje ali gradnjo državnih in verjetno tudi občinskih cest skupaj. Večkrat sem poudarjal na Odboru za infrastrukturo, ko smo razpravljali o cestah, da bi morala država dolgoročno v proračunu nameniti potrebna sredstva za prometno infrastrukturo in jih ne zniževati. Tako, kot je pri sredstvih za pokojnine, kjer je fiksen znesek – tam jih ne znižujemo, ampak damo toliko, kot jih moramo dati v pokojninsko blagajno –, bi morali imeti tudi sredstva, zagotovljena za ceste. Ministrstvo ima na voljo denarja za vzdrževanje približno 3 tisoč kilometrov državnih cest, imamo jih pa 6 tisoč, se pravi za polovico. Kdo bo vzdrževal ostalo polovico? Stroka opozarja, če bomo še nekaj let zaostajali za potrebami po vzdrževanju, bomo potrebovali bistveno več sredstev, da bomo normalizirali stanje, ker se rapidno povečujejo poškodbe na teh cestah. Tudi promet se nam bistveno povečuje, nihče ni pred desetimi leti v študijah predvidel, da bo toliko tovornega prometa na naših cestah. Ljubljana oziroma obvoznice bodo kmalu ozko grlo zaradi kamionov. Ne samo na petem koridorju, tudi na desetem koridorju se tovorni promet bistveno povečuje. Ko bodo šle še naše, včasih bratske republike v Evropsko unijo, se bo še bistveno hitreje povečeval tovorni promet. Ljubljana bo ozko grlo in bi bilo treba načrtovati še drugi ring okoli Ljubljane. Ali pa hitreje graditi, modernizirati železnice in tovorni promet spraviti na železniške tire; drugače bomo zamudili razvojno priložnost, da bi se ukvarjali z logistiko. Logistika ni samo transport, logistika daje multiplikativne učinke in nova delovna mesta. To s pridom izkoriščajo sosednje države. Mi, ki smo v bližini severnojadranskih luk, pa tega ne vidimo, nimamo ne vizije, kaj šele strategije. Treba je iskati tudi kakšne druge možnosti financiranja. Zanašati se na javno-zasebno partnerstvo, jaz ne vidim več nobene ceste, niti železnice, da bi zasebni investitor financiral v infrastrukturo z mislijo, da bo dobil povrnjena ta sredstva, ki jih bo vlagal z nekim minimalnim dobičkom. Železniški tir, vsa železniška infrastruktura nam daje uporabnine 7–10 milijonov na leto, cestnin je bistveno več, tam se še nekaj dobi, na železnici pa je bistveno premalo. Nihče ne računa, koliko mora država vložiti za vzdrževanje te železniške infrastrukture, nazaj pa dobi na kilometer na tono petkrat manj kot avstrijske železnice. Petkrat manj! Ampak iz proračuna, javna gospodarska služba, kot je potniški promet, vzdrževanje proge na račun potniškega prometa, to vse na nek način pokrije, vse gre iz proračuna, namesto da bi se bolj tržno obnašali in dvignili uporabnino. Seveda, težko je dvigniti uporabnino, če vlaki vozijo 35 kilometrov na uro; kot v času Marije Terezije. Če bi vozili vsaj 100 kilometrov na uro, potem bi se verjetno dalo kaj več dobiti za uporabo naših železniških tirov. Ker prihajam iz južnega dela Slovenije, se tudi sprašujem o realizaciji srednjega in južnega dela tretje razvojne osi. Stroka me opozarja, da je prometno-ekonomska študija negativna in bo še naprej negativna. Če je negativna, potem naj se ne bi gradilo, ker se ne splača. Srednji del, to je študija variant, je narejen, vendar je najboljša oziroma izbrana varianta pokazala, da je prometno-ekonomska študija negativna; in se bo stvar ponovila, kolikor je meni znano. Ampak jaz dvomim, da bo katerakoli varianta tako poceni, da bo glede na predviden promet na tem delu prometno-ekonomska študija pozitiven. Jaz se bojim, da bom samo stran vrgli denar, na desetine milijonov za ta del; izvedbe pa mi ne bomo dočakali. Po drugi strani pa nujno potrebujemo modernizacijo državne ceste Mirnske doline, kjer je kar nekaj gospodarstva, kjer je razvoj tega gospodarstva onemogočen ravno zaradi cestne povezave. In jaz sem prepričan, da bi z denarjem, ki ga bomo namenili za projektiranje in za vse stroške tega dela tretje razvojne osi, rešili "gro" problemov te ceste po Mirnski dolini in da nam bi do izgradnje tretje razvojne osi gospodarstvo na tem delu krepko povrnilo vsa vložena sredstva. Drugo je tudi južni del. Jaz se bojim, da bo zgrajenih samo teh 5 kilometrov tretje razvojne osi okoli Novega mesta, za tunel preko Gorjancev pa ne bo nikoli denarja, kar je razvidno tudi v načrtu razvojnih programov. Ne vidim, kako bi bilo po letu 2019 boljše oziroma ugodneje. Zamujamo pa priložnost povezave s sosednjo Hrvaško in Bosno, kjer obstaja velik interes za povezavo iz Bosiljeva v Novo mesto, za kar bi verjetno lahko dobili tudi evropska sredstva, skupaj s sosednjima državama, ter zgradili to cestno povezavo, ki bi nam povezala južni del; konec koncev tudi z Luko Reko in z Dalmacijo, kjer bo verjetno zelo velik interes za turiste. In če nam uspe še kaj teh turistov ustaviti v Sloveniji in razviti gospodarstvo s tem v Beli krajini, se nam bo bogato poplačalo. Drugače se pa bojim, da bo še kar nekaj desetletij Bela krajina odrezana od osrednjega dela Slovenije. In država v proračunu tega denarja ne bo imela, da bi samo Belo krajino povezala z Novim mestom. Jaz pogrešam iniciativo vlade na tem delu, lokalno se župani med seboj pogovarjajo, dogovarjajo, interesi obstajajo, naše občine so pobratene z bosanskimi občinami, interes obstaja. Nekaj pa manjka vmes, nek povezovalni člen, imamo pa evropsko komisarko za infrastrukturo, ki bi verjetno tudi lahko kaj pripomogla, da se ustvari nek podkoridor na tem delu in dobijo tudi kakšna dodatna sredstva. Seveda to ni čez noč, to je treba načrtovati kar nekaj let. Videti je treba tudi nekaj let naprej, ne pa samo za svoj mandat, in načrtovati dolgoročno. Jaz tukaj vidim možnost, da se zgradi ne samo iz proračunskih sredstev, ampak tudi z nepovratnimi evropskimi sredstvi. In razvijemo potem še ta južni del Slovenije. Novo mesto kot središče dobi čisto drug pomen, če bo tukaj odcep še nekega novega podkoridorja. Zato apeliram na vlado, na ministra, da se poskuša lotiti tega, ker so interesi oziroma kar veliki v sosednjih državah; samo treba je to pripravljenost in dobro voljo izkoristiti. Če bomo pa čakali še nekaj let, se bojim, da bo sosednja država Hrvaška povezala to po svojem delu z Madžarsko; in potem bo ta vlak odpeljal. Mislim, da je ta zakon oziroma da sta oba zakona zelo primerna osnova, da se dodela, da se mogoče nek srednjeročni program naredi; ne samo, kaj bomo zgradili, tudi kaj bomo načrtovali v prihodnje. In treba je narediti nove prometne študije, ker vse stare so bile povožene, da so vsa pričakovanja, ki so jih takrat načrtovalci imeli, presežena. Treba je postaviti stvari na novo in iskati tudi denar, vendar skupaj z gospodarstvom. Če smo šli v razvojne osi, naj bodo to razvojne osi; ne pa samo prometne povezave za tujce.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, oglašam se izključno zato, da že vnaprej izrazim podporo vam oziroma bolj točno dokumentu, ki ga boste prinesli v Državni zbor, ki bo sledil vsebini, ki jo je uvodoma v tej točki predstavil kolega Ljubo Žnidar, torej program izgradnje prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji. Morda po zgledu Nacionalnega programa izgradnje avtocest, ki ima rojstno letnico 1995, ni bil zabetoniran, je bil fleksibilen. Ravno v zvezi s tem programom, Nacionalnim programom izgradnje avtocest želim povedati, da je imel državni zbor v mandatu 2004–2088 to korajžo, da ga je tudi spremenil, da mu ni slepo sledil, ravno pri izgradnji pomurske avtoceste. Zakaj? Omenjeni program je načrtoval, da bo pomurska avtocesta do Madžarske zgrajena leta 2013. Ker pa je 1. maja 2004 Republika Slovenija vstopila v Evropsko unijo, so to najhitreje pogruntali mednarodni špediterji oziroma vozniki težkih tovornjakov, oni so zelo dobro razumeli, kaj pomeni prost pretok blaga, ljudi in tako naprej; in smo mi v trenutku po vstopu Slovenije v Evropsko unijo imeli na cesti recimo Dolga vas–Maribor 5 tisoč težkih tovornjakov samo v tranzitu. Imeli smo na tej cesti tako imenovani avtovlak na cesti. In seveda je potem takratna vlada posegla v Nacionalni program izgradnje avtocest in zdaj že pokojni takratni finančni minister dr. Andrej Bajuk je v Državni zbor prinesel zakon o poroštvu Dars in smo potem do 14. avgusta 2008 to pomursko avtocesto tudi zgradili. Spomnim se, takrat sem bil edini pomurski koalicijski poslanec. Pomursko gospodarstvo je pred mene postavilo izračun, na katerem so bile ocene, koliko pomursko gospodarstvo na letni ravni izgublja zaradi do takratne nepovezanosti z avtocesto. Ta številka je bila 2 milijardi takratnih tolarjev, dobrih 8 milijonov evrov. Zato je treba to infrastrukturo zgraditi – zaradi gospodarstva, zaradi dviga bruto družbenega produkta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravi naj se gospod Ivo Hršak.
Hvala, spoštovani podpredsednik, za dano besedo. Cenjena ministra, kolegice in kolegi! Danes govorimo o zelo pomembnih dveh zakonih, sem pa na drugi strani malo žalosten, predvsem na segmentu, ko sem poslušal predstavitve poslanskih skupin. Kolegice in kolegi, včasih imam občutek, predvsem ga imam danes, kot da smo posegli z enim zakonom v tisto kvoto 100 dni vlade. Kolegice in kolegi, kmalu bo dve leti, ko sedimo v tem državnem zboru. Za primerjavo naj povem, da večkrat ne znamo – tudi v nekem lokalnem okolju, ko smo poslanci iz koalicije in opozicije, ko se gre za eno cesto – stopiti skupaj. Ljudi tam ne zanima, ki se po tisti cesti vozijo, ali smo v koaliciji, ali v opoziciji; v tem državnem zboru smo zato, da rešujemo težave. Ta marčevska seja bi bila mnogo krajša, sedaj en dan in pol, če ne bi bilo opozicije. Danes govorimo o teh dveh zakonih, ki sta izjemnega pomena za gospodarstvo; prvič za gospodarstvo, kar se tiče gradbeništva, drugič pa za tisto gospodarstvo, ki še kako potrebuje te sodobne ceste, da se bodo lahko širili s svojo proizvodnjo in tudi svoje produkte prodajali širom po svetu. Na tem področju smo teh 20 mesecev naredili zelo malo. Mi v Državnem zboru imamo samo dve možnosti, ali ministrstvo, koalicija prinese zakon na mizo, da opozicija še kakšno pripombo, ga sprejmemo in gre v veljavo. Če pa tega ni, je pa naša naloga, opozicije, da mi pripravimo zakon, ga vložimo; vi pa bodite toliko uvidevni, da daste zraven svoje predloge in ga skupaj sprejmemo in začnemo to strategijo enkrat uresničevati na področju infrastrukture. To je naša naloga – naloga koalicije in opozicije. Da imamo v Sloveniji stroko, je bil pokazatelj te zadnje nesreče v Trbovljah, kjer je stroka svojo nalogo opravila z odliko. Jaz moram v svojem osebnem imenu povedati, ne poznam ljudi, ki so bili za to zadolženi, jih moram res pohvaliti. To je pokazatelj, da imamo v Sloveniji stroko. Naša naloga, tega državnega zbora, spoštovani minister, je pa, da tem ljudem omogočijo, da bodo lahko delali ter opravljali svoje poslanstvo in svojo nalogo. Spoštovani minister, tudi ko se pogovarjam še s katerim ministrom te vlade, vedno naletimo na težavo finančnega ministra. Vedno se zatika pri finančnem ministru. Jaz ne želim soditi njegove strokovnosti, se mi pa velikokrat zdi, spoštovani minister in vaši kolegice ter kolegi v tej vladi, da ste tu verjetno premalo vztrajni, premalo odločni. In seveda potem vedno obvelja zadnja ministra za finance. To je tudi posledica današnje seje, današnjega predloga Slovenske demokratske stranke, obeh zakonov. Jaz sem trdno prepričan, da nihče od nas ne sedi v državnem zboru zato, da se slikamo, da dajemo izjave medijem, da se mogoče pogovarjamo neplodne stvari na sejah. Ampak naše poslanstvo in naloga je, da dajemo tempo razvoja slovenski državi. Zato se mi zdi ta mlačnost, predvsem koalicijskih poslancev, da ta seja niti ni potrebna, da ni potrebno, da se o tem pogovarjamo. To se mi zdi neodgovorno. Ko sem poslušal kolega Ivana iz Desusa, jaz vem, da njegovo stališče, stališče poslanske skupine ni zraslo na njegovem zelniku. Gospod Ivan je bil dolga leta v gospodarstvu in da ni imel možnosti nikoli, da bi govoril ali delal stvari, ki niso plodne. Hočem opozoriti, da se dajmo zavedati današnje teme. Razumem, da je mogoče danes malo nelagodno komu, predvsem koaliciji; ampak če bi imeli v preteklosti vašo resolucijo, strategijo že na mizi, te seje prav gotovo ne bi bilo. Kot nestrokovnjak naj povem, če bi šli mi že prvo leto tega mandata graditi tretjo razvojno os, vemo, kakšno mnenje je bilo glede te osi na začetku mandata, bi razvili koroško regijo, bi obudili naša gradbena podjetja, bi zaposlili naše državljanke in državljane. Posledično, ker bi imeli službe in delo, bi tudi se potrošnja sprostila. Mislim, da je čas, da si tu nalijemo čistega vina, da ne čakamo ob praznih mizah brez dokumentov, da zaupamo stroki, ki zna delati v Sloveniji. Naša odločnost pa mora biti malo drugačna. Danes je 142. obletnica rojstva Rudolfa Maistra. Jaz ne bi zahajal v njegovo zgodovino, ker ni danes za to čas; ampak bi vam priporočal vsaj malo njegove odločnosti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Hršak; pripravi naj se gospod Tomaž Lisec.
Hvala za besedo, predsedujoči. Oba predloga zakonov sta med seboj zelo povezana, tako da se bo razprava navezovala kar na oba, obenem pa tudi ne na samo izgradnjo prometne infrastrukture, to se pravi na ceste in železnice; temveč tudi na njihovo investicijsko vzdrževanje. V preteklosti, kot nam je znano, se je gradil avtocestni križ, ki je sedaj končno v zaključni fazi. Zaradi te izgradnje pa so na našo veliko žalost trpele investicije in vzdrževanja državnih cest. Nekateri so na to v preteklosti, se spomnim, opozarjali, da bodo na račun izgradnje avtocest trpele državne ceste. Meni se je v tistem trenutku zdelo, da to ne more biti tako, saj so sredstva zagotovljena na eni strani na postavki za izgradnjo avtocest, na drugi postavki pa za izgradnjo državnih cest ter za učinkovito investicijsko vzdrževanje le-teh. Žal se je pokazalo, da temu ni tako. Sedaj pa je pred nami še težko pričakovana izgradnja tretje razvojne osi in izgradnja drugega tira Koper–Divača, ki je, kot vemo, več kot potreben. Predlagateljem moram malo očitati, če so že napisali seznam predvidenih in po njihovem potrebnih projektov, so povsem pozabili oziroma zaobšli Zasavje. Vemo, da je že v letu 2010 bil sprejet državni prostorski načrt za več kot potrebno cesto Hrastnik–Zidani most. No, do danes na tem nismo še nič naredili. In druga zadeva, ki se nanaša na Zasavje, je tudi ta tretja razvojna os, se pravi potek tretje razvojne osi, kje bo šel ta osrednji del. Sedaj smo nekako že v zaključni fazi, kje bo, na severu od Koroške do Velenja, od Velenja do avtoceste v Savinjski dolini bo ta trasa prišla. Vemo že za južni del, Bela krajina, okoli Novega mesta se bo nekaj že celo gradilo. Za osrednji del se pa še ne ve in se na tem še ni nič naredilo. Obstajajo tri variante. Ena je skozi Zasavje, druga je skozi Laško in tretja je čez Šentjur. Za Zasavje je pravzaprav najbolj primerna in dejansko edina prava trasa bi morala iti skozi Zasavje – Zagorje ob Savi, Trbovlje, Hrastnik. Zagorje ima to že rešitev na povezavo na avtocesto preko Trojan, med tem ko Trbovlje in Hrastnik smo slepo črevo, kjer pravzaprav nimamo ene prave povezave navzven. Z mojega vidika niti ni dobra rešitev skozi Laško; pa ne samo z mojega, tudi z zasavskega vidika. Sedaj so neke variante, da bi to šlo do Celja, po avtocesti do Celja, potem skozi Laško ter Sevnica in dol naprej. V Laškem pa je še neka civilna iniciativa, ki temu nasprotuje. Za Hrastnik in Trbovlje ta krak pravzaprav ni dober. Če se bomo mi navezali na to traso tretje razvojne osi v Zidanem mostu, kam bomo prišli, če malo parafraziram – v Radeče. Če pa bi ta trasa šla pod predorom, ki je predviden v enem od predlogov, to se pravi med Hrastnikom, Trbovljami v Savinjsko dolino na avtocesto, potem pa mi imamo odprte možnosti, in sicer levo do Ljubljane, Kopra, zahodna Evropa ter gor proti Mariboru in proti vzhodni Evropi. Druga dva predloga pa za nas nista sprejemljiva. Verjamem, da bo tukaj minister prisluhnil tej naši iniciativi in našim predlogom ter da se bo nekako v tem operativnem načrtu prej ko slej našla ta cesta Hrastnik–Zidani Most in tudi ta predor, ta povezava, da bo. Moram reči, da bom tukaj kar vztrajen. Verjamem, da bom imel tudi podporo kolegic in kolegov poslank in poslancev iz Zasavja, da to zadevo premaknemo naprej. Če se še malo vrnem nazaj, pa moram povedati, da je dejstvo, da na investicijah in na rednem investicijskem vzdrževanju moramo nekaj spremeniti in tudi narediti. Vemo, da bo v perspektivi 2014–2020 teh evropskih sredstev manj, nekje se predvideva okrog 400 milijonov; in bomo morali s tem čim bolj racionalno delati, da bomo s tem tudi čim več naredili. Moram pa reči, da tudi v preteklosti, v letih nazaj, mogoče celo desetletjih, se s temi sredstvi, ki so bila na razpolago tudi za investicijsko vzdrževanje, ni delalo najbolj racionalno oziroma so se določena sredstva nenamensko uporabljala. En primer, ki me zelo moti, moram povedati, ker se tudi vozim v službo, je, da je prišlo celo tako daleč, da so morali določene mostove v Sloveniji delno zapreti. Toliko so bili dotrajani, nič se ni naredilo na vzdrževanju, da so bili toliko dotrajani, da več niso omogočali varne dvosmerne vožnje preko mostov; tako da so marsikateri mostovi sedaj prevozni izmenično. Tukaj moramo narediti, da se bodo ta sredstva, ki bodo zagotovljena, resnično namensko uporabljala in da bomo iz tega naredili maksimalno, kar se bo dalo. Glede zagotavljanja teh finančnih sredstev, kako bomo to zagotovili, je bilo več variant, ena od njih tudi bencinskih cen; bomo videli, kaj bo. Smo pa že dobili podatke s strani Ministrstva za finance, da bo zagotovilo v prihodnjih letih sredstva iz proračuna za leta 2016, 2017, 2018; nam je bilo rečeno. Ta sredstva bodo tudi vsako leto večja in upam, da bo ministrstvo to besedo tudi držalo in da bo naredilo maksimalno, da bo teh sredstev čim več, da bomo lahko uspešno na tem področju delali naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovani minister s sodelavci ter kolegi, kolegice, lep pozdrav! Naj začnem z uvodnimi predstavitvami. Minister je rekel, da ni potrebe po tem zakonu, vsaj rekel ni, da je proti. In rekel je, da imamo strategijo, pripravljamo pa operativni načrt. Strategije, resolucije, operativni načrti – torej delamo to, v čemur smo Slovenci verjetno najboljši na svetu. Delamo to, za kar ponucamo največ denarja, ki gre v metre in metre dokumentov, namesto da bi šel v metre in metre posameznih investicij. SD je prav tako ves srečen, ker imamo strategijo in da je to le spisek želja brez možnosti za izvedbo. Takšno razmišljanje v koaliciji, da je to spisek želja brez možnosti za izvedbo, potem, spoštovani koalicijski poslanci in minister, tudi vam ne bo v podporo nobena strategija, noben operativni načrt, niti nobeno povišanje sredstev v državnem proračunu, če pravite, da je to brez možnosti za izvedbo. Stranka modernega centra pravi, da gre za poseg v že začete aktivnosti, ki jih v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo, da ne bo narobe razumljeno; in da bi odprli, če sem prav razumel, nove fronte. Jaz mislim, da vsi ti ljudje, ki se jih kakorkoli dotika življenje v tem 3. členu, bi bili veseli, če bi se odprla kakšna nova fronta. Že prej sta predlagatelja rekla, da bomo veseli, če se bo ta 3. člen v nadaljevanju procedure, če boste dali danes zeleno luč, spremenil ali dodal. Kolega Hršak, vsi vemo, imeli smo predsednika Vlade iz Zasavja, pa razen ene avtocestne povezave ni naredil nekaj veliko za Zasavje. Upam, da bo kolega Ivan bolj uspešen kot poslanec v tej vladi, da morda pa spravi v ta del tudi kakšno svojo državno cesto. Mislim, da tem ljudem tukaj "dol visi", ali je predlagatelj SDS, ali je izvajalec SMC, ali je opazovalec Nova Slovenija, ali morda SLS, ali SNS, ali kakšna izmed stotih strank v Sloveniji. Mislim, da ljudje na področju železnice in vsi tisti, ki živijo na tem delu, in tudi vsi tisti, ki se kdaj pa kdaj zapeljemo po tej progi, predvsem pa naše gospodarstvo, ki se velikokrat pohvali, kako je Luka Koper naše okno v svet, ampak do tega okna pa nimamo dostopa, ker imamo skoraj zanič železniško progo Koper–Divačo, bi bili veseli, če se da pospešek z zakonom in z zagotovitvami dodatnih finančnih virov v tem projektu. Pa bom o finančnih konstrukcijah govoril pri drugem zakonu, ki se bolj eksplicitno dotika financ. Mislim, da ta zakon, kjer piše, da želimo zgraditi neko moderno železniško in cestno infrastrukturo do leta 2023 oziroma do leta 2030, z zakonom, kjer se potem s podzakonskim aktom določi, da vlada na predlog ministra, ki pred nami, sprejme uredbo v enem mesecu po sprejetju programa razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ni nič slabega. Tudi če si vzamemo čas in bi v nadaljevanju sprejetja tega zakona rekli – vredu, en mesec je morda res premalo kljub vsej gori študij, ki obstajajo na Darsu, na ministrstvu, na direkciji in verjetno še kje, in si vzamemo pol leta časa ter se nekaj končno odločimo; ne pa da od leta 2000 vseskozi poslušamo: čez par let pa pridete vi na vrsto, čez par let pa pridete vi na vrsto [[…]]Kdor si je prebral uvod v ta zakon, vidi, kako katastrofalno stanje je na našem železniškem in cestnem omrežju. Tudi ne gre za neko novo, od včeraj na danes napisano materijo s strani Poslanske skupine SDS, ki naj bi bila všečna. Jaz večkrat pogledam en dokument, ki je bil zelo dobro pripravljen, celo kolegi tudi iz Socialnih demokratov so takrat zelo aktivno sodelovali, njihov vidni član, to je Resolucija o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023. Jaz verjamem, če bi tista vlada 2004–2008 zdržala do leta 2015, ko je bila po mojem mnenju idealna priložnost, da vse te projekte, ki so v tem 3. členu ne samo umestimo v prostor, ampak začnemo tudi bolj aktivno delovati, da bi se zgradili. Tako pa še vedno capljamo. Naj grem malo stran. Ta predsednik vlade se hvali z Nordijskim centrom Planica, pod točko 3.1.15 – kdaj, kako, kdo, zakaj ter učinki. Je pa zanimivo, na današnjo debato, točka 3.9.2 in točka 3.9.3 ter točka 3.9.4 – poglavja Modernizacija železniškega omrežja, Modernizacija državnega cestnega omrežja na prioritetnih razvojnih oseh, Dodatni avtocestni program. In ko to beremo, vse lepo zapišemo: predmet projekta, slike, razvojne osi, cilji projekta, na kakšen način projekt odpravlja probleme, učinki projekta ter seveda finančna konstrukcija projekta. Ampak to je bilo napisano leta 2007, pred desetletjem. Pa če pogledamo stanje slovenskih železnic, avtocest in državnih cest takrat in leta 2016, ko smo imeli zlato obdobje črpanja evropskih sredstev – kaj smo naredili?! Na področju železnic kakšen odsek tu pa tam. Tisti, ki se peljemo v Ljubljano, vsaj iz našega konca, pa se še vedno vozimo z gomoljkami. Če imamo srečo, nas zapelje nov siemens. Sanjamo pa o nekih železnicah, vsaj neki takšni povezavi, kot jo imajo nekajkrat na dan, na povezavi Maribor–Ljubljana. Da ne govorimo o sanjah, ki bodo verjetno še sanje naslednje generacije, kako bi se lahko po slovenskih železnicah peljali z vlaki, ki jih izdelujejo v Italiji, Franciji ali celo na Japonskem. Vse je tukaj zapisano. Gre za copy-paste, mi pa smo še vedno pri strategiji, in sicer smo pri strategiji, ki jo je potem po letu 2008 do 2011 tisti minister verjetno dal v predal, potem pa se je druga Janševa vlada spet pojavila na sceni in rekla, da je do leta 2015 treba izčrpati evropska sredstva. Ta perspektiva je zelo dobra za investicije pa dajmo še eno spodbudo. Rabili smo kakšen projekt. Strategijo smo začeli pripravljati, ampak ta strategija se je spet pripravljala preko dveh naslednjih vlad in je bila sprejeta lansko leto, za kar sicer seveda pohvale ministru. Ampak saj veste, strategije, resolucije brez izvedbenega plana, ki naj bi ga po besedah ministra enkrat pa le dobili, bodo vsi ti ljudje ob vseh teh cestnih povezavah še vedno sanjali o spisku želja. In kot sem že rekel, jim bo "dol viselo", ali so za ta zakon oziroma za ta ukrep glasovali poslanci od levice pa do desnice. In mislim, da ga je treba še dodelati oziroma še bolj specificirati. Spomnim se ene poslanke v prejšnjem mandatu. Najprej je bila eno leto v koaliciji pa smo jo mi, opozicijski poslanci, vprašali: Kaj pa je s to tretjo razvojno osjo? Pa je kar malo tako naredila – jaz sem iz Bele krajine, ne to spraševati našega ministra, ker je meni nerodno. A glej ga zlomka, je prišla v opozicijo, vsaka druga seja Državnega zbora, ustno poslansko vprašanje: Jaz sem poslanka iz Bele krajine in mene tako zanima, kdaj bo tretja razvojna os narejena. Pa je gospod Černač rekel: Glejte, samo še odločiti se moramo pri spodnjem delu, kaj in kako. Celo enkrat si je na sami seji upal zagroziti, da glede na to, da se Korošci ne znajo zmeniti, kje severni del, da bi morda začeli od spodaj navzgor graditi; da bi morda pa Belokranjcem dali tudi spodbudo kot dokaj zaostali regiji; predvsem zaradi prometnega deficita. In jih je spet poslušal dva meseca v medijih in med poslanci s Štajerske, Savinjske in Koroške, kako si pa upa razmišljati. Jaz sem bil enkrat ne eni seji odbora prisoten, sem rekel, da takoj podprem, da verjetno bi se Dolenjci in Belokranjci v eni veliki zidanici res takoj zmenili ter se iz tistega nabora stotih idejnih skic odločili za eno ali dve skici, gremo na občinske svete, da dajo občine soglasja; in gremo naprej. In večina, kjer zmaga župan z občinskimi sveti, tista se naredi. Bodimo pošteni, če damo enemu županu dve občinski cesti v obravnavo, katera je najboljša, najbolj razvita, najbolj ekonomsko upravičena, najprej se bosta dobili dve civilni iniciativi, ki bosta rekli – mi pa tega ne pustimo, pri nas je to zaščiteno, pri nas je to zaščiteno. Pri nas bo država rekla, da je Natura; potem bodo nekateri rekli – ne, mi smo bolj upravičeni, ker smo bolj v deficitu; potem bodo drugi rekli, da so zaradi drugih vplivov bolj nerazviti, in tako naprej. In nikoli se ne bomo nič odločili. In to očitno nekomu paše. Če se ne odločiš, tudi ni treba financirati. In to je super. Naši cestni in železniški koridorji so tipičen projekt, kjer se tu in tam malo premakne, ampak gledamo samo lokalna drevesa; ne vidimo pa gozda, ki se mu reče Republika Slovenija. In še enkrat ponavljam, ne samo izgradnja oziroma dokončanje avtocestnega križa, ki se na srečo vsaj na štajerskem delu premika, tudi s pomočjo tega ministra, da bomo pošteni; ampak tudi železniški koridor je nujno potreben prenove, obnove. Tu pa so še državne ceste. Jaz sem aktualnemu ministru postavil dve ali tri poslanska vprašanja, kaj je s temi črnimi pikami na področju premostitvenih objektov. Jaz upam, minister, da se dogaja. In morda bi tudi, če bi določena sredstva na postavkah proračuna, direkcije, Darsa dali v ta zakon, imel morda minister nekje drugje bolj odprte roke in bi rekel: evo, v letu 2016 in 2017 bomo pa naredili teh 13 oziroma zdaj že 15, pa verjetno bo naslednja analiza pokazala še več črnih pik na področju premostitvenih mostov, ki jih je nujno treba zgraditi. Pri nas v Sevnici imamo dve od teh črnih pik. In če se karkoli s tem mostom zgodi, pozabimo industrijsko cono, ki jo imamo. Slišali ste za Lisco, Kopitarno, Stilles in še nekaj drugih podjetij – če ta most pade skupaj, bo najprej imela en mesec problem železniška povezava Zagreb–Ljubljana, ker bo padlo na to železniško progo, pozabimo pa na celoten tovorni promet v industrijsko cono in ta podjetja. In potem bo strošek ne samo kak milijon ali dva za sanacijo tega premostitvenega objekta, ampak bo še veliko večji. To je tako kot takrat, ko gremo k zdravniku – ali bomo preprečili, ali bomo zdravili. Sam osebno grem raje k zobozdravniku, da preprečim bolečino, kot pa jo potem en mesec zdravim. In mislim, da je tudi tu zadeva v tej smeri. Smo celo tako daleč, da posamezne občine moledujejo in same sprejemajo državne prostorske načrte – seveda jih tudi same plačajo, da ne bo pomote – v upanju, da morda pa nekoč sploh pridejo v načrt razvojnih projektov. Župan Mirne plača državni prostorski načrt, ampak še vedno upa, da bo prišel v načrt razvojnih projektov, kjer pa so dejansko neki projekti, ki so v mislih verjetno lokalnih veljakov. Ampak so nekako prišli v stik z bivšimi ministri in so rekli, bomo odprli postavko, dali gor 10 tisoč evrov in postavka bo v proračunu, kar je bolje kot nič. Ampak imamo konkreten projekt, pa vsi skupaj upamo – pol Posavja, pol Dolenjske, od Trebnjega dolvodno –, da bo ta projekt nekoč zaživel. Kdor se pelje po državni cesti v dolžini tistih treh kilometrov, vsaj trikrat malo bolj zamiži in pritisne na zavoro ter čaka, ali se bosta dva šleperja uspela srečati, ali pa boš dovolj uspešen, ko bo en šleper zabremzal, da ti ne boš pristal v njegovem zadku. In ravno s takšnimi zakoni bi lahko takim projektom dali ne samo vsebine, predvsem finance. Ne bom govoril, o čemer so že prej govorili, kaj to pomeni za naše gospodarstvo, za naš turizem, če se kjerkoli modernizira železniški ali prometni koridor. Če samo pogledamo, kar piše v osnutku zakona, indeks kakovosti železniške infrastrukture. Spoštovani, ne sme nam biti nerodno, ampak mi smo Balkan. Tri države imajo še slabšo železniško infrastrukturo, iz katerih se delamo norca, ampak potem smo že mi na vrsti. In zdaj vprašajte gospodarstvenike iz tujine, če sploh razmišljajo, da bi pripeljali promet po železnicah. Jaz imam osebno izkušnjo, ko je v letih 1985–1990 še vozil tovorni promet Turčija–Nemčija. Ko sem prišel na železniško postajo Ljubljana Moste k očetu v službo, sem bil navdušen – neverjetno dolga kompozicija s tovornjaki, naloženimi s takšnimi in drugačnimi surovinami, ki je šla ali na sever, ali pa na jug. In ne boste verjeli, kaj se je zgodilo s temi. Tega vlaka ni več; je pa res zaradi tega, ker se na železnicah tudi sami ne znajo odločiti, večji promet na naših državnih cestah, ki bi ga morali, vsaj po mojem mnenju, spraviti na železnice, ne pa da različni, predvsem tuji prevozniki, slabšajo naše ceste, tankajo pa tako drugje. Ampak, kot sem rekel, o finančni konstrukciji bom povedal malo več kasneje. Skratka, jaz upam, da do glasovanja strnemo vrste v tej smeri, da ne gledamo po strankarski liniji ta zakon kot opozicijski, ampak da pomislimo na celoten koridor ljudi ob teh železniških in državnocestnih povezavah, da bo njim vseeno, kdo je pritisnil "za", le da je pritisnil "za". In da bo prej kot slej narejeno, pa tudi če bo do leta 2023 ali do leta 2030 kaj narejeno. Minister, prej ste rekli, da ni potrebe. Upam, da danes zvečer do glasovanja naredite ta napor skupaj s koalicijskimi poslanci, ki pa s cmokom v grlu poslušajo to razpravo, ker vedo, da ljudje ob vseh teh frekventnih relacijah potrebujejo to povezavo; da pritisnete na koalicijske poslance in ta stavek "ni potrebe" spremenite v stavek "je nujno potrebno". Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, pripravi naj se gospod Ivan Prelog. Izvolite, gospa Godec.
Hvala za besedo. Jaz se moram tukaj strinjati z mojim kolegom predhodnim govorcem, ki je dejal, da ta zakon oziroma področje infrastrukture v Sloveniji ni zdaj strankarsko opredeljeno, oziroma kdo je levo, kdo desno, kdo predlaga kakšen zakon. Vsi tisti zakoni ali tisti predlogi, ki gredo v smeri, da se infrastruktura v Sloveniji izboljša, so dobrodošli. Vseeno sem upala pred to sejo, da bo koalicija le uvidela, da ne gre za nikakršen populizem s strani Slovenske demokratske stranke glede tega predloga; ampak da gre za konkretne predolge, dobronamerne, ki bi državljanom omogočili to, kar piše v vseh strategijah, tudi v strategiji na področju infrastrukture, da želimo skladni regionalni razvoj, da želimo spodbuditi gospodarstvo, da želimo normalen in varen promet v Sloveniji in da je pomembna varnost udeležencev v prometu. Pa da ne govorim še posebej, kaj vse to pomeni za učinkovitost gospodarstva, če imamo dobro razvito infrastrukturo. Žal sem se motila, namreč koalicija odločno zavrača kakršnekoli dobre pobude s strani opozicije, tudi danes spodbude na področju infrastrukture. Ko pa gledam recimo naše železnice, če začnem z njimi, se mi zdi, kot da govorimo o neki znanstveni fantastiki, kakšne bodo naše železnice kaj kmalu. Zakaj o znanstveni fantastiki? Če gledate recimo, kakšen je bil razvoj železnic v tujini, pa Slovenijo, ki pravi, kako koraka s tujino. Primer Toledo–Madrid, je ista razdalja kot Ljubljana–Celje, pa se pripeljete tam z vlakom v 33 minutah, v Sloveniji od Ljubljane do Celja pa v eni uri, če imaš srečo. Če imaš srečo! In zato pravim, da je to znanstvena fantastika zame v Sloveniji glede na to, kako se upira Slovenija temu, da bi res korakala z razvojem Evrope. Zdi se mi, ne, ne zdi se mi, definitivno je tako, da vsaka vlada neke svoje prioritete določi. Mislim, da temu ne bi smelo biti tako. In ta predlog Slovenske demokratske stranke, s tem zakonom, katera infrastruktura naj bi se obnavljala oziroma se naj bi izvedla v prihodnje, naj bi bila neka usmeritev za vse vlade. In danes smo slišali recimo tudi s strani poslanca, katera je sedaj prava tretja razvojna os, katera ni prava. Če bomo tako v Sloveniji razmišljali, potem ne bomo imeli nikoli ne tretje razvojne osi, ne hitrejših vlakov, nobenih obvoznic, ničesar; če bo vsak pameten hotel imeti skozi svojo vas obvoznico ali hitro cesto. Treba je določiti prioritete, ki so določene v tem zakonu, in se potem tega držati. Ne pa da vsakdo, ki hodi k ministru in ga prosi za ceste, za kar moram reči, da se dogaja verjetno vedno, potem z neko tolažbo ministrstvo ali DRSC da neka finančna sredstva za tolažbo. In to je stihijsko delo, da vsakemu nekaj, da je potem nekaj časa mir. Jaz razumem ministra, verjamem, da se zavzema za boljšo infrastrukturo v Sloveniji, da so finančne težave, da ni denarja. Ampak če se določijo neke prioritete in da ljudje vedo, da reče ministrstvo ali vlada: sedaj bomo delali recimo določeno infrastrukturo, vaše bo na vrsti zdaj, to področje, ta regija bo pa na vrsti leta tega in tega. Jaz poznam nekaj državnih cest, ki so bile v NRP dane že leta 2006–2008; in vsako leto isti odgovor: naslednje leto, naslednje leto [[…]]Ker ni, vsaj občutek imam, takšnega izvedbenega načrta, ki bi rekel točno: sedaj bomo naredili ta projekt do konca, potem začnemo novega. In tu mislim, da je ta zakon pomoč ministru. Vsekakor ne gre za kritiko, ampak za pomoč, da se določi te prioritete, ki se jih lahko držimo. Jaz vseeno mislim, da bi koalicija lahko zadeve podprla vsaj v prvem branju in da potem zadeve lahko gredo naprej. Če se vozite po avtocestah, še vedno gredo kolone tovornjakov, po 20 tovornjakov eden za drugim po slovenskih avtocestah, nimamo omogočenega normalnega železniškega prometa iz severa na jug in obratno. Ljudje na terenu pravijo: no, sedaj se pa ministrstvo ukvarja samo z drugim tirom, kaj pa mi. Seveda vsak reče: kaj pa mi?! V določenih regijah nazadujejo, ki nimajo normalne infrastrukture, povezave z avtocesto, od Haloz do Kozjanskega, ker enostavno ni teh povezav. Če gledam svojo regijo, svoje področje, torej področje Kozjanskega, avtocesta pelje mimo Šentjurja, Dramlje; tam se lahko odcepiš za Rogaško, ki je turistično mesto, pa ni normalne povezave. Trudijo se vsi, od občin, tudi ministrstvo verjetno, da bi se zadeve uredile tudi na tistem področju. Ne bom sedaj pametovala, kje bi bilo najbolj, da gre ta cesta, ampak treba je vedeti, če želimo skladen regionalni razvoj, moramo vse regije normalno povezati z normalno infrastrukturo; da se ne bomo vozili po državnih cestah, ki so že danes na pol makadamske. In potem govorimo o varnosti državljanov na cestah. Dokler se ne zgodi nesreča, potem pa smo tako ali tako vsi pametni, kako bi bilo treba infrastrukturo reševati. Na terenu se tudi pojavljajo civilne iniciative. Ene z namenom, da pač ovirajo razvoj infrastrukture ali gradnjo; druge pa z namenom, da pomagajo tudi ministrstvu pri pridobivanju zemljišč, urejanju in tako naprej. Ljudem počasi prekipeva. Zdi se, da smo zgradili nek avtocestni križ, železniško infrastrukturo, sedaj pa konec. Poleg tega pa je ob gradnji ali rekonstrukciji železniških tirov pa tudi avtocest prihajalo do obremenitev državnih in lokalnih cest. Na določenih delih so ceste zaradi tega tako uničene, da pač normalno ne moreš več voziti. Varnost vsekakor ni zagotovljena. Ali je država sposobna tudi ta del potem rekonstruirati ali vzdrževati, popraviti? Zdi se, da ne. Verjetno bo minister rekel, da je to povezano s financami. Pač je treba iskati te finance, ampak jaz bi predlagala ministrstvu, vladi in tudi koaliciji, da vzame vse te predloge kot dobronamerne; ne da želimo kaj drugega, ampak da točno vemo, po kateri časovnici gredo in katere so naše prioritete v Sloveniji, da bomo dosegli skladen regionalni razvoj. Ker drugače bodo res določena območja ostala odrezana od normalnega razvoja, da bo gospodarstvo tam nazadovalo in da bodo mladi začeli odhajati. Ker dandanes je pomembno, kako prideš od službe do doma, ali prideš lahko z javnim prevozom. Moram reči, da recimo v Sloveniji, če želiš iz Radgone v Maribor z avtobusom, enkrat, dvakrat na dan, v soboto ga ni. In potem iščem prevoz z avtom in če je še cesta slaba, potem si rečejo mladi – raje ostanem v Mariboru ali v Ljubljani. In to je tisto, kar ne bo prineslo razvoja regij. Pridružila bi se vsem tistim, ki apeliramo na koalicijo, da le podpre ta zakon in da vidi v tem predlogu zakona dobre predloge, o katerih se še lahko potem razpravlja. Seveda tudi ministrstvo naj doda svoje pripombe, ker kolikor sem brala zapisnik Državnega sveta, ki je imel v januarju 2015 posvet o ključnih vprašanjih razvoja cestne in železniške infrastrukture, je bilo rečeno s strani ministrstva, to pač piše v zapisniku, da strategija ne bo rešila vseh problemov, da je treba narediti poseben akcijski načrt in da so nekateri projekti prenapihnjeni, tudi finančno in drugače. Mislim, da se opirati sedaj na strategijo, o kateri sami potem govorijo, da ni ravno tisto, kar bo, in da potrebujemo izvedbene načrte, jaz mislim, da v Sloveniji ne da je skrajni čas, ampak je pet čez dvanajsto glede infrastrukture, predvsem pa tudi glede javnega prometa. Še enkrat apeliram na koalicijo, da s tem lahko pomagamo tudi ministrstvu, da določijo nek akcijski izvedbeni načrt in da pridobi finance za izgradnjo te infrastrukture. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar kot predlagatelj, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Naj omenim, da smo Predlog zakona o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji izdelali v zelo širokem krogu strokovnjakov, tudi s strokovnim svetom Slovenske demokratske stranke, kjer samo za področje infrastrukture deluje 26 strokovnjakov, kjer dejansko pokrijemo vse resorje, od načrtovanja, od konzultantskega dela do inženirskega dela ter do zaključka vsakega posameznega projekta. Pri pripravi zakona o graditvi infrastrukture smo sledili tudi skupni evropski prometni politiki, kajti leta 2011 je tudi Slovenija kot članica Evropske unije sprejela obveznosti in smernice na skupni prometni politiki s tako imenovano Belo knjigo o prihodnosti prometa do leta 2050, kjer gre za nek načrt enotnega evropskega prometnega prostora. Ta Bela knjiga daje deset ciljev, na nek način deset zavez vsem državam članicam. Če naštejem samo nekaj najpomembnejših: znižanje izpustov toplogrednih plinov za vsaj 60 %, preusmeriti 30 % tovornega cestnega prometa na železniški ali pomorski promet do leta 2030, vzpostaviti osnovno multimodalno omrežje TEN-T, ki bi v Evropski uniji v celoti delovalo do leta 2030, enotni prometni prostor s tremi stebri, enotnim nebom, enotnim železniškim prostorom in modrim pasom v evropskih morjih. Eden izmed ciljev je tudi izboljšanje zaščite in povečanje varnosti prometa; pa tudi boljše zagotavljanje pravic potnikov pri vseh načinih prevoza in dostopnost infrastrukture. To so skupne smernice evropske politike. Mi se premalo zavedamo, da živimo v skupni državi Evropi in da je tudi tem skupnim evropskim zavezam s področja prometne politike in našim skupnim ciljem treba tudi slediti. Naš predlog zakona sledi tudi tem zavezam. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Prelog. Pripravi naj se gospod Mahnič.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Minister z ekipo, prisotni poslanke in poslanci! Našo državo zaznamuje posebna geografska lega, ki nas vpenja v panevropsko prometno mrežo; in potencial te lege nam ponuja veliko možnosti za razvoj prometne infrastrukture. Dobre prometne povezave, modernizirane transportne in logistične infrastrukture so ključni dejavniki razvoja neke države. Na ta način je mogoče spodbuditi optimalni razvoj domačega gospodarstva, vključno s turizmom. Zavedamo se, da imajo naložbe v prometno infrastrukturo pozitiven učinek na gospodarsko rast, ustvarjajo delovna mesta ter krepijo trgovino, dostopnost in mobilnost ljudi. To moramo imeti v mislih pri zastavljanju politik vnaprej. Danes imamo v obravnavi predlog zakona, katerega namen je pospešitev gradnje ter modernizacije cestne in železniške infrastrukture. Pri tem bi želel izpostaviti, da so v predlogu opredeljeni posamezni prioritetni odseki, ki v celoti povzemajo prioritete pri modernizaciji in novogradnji železniške in cestne infrastrukture, ki jo določa že sama Strategija razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Danes je bilo že izpostavljeno s strani ministra za infrastrukturo gospoda Gašperšiča ter tudi v predstavitvi našega stališča na začetku obravnave te točke, da strategija predstavlja temelj za nadaljnje aktivnosti. Na podlagi te strategije je v pripravi nacionalni program razvoja prometa v Republiki Sloveniji, kjer bodo navedene konkretne aktivnosti in časovna opredelitev v odvisnosti od zagotovitve stabilnih finančnih virov. Ker se zavedamo, da je treba poiskati rešitve za hitro rastoči tranzitni ter tudi za domači cestni promet, podpiramo zastavljene aktivnosti Ministrstva za infrastrukturo na tem področju. Zavedati se je pa treba tudi, da je odgovorna prometna politika tista politika, ki uspe zastaviti dolgoročne cilje, ki spremljajo in omogočajo razvoj prioritet, in hkrati poskrbi za finančno vzdržnost sistema kot celote. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravi naj se gospod Igor Zorčič. Izvolite, gospod Mahnič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Gospod minister z ekipo; kolegice in kolegi! Ta zakon, ki ga je v parlamentarni postopek vložila Slovenska demokratska stranka, je najbolj konkreten zakon na področju infrastrukture iz tega mandata, od kar je na oblasti vlada Mira Cerarja. Ne samo da je to najbolj konkreten zakon, izvedbeni zakon, je dejansko tudi najbolj konkreten dokument, ki opredeljuje določene naložbe, ki jih mora zagotoviti in opraviti tudi Vlada Republike Slovenije do nekega roka, ki je v tem zakonu določen. Kot smo v Slovenski demokratski stranki že napovedali, sta ta dva zakona, ki jih danes obravnavamo s področja infrastrukture, tudi naša glavna točka predvolilnega programa; ne glede na to, kdaj bodo parlamentarne volitve na področju infrastrukture. Prva točka, ki smo jo predstavili, je bila s področja obrambe. To je bil naš predlog za reformo rezervnega sestava Slovenske vojske z vzpostavitvijo nacionalne garde. Druga točka programa je to področje infrastrukture; torej tukaj predlagamo konkretne projekte, konkretne ukrepe, ki bodo izboljšali stanje infrastrukture v Sloveniji. Žal, koalicija danes niti ne razpravlja, niti se ne opredeljuje do našega predloga, ker je verjetno v hudi zagati. V hudi zagati pa je zaradi tega, ker to ni nek dokument, ker to ni nek White Paper oziroma bela knjiga, kot se temu reče, ni neka resolucija, ni neka strategija; ampak je dokument, ki vsebuje tri konkretne točke, vsebuje tri konkretne elemente, ki so potrebni za realizacijo. Prvič, kaj želimo storiti; drugič, do kdaj bomo to naredili, in tretjič, kje bomo dobili denar za to. V 3. členu so napisane vse projekcije, vsi projekti na področju infrastrukture, ki so prioritetni v tem zakonu. Našteti so na področju železniške infrastrukture, na področju avtocest, na področju državnih cest, vse z imeni, s konkretnimi odseki. Prva konkretna zadeva je to, da v tem zakonu povemo, kaj bomo naredili. Druga je rok za izgradnjo. Rok za izgradnjo je, da je treba te projekte, ki so v 3. členu, dokončati in predati v promet do 31. decembra 2030. Torej imamo že drugi pomemben element, to je rok, do kdaj mora biti ta zadeva narejena. Kar je pa najbolj pomembno, ker vedno poslušamo s strani koalicije_– kje boste pa zagotovili sredstva? To se zgodi vedno, kadar predlagamo kakšen zakon, ki bo imel posledice na odhodkovni strani proračuna. Tudi tu konkretno dajemo pet predlogov v 7. členu, in sicer sredstva iz evropskih skladov in evropskega proračuna, finančna sredstva, ki jih Dars namenja za modernizacijo in novogradnjo avtocestnega omrežja. Tu v mislih imam tudi tista sredstva, ki pod mizo izginejo. Recimo včeraj smo videli, kako je šlo za dogovarjanje in prirejanje razpisa za elektronsko cestninjenje, kjer se bodo zopet določeni kadri polastili denarja za ne vem koliko mostov v Mednem. Tretji konkreten predlog so obveznice za vlaganje v modernizacijo in razvoj prometne infrastrukture, potem namenska sredstva proračuna Republike Slovenije na podlagi Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo ter sredstva na podlagi javno-zasebnih partnerstev. Medtem pa praktično, odkar je ta vlada na oblasti, spremljamo burlesko, kje bomo dobili sredstva za gradnjo drugega tira, ali ta sredstva sploh bodo; oziroma še več, ali bomo drugi tir sploh gradili. Če minister na hearingu reče, da ga ne bomo, potem pa si premisli, kar je seveda dobrodošlo, ni nobenih konkretnih zavez; enkrat je to, drugič je to, zopet neki projekti, denar pa izginja v podjetjih, ki te projekte pripravljajo, v prijateljskih podjetjih blizu vladajoči levi opciji. Ampak to je pač nek modus operandi na tem področju. Kot je že dejal poslanski kolega Žnidar, konkretno ta predlog je v naši stranki pripravljalo 26 strokovnjakov s področja infrastrukture. Že samo v naši poslanski skupini jih je kar nekaj – gospod Žnidar, gospod Lah, gospod Krivec, gospod Podkrajšek, to so župani, bivši župani, ki v detajle poznajo prometno infrastrukturo. Verjamem pa, da ima posebej Stranka modernega centra težavo komunicirati z župani, ker v njihovih vrstah ni niti enega. Kljub temu da so julija zmagali na volitvah, potem oktobra niso na lokalnih volitvah dobili niti enega župana. Zaradi tega imajo pač nek manko znanja na lokalnem področju, ki pa je zelo pomembno, saj so župani tisti, ki lahko vodijo najbolj kvalitetne razprave v državnem zboru, predvsem s področja okolja, prostora in infrastrukture. Kljub temu da je letos nekaj sredstev več, še vedno ne dovolj. Z ministrom sva že velikokrat govorila o tistih treh točkah, A, B in C, koliko bi rabili; 150, 250, 350. Se pravi vzdrževanje tega, kar je, dokončanje tistega, kar je trenutno začeto, in seveda novogradnja. Gospod minister, takrat, ko je bilo treba dvigniti glas za prodajo Telekoma, vi ste rekli, da rabite 350 milijonov evrov na leto, da bili uspešen minister, da bi imeli kaj za pokazati. Če bi prodali Telekom Slovenije, lahko s to kupnino pokrijemo približno za 2 leti in pol do 3 leta. Ampak ker je pač pomembno bolj kot to, da izvedemo konkretne projekte, ki bodo imeli vpliv na življenje državljank in državljanov v pozitivnem smislu, je bolj pomembno to, da se hijene še vedno mastijo pri dobičkih od državnega premoženja. Če bi te dobičke konkretno usmerili v projekte, katere Slovenska demokratska stranka predlaga v tem zakonu, verjemite mi, da bi s tem naredili veliko dobrega; ne samo za državljanke in državljane, ampak tudi za vaše delo, za ugled vas kot ministra. Skratka, naš predlog je na mizi. Kot je po navadi, bo zavrnjen. Bistveno je, da državljanke in državljani vedo, kaj bomo mi naredili, ko pridemo nazaj na oblast. Zakon je pripravljen. Pri nas bo počakal v predalu, dokler ne bo dozorel čas, da vodenje te države prevzame koalicija, ki vidi infrastrukturo kot priložnost; da to državo prevzame koalicija, ki se bo do državljank in državljanov obnašala bolj odgovorno in ki infrastrukture ne bo videla kot strošek, ampak kot priložnost za nove investicije. In kot je prej kolega Lah dejal, vse države se zdaj odpirajo za turizem, čedalje manj bo turističnih potovanj v tujino zaradi groženj terorističnih napadov. Tukaj imamo priložnost modernizirati našo infrastrukturo in odpreti tudi nove potenciale za turizem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič, pripravi naj se dr. László Göncz. Proceduralno, izvolite, gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Ker se bližamo koncu razprave pri prvem zakonu in da si je Vlada vzela 30 minut časa in ker je bilo kar nekaj tem odprtih, za katere se je tudi ta koalicijska stran strinjala, da so mogoče v pravi smeri in da je neka kvalitetna podlaga za nadaljnjo razpravo, pa vseeno pričakujem kakšen odgovor ministra. Prosil bi, ker je velik strokovnjak na področju prometne infrastrukture in da ima verjetno neko stališče glede vsega povedanega; in ker je prva obravnava namenjena ravno temu, da si neka stališča izmenjamo in na osnovi tega pridemo tudi do nadaljnjih korakov, boljših rešitev; vseeno pričakujem, da bo minister kaj spregovoril. Mislim, da ne gre za nek populistični zakon, ne gre za nek zakon, ki bi nekoga delil, kot imate v navadi komentirati. Zato vseeno pričakujem, ker je bil čas v veliki meri najavljen, da si minister na nekatera vprašanja, nekatere teze vseeno vzame besedo in tudi odgovori. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Danijel Krivec, gospod minister vas je slišal in bo ocenil, kdaj se bo oglasil. Gospod Zorčič, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Danes je bilo večkrat slišati, da koalicija zavrača ta zakon, ker je predlagan s strani opozicije; to enostavno ne drži. To nima nobene zveze. Jaz vam lahko povem, kar se tiče samega uvoda zakona, tiste obrazložitve in analize, moram reči, da mi je bila osebno celo zelo všeč, da sem si jo z veseljem prebral. Ne dvomim, da so bili zraven tudi strokovnjaki, kot pravite, ki se spoznajo na infrastrukturo. Ampak, kot je po navadi v zadnjih časih, po letu 2008 in po obdobju gospodarske krize, je tudi tokrat tako, da je tudi na te zadeve treba gledati skozi nek fiskalni makroekonomski okvir. Slišali smo, in se z vsemi temi strinjam in mislim, da to mora biti tudi naša iztočnica, da investicije v infrastrukturo spodbujajo gospodarsko rast, da vsaka investicija, če se spomnimo na primer avtocestnega križa, je bistveno prispevala k gospodarski rasti. Seveda pa ta prispevek ni neomejen. To ne pomeni, da če imamo neko izredno slabo finančno stanje, da si privoščimo milijardno, večmilijardno investicijo in bomo potem samo na tej podlagi zlezli iz krize. Seveda, ker to pomeni, da se tudi hkrati zadolžujemo. Tako je treba tudi v zvezi s tem, v zvezi z vsakim investicijskim naporom, poiskati pravo sredino. Kar je problematično pri tem zakonu, ni to, da se želi nekaj urediti. Tudi mi si prav enako želimo. Verjemite mi, jaz si zelo želim, da bi bili vsi ti projekti realizirani. Minister si zagotovo želi, delajo na tem, verjamem. Ampak pri delu Ministrstva za infrastrukturo, verjamem, da se morda tam celo najbolj njihovi učinki poznajo nekako sorazmerno z vloženim denarjem. Zaradi tega ker gre pač za resor, ki je zelo pogojen z investicijami, z neposrednim vložkom sredstev in če tega ni, potem tudi ni učinkov. Res je, da mora tudi ministrstvo prispevati svoje in pripraviti določene projekte, kolikor spada v njihov resor, kolikor ni to v resorju Ministrstva za okolje in prostor. Se pravi, projekti morajo biti, recimo temu, "ready to go", ampak vse ostalo je pa odvisno od denarja. V sklopu teh današnjih zakonov ni problem to, da si ne bi želeli, seveda si vsi želimo zgraditi to infrastrukturo. Problem je v tem, da je koncept obeh zakonov zasnovan nekako na podmeni, da je treba vzeti drugje; ampak to niso neki novi davki, neki novi prispevki, ki bi jih nekdo zunanji dal, to so pravzaprav neke postavke, ki jih že danes država grabi, bodisi da gre za dobičke podjetij, da gre za koncesije, da gre za trošarine. To še vse danes država grabi in daje v neko integralno postavko. Iz tega integralnega, skupnega proračuna se financira policija, financira se vojska, šolstvo. Če mi zdaj to z zakonom preusmerimo samo v ceste, bomo imeli na vseh teh resorjih seveda problem. Prej je govoril kolega Mahnič, vsak teden ga je slišati, koliko denarja primanjkuje vojski. Poglejte, potem ga bo še manj, če sprejmemo ta zakon. Še manj ga bo! Tako zakona, ki sta predlagana, ne uvajata nekih novih virov, nekaj oprijemljivega, ki pomeni nek višek prihodkov za proračun. Slišati je bilo kolega Vebra, tudi na eni od prejšnjih točk na seji smo slišali, da država mora na veliko financirati – pa tudi druge kolege sem slišal v tej razpravi – država mora 100-odstotno financirati projekte. Čim iščemo neke zasebne partnerje, že vemo, da iz tega ne bo nič. Jaz se s tem ne strinjam. Mi smo, mi si moramo priznati, da smo majhna država, da imamo majhen proračun v znesku, ne vem, devet milijard evrov in si težko privoščimo projekt, ki stane milijardo pa pol ali pa dve milijardi evrov. Mi smo si privoščili avtoceste, ampak moramo vedeti, da so še neodplačane, da imamo še vedno dve milijardi dolgov samo za avtoceste. Tako nas vse te okoliščine napotujejo na to, da moramo, po eni strani, spodbujati investicije, ne moremo si reči: zdaj pa nič ne moremo. Seveda jih moramo. In ministrstvo na tem področju dela – Ministrstvo za infrastrukturo. Kolikor mi je znano, tudi Ministrstvo za okolje in prostor, ki pripravlja državne prostorske načrte, v mesecu decembru je izdalo celo en poziv glede prioritete državnih prostorskih načrtov s področja infrastrukture in je veliko število državnoprostorskih načrtov v pripravi, nisem pa potem zasledil končnega poročila, v kateri fazi so. Ampak, hočem povedati to, da so projekti, ki so živi in ki ubirajo svojo pot glede na neke finančne možnosti države. Slišati je bilo – s tem, upam, da sem vam dal signal, da današnja seja se mi še zdaleč ne zdi nepotrebna, meni je to zanimiva tema. Izziv vsakemu proračunu je, kako zagotoviti, sploh takšnemu, ki je podhranjen, ki potrebuje milijardo novih dolgov na leto, je izziv, kako zagotoviti čim večja sredstva za izgradnjo infrastrukture. Prej sem na začetku omenil, da smo sploh od leta 2008 dalje nekako suženj gospodarske situacije. Če mogoče bolj nazorno ponazorim; samo za obresti, za dolgove dajemo milijardo evrov, rade volje bi videl, da tega ne dajemo za obresti, ampak da jih investiramo v infrastrukturo, v ceste, v železnice. To je pomembno predvsem zaradi tega, ker se dostikrat v razpravah govori, pa zakaj ne zgradite teh avtoceste ali pa ne avtocest, za ceste, železnice, karkoli, kot da so ta sredstva povsem samoumevna. Nekateri se morda ne zavedate, da vse te zadolžitve, ki jih uporablja proračun, da se poznajo na vsakodnevnem področju mnogoterih, če ne vseh državljanov; da se zaradi tega, ne vem, težko usklajujejo pokojnine, plače v javnem sektorju, da imamo manko sredstev na drugih področjih, v zdravstvu. Skratka, na stoterih področjih zaradi tega, ker ni sredstev. In zdaj zadolžiti se, zato da bo asfalt, recimo temu, pred volitvami, kar je kar relativno običajna praksa na lokalnih volitvah, je seveda dvorezni meč. Mislim, da moramo tukaj ubrati neko srednjo pot. Res pa je, to pa želim tudi izpostaviti, da ne glede na to, da pri vsaki politiki investiranja v neko infrastrukturo premišljujemo, od kod bomo dobili, kako se nam bodo ta sredstva povrnila, da je pri infrastrukturi tudi pomembno, da so sredstva v največji meri, ki bodo namenjena za infrastrukturo, določena dolgoročno. V proračunu za leto 2016 in 2017 je že zagotovljenih bistveno več sredstev za ureditev cest. Kolega Lisec, prej si omenil nadvoz v Sevnici, tudi za ta nadvoz so že rezervirana sredstva, upam, da bo narejen v letošnjem ali v naslednjem letu. Skratka, sredstva, ki so predvidena v naslednjih dveh letih, so bistveno večja, seveda pa bi bilo verjetno potrebno – in to se bo moralo nekako do tega tudi ministrstvo opredeliti v nacionalnem programu razvoja prometa ali pa v operativnem načrtu –, zagotoviti sredstva tudi v nadaljevanju. Ampak moramo vedeti, tudi v letu 2019 in 2020 ne vemo, kakšna bo gospodarska rast, ali bo spet prišlo do kakšne krize, in ne dvomim v to, da bo določitev teh sredstev za ta leta, ki so še precej odmaknjena, da bo velik izziv ne samo za Ministrstvo za infrastrukturo, tudi za Ministrstvo za finance. Če povzamem; zakon, ki ga predlaga opozicija nima slabega namena, je pa nepotreben v luči tega, da že sprejemamo strategijo in ostale dokumente, ki so potrebni za izvedbo posameznih infrastrukturnih načrtov. V kombinaciji z zakonom, ki je predlagan in je danes pod 2. točko, to je za zagotavljanje nekih sredstev, pa pravzaprav, kot je že bilo navedeno, posega v proračun na ta način, da drugim jemlje sredstva. Zaradi tega ga ne bomo mogli podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, predlagatelj gospod Ljubo Žnidar.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolega, moj predhodnik je izpostavil dva segmenta pri tem zakonu. Najprej je poudaril, da tudi koalicija ima velike želje, da bi se vsi ti projekti dejansko izvedli, jaz bi pa rekel, da mi pa nimamo želje, mi smo pa sprevideli neobhodno nujno, da se ta zakon sprejme in da se začnejo nujna vlaganja v to javno prometno infrastrukturo. Ne gre za želje, gre za nujo in to nujo je treba sprevideti. To je bistveno. Tudi sam ta nabor projektov, izključno s strokovnega vidika, strokovnih podlag, tudi iz same strategije, kjer je jasno in natančno opredeljeno tako za cestni del, tako za železniški del, ali gre za kratkoročne, kateri so tisti projekti, ki gredo za kratkoročne, srednjeročne in dolgoročne naložbe v tem terminu do leta 2023 oziroma do leta 2030. Če samo izpostavim, ker zdaj največji delež in nuja je na železniškem področju, in naj naštejem štiri kratkoročne projekte: odprava ozkih grl na relaciji Celje–Zidani Most, Slovenska Bistrica–Pragersko glede osnih obremenitev D3 in D4, kar bo omogočilo večjo propustnost in višje hitrosti. To ni želja, to je nuja, ki jo je treba kratkoročno rešiti. Potem izgradnja Tivolskega loka, gre za pretočnost okoli glavnega mesta, in posodobitev ranžirne postaje v Zalogu. To so jasno, načrtno zasnovane kratkoročne investicije, srednjeročne pa so potem v nadaljevanju, izgradnja drugega tira Divača–Koper, izgradnja dvotirnih prog Ljubljana–Jesenice, Maribor–Šentilj, elektrifikacija in obnova prog Ljubljana–Novo mesto ter Celje–Velenje in navezava, povezava letališča Jožeta Pučnik z Ljubljano in seveda potem tudi dolgoročni. Skratka, gre za jasne cilje, ki so nujni, tako da je ta segment jasno in natančno določen. V drugem delu pa je bilo bolj tema že iz naslednjega zakona, ker gre za finančno področje, kjer je finančna konstrukcija stabilna in se jasno loči tisti del virov, ki so eventualno že v proračunu 2016 in 2017, ki se vključijo v letu 2018, to se pravi, po izteku teh zavezanih obvez oziroma teh prilivov v sam proračun. Te razmejitve so jasne, so natančno dorečene, tudi njihov rang velikosti se da izračunati, tako da ta zadeva s finančnega vidika povsem strokovno in matematično vzdrži, ampak jaz bi rekel, to je že tema naslednjega zakona, ki ga bomo pričeli kar kmalu, ko zaključimo ta prvotni del. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz, pripravi naj se gospod Franc Jurša. Izvolite, gospod Göncz.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Lahko današnjo razpravo o dveh omenjenih zakonih razumemo tako ali drugače, torej lahko razumemo tudi kot formalne predloge opozicije, lahko pa tudi kot opozarjanje na stanje na področju prometne infrastrukture, ki pa nikakor ni rožnato. Menim, da vsi dosedanji razpravljavci so se nekje s to trditvijo strinjali. Izpostavil bi predvsem dve, tri stvari, za katere menim, da so pomembne tako z vidika vsebine kot tudi morda nacionalnega programa, ki se, kot je gospod minister najavil, pripravlja. Bilo je večkrat povedano in ne bi se rad spuščal v to analizo, da na področju avtocestnega križa je zadeva dokaj sprejemljiva, čeprav še ni dokončana in tudi finančno imamo še veliko obveznosti. Kljub temu je sprejemljiva, torej to stanje je manj problematično. Precej bolj problematično je stanje na področju železniške infrastrukture in dosedanje razprave so potekale v to smer, da verjetno je lažje v zakonu načrtovati, težje je pa zagotavljati potem finančna sredstva. Menim, da takšen pristop ni najbolj primeren. Namreč, nedvomno je eno, da ta sredstva se ne bodo mogla zagotavljati ali pa v zelo majhni meri iz državnega proračuna, zato je pomembno, da se denar zagotavlja iz drugih virov. Da se lahko denar zagotovi iz drugih virov, je pa predvsem pomembno zavedanje o pomenu prometne infrastrukture kot take. Jaz predvsem vidim bistvo današnje razprave v tem, da se to zavedanje, raven tega zavedanja nekoliko popravi, ker preprosto govorimo o zadevi, ki iz več razlogov neposredno popravlja življenjsko raven ne samo Slovenije in tukajšnjih državljanov, ampak tudi širšega evropskega prostora. Skratka, če vzamem zgolj en primer, in sicer primer največkrat omenjenega drugega tira, vemo, da je interes za izgradnjo te investicije sorazmerno velik tudi izven Slovenije. Omenjam, zelo na kratko, zgolj primer Madžarske, katerega dokaj dobro poznam, ki se je izredno zavzemala za konkretne pomoči oziroma za iskanje pomoči na tem področju. Vem, da so bili opravljeni tudi pogovori z ministrom in s strokovnimi ekipami, kljub temu pa imam nek občutek, da morda je še nekaj rezerve tudi na tem področju. Vem pa tudi za zanimanje drugih evropskih držav, predvsem s tega severnovzhodnega dela Evrope, ki so prav tako interesenti pri tem projektu. Torej, zgolj želim poudariti, da če se zavedamo, da proračunskih sredstev verjetno ne bo, potem moramo vse moči usmeriti v iskanje drugih virov in kakorkoli je težka gospodarska situacija, nedvomno je, da se za to bo moralo poiskati denar, ker sicer o nekem razvoju tako na področju gospodarstva kot tudi turizma dolgoročno ne moremo, žal, govoriti. To nam je vsem jasno. Govorimo tudi o učinkih prometne infrastrukture na razvoj gospodarstva sploh. Menim, da je ta dejavnik zelo pomemben in ni zanemarljiv. Najnovejši podatki so taki, da kljub gospodarski rasti v Sloveniji smo v enem letu ustvariti za 3 tisoč 700, če sem se prav zapomnil, delovnih mest več. To je torej sorazmerno majhna številka, majhna številka, da bi lahko govorili o bolj stabilni gospodarski rasti, ki je nedvomno pomembno s širše družbene perspektive. Naj zaključim zgolj s tem, da bi v nacionalnem programu infrastrukture predvsem videl dobro umeščenost prenosa tovornega prometa na železniško infrastrukturo, ker je to zelo pomemben vidik [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospod Danijel Krivec. Izvolite, gospod Jurša.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministru, sodelavkama oziroma sodelavcem in sodelavki, kakor tudi kolegicam in kolegom! Ključno vprašanje pri celotni zadevi je eno; to je, če bi država Slovenija razpolagala z dovoljšnim denarjem, bi seveda vsi ti problemi bili enostavno in preprosto razrešeni. Glede na to, ker tega denarja ni, se pač moramo prilagajati situaciji in delati zadeve v obsegu, kolikor nam pač sredstva tudi dovoljujejo. Verjetno minister, kakor tudi mi vsi, bi si želeli, da bi vse probleme takoj, nemudoma rešili, ampak na žalost zadeva ne more teči v tej smeri, kot sem že rekel, ker primanjkuje sredstev. Prav je, dobro je, da o tej problematiki razpravljamo tudi v Državnem zboru. To pomeni, da se tudi mi zavedamo, kako pomembna je infrastruktura za gospodarski razvoj, povečanje števila zaposlenih, kot ste marsikateri v svoji razpravi tudi povedali. Seveda nas skrbi v tem trenutku, da bo mogoče manj teh investicij v tem in naslednjem letu, da bo imelo gospodarstvo, gradbeništvo bistveno večje težave, kot jih je imelo v tem obdobju do leta 2015, ko smo dejansko črpali sredstva kohezije za izgradnjo infrastrukture. Prepričan sem, da bo že v naslednjem letu situacija nekoliko boljša. Tako kažejo tudi vse ugotovitve preteklih obdobij črpanja kohezijskih oziroma sredstev Evropske unije. Avtoceste, ki smo jih v preteklosti gradili, moram reči, da so dejansko bile relativno zelo drage. Zelo drage pa so bile predvsem tudi zaradi tega, ker so se lokalna okolja poskušala nekako na ta cestni program tudi navezati in zgraditi marsikatero obvoznico, marsikateri pločnik v občini in dostikrat je tudi iz pip pritekla zdrava pitna voda na račun avtoceste. Žal je pač tako bilo. Sedaj nekako vsi ocenjujemo, da je železniška infrastruktura v relativno slabem stanju. In res je. Vsi govorimo, tako v tej dvorani kakor tudi širše, o vprašanju drugega tira. Eno svetlo točko na področju železniške infrastrukture pa imamo, to je ratifikacija in posodobitev železniške proge na relaciji Pragersko–Hodoš. Če niste bili v tem koncu Slovenije že dalj časa, vam moram povedati, da je to projekt, ki bo dejansko omogočal hiter pretok železniškega prometa in istočasno je tudi zgrajena vsa potrebna infrastruktura glede cestnega prometa preko železniške proge. S tem smo nekako v prostoru, v katerem imam stalno bivališče, zelo zadovoljni. Moram povedati, kljub temu da smo v preteklosti dobili avtocesto, pomurko, pa moram reči, da je pridobitev za celotno območje velika, ampak vseeno moram istočasno tudi povedati, da to ni avtocesta, da je to hitra cesta in da je v preteklosti bila na tem področju narejena velika napaka, ker ni bilo zgrajenega odstavnega pasu. Danes, če se na pomurki zgodi prometna nesreča, je velik problem, kako priti do ponesrečenih, kako jih reševati, saj odstavnega pasu enostavno in preprosto ni, pretok prometa potem tudi v nobenem primeru ni mogoč. Kar pa mene zelo skrbi, pa so naše državne regionalne ceste in mostovi. Te imamo pa res v katastrofalnem stanju, zato moram reči, kljub temu da bi bil to dodaten davek, sem nekako upal, da bi z nekimi dodatnimi viri, dodatnimi sredstvi skušali ustvariti bistveno boljšo situacijo, prometno varnost in tudi infrastrukturo, kar se tiče regionalnih državnih cest. Glede na to, da me čas nekako prehiteva, bi rekel, da imamo narejeno strategijo, da bo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Veliko smo slišali o tem zakonu, upam, da je koalicija tokrat zadovoljna, ker smo v proceduro pripeljali zakon, ki se ukvarja z gospodarstvom, ki se ukvarja z neko dodano vrednostjo, in zato upam, da boste tudi v nadaljevanju podprli, da se obravnava tega zakona nadaljuje, da boste konec koncev tudi doprinesli s kakšnimi popravki, da bo ta zakon v naslednji fazi lahko sprejet in da pridemo do nekega učinkovitega instrumenta, ki bo omogočil gradnjo infrastrukture, tako železniške kot cestne. Veliko je bilo govora o tem, v kakšnem stanju so ti naši infrastrukturni objekti in kako se s težavo lotevamo ne samo novogradenj, temveč tudi popravila le-teh, tako da ta zakon v resnici prinaša tudi finančne vire, ki naj omogočijo neko dolgoročno financiranje teh posegov in s tem omogočijo tudi neko normalno planiranje in pripravo projektov za realizacijo. Prej je bilo govora o tem, da so tudi v preteklosti se delali veliki projekti, kot je avtocesta, in da postajajo zdaj breme. To ne bo držalo, kajti avtoceste se v celoti v tem trenutku odplačujejo iz cestnin. Celo več, mislim, da bo v letošnjem letu oziroma v lanskem letu je bilo približno 70 milijonov dobička, ki gre v integralni proračun. Ravno ti viri so tisti, za katere predlagamo, da se uporabijo v nadaljevanju za posodobitev in gradnjo infrastrukture v Republiki Sloveniji; se pravi, da se ne izgubijo v nekem integralnem delu proračuna. Po drugi strani imamo na voljo, jasno, tudi evropska sredstva, res da je v naši ovojnici sorazmerno malo, 400 milijonov, vendar imamo t. i. Junkerjev paket, ki verjetno v celoti ne omogoča gradnje vseh manjših stvari, bi pa bil uporaben, verjetno, za večje posodobitve na železniškem omrežju, mogoče celo ta prehod iz te neumne napajalne napetosti, ki dejansko draži našo železnico. Ne nazadnje imamo tudi komisarko za infrastrukturo in promet v Evropskem svetu, ki lahko pripomore k temu, da določene vire pa lažje preusmerimo tudi v Slovenijo in s tem tudi omogočimo gradnjo in dokončanje te prepotreben infrastrukture. Tako zadeva ni tako neuporabna v smislu virov. Tudi viri, ki smo jih predlagali v naslednjem zakonu, so smiselni in pokrivajo izgradnjo in rekonstrukcijo vseh teh infrastrukturnih objektov. Če malo berete, v zadnjih dneh je veliko študij oziroma statistik prišlo o tem, kako so ceste nevarnejše, kot so bile v preteklosti. Na to sem že opozoril, že lansko leto se je povečalo število prometnih nesreč, povečalo se je število umrlih na cestah in tudi poškodovanih. Težko rečemo, da je to samo vzrok v slabih cestah, vendar je en del tudi tega, in na to je bilo skozi razprave v matičnem odboru danih veliko opozoril. Se pravi, vse nas navaja k temu, da je treba nek zakon v tej smeri sprejeti, kajti ministrstvo je navkljub svoji obvezi, ki jo je zapisalo ob sprejemu resolucije, za katero lahko rečemo, da je dobra podlaga za to, da se nadaljuje v tej smeri, in tudi resolucija je bila podlaga za pripravo tega zakona, vendar ministrstvo naslednjih operativnih dokumentov še vedno ni pripravilo. Ni pripravilo operativnega načrta, ki bi moral biti praktično v dveh, treh mesecih po sprejemu resolucije pripravljen, in ni drugih operativnih dokumentov. Kdor je kdaj delal v realnem sektorju ali pa bil župan in se je ukvarjal s pripravo dokumentov, ve, da vsak tak vmesni dokument, ki je podlaga za neko črpanje, je kasneje samo izgovor, da se neka sredstva v nadaljevanju ne dodelijo. In ravno v izogib temu, da še naprej izgubljamo tako vire, ki so na voljo, kot tudi ne nazadnje vso pripravljenost za dokončanje posameznih dokumentov, smo predlagali operativno stvar in to je zakon, ki ga imamo v prvem branju. Kar pomeni, da ga lahko skozi pripombe, ki so bile slišane v vaših razpravah, tudi izboljšamo in dopolnimo. Verjamem, da bi tak zakon sigurno bil dobrodošel tudi ministrstvu, ki bi imelo lažjo pot in lažjo možnost, da v pogajanjih, ko je treba z vlado v celotnem okviru doseči neko razdelitev posameznih virov, bi s tem zakonom dejansko mu to omogočili. Kajti v nadaljevanju, ko bomo govorili o financiranju teh projektov, so predvideni viri kot namenski viri, zato da se izvajanje teh investicij lahko prične. Tako težko sprejmem nekatere razprave, ki so bile v smeri, da je to nek zakon, ki je populističen oziroma ki ga ni treba resno obravnavati. Na žalost se moramo ukvarjati z zakoni, ki jih v veliki meri v Državni zbor prinaša opozicija, na kar je bilo v razpravi kolega Dobovška tudi opozorjeno, in Vlada dejansko zamuja z operativnimi dokumenti, kot so konkretni zakoni, zato da rešujemo posamezne primere. Dejansko gre za zakon, o katerem vsi poslanci, pa tu verjetno brez izjeme, vsaj v nekem delu, tako na odborih kot v Državnem zboru uporabite to temo za razpravo. Se pravi, večinoma gre za težave na cestni infrastrukturi, tako na lokalnem nivoju kot tudi širše, železnice mogoče malo manj, v veliki meri v povezavi z drugim tirom in problemom s pretovorom v Luki Koper in odvozom tega materiala, večinoma pa se vsi srečamo z državnimi cestami, ki so v vedno slabšem stanju. Če pogledamo neko preteklost. Od leta 1900 do 1906 se je gradila tako imenovana bohinjska proga in v šestih letih so zgradili 158 km proge, ki je večinoma zgrajena na nekih viaduktih, tunelih; se pravi dokaj zahtevna proga. Mi se pa o drugem tiru pogovarjamo že verjetno kakšnih deset let. Tako menim, da je v tem predlogu zakona o graditvi prometne infrastrukture dejansko skozi člene omogočeno, da pridemo do rešitev, ki bodo dale kvalitetno podlago za to, da se lotimo teh infrastrukturnih problemov, ki jih imamo. Zakon je sorazmerno kratek in daje tudi veliko manevrskega prostora vladi, da določene stvari opredeli z vsakoletnim programom. Tako ni nobene potrebe, da bi zakon v tej prvi obravnavi zavrnili in s tem onemogočili možnost, da ministrstvo dobi kvaliteten inštrument, s katerim lahko kasneje tudi v proračunskih razpravah konkretno postavi cilje, za katere verjamem, da se zavzemajo, tako kot mi. Se pravi, da pridemo do izboljšanja te infrastrukture, s tem pa dejansko omogočimo tudi nek normalen pretok tudi iz tistih delov Slovenije, iz katerih je dostop do centrov sigurno bistveno bistveno bolj otežen. Po drugi strani pa bomo slej kot prej dosegli tudi zasičenje tako na avtocestah, ki jih imamo zdaj zgrajene, na vseh obvoznicah večjih mest – to se dogaja že okrog Ljubljane – in če ne bomo že v tem trenutku pristopili k temu, da sistemsko pripravimo dokumente, bo v nadaljevanju to vedno težje. Tako vseeno pričakujem in verjamem v to, da se velika večina poslancev vseeno strinja z zakonom, ki je bil dobro pripravljen. Kot sem rekel, podlaga je bila dejansko resolucija, ki jo je Vlada sprejela. Mogoče je nek občutek, da smo Vlado prehiteli z naslednjim konkretnim dokumentom, vendar po 8 mesecih od sprejetja strategije je tudi normalno, da se pripravi operativni dokument, kar pa zakon sigurno je. Tako bom vesel, da na koncu, ko bo glasovanje, bo čim več glasov za to, da se zakon v prvi obravnavi sprejme, da ga še nadgradimo s pripombami, ki so bile v razpravi dane, tudi mogoče glede bencinskega centa in še kakšne rešitve, ki je lahko sprejemljiva, bom pa težko razumel, da bo glasovanje na koncu negativno, ker bom to vzel, da vsakič, ko ministra sprašujete, kdaj bo kakšno cesto zgradil, da se to na nek način samo malo, bom rekel, norčujete iz Državnega zbora pa tudi, ne nazadnje, iz ministrstva. Se pravi, če resno mislite takrat, ko govorite o tem, da je gradnja infrastrukture potrebna, da je treba zagotoviti nekatere ukrepe na tem področju, potem je na vas, da se odločite tudi v takšnem primeru, da vsaj v prvi obravnavi zakon potrdimo in ga kasneje, jasno, tudi še izboljšamo.
Hvala lepa. Prehajamo na sklepni del splošne razprave. Besedo dajem ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Nisem se prej vključeval v razpravo, sem pač računal, da bom na koncu povedal nekaj misli o tem, o čemer danes razpravljajmo. Pravzaprav bi se želel zahvaliti vsem vam za današnjo razpravo o temi vlaganj v prometno infrastrukturo, kar je vitalnega pomena za nadaljnji razvoj naše države. Mislim, da je tudi iz današnjih razprav bolj ali manj jasno, da lahko vsi skupaj ugotovimo, da se strinjamo glede cilja, to je, kako zagotoviti ustrezno dolgoročno načrtovanje prioritet na področju razvoja prometne infrastrukture. Skratka, to je nujno treba narediti, s tem se vsi strinjamo, razhajamo pa se na nek način v pogledih, kako do tega cilja priti. Na mizi imamo torej predlog zakona, ki razrešuje to dilemo na nek določen način, na Vladi pa se zavzemamo, da bomo, tako kot je bilo to že nekako zastavljeno s strategijo, to uredili z nacionalnim programom, ki bo tudi obravnavan v Državnem zboru. Na takšen način, z nacionalnimi programi so se področja vlaganj v prometno infrastrukturo urejala tudi že v preteklosti, danes sta že bila omenjena tako nacionalni program izgradnje avtocest kot tudi nacionalni program razvoja železniške infrastrukture, ki je pa pravzaprav še starejšega datuma. Tako Vlada in naše ministrstvo intenzivno delamo na pripravi tega nacionalnega programa. Lahko povem, da je že v zaključni fazi, računamo da bo v mesecu aprilu ta dokument obravnavan na Vladi, potem pa seveda posredovan v Državni zbor. Tako računam, da bo še pred poletjem tudi potrjen v Državnemu zboru. Povedal bi še, da nacionalni program, z razliko od današnjega predloga zakona, ki se osredotoča predvsem na vlaganje v cestno in železniško infrastrukturo, bo celovito obravnaval vsa področja prometa, razvoja prometa in prometne infrastrukture; torej tako ceste, železnice, letalski in pomorski promet in tudi javni potniški promet oziroma, če želite, trajnostno mobilnost. Tako sem prepričan, da bomo na ta način, na enakovreden ali pa morda bolj pregleden, bolj sistemski način uredili to, kar se danes želi predlagati in urediti s tem zakonom. Tako se še enkrat zahvaljujem za to današnjo razpravo, za te podane predloge. Mislim, da smo na nek način tukaj enotnih mislih, kakšen naj bo ta cilj; torej razlikujemo se le v tem, kako do tega cilja priti. Mislim, da bo tudi predlog, ki ga pripravljamo na Vladi, potem tudi v Državnem zboru obravnavan, sprejet in potrjen z ustrezno večino. Hvala lepa.
Hvala lepa. V tem sklepnem delu dajem besedo predlagatelju gospodu Ljubu Žnidarju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Naj v začetku najprej izpostavim nazoren primer izpada vlaganj v javno prometno infrastrukturo, na kar sta opozorila oba predstavnika s strani Desusa. Gre za premostitvene objekte, kajti vemo, da je pred tremi leti Vlada z nerazumno visokim odstotkom znižala sredstva za premostitvene objekte. Poglejte, minila so tri leta, še danes čutimo posledice in ti premostitveni objekti še danes niso sanirani, niso dokončani in povzročajo veliko gospodarsko in družbeno škodo. Ampak, spoštovana kolega, danes ne bi smela postavljati vprašanj, kot člana takratne koalicije, vlade bi morala dati danes odgovor, zakaj so bila sredstva za premostitvene objekte z 87 milijonov znižana na 9 milijonov. Odgovor bi morala danes dati, zakaj se je Vlada oziroma resorni minister takrat odločil, da je tako občutno znižal stroške na premostitvenih objektih. Nerazumno! Poglejte si danes te posledice, ki jih trpi gospodarstvo in celotna ostala družbena škoda, ki se dela na ta račun. Tipičen primer, kako smo en segment zapostavili in kakšne so posledice samo enega delčka, enega segmenta sanacije in rekonstrukcije premostitvenih objektov v Republiki Sloveniji. To je primer enega malega segmenta. Zdaj pa si samo vzemimo za primer, če ne sledimo nujnosti in potrebam teh večjih prometnih investicijskih projektov, ki jih je nujno treba izgraditi, kakšne bodo posledice za gospodarstvo, kakšna bo družbena škoda. To je zelo težko izračunati, ampak sredstva so tu enormna, enormno velika. Seveda naloga vlade je, da ukrepa in odloča. To je prvenstvena naloga vlade in le z ukrepi in odločitvami je moč stabilizirati finančno stanje naše države, brez tega to ne bo šlo. Mi smo prepoznali, da je prvenstveno ali v najkrajšem času moč le z vlaganji sredstev v izgradnjo infrastrukture državnega pomena, v najkrajšem času pognati motor gospodarstva in hkrati s tem dati ljudem delo. To je osnova in tudi eden bistvenih namenov tega zakona, ki smo ga predlagali. Tako koalicija kot predstavniki Vlade, seveda s spoštovanim ministrom, prav nič ne bomo ljubosumni, če boste čez dva ali tri mesece prišli s podobnim ali enakim predlogom na te poslanske klopi. Mi takrat ne bomo rekli, da ta zakon ni potreben sprejemanja. Mi ga bomo z veseljem potrdili, z velikim veseljem bomo ta zakon potrdili, kajti zaznavamo nujo, zaznavamo potrebo, ki jo država Republika Slovenija na podhranjenosti določene javne prometne infrastrukture ima in tudi ob stanju finančne krize, ki jo imamo ta trenutek v Republiki Sloveniji. Seveda, če tega predloga ne boste sprejeli, predlagam, da je tisti čas, da pridete z enakim predlogom, čim krajši. Naj bo to v 14 dneh, ali pa v enem mesecu, ali v dveh mesecih, dajte ta čas, da pridete s svojim predlogom, ker za vas je zelo pomembno, kdo je predlagatelj, za nas ni. Verjamem pa, da smo s tem predlogom vam dali dobro spodbudo, dali smo vam dobro strokovno podlago, in verjamem, da smo s tem prihranili precej sredstev tudi v dobro vseh nas, Slovenk in Slovencev. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Poslovnik nam omogoča, da še razpravljamo v okviru razpoložljivega časa, zato prosim za prijavo s tipko za vklop mikrofona, vključno s predstavnikom Vlade in predlagateljem. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Bojan Krajnc. Po pet minut.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Tudi sam se pridružujem nekako splošnem mnenju, ki je prevladalo ob koncu razprave, da je ta prinesla, recimo temu, pomembne uvide v to, kako poteka načrtovanje prometne politike v Republiki Sloveniji, kako je potekal sprejem strategije in kako poteka uresničevanje strategije razvoja prometa v Republiki Sloveniji in kaj tej strategiji sledi. Slišali smo, da je bila strategija sprejeta v juliju lanskega leta in da strategija pomeni prvo celovito obravnavanje prometnega sistema; torej ne samo cestnega in železniškega, o katerih je bilo večino govora danes, ampak tudi zračnega in vodnega. S strategijo je bila torej prvič presežena dosedanja praksa parcialnega urejanja izgradnje prometne infrastrukture, nekdo od razpravljavcev med predlagatelji je danes že orisal, kako je to včasih potekalo, torej pod nekaterimi drugimi vladami. Ljudje so hodili malo naokrog, malo so se vrteli telefoni, malo so se sestajali župani – še v času, ko ni bilo omejitve županov za funkcijo v Državnem zboru, je seveda bil vpliv županov še toliko večji – in problematika se je takrat urejala parcialno. Strategija je to prvič presegla. Imamo jo in treba jo je izvajati, uresničevati. Vprašanje je, kako. Vlada je med drugim tudi sprejela odločitev oziroma sklep, da se v roku enega leta od sprejetja strategije pripravi operativni načrt za izvajanja strategije razvoja prometa. Se pravi, ta rok poteče julija letos, slišali smo ministra v zaključni besedi, da bo ta operativni načrt v obliki nacionalnega programa, ki ga bo sprejemal tudi Državni zbor, pripravljen in posredovan Državnemu zboru v sprejem že do konca aprila. Ta nacionalni program, torej operativni načrt za izvajanje strategije, bo določil projekte, poudarjam, določil bo projekte, potrebna finančna sredstva, roke za realizacijo, nosilce in podrobnejše aktivnosti za izvedbo ukrepov. Torej, to je tisto, kar je v pripravi, se pripravlja, bo končano do konca aprila, s čimer pravzaprav predlagatelji vstopajo v ta proces ustvarjanja prometne politike v Republiki Sloveniji. Iz tega izhaja zaključek ministra v uvodni predstavitvi, pa tudi moj, da sprejetje tega predloga zakona pravzaprav ni potrebno, ne zaradi nasprotovanja, recimo temu iz principa, ampak zaradi dejstva, da imamo uveden nek postopek sprejemanja aktov, ki jih potrebujemo – tudi ta vaš predlog zakona je akt, vmes ste kritizirali to, da sprejemamo neke metre aktov, ampak tudi ta vaš predlog je prispevek k tem metrom aktov, ampak ga ne potrebujemo, zato ker bo pripravljen operativni načrt izvajanja Strategije razvoja prometa v obliki nacionalnega programa, ki ga bo sprejemal Državni zbor. Takrat bo torej več časa za razpravo o tem, ali so projekti, konkretni, ki bodo tam navedeni, pravi. In če ustrezajo tudi vam, se mogoče celo skladajo s temi, ki ste jih navedli v 3. členu predloga zakona, čeprav moram reči, da sam čisto dobro ne razumem, kako ste jih izbrali, zato bi očitek, ki ste ga prej izrekli na naš račun, da obstaja samo nek spisek želja, lahko veljal pravzaprav za te alineje v 3. členu: "Operativnemu načrtu za izvajanje Strategije razvoja prometa pa v 6 mesecih sledi operativni načrt za konkretnejšo izvedbo posameznih ukrepov za 6-letno obdobje." In kot končna točka – in razprava pri tej točki se je ves čas nagibala k financiranju, pa je to pravzaprav predmet naslednje točke, kjer bomo lahko podrobneje slišali o tem, kako zagotoviti financiranje, ki je seveda pomembno, zato da bomo lahko to, kar bo v teh dokumentih zapisano, [[izklop mikrofona]]
Mag. Bojan Krajnc, hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, še enkrat za besedo. Velikokrat je bilo danes slišati besedo čas; čas je pa denar. To bi prav gotovo povedali naši gospodarstveniki, ki nas danes dopoldne ne poslušajo, ker imajo svoje delo. Čas, še enkrat ponavljam, je denar. Naj povem zanimivost. Štirinajst dni nazaj sem bil v podjetju BMW v Nemčiji in tam so nam povedali, da na vabilu za kolegij, ki ga imajo vsak teden, ni točke pregled zapisnika prejšnje seje. To pri njih ne obstaja, ker vse, kar se dogovorijo na kolegiju, se izvede. To je zanimivost. Seveda bi to zelo težko vnesli v našo politiko, ampak mogoče nek mali segment današnje seje. Drži, vsi moji kolegi, vsi v opoziciji pozdravljamo, da je lansko leto bila sprejeta resolucija, to je dejstvo. Je pa tudi dejstvo, da je od te resolucije preteklo veliko časa. Preveč. Gospodarstveniki bi nam povedali, da je čas denar, to je dejstvo. Pa smo vsi bili nekoč v gospodarstvu ali pa večji del. Ko se danes pogovarjamo levo pa desno in dlje, ko traja ta točka, si nekako vse bolj priznavamo, da imamo skupni cilj. Dejstvo je, da je predlog, ki sta ga predstavila moja kolega, predlog, v katerega se da še kaj dodati. Za to je priložnost in za to je tudi čas. Ne razumem pa današnje razprave tistih, ki to zavračate in pravite, da nas bodo dokumenti čakali čez nekaj časa na teh mizah. Še enkrat ponavljam tisto, kar sem rekel na začetku, mislim, da je ta točka izjemno pomembna za slovensko gospodarstvo, da je pomembna za razvoj gospodarstva, predvsem pa je izjemnega pomena, da ugodimo tisti del gospodarstva, seveda imamo v mislih gradbeništvo, ki bi lahko s temi investicijami – seveda razvijamo državo, regije –, razvili tudi pa dali delo podjetjem, posledično pa tudi državljankam in državljanom. Zato še enkrat pozivam vse, naj ne bi imel kdo grenkega priokusa, če je ta predlog Slovenske demokratske stranke danes na mizi. Sem že tudi danes enkrat povedal, da smo že skoraj dve leti v tem državnemu zboru, še malo dopusta pa še enkrat sneg pa bo mandata konec. Pa vas sprašujem, če ne bomo imeli grenak priokus, da se bom slikali samo v Državnemu zboru. Želel bi tudi, pa ni treba, da sem na sliki, da se slikamo tudi pred kakšnim objektom avtoceste, železnice pa še česa. To pričakujejo državljanke in državljani od nas. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Škodnik. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni, gospod minister z ekipo, kolegice in kolegi poslanci! Danes je bila ta razprava kar dolga in če bi jo takole analiziral, je bila koristna verjetno za vse, tako za opozicijo, tudi za koalicijo, čeprav se v koaliciji poslanci zavedamo, da imamo nek plan in da je nekako ta plan okoli vzdrževanja in gradnje novih cest vezan na proračun leta 2016 in seveda tudi na proračun 2017. Toda spisek želja, ki jih je nekako navajala opozicija, je dolg, vendar zavedati se moramo, da v tem trenutku ni denarja, čeprav se denar išče, in po nekem programu za določene odcepe lahko rečemo, da se je že našel in da tudi Vlada pa Ministrstvo za infrastrukturo pripravljata določene stvari. Recimo, lahko rečem, da se stvari konkretizirajo tudi na trasi za gradnjo tretje razvojne osi v smeri Koroške. Tudi tam imamo nekako stvari postavljene, da bi se lahko v letu 2019 stvari pričele. Verjamemo pa, da je stanje zelo težko in da včasih je tudi problem varnosti, da se število nesreč tudi povečuje. O tem, mislim, da nobeden ne dvomi in da so nesreče tudi posledica stanja cest, ki jih imamo v Sloveniji. Tudi s tem se strinjam z nekaterimi razpravljavci, ki nekako zatrjujejo, da je vlaganje na dolgi rok stanje poslabšuje. Seveda ga, ampak v tem trenutku lahko delamo, ali Vlada lahko dela, v tistih količinah oziroma v tistem razpoložljivem denarju, ki ga pač ima za to na razpolago. Se strinjam, da bo treba potrditi čim prej nacionalni program. Ugotavljalo se je danes tudi, da je na naših cestah, ne samo da so slabe, ampak da se povečuje število tovornega prometa in da bo treba to prej ali slej preusmeriti na železnice, ugotavljamo pa tudi, da so železnice v zelo slabem stanju in da bo treba tudi promet na železnicah sanirati oziroma železnice modernizirati. To velja seveda tudi za Koroško, ker na Koroškem imamo te dostope ali pa železniške povezave zelo slabe. En del je s strani Koroške v Mariboru, ampak na drugem delu, iz Dravograda, Velenja, kjer smo izgubili železnico že leta 1968, se ta zadeva pogreša. Računamo, da bomo z gradnjo tretje razvojne osi vendarle to nadoknadili. Seveda bo treba poleg teh hitrih cest oziroma avtocest, ki jih moramo zagraditi, in železniških tirov, bo država morala čim prej obnoviti regionalne in ostale državne ceste, ki so seveda v zelo slabem stanju. Narejeni so določeni plani in upam in verjamem v to vlado, da bo potem to, kar si je pravzaprav začrtala, v naslednjih letih tudi uresničila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Naš predlog je tak: zakon, objava v Uradnem listu, to pomeni verjetno na naslednji seji, v roku enega meseca uredba, kjer pa mora biti izvedbeni načrt, ki ima naziv projekta, vrednost projekta, finančno konstrukcijo, o stalni pripravljenosti projekta, časovnico in nosilca projekta. Tak je naš plan. Plan Vlade oziroma koalicije pa je: imamo sprejeto strategijo, zdaj bomo malo pohiteli s projektom, za katerega niti, mislim, da sami ne veste, kako se bo imenoval, ker slišim tako nacionalni program, eni pravijo operativni načrt, jaz upam, da ne bomo sprejeli enkrat do poletja nacionalni program, kjer bomo rekli, čez eno leto pa bomo sprejeli operativni načrt. Upam, da res ne bo tako, da je pač naslov dokumenta že znan in predvsem, da je znana vsa ta zadeva, ki je tukaj predvidena. Skratka, nazivi projektov, vrednosti, finančne konstrukcije, časovnica projektov ter tudi nosilcev. Pa bom spomnil vse tiste, ki imajo problem z investicijami in finančno konstrukcijo. Drugi osnutek nacionalnega reformnega programa 2016–2017, ta vlada: "Po raziskavi Mednarodnega denarnega sklada povečanje javnih naložb v infrastrukturo za 1 % BDP v treh letih poveča BDP za najmanj dobre 3 %, ob tem se ustvarjajo nova delovna mesta in ugodno poslovno okolje za bodoči gospodarski razvoj." Pri nas pa imamo problem, če bi dali spodbudo, tako vsebinsko kot finančno, tem investicijam. Druga stvar: rekli ste, kaj pa, če se zadolžimo. Vprašajte ljudi, za kaj smo zadolženi trenutno. Pojma nimajo, razen vsak drugi bo verjetno rekel, da za penzije. Nimajo pojma. Če bi pa vsakemu državljanu rekli, kdor je sposoben, naj da 100 evrov na letni ravni – na primer, milijon državljanov, 100 evrov, 100 milijonov –, pa rečemo, točno namenska sredstva za tole, tole, tole in tole, bodo z veseljem dali. Tudi državljani bi bili veseli, če bi se mi zadolžili za tretjo razvojno os ali drugi tir kot del tega, kar bi se lahko financiralo iz tega. Ampak, zadolževanje niti ni debata tega zakona. Ključno je, o čemer bom govoril v nadaljevanju, da je ogromno sredstev na tem področju prometa, infrastrukture, kjer se denar pobere – trošarine, vinjete in tako naprej – in gre v integralni proračun, potem pa se troši za vse ostalo, samo za ceste denarja ne ostane. Nekaj malega dobi Dars, ki ga spet deli po svoje, ima na letni ravni 70 milijonov dobička, za katerega ne vemo, kam ga je dal, Direkcija ima nekaj svojega denarja, nekaj v integralnem proračunu in se spet zgodba vrti, pa niti ne vemo. Tu pa predlagamo: sredstva iz evropskih skladov in evropskega proračuna, za naslednje obdobje imamo 400 milijonov plus Junkerjev paket, dajmo, navalimo na ta paket, ne pa da čakamo, da bodo veliki pobrali, nam pa bodo ostale drobtinice za kakšen premostitveni objekt. Finančna sredstva, ki jih Dars namenja, sem že rekel, Darsov denar, večinoma bi ljudje rekli, da gre za razne strategije, resolucije, pa protihrupne ograje, ki jih čez eno leto zamenjamo. Namenska sredstva v proračunu na podlagi naslednjega zakona – o tem bom več ob naslednjem govoril. Namenska sredstva, ne pa šk, v integralni proračun, potem pa se borimo za takšno in drugačno cesto. In pa, sredstva naj bi se namenila na podlagi javno-zasebnih partnerstev, ki so itak – si bom dovolil reči – mokre sanje vseh ministrov, da bi morda kakšnega zasebnika spodbudili. Ampak saj veste, ko poslušam razprave teh koalicijskih poslancev, pa z določenimi zakoni odganjajo zasebne partnerje: ali jim ni všeč ime in priimek tega partnerja, ali država, od koder prihaja, ali pa je kaj drugega problem. Skratka, lepo piše, katera sredstva, ne gre za nobeno zadolževanje, nikomur ne jemljemo; ne jemljemo ne štipendij, nikomur ne jemljemo, ampak seveda, strah ima velike oči, če pride v Državni zbor sistemski zakon, ki ga predlaga SDS. In izključno zaradi tega boste proti, pa morda zaradi ministra za finance, ki itak vsem projektom reče: "Ne, varčujemo!"
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, še enkrat. Po odgovorih ministra nisem zasledil, da bi bil zakon nepotreben oziroma da bi bil nesmiseln. Ugotavljajo samo, da bo Vlada pripravila operativni načrt oziroma nacionalni program, še vedno ne vemo, katera dikcija je prava. Nekje je bilo bolj čutiti, da ta dva zakona bolj časovno ne gresta ravno v kontekst, ker Vlada že nekaj pripravlja. Mi smo že lani opozarjali, ko je bil zavrnjeno financiranje drugega tira iz Junckerjevega paketa, da pričakujemo, da bo Vlada prišla z operativnim programom, ki bo jasno vseboval vse te infrastrukturne projekte, o katerih je tudi v tem zakonu govora. Sedaj je minister govoril o tem, da nacionalni program oziroma operativni načrt bo širši, ker bo zajemal tudi letališča pa pristanišča itn. Dajmo biti resni, saj v teh primerih ne gre za investicije, kjer bo država direktno vključena. Letališče Brnik ni več v lasti države, Luka Koper ima koncesijo. To niso problemi, s katerimi se bomo mi v Državnem zboru na dolgi rok ukvarjali. Mi smo prišli z operativnim načrtom, ki dejansko gre v tisti smeri in v tiste projekte in objekte, za katere je ne nazadnje odgovorna država kot upravitelj vsega tega: avtoceste, železnice, državne ceste, kjer imamo tudi jasne nosilce. Prej je bilo rečeno, da bo ta operativni program oziroma operativni načrt moral določiti nosilce. Upam, da jih imamo že sedaj. Jasno se ve, kdo odgovarja za posamezne segmente te naše infrastrukture. Rečeno je bilo, da smo pripeljali v Državni zbor nek spisek želja. Ja, upam, da ste si prebrali naš zakon. Zakon povzema dejansko vse projekte, ki jih je tudi strategija, ki jo je Vlada sprejela, povzela in vsebuje vse projekte, o katerih se govori zadnjih deset let, pa niso bili realizirani. Naš zakon ima tudi nadaljevanje, česar strategija in tudi operativni načrt nimata, ima nadaljevanje v zakonu, ki zagotavlja tudi finančne vire za izvedbo tega zakona za graditev prometne infrastrukture. Se pravi, nismo šli z nekim všečnim zakonom, ki bi samo neke stvari navedel, zato da se o tem pogovarjamo, ampak smo stvari konkretizirali. Tako kot je bilo prej povedano, v posameznih členih so razdeljene vse potrebne vsebine, tudi časovnice, tudi pogoji, pod katerimi nek projekt pride v končni nabor, kdo ga izbere, kako se proceduro pelje. In v naslednjem zakonu tudi, kako zagotovimo vir za to, da se ti projekti ne nazadnje izvedejo; ne jutri, ne pojutrišnjem, ampak v nekem časovnem obdobju, ki je predvidljivo. Predvidljivo tako za proračun, predvidljivo ne nazadnje tudi za izvajanje, za izvajalce in vse, ki se z operativo kasneje ukvarjajo. V primeru, da bomo čakali neko strategijo, operativni načrt, nacionalni program, kar se bo že imenovalo, ne bo nihče vedel, kdaj se bodo konkretno stvari začele, ker bo šele v danem trenutku razgovor o tem, kako se bo to financiralo. Glede na to, kar sem poslušal kolege iz koalicije, boste takrat šele določili nosilca. Upam, da se res posluša: nosilca za državne ceste imamo! To je direkcija, ki je v državni lasti, ki mora izvajati projekte, za katere se mi odločimo. Na avtocestah zaenkrat še imamo Dars, ki je tudi državno podjetje v nekem smislu, ki mora izvajati stvari. Na železnicah imamo zaenkrat tudi še javno podjetje in upam, da so ti nosilci vsem jasni. Ali kdo razmišlja, da bomo infrastrukturo odprodali in bomo takrat iskali nosilce za posamezne projekte? Bilo je večkrat opozorjeno, da če pogledamo primerljive prakse iz drugih držav, je povsod ta osnovna javna infrastruktura v domeni države in država tudi poskrbi za primerno financiranje. Ne "ad hoc", ampak na dolgi rok, z nekimi predvidljivimi viri, s predvidljivimi procedurami od umeščanja v prostor do gradnje in ravno to delamo s tem zakonom. Pri vašem nacionalnem programu oziroma operativnem načrtu o tem še ni govora. Upam, da bo minister glede na obljubljeno res pripeljal ta operativni načrt do konca aprila v Državni zbor. Glede na to, da pa čakamo oceno glede upravičenosti drugega tira že približno kakšnih šest, sedem mesecev od danega roka, dvomim, da bo tudi ta načrt nam na voljo do konca aprila.
Hvala lepa. Nič več, enkrat se deli čas in časa več ni. [[oglašanje iz dvorane]] Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU SREDSTEV ZA INVESTICIJE V PROMETNO INFRASTRUKTURO. Predlog zakona je v obravnavo predložila skupina enaindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enaindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Ljubu Žnidarju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Glavni in osnovni cilj s predlogom zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo v Republiki Sloveniji je zagotoviti stabilen vir financiranja za razvoj prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji v bodoče. Veljavni zakon pozna dva vira sredstev, ki predstavljata namenski vir za investicije v prometno infrastrukturo, in sicer letna dajatev za uporabo vozil v cestnem prometu in koncesijsko dajatev Luke Koper, ki pripada Republiki Sloveniji. S tem predlogom predlagamo nove dodatne namenske vire, ki se bodo izključno namenjali za investicije v prometno infrastrukturo, in sicer: del letnega dobička vseh gospodarskih družb, ki so v večinski lasti države in svojo dejavnost opravljajo pretežno na področju prometa in logistike oziroma so uporabniki državne prometne infrastrukture, plačila za obstoječe, nove in prevzete koncesije na področju prometne infrastrukture, uporabnina za uporabo javne železniške infrastrukture, nadomestilo za stvarno služnost oziroma stavbno pravico na glavnih in regionalnih cestah, sredstva od prodaje nepremičnin s področja prometne infrastrukture, povračila za izredne prevoze, kazni za prometne prekrške in del trošarine od porabe energentov, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo v prometu, ki se v okviru obstoječih stopenj trošarine na pogonsko gorivo v višini 10 % pobranih trošarin predvidijo kot namenski vir za modernizacijo in gradnjo infrastrukture. Vlada Republike Slovenije določi seznam podjetij iz tretje alineje tega člena v tridesetih dneh po uveljavitvi tega zakona. V istem roku Vlada Republike Slovenije določi tudi delež letnega dobička, ki se nameni po tem zakonu za modernizacijo in graditev infrastrukture. Sredstva, ki so vezana na sprejeta proračuna 2016 in 2017, se kot namenska sredstva določijo od 1. 1. 2018 dalje. Predlagamo tudi, da se sredstva po tem zakonu lahko porabijo za sledeče namene: tekoče in investicijsko vzdrževanje, financiranje projektov, vključenih v načrt razvojnih programov državnega proračuna na področju prometne infrastrukture, in financiranje projektov, navedenih v Zakonu o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji. Predlagamo veljavnost zakona s podaljšanjem z leta 2023 na leto 2030. S tem zakonom zagotavljamo dodatna namenska sredstva za razvoj prometne infrastrukture v višini ca 500 milijonov evro letno, kar bo na eni strani omogočalo stabilen vir financiranja, na drugi pa usklajeno modernizacijo in prenovo prometne infrastrukture v prihodnih letih, seveda pa tudi zagon gospodarstva v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada se zaveda, da je učinkovitost prometnega sistema pomemben dejavnik za trajnostni družbeni razvoj, izboljšanje mobilnosti prebivalstva in da prispeva pomembno h gospodarskemu razvoju na vseh področjih. S pomanjkanjem zadostnih finančnih sredstev za investicije in investicijsko vzdrževanje na področju prometne infrastrukture se srečujemo že kar nekaj let, kar se, vsi vemo, negativno odraža tudi na njenem stanju. Slabo stanje tega prometnega omrežja povzroča velike stroške ter draži prevoz oseb in blaga. Zavedajoč se tega dejstva smo tako v sprejetih proračunih za leti 2016 in 2017 prvič po več letih zagotovili zadostna sredstva za investicijsko vzdrževanje v tolikšni meri, da se zaustavi nadaljnje slabšanje stanja cestnega omrežja. Za vzpostavitev učinkovitega sistema investicij in investicijsko vzdrževanje prometnega omrežja pa je treba v državnem proračunu poleg obstoječih virov financiranja, ki ne zadoščajo za izvajanje vseh nujno potrebnih investicij, zagotoviti tudi dodatna finančna sredstva, ki bodo omogočila večletno načrtovanje investicijskih projektov. Glede na stanje cestne infrastrukture ocenjujemo, da bi za investicijsko vzdrževanje za področje državnih cest na letni ravni potrebovali približno 200 milijonov evrov, in sicer do dokončanja obnove te infrastrukture, ki je v omenjenem slabem stanju. Ta sredstva so tudi nujna za izvedbo Nacionalnega programa razvoja prometa v Republiki Sloveniji, ki ga pripravljamo na ministrstvu, ter tudi sledi usmeritvam Strategije razvoja prometa, ki jo je Vlada sprejela julija lani. Ob tem se je treba zavedati, da v skladu z Zakonom o javnih financah vsi prejemki proračuna služijo za pokrivanje vseh izdatkov, razen če z Zakonom o javnih financah ali zakonom, ki ureja izvrševanje proračuna, to ni določeno drugače. Gre torej za eno od temeljnih proračunskih načel, to je načelo integralnosti proračuna, s katerim se želi onemogočati neposredno ali avtomatično vezanje določenih prejemkov proračuna na določene izdatke ter s tem preprečiti, da bi bili samo nekateri neposredni proračunski uporabniki upravičeni do določenih, torej že vnaprej rezerviranih prejemkov. Glede na dejstvo, da smo soočeni s pospešenim propadanjem prometne infrastrukture, zlasti cestne infrastrukture, se tudi zavedamo, da je nujno potrebno zagotoviti dodatna finančna sredstva, ki bodo na srednji in dolgi rok omogočala načrtovanje investicij in investicijskega vzdrževanja cestne infrastrukture. V ta namen si je Vlada Republike Slovenije z nacionalnim reformnim programom za leti 2016 in 2017 zavezala, da bo kljub že sprejetima proračunoma za leti 2016 in 2017 za izvajanje investicij, investicijskega vzdrževanja na omrežju glavnih in regionalnih cest za ti dve leti poleg sredstev, ki so s proračunom že zagotovljena, zagotovila tudi dodatna finančna sredstva, in sicer v letu 2016 v višini 10 milijonov evrov glede na sprejeti proračun ter v letu 2017 v višini 21 milijonov evrov glede na sprejeti proračun v letu 2017. Dodatno bo v letu 2018 zagotovila še 45 milijonov evrov glede na tako povišan sprejeti proračun za leto 2017. Ker so aktivnosti za zagotovitev potrebnih finančnih sredstev za investicije in investicijsko vzdrževanje prometne infrastrukture torej v polnem teku, menimo, da v tem trenutku ni nobene potrebe po obravnavi oziroma sprejetju predlaganega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoča. Odločil sem se, da bom kar tukaj pokuril ves čas. Pozdravljeni vsi ostali! Moj znanec Matej Feguš pravi, da smo zavozili, a smo lahko najboljši in predlaga trajnostne izdelke. Citiram: "Slovenija bi lahko zamujene priložnosti nadomestila z izdelki, ki bi zamenjali smeti." Gre za lastnika majhne firme, ki dela vrhunsko sedežno pohištvo. Zdaj boste rekli, kaj ima to zveze s tem – marsikaj. Ne bom bral tega, kar sem napisal. V razpravi do sedaj je bilo zelo jasno povedano, da imamo zastarelo, dotrajano prometno infrastrukturo. Leto dni nazaj sem prebral nek citat, ki gr takole, da 70 % naših mostov je potrebno obnove, 50 % bi jih morali obnoviti takoj, če ne, jih bomo morali v kratkem zapreti, denarja ni. To se nanaša na neko poročilo o stanju infrastrukture v Republiki Nemčiji. Skratka, kaj hočem reči? Infrastruktura; seveda, živimo v dobi tehnokulture, kakor bi rekel moj profesor Strehovec, infrastruktura stane. Imamo integralni proračun, kjer vemo, kaj sta glavni postavki. Glavni postavki sta odplačevanje dolgov in doservisiranje pokojnin, potem pridejo še socialni transferji. Tako pač je. Seveda pozdravljamo v Združeni levici neko logiko predloga, da se neka namenska sredstva potem namensko relocirajo znotraj, če se tako izrazim, nekega istega sektorja, seveda pa nismo tako naivni, da nekega retransferja znotraj proračuna ne bo. Imamo neko prakso tega drugega tira, sam sebi se malo že zdim, ko to v imenu Združene levice razlagam – bom kar uporabil to besedo – kreten, ker se že 20 let ve, kakšna je zgodba, pa dobesedno resorni minister hodi okoli, včasih imaš občutek, da berači po drugih državah, za nekaj, kar bi moral biti osnovni naš razvojni projekt. S tako imenovanim zlatim fiskalcem smo nekako si zavezali roke tudi na račun vseh državljank in državljanov. Ta predlog v praksi, glede na to, kako imamo mi razrezan proračun, pomeni, da bi nekje drugje morali jemati oziroma da se nekaj nekam ne bi prelivalo. Mi imamo pa že – ta tako imenovani dajmo državljana zrezati do skrajnosti – primanjkljaj in zniževanje sredstev na področju zdravstva, šolstva, socialnih transferjev in manka resnega ukvarjanja z nekimi kleptokratskimi praksami, ki jih poznamo po številnih tovrstnih sektorjih – zelo rad govorim o področju informatike, naslednja točka se bo dotaknila področja javnih naročil v zdravstvu. Gospod Lisec pred menoj je govoril o planu; planu SDS na eni strani, planu vladne koalicije na drugi [[…]]Ko človek, ki se celo profesionalno življenje ukvarjam z infrastrukturnim razvojem in regionalnim, lahko rečem, da sta oba pristopa vsaj delno napačna. Mi bi morali nekoliko bolj resno razmisliti to, kar strokovnjaki imenujemo področje intermodalnosti, infrastrukturo v celoti, ne samo prometno, izhajajoč iz tega, kakšen relief ima Slovenija, kakšno gostoto oziroma razpršenost poselitve imamo, to, kot so naredile neke države, ki nam bi lahko bile za zgled – ali skandinavske, ali če hočete Švica, določene tudi azijske, Nova Zelandija, Kanada in tako naprej. Potem bi se morali začeti resno pogovarjati o virih ter seveda izhajajoč iz tega – lahko vam tukaj, če bi imel več časa, naštejem 400 projektov, ki so nujni – vzpostaviti neko časovnico izvedbe. Nek zakon, ki bi ga v Združeni levici želeli, ki bi ga moralo spisati matično delovno telo Odbor za infrastrukturo in prostor – določeni parlamenti tako funkcionirajo –, bi moral biti zakon, ki bi to vključeval, ki bi v preambuli vključeval, kakšno intermodalnost želimo, od kje bomo to vse financirali in časovnico izvedbe. To bi zame bil nek minimalni standard, ki bi ga morali ubrati pri tovrstni zakonodaji. Če se malo dotaknem še tega, kar smo že načeli pri neki predhodni točki, cestninjenje in avtoceste. Mi dobro vemo, da vsega denarja pri tistih, ki avtoceste dejansko najbolj uničujejo, ne poberemo. Če so zelo spretni, se lahko kamionarji izognejo, pravijo, celo do 60, 70 % cestninjenja, ki bi ga morali plačati. Ampak zdaj bomo imeli verjetno neko kolobocijo, kakšno novo cestninjenje, UBRAT. Evropska sredstva. Pri evropskih sredstvih, ki jih je za infrastrukturo zdaj v tej ovojnici dosti manj za nas, smo pogosto pretirano drobnjakarski in nepravočasni, če se tako izrazim. Junckerjev paket – vsi, ki se resno ukvarjajo s financami, pravijo, da je relativno naiven. Nekdo bo kar prišel, pa bo odvezal mošnjo in bo dal peneze. Na področju infrastrukture, dragi moji, mogoče v kakšnih ključnih habih, največjih prizoriščnostnih zgostitvah še; še, drugje pa ne, zato ker dejansko ne boste imeli na sami infrastrukturi tako hitrega dobička. Omenjena je bila že komisarka, naši ljudje v Bruslju in kje drugje, ki jih pač ne znamo vključiti v zadovoljivi meri. Kje so neke odrešitve? Ena odrešitev je v davčnem usmerjanju v trajnostne souporabe, to, kar zadnje čase dosti težim: pametno obdavčevanje. Veste, mi se tu pogovarjamo v glavnem – seveda, radi bi imeli boljše ceste, da se bi s svojimi dobrimi avti bolj udobno fijakali naokrog. Počakajte! Dober dan! Dajmo reči ne; ne, ni to, ne bo Slovenija temeljila na tem, ne bomo tako onesnaževali, gremo v neko drugo zadevo. Če se hočete resno o tem pogovarjati, je treba narediti tovrstno revolucijo v glavah. Nobeden se ne dotakne, recimo, razmerja Dars : Direkcija za ceste. Gospod Krivec je govoril, koliko Darsu nekega denarja ostaja, oni bodo rekli, da ne. Ali se to gleda, to je navsezadnje neka enotna infrastruktura, naša. Enako kot imamo integralni proračun – to bi zelo podprl –, bi lahko imeli tudi, če hočete, integralni prometni proračun, da se tako izrazim; na enem koncu bolj pobirati kamionarjem, po domače, in del tega preliti za ureditev mostov, regionalnih cest, cest državnega pomena in tako naprej. To bi bil nekako razmislek, ki bi šel v tej smeri. Gospod Lisec je tudi govoril, ne vem, vsak državljan toliko pa toliko. Glejte, zelo lep primer, saj mi smo železnice dali skoraj milijardo, okoli 900 milijonov je šlo, pa če štejemo še tista sredstva za brezžično soupravljanje železnic, boljšo logistiko – veliko ste govorili o železnicah, uporabljate jih verjetno bolj malo – kje se to meni kot državljanu pozna? Ali zaradi tega, ker je proga proti Hodošu elektrificirana, kaj hitreje pridem v Budimpešto? Kdaj bomo rešili teh nekaj težav, da se bo 20 minut prihranilo na poti na Dunaj? Mi trenutno še vedno nimamo potniške povezave z Italijo. Ta potniška povezava proti Obali, smo skoraj pozabili nanjo, ker nam malo pač odgovarja, da se še ta promet, ki je, nekako lažje "lifra". Zakaj? Če bi te povezave bile ustrezne, bi seveda imeli tudi tu nek priliv denarja, ki bi ga lahko prelivali v kvalitetnejšo infrastrukturo. Zadeva je zelo preprosta, mi moramo premisliti zadeve, kako v neki enoti časa bolj udobno, manj stresno prideš od točke A do točke B, ali si promet ali si informacija ali si človek, in potem to pametno obdavčuješ in vračaš nazaj v izboljšave infrastrukture. Večina teh ključnih podjetij je v državni lasti – moram popraviti govorce pred mano, Letališče Jože Pučnik je v deželno-državni lastniški strukturi, samo ne več slovenski. Za tovrstne premisleke gre, ki pa jih v tej debati nekako ne zajamemo oziroma se v imenu Združene levice pogovarjam sam s sabo, upam pa, da bomo tovrstne debate končno odprli in šli v neke konkretne izvedbene rešitve. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji podpiramo povečevanje sredstev za modernizacijo slovenske prometne infrastrukture. Zmanjševanje sredstev v preteklih letih za ta namen je pač povzročilo stanje, ki ga danes imamo in to stanje je na robu katastrofalnega. Razvoj prometne infrastrukture je za ohranitev ustreznih pogojev za življenje državljanov ter za delovanje slovenskega gospodarstva tako pomemben, da si pred slabim stanje ne smemo več zatiskati oči in se zgolj sklicevati na zahtevne razmere v slovenskem proračunu. Razmere v slovenskem proračunu bodo vedno zahtevne. Vladajočo koalicijo na tem mestu sprašujemo, ali imamo zagotovljena vlaganja, letne amortizacije v prometno infrastrukturo. V Novi Sloveniji v to zelo dvomimo in opozarjamo, da politika ohranjanja, obnavljanja in modernizacija slovenske prometne infrastrukture ni strateško vodena. Zaradi pomanjkanja strateškega načrtovanja na tem področju v preteklosti je sistem prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji izjemno podfinanciran. Razprava o drugem tiru ni spodbudila Vlade, da bi predstavila resen model izvedbe tega projekta. To kaže na politično in siceršnjo neaktivnost vlade in koalicije, ki za njo stoji, ter njeno nesposobnost izvedbe za slovensko državo ključnih projektov. Krščanski demokrati v tej fazi opozarjamo na nekatera odprta vprašanja, ki se porajajo ob obravnavi tega predloga zakona. Prvič, pri razširitvi virov za financiranje investicij v prometno infrastrukturo na integralna sredstva moramo ohraniti pozornost tudi na vprašanju, kdo bo nosil posledice znižanja integralnih sredstev. Drugič, določen del dividende kot namenskega vira odpira vprašanje stabilnosti tega vira, saj dividenda lahko variira in je odvisna od uspešnosti poslovanja družbe na liberaliziranem globalnem trgu. Tretjič, vir plačil koncesijskih dajatev na področju prometne infrastrukture je zelo omejen, saj tovrstne dajatve plačujejo le letališča in Luka Koper, ta pa so upoštevana že do sedaj. Zmanjševanje vlaganja v prometno infrastrukturo se mogoče komu na prvi pogled zdi varčevanje, vendar pa opozarjamo, da zanemarjanje vlaganja v infrastrukturo prinaša veliko dodatnih stroškov in izgub, ki se kažejo na različne načine. Prvič, zmanjšanje možnosti za razvoj turizma, transportnih in drugih dejavnosti. Drugič, zmanjšanje garancijske dobe, na primer, pri prodaji avtomobilov, za iste avtomobile velja garancijska doba v Nemčiji 7 let, v Sloveniji 5 let. Zakaj – odgovor je jasen. In to seveda ima za posledico prevalitev stroškov popravil na slovenske državljane, ki v Sloveniji plačujejo nesprejemljivo visoke davke in zato upravičeno pričakujejo/pričakujemo boljše stanje cest in železnic. Tretjič, nizka izkoriščenost možnosti uporabe železniškega prometa. Četrtič, opuščanje letne amortizacije v prometno infrastrukturo od nas zahteva popravljanje stanja za pretekla obdobja, kar je povezano s še večjimi stroški, kot če bi vlaganja izvajali sproti. In petič, na žalost zanemarjanje prometne infrastrukture prinaša tudi večje število prometnih nesreč in, najbolj tragično, tudi izgubo življenj. Krščanski demokrati pogrešamo premišljeno in dolgoročno vizijo izvajanja investicij v prometno infrastrukturo. Pogrešamo tudi zavest o pomenu sprotnega vlaganja v ohranitev in modernizacijo slovenskih cest in železnic. Predlog zakona vidimo kot dobrodošel poskus prebujanja dogajanja na tem področju. V Novi Sloveniji bomo predlog novele Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo seveda podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Že pri prejšnji točki smo ugotovili kako pomembna je infrastruktura za razvoj države, in sicer zaradi multiplikativnih učinkov – rast gospodarstva, gradbene panoge, ki se mora prestrukturirati v gradnjo avtocest, železnic in vsega ostalega. Gre za to, da se je že rimski imperij razvil na podlagi znanih cest, akvaduktov, viaduktov in vsega ostalega. In rimski imperij je propadel, ker ni vlagal v infrastrukturo, ker ni vzdrževal cest in ni gradil novih in mi smo sedaj ravno pred takšno prelomnico. Od kod zagotoviti finančna sredstva? Seveda, nekaj lahko pridobimo iz Evropske unije, iz vseh teh skladov, ki so bili danes že večkrat omenjeni. Problem je v tem, da se je finančna perspektiva začela 2014, pa še sedaj ne črpamo sredstev iz te perspektive. Se pravi, nismo uspešni. Gre za to, da takšni projekti ne gredo po načelu neoliberalizma, maksimiranja dobička, ampak imajo širše družbene učinke. Gre za to, da pridobimo delovna mesta, da imamo razvoj domačega gospodarstva in razvoj domačih podjetij. Gre za to, da razmišljamo ekološko, kajti le takšni projekti, ki so ekološki in umeščeni pravilno v prostor, tvorijo prihodnost in lažje je pridobiti sredstva. Gre za to, da razmislimo o smotrni rabi in uporabi energije, kajti energije je tisto, kar vodi v bodočnost, kako izkoristiti to energijo in pa, seveda, prestrukturiranje celotne družbe v novo družbo, brezogljično družbo in družbo prihodnosti, kjer bo mogoče uveljaviti interese vsakega posameznika. Gre za to, da integralni proračun po eni strani vse skupaj omejuje, vendar menim, da še vedno se lahko iščejo možnosti. Kje so tiste pomanjkljivosti? Gre za to, da če v okviru integralnega proračuna vzamemo drugim – komu vzeti? Vemo, da je pomanjkanje na šolstvu, v policiji, obrambi in povsod drugje. Se pravi, moramo iskati sredstva drugje. Gre za to, če se zadolžimo. Menim, da se lahko zadolžimo, kajti sedaj je denar poceni. Denarja je veliko in takšni projekti, ki prinesejo dolgoročne multiplikativne učinke, so lahko uspešni. Kar se tiče privatizacije, moramo opozoriti, da so se podobni primeri, tudi v razvitih državah, kot je Anglija, slabo končali. Anglija, tisti del železniške infrastrukture in pojavnega prevoza, ki ga je privatizirala, sedaj jemlje nazaj, kajti poskus ni bil uspešen. In potem seveda, tisto kar se največkrat omenja, zasebno-javno partnerstvo. Pred dnevi smo imeli posvet v Državnem svetu, kjer je dr. P. Damijan opozoril, kako drag je projekt zasebnega javnega partnerstva. Jaz sem izpostavil še drugi element, koliko je možnosti korupcije in koliko je možnosti vpliva na takšne projekte, in da gre večkrat za zasebni zaslužek, javno tveganje in javni denar. Glede na vse ostalo menim, da se lahko zgledujemo, če že ne po skandinavskih, pa vsaj sosednjih državah; Italija, Avstrija na veliko gradita, obnavljata infrastrukturo, kajti vesta, da je to pomembno za napredek države pa tudi turizma, ki je bil že omenjen. Gre za to, da mogoče pa to delamo načrtno, kajti vidimo, da gospodarstvo ne moremo ali pa nočemo prodati, sedaj drugi korak je, da lahko prodaš infrastrukturo. Tukaj so lahko veliki zaslužki. Potem pa tretji korak, pa še prodaja tistega, kar dela javna uprava. To so monopolni trgi in seveda interes, da se kupi nekaj na monopolnem trgu, je zelo velik. Mogoče pa je zadaj skrit interes, da vse skupaj prodamo, da bo nekdo veliko zaslužil. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi navzoči! Hkrati s Predlogom zakona o graditvi prometne infrastrukture je bila v državnozborsko obravnavo vložena novela k veljavnemu Zakonu o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. Predlagatelj, Poslanska skupina SDS predlaga, da se poleg že obstoječih virov sredstev, ki se namenjajo za investicije in vzdrževanje prometne infrastrukture, določajo še dodatni viri namenskih sredstev. Novela vključuje določilo, da naj se v te namene odvaja tudi del trošarine uporabe energentov, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo v prometu, in sicer v višini 10 % pobranih trošarin. Kljub temu da po mnenju predlagatelja ta rešitev nima neposrednih finančnih posledic za proračun, se s to oceno v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne strinjamo. Sredstva, ki se sedaj iztekajo v integralni del proračuna, bi bila ob sprejetju tega predloga zakona opredeljena kot namenska sredstva in na ta način ne bi bila več del sredstev, ki so sicer namenjena letnemu razrezu po posameznih področjih. Na ta način bi bili posredno prikrajšani ostali proračunski uporabniki, Ministrstvo za finance pa ocenjuje, da če se 10 % trošarine nameni za cestno infrastruktur, bi to za integralni proračun pomenilo zmanjšanje prihodkov med 90 do 100 milijonov evrov. Zato bi bilo v skladu s prakso sprejemanja proračuna pričakovati od predlagatelja, da pove, katerim od ostalih proračunskih porabnikov bi ta sredstva lahko vzeli. Ministrstvo za infrastrukturo ima v okviru svojega finančnega načrta že opredeljene določene namenske vire, in sicer letno dajatev za uporabo vozil v cestnem prometu, koncesijsko dajatev Luke Koper, prav tako pridobiva sredstva iz integralnega proračuna, ki so bila v proračunih za leto 2016 in 2017 bistveno povečana, tako da je vsaj deloma zagotovljeno redno in investicijsko vzdrževanje. Kot smo slišali ministra za infrastrukturo, pa se je Vlada v iskanju rešitev po še večjem obsegu sredstev, ki so potrebna za nadaljnje investicijsko vzdrževanje, zavezala in v osnutek nacionalnega reformnega programa že umestila, da bo za potrebe tega vzdrževanja zagotovila še v letošnjem proračunu dodatnih 10 milijonov evrov oziroma leta 2017 21 milijonov evrov, prav tako pa dodatna sredstva v nadaljnjih proračunih, ki bodo sprejeti v prihodnosti. Zato v zvezi z zakonom, ki smo ga obravnavali pod prejšnjo točko, lahko povem stališče poslanske skupine, da tudi sprejetje tega zakona ne bomo podprli, ker bi sprejetje te novele pomenilo prerazporejanje sredstev znotraj proračuna, predlog zakona ne predlaga nekih novih virov sredstev, nanaša se torej na obstoječe vire sredstev, ki so, kot smo slišali, v nekaterih primerih celo negotovi, gre za sredstva posameznih gospodarskih družb v lasti državi, kar pomeni, da še vedno govorimo o nestabilnem viru, prav tako pa o manku pri drugih proračunskih uporabnikih, zaradi česar, kot je bilo navedeno in rečeno, tega zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Pred nami je nadaljevanje prejšnje razprave, s tem zakonom predlagamo tudi način financiranja za investicije v prometno infrastrukturo. Vsi vemo, da finančna perspektiva 2007–2013 se je 2015 iztekla. Iz tega naslova je treba, jasno, poiskati tudi vire, če hočemo v naslednjih letih, naslednjih desetletjih zagotoviti neko normalno izgradnjo nove infrastrukture, pa tudi neko normalno vzdrževanje infrastrukture, ki je v Republiki Sloveniji. Glede na to, da se po sprejemu te strategije naslednji dokumenti ne sprejemajo v takem časovnem okviru, kot so bili zastavljeni in s tem nastaja tudi nek zastoj, je bilo treba pristopiti tudi k nekemu bolj proaktivnemu delovanju in temu namenjen je tudi ta zakon, ki zagotavlja dodatne vire za to, da se ti infrastrukturni objekti dejansko izvedejo. Kar nekaj kolegov pred menoj je v razpravi povedalo, da so take investicije smiselne, nujne in da skozi multiplikativne učinke veliko pripomorejo tudi k drugim panogam znotraj posamezne države. Kot vidimo, je v novi finančni perspektivi samo 400 milijonov namenjenih za neposredne investicije v javno infrastrukturo, zato je za vzdrževanje in tudi neko večjo dinamiko gradnje prometne infrastrukture treba tudi nekoliko več sredstev. Zato je cilj tega zakona, da se zagotovi dodatne vire, da so ti viri stabilni in da s tem omogočijo financiranje tako obnove kot tudi razvoj nove prometne infrastrukture, predvsem tiste, ki omogoča nek strateški pomen za državo z različnih vidikov: razvoj posameznih industrijskih območij, turizma, pa tudi drugih dejavnosti, predvsem pa, da omogoči nek normalen dostop vsem državljanom do vseh storitev. Sam zakon sledi načelom gospodarnosti pri porabi proračunskih sredstev, transparentnosti, odgovorni porabi javnih namenskih sredstev in stabilnosti ter dolgoročnosti financiranja razvoja prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji. Tudi to je pomembno, kajti znotraj proračuna so ti namenski viri zagotovljeni v nekem daljšem časovnem obdobju, govorimo vsaj o 10- in večletnem financiranju teh projektov. Jasno pa je, da se mora proračun tudi znotraj celote konsolidirati in poiskati tudi rezerve, ki jih zahteva tudi evropska zakonodaja. Že zdajšnji zakon, ki je namenjen financiranju infrastrukture, pozna dva vira sredstev, ki sta namenska za investicije v prometno infrastrukturo. To je letna dajatev za uporabo vozil v cestnem prometu, ki jo vsi plačujemo ob registraciji vozila, in koncesijsko dajatev Luke Koper, ki pripada seveda Republiki Sloveniji. Z novim zakonom predlagamo še dodatne namenske vire. To je del letnega dobička vseh gospodarskih družb, ki so v večinski lasti države in svojo dejavnost opravljajo pretežno na področju prometa in logistike oziroma so v veliki meri uporabniki državne prometne infrastrukture. V enem delu je na nek način razumljivo, da se del teh dobičkov, ki jih ustvarjajo na državni infrastrukturi, prenese oziroma nameni tudi za vlaganje v to infrastrukturo. Drugič, plačila za obstoječe nove ali prevzete koncesije na področju prometne infrastrukture, v primeru avtocest bi se to lahko zgodilo, podobno kot se je z letališčem Brnik, kjer je skozi koncesijski odnos prišlo do določenega vira, še vedno pa je nepremičnina v lasti Republike Slovenije. Enako bi se lahko zgodilo tudi v primeru avtocest s primernim koncesijskim odnosom. Tretjič, uporabnina za uporabo javne železniške infrastrukture. Četrtič, nadomestilo za stvarno služnost oziroma stavbne pravice na glavnih in regionalnih cestah, ki se tudi poberejo in gredo v integralni del proračuna. Mi predlagamo, da so namenska za gradnjo in obnovo državne infrastrukture. Nato sredstva od prodaje nepremičnin s področja prometne infrastrukture, povračila za izredne prevoze, kazni za prometne prekrške in, jasno, tudi del trošarine od porabe energentov, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo v prometu, ki se v okviru obstoječih stopenj trošarine na pogonska goriva v višini 10 % pobranih trošarin predvidi kot namenski vir za modernizacijo in gradnjo infrastrukture. Vlada bi morala določiti seznam podjetij iz tretje alineje prvega odstavka tega člena v 30 dneh po uveljavitvi tega zakona, v istem roku pa Vlada določi, jasno, tudi delež letnega dobička v posameznem letu, ki se nameni po tem zakonu za modernizacijo in graditev prometne infrastrukture. Sredstva iz devete in desete alineje prvega odstavka tega člena se kot namenska sredstva določijo šele od 1. 1. 2018, to pa zato, ker sta oba proračuna, za 2016 in 2017, že sprejeta in bi s tem posegali v že sprejete proračune. Predlagamo tudi, da se sredstva po tem zakonu lahko porabijo za namene tako tekočega in investicijskega vzdrževanja prometne infrastrukture kot za financiranje projektov, ki so vključeni v načrt razvojnih programov, tako imenovane NRP na področju prometne infrastrukture. Vsi vemo, ko sprejemamo proračune, imamo eno veliko tabelo z verjetno več tisoč projekti, ki so v teh NRP opredeljeni kot potrebni za izgradnjo na področju prometne infrastrukture. In tretjič, jasno, financiranje projektov, navedenih v Zakonu o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji, o katerem smo prej razpravljali. Ne glede na to, da veljavni zakon predvideva izvajanje do leta 2023, predlagamo s to novelo tudi podaljšanje tega zakona do leta 2030. Preko obeh zakonov je dejansko zagotovljenih dodatnih namenskih sredstev za razvoj prometne infrastrukture približno v višini 500 milijonov evrov na letni ravni, kar bi omogočilo stabilen vir financiranja, na drugi strani pa tudi usklajeno modernizacijo in prenovo prometne infrastrukture v prihodnjih letih in tudi neko konstantno planiranje posameznih projektov. Glede na to, da gre ponovno za prvo obravnavo tega zakona, vseeno pričakujem, da bomo skozi razpravo še slišali marsikatere dopolnitve, vendar pričakujem, da boste zakon podprli, da mu boste dali možnost, da ga v drugi obravnavi in obravnavah na odborih še dopolnimo in izboljšamo, ker iz razprave tudi pri prejšnjem zakonu je bilo nekako ugotovljeno, da nihče vsebinsko ne nasprotuje sprejetju te zakonodaje, kar je ne nazadnje dokazano tudi skozi predhodne razprave, ki potekajo v Državnem zboru tako na matičnih odborih kot v razpravni dvorani, ne nazadnje pa tudi poslanska vprašanja, ki jih predvsem poslanci koalicije stalno naslavljate na Ministrstvo za infrastrukturo in promet glede posodobitve, izboljšanja cest. Zato pričakujem, da boste ta zakon vsaj v prvem branju podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister s sodelavci, spoštovani poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Desus verjamemo, da je imel predlagatelj dobre namene tudi s tem predlogom novele Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo, kajti, da jih ta tema resnično skrbi, tako kot vse nas, je razvidno že iz večkratnih zahtev za nujne seje Odbora za infrastrukturo na temo slabe ceste in cestna infrastruktura, vendar pa tako kot prejšnjega predloga istih predlagateljev tudi tega predloga v naši poslanski skupini ne moremo podpreti. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da je razširitev virov za financiranje investicij v prometno infrastrukturo na integralna sredstva lahko dvorezen meč. V predlogu namreč manjka navedba, kdo bo nosil posledice znižanja integralnih sredstev. S tega vidika tudi ne drži navedba predlagatelja, da predlog zakona nima posledic za državni proračun. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da določitev dela dividend kot namenskega vira ni primerna. Dividende so namreč odvisne od uspešnosti poslovanja družbe na trgu, kar pomeni, da ne gre za stabilen dohodek, saj je lahko dobička enkrat več, drugič manj oziroma ga sploh ni. Prav tako predlagatelj ni navedel, katre družbe vidi kot zavezanke za plačevanje dela dividend v namenski sklad, to pa je po naši oceni rahlo nelogično. Kar se tiče vira, ki že obstaja, to je plačilo koncesije na področju prometne infrastrukture, gre po naši oceni za zelo omejen vir, saj jo plačuje le Luka Koper. Kot sem že omenila uvodoma Poslanska skupina Desus, kljub temu da razumemo intenco predlagateljev, predloga novele zakona ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Kot že ob prvi predstavitvi mnenja Poslanske skupine Socialnih demokratov tudi tokrat lahko zgolj ugotovim, da sta Predlog zakon o graditvi prometne infrastrukture in sprememba Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo povezan sklop zakonov, ki želi rešiti problematiko cestne infrastrukture v Republiki Sloveniji, za katero se v veliki meri vsi strinjamo, da jo je treba nagovoriti bolj učinkovito in ji posvetiti več pozornosti, saj pomembno vpliva na več temeljnih stebrov razvoja naše družbe. Vendar pa predlagatelj predvsem skozi ta drugi zakon, ki ga obravnavamo v tej točki, učinkovito naslavlja predvsem vprašanje, kako sredstva porabiti, od kje jih vzeti, ne pa tudi enako pomembnega vprašanja, kako izpad teh sredstev nadomestiti. Ker Socialni demokrati lahko upravičeno glede na trenutno sestavo proračuna predvidevamo, da bi tovrsten poseg v integralni proračun pomeni kleščenje sredstev za socialo, za izobraževanje, zdravje, znanost, in ker ne vemo, ali to pomeni, da se bodo krčila sredstva za socialne transferje, nadomestila za porodniške dopuste, pokojnine ali še kaj tretjega, tovrstnega predloga zakona ne moremo podpreti. Kot že rečeno, ne prvega ne drugega ne podpiramo in ju tudi ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospa Vesna Vervega.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Upam si trditi, da vsakdo vsaj v srcu priznava, da je razprava o tej točki dnevnega reda kakor tudi o prejšnji točki dnevnega reda izjemno pomembna za ta trenutek, predvsem pa še za prihodnost, za prihodnje trenutke naše države in mladih generacij in se na nek način zahvaljujem za to iniciativo. Seveda je vedno problem pri denarju. Nekateri, kot sem pri prejšnji točki že nakazal, nam očitajo naše odločitve v mandatu vlade 2004–2008, da smo takrat preveč vlagali v prometno infrastrukturo, celo sem enkrat slišal enega od kolegov Poslanske skupine Združene levice, da smo naredili napako, da smo potegnili, kot se reče, avtocesto do slovensko-madžarske meje. Bi ga rad videl junaka, ki bo to izjavil, recimo, nekje v Pomurju oziroma Prekmurju. Če takrat ne bi zgradili avtoceste do madžarske meje in jo 14. avgusta 2008 tudi predali prometu oziroma namenu, potem – kot veste, je leta 2009 udarila finančna in gospodarska kriza – mi danes ne bi imeli avtocestne povezave s Pomurjem oziroma Madžarsko. Toliko o teh odločitvah, ki seveda niso bile enostavne, in so bile tudi zelo ostre razprave tukaj, v Državnem zboru, ko smo obravnavali poroštvene zakone, več jih je bilo, ki jih je Državnemu zboru predlagal takratni finančni minister dr. Andrej Bajuk. Prav tako smo poslušali ostre kritike, ko smo tudi v tem državnem zboru leta 2006, in sicer oktobra, začeli z obravnavo poroštvenega zakona za elektrifikacijo železniške proge Pragersko–Hodoš, to je izjemno finančno zahteven projekt. Sicer ne vem, zakaj takrat te proge niso elektrificirali, ko so jo začeli graditi, ker vemo vsi, da so neke nadgradnje, in to je nadgradnja, vedno dražje kot pa, če bi elektrifikacijo v tem primeru te proge delali istočasno z gradnjo. Mislim, da je ta projekt bil finančno težek okrog 350 milijonov evrov. Takrat smo seveda sprejemali leta 2006 še poroštvene zakone v tolarjih. Mene zanima naslednje, tukaj imamo kompetentne strokovnjake s strani Vlade, mi po mojih podatkih naberemo iz naslova cestnin v t. i. cestni sklad okrog 140 milijonov evrov – zaokrožam številko, najbrž ni točna. Zanima me, kako in v katere projekte smo dejansko vložili teh 140 milijonov in kam jih vlagamo. Poleg tega, ker se pač radi primerjamo s sosednjo Avstrijo, želim narediti primerjavo s pobiranjem cestnin. Pa poglejmo, za leti 2013 in 2014. Avstrija ima 2 tisoč kilometrov avtocest in hitrih cest, cestninskih cest, Slovenija 773 kilometrov avtocest in hitrih cest. Prihodki od cestnin od tovornega prometa – ker ta se vsaj meni osebno zdi problematičen – prihodki od cestnin od tovornega prometa v Avstriji so v letu 2013 znašali 1,1 milijarde, leta 2014 pa 1,2 milijarde evrov. Kaj pa v Sloveniji? V Sloveniji smo iz naslova prihodkov od cestnin od tovornega prometa v letu 2013 beležili 166,3 milijona evrov, leta 2014 pa 188,6 milijona evrov. Malo rezumiram, lani je Dars iz naslova cestnin pobral približno 350 milijonov evrov, od tega je tovorni promet prispeval približno 54 %. Zdaj trdim, kar seveda vsi vemo, in hvala bogu, da imamo razpis za sodobnejši cestninski sistem za tovorni promet, in upam, da se bo ta projekt tudi realiziral, je dovolj drag, da mora biti dober, in trdim, da je obstoječi sistem cestninjenja finančno neučinkovit, saj se z njim ne da pobrati toliko denarja, kot bi ga lahko z ustreznim sistemom. Če bi Slovenija imela enako učinkovit sistem pobiranja cestnin za tovornjake kot sosednja Avstrija, bi lahko na leto pobrala med 100 in 150 milijonov evrov več denarja. Zato sem prej govoril o številkah, naredil primerjavo Avstrija : Slovenija, upoštevajoč seveda dolžino cestninskih cest v Avstriji in Sloveniji. Torej, to je eklatanten primer, da lahko rečemo, denar leži na cesti, samo pobrati ga je treba. Zato mislim, da imamo tu veliko rezerve, da pa seveda ne moremo čakati, kot smo morda na začetku Junckerjevega mandata in njegove napovedi ustanovitve tako imenovanega Junckerjevega sklada, ko smo vsi čakali in smo si rekli, aha, zdaj smo pa rešeni, zdaj bo pa tu velika košara denarja tudi za Slovenijo in bomo lahko iz tega sklada financirali obnovo cestne in železniške infrastrukture. Ne bo šlo. Na žalost, ne bo šlo, ker teh 315 milijard Junckerjevega sklada je v bistvu večinoma zasebni kapital, Juncker, če smem tako reči, je pripravil zgolj peščico, zgolj drobiž v tej 315-milijardni košari. Zdaj pa si vsak mora odgovoriti na vprašanje, kdaj bo in če bo in v kakšnih primerih bo zasebni kapital se odločil in bo vlagal v slovensko prometno infrastrukturo. Prej je bilo v enem izmed stališč poslanskih skupin rečeno nekako v tem smislu, da ne smemo – tako je bilo razumeti –, preveč denarja vlagati v prometno infrastrukturo na račun socialne države. Ja, seveda, ko gre za proračun, mora biti vedno nek balans, mora biti neka uravnoteženost, ampak jaz pravim, hvala bogu, da imamo 2. člen slovenske ustave, ki pravi, da je Slovenija socialna država. Pravim, hvala bogu. Ampak, kaj to pomeni? To pomeni, da je treba socialno državo financirati. Posledično ali pa posredno lahko rečemo, da z investicijo v prometno infrastrukturo, z obnavljanjem prometne infrastrukture posredno financiramo tudi socialno državo. Ne samo zato, da v času gradnje zaženemo nove investicije, ki povečujejo bruto domači produkt, ampak zato da dajemo tudi boljše poslovno okolje z dobro prometno povezavo za slovensko gospodarstvo, ki je tisto, ki edino odpira nova delovna mesta. Zato pravim, da financiranje prometne infrastrukture posredno financira tudi socialno državo. Zato je to vprašanje res izjemnega pomena. Pričakujem, pa najbrž sem še vedno preveč naiven, da bi pa morda v prvem branju ta zakon dobil podporo predvsem koalicije in da bi ga lahko v drugem branju izboljšali, bolj konkretizirali, če je to treba. Ker imam občutek, kolegice in kolegi, da vsi skupaj, tako Državni zbor, še bolj pa izvršilna veja oblasti, premalo delamo. Premalo delamo! Kaj so tisti projekti, ki smo jih že izvedli? Kaj je oprijemljivega v tem času, v tem mandatu? Kmalu bosta dve leti, odkar tu sedimo v tem mandatu. Kaj smo naredili, da je nekaj boljšega za naše državljane, da je boljša cestna varnost, da je boljše financiranje socialne države in tako naprej? Treba bo malo položiti račune in se tudi vprašati, samokritično, ali si mi – in še bolj izvršilna veja oblasti – zaslužimo mesečno plačo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za postopkovni predlog je prosil besedo gospod dr. Franc Trček. Beseda je vaša, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Glejte, mi smo imeli zdaj mesec dni gospo ministrico, ki je lagala – zdaj odblebetam svoje, grem delat v pisarno – in zdaj gospod iz Nove Slovenije laže, da je Združena levica rekla, kako smo mi bili proti temu, da se zgradi avtocesta proti Prekmurju, česar mi definitivno nismo rekli. Imamo različne ideološke pozicije, različne poglede, socialna država gradi socialno infrastrukturo, kar prometna infrastruktura definitivno je. Prosim, da se mi gospod opraviči, ker se je definitivno zlagal, ker tega Združena levica nikoli ni trdila. Hvala.
Hvala lepa. Replika? Na postopkovno sicer ne gre, lahko pa postopkovno. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa. Ker je tudi kolega dr. Franc Trček izkoristil oziroma zlorabil proceduralni predlog, pa to je že itak parlamentarna praksa. Kolega Franjo, če ste me narobe razumeli, se vam opravičujem, ampak z vaše strani se večkrat sliši to, da je vlada v mandatu 2004–2008 pregrevala gospodarstvo tudi z izgradnjo infrastrukture. Ne danes, ampak v preteklosti enkrat je bila – to se da videti, če bo kdo imel čas, v magnetogramih –, ste oporekali tudi izgradnji tako imenovane pomurske avtoceste, po kateri se najbrž tudi midva kaj voziva. To me boli, če se na takšen način mi tukaj prepiramo. Nikakor ni bil moj namen, da zdaj hočem vas tukaj degradirati ali kar koli [[…]]Ja, seveda imamo različne poglede, nikakor pa seveda nisem lagal. To je pač vaš pogled, ki ga ne nazadnje spoštujem in zato smo v parlamentu ljudje z različnimi pogledi. Še enkrat pravim in s tem zaključujem, če takrat ne bi potegnili avtoceste do slovensko–madžarske meje, vemo, da je leta 2009 udarila kriza, je mi danes ne bi imeli tudi midva ne.
Pri obeh je šlo za zlorabo postopkovnega predloga. Nadaljevala bi, ne bi želela več postopkovnih predlogov, ker tudi, dr. Trček, po vsej verjetnosti bo šlo za zlorabo postopkovnega predloga, predvidevam. Se motim? Ne. Predlagam, da predlagatelj nadaljuje. Gospod Ljubo Žnidar se je prijavil k besedi. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Naj obrazložim nekaj detajlov, kajti gre za nerazumevanje našega predloga. Naš predlog zakona nima finančnih posledic za proračun, kot je bilo nekaj navedb s strani Desusa in s strani SD. Zelo jasno je navedeno, da vir sredstev, ki so vezana na že sprejeta proračuna za leti 2016 in 2017, se kot namenska sredstva določijo od 1. 1. 2018 dalje. To se pravi, ni vpliva finančnega na sam proračun. Je pa res, da ima vpliv na sestavo novih proračunov od leta 2018 dalje. Do takrat bo pa katerakoli vlada bo, tako ali tako morala zavzeti, pripraviti tudi določene ukrepe, da bo sledila vzdržnosti samega proračuna in da bo sledila tudi mednarodnim zavezam, ki nam jih daje Evropska unija. Kajti, Slovenija se dejansko prekomerno zadolžuje in zadolžuje se za tiste namene, ki ne doprinesejo povratnega finančnega učinka nazaj v proračun. Večji je del v javno porabo. Naj se od leta 2018, ko bo treba sestaviti nov proračun, Slovenija ravno tako zadolžuje, ampak za izgradnjo infrastrukture, prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji. S tem se pa bo kar precejšen delež tudi vrnil kot povratek, kot finančni učinek nazaj v proračun, kajti takšno nevzdržnost, kot jo sedaj pelje sprejeti proračun, v nedogled ne gre. Dolg države, ne vem z 9 milijard v letu 2008 – pa me bo potem gospa sekretarka na Ministrstvu za finance popravila, kakšen je natančen dolg na današnji dan, ampak mislim, da se približujemo nekje okrog 40 milijard. V teh parih letih takšna razlika! Ogromno smo pridelali, ja, ampak v minus smo pridelali. To pa dolgoročno ni vzdržno. Tako se je treba tega zavedati. Potem tudi glede, da ni seznama gospodarskih družb, ki bodo odvajale del letnega dobička. Ta seznam bo naredila vlada, pa ne glede, katera bo. Vlada bo naredila, ker to ji nalaga zakon. Dars, DRI, Slovenske železnice in tako naprej. In tudi delež dobička, ki bo šel v izključno namensko rabo, določi vlada. Tudi višino deleža. To je naloga in odgovornost vlade. Seveda bo pa potrebno tudi, bi rekel, skrčiti v nadaljevanju po letu 2018 določene javnonamenske porabe. Gospod Škoberne je prej omenil, da ne bo za štipendije pa da ne bo za izobraževanje. Štipendij že tako zdaj ni nobenih, če bomo pa na področju izobraževanja tudi prihranili nekaj na dodatkih, bi rekel, kar zelo širokega akademskega področja; dejansko rezerv in možnosti je kar nekaj, tako da verjamem, da bodo ti ukrepi tudi morali slediti, da bodo proračuni in javne finance vzdržne tudi po letu 2018.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vesna Vervega, pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovani, cilj predlaganega zakona je zagotoviti dodaten in stabilen vir financiranja obnove prometne infrastrukture in s tem se vsekakor strinjam. Treba ga je zagotoviti čim prej, vendar se sprašujem, ali to lahko dosežemo s predlagano spremembo zakona. Trenutno veljavni Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo namreč določa dva vira financiranja kot namenska sredstva za izvedbo investicij in vzdrževanja prometne infrastrukture, in to sta letne dajatve za uporabo vozil v cestnem prometu in koncesijske dajatve Luke Koper. Seveda v predlogu novele zakona so poleg teh dveh predlagani drugi dodatni viri in bi se mogoče samo ozrla na tega zadnjega oziroma enega od njih, to je del trošarine od porabe energentov, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo v prometu. Torej, ki se v okviru obstoječih stopenj trošarine na pogonska goriva v višini 10 % pobranih trošarin predvidi kot namenski vir za modernizacijo in gradnjo, seveda od leta 2018 dalje. Po mnenju Ministrstva za finance bi, če se 10 % trošarine nameni za cestno infrastrukturo, bi to za integralni proračun pomenilo zmanjšanje prihodkov med 90 in 100 milijonov evrov. S tem bi si z vidika proračuna na eni strani povečal obseg sredstev za prometno infrastrukturne namene, seveda pri posameznem proračunskem porabniku, Ministrstvu za infrastrukturo, posledično pa bi se za isti znesek zmanjšala sredstva za ostale proračunske uporabnike. Minister za infrastrukturo je večkrat poudaril, da trenutna sredstva, ki se namenjajo prometni infrastrukturi, ne zadoščajo; ne zadoščajo za izvajanje vseh nujno potrebnih investicij, in ocenjuje, da bi za investicijsko vzdrževanje za področje državnih cest na letni ravni potrebovali približno 200 milijonov evrov, in sicer do dokončanja obnove te infrastrukture. Seveda se Republika Slovenije na področju prometa in prometne infrastrukture že dalj časa sooča z dejstvom, da nima vzpostavljenega ustreznega sistema celovitega načrtovanja razvoja na področju prometa in prometne infrastrukture. Prav tako je prav s ciljem nekako zagotoviti ta sredstva v nacionalnem reformnem programu, ki ga imamo nekako že v Državnem zboru oziroma pred seboj, zagotovljenih v proračunu – za leti 2016, 2017 so zagotovljena dodatna finančna sredstva, torej najmanj 10 milijonov v letu 2016 in od 20 do 40 milijonov za leto 2017. V tem letu in pol delovanja Vlade je pa kljub vsemu na nekaterih lokalnih področjih narejen korak naprej. Prav na območju treh občin, ki jih kot poslanka pokrivam, so se nekateri projekti, odprti že nekaj let, vsaj pet let, so začeli zaključevati. Gre namreč za cesto oziroma gradbena dela v naselju Zgornja Kungota, kjer so po petih letih lani julija začeli z obnovo cestišča v vrednosti 1,4 milijone evrov, letos ta odsek nameravajo tudi odpreti oziroma pustiti v promet. Z odmikanjem te gradnje teh petih let je nastala velika gospodarska škoda, vsaj za občino Kungota, kajti ob tej cesti je nameravala načrtovala prodajo parcel v stanovanjske, poslovne namene, kar seveda ni uspela. Prav tako je po vladnem obisku v Podravju v mesecu marcu, torej 9. marca letos, nekako odobrena preplastitev cestišča v občini Pesnica v dolžini enega kilometra, vrednosti 300 tisoč evrov. Pričakujemo tako razpis in začetek del pred poletjem. Prav tako je odobrena sanacija ceste Počehova–Zgornja Kungota v dolžini 330 metrov in ocenjeni cesti 100 tisoč evrov. Pa še mogoče kakšni projekti, ki so vezani na nacionalni razvojni program. Seveda bi, tako kot je včeraj tudi moj kolega Tilen Božič povedal, da bi si želeli še več, hitreje kakšne stvari premikati, premakniti. Vendar sem prepričana, da je treba dobro premisliti in narediti korak naprej, najprej kratkoročne načrte, potem pa najti stabilnejši način financiranja. Upam in verjamem, da bomo to uspeli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospo Bojan Podkrajšek, pripravi naj se gospod Ivan Prelog.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Kolegice in kolegi, cenjena državna sekretarka na Ministrstvu za finance! Ko govorimo o tem zakonu, ki ga predlagamo v Slovenski demokratski stranki, o zagotavljanju sredstev za izgradnjo infrastrukture v prihodnje, naletimo na veliko veliko težav. Seveda bi bilo veliko bolj smotrno, se mi zdi, da bi obrnili ta dva zakona in se najprej pogovarjali o sredstvih, pa potem o projektih. Kolega Ljubo je že prej povedal, ne bom sedaj točno znal povedati, ampak Slovenija je zadolžena preko 30 milijard, bojim se, da se bližamo 40. Ker prihajam s podeželja, naj povem, da je na podeželju zelo narobe, če se kmetija zadolži za lepe božične ali pa novoletne praznike, da je to zelo narobe. Seveda, če se pa zadolži za investicijo hleva ali stroja, je pa to pozitivno, ker to daje razvoj tisti kmetiji. Velikokrat se bojim, da v državi Republiki Sloveniji se zadolžujemo za javno porabo, tega zadolževanja je že veliko veliko preveč, ki gre v škodo zdajšnjim državljankam in državljanom Republike Slovenije, ki zdaj živijo, seveda še bolj pa bo glava bolela tiste naše zanamce, ki prihajajo za nami. Veliko finančnih ministrov smo že imeli v preteklosti, seveda minister je dve leti ali pa eno leto, minister odide, pa se nihče več ne pogovarja o ministru, ampak se pogovarjamo zgolj o javnem dolgu. Imeli smo tudi nekoč ministra, ki je govoril, da bo najmanjša plača v Republiki Sloveniji tisoč evrov, seveda tisti dan verjetno je kdo nasedel tej pravljici, drugi dan je pa bila realnost in še je danes realnost, da eni zelo težko živijo v Republiki Sloveniji. Ko govorimo, kako bomo financirali še kako potrebno infrastrukturo, si moramo jasno naliti čistega vina, kako priti do sredstev. Prej sem govoril, da največkrat verjetno minister pa še kateri drug minister naleti na trd oreh, to je na Ministrstvu za finance, pri ministru seveda, ki skrbi za celoten proračun. Želje oziroma potrebe, ko jih minister za infrastrukturo predstavi finančnemu ministru, ga seveda razume tako dolgo, dokler ne prideta do financ. Potem se zadeva ustavi in minister nemočen posluša, tako koalicijo verjetno z zaprtimi vrati, opozicija pa v tej veliki dvorani, da smo neuspešni. Nekako razumem finančnega ministra, državno sekretarko, ko se stvari ustavljajo. Ne razumem pa, ne vem, česa se bojim, ker danes govorimo o infrastrukturi; ali se bojimo izgradnje infrastrukture ali se bojimo tistih ljudi, katerim bi mogli pipce zapreti, da bomo prišli vsaj do polovice teh sredstev, ki bi dali v izgradnjo tako železnice, avtocest, cest pa letalskega prometa. Včasih imam občutek, kot da iščemo na finančni plati v Republiki Sloveniji dodatne vire – če to primerjam z vodovodom –, ne upamo pa zamašiti cevi, ki nam spuščajo. Seveda pri tistem iskanju dodatnih virov vode smo velikokrat neenotni, se med seboj kregamo, voda na najnižji točki pa na lahek način odteka. Seveda, če to vodo spremenim v denar, je to denar – že vrsto let. Tam pa si ne upamo tesniti, si dovolimo, da raje državljankam in državljanom povemo, da ni moč graditi novih cest pa železnic. To nam je lažje, kot pa da bi zajezili, zamašili tiste cevi in tisto porabo davkoplačevalskega denarja, ki neupravičeno odteka. Predlagatelj Slovenska demokratska stranka ni zašla v državni proračun, ki je sprejet za leto 2016 pa 2017, ampak tisti viri – trošarine, kazni – bi pa lahko šli s 1. 1. 2018 v jasno porabo te izgradnje infrastrukture. Zakaj nam, nekaterim takšno stanje velikokrat ugaja? Ker so dobiček Darsa, trošarine, kazni topijo v državnem proračunu kot lanski sneg. In nihče od nas ne ve, ali je to na levi strani, ali je na desni, ali je na cestah, ali je v pokojninah, ali je v šolstvu, ali jev zdravstvu. Na drugi strani se je leta 2014 pričela nova perspektiva, v kateri imamo 400 milijard, seveda se bojim, da se še tega nismo veliko dotikali. Smo v letu 2016, še malo pa bo leto 2017, pa bo naš mandat zaključen, pride nova vlada, pa je leto 2020. Spoštovane poslanke, poslanci, državna sekretarka, ne glede na to, da je ta predlog zakona zdaj na strani opozicije, Slovenske demokratske stranke, da je vredno o temu govoriti, seveda ga na katerem segmentu nadgraditi v dobri veri, da bomo gradili v prihodnje še kako potrebne slovenske ceste, avtoceste pa železnice. Ne pozabimo, da tu nismo sami, da to ni potrebno samo za Slovenijo, za slovensko gospodarstvo, je tudi pomembno to za vse članice, ki so okoli nas, evropske skupnosti. Ampak, prav gotovo se bojim, da tudi v evropski skupnosti nimamo največje podpore z enim samim razlogom – naše neodločnosti tako na finančnem poslovanju in tudi na področju izgradnje infrastrukture v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Prelog, pripravi naj se gospod Zvonko Lah.
Hvala. Spoštovani vsi prisotni! Skupaj s Predlogom zakona o graditvi prometne infrastrukture smo dobili v obravnavo tudi novelo k veljavnemu Zakonu o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. Predlagatelj ocenjuje, da ta predlog naj ne bi imel finančnih posledic za državni proračun, kar po našem mnenju ne drži. Uveljavitev predlaganih rešitev bi namreč korenito posegla v že sprejeta proračuna in imela učinke tudi na poznejše proračune, saj v poenostavljeni argumentaciji to pomeni, da bi se sredstva, ki se sedaj iztekajo v integralni del proračuna, opredelila kot namenska sredstva in na ta način ne bi bila več del sredstev, ki so sicer namenjena letnemu razrezu po posameznih področjih. Seveda bi bilo za vzpostavitev učinkovitega sistema investicij, investicijskega vzdrževanja prometnega omrežja potrebno v državne proračune poleg obstoječih virov financiranja, ki ne zadoščajo za izvajanje vseh nujno potrebnih investicij, zagotoviti tudi dodatna finančna sredstva. Ta sredstva so nujno potrebna za izvedbo nacionalnega programa prometa v Republiki Sloveniji in so pripravljena na podlagi že sprejete strategije razvoja prometa. Ministrstvo za infrastrukturo ocenjuje, da je glede na stanje prometne infrastrukture za investicijsko vzdrževanje državnih cest na letni ravni potrebno približno 200 milijonov evrov. Glede na to, da je bila strategija medresorsko usklajena in sprejeta v Državnem zboru, in glede na to, da so aktivnosti ministrstva pri pripravi operativnih načrtov v polnem teku, verjamemo tem zavezam, da bodo sredstva znotraj proračunov v nadalje zagotovljena in da bodo zaveze v strategiji tudi implementirana v praksi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Kje dobiti denar za izgradnjo teh prepotrebnih cest? Res je, da je situacija zdaj takšna, da nimamo denarja iz integralnega proračuna niti za vzdrževanje teh cest, ki jih imamo. Res pa je tudi, da ima Dars nekaj dobička vsako leto, pa tudi železnice nekaj dobička, pa mogoče bi bilo bolje, da se lotimo planiranja izgradnje teh cest tako, da se gradijo tiste, ki bodo imele največji učinek tudi na gospodarstvo in s tem, ko bo rastla gospodarska rast, bo tudi več denarja v proračunu, bodo nova delovna mesta, poleg tega pa bi bilo dobro izkoristiti tudi možnosti povezovanja s sosednjimi državami, skupaj načrtovati kakšno cesto in na ta način – ne samo v tem obmejnem pasu, tudi meddržavno skupne koridorje – zagotoviti financiranje iz Evropske skupnosti. Res je, da v tej finančni perspektivi ni denarja za t. i. trde projekte, kot je bilo v prejšnji finančni perspektivi, toliko za infrastrukturo, za okoljske projekte, da je več denarja za t. i. mehke projekte, kar je žalostno, vendar vseeno se da, treba je narediti neko revizijo vseh teh že začetih projektov in reševati tista ozka grla in poiskati mogoče nov način financiranja ali s tem, da Dars izda neke obveznice – Dars ima stalni letni prihodek – krediti za izgradnjo avtocest bodo v naslednjih nekaj letih poplačani. Kaj pa potem? Ali bomo čakali, da bo prišlo tisto obdobje, potem pa bomo zopet par let umeščali v prostor določene projekte, ali pa ne glede na to, ali so projekti izvedljivi ali ne, ali prometno ekonomske študije pozitivno ali ne, da bo odvisno spet vse od trenutne politične moči, kam se bodo sredstva vlagala, ki bodo na voljo, ali bomo res začeli z neko vizijo in strategijo. Potem ko izračunaš, koliko določena cesta dolgoročno prinese, najdeš tudi prepotrebna sredstva na nek način, če veš, da se bodo ta sredstva v doglednem času vrnila. Če se lahko kanadski predsednik vlade zadolžuje za to, da bo gradil infrastrukturo, samo zato da bo širil gospodarstvo po širni po veliki prostornini ali površini države, da se bo širil razvoj, kako da ne more Slovenija najti denarja za izgradnjo infrastrukture, ki je na takšnem geografskem področju, ko praktično nas drugi silijo po povečanju prometa, tovora, predvsem tovornega prometa, kar bi lahko tudi s pridom izkoristili pa tudi zaračunali kaj več cestnine, ker stroka pravi, da imamo pri tovornem prometu kar nekaj rezerve še v primerjavi s cestninami v sosednjih državah. In če se tovorni promet vsako leto bistveno povečuje, bo s tem tudi več denarja. Tako bi se dalo tudi izračunati, koliko bo v naslednjih nekaj letih prišlo denarja. Resda se zadolžujemo za stvari, za katere se ne bi bilo treba, če bi bili dobri gospodarji, tako za pokojnine, socialne transfere, za vračanje dolgov in podobno. Bolje bi bilo, da bi se zadolževali za gradnjo infrastrukture, ki dolgoročno prinaša sredstva nazaj, ne samo dolgoročno, tudi srednjeročno. Najti je treba, imeti je treba vizijo in strategijo, če pa je to res, kar beremo po dnevnikih, da nam 4 milijarde na leto pobere korupcije, potem ni čudno in nikoli ne bomo imeli denarja za gradnjo infrastrukture. Enkrat bo treba narediti red na tem področju. Tako mislim, da bi s pravo voljo, s pametnim načrtovanjem in tudi mogoče dodatnim zadolževanjem – pomembna je samo računica, kaj nam srednjeročno in dolgoročno prinese. Vemo, da trenutno evropsko gospodarstvo seli proizvodnjo nazaj v Evropo iz daljnih krajev, kamor so selili pred leti zaradi cenene delovne sile. Zdaj se to vrača nazaj in veliko je interesa tudi po novih stavbnih zemljiščih in po gradnji raznih podjetij tudi pri nas. Tudi Renault vrača clio nazaj v Slovenijo. Po mojih informacijah tisti, ki se na Ministrstvu za gospodarstvo ukvarjajo s tujimi investicijami, pravijo, da je izreden interes tujcev. Vendar mi, kot da tega ne rabimo. Bolj enostavno je vzeti kredit, dokler ga nam še dajo, ne rabimo gospodarske rasti, novih delovnih mest. Imamo tako zakonodajo, da odganjamo tuje investitorje, namesto da jih privabljamo. Še pri tistih, ki na vsak način trmoglavijo in hočejo biti pri nas, se mi trudimo, kako jih bomo odgnali. Niti ne pogledamo, kakšne pogoje imajo v sosednjih državah, ki jih privabljajo, na vsak način si želijo tujih investicij, novih delovnih mest, pri nas delamo obratno. Doklej še? Včasih bi se človek zjokal, ko pride tako kvaliteten investitor, ki bi ustvari nova kvalitetna delovna mesta pri nas, pa kakšna kuverta s kakšno vlogo kar pol leta leži v predalu nekega uradnika tam na ministrstvu. Take so včasih po hitrem postopku zamenjali ali pa še kaj hujšega naredili s takimi uradniki. Pri nas pa ne, mi ne rabimo. Mi, kot da imamo kovnico denarja in ko rabimo, ga nakujemo toliko, da lahko trošimo. Mislim, da ne bo šlo. Slovenski demokratski stranki nimamo čarobne paličice, da bi zdaj rekli, tu je kup denarja, pa gradite, predlagamo pa nekaj načinov, na kakšen način bi se dalo iz malega s pametjo tudi graditi, in to na tistih delih, kjer nam bo gospodarstvo čim prej vračalo. Logistika je že tak primer. Če pogledamo v sosednjih državah, Avstriji, Madžarski, Hrvaški, kako so se lotili raznih logističnih centrov, industrijskih centrov leta 2008, 2009, zdaj zaposlujejo na sto tisoče delavcev. Ves ta tovor ali pa večina tega tovora gre preko Slovenije, po naših cestah, po naših železnicah, sicer po železnicah bolj počasi, vendar pride. Mislim, da gre vlak vseeno malo hitreje kot ladja, ampak veliko hitreje pa ne čez Slovenijo. V tujini, v našem sosedstvu, znajo iz tega narediti nova delovna mesta, ustvariti, pri nas pa tega ne rabimo. Doklej še? Ta dva zakona, ki smo ju danes predstavili, sta nek poskus, pa tudi. da se pospeši dejavnost ministrstva. Večkrat sem na odboru povedal, da mi je žal ministra, ko rabi za vzdrževanje 6 tisoč kilometrov državnih cest, denarja ima pa samo za 3. Kako bo rešil s tem denarjem vse, kar mora in zadostil vsem, še političnim apetitom? Težko. Da ne govorim o problematiki lastništva na občinskih in državnih cestah. To smo kar nekam pometli pod preprogo. Ogromno kilometrov občinskih cest je še po privatnih zemljiščih pa tudi državnih, tudi kakšen del avtoceste še. In vemo, koliko občinskih odlokov o kategorizaciji občinskih cest je že Ustavno sodišče razveljavilo in da investitorji, tako privatni kot za stanovanjske objekte, kot za gospodarske objekte, ne dobijo gradbenega dovoljenja, ker ni dostopa in si morajo sami pridobivati služnosti na občinski cesti od privatnih lastnikov. To traja in odvrača investitorje, pa nismo naredili nič. Geodeti pravijo, da bi samo za odmero zemljišč za občinske ceste in državne ceste potrebovali 2,2 milijardi evrov, ker je baje čez 20 tisoč kilometrov nerešenih občinskih cest, lastniško nerešenih. Neki župani so dali pobude pa Državni svet tudi, pa smo imeli eno seanso tam par ur pa se je stvar zaključila, stanje je pa takšno, kot je bilo. Samo na terenu se križajo investitorji, ko želijo pridobiti gradbeno dovoljenje pa nimajo dostopa. Kako bomo tam našli denar, za tiste osnovne stvari, ki jih moramo rešiti. In na vse to trčijo investitorji, predvsem tuji si ne morejo razlagati, kakšno štalo imamo. Da ne govorim o okoljevarstvenim dovoljenjih, ki jih rabimo vsepovsod. Zdaj že sprašuje njihovi predstavniki, ali imate okoljevarstveno dovoljenje za to cono. Če je odgovor ne, nič več ne sprašujejo, ker nimajo časa leto pol do dve leti čakati na to dovoljenje, da lahko nadaljujejo. Tukaj pa ne rabimo denarja, ne gre za toliko denarja, gre za bistroumne nesmisle, kot smo slišali danes že parkrat, ne naredimo nič na tem področju. Pa imajo v soseščini tako enostavno to rešeno in predpisi veljajo že 50 let brez sprememb, mi pa 70 let ne znamo urediti – zdaj, v svoji državi 25 let. Ni vse v denarju, je veliko, ampak tudi če je denar, če so takšni predpisi, da se nič ne da, ga ne moreš porabiti. Pri nas je bolj v tem težava. Vsak seveda gleda na denar, je pa veliko takšnih projektov, ki si začnejo, regijskih, na državnih cestah, ki jih financirajo občine v začetku, sprejmejo izvedbene prostorske akte, financirajo projekte, na državnem nivoju se določi skrbnika tistega projekta pa še projektanta, za njih dva je denar, potem se pa stvar ustavi. In takšnih projektov imamo v načrtu razvojnih programov na stotine, od leta 1998 do danes. Pa vse stoji! A ni škoda papirjev, vsako leto 100 strani, da pišemo te projekte, za katerega denarja ne bo nikoli. Se ne da tukaj narediti red? Tako da, če je volja, je tudi pot. Bojim se pa, da ni volje, ampak prišel bo kmalu čas, ko bo moralo biti dovolj in ko bomo morali najti pot, drugače nas bodo ljudje dali na čevelj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala, podpredsednica, za dano besedo. Bom začel z enim twittom. Vodstvo Socialnih demokratov je v Luki Koper in predsednik te stranke, minister, podpredsednik Vlade gospod Židan je napisal, oziroma njegova piar služba: "Uspešno poslovanje Luke Koper je v interesu Slovenije in njenega gospodarstva." Kaj pa to pomeni v praksi? En minister te vlade je očitno zminiral arbitražni sporazum, torej dostop po morju, njihovih poslancev, potem ko vsaj razpravljamo med drugim tudi o drugem tiru, za katerega je celo minister sprevidel, da je nujno potreben, ni v dvorani, in na koncu bodo pritisnili tipko proti temu zakonu. Še enkrat ponavljam, "uspešno poslovanje Luke Koper je v interesu Slovenije in njenega gospodarstva". Eno so besede, drugo pa dejanja. Pa ne rečem, da bi s tem zakonom pa zdaj vse rešili, je pa zelo dobra osnova. Še enkrat poudarjam: smo v prvi obravnavi, v drugi obravnavi kakšno malenkost še lahko sfriziramo ali glede vsebine kaj dodamo ali glede financ, ker vidim, da so neki pomisleki, lahko še spremenimo. Pa bom nadaljeval z vladnimi željami in spodbudnimi besedami, ki jih zapišejo, potem pa v praksi ali prej vlada pade ali pa se v praksi zminira. "Slovenija bo v naslednjem srednjeročnem obdobju skušala spodbuditi gospodarsko rast preko javnih naložb ter spodbujanja okolja za zasebne naložbe, tako da bi postopoma dvignila stopnjo javnih skupnih investicij nad 20 % BDP." Pa proti temu zakonu! Če sami napišejo, kar sem že prej, pa bom še enkrat ponovil za določene ljudi, "po raziskavi Mednarodnega denarnega sklada povečanje javnih naložb v infrastrukturo za 1 % BDP v 3 letih poveča BDP za najmanj dobre 3 %". Mi pa pametujemo v tem državnem zboru, uradniki delajo po svoje, ministrstva po svoje, Dars po svoje, Direkcija po svoje in tako naprej. In vse, kar imamo teh naložb, so – kaj? Tu pa tam kakšna resolucija, strategija, študija, načrt dela, operativni plan. Če samo pogledamo, koliko na področju infrastruktur in cestne in železniške infrastrukture zapravimo denarja za študije, potem pa imamo problem, ko se ne znamo odločiti – tisti, ki naj bi bili odločevalci –, imamo problem. Ampak, problema nimajo tisti, ki delajo te študije, strategije, načrte in tako naprej, ker oni fino zaslužijo. Z državo poslovati je zlata jama za vsako podjetje, ki pride v ta koncept. Že prej sem govoril o Resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2023, ki na žalost še vedno, verjamem, da nekoč pa bo realizirano, tu je za postavke modernizacija železniškega omrežja, modernizacija državnega cestnega omrežja, na prioritetnih razvojnih oseh in za dodatni avtocestni program predvideno nekako 12 milijard evrov. Pa tudi če v naši dobri slovenski maniri to dupliramo, 24 milijard, ker očitno smo res Slovenci sami nesposobni racionalizirati stroške, ampak raje dobimo raznokratne priseske, ki na račun teh investicij živijo. Pa recimo, 24 milijard. Že prej sem rekel, da na žalost v obdobju 2007–2013 nismo se znali dogovoriti in reči točno za te in te infrastrukturne projekte bomo pa vse sile napeli in si izborili za evropska sredstva, ampak smo se šli vrtičkarstvo. Enkrat sem bil na eni večerji s češko veleposlanico, nas je vprašala, povejte Slovenci 5 prioritet, ki jih imate. Pa nas je bilo 5 poslancev iz različnih poslanskih skupin, pa se malo čohamo, malo praskamo, tak molk je bil, pa smo rekli, saj ne vemo. Vsaka vlada, ko pride, najprej razmišlja, potem pa ko že kaj hoče narediti, ali je konec mandata ali pa vlada pade. Ne boste verjeli, češka veleposlanica kot iz topa: to, to, to so prioritete, vse ostalo je sekundarnega pomena. Rekel sem, kdaj bo pri nas kakšna možnost, da se tega lotimo. Skratka, če rečemo 24 milijard, pa da rečemo evropska perspektiva, ki je bila za nami, da bi marsikaj rešila, pa tudi sedaj ni še vse zamujeno, kajti imamo v naslednjem obdobju na razpolago 400 milijonov plus tako imenovani Junkerjev paket, za katerega sicer še vedno čakamo, ali se bo ta paket pokazal tudi v dejanski obliki ali pa le neke želje posameznikov znotraj Evropske unije, da si zagotovijo sredstva za svoje prispevke. Saj veste, en župan se niti ne prijavi na projekt, če ne dobi vsaj 50 % državnih oziroma evropskih sredstev. In če računamo spetsz 24 milijardami, da nam bi polovico dala Evropa, nekaj pa bi zbrali sami. Ravno o teh, zbrali sami, govorita ta dva zakona. Pustimo ob strani javno-zasebno partnerstvo, ki kot sem že prej rekel, ali se ga bojimo, ali ga ne znamo izpeljati, ali pa se ga gremo tako, da se ti stroški investicije ne samo podvojijo, ampak celo potrojijo. Skratka, prej sem že začel s to temo, da ta dva zakona nikomur na drugem področju ne jemljeta, problem pa je, ker je na področju prometne infrastrukture, na področju investicij toliko prispevkov, ki polnijo naš državni proračun, ko pa pride minister pred Državni zbor, pa se verjetno tudi sam vpraša, kam so šla ta sredstva, za katere bi sicer želeli, da so namenska, pa jih kar ni. Pa ima DRI probleme z njimi, pa ima Dars z vprašanjem, kam so šla sredstva in vsi ostali. Pa bom začel s tremi poslanskimi vprašanji, ki sem jih dal oktobra lansko leto; eno je bilo v zvezi s trošarinami na goriva, v zvezi z zbranimi sredstvi od vinjet in pa v zvezi z zbranimi sredstvi od dajatev ob registraciji. Želel sem dobiti podatek – hvala minister za zelo konkreten podatek –, koliko je bilo teh sredstev zbranih v letih 2010 do 2014, ker seveda za 2015 še ni bilo podatkov, upam pa, da vsaj minister z njimi že razpolaga. Odgovor: "Po podatkih Ministrstva za finance iz realizacije proračuna je bilo od 1. 1. 2010 do 31. 8. 2015 iz naslova trošarin od energentov in električne energije zbranih 5 milijard 491milijonov evrov." Potem vse, kar to predstavlja. Vem, da ne gre vse za cestno in železniško infrastrukturo pa za investicije, ampak 5,5 milijard. Pa se ne bom danes spuščal v to, kako nam korupcija jemlje denar, ampak 5,5 milijard. "Skladno z določbami Zakona o trošarinah so zgoraj omenjeni prihodki od trošarin pripadli proračunu Republike Slovenije in so kot ostali davčni prihodki proračuna namenjeni financiranju splošne javne porabe, kar pomeni, da država z njimi zagotavlja določen obseg storitev celotnemu prebivalstvu in gospodarstvu". Trošarine na goriva – vemo ne? Ceste, infrastruktura. Koliko tega je nazaj dobil resorni minister? Morda, če ima minister podatke, bom zelo vesel. Sredstva od vinjet, približno tam od leta 2010 do 2013, od 130 pa do 155 milijonov na letni ravni. Torej v zadnjih 5 letih 700 milijonov evrov zbranih. Kaj se je naredilo s temi 700 milijoni, kaj je naredil Dars, kaj kdo drug? Potem imamo zbrana sredstva od dajatev ob registraciji, ki naše državljane najbolj moti, ko se vprašajo, zakaj pa spet še neka dajatev, za katero niti ne vem, kam bo šla. Ko bi šla vsaj namensko! In v letih 2010 do 2014 566 milijonov evrov. Skratka, trošarine, vinjete, dajatve ob registraciji – v zadnjih petih letih 6 milijard. Koliko imamo od tega novih državnih cest, izboljšanih koridorjev železniške infrastrukture, avtocest in vseh ostalih projektov? Mislim, če bi nekdo ministru za infrastrukturo rekel, da to pa ostane njegov denar, verjetno takoj podpiše, ampak verjetno ni ministra za finance, ki bi mu tako bianko nagrado dal. Tako prosim, ko bomo naslednjič govorili o tem, kako s tem, ko dajemo v cesto, jemljemo, se raje vprašajmo, koliko damo drugam, kjer jemljemo cesti, in kaj s tem izgubljamo. Prej je bilo že rečeno 1 % investicije – 3 % BDP. Da ne govorimo o gospodarski in ostali rasti. Že prej sem povedal primer iz svoje občine, kaj pomeni, če se bo nek most na državni cesti podrl, da lahko kar zapremo občino, pa še do šole ne bodo otroci prišli, ker je ravno to povezovalna cesta, kaj šele, da bi imelo gospodarstvo kaj od tega. Tu imam neka članka, enega iz leta 2015 in enega iz 2016, ki sta zelo zanimiva. "Ker se boste spomladi umikali velikim luknjam na naših cestah in bo minister Peter Gašperšič znova navijal za bencinski cent," ki bi bil verjetno lahko tudi del teh zakonov, če se koalicija odloči, da poda zeleno luč v prvi obravnavi, pa se potem preko druge obravnave odločimo, da tudi to damo kot namensko dajatev za vse te projekte, "si velja zapomniti, da država več kot tretjino nadomestila za uporabo vozil v cestnem prometu porabi za tekoče potrebe proračuna." Več kot tretjino, kar je namenjenega za cestno infrastrukturo, gre drugam! 600 milijonov, od tega gre 200 milijonov drugam. Pa si izračunajte, kaj bi se lahko v vaši bližnji okolici na področju železniške in prometne infrastrukture zgradilo v teh petih letih. "Kam ponikne 50 milijonov" – to je iz članka, da ne bo pomote, "tudi če upoštevamo zgolj pobrano nadomestilo za uporabo cest, ugotovimo, da država okoli 50 milijonov evrov te dajatve ne porabi za vzdrževanje cestnega omrežja, ampak za druge proračunske potrebe." Že prej sem omenil Dars, 70 milijonov – kam so šli? Verjetno nek Bermudski trikotnik obstaja na določenem ministrstvu in določenih institucijah, ki ta denar dajo nekam drugam. Že prej sem rekel, da upam, da bo ministrstvo, tudi če danes ne boste dali zelene luči, čim prej sprejelo, kakorkoli že temu rečete, nacionalni program, operativni plan ali kakšno drugo skovanko, da boste predvsem finančno to ovrednotili, ne pa rekli, bomo v naslednjih letih zgradili, potem pa iz teh bajnih pravljic ne bo niti za en dober most. Tu v 2. členu lepo piše: "Viri za izvedbo investicij iz prejšnjega člena so …" Samo to pogledamo, in verjamem, da bi minister še kaj dodal, kot sem prej rekel, bencinski cent, morda bi kaj stran vzel, pa rekel, O. K., to pa dajmo v integralni proračun, ne pa nazaj v cestno in železniško infrastrukturo. Ampak dobro, pa še tu smo blagovolili, da se sredstva, kot so kazni za prometne prekrške in del trošarin od porabe energentov, ki se uporabljajo kot pogonsko gorivo, kot namenska sredstva določijo od 1. 1. 2018 naprej. Torej ne na horuk, od danes do jutri, ampak še nekaj časa pustimo in vidimo, kaj in kako. Če bi bil minister za to – glede na to, da čedalje bolj očitno, vsaj kot v medijih piše, navija za bencinski cent –, bi bil summa summarum ta znesek še večji. Da ne bom ponavljal, kar sem že prej govoril. Minister, najlažje je sprejetje tega zakona, uredba, tam piše, kaj moramo vse storiti, izvedbeni načrt, in lahko rečemo, evo, s 1. 1. 2017, tudi če malo počakamo, da ne bo v roku enega meseca vsega tega, s 1. 1. 2017 pa imamo že vse na planu, ne pa, da bomo ta čas do 1. 1. 2017 izkoristili za to, da bomo spet naredili nove načrte, nove programe, nove analize, v praksi pa ne bo zasajena nobena lopata. Sam spremljam to agonijo glede tretje razvojne osi, predvsem ta severni del, ko moramo reči, da vsakič, ko v medijih odpremo kakšen članek o tej vsebini, dobimo neko novo analizo, neko boljšo možnost in neko boljšo pot, ampak seveda ključno pa je, da v praksi ni nič narejenega, lopata še ni zasajena in če minister – upam, da ta vaša mimika drži, da boste prekinili oziroma da ste prekinili s tem ne samo na področju tretje razvojne poti na severnem delu, ampak vsepovsod. Mislim, da vaši uradniki, če jim daste danes navodilo, da v roku enega tedna prebrskajo vse papirje za zadnjih pet let, boste dobili toliko papirja, da verjetno skupaj z vašim državnim sekretarjem pa verjetno s kakšnim direktorjem direktorata ga ne boste znosili v eno sobo, In če že obstajajo na ministrstvi tako imenovane sobe za razmišljanje. predlagam, da daste nekaj najbolj pametnih in operativnih uslužbencev tja, in verjamem, da vam bodo v roku enega meseca naredili to, kar se reče uredba in izvedbeni plan. Da zaključim, dajte zeleno luč, hitreje bo, če pa ne boste dali zelene luči, pa minister, čim prej pridite s kakšnim operativnim in konkretnim programom v ta državni zbor. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosila ministrica Mateja Vraničar [[...]]Oprostite, magistrica sem hotel reči, Mateja Vraničar Erman, državna sekretarka.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Želela bi se odzvati na nekatere podatke, ki so bili v zvezi z integralnimi sredstvi oziroma namenskimi za področje vzdrževanja oziroma investicij v cestno infrastrukturo sedajle predstavljeni in s katerimi se nikakor ne morem strinjati. Najprej, kar se tiče integralnih sredstev. Integralna sredstva državnega proračuna niso namenjena kar nečemu, čemur bi lahko oziroma kar bi lahko z levo roko odpravili, ampak so namenjena namenom, za katere je skupno dogovorjeno, da jih zagotavljamo z javnimi sredstvi; od šol, socialnih programov, individualnih transferov gospodinjstvom oziroma posameznikom do zagotavljanja investicij v zdravstvu, investicij na drugih področjih pa tudi za izdatke na področju prometne infrastrukture. V veljavnem proračunu letošnjega leta in za naslednje leto se tako za redno vzdrževanje cest namenja 57, skoraj 58 milijonov integralnih sredstev, za leto 2017 pa 55 milijonov in pol. To je, če primerjamo s preteklo realizacijo, v letu 2014 je bilo za ta namen namenjenih 7 milijonov integralnih sredstev, v letu 2015 pa 6 milijonov 600. Torej smo za več kot 50 milijonov dodatnih integralnih sredstev namenili za tekoče vzdrževanje javnih cest. Poleg tega se v integralnih sredstvih namenja v letu 2017 še 20 milijonov sredstev za investicijsko vzdrževanje prometne infrastrukture, cestne prometne infrastrukture, in to so samo integralna sredstva in tem je treba dodati še namenska sredstva. Namenska sredstva, letne dajatve za motorna vozila in koncesije od Luke Koper, se v celoti namenjajo za prometno infrastrukturo. Res pa je, da je v skladu z zakonom določeno, da se lahko namenjajo za cestno in za železniško infrastrukturo, v prvem letu veljavnosti zakona pa naj bi se izključno samo za železniško infrastrukturo. Kako se porazdelijo ta sredstva med železniško in cestno infrastrukturo, je pač odvisno od programov, ki jih zasleduje ministrstvo. Na primer, v sprejetem proračunu za leto 2016 je 87 milijonov namenjenih za investicijsko vzdrževanje cestne infrastrukture, v sprejetem proračunu za leto 2017 pa 88. Če računamo, da je vseh sredstev približno 145 do 150 milijonov, je razlika namenjena za železniško infrastrukturo. Letos je v bistvu po več letih prvič, da namenska sredstva v celoti namenjamo za investicijsko vzdrževanje in ne več za tekoče vzdrževanje, kot se je to dogajalo predvsem v letih 2014 in v letih 2015. Upoštevaje te podatke lahko ugotovim, da v okviru proračunskih možnosti dajemo prioriteto tudi področju vzdrževanja prometne infrastrukture na javnih cestah. Vztrajamo pa pri tem, da je treba iskati ravnotežje med vsemi potrebami, ki se morajo financirati iz državnega proračuna. Zaradi tega namenskosti posameznih virov nasprotujemo. V zvezi z dodatnim predlogom vira, ki je naveden in je bil tudi omenjen, to je del letnega dobička gospodarskih družb, verjetno so mišljene dividende, ampak te so že danes sestavni del proračuna integralnih virov proračuna. Pa še ena opazka v zvezi z zadolževanjem. Tako kot ostali integralni proračunski viri ali pravice porabe niso pobarvani, tako tudi zadolžitev ni namenjena eni, drugi ali tretji stvari, ampak je namenjena financiranju vseh integralnih odhodkov, od pokojnin, socialnih transferov, transferov v javne zavode naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, predlagatelj gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Naj poudarim še nekaj dodatnih vidikov pri tem zakonu o zagotavljanju finančnih sredstev. Po eni strani ta zakon tudi pospeši aktivnosti pri pripravi samih dokumentov, kajti, če gledamo, da dejansko pripravljene investicijske dokumentacije za večje projekte praktično zmanjkuje. Ali pa, da ne rečem, zadnji dve leti je na plano prišla samo ena konkretna prometna študija. Drugega dejansko kaj operativnega se v zadnjem času niti ni zgodilo. Potem v nadaljevanju teče finančna perspektiva 2014–2020. Vemo, da sta dve leti že za nami in da iz tega naslova finančne perspektive, nove finančne perspektive, doslej še ni bilo počrpanih popolnoma nič sredstev. Verjamem, da ta sredstva niso ogrožena, da bodo počrpana, ampak bi rekel, to bomo čakali na zadnji trenutek na leto, ne vem, 2019, 2020, ker bi praktično lahko gospodarstvu že sedaj dali določen obseg dela in seveda tudi zaslužka že pred tem. Potem ti viri, ki so dodatno navedeni, niso tako majhni. So kar zajetnega, velikega obsega, vendar je treba sprejemati odločitve. Če, recimo, omenim koncesnino za avtocestno omrežje, tu se lahko pogovarjamo v obsegu sredstev, ne vem, 2 milijardi in pol ali celo 3 milijarde. Skratka, tu gre za velika denarna sredstva. Če podam primerjavo s polemiko letališča, ker smo tudi dali koncesijo, letališče je še vedno last države, in verjamem, da so tudi storitve sedaj na letališču boljše, kot so bile v preteklosti. Tako bi rekel, da z oddajo koncesnin ni nič narobe in ta sredstva, ki niso majhna, se lahko uporabijo za hitrejše vlaganje oziroma hitrejše zagotavljanje sredstev za vlaganje v državno in javno infrastrukturo. Potem so tukaj obveznice Dars, tudi v primeru, če se prodaja obveznice Darsa, to ne gre v javni primanjkljaj oziroma v javni dolg, kajti Dars sam je iz tega izvzet. Tu je rang velikosti milijardo in pol. To so velika sredstva in s tem bi tiste glavne, ključne, najbolj nujne potrebne infrastrukturne rešitve lahko rešili. Tako je tukaj kar nekaj takšnih, ki dajo možnost, ampak treba je sprejeti pač odločitve. Verjamem, da bodo te odločitve slej ko prej nujne in da se takšnim odločitvam ne bomo mogli izogniti. Zato mi poudarjamo, da je tukaj tudi časovni vidik izjemno pomemben, in še z enkratnim poudarkom, da z vsemi tistimi viri sredstvi, ki so vezani na že sprejeti proračun, da se prenesejo na leto 2018, da teh proračunskih težav v letu 2016 in 2017 ni, kot se večkrat navaja. Tako to ne drži. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima, gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravi naj se, gospod Igor Zorčič. Izvolite, gospa Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kot sem že v stališču poslanske skupine povedala, da menimo, da tega zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo, ki ga je vložila stranka SDS, ne bomo podprli. Tudi sama ponavljam, da ne vidim potrebe, da bi ta zakon sprejeli. V naslednji razlagi svojega stališča bom poskušala povedati, zakaj tako mislim. Dejstvo je, da bi za to, da vzpostavimo učinkovit sistem investicij v prometno infrastrukturo in tudi v sistem vzdrževanja te prometne infrastrukture, bilo potrebno v državnem proračunu zagotoviti poleg obstoječih virov, ki ne zadoščajo za izvajanje vseh nujno potrebnih investicij, še dodatna finančna sredstva, ki bi omogočila izvajanje načrtovanih investicijskih projektov. Pa naj omenim, da je Vlada v tem smislu že ukrepala in se zavezala, da bo zagotovila dodatna finančna sredstva v proračunu, in sicer tako: v letu 2016 in 2017 bo Vlada zagotovila dodatna finančna sredstva za financiranje investicij v prometno infrastrukturo, in sicer v letu 2016 10 milijonov evrov, v letu 2017 pa 21 milijonov evrov ter v letu 2018 45 milijonov evrov glede na povišan sprejeti proračun za leto 2017. Tudi v Desusu, kot sem že povedala, se zavedamo, da bo zaradi propadanja prometne infrastrukture treba zagotoviti ta dodatna finančna sredstva, zato tudi navajam, da odločitev Vlade v tem smislu podpiram. Torej na koncu, da povem, da ugotavljam, da Vlada in ministrstvo pospešeno izvajata aktivnosti za zagotovitev potrebnih finančnih sredstev za investicije in investicijsko vzdrževanje prometne infrastrukture, zato v tem momentu menim, da ni potrebe, ponavljam ni nobene potrebe, po sprejemu predlaganega zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Pripravi naj se, gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospod Zorčič.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Ponovil bom nekatere razprave tudi s svojo v tem smislu, da današnjega zakona oziroma zakona, ki ga imamo pri tej točki, ne moremo sprejeti enostavno zaradi omejitev, ki izhajajo iz same vsebine zakona, in seveda omejitev, ki jih pač narekuje nek fiskalni okvir, proračunska pravila, načelo integralnosti. Od kolegov smo slišali nekoliko več pojasnil glede tega, od kod naj bi ta sredstva za teste prihajala. Če se sam malo obregnem ob te postavke: del letnega dobička vseh gospodarskih družb, ki so v večinski lasti države, plačila za obstoječe nove ali prevzete koncesije na področju prometne infrastrukture, uporabnina za uporabo javne železniške infrastrukture, povračila za izredne prevoze, kazni za prometne prekrške; skratka, gre za dajatve, ki jih nekako država že sedaj pobira in gredo v integralni proračun in potem glede na aktualno politiko države vsem porabnikom proračuna. To pomeni, da če ta sredstva preusmerimo za točno določen namen s tem zakonom, da bodo pač nekateri drugi ostali brez svojih sredstev. Zakaj je to pomembno? Pomembno je zato, ker se danes pogovarjamo o cestah, o državnih cestah, morda malo manj o avtocestah čeprav je slišati govor tudi o avtocestah, ampak tam moramo vedeti, da avtoceste so v dobrem stanju, da se gradijo nove. Ampak želim pa to povedati, da na kakšni od prejšnjih sej smo se pa pogovarjali o drugih problematikah v tej državi, ki so prav tako posledica tega, da ni sredstev; bodisi da gre za obrambo, bodisi da gre za plače, za socialne transferje, za pokojnine. Skratka tistih, ki si želijo več sredstev iz državnega proračuna ali pa si želijo namenska sredstva, ni malo. Jaz sem pristaš tega, da zgradimo čim več cest, čim več železnic, da se asfaltira, ampak moramo pa izhajati iz teh omejitev, ki sem jih opisal, to je, da ne smemo jemati tistim, ki so enako potrebni teh sredstev za zagotavljanje nekih funkcij države. V razpravi je bilo slišati nekaj o večjih infrastrukturnih projektih, moram omeniti drugi tir. Tudi na to temo smo imeli izredno sejo Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor in obravnavali nek predlog financiranja drugega tira. Pri tem se je izkazalo kot zelo zanimivo to, da tudi pri drugem tiru – naj spomnim, da po nekih ocenah naj bi stal milijardo in pol evrov, naš proračun je težak 9 milijard – ni pravzaprav od različnih predlagateljev, ne glede na politične barve oziroma celo neke strokovne javnosti ni enotnega mnenja o tem, kje ta sredstva dobiti. Slišali smo o dobičku Darsa. Če bomo vprašali Korošce, Belokranjce, Spodnjo Štajersko, bi Darsova sredstva raje uporabili za ceste – tudi jaz sem pristaš tega. Mislim, da je družba namenjena temu, se pravi, bodisi za Dražence–Gruškovje ali pa za južni del ali severni del tretje razvojne osi. Skratka, prišlo je do neke študije, po kateri bi bilo najbolje ta sredstva uporabiti za izgradnjo drugega tira, s čimer je več kot evidentno, da smo v zagati, kje ta sredstva dejansko najti. Danes smo slišali tudi razpravljavce, ki pravijo, da mora vse financirati država. Malo prej sem že omenil, naš proračun je relativno majhen glede na te investicije, tako da sem pristaš tega, da se najmanj išče nekje na trgu tudi za takšne infrastrukturne projekte tudi zasebne vlagatelje. Danes sem bral en članek glede prometne varnosti, iz katerega izhaja, da je Slovenija nekako nekje v povprečju Evrope. Mimogrede sem zasledil, da je še Belgija za Slovenijo, tako da razprave o tem, kje smo, so lahko zelo relativne. Kar se tega tiče, sem precej realen, verjamem, da bi lahko bilo boljše, in sem glede na postavljen proračun in glede na današnje obljube in zagotovila v zvezi s tem bistveno bolj optimističen. Seveda pa ob sprejemanju dokumentov, ki so napovedani, to je operativnega načrta za izvajanje strategije razvoja prometa, pa pričakujemo, da bomo nekako zasledili tudi vse sosledje dogodkov, ki jih lahko pričakujemo, zato da bomo lahko, če bomo pazili, da se ta infrastruktura, ki je predvidena, ne gradi, vsakokrat vsakogar pocukali za rokav. Bila je tudi razprava o tem, da sploh ne vemo, kaj se bo gradilo. Velik del tega je razviden iz obstoječega in sprejetega proračuna. Tam imamo v NRP postavke, ki imajo sredstva, kar pomeni, da se njihova realizacija predvideva v času gradnje tega oziroma v času realizacije tega proračuna. Torej izgradnjo teh projektov lahko pričakujemo v letu 2016, 2017 itn. ali pa vsaj začetek gradnje. Torej zakona iz opisanih razlogov, to je predvsem zaradi tega, ker morda niti ni zakon o ugotavljanju virov sredstev, ampak je bolj zakon o prerazporejanju virov sredstev, tako bi se moral pravzaprav imenovati, in ker ni jasno, katerim naj jih vzamemo, ker bo tudi potem neka politična diskusija in nek politični prepir v zvezi s tem, komu smo jih vzeli, zaradi tega pravzaprav tega zakona ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospod Matjaž Nemec. Izvolite, gospod Mahnič.
Hvala za besedo, gospod Hainz. Gospod minister s sodelavcema, kolegice in kolegi! Ta zakon je pač posledica tistega prvega zakona, o katerem smo se prej pogovarjali, je neko logično nadaljevanje. Kot sem že prej dejal, glavni trije elementi v prejšnjem zakonu so bili: kaj želimo narediti, do kdaj želimo narediti, kako bomo to naredili in ta zakon zagotavlja določena finančna sredstva iz dodatnih virov. Sedaj se zagotavlja predvsem iz dveh virov oziroma iz dveh alinej po obstoječem zakonu. Mi predlagamo še dodatne, tako da resnično ne razumem koalicije, resnično ne razumem vlade, ki se na vse pretege brani dodatnih sredstev, katere bi lahko zagotovili in jih tudi dobili po tem zakonu. Ne nazadnje za to, da bodo državljanke in državljani bolj varno se vozili po naših cestah, da se končno začnejo večji infrastrukturni projekti, bodisi graditi bodisi dokončati, in ne nazadnje, da koalicija ima idealno priložnost sedaj, da potrdi ta zakon, da si določimo, in seveda tudi prejšnjega, da določimo do leta 2030, to naredimo in tako bodo naše državljanke in državljani, naši davkoplačevalci vsaj imeli en občutek, da denar, ki ga z davki plačujejo državi, je dejansko smotrno porabljeno. Mislim, da je prej že gospod Zorčič ali nekdo govoril, milijarda evrov gre samo za plačevanje obresti; no in to zagotovo ni smotrna poraba davkoplačevalskega denarja. V letih 2004 do 2008, v času prve Janševe vlade se je Slovenija zadolžila za 700 milijonov evrov, od leta 2008 do 2011, v času Pahorjeve vlade za 8,5 milijard evrov, v času 2012 do 2013 za približno 2,5 milijardi in pa potem v enem dobrem letu vlade Alenke Bratušek še za dodatnih 8 milijard evrov. To se pravi, v enakem obdobju, kot se je druga Janševa vlada zadolžila za 2,5 milijardi, se je vlada Alenke Bratušek za 8 milijard in v letu in pol, ko se je Bratuškova za 8, se je Pahorjeva tudi za 8 milijard. In kaj imamo od teh 16 milijard? Nič! Zmetali smo jih v banke, zmetali smo jih v kupovanje socialnega miru, dejansko pa novih delovnih mest zaradi tega ni bilo, ni bilo niti infrastrukturnih projektov, o katerih se danes pogovarjamo. Razumem, da ta koalicija ne more sprejeti takšnega zakona, ker za sprejem takšnega zakona potrebuješ ekipo, potrebuješ koalicijo, ki ne vsebuje razvojnih cokel. Razvojnih cokel v smislu stranke Socialnih demokratov in Desusa. Takšna koalicija takšnih projektov ne bo podprla, jih ne bo niti izpeljala, ko bo dokončno prišla enkrat vlada, ki ne bo vsebovala predvsem teh dveh strank, vlada, ki ne bo vsebovala na finančnem ministrstvu državnih sekretarjev, ki samo gledajo, kako bodo državljanke in državljane izžemali in ta denar usmerjali bog ve kam, državnih sekretarjev, ministrov in ne nazadnje tudi poslancev, ki govorijo, kako pomemben del finančnega prihodka so dobički od državnih podjetji, kako je pomembno, da imamo podjetja v državni lasti, hkrati pa od njih nimamo praktično nič. Ko pa Slovenska demokratska stranka predlaga, dobro potem pa dajmo del dobička teh državnih podjetij v cestno infrastrukturo, zgradimo nekaj za ta denar, da se vidi, da nekaj pa očitno res imamo od teh podjetij; da ima od teh podjetij dejansko 2 milijona ljudi nekaj, poleg tistih nekaj, ko boste te zadeve oziroma bi jih peljali tako, da se zadeva preplača, tako kot vsaka stvar v Sloveniji. Ampak, očitno ta podjetja služijo samo kot nek poligoni za kadre, za nastavljanje kadrov, za svetovalne pogodbe, za načrtno izčrpavanje. Sedaj v teh državnih podjetij ima peščica posameznikov nekaj. Tista peščica posameznikov, ki imajo nekakšne zaslombo tudi v tej vladni koaliciji, tista peščica posameznikov, ki se na vse kriplje trudi preprečiti prodajo državnega premoženja, tista peščica posameznikov, ki jim je to uspelo pri Telekomu Slovenije, nihče pa ne pove, da bi ob prodaji Telekoma Slovenije lahko za tistih 800 milijonov evrov kupnine, pa če bi že to dali za drugi tir, pa bi že nekaj pomenilo. Od tega bi pa že državljanke in državljani nekaj imeli. Tudi nova infrastruktura v povezavi z Luko Koper, ko je ravno danes podpredsednik vlade govoril, kako je to podjetje pomembno, kako je pomembno z vidika razvoja in ne nazadnje tudi z vidika prihodkov finančnih, ki jih to podjetje prinaša v proračun, bi se ob teh infrastrukturnih projektih, ki jih predlagamo, kaj hitro pokazal multiplikator in ti projekti bi se šteli kot upravičeni in kot še zelo potrebni. Druga Janševa vlada se je leta 2012 soočila z zelo slabo pripravljenimi projekti na razvoju na področju prometne infrastrukture, zato je leta 2012 sprejela odločitev o pripravi strategije na področju infrastrukture, cestne, letalske, železnike, ne nazadnje tudi pomorske oziroma pristanišč, ta strategija je bila potem lani na vladi tudi sprejeta, ampak tisto, kar je bistveno, je, da se čaka še nek operativni načrt. Bojim se, da ko bo ta operativni načrt potrjen, da bo zopet v tej smeri, kot je bila resolucija oziroma nek cel operativni načrt na področju stanovanjske problematike, ki ga je sprejela ta koalicija, kjer imamo neke niti ne zavezane roke, imamo neka denarna sredstva, koliko populacijskih enot naj bi štele dodatne gradnje; skratka, nič pa konkretnega. Ampak, ravno zato je treba glasovati proti takšnim zakonom z vidika vladajoče koalicije, ker te zadeve so vendarle zavezujoče, te zadeve bodo vendarle imele posledice na državni proračun, pa ne v smislu, da ga dodatno obremenjujemo, da bi zaradi tega nastali dodatni izdatki, gre samo za smiselno razporeditev, da se določene vire financiranja da v namen obnavljanja in gradnje predvsem prometne infrastrukture. No, in ravno tukaj zaenkrat v tem zakonu, kjer piše, da se viri namenjajo predvsem iz letne dajatve za uporabo vozil v cestnem prometu in koncesijske dajatve Luke Koper, tukaj predlagamo, kot sem že prej dejal, da se nameni še del dobička gospodarskih družb, ki so v večinski lasti države, plačila za obstoječe nove ali prevzete koncesije na področju prometne infrastrukture, uporabnino za uporabo javne železniške infrastrukture, nadomestilo za stvarno služnost, povračilo za izredne prevoze, kazen za prometne prekrške in del trošarine od porabe energentov, pa pač predlagamo, da se uvede s 1. 1. 2018, ker je koalicija že potrdila proračuna za leto 2016 in 2017. Problem je, da je v tej novi finančni perspektivi Evropske unije od 2014 do 2020 predvidenih manj kot 400 milijonov evrov sredstev, zaradi tega pač takšnih projektov, kot jih imamo oziroma kot jih imate v načrtu, je nemogoče izpeljati in zaradi tega se predlagata prvi, predvsem pa ta drugi zakon, ki je nekakšna podlaga oziroma nadgradnja drugega; se pravi, če tam nekaj povemo, kaj si želimo, tukaj povemo, tukaj pa imamo finančna sredstva, namensko jih bomo porabili za izgradnjo in obnovo teh infrastrukturnih objektov. Ravno zaradi tega mislim, da se je za zamisliti, Poljanska dolina gor pri meni je malo razbremenjena s škofjeloško obvoznico, ampak ravno škofjeloška obvoznica dobro pokaže, kako se pač projekti v naši državi peljejo. Gospod Ferluga bi verjetno kaj o Markovcu znal povedati, pa zdaj tudi o drugem tiru, kako se dobesedno delamo norca iz nas samih in naših državljanov. 40 let se je potrebovalo za izgradnjo škofjeloške obvoznice, na koncu je celotna zadeva stala 55 milijonov evrov, zdaj pa si izračunajte, koliko škofjeloških obveznic lahko iz te finančne perspektive v 6 letih postavimo. In ko predlagamo dodatna finančna sredstva, finančna sredstva, ki ne bi dodatno obremenila naših državljank in državljanov, se pa enostavno zamahne z levo roko in se reče, da ta zakon je nepotreben, mi čakamo neke operativne načrte te vlade. Ampak, vedno je problem izvedba. Zaradi tega pa politika očitno tako rada sprejema, odkar sem tukaj, v tem letu in pol, smo sprejeli že kar nekaj resolucij, strategij, kaj jaz vem kaj še vse, deklaracij, zaradi tega ker so nezavezujoče, ker to je nek splošen akt, ti se lahko ravnaš po njem, lahko greš malo levo, lahko greš malo desno, če pa ti sprejmeš zakon, da moraš do tega in tega datuma nekaj narediti, potem je pač problem, potem se zadeva novelira, podaljšujejo se roki in bog ne daj, da bi kakšen evro, ki na Darsu ostane, namenili za to infrastrukturo, raje ga bomo pobasali v žep, ko bomo tam dali enemu kolegu, da bo to elektronsko cestninjenje uredil, ko bomo tam malo upravo zamenjali, kakšnega nadzornika bomo ven butnili. Ampak pač, tako je, tako vi delate v državnih podjetjih, tako si vi predstavljate ta državna podjetja kot nek poligon za raznorazne igrice; skratka, tej nomenklaturi, ki je zvrtala bančno luknjo, ste lepo nazaj odprli vrata v NLB, tako da kakšnih hudih zadev tam ni pričakovati. Pa vendar, razmisliti je treba o tej zadevi, to je na mizi, verjetno še kdaj do konca tega mandata bo. Mi bomo nadaljevali s takšnimi zakoni, tudi na drugih področjih. Dejstvo pa je to, kar je prej gospod Zorčič rekel, denarja manjka povsod, ravno danes je predsednik gospod Borut Pahor dal Slovenski vojski oceno nezadostno že tretje leto zapored in tudi to je posledica, ne naših vojakinj in vojakov, ampak opremljenosti Slovenske vojske oziroma bolje rečeno neopremljenosti. Posledica spet finančnih sredstev, se pravi, vojska, infrastruktura, našlo bi se še tudi kje drugje, šolstvo, zdravstvo. Ampak treba je določiti neke prioritete, kam se bo denar vlagalo v prihodnje, in poleg obrambnega resorja, ki ga sam zagovarjam, je druga pomembna prioriteta ravno to, o čemer se danes pogovarjamo – infrastruktura. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Tudi pri tem zakonu je bilo danes v razpravi večkrat izpostavljeno, ali je nabor v prejšnjem zakonu pravilen ali ne. Dejansko je tu treba poudariti, da gre za dva segmenta nabora prioritetnih projektov na področju infrastrukturnih projektov, in sicer veliki projekti so povzeti iz Strategije razvoja prometa v Republiki Sloveniji. Z naborom malih projektov se pa dejansko v tem zakonu ne ukvarjamo, to je naloga direkcije. Direkcijo moram pohvaliti, da dobro opravlja svoje delo, ampak edina naloga ali pa težava direkcije je, da ji za zagotavljanje vseh potreb zmanjka letno nekaj čez 50 milijonov evrov, kajti direkcija letno potrebuje cirka 220 milijonov evrov investicijskih sredstev, da obdrži slovenske regionalne, magistralne ceste v takem stanju, da se le-to ne poslabšuje, to je tisti minimalni prag. Za dosego tega minimalnega praga manjka direkciji letno, po sedaj veljavnem, sprejetem proračunu, 50 milijonov evrov. Da se vlaganja v državno infrastrukturo dobro obrestujejo ali pa, bi rekel, v vseh oblikah tudi povrnejo kot prihodek v državni proračun, kažejo tudi zadnji rezultati poslovanja gospodarskih družb, ki delujejo na področju prometa. Če pogledam najprej Dars, v letu 2014 je izkazal zelo dober poslovni rezultat s 30 milijoni dobička. V letu 2015 se načrtuje zelo dober rezultat, preko 70 milijonov dobička. Ta dobiček je prihodek državnega proračuna. Tu se mi postavlja vprašanje, ali ne bi bilo bolje, da bi Dars ta sredstva vložil v poplačilo svojih kreditnih obveznosti, če svoje kreditne obveznosti obvladuje, kar jih, potem pa v hitrejšo izgradnjo manjkajočih cestnih odsekov v Republiki Sloveniji. Ne pa da je njegov uspeh prihodek proračuna, ki gre potem v večji meri za javno porabo. Tako se tudi tu postavlja to vprašanje. Ravno tako se vlaganja dobro vidijo ali pa je viden napredek vlaganj v javno železniško infrastrukturo. Zadnja tri leta je bilo na področju železnic vloženih letno preko 200 milijonov evrov. Če pogledamo poslovni rezultat Slovenskih železnic, Slovenske železnice so v letu 2009 poslovale s 27 milijoni izgube, v letu 2015 bo izkazanih 38 milijonov dobička, precejšen obrat – posledica vlaganj v železniško infrastrukturo. Brez vlaganj seveda takšnih rezultatov ni moč doseči. Seveda so naloge in ukrepi, ki jih bo treba sprejeti. Mene predvsem, če se ponovim, kar sem že v jutranjem času podal, skrbi izjemno velik upad gradbeniškega dela, saj je upad na področju gradbeništva 23,4 %. Meni se tu postavlja vprašanje, ki ga postavljam Ministrstvu za infrastrukturo in prostor, kajti to gre za resor tega ministrstva, s kakšnimi ukrepi se bo ministrstvo zoperstavilo največjemu upadu v sektorju gradbeništva med vsemi državami članicami Evropske unije? S kakšnimi ukrepi? Ali pa drugače, kolikšen se pa načrtuje nadaljnji upad sektorja gradbeništva v letu 2016 in v letu 2017? To je pa vprašanje, na katerega bomo zelo hitro dobili odgovor konec leta. Ampak ta odgovor seveda ne bo pozitiven. Ta trend upadanja, vam z gotovostjo rečem, da bo še večji, kot je sedaj, ki je bil na letni ravni 23 %. To pa so resni signali, to so resni kazalci, pokazatelji, da je na tem segmentu treba v Sloveniji dejansko nekaj narediti oziroma da je tu prvenstveno treba nameniti sredstva v investicije državnega pomena. Danes smo dobili kot sporočilo za javnost mnenje Vlade, ki je bilo dano danes v medije. Pa bom to mnenje Vlade prebral, citiram: "Glede na to, da so aktivnosti v zvezi z iskanjem rešitev za zagotovitev potrebnih finančnih sredstev za investicije in investicijsko vzdrževanje prometne infrastrukture v polnem teku, Vlada Republike Slovenije meni, da v tem trenutku ni nobene potrebe po obravnavi oziroma sprejemu predlaganega zakona." Lahko smo zadovoljni, aktivnost vlade je v polnem teku. Mene pa zanima, kako dolgo bo pa trajal ta tek? To mene zanima! Ker so vse aktivnosti v polnem teku in ni nobene dileme, nobene potrebe po tem zakonu, po takšnih razpravah, ker je vse v polnem teku in sredstva bodo zagotovljena. Pa si upam zagotoviti, da konec leta, ko bom vprašal vlado, ali je bil tek v letošnjem letu poln ali je bil prazen. To bo pa odvisno od tega, kakšne rešitve bo za zagotovitev potrebnih finančnih sredstev za investicije našla vlada v tem letu. To je izjava za javnost Vlade Republike Slovenije. mislim, da ni resna. To je za mene neresno mnenje Vlade. Nič se ne bojte, saj mi delamo vse v polnem teku, vse je v polnem teku. Mene bo pa samo zanimal saldo konec leta, izkupiček od tega teka, ki ga vlada zdaj tako intenzivno dela. No, saj premier Cerar je rekel, nič ne skrbite, delam polno in tako naprej. Mene bo pa konec leta zanimal samo saldo, ki bo povečan za investicije v infrastrukturo na področju prometa, koliko se bo tega nabralo do konca leta. Govorimo seveda o dodatnih virih. Kajti ta zakon, ta predlog je popolnoma nepotreben, neprimeren in tako naprej. Konec leta bomo pogledali ta magnetogram in saldo sredstev, ki se bodo nabrala do konca leta. Potem bomo pa lahko dali oceno vladi, kakšen je bil ta tek. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Jurša, izvolite. Pripravi naj se mag. Bojan Krajnc.
Podpredsednik, hvala na besedi oziroma za besedo. V tem državnem zboru bilo je zelo zanimivo, pri kateri razpravi smo mi poslanci, poslanke zelo spretni in vedno vemo postaviti piskerček v svojo korist. Govorimo pač tako, kot nam najbolj ustreza. Nekateri večkrat ponavljajo, da je nekdo bil nekje takrat na dolžnosti ministra za finance, nekateri govorijo, takrat je bila naša vlada, drugi zopet rečejo, takrat je bila naša vlada in takrat je bilo vse v najboljšem redu. Spoštovane kolegice in kolegi, vse ravno ni tako, kot mi govorimo, in tudi jaz bom današnjo razpravo izkoristil in bom govoril večino v vašem stilu. Smešno vam bo, mogoče bo podpredsednik celo pomislil, da bi me prekinil, pa me verjetno ne bo, ker pač prihaja iz naše poslanske skupine. Še enkrat bom ponovil to, kar sem že povedal; da je ta razprava, ki jo imamo danes, prejšnja točka in sedanja točka, v vsakem primeru na nek način koristna. To pomeni, da tudi mi razmišljamo o tem, v kakšnem stanju imamo našo cestno in pa železniško infrastrukturo. Če nas to ne bi skrbelo, seveda o tem verjetno toliko ne bi govorili, ampak vseeno treba na nekaj opozoriti. Časi so bili zelo turbulentni. Marsikateri od nas se dobro spominja vseh teh dogodkov nazaj 8 pa 9 pa 10 pa 12 let. Nekateri so oziroma smo sedeli v teh klopeh in smo marsikaj seveda podoživljali. Veste, Slovenija se je v preteklosti relativno zelo zadolževala pa zdaj zopet ne smete reči, ja v tistem obdobju, ko pa je bila naša vlada, pa ni bilo tako. Ja, takrat ni bilo tako, ker je bila ekspanzija, ker je bila ekspanzija, seveda je bilo bistveno več bilo investicij. Tudi sam sem bil na lokalni ravni na nek način sokreator ali pa kreator investicij pa je bilo bistveno lažje kot pa v letih 2009, 2010, 2011, kljub temu da je na lokalni ravni takrat bilo kar precej sredstev, ki smo jih imeli za investicije iz sredstev kohezijskega sklada Evropske unije. Veste, mi smo v tem nekem obdobju sprejeli tudi tako imenovani Zakon o fiskalnem pravilu, rad bi spomnil, zelo težko se je bilo odločiti za to, da to naredimo, ampak vsi, kateri smo razmišljali v tej smeri, da pač treba uravnovesiti prihodke in odhodke tega proračuna, smo se enostavno za to tudi odločili, ampak nekateri ste celo rekli, da je to fiskalno pravilo preveč enostavno, ne zareže dovolj globoko, pa niste stanovali pri sprejemu. Danes govoriti o tem, da pa bi se zopet zadrževali – veste, to pa je potem mogoče že neki dvorezni meč, kljub temu da seveda investicije prinašajo tudi pozitivne učinke. To je lahko hitro na odgovor tudi na tisto, kar je predstavnik predlagateljev povedal, da seveda bo upad investicij negativno vplival na gospodarstvo na gradbeništvu. Sigurno bo v letošnjem letu tako, kot je predlagatelj rekel, ampak v naslednjih letih pričakujem, da bo črpanje teh evropskih sredstev šlo hitreje in da bo takrat tudi bistveno več investicij. Veste, če smo si čisto odkriti, to je bilo tudi v preteklosti tako. To razmerje med investicijami in socialno državo. Veste, danes sem pregledal nekatere informacije v enem od slovenskih dnevnikov – tu bom govoril namreč o upokojencih – pa veste, da me blazno skrbi, da 326 tisoč 554 upokojencev prejema do 600 evrov pokojnine. Veste, sedaj tu postaviti ravnovesje socialna država : investicije ni čisto enostavno. Si predstavljajte, da morate s tem denarjem živeti oziroma moramo živeti? Zelo težko si predstavljamo. Omeniti, da je nek minister rekel, da bomo imeli tisoč evrov plače – ne, ne, saj vem, na koga ste mislili. Ampak ne v tem kontekstu kot marsikateri takrat ko nismo skupaj, govorite o tem, kaj je rekel. Ni tako rekel in to je izkoriščanje zopet piskrčka, da bi bili všečni svojim volivcem. Junckerjev program, na pogled zelo všečen, 315 milijard. Ampak veste, če pa pogledamo nazaj, pa lahko hitro ugotovimo, da smo svoj čas imeli neke predpristopne spodbude, programe, finančne za nakup različne opreme, stroje in tako dalje. Veste, kaj nam je Evropa postavila za pogoj? Obvezno stroj evropskega porekla, to pomeni obvezno rezervne dele za te stroje iz Evropske unije. Ti stroji so bili predvidoma v tistem času vsi dražji in smo jih preplačali. Evropska unija, države Evropske unije, ki je dajala te spodbude, pa seveda je dobila svoj denar krepko dobro in dobro naloženega in imela je tudi svoje koristi. V letih 2004–2008 je bilo res preveč investicij. Jih je bilo. Še danes imamo te posledice, še danes imamo določene investicije, ki sploh niso bile prodane, bile so zgrajene, niso bile prodane. Nekatera podjetja, ki so investirala, teh investicij nikoli tudi niso končala. Kot sem že prej omenil, takrat je vse raslo, raslo in je tega bilo ogromno. S preprosto besedo enega od mojih znancev, 20 let starejšega gospoda, je od prilike bilo tako, da denar leži na cesti, treba ga je samo pobrati. Ja, ampak denar pa tudi nikoli ni zastonj. Rad bi se še oglasil na temo pomurske hitre ceste. Pomurska hitra cesta je bila res na hitro zgrajena, ampak ne pomeni, da je bila zgrajena tako, kot bi morala biti, in izkazuje se, da ni taka, da bi zadostila potrebam, ki jih v tem trenutku nalaga tranzicija tovornega prometa skozi Slovenijo. Že prej sem omenil elektrifikacijo železniške proge Pragersko–Hodoš. To je bila dobra investicija in je rezultat tudi dober. Dokazano je, takrat ko bo posodobitve železniške proge v Sloveniji v celoti, da bo lahko večji tok prometa tekel po železniški progi. Še to glede pobiranja cestnine pri tovornem prometu. Moram reči, da me pred slabim letom pozval [[izključen mikrofon]]
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, predlagatelj.
Spoštovani! Zelo sem zadovoljen, ker vidim, da naš predlog zakona že ima pozitivne učinke, kajti gospod Jurša je podal, in mu verjamem, ker je rekel, da v Desusu že razmišljajo, da je treba nekaj na tem segmentu narediti. To je že viden napredek, ampak moram pa še dodati, da to pozitivno noto je treba nadgraditi tudi z ukrepi in rešitvami. No, ampak verjamem, da bodo to tudi v nekem času prišli, ampak tu je zelo pomemben čas. S tem našim predlogom želimo res koaliciji prihraniti čas. Rekel bi, da tisti, ki izhajamo iz gospodarstva, pa jaz izhajam iz gradbene stroke in se pri tako strokovnih zadevah, kot je državna prometna infrastruktura, ne želim deliti na koalicijo pa opozicijo. Mi v stroki se delimo na dobre rešitve ali pa na slabe rešitve. Pri teh dveh obeh predlogih naših zakonov nisem danes slišal, da so rešitve slabe, nisem slišal, da so predlogi slabi, verjamem, da se kakšno zadevo da tudi moč izboljšati, in če vidite tukaj izboljšave, potem prosim, dajte boljše rešitve na mizo. Dajte jih na mizo ali pa dajte naš predlog tudi dopolniti. To je strokovni pristop k nekemu strokovnemu predlogu, ne pa kar, da saj to je opozicijski zakon, ga bomo tako ali tako zavrnili, ne glede na samo vsebino. Ne, strokovnjaki ne želimo delovati v Državnem zboru politično, ampak strokovno. Dajte jasno in glasno povedati: vaš predlog je zanič, bomo mi naredili boljšega. Prav, dajte ga na mizo! Ali pa recite, aha, vaš predlog je dober, mi ga bomo pa še malo dopolnili, pa bo imel prave učinke. Tako se v stroki dela, to je pravi pristop in tukaj te delitve opozicija : pozicija v stroki nima mesta; in to vse za dobro države Slovenije in državljanov Republike Slovenije.
Hvala lepa. Replika gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa. Ne želim pravzaprav v ničemer oporekati mojemu spoštovanemu kolegu Franciju Jurši, zgolj dopolniti. Seveda, našel pa sem se v njegovi razpravi, ker sem sam govoril o pomurskem kraku avtoceste. Avtoceste, kolega Jurša. To ni hitra cesta. To je avtocesta, tam so zelene barve in okrog 70 milijonov je financirala tudi Evropska unija, ki najbrž ve, kaj financira. Drugače je treba ta denar vrniti, če se ne strinjate z avtocesto. Državni lokacijski načrt, ki ga je vlada, kjer je bil tudi Desus, sprejela v začetku leta 2005, se nanaša na polni prečni profil avtoceste, to je 26,2 metra. Projekti za pomursko avtocesto so bili narejeni tam okrog leta 2000, ko se še ni vedelo, ali bomo mi šli v EU ali ne bomo šli, in naš, ta prečni profil pomurske avtoceste pa je 21,2 metra. Oba veva, da nima odstavnih pasov in vozni pasovi so nekoliko ožji. Če bi takrat naša, torej tudi Desusova vlada, šla v reprojektiranje, danes ne bi imeli pomurske avtoceste in midva s kolegom Jurša bi se vozila v Ljubljano med njivami, tako kot sem sam tudi iskal bližnjice, da sem čim prej prišel od svojega doma do Državnega zbora, ker imava midva okrog 200 kilometrov v eno smer – a ne? Tako se ne bi iz naših lastnih projektov nekako norčeval, sem ponosen, da smo to zgradili, in to je avtocesta, to ni hitra cesta. Seveda, hitrostna omejitev, hvala bogu, drugače bi bilo še tam več nesreč. Seveda so pa nekateri objekti na tej avtocesti, razni nadvozi, podvozi itn., narejeni tako, da se ta cesta da razširiti. Je pa takoj po vstopu Slovenije v Evropsko unijo, 1. maj 2004, fantastično narasel promet tranzitnega tovornega prometa in to midva tudi zelo dobro čutiva, na žalost. Tovornjaki vozijo po črti in je ta promet voziti se po pomurski avtocesti je bolj nevarno kot voziti se po avtocesti s polnim prečnim profilom. Torej, hvala bogu, da imamo v Pomurju avtocesto, čeprav tudi sam kot edini takratni koalicijski poslanec iz Pomurja dobivam še danes kritike, češ, kaj ste to naredili, to ja ni nič. Naredili smo to, kar je v tistem trenutku bilo mogoče, če ne bi, ne bi bilo danes avtocestne povezave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojan Krajnc. Pripravi naj se gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Za začetek bi se rad dotaknil videza, ki se je ustvaril pri tej drugi točki danes, da namreč predlog sprememb tega zakona in predlog zakona, ki smo ga obravnavali pri prvi točki, tvorita nek idealen par. Pri prvi točki smo izbrali projekte, napisali smo jih v 3. člen, zdaj pa rabimo samo še zakon, ki bo zagotovil sredstva za to. Moram reči, da v tem, za razliko od kolega Mahniča, ne vidim nobene posebne logike, kvečjemu neko logično zmoto, kajti večinsko smo ugotavljali pri prvi točki, da sprejetje tistega zakona ni potrebno, in če bi zdaj nekoliko poenostavil in bil provokativen, bi rekel, da tudi tega zakona ne rabimo. Pa kljub temu. Gospod minister je v uvodni predstavitvi povedal naslednje, citiram, "V sprejetih proračunih za leti 2016 in 2017 smo prvič po več letih zagotovili zadostna sredstva za investicijsko vzdrževanje, da se zaustavi nadaljnje slabšanje cestnega omrežja". To je prvo dejstvo, če se boste spomnili proračunskih razprav, je bilo to takrat večkrat poudarjeno – stanje se izboljšuje, se je izboljšalo. Torej, govorim o sredstvih, ki jih ta vlada zagotavlja za vzdrževanje cestne infrastrukture. Državna sekretarka Vraničar je prav tako v svoji razpravi povedala, koliko več sredstev je namenjenih, govorila je o 50 milijonih evrov več za tekoče vzdrževanje. Kolega Žnidar je sicer v svoji razpravi to kategorično zavrnil, ampak nisem slišal niti enega zneska, ki bi bil omenjen, da ne bi držal. To še vedno ugotavljamo vsi skupaj in je že postalo javno znano, da je še vedno premalo denarja. Torej, potrebovali bi okrog 200 milijonov evrov za to, da bi obnovili državne ceste; torej ne samo, da jih vzdržujemo in ščitimo pred nadaljnjim propadanjem, pač pa da jih obnovimo. In 200 milijonov evrov bi potrebovali do dokončanja obnove. Od obstoječih namenskih virov po veljavnem zakonu je najpomembnejša letna dajatev za uporabo vozil v cestnem prometu, znaša okrog 150 milijonov evrov, tako se ocenjuje za leti 2016 in 2017. Tukaj pridemo do namenskih virov, ki pa jih predlagatelji predlagajo kot nove, kot dodatne. Kolega Žnidar je rekel, da nihče ni povedal, kaj je z njimi narobe. V mnenju Vlade lepo piše, kaj je z njimi narobe. Zdaj ne bom tega bral, ker bi me verjetno spet obsodili, da imam bralne vaje, ampak problemi – integralnost proračuna, sredstva iz integralnega proračuna. Slišali smo, da so namenjena tudi za ostale uporabnike. In to, da zdaj vi pravite, da to ne bo vplivalo na državljane – seveda bo, če jim vzamete iz integralnega proračuna toliko več, bo drugje zmanjkalo, nekje bo treba pokriti ali pa se bo treba zadovoljiti z manjšimi standardi drugih storitev. Torej bi imelo vpliv na državljane. Sploh pa, ko govorimo o sredstvih, ki bi jih vzeli podjetjem v večinski državni lasti, to po moje še zmeraj kaže na to, da nekateri obravnavajo podjetja, oprostite izrazu, kot molzne krave. Podjetja v večinski državni lasti so podjetja. Dobro, imamo nekaj monopolov, nekaj jih deluje na trgu, morajo izpolnjevati cilje in namene, za katere so bila ustanovljena, ne moremo jih zdaj tako rekoč oropati njihovega dobička, ki ga potrebujejo za lasten razvoj in na koncu seveda tudi za razvoj družbe. Dividende – kako pa vemo, koliko bo dividend, odvisne so od poslovanja. Podjetjem bomo jemali dobiček, pa pričakujemo od njih še dividende. Mislim, to je kup problemov s temi novimi viri, ki jih navajate v 2. členu predloga zakona. Kaj je rešitev, se sprašujete, in kaj je boljša rešitev. Boljša rešitev je predstavljena v Nacionalnem reformnem programu na strani 6 in 7, spet ne bom imel bralnih vaj, piše, da bo v proračunu za leto 2016 – se pravi na sprejeti proračun – dodatno 10 milijonov evrov, v letu 2017 na sprejeti proračun - ne govorimo še o rebalansih morebitnih – 21 in v letu 2018 45 na tako povišan sprejeti proračun leta 2017. To je za nas boljša rešitev, ne vsebuje vseh teh nevarnosti in pasti, ki jih vsebujejo vaši predlogi. Kolega Jožef Horvat je v svoji razpravi spraševal, kaj je bilo sploh narejeno. Mislim, da si vse to, kar je bilo narejeno, lahko preberemo v poročilih Vlade oziroma Ministrstva za infrastrukturo. Eno od takšnih, imenuje se Leto dni vlade, zbirno poročilo iz septembra 2015 je objavljeno na spletnih straneh, številni projekti, ki so bili izvedeni. Če to njegovo razpravo podaljšam v to, kaj bo narejeno, imamo Akcijski načrt prioritetnih aktivnosti ministrstev in vladnih služb v letu 2016, spet objavljeno na spletni strani – navedeni številni projekti s področja železniške in cestne infrastrukture. Kar pa bi bilo zanimivo tudi zame kot nekoga, ki podpira ta vladni predlog oziroma na nek način dogovor med Ministrstvom za infrastrukturo in Ministrstvom za finance, je pa to, kako pridemo od tega predloga iz Nacionalnega reformnega programa do, poenostavljeno rečem, nove prometne infrastrukture. Ja, res je, pogovori aktivno potekajo, potekajo na nivoju koalicijskih poslanskih skupin in koalicije na vladi, mogoče bi vendarle bilo zanimivo slišati, kako od tu naprej in kako priti do izboljšane prometne infrastrukture. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, predlagatelj gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani, moram odgovoriti gospodu Krajncu. Vi ste govorili o vplivu na proračun in o vplivu na državljane. To sta dve bistveni razliki, ki ju ne moremo dati na isti imenovalec. Mi v zakonu govorimo, da predlog zakona nima vpliva na proračun, na veljavni sprejeti proračun v letu 2016 in 2017. To je ena zadeve, vi pa ste govorili o vplivu na državljane, na proračun, ki seveda še ni sprejet, od leta 2018 dalje. Logično, od leta 2018 bo sredstev za splošno proračunsko porabo manj, zaradi tega ker bo del sredstev namenskih, striktno za investiranje v prometno infrastrukturo. To je dejstvo. In ti dve zadevi nikakor ne morete dajati na isti imenovalec. Potem sredstva direkcije. Stanje slovenskih cest se tudi v proračunskem letu 2016 in 2017 v Sloveniji poslabšuje. Vi ste govorili samo o sredstvi za čisto samo golo vzdrževanje. Preverite na direkciji te podatke, da ne bo potem prišlo do napačnih tolmačenj. Direkcija v celoti, skupaj z vzdrževanjem, investicijskim vzdrževanjem in investicijami potrebuje letno cirka 220 milijonov, da se stanje cest v Sloveniji ne poslabšuje. Dajte pa izračunati delto na veljavni sprejeti proračun, koliko manjka do teh 220 milijonov, potem pa lahko govorimo, da se stanje slovanskih cest ne poslabšuje. Tako je treba tu vzeti v obravnavo, bi rekel, prave podatke, da jih potem lahko dajemo na primerjavo in tudi pravilno podajamo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Še mogoče nekaj dodatnih pojasnil glede tega našega zakona, ki je, tako vsi ugotavljate, povezan s predhodnim zakonom, ki je opredelil posamezne projekte, tu pa gre za dodatno financiranje teh projektov. Veliko je bilo govora o tem, da so ti viri, ki smo jih mi dodatno predlagali, nerealni in da gre predvsem za prerazporejene integralnega proračuna. Če se vsi zavedamo, da smo sprejeli določene fiskalne omejitve in določena pravila, ki veljajo, potem je to vsekakor logično, saj ne moremo povečevati proračuna in predvidevati nekih novih virov, čeprav nekatere vire v tem predlogu tudi predvidevamo. In glede tistih direktnih obremenitev smo tudi predvideli, da se upoštevajo šele z letom 2018, ko se bodo novi proračuni pripravljali. Se pravi, prometne kazni in del trošarine nastopi oziroma pride kot vir za izvajanje predhodnega zakona v poštev šele s sprejemom novih proračunov. Kar se tiče proračuna 2016–2017 pa tudi zaradi določenih mednarodnih zavez bo sigurno prišlo znotraj proračuna do raznih prerazporeditev, kjer pa je velika možnost, da se dodatne vire nameni tudi za investicije. Vlada bo morala poskrbeti znotraj proračuna za določeno racionalizacijo. Rekli ste, da ni nobenega dodatnega vira, koncesnina za avtocesto je dodatni vir, če se za to odločimo. Gre po nekih naših ocenah približno za 2 milijarde in pol do 3 milijarde sredstev, ki so lahko neposredno namenjena v tistem trenutku za nove projekte, za izboljšanje prometne infrastrukture in ne obremenjujejo v tem trenutku. Gre za nek, bi rekel, dolgoročni odlog. Če bo kdo se spraševal, ali je to mogoče ali ni mogoče, podobna zadeva je praktično se izvedla pri letališču na Brniku, kjer je zemljišče še vedno v lasti Republike Slovenije, vendar je s koncesijskim odnosom to preneseno koncesionarju in ta je tudi plačal določene anuitete glede tega. Se pravi, avtoceste lahko na ta način tudi damo v nek odnos, zemljišča in avtoceste bodo še vedno v Republiki Sloveniji, država pa s tem pridobi nek kvaliteten vir za to, da razreši infrastrukturne težave, mogoče drugi tir pa še kakšno stvar. Tudi obveznice Darsa so ena od takih rešitev, ki jih lahko smatramo kot nek dodaten vir. Obveznice Darsa, kot veste, ne gredo v javni dolg. Veliko je bilo govora o tem, kako bo vlada in ministrstvo zagotovila dodatna sredstva in vsi govorite o dodatnih 10 milijonih za leto 2016 in za leto 2017 21 milijonov. To je treba nekako primerjati tudi s tem, kaj pomeni takšna vsota in če veste, da je ta nesrečni most v Mednem proti Medvodam vreden približno 20 milijonov, potem vemo, o kakšnih povečanjih govorimo. Prej je nekdo govoril, da je bilo ocenjeno, da je približno 500 premostitev, ki so potrebne dodatnega financiranja oziroma popravil. S strani koalicije je bilo veliko govora, da pač zakona ne bodo podprli, ker še sami ne vedo, zakaj. Tudi s strani Desusa je bilo, ne bomo podprli, v naslednjem stavku pa je bilo, da je potrebno vzpostaviti učinkovit način financiranja javne prometne infrastrukture. To nekako ne gre skupaj, mi smo tukaj notri predlagali neko rešitev, ki se jo da skozi razpravo izboljšati, zdaj pa kar verjeti, da se bo to samo od sebe vzpostavilo, pa mislim, da ste malo prestari, da bi to verjeli. Drugi stavek je bil, da se je vlada zavezala, da bo v letu 2016 zagotovila dodatna sredstva. Povedal sem: 10 milijonov v 2016, 21 milijonov [[…]]To je ena malo bolj zahtevna premostitev v Republiki Sloveniji. Zdaj, če bomo na tak način in s takšnim tempom obnavljali infrastrukturo, bo jasno, tisti, ki so ob avtocestah, tisti, ki so ob večjih mestih, kjer so obvoznice urejene, bodo pač uživali 20, 30 let, vsa ostala območja v Republiki Sloveniji bodo pa čakala po tej logiki, kot jo vi zagovarjate ,naslednjih 200 let, da pridejo do posodobitve neke infrastrukture. Še naprej je gospa Poropat rekla: "Je potrebno zagotoviti dodatna sredstva." Upam, da ni mislila samo s temi 10 pa 20 milijoni, to je absolutno premalo v tem trenutku. In še: "Vlada in ministrstvo pospešeno izvajata zagotavljanje sredstev za prometno infrastrukturo." Upam, da bo ministrstvo pokomentiralo to trditev, kajti ne vidim nekega pospešenega izvajanja in zagotavljanja teh sredstev, če govorimo samo o 10 milijonih. Še večkrat je bilo rečeno spet to, da je zakon samo o prerazporejanju. Še enkrat, tudi mi se zavedamo fiskalnih omejitev in pravil, ki smo jih sprejeli v tem državnem zboru, zato je to tudi normalna posledica. Gre pa v primerih, ki jih predlagamo, dejansko za vire, ki so povezani z infrastrukturo na tak ali drugačen način. Gospod Zorčič je tudi rekel, da bomo podjetjem odvzeli neka sredstva. Saj ta sredstva oziroma – ja, ta sredstva od državnih podjetij grejo že zdaj v državni proračun. Mi smo samo predlagali, da vlada vseeno ta sredstva, ki se natekajo iz naslova neke javne infrastrukture, ali so posledice javne infrastrukture, ali uporabe javne infrastrukture, namenijo tudi za izboljšanje te javne infrastrukture. Kar bo pomenilo v naslednjih letih mogoče tudi večji prihodek in s tem tudi lažje zapiranje finančnih konstrukcij in ne nazadnje tudi proračuna. Dejstvo je da če nič ne vlagamo v infrastrukturo, tudi ni neke dodane vrednosti, neke izboljšave na tem področju. Če pa ni izboljšav, tudi določena podjetja ne morejo več prispevati v proračun. Tako je ta veriga in ta povezava nujna in ti dobički že zdaj gredo v proračun. Mogoče še to, ta naš zakon predvideva dodatne vire, ki popolnijo to vrzel od sedanjih. Prej je bilo omenjeno, da je za 2016 približno 80 milijonov za ceste za investicijsko vzdrževanje in investicije in približno 90 milijonov za železniški del, se pravi 170, 180 milijonov, do 500 milijonov je še neka razlika in za to razliko predlagamo, da se skozi te zakonske rešitve, ki jih imate na mizi, dopolni. In to v vseh naslednjih letih, ko bo zakon v izvajanju. Ne gre za enkraten poseg v proračun, gre samo za predlog, kje se dodatne vire lahko opredeli. Kolega Jurša je rekel, da sta koristna zakona za razmišljanje. Upam, da počasi bomo prišli od razmišljanja tudi k ukrepanju, da ne bomo samo razmišljali, ko pridejo neki zakoni v proceduro, in da bo tudi vlada začela z izvajanjem, ne pa z razmišljanjem. Verjamem, da sta koristna za nekatere, da začnejo razmišljati, ampak glede na to, da so nekateri v vladi in v funkciji, da lahko odločajo, bodo morali sprejemati tudi odločitve. In temu so namenjeni ti predlogi; za to, da se skozi razpravo dopolnijo in postanejo operativni in s tem omogočijo to, kar ste vsi ugotavljali, da je virov za izgradnjo infrastrukture premalo. Kolega Jurša je tudi omenil, da zdaj se je treba pripraviti, potem bomo pa črpali evropska sredstva. Evropskih sredstev je samo še 400 milijonov. To smo ponovili, to je tudi v gradivu Vlade. Od tega je približno že 300 milijonov porabljenih za železniške projekte, GSMR in podobno. Tako od tega vira evropskih sredstev tudi drugo leto in čez tri, štiri leta ne bo veliko haska. Če ne bomo mi poskrbeli z nekim primernim zakonom, da bo nek stalen vir na voljo za to, da se prometna infrastruktura izvaja, obnavlja, gradi na novo, bo zelo težko. Tako je ta vir sorazmerno majhen, zato tudi mi opozarjamo na težavo te nove finančne perspektive. Ne vem sicer, kaj bi še dodal, upam, da glede na to, da smo pri prejšnji razpravi res osvetlili vso situacijo v kontekstu stanja na prometni infrastrukturi in da tudi glede zakona, ki bi to infrastrukturo izboljšal, omogočil vire, smo več ali manj vse povedali, mogoče je za povedati tudi to, da je bila sama strategija kar soliden zalogaj, stala je približno 500 tisoč evrov, zdaj govorimo o nadaljevanju, se pravi, o Nacionalnem programu razvoja in še o nekih dokumentih, ki bodo tudi veliko stali, ob tem da je naš zakon v proceduri, pa davkoplačevalcev v tem trenutku nič ne stane, ravno tako pa prinaša enake rešitve ali pa zelo podobne rešitve, kot jih bo prinesla tudi strategija, ki bo nek dokument Vlade – upam, da bo res do konca aprila v proceduri v Državnem zboru, kot je minister pri prejšnji točki zagotovil, verjetno bo pa znesek podoben ali pa mogoče malo nižji, kot je bil pri nacionalni strategiji. Tako tudi iz tega okvira se je treba včasih vprašati. Res da je bil v preteklosti mogoče denar res na cesti, to, kar je kolega Jurša povedal, vendar Slovenija ima včasih problem, da se je včasih tudi skloniti težko, da ga pobereš, in tukaj imamo po navadi velik problem. Tisti, ki je pa starejši, je pa še težje, to je pa še res. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave. Besedo ima predstavnik, predstavnica Vlade – kako sta se dogovorila? Izvolite, mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa. Večina današnje razprave se je vrtela okoli namenskosti ali integralnosti sredstev, ki jih namenjamo za vzdrževanje oziroma investicije v prometno infrastrukturo. Vlada ocenjuje, da je zaradi zagotavljanja vseh potreb, ki jih je treba financirati iz javnih sredstev, in ob upoštevanju vseh omejitev, ki jih imamo, primernejši način zagotavljanja integralnih sredstev tudi za te namene. Da mislimo resno, smo dokazali tudi s sprejetjem proračunov za leto 2016 in 2017, kjer je prvič po več letih zagotovljeno iz integralnih sredstev dovolj sredstev za tekoče vzdrževanje prometne infrastrukture in se v celoti vsa, že razpoložljiva namenska sredstva namenjajo za investicijsko vzdrževanje. Ta zvišana integralna sredstva v višini okoli 50 milijonov evrov bomo še nadgradili z dodatnimi prerazporeditvami integralnih sredstev za investicijsko vzdrževanje oziroma za investicije v gradnjo javnih cest v letošnjem letu, z dodatnimi, torej dodatnimi, 10 milijoni in v naslednjem letu vsaj z 20 milijoni, kolikor pa bo proračunska situacija to omogočala, pa tudi več. Želela bi opozoriti tudi na trditev, da predlagane rešitve ne vplivajo oziroma ne posegajo v sprejete proračune; in to ne drži! Namreč, del letnega dobička, kot sem že prej rekla, predvidevam, da gre za dividende od gospodarskih družb, ki so v večinski lasti države, so že danes prihodek državnega proračuna integralnih virov. Pa ne v celoti letni dobiček, kot je bilo razumeti iz nekaterih razprav, ampak tisti del letnega dobička, ki je namenjen za razdelitev v obliki dividend lastnikom oziroma lastniku in je skladen tudi z investicijskimi načrti družb, ki prispevajo v bistvu ta del med prihodke državnega proračuna. Prav tako so nekatere druge postavke, ki se predvidevajo kot namenski viri že danes ali prihodek državnega proračuna ali pa na drugačen način vpete v sistem financiranja vsaj določenega dela prometne infrastrukture. V mislih imam financiranje avtocest oziroma delovanje družbe Dars. Ni na odmet poudariti, večkrat je bilo govora danes o tem, da lahko obveznice Darsa uporabimo za ta namen, saj se vendarle ne štejejo v dolg države. Ja, danes, glede na to, kako je Dars danes organiziran in kako je njegova dejavnost financirana danes. in ker se sam financira s cestninami na cestninskih cestah, lahko trdimo, da je Dars izločen iz sektorja država in zato ne vpliva na obseg dolga niti na deficit sektorja država. Vendar tisti trenutek, ko bomo vključili Dars v izgradnjo javnih cest v širšem obsegu, se bo ta zgodba spremenila in ne bo enostavno. Zaradi tega svetujemo previdnost, ne samo pri določanju najobsežnejšega namenskega vira v predlogu zakona, to je trošarin, ampak tudi pri opredeljevanju drugih postavk z vidika financiranja izgradnje javne cestne mreže v Sloveniji. Treba je zgodbo pogledati veliko bolj celovito in ko pogledate vse pluse in minuse, ki jih taka rešitev prinese, je evidentno, da je primernejši način z ustreznimi ukrepi zagotoviti zadosten obseg za investicije tudi na tem področju znotraj integralnih virov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, predlagatelj. Izvolite.
Še enkrat ponovim glede dileme, vezane na sprejeti integralni proračun. Viri sredstev, ki so vezani kot prihodki na že sprejeta proračuna za leto 2016 in leto 2017, se kot namenska sredstva določijo od 1. 1. 2018 dalje. To se pravi, s tem tako rekoč ne posegamo v proračun za leto 2016 oziroma 2017. Strinjam pa se, da je treba še tudi sprejeti dodatne ukrepe, ampak s tem se vsi strinjamo, ampak teh ukrepov ni. Mi kot predlagatelji Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo smo želeli s tem predlogom zakona doseči osnovni namen, da zagotovimo stabilen vir financiranja za razvoj prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji. To je osnovni namen. S tem namenom želimo doseči kontinuiteto investicijskih sredstev za prihodnost, želimo ponovno okrepiti vejo gospodarstva, rekel bi, najpomembnejšo vejo gospodarstva, to je gradbeništvo. Gradbeništvo je motor gospodarskega razvoja neke države in če gradbeništvu namenimo sredstva, potem se ta motor oziroma ta sektor okrepi, ker vemo, da danes je ta sektor oziroma ta motor v Sloveniji relativno slab. Vidite, da najbolj enostavna dela, ki so razpisana danes na razpisih, v naši državi pridobijo tujci. To je v teh težkih časih nerazumno. Dejansko gre za izjemno pomemben segment, gre za izjemno pomembno področje, ki daje energijo in seveda potem tudi finančne povratne učinke v proračun, to je gradbeništvo in temu je treba nameniti investicijska finančna sredstva. Danes v celotni razpravi ni bilo slišati, da so ti predlogi slabi. Če imate boljši predlog, potem prosim, da ga daste na mizo. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ostalo nam je še nekaj časa in po 71. členu Poslovnika Državnega zbora imamo možnost še razpravljati. Prosim, da se prijavite s tipko, tudi predstavnik, predstavnica Vlade – ja, če želite seveda – in predlagatelj. Želi še kdo razpravljati? Gospod Ivan Škodnik, imate besedo, 5 minut.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni predstavniki Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Seveda sem se oglasil danes v razpravi pri prvem zakonu, ki ga je predlagala opozicija, in imam tudi nekaj besed tudi pri tem zaključku razprave pri tem drugem zakonu. Mogoče bi se naslonil na kolega Franca Jurša, ki je razpravljal pred mano, ko je nekako orisal delo Vlade in nekako povedal tudi, da je bil v več vladah in da v sedanji vladi pravzaprav oziroma ta vlada ne dela tako slabo. Omenjal je omejitve, ki jih ima ta vlada, to je fiskalno pravilo, tudi okrog sredstev, o katerih so nekateri govorili, tudi iz opozicije, rekli ste sicer, da je kolega Jurša nekako izjavil, da denar leži po tleh in ga je treba samo pobrati. Ne, to je bilo slišati prej iz opozicije, on je samo malo komentiral in ponovil. Seveda je tudi Junkarjev program verjetno zanimiv, vendar pa se je treba zavedati, da kakršenkoli denar, ga bomo pobrali s ceste ali ga iz kakšnega programa dobili, ga bo treba vrniti. Seveda tudi z določenimi obrestmi. Nekateri bi rekli, saj zdaj so pa obresti zelo ugodne, mogoče najnižje v zadnjem desetletju. Všeč mi je bilo, ker je tudi kolega Ljubo Žnidar nekako pohvalil kolega Franca Juršo, kar potrjuje, da smo si vendarle v tem državnem zboru vedno bolj enotni. Seveda ugotavljamo, da je stanje cest slabo, da je velikokrat tudi, da so ceste nevarne, seveda pa ta vlada lahko naredi toliko, kolikor pač iz teh sredstev lahko naredi. Imamo proračun za leto 2016, imamo proračun za leto 2017, seveda pa se govori tudi o nekem večjem vlaganju in večjih sredstvih po letu 2017. Vesel sem bil, ko je kolega Horvat omenjal gradnjo cest v zadnjem desetletju, ko se je nekako gradila avtocesta v Pomurju ali pa Prekmurju, in je tudi omenjal, da v tej investiciji, če bi on vprašal kateregakoli državljana na tistem območju, nobeden ne bi imel kaj proti tej investiciji. To mu prav gotovo potrjujem in obžalujem, da v tem nismo bili Korošci, ki že tudi čakamo 20 let na to cesto, ampak ta vlada, in tudi Ministrstvo za infrastrukturo, je vendarle ob obisku Koroške marca lani obljubila, da se bo ta cesta nekako pričela v letu 2019 in vse potem karkoli se dela sedaj na tej trasi potrjuje in imam upanje, da se bo gradnja te ceste v letu 2019 tudi pričela. Bi pa povedal tudi nekaj konkretnih stvari, ker dejansko ta vlada ne daje lažnih obljub. Tudi ko je prišla na Koroško, ni veliko obljubila, ampak če se ustavim na tistih detajlih, ko danes govorimo o cestah, moram reči, da so takrat obljubili obnovo ceste z Viča ob meji z Avstrijo do Dravograda, to se je v lanskem letu 50 % realiziralo, ostalo pa letos in tako kot je bilo obljubljeno, so tudi že zdaj razpisi. V lanskem letu je bila obnovljena tudi cesta iz Dovž do Mislinje v razdalji med 2 in 3 kilometri. Potem je bilo kar tudi nekaj cest obnovljenih in so v tem letu 2016 in 2017 planirane v Mežiški dolini. Zelo pomembna zadeva pa se mi zdi obnova ceste iz Slovenj Gradca na Kope, na turističen center, kjer je pravzaprav bil že razpis in nekatera dela bodo izvedena letos, druga pa v prihodnjem letu. Hvala lepa.
Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 16. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo AKTA O ODREDITVI PARLAMENTARNE PREISKAVE ZA SPREMEMBO ZAKONODAJE TER ZA DRUGE ODLOČITVE DRŽAVNEGA ZBORA IZ NJEGOVE PRISTOJNOSTI TER ZA UGOTOVITEV IN OCENO DEJANSKEGA STANJA ZA UGOTOVITEV POLITIČNE ODGOVORNOSTI NOSILCEV JAVNIH FUNKCIJ, KI so SODELOVALI PRI PRIPRAVI IN IZVEDBI POSTOPKA JAVNEGA pomena NA PODROČJU PRODAJE IN NABAVE ŽILNIH OPORNIC, ZARADI SUMA, DA SO BILI POSTOPKI IN POSLI VODENI NEGOSPODARNO IN NETRANSPARENTNO, DA so NASTALE ŠE NEUGOTOVLJENE POSLEDICE TAKŠNIH RAVNANJ, TER ZARADI SUMA PRISOTNOSTI KORUPCIJE V ZDRAVSTVU NA PODROČJU PRODAJE IN NABAVE ŽILNIH OPORNIC. Zahtevo za uvedbo parlamentarne preiskave je na podlagi 39. člena Ustave Republike Slovenije Državnemu zboru predložila skupina 30 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Jelki Godec.
Hvala za besedo. Spoštovani! Pred nami je zahteva 30 poslancev, torej ene tretjine poslancev Državnega zbora Republike Slovenije, za odreditev parlamentarne preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje, nakupa žilnih opornic. Zakaj ta zahteva? Sedanja vlada je v začetku mandata na skupni imenovalec postavila cilj, in sicer povrnitev zaupanja ljudi v državo in v njene temeljne stebre državotvornega delovanja. Slovenija in državljani bi naj po načrtih Vlade postali odraz poštene in pravične družbe. Kaj te besede v bistvu v praksi pomenijo? Pomenijo v bistvu bore malo. Namreč, tudi ta modra Slovenija, kot so jo imenovali v koalicijski pogodbi, se namreč ne želi soočiti z enim temeljnih problemov, na katerega nas opozarja tudi Evropska unija v zadnjih raziskavah v svojih opozorilih, to je s korupcijo. Po podatkih, ki smo jih lahko brali včeraj v medijih, Slovenijo korupcija stane okoli 4 milijarde evrov, to predstavlja 9,8 BDP. Za primerjavo, Vlada Republike Slovenije v letu 2016 želi, da bi v nove projekte, v razvojne projekte vložila 3,2 milijarde evra, torej manj, kot nas stane korupcija. Ali pa da v letu 2016 želi za infrastrukturne projekte za vzdrževanje v cestnem omrežju nameniti le 87 milijonov, torej manj kot nas stane korupcija. Raziskava v Evropskem parlamentu tudi Slovenijo opozarja, da smo naredili veliko premalo ali skoraj nič za zmanjševanje korupcije v naši državi. Torej zapisi v koalicijski pogodbi in tudi besede poslancev koalicije na prejšnjih sejah, ko smo obravnavali sistemsko korupcijo v zdravstvu, češ da zavzema ničelno toleranco do korupcije v zdravstvu in da bodo iskali vse odgovornosti in odgovorne za nastala morebitna korupcijska dejanja in zahtevali odgovornost, so le pesek v oči za državljane. Na prejšnjih sejah oziroma tudi na zadnji izredni seji Državnega zbora na temo priporočil na področju zmanjševanja sistemske korupcije v zdravstvu so poslanci koalicije, predvsem poslanci Stranke modernega centra, razpravljali v smislu, da predlagatelji z navedbami v sklicu, milo rečeno, pretiravamo, da v Sloveniji ni korupcije, ni korupcije v zdravstvu in da zadevo obvladujejo. Takšno razmišljanje in način sedanje vlade najbolj ustreza določenim interesnim združbam, ki si že dalj časa spletajo svoje monopole in se okoriščajo tudi z denarjem davkoplačevalcev. Torej, vlada in koalicija tudi ne želita iskati odgovornih za različne nepravilnosti v zdravstvu, tudi za morebitno korupcijo v zdravstvu, čeprav so se temu zavezali v koalicijski pogodbi in o tem nenehno govorijo, o korupciji v zdravstvu pa že čivkajo vrabci na vejah. Lahko beremo zapise v medijih, da so bile hišne preiskave leta 2013 pri zdravnikih, ki so delno doživele, torej te preiskave, napredek pred tednom dni, ko je bila podana ovadba za 10 zdravnikov. Po določenih informacijah naj bi se večje nepravilnosti, tudi koruptivna dejanja dogajala pri nabavi žilnih opornic. Samo podatek, da so bile cene za popolnoma iste žilne opornice različne v dveh bolnišnicah v Sloveniji in da naj bi UKC Ljubljana v letu dni za nakup žilnih opornic porabil več kot 4 milijone 200 pri domačem dobavitelju in da bi lahko za isti nakup pri tujem dobavitelju, če bi ga seveda iskal, porabil malo več kot 900 tisoč evrov, torej le 22 % tistega, kar je v letu 2012 porabil. Ta podatek lahko pove marsikaj. Predlagatelji smo iz več razlogov podali zahtevo za odreditev parlamentarne preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje in nakupa žilnih opornic. Nekako je tudi ta zahteva za parlamentarno preiskavo logična posledica tudi zavrnitev priporočil koalicije, ki smo jih podali na prejšnji seji, da se s priporočili ministrstvu in vladi nekako ministrstvo in vlado zaveže, da bolj odgovorno pristopita k iskanju odgovornih v koruptivnih dejanjih v zdravstvu in da določene institucije bolj odločno delujejo. Vlada je zavrnila oziroma tudi koalicija v Državnem zboru skupaj z Združeno levico ni sprejela sklepov priporočil, ki bi zavezale institucije k izboljšanju stanja na področju boja proti korupciji v zdravstvu. Potem razlog je tudi izjava v. d. direktorice UKC Ljubljana glede korupcije in obiskov na eni izmed sej Komisije za nadzor javnih financ. Poslušali smo tudi na Odboru za zdravstvo direktorja Komisije za preprečevanje korupcije, da je kar velika verjetnost za koruptivna dejanja na področju nabave žilnih opornic, da se tudi KPK že kar nekaj časa ukvarja s to tematiko, pa vendar je tudi sam dejal, da so nekako neproduktivni na tem področju. Poslušali oziroma videli smo takšne in drugačne odzive tudi na seji Odbora za zdravstvo, ki so potrdili sume, da naj bi prišlo na področju nabav žilnih opornic v slovenskih bolnišnicah tudi do morebitnih, torej do koruptivnih dejanj. Ne nazadnje tudi zaradi slabe odzivnosti pravosodja in policije pri iskanju odgovornih smo se v Poslanski skupini SDS, NSi in nepovezani poslanci odločili, da podamo zahtevo za odreditev parlamentarne preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje žilnih opornic. Namen parlamentarne preiskave je, da se ugotovi morebitna odgovornost nosilcev javnih funkcij, ki naj bi sodelovali pri pripravi in izvedbi postopka javnega naročanja na področju nabave žilnih opornic, zaradi suma prisotnosti korupcije v zdravstvu na področju nabave žilnih opornic, da se ugotovi, kolikšna je morebitna odgovornost nekdanjih in sedanjih nosilcev javnih funkcij v ustanovah, ki opravljajo zdravstveno dejavnost na sekundarni in terciarni ravni v Republiki Sloveniji, povezanih s prodajo in nabavo žilnih opornic. Namen parlamentarne preiskave je tudi, da se ugotovi, kako naj bi preko dobavitelja medicinske opreme, davkoplačevalski denar odtekal za namene financiranja povsem drugih področij, predvsem medijev. Na to so opozarjali že leta 2012 določeni viri, na to je opozarjala tudi KPK. Verjamem, da glede na to, da koalicijske stranke nenehno, kot sem omenila, govorijo o tem, da želijo tvorno delovati pri odkrivanju koruptivnih dejanj in pri odkrivanju in zahtevani odgovornosti posameznikov, ki delujejo v takšnih dejanjih, verjamem, da bodo vse poslanske skupine uvidele, da je skrajni čas, da od besed preidejo k dejanjem, da se lotimo zmanjševanja sistemske korupcije v zdravstvu in da bodo tvorno sodelovale v parlamentarni preiskovalni komisiji. Hvala.
Hvala lepa. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo še predstavniku predlagatelja gospodu Jerneju Vrtovcu. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod predsedujoči! V Novi Sloveniji smo podpisali zahtevo za odreditev parlamentarne preiskave o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje in nakupa žilnih opornic, da se ugotovi odgovornost vpletenih pri pripravi in izvedbi postopka javnega naročanja na področju nabave žilnih opornic, suma korupcije pri tem in suma opustitve dolžnega ravnanja iskanja odgovornosti. Parlamentarna preiskava naj bi tudi podala odgovor na ugotovitve, da naj bi davkoplačevalski denar preko dobaviteljem medicinske opreme odtekal za financiranje medijske dejavnosti, kot tudi razjasnila vlogo podjetja Mark Medical in njegove vpletenosti v sekundarni in terciarni nivo javnih zdravstvenih zavodov. S problemom korupcije v zdravstvu se v Sloveniji ukvarja več institucij, od Komisije za preprečevanje korupcije, Računskega sodišča, takšnih in drugačnih preiskovalnih komisij, vendar pa zaenkrat vse to brez pravih zaključkov. Posledice korupcije pa pomenijo tudi večje stroške za javni zdravstveni sistem v Sloveniji. Korupcija, lahko milo rečemo, da je rakrana našega zdravstvenega sistema in eden izmed večjih podlih načinov okoriščanja. Namreč, posamezniki se na račun zdravljenja naših otrok, zdravljenja vseh državljank in državljanov okoriščajo s tem javnih denarjem in to je seveda nesprejemljivo. Predlagatelji preiskovalne komisije menimo, da je odreditev parlamentarne preiskave v javnem interesu, saj želimo odgovor, zakaj je prišlo pri nabavi žilnih opornic do večkratnega preplačila in zakaj ni vloženega več truda odgovornih za nabavo materiala po nižjih cenah. Namreč, po nekaterih podatkih naj bi UKC Ljubljana za nekaj več kot 5 tisoč žilnih opornic porabil približno 4 milijone 250 tisoč evrov, če bi se pa odločil za nakup pri tujem dobavitelju, bi za isto količino plačal štiriinpolkrat manj, to je torej 970 tisoč evrov. Torej krščanske demokrate zanima, zakaj se vodstva javnih zavodov v večji meri ne odločajo za sklenitev ustrezne pogodbe o neposrednem nakupu pri dobavitelju iz tujine, kar naj bi bila po mnenju tudi Komisije za preprečevanje korupcije najbolj čista in optimalna možnost. Seveda se bo pri tej parlamentarni preiskavi pokazala še naslednja rakrana slovenskega zdravstva, na katero pa smo v Novi Sloveniji že večkrat opozarjali. Namreč, nimamo normativov in standardov medicinske opreme in pripomočkov. Pred dobrim letom dni smo v Državnem zboru razpravljali prav o tem, da je Vlada že večkrat sprejela sklep, da ZZZS pripravi standarde in normative, ki pa še vedno niso izpolnjeni, in so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev, s katerimi bi v času zaostrenih pogojev za poslovanje zagotovili ustreznejši sistem financiranja. Ker Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije ne izpolnjuje sklepov Vlade, ponavljam ne izpolnjuje sklepov Vlade, so se posamezni izvajalci sami lotili njihove priprave, kar pa se odraža v tem, da se nepoznavalcem na različne načine obrazloži pokritje takšnih ali drugačnih svojih odločitev glede nabave omenjene opreme. Posledice nedelujočega zdravstvenega sistema vedno bolj občutimo tudi državljani z daljšanjem čakalnih vrst in zmanjšano kakovostjo zdravstvenih storitev, medicinske opreme in pripomočkov kljub velikemu naporu zdravnikov in zdravstvenih delavcev. Zato smo trdno prepričani, da je čas za spremembe in s tem tudi čas za parlamentarno preiskavo, ki bo razkrila izčrpavanje slovenskega zdravstva in terjala odgovornost vpletenih v posamezne nepravilnosti ter njihova razrešitev s pomembnih položajev.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Krščanski demokrati smo sopredlagatelji zahteve za odreditev parlamentarne preiskave o ugotavljanju zlorab v slovenskem zdravstvenem sistemu na področju prodaje oziroma nakupa žilnih opornic. Gre za enega izmed zelo očitnih primerov, kako se ne bi smelo delovati, pa se je kljub vsem nadzornim mehanizmom. Davkoplačevalski denar, namenjen za javni zdravstveni sistem, je na primeru žilnih opornic brezsramno odtekal v zasebne žepe. Kako nam bodo odgovorni pojasnili ugotovitev, da je podjetje Mark Medical, d. o. o., žilne opornice v Sloveniji prodajalo za astronomskih tisoč 300 evrov, medtem ko je enak izdelek na Poljskem stal le 460 evrov. Kje je razlika, kam je šla razlika, kdo se je izpogajal za takšno ceno in kdo jo je postavil? Na mnoga neodgovorjena vprašanja vseh vpletenih v proces nabave žilnih opornic bomo poskušali pridobiti odgovore, pa ne samo to, krščanski demokrati pričakujemo, da bodo koruptivna zadeve dobile končni sodni epilog. V Novi Sloveniji podpiramo odreditev preiskave, ki naj poišče odgovorne nosilce javnih funkcij, ki so sodelovali pri postopkih nabave žilnih opornic in njihove odgovornosti pri opustitvi dolžnega ravnanja kot tudi odgovornosti dobavitelja tega medicinskega pripomočka in odtekanja davkoplačevalskega denarja v medijsko in založniško dejavnost za obdobje zadnjih 13 let. To je na seji Komisije za nadzor javnih financ posredno potrdila tudi vršilka dolžnosti generalne direktorice Univerzitetnega kliničnega centra Ljubljana gospa Brigita Čokl. Tam smo dobili tudi podatke, številke, ki sem jih prej navajal. Področje prodaje in nakupa žilnih opornic je le eden izmed vrhov ledene gore oziroma ledenih gora korupcije v zdravstvu. Posledice za javni zdravstveni sistem pa so jasne: obubožana blagajna, dolge čakalne vrste, odhodi zdravnikov na bolje plačana mesta v tujino, neučinkovit in predrag zdravstveni sistem. Zdi se včasih, da je bolnik oziroma pacient na zadnjem mestu v zdravstvenem sistemu. V Novi Sloveniji pričakujemo, da bodo sprejeti vsi ukrepi za temeljite reorganizacije v procesu nabave in storitev, povezanih z medicinsko opremo. Prav tako pričakujemo, da bo preiskava pripomogla k vzpostavitvi takšnega zakonodajnega in nadzornega sistema, da javna blagajna ne bo ogrožena, kot je to danes. Prav tako pričakujemo, da bo preiskava povrnila vsaj del zaupanja v javni zdravstveni sistem, ki ga vedno bolj ogrožajo vse hujše afere, ki se odražajo tudi v smrtnih primerih. Krščanski demokrati si želimo, da bo preiskava dosegla cilj, da bo pred roko pravice pripeljani vsi tisti, ki se že več kot desetletje uspešno izmikajo javnosti in končno pojasnili vpletenost v sumljive posle. Parlamentarna preiskava bo le eno izmed zdravil pri zdravljenju s korupcijo obolelega zdravstvenega sistema. Kako učinkoviti bomo, pa je odvisno od vseh nas devetdesetih. Na koncu naj dodam še eno misel. V Novi Sloveniji in tudi meni osebno je zelo žal in obžalujemo, da zaradi nekaj, morda peščice, skorumpiranih pobalinov v zdravstvenem sistemu potem slaba luč in slabe sence padejo na celotni zdravstveni sistem. Na žalost tudi na tiste najboljše zdravnike, ki so prave perle v našem zdravstvenem sistemu. To nas močno boli in tudi zaradi tega smo sopodpisniki te preiskovalne parlamentarne komisije oziroma verjamem, da bo tudi formirana. Nedostojno in nedopustno je, da nekaj pobalinov, ki v lastne žepe bašejo davkoplačevalski denar, preko korupcije dejansko blatijo zdravstveni sistem. Seveda predvsem tukaj imamo v mislih odlične posameznike in obžalujemo, zelo žal nam je, da slabe sence in slaba luč leti tudi na te, ki so strokovno in etično zelo dobri in pošteni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Zakaj smo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev prispevali podpise za to parlamentarno preiskavo? Zato ker menimo, da je naše zdravstvo dobro, da so dobri zdravniki in dobre medicinske sestre in dobro osebje, vendar nekaj primerov meče slabo luč na celoten sektor. Kar je treba izpostaviti, je, da je ključ odgovorov v kadrovanju, v vodenju in javnih naročilih. Te tri zadeve je treba urediti. Ko bomo uredili te zadeve, potem bo celotni sektor začel delovati, tako kot je treba. Kaj moramo izpostaviti? Pri javnih naročilih je problem od same nabave do konca javnega naročila, do izpeljave, in sicer ker prihaja do kartelnih dogovorov, pri katerih se cena enormno povečuje, ker prihaja do nekaterih zakonskih omejitev. To želimo s to parlamentarno preiskavo razčistiti; ali je res zakon slab, ali prihaja do takšnih pritiskov, da se zakon ne more izvajati, ali pa gre za klasično obliko kriminalitete – in potem potrebujejo institucije, ki to kriminaliteto odkrivajo, pomoč pa tudi pomoč parlamenta, da bodo to lahko storile. Zato smo izpostavili primer žilnih opornic kot tisti, ki je najbolj pereč, najbolj viden in najbolj eklatanten. Gre za to, da lahko na podlagi enega primera preventivno delujemo tudi na drugih področjih in pokažemo, kako je prav izpeljati javno naročilo in kaj se v zdravstvu da narediti. Gre za razbitje teh mrež, ki obvladujejo javna naročila, in seveda tiste pomagače, ki so v obliki beloovratniških kriminalcev omogočili, da se finančni tok zakrije in se denar spelje drugam, pa tudi v davčne oaze ali pa, kot smo videli, preko nekih drugih produktov opere v nepremičninah, v raznih potovanjih in podobno. Gre za to, da preventivno skušamo delovati za naprej. Preiskava, ki je pred nami, gre v malo drugačno smer, kot pa so bile preiskave, ki smo jih videli sedaj. Veliko sem se pogovarjal s kolegi iz Avstrije, s kolegom Maximilianom Edelbacherjem, ki je predlagal avstrijski model, po katerem vzameš ven najbolj jasen primer in na podlagi enega primera sistemsko korupcijo ali pa sistemsko kriminaliteto izpostaviš, ga pripelješ do konca in je to preventivno na druge primere in se pokaže, da se zadeve da rešiti. Če zastavimo primer preveč na široko, potem se nam večkrat rešitev izmuzne. Tako mislim, da nosilci javnih funkcij lahko odgovarjajo v manjšem obsegu za en primer, ki ga je lahko dokazati, ampak potem ko se primer po načelu snežne kepe začne odvijati, potem lahko dokažemo več. Gre za to, da dokažemo politično odgovornost, hkrati pa pomagamo institucijam, ki so dolžne preganjati tovrstno kriminaliteto – policiji, tožilstvu in ostalim –, da izpeljejo primer do konca. Kakšna je multiplikacijska aktivnost in kakšna je fuzija teh odgovorov? Ne smemo misliti samo na policijo in tožilstvo, vendar moramo vedeti, da ima takšna preiskava lahko večplastne učinke. Najprej, da zaščitimo tiste, ki piskajo na piščalko in opozarjajo na napake. Imeli smo celo vrsto zdravnikov, ki so opozarjali na napake, in bili celo kaznovani včasih, da so odšli v tujino, zato ker so imeli probleme. Se pravi, zaščititi tiste, ki so pripravljeni kaj povedati, da potem na podlagi teh indicev zberemo prave dokaze. Podpreti tisto pravo preiskovalno novinarstvo, ki ga je v Sloveniji zelo malo, več imamo rumenega novinarstva. Skušamo podpreti pravo preiskovalno novinarstvo, kajti preiskovalni novinarji so tisti, ki prvi odkrijejo denarne tokove v tujini. To se je večkrat že zgodilo s povezavami s preiskovalnimi novinarji v tujini. Naslednje, podprli bomo finančne institucije, kot so Furs, Agencija za varstvo konkurence, Urad za preprečevanje pranja denarja, za korupcijo in podobno, ki morajo skupaj v skupnih preiskovalnih skupinah ali pa tudi v izmenjavi podatkov sodelovati v takšnih preiskavah. Potem pa ne nazadnje, če je treba, da ugotovimo, če je treba spremeniti kakšen zakon, ki onemogoča direkten nakup v tujini. Dosedanji izgovori so šli v to smer, da moramo kupovati tovrstno opremo preko posrednikov. Se pravi, ugotovimo, ali kakšen zakon to preprečuje. Če zaključim, namen parlamentarne preiskave je, da zdravstvu povrnem tisti ugled, ki ga je imelo, da pomagamo zdravnikom in vsem osebju, da si ta ugled povrnejo, da hkrati s transparentnim vodenjem in s kadrovanjem omogočimo tem institucijam, da delujejo. Seveda pa je ključ vsega transparentnost nad premoženjem tistih, ki so v tovrstne posle vpleteni, še posebej tistih, ki vodijo te institucije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Pa imamo tretjo preiskovalno pred vrati! Seveda to ni nič narobe. Prav je. To je eden od instrumentov, ki ga Državni zbor, praviloma opozicija, uporablja takrat, kadar seveda želi uporabiti vsa sredstva za nadzor izvršne veje oblasti; in prav je tako. Vendar pozabljamo, da to ni orodje samo opozicije, ampak v prvi vrsti najprej Državnega zbora, zato da lahko izboljša in nadgradi svojo zakonodajo in v skladu z vsemi pooblastili in tudi pristojnostmi uvede in sprejme določene odločitve, ki bi lahko nadgradile posamezno področje, za katero je odrejena preiskovalna komisija. V Stranki modernega centra seveda sodelujemo že v obeh preiskovalnih že ustanovljenih komisijah in ne vidimo prav nobene ovire, da ne bi sodelovali tudi pri tretji. Iz enega preprostega razloga, kajti ko se uvede preiskovalna komisija, je prav, da sodelujemo vsi, eni zato da bodo izpeljali, ker so predlagatelji samega namena, drugi zato da tudi pazimo na samo zakonitost, kako se bo ta preiskava tudi peljala. Zakaj je to pomembno? Pomembna je iz več razlogov. Prvič zato, ker je predlagatelj že sam v svojih dokumentih priznal, da v resnici nima prave resne podlage za svojo preiskovalno komisijo. Vsaj navedel je ni. Navedel je ni, v resnici prizna drugače, reče, da je sama razprava v Državnem zboru pokazala, da je prišel čas, da se uvede preiskovalna komisija in praktično prepiše predlog za sklic izredne seje in navede vse iste argumente, kot jih je navedel za izredno sejo za samo preiskovalno komisijo. Namen preiskovalne komisije pa seveda pomeša z vrsto preiskav in pomeša tudi s samim namenom, kako pravzaprav sploh to misli izpeljati. Kaj je v resnici funkcija preiskovalne komisije? Funkcija preiskovalne komisije je v prvi vrsti ugotavljanje politične odgovornosti posameznikov in – kar je še bolj pomembno, to kar sem že omenil –, da lahko seveda tudi z določeno oceno posameznih dejanj z ukrepi nadgradi posamezno zakonodajo ali pa sprejme določene odločitve. Vendar, če bomo zelo pozorni, bomo videli, da že pri samem rojstvu te preiskovalne komisije je šlo marsikaj narobe. Marsikaj je šlo narobe, vsaj tisti, ki ste prebrali mnenje Zakonodajno-pravne službe, boste lahko videli, da so na petih gosto natipkanih straneh napisali razloge, kaj vse manjka in kje vse je predlagatelj zgrešil, če želi ustanoviti preiskovalno komisijo. Prva zadeva, ki je, če smo ugotovili, da bomo ugotavljali namen, to pa je politično odgovornost pri javnem razpisu, bomo lahko zelo hitro ugotovili, da direktorji zavodov, prvič, niso ne politične figure; še več, vsi tisti, ki izvajajo, nimajo s politiko nobene zveze, in to posredno odgovornost bo zelo težko ugotavljati v sami preiskovalni komisijo. Druga teza, da se je šlo v preiskovalno komisijo po nekem t. i. avstrijskem modelu, da se izbere eno majhno zadevo, zato da kot takšno preiščeš in prideš do konca in uporabiš kot model za vse ostale, je seveda zelo všečna, vendar imamo en majhen problem: preiskovalno komisijo ustanavljamo in delujemo po slovenski zakonodaji, ne po avstrijski. Zato se sklicevati na avstrijske modele je zelo nerodno, kajti v resnici s tem priznamo, da v resnici nič ne bomo mogli izvesti – tistega, kar so izvedli Avstrijci. In tretje, kar je še bolj pomembno, v sami preiskovalni skupini oziroma v samem namenu, prvič, najprej govorimo o tem, da bomo rešili sistemsko korupcijo v zdravstvu, potem pa ločimo primarno od sekundarnega in terciarnega zdravstva, kar pomeni, da bomo iskali samo na enem področju, na drugem pa ne. Namreč teza, ki je bila pravkar, tudi danes ponovno izrečena, to pa je, da v koaliciji trdimo, da korupcije ni, ne drži in je iz trte izvita. Je pa res, da ko nekdo trikrat, štirikrat ponovi eno in isto, se zelo hitro prime kot resnica, in to seveda predlagatelji venomer počnejo, kar naprej. Na odboru smo si bili skupni, kjer smo obravnavali to temo in kasneje tudi na sami razpravi v Državnem zboru soglasni in enotni samo v eni zadevi, da korupcija v zdravstvu je, dimenzijo korupcije pa je ta hip nemogoče oceniti. Temu primerno se vsi na pamet sklicujemo in govorimo o nekih številkah, ki nimajo nobene resne podlage. Seveda je naš interes, da sodelujemo v preiskovalni komisiji z več razlogov; en je tudi ta, da bomo preprečili kakršnokoli prevzemanje pooblastil policije, tožilstva ali sodstva – to, kar je več ali manj v predlogu in samih nastopih danes že bilo nekajkrat omenjeno, da je treba iskati resnico in lumpe pripeljati ne vem kam vse. Strinjamo se s tem, da je to naloga organov, naša pa je, da ugotovimo politično odgovornost. Bojim se, da bomo težko pripeljali to samo komisijo resno h koncu, ne glede na to pa upamo, da bomo našli določene rešitve, ki bi lahko mogoče nam pokazale, kje in kdaj in na kakšen način se kakšno stvar da in splača spremeniti. Seveda bomo počakali na končno poročilo same komisije, da vidimo, kako se bo stvar odvijala. Tisti, ki bo držal taktirko, to je po navadi predsednik preiskovalne komisije, pa bo imel zelo veliko odgovornost, s tem pa tudi vsi člani komisije. Naj pa opozorim nekaj. Če želimo resno o neki vsebini razpravljati, moramo najprej kaj vedeti o tej vsebini in predlagatelji so pokazali s svojim predlogom, da marsičesa ne poznajo, ali ne vedo, ali pa se sprenevedajo. Zraven tega naj povem še nekaj, če želimo resno pri vsebini razpravljati, moramo za to pred tem poskrbeti tudi za formo, vsaj v demokratičnih državah tako je, in to pot se je uvedla nova parlamentarna praksa, bila je tudi zlorabljena. Zato naj opozorim na eno zelo nenavadno prakso, ki se je zgodila na Kolegiju predsednika Državnega zbora, to pa je, da ko je pozval pravilno predsednik Državnega zbora predlagatelje, da naj dopolnijo dokument z zahtevo za ustanovitev preiskovalne komisije, so le-ti eno uro pred samim kolegijem vložili, bom rekel, neke določene popravke, ki pa jih noben od članov kolegija ni uspel niti videti. Razvidno je bilo samo to, da je bil dokument vložen. In misleč, da je dokument nadgrajen, je kolegij o tem odločal in danes zato tukaj v parlamentu sedimo in razpravljamo o tej ugotovitvi. Kasneje se je izkazalo, da je šlo samo za manjše tehnične popravke in prav v ničemer predlagatelji niso nadgradili svojega dokumenta, še posebej pa ne z zahtevami, ki jih je postavila Zakonodajno-pravna služba. Ne glede na to, da se je zgodila ta nova parlamentarna praksa, to kaže, da je včasih bolje zadihati in prešteti do 10, preden se skoči in se hitro sprejme sklep, ki je, najmanj kar lahko rečem, nepravilen, če ne celo nezakonit. Še posebej z dejstvom, da je Zakonodajno-pravna služba v svojem zadnjem delu zelo jasno zapisala naslednje, to pa je, da se lahko pokaže, da je takšna preiskovalna komisija lahko celo nezakonita. Ne glede na to v Stranki modernega centra bomo seveda sodelovali, kar je seveda odločilno, in s tem tudi budno pazili in upamo, da pridemo do rešitev. Bojim pa se, da bo to še ena izmed mnogih parlamentarnih preiskav, ki bo končala usodo tako, kot so jo vse do sedaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav, spoštovani kolegi! V Slovenski demokratski stranki že vse od začetka našega mandata Ministrstvo za zdravje nenehno opozarjamo, da je treba pripravi zdravstveno reformo, opozarjamo na nepravilnosti, ki se dogajajo na področju zdravstva, na afere in seveda na korupcijo in v zadnjem času tudi na sistemsko korupcijo. Zaradi teh nepravilnosti, afer in korupcije smo v naši strani v tem mandatu sklicali kar 12 izrednih sej Odbora za zdravje. Na teh izrednih sejah smo želeli javnost in ministrstvo opozoriti na sistemsko korupcijo pri javnem naročanju; opozarjali smo, da nekatere bolnišnice čakajoče bolnike razvrščajo brez pravega reda – se pravi, da na tem področju vlada nered, zaradi katerega pa so bolniki v neenakopravnem položaju –, opozorili smo na sum podkupovanja in sprejemanja podkupnin; opozorili na sum, da so bili v to vpleteni zaposlenih v javnih zdravstvenih zavodih; opozorili smo tudi na primere Nevrološke klinike, pediatrične kirurgije, Onkološkega inštituta, normative in standarde in tako naprej. Na jesenski seji v zvezi s sistemsko korupcijo smo predlagali dva sklepa, in sicer da ministrstvo ob pripravi zdravstvene reforme pripravi celovite rešitve za odpravo sistemske korupcije po načelu ničelne tolerance in da se tudi v javnih zdravstvenih zavodih, katerih ustanoviteljica je država, zagotovi poslovanje po načelu ničelne tolerance do korupcije. Seveda koalicija naših predlogov ni potrdila, kljub dejstvu da se tako rada oziroma da se tako radi izgovarjate oziroma sklicujete na ničelno toleranco do korupcije. Prav tako koalicija na izredni seji matičnega delovnega telesa konec februarja 2016 ni potrdila naših predlogov oziroma priporočila, s katerim smo predlagali, da Državni zbor opravi razpravo v zvezi z morebitno korupcijo v zdravstvu, da Državni zbor predlaga Vladi in Ministrstvo za zdravje, da raziščeta trditve o morebitni korupciji v zdravstvu na osnovi izrečenih besed v. d. generalne direktorice UKC Ljubljana na seji Komisije za nadzor javnih financ 3. februarja 2016, da Državni zbor pozove Vlado in pa Ministrstvo za zdravje, da Državnemu zboru predstavi analizo učinkov ukrepa skupnih javnih naročil v zdravstvu, ki so bila predvidena za leto 2015, da Državni zbor priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da sprejme potrebne ukrepe za temeljito reorganizacijo procesov nabave in storitev, povezanih z medicinsko opremo, seveda s poudarkom na dragi medicinski opremi, da Državni zbor pozove Vlado in organe institucij, da zaradi nepristranskosti do konca preiskave suspendirajo vse osebe, ki naj bi bile vpletene v postopke nabav medicinskih pripomočkov in opreme na lizing, da Državni zbor priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da pozoveta pristojne institucije h takojšnjemu in odločnejšemu oziroma odločnemu ukrepanju na področju ugotavljanja odgovornosti posameznikov v koruptivnih dejanjih. Ker poročilo na matičnem delovnem telesu ni bilo sprejeto, je Državni zbor 3. marca 2016 to poročilo samo obravnaval brez glasovanja. Zanimivo je, dragi kolegi poslanci, da smo Državni zbor tik pred začetkom te izredne seje na temo sistemske korupcije s strani odvetniške družbe glede na razloge, navedene v zahtevi za sklic seje, prejeli opozorilno pisanje, ki napoveduje sprožitev sodnih postopkov pred pristojnim sodiščem. Koalicijske kolege smo tako na seji matičnega odbora kot tudi na seji Državnega zbora opozorili, da imajo v koalicijski pogodbi v poglavju Zdravstvo pod ukrepi zapisano, citiram, " … uveljaviti ničelno toleranco do korupcije v zdravstvu. Od vseh, ki so s svojim ne- oziroma ukrepanjem odgovorni za razrast korupcije, bomo terjali tudi osebno odgovornost …" Sprašujem se oziroma vas, kje so zdaj ti ukrepi in kje je zdaj ta odgovornost. Ni ukrepov, ni sprememb, ni reforme. Koalicijski poslanci ste skoraj da vsi na izredni seji Državnega zbora v začetku marca na to temo razpravljali o tem, da korupcija v zdravstvu je, vendar pa se niste mogli poenotiti, ali gre to za korupcijo ali gre to za sistemsko korupcijo. Če pogledamo definicijo, kaj je sistemska korupcija. Sistemska korupcija je korupcija znotraj celega sistema. Pojem predstavlja situacijo, ko družba ali država delujeta na koruptiven način. Ko pride do tega, da se proti korupciji ni več moč boriti na običajen način, ampak so potrebne bolj radikalne akcije preprečevanja. Dejstvo je, da se na področju zdravstva srečujemo s korupcijo znotraj celega sistema, tako posameznik, družba kot država delujejo na koruptiven način. Spomnimo se tu samo izjave v. d. generalne direktorice UKC Ljubljana na Komisiji za nadzor javnih financ. Zaradi navedenega primera in zavrnjenih priporočil v zvezi s sistemsko korupcijo smo se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tudi odločili, da v Državni zbor vložimo zahtevo za odreditev parlamentarne preiskave. Na podlagi te parlamentarne preiskave predlagamo: da se ugotovi morebitno odgovornost nosilcev javnih funkcij, tistih, ki naj bi sodelovali pri pripravi in izvedbi postopka javnega naročanja na področju nabave žilnih opornic, da se ugotovi, kolikšna je morebitna odgovornost nekdanjih in sedanjih nosilcev javnih funkcij v ustanovah, ki opravljajo zdravstveno dejavnost, povezanih s prodajo in nabavo žilnih opornic, da se ugotovi, kako naj bi preko dobavitelja medicinske opreme davkoplačevalski denar v zvezi s prodajo žilnih opornic odtekal za namene financiranja povsem drugih področij, in da se ugotovi, kakšne naj bi bile posledice sodelovanja ustanov, ki opravljajo zdravstveno dejavnost na sekundarni in pa na terciarni ravni s podjetjem Mark Medical. V Slovenski demokratski stranki smo mnenja, da pregledno delo zdravstvenih zavodov, nabavnih služb in zdravnikov seveda povečuje zaupanje v zdravstvo, prav tako kot pregledno delo organov pregona povečuje zaupanje v pravno državo. Žalostno je dejstvo, da glede na naša opozorila, ki smo jih dajali na sejah odborov in pa na seji Državnega zbora, na opozorila medijev in opozorila stroke nihče, prav nihče ne reagira. Dejstvo je, da je zdravstvena zakonodaja potrebna temeljite prenove, ki bo oziroma ki bi pripomogla k večji kakovosti zdravstvenih storitev in zmanjševanju čakalnih vrst, da sistem na področju zdravstva ne deluje in da je znotraj zdravstva korupcija oziroma sistemska korupcija. Poglejte, zaradi vsega tega naštetega se na področju zdravstva srečujemo s primeri, kot je na primer ta, da še vedno nimamo direktorja UKC Ljubljana, da še vedno nimamo direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. V lanskem letu smo imeli primer imenovanja v. d. generalnega direktorja UKC Ljubljana, gospoda Baričiča, ki ga je na javnem natečaju izbral Svet zavoda UKC Ljubljana tako rekoč brez programa. Spomnimo se, da je za tega kandidata ministrica dolgo vztrajala, da bi se imenoval za direktorja. Ministrica za zdravje je sicer na zadnji seji Državnega zbora naštela ukrepe, ki jih je ministrstvo sprejelo v smeri, da se korupcija zmanjša. Med te ukrepe sodi tudi ta, da je Ministrstvo za zdravje v začetku leta 2015 sprejelo protokol o izbiri kandidatov za predstavnike ustanovitelja v svetih javnih zdravstvenih zavodov. S sprejetjem protokola, tako pravijo na ministrstvu, so zasledovali cilj dviga znanj in izkušenj, ki so potrebna za kakovostno opravljanje funkcije predstavnikov ustanoviteljev svetov javnih zavodov. Glede na vse dogodke, ki se dogajajo na UKC Ljubljana, bi najbrž težko rekli, da ti predstavniki kljub sprejetemu protokolu svoje delo dobro opravljajo. Na matičnem odboru za zdravstvo smo na zadnji seji tudi s strani dr. Konrada Kuštrina v zvezi z imenovanjem predstavnikov v svete javnih zavodov slišali, in to bom citirala, "da je to samo en kozmetični pristop k izbiri novih članov sveta zavoda, da pa glavno vlogo še vedno igra politična pripadnost. Politična pripadnost je tudi tista, ki postavlja ljudi na najbolj odgovorne oziroma vodilna mesta tako menedžerska kot tudi nižje na druga vodstvena delovna mesta". Nedvomno je potrebna sprememba na področju preoblikovanja javnih zavodov v skladu s pravom EU. Direktorjem javnih zavodov je treba dati več pristojnosti in več odgovornosti. Več odgovornosti pa je treba zahtevati tudi od predstavnikov v svetih javnih zdravstvenih zavodov. Ampak, ustrezne spremembe zakonodaje še vedno ni. Če ostanem še malo pri teh protokolih in sistemih kakovosti. Vsem nam je znan lanskoletni primer na Nevrološki kliniki. Poglejte, kaj pomaga, če imajo zavodi sistem kakovosti in obveščanja, če jih obišče upravna inšpekcija, ko pa ni na koncu epiloga. Nihče še ni odgovarjal za to, da ni deloval sistem kakovosti in obveščanja na UKC, ki določa obvezno interno informiranje, postopke, odgovornosti in pristojnosti v primeru izrednih dogodkov. Tudi v primeru srčne kirurgije smo se srečali s tem, tudi v primeru Bunc smo lahko priča, da sistem obveščanja znotraj UKC ne deluje dobro. Njegova predstojnica Oddelka za kardiologijo namreč ni vedela, da se zbirajo podatki o njihovih bolnikih za namen določenega registra, ki ga vodi Bunčevo društvo. Se pravi, da predstojnica ne ve, kaj se dogaja na njenem oddelku. Da je pa zadeva še bolj bizarna, pa je predsednik Komisije za medicinsko etiko izjavil, da je bila vloga pripravljena v skladu z navodili, kot nosilec pa je bil naveden Klinični oddelek za kardiologijo. Predstojnica pa torej o tem ne ve ničesar. V Slovenski demokratski stranki smo mnenja, da naj bi šlo tudi v teh primerih za okoriščanje posameznikov s pomočjo države in da v tem trenutku tudi protokoli in sistemi obveščanja nekaterih naših zavodov ne delujejo. Vlada je v svojem mnenju za prejšnjo sejo, ko smo obravnavali priporočilo, med drugim tudi zapisala, da glede finančnega najema medicinskih pripomočkov in opreme to ni nezakonito dejanje, zato suspenz odgovornih oseb nima pravne osnove. Pri tem pa je prezrla naše opozorilo, da je za UKC Ljubljana sklepala posle, se pravi pogodbo o dobavi na reverz, oseba, ki ni zakonit zastopnik UKC in to pogodbo je ta oseba sklenila mesec dni pred sklepom o nabavi. Prav tako Vlada v svojem mnenju ni komentirala naše trditve, da je ta v takšnih primerih dobavitelj opreme na reverz, da mastno zaslužijo s servisom in potrošnim materialom. To pa pomeni, da je na dolgi rok za bolnišnico najem na reverz veliko dražji od samega nakupa naprave. Tudi mediji veliko pišejo o tem, da se že več let denar preko javnih zavodov prenaša na različne dobavitelje in da se dogajajo pritiski vplivnih posameznikov na nabavo določene opreme in materiala. Pritisk se bojda izvaja na zdravnike, če nočejo sodelovati, so pa razrešeni. Če pa ti vplivni posamezniki ne dosežejo svojega, pa ti vplivni posamezniki gredo tudi do predsednika države. Ta izjava nam je verjetno vsem znana iz Komisije za nadzor javnih financ. Torej, s to zahtevo za odreditev parlamentarne preiskave pa želimo v Slovenski demokratski stranki opozoriti samo na en segment nepravilnega ravnanja na področju zdravstva. Želimo, da se ugotovi morebitna odgovornost nosilcev javnih funkcij, ki naj bi sodelovali pri pripravi in izvedbi postopka javnega naročanja na področju nabave žilnih opornic. Znane in tudi v nebo vpijoče so nepravilnosti, ki naj bi se dogajale na tem področju. Že res, da je Vlada s svojim sklepom v marcu 2015 prvič določila skupna naročila za igle, plenice, rokavice, katetre in tako naprej, Ministrstvo za zdravje pa je v svojem mnenju navedlo, da ker gre za kompleksnost javnega naročila po vsebini, obsegu in številu naročnikov in ker skupna javna naročila pač izvajajo prvič, so naleteli na večje ovire, zato se je njihovo izvajanje preneslo v leto 2016. Torej, za tako enostaven postopek traja že eno leto od marca 2015. In tako so podjetja in posamezniki, ki naj bi bili vpleteni v sumljive posle, še vedno naročniki oziroma dobavitelji. Žal je pa posledica teh koruptivnih dejanj dejstvo, da ljudje, ki ta koruptivna dejanja izvajajo, v mreži ščitijo sebe, svoje prijatelje, družbo, država pa jim vse to dovoljuje. Spoštovani kolegi poslanci, to je sistemska korupcija. Preiskovalni komisiji pa seveda želim uspešno delo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, podpredsednica. Lep pozdrav vsem! Osebno ne poznam države z idealno ali ničelno stopnjo korupcije in Slovenija seveda zagotovo ni ta država. Lobiji ali pa, če rečemo, interesne skupine delujejo na mnogih področjih in pred tem si pač ne moremo zatiskati oči. Zato so ukrepi, ki jih sprejemamo in ki sledijo tudi takšnim razpravam ali tudi delu takšnih komisij, nujni in jih sprejemamo tako v Državnem zboru kot na Vladi, tudi na posameznih ministrstvih in vsi so usmerjeni k cilju ničelne tolerance do pojava korupcije. Zavedati pa se je seveda treba, da od danes na jutri tu praktično rešitev ni in tudi niso mogoče. V Poslanski skupini Desus verjamemo, da je problem korupcije problem celotne družbe, ki se ga je treba lotiti na vseh segmentih in nivojih, najprej pa tam, kjer so možnosti ukrepanja in nadzora nad koruptivnimi dejanji in tudi njihovimi posledicami pač največja. Zdravstvo seveda pri tem ni, na žalost, nobena izjema. Podvrženo je nekaterim interesnim skupinam, posameznikom in podjetjem, ki na področju nabave predvsem medicinskih pripomočkov, vgradnih materialov, medicinske opreme in seveda investicij v zdravstvene objekte ustvarjajo ogromne in povsem neupravičene dobičke na račun siromašenja javnega zdravstvenega sistema. Tej tematiki smo konec februarja in v začetku marca namenili več kot 12 ur razprave, ki je bila zastavljena zelo široko in kot takšna tudi brez pravih odgovorov, razen seveda dejstva, ki ga že dobro poznamo, da pač korupcija je, da je prisotna v preveliki meri in da predstavlja velik problem. Se pravi, kar že vemo. Dejstvo je tudi, da se bo s to vsebino v bodoče ukvarjala parlamentarna preiskava, ki bo uvedena na pobudo opozicije. Postavlja pa se vprašanje, ali lahko s takšno preiskavo v resnici ugotovimo politično odgovornost nosilcev javnih funkcij, ki so sodelovali pri pripravi in izvedbi celotnega postopka nabave žilnih opornic, čemur je ta preiskovalna skupina in ta komisija namenjena v izhodišču, zato bom bolj v tej smeri razmišljal. Ta postopek je potekal znotraj Univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani in ta je bil tudi odgovoren za strokovno utemeljeno odločitev in tudi za izpeljavo same nabave žilnih opornic. Nobenega dvoma ni, da so bile sprva močno preplačane, kar kaže na koruptivnost, s katero bi se morali v prvi vrsti ukvarjati organi pregona. Parlamentarne preiskave same vse prepogosto predstavljajo le brezzobega tigra, ki dlje od medsebojnega političnega obračunavanja pred kamerami največkrat ne pripeljejo. S tem pa bi tistemu velikemu delu zdravstva, ki dela dobro, ki dela pošteno in v dobro bolnikov, napravili resnično slabo uslugo. V strani Desus podpiramo program za preprečevanje korupcije, ki ga je nedavno sprejela vlada, skupaj s podrobno opredelitvijo nosilcev in rokov za izvedbo ukrepov in morda bi bili potrebni še dodatni. Želeli bi si predvsem učinkovite Komisije za preprečevanje korupcije, ki bi delovala na osnovi sodobne zakonodaje in z jasno opredeljenimi postopki in pa tudi pristojnostmi. Obenem pa močno dvomimo, da bomo prišli s parlamentarno preiskavo do takšnih zaključkov, ki bi resnično pomenili korak naprej pri obvladovanju korupcije bodisi v zdravstvu ali pa v državi sploh. Zaradi tega in tudi zaradi dodatnih stroškov, ki so povezani z delovanjem preiskovalne komisije, se sprašujemo o smiselnosti in pravem namenu predlagane preiskovalne komisije. Bomo pa, glede na to, da pač bo ustanovljena, v njej sodelovali po svojih najboljših močeh. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič ima predstavitev stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kolegica in kolegi! Skupina poslancev in poslank je vložila zahtevo za odreditev parlamentarne preiskave, ki se bo ukvarjala s sumi prisotnosti korupcije v zdravstvu. Socialni demokrati smo že na eni izmed prejšnjih sej ob obravnavi točke Predlog priporočila v zvezi s sistemsko korupcijo v zdravstvu do korupcije zavzeli ničelno toleranco. Ugotovitev, da je korupcija taktično vgrajena v naš sistem, ni nova, takšne in drugačne afere pa tudi take ugotovitve le še podpihujejo. Socialni demokrati bomo v preiskovalni komisiji sodelovali z željo najti optimalne rešitve, na podlagi katerih bo veljavna zakonodaja novelirana v smeri, da bo mogoča prekinitev obstoječih praks, ki danes onemogočajo vzpostavitev večje transparentnosti v poslovnih odnosih, praks, ki niso v funkciji preprečevanja korupcije in konfliktov, interesov ter namesto da bi sistemsko korupcijo odpravljale, le-to še bolj podkrepljujejo. Socialni demokrati ponovno trdimo, da so spremembe sistema mogoče in tudi nujne. Upamo, da vsi delimo mnenje, da je korupcija nesprejemljiva praksa, do katere je treba zavzeti trdno držo ničelne tolerance. Poudarjamo, da je vsakršna oblika korupcije nesprejemljiva. V primeru, ko gre za korupcijo v zdravstvu, pa mora biti toliko bolj nedopustna, saj načenja sistem, ki neposredno vpliva na dobrobit in blagostanje ljudi. Korupcija uničuje pravno in socialno državo. Zaradi takšnih praks se ljudem onemogoča univerzalna dostopnost do zdravstvenih storitev, jemlje se jim pravica do pravočasne obravnave. Odtekanje denarja, namenjenega za zdravstveno obravnavo ljudi, pa neposredno ogroža človeška življenja. Temu pravimo odločno – ne. Slabosti našega sistema, ki potrebujejo korekcijo, so znane, zato moram stopiti korak naprej in sprejeti tudi potrebne spremembe zakonodaje. Z ustanovitvijo preiskovalne komisije pa imamo tudi priložnost, da ta gordijski vozel presekamo in terjamo odgovornost. In če je namen odreditve te parlamentarne preiskave res iskren, verjamemo, da bo naš skupen cilj obsodba teh praks, ki jih bomo tudi jasno opredelili kot nesprejemljive ter se zavezali, da bomo naredili vse, da jih presežemo. Socialni demokrati podpiramo vsako razpravo, ki pripomore k iskanju rešitev, a opozarjamo, da brez skupne zaveze politike želenega premika ne bo. Želimo pa si, da bo ta preiskovalna komisija priložnost za novo politiko, kjer korupciji ne bo mesta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. O tem aktu Državni zbor ne glasuje, tako da je pretirano razpravljanje o tem odveč. Podpisniki pod to zahtevo so znani, med temi podpisniki Združene levice ni. K temu sopodpisu sicer niti nismo bili povabljeni, ampak konec koncev tudi če bi bili, zahteve ne bi mogli podpisati. Socialisti nimamo nobenih zadržkov do tega, da se razišče gospodarnost nabave žilnih opornic, imamo pa hude zadržke do tega, da preiskavo vodijo stranke, ki so vodile vlado točno v letih, ko je bila afera javno razkrita. Če spomnim, predstavnike Republike Slovenije v Svet Kliničnega centra imenuje in odpokliče Vlada, potem je pa ta svet pristojen za to, da imenuje in razrešuje vodstvo, pa tudi, da izvaja nadzor. Afera z opornicami je bila javno razkrita leta 2012, razkrili so jo zaposleni v UKC sami in menda še ni razčiščena. Predlagatelj navaja, bom kar citiral, "leta 2014 so se cene sicer delno znižane, vendar še vedno ostajajo visoko nad povprečjem". Vprašajmo se, kdo so bili takrat nosilci vodilnih javnih funkcij. Bom na to retorično vprašanje tudi odgovoril. Od 10. februarja 2012 do 20. marca 2013 je kot predsednik Vlade služil Janez Ivan Janša iz desnega SDS, od 20. marca 2013 do 13. julija 2014 pa je funkcijo predsednice Vlade opravljala mag. Alenka Bratušek iz nekdanje Pozitivne Slovenije. Obe od imenovanih strank sta tudi podpisnika zahteve, v kateri na četrti strani piše, citiram, "v javnem interesu je, da se ugotovi, zakaj je pri nabavi prišlo do večkratnega preplačila in zakaj se vodstva ter nabavne službe ne potrudijo, da bi nabavili material po nižjih cenah". S to izjavo se lahko samo strinjam. Treba bi bilo ugotoviti, kdo je za to odgovoren. Se pa sprašujem, ker pač ne vem, zakaj predlagatelji tega niso ugotavljali takoj, ne pa da hočejo to, kobajagi, ugotavljali danes, štiri leta kasneje. Verjetno bi z nemudnim ukrepanjem preprečili veliko domnevne škode. Če bosta Bratušek in Janša sedaj raziskovala odgovornost za neukrepanje, je to približno tako, kot če bi SD v primeru TEŠ 6 kazala s prstom in vpila, primite tatu. Tudi taktika predlagateljev je strašno prosojna – kdo pa lahko nasprotuje preiskovalnju korupcije? V tem slogu potem predložijo ponudbo, ki je vendar ni mogoče zavrniti, in potem pa s te pozicije na veliko moralizirajo in preusmerjajo pozornost, čeprav so politično odgovorni ravno sami predlagatelji najbolj. V Združeni levici se tudi ne bi mogli podpisati pod preiskavo, ki ima res nepravne pomanjkljivosti. Tukaj ne govorimo o golih formalnostih, ampak gre za samo operativnost komisije. Pripombe Zakonodajno-pravne službe niso bile zadostno upoštevane, predvsem pa ni definirano, katere nosilce javnih funkcij se bo preiskovalo. V skladu s prakso Državni zbor preiskuje tiste funkcionarje, ki jih lahko sam imenuje oziroma jih imenuje nek političen organ. V tem primeru to pomeni, da bi lahko preiskovali odgovornost obeh že imenovanih vlad. Načeloma sem zraven pride tudi odgovornost članov svetov zavoda, ki sta jih te isti dve vladi imenovali. Tukaj pa spet pridemo do problema, združenega v geslo: vrana vrani ne izkljuje oči. Preiskava pa tudi ne bo zajela tistih, ki so direktno odločali o nabavi, ker je to pač stvar in pristojnost Komisije za preprečevanje korupcije in policije, natančneje Nacionalnega preiskovalnega urada. V Združeni levici se prav tako ne bi mogli podpisati pod preiskavo, ki temelji na manipulaciji z domnevnimi dokazi. Če odstranimo balast v tej zahtevi, ostane teorija zarote o firmi Mark Medical, ki z našim denarjem financira tednik Mladina. To je nekako osrednji narativ predlagatelja. Med predlogi dokazov v zvezi s tem najdemo samo članek iz Reporterja iz 8. februarja 2015. Ja, ne hecam se, dejansko je osrednji dokazni material nadvse kredibilni častnik Reporter oziroma članek v tem častniku. Spremljajo ga tudi tri revizijska poročila Računskega sodišča, ki pa se nanašajo na čakalne dobe in nimajo z žilnimi opornicami nikakršne veze. Potem je tu zraven še četrto poročilo Računskega sodišča, ki pa se daje z drago medicinsko opremo, z magnetnimi resonancami, napravami z obsevanje in tako naprej. Skratka, nobenih žilnih opornic nikjer. Kar se tiče pa kronskega dokaza izjave vršilke dolžnosti UKC Brigite Čokl, pa lahko rečem samo naslednje; taka zmedena izjava ne bi veljala pred nobenim sodiščem. Iz te izjave ni razvidno, za katero firmo gre, za katere dobave gre, spet opornice sploh niso omenjene, govori se o nekih regijskih projektih. Tudi tukaj je predlagatelj selektivno navajal izjave. Gospa Čokl se je javila potem še večkrat in podala vsaj še dve pomembni informaciji. Ponovno citiram: "Ja, poglejte, ko ste govorili o tej firmi, sedaj sicer ne morem reči, da govorim v imenu UKC Ljubljana. 196 milijonov evrov, da bi šlo enemu takemu podjetju v Italiji v 10 letih, se mi zdi neverjetna številka." Se pravi, katera cifra je sedaj sploh tista, ki je tu primerna in ustrezna? 196 milijonov evrov, kot je to trdil Ivan Janez Janša, ali 86 milijonov evrov, kot piše v zahtevi? Naprej, gospa Čokl je potem povedala še tole, spet citiram: "Kar se tiče pa tega, kar sem spodbudila to debato, bom pa rekla tako. Jaz sem govorila o eni drugi firmi, ne o firmi, o kateri je govoril gospod Janša." O kateri firmi potem pravzaprav govorimo? Če bodo predlagatelji tako svobodno navajali številke in razlagali, kaj so priče povedale, potem lahko pričakujemo res izjemno, nadvse verodostojno preiskavo. Predlagatelji že štiri leta vedo za ta primer, ampak pozor; niso se potrudili ugotoviti niti tega, po kakšni ceni nabavljajo stente druge bolnišnice po Sloveniji, niso se potrudili ugotoviti niti, po kakšni ceni se trenutno nabavlja ta ista roba v UKC Ljubljana, niso preverili niti, ali zadevo preiskuje Nacionalni preiskovalni urad in kakšni so rezultati takšnega preiskovanja. To so informacije javnega značaja, ker so to pač javna naročila, javna sredstva in vsaj nek osnovni vpogled vanje je omogočen. Predvsem pa se v Združeni levici ne bi mogli podpisati pod zahtevo, ki neprikrito širi napačne razlage o vzrokih za stanje v zdravstvenem sistemu in v imenu naših državljanov postavlja zahteve glede reform, ki gredo proti interesom teh istih naših državljanov. Citiram: "Aktualna vlada ni pripravila sprememb zdravstvenega zakonodaje, da bi bila zagotovljena večja transparentnost delovanja zdravstvenih institucij." Tako navaja predlagatelj. Ampak ministrica je pripravila točno tak zakon, ki povečuje transparentnost. Zakon se imenuje Zakon o zdravstveni dejavnosti in predvideva odpravo dveh glavnih sistemskih vzrokov za korupcijo v našem javnem zdravstvenem sistemu. Najprej je tu delo zdravnikov iz javnih zavodov, ki hkrati potem delajo v privatnih zavodih. To je hkrati tudi predmet poročila Komisije za preprečevanje korupcije o zdravnikih dvoživkah iz leta 2014. Potem je tukaj še arbitrarno podeljevanje koncesij na vseh ravneh brez objektivnih meril in na škodo javnih zavodov. Še preden je bil ta zakon s temi ukrepi sprejet, so ga predlagatelji v navezi z Zdravniško zbornico začeli rušiti s priporočili, da naj se bistvene določbe umaknejo, še preden je bil sploh zares vložen. Toliko o dobrih namenih predlagatelja in njegove preiskovalne komisije. Stalno govorjenje o korupciji brez konkretnih dokazov samo odvrača pozornost od bistvenih problemov v našem javnem zdravstvenem sistemu, ki so legalizirana korupcija, izčrpavanje javnega sektorja zaradi notranje privatizacije, koncesionarstva in neučinkovitega komercialnega zdravstvenega zavarovanja. Dobro, tukaj so še administrativno znižane cene v času krize in zmanjševanje sredstev, ki se namenjajo za zdravstveno varstvo, pa tudi k dejanskemu boju proti korupciji takšen napad ne prispeva nič. Včasih se je govorilo o 500 milijonih izgube zaradi korupcije, no leta 2014 je Združenje zdravstvenih zavodov na pobudo vlade pripravilo realno oceno, to je 50 milijonov evrov. To je pa približno toliko kot letno stane naših premij za dopolnilno zavarovanje popolnoma neupravičeno v komercialnih zavarovalnicah v obliki obratovalnih stroškov, dobičkov in kapitalskih rezerv. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev, besedo ima predlagateljica, gospa Jelka Godec. Izvolite.
Hvala. Najprej bi se rada zahvalila vsem poslancem – gospod Kordiš, predlagam, da malo še ostanete, ker bi vam rada dokazala tudi vašo prosojnost pri vaši razpravi, pa tudi če ne želite, hvala za razpravo, boste pa potem poslušali. Torej, najlepša hvala vsem poslanskim skupinam za neke vrste podporo pri preiskovalni komisiji na področju nabave in prodaje žilnih opornic, ki so se dogajale oziroma se še dogajajo. Kolega iz SMC seveda se je lotil kot po navadi pri vseh, takrat ko predlaga neko točko ali pa vloži neko zahtevo SDS oziroma opozicija, da zadeve pregleda in premešča oziroma kritizira glede slovnice, vejic in tako naprej, kadar nima nekih argumentov, zakaj bi povedal, da se s tem ne strinja. Povedal je pa nekaj, da se danes strinja s tem, da korupcija je, vendar ne more govoriti o razsežnosti te korupcije in da se veseli dela v – da se SMC veseli dela v preiskovalni komisiji in da bo seveda budno pazila ne na tiste, ki jih bomo preiskovali in to, ampak na nas, ki bomo preiskovalci, da ja ne bo opozicija lumparij delala. Da ne bi slučajno mogoče pa kaj narobe naredili! Jaz pričakujem tvorno sodelovanje; tvorno vseh tistih, ki bodo sodelovali oziroma delali v preiskovalni komisiji, in ne da bodo tisti, ki bodo v preiskovalni komisiji, eden drugega po prstih tolkli, da ja ne bi katerega preveč zaslišali in kaj preveč ugotovili. Ničelna stopnja do korupcije, to smo že slišali zadnjič, pa tudi mislim, da je bilo govora, da ničelne stopnje – torej tisto idealno, da korupcije ne bo – ne bomo nikoli dosegli, se pa približujemo temu idealu. Torej, da zmanjšujemo. Če davkoplačevalski denar, ki je namenjen za zdravljenje bolnikov leti skozi okno, če rečem skozi okna, to pomeni, da ne gre za zdravljenje ljudi in takšne zadeve je treba ustaviti in zmanjšati ta odtok denarja spet na tisto ničelno stopnjo. Kar je kolega iz Združene levice govoril – njihova navada je vedno, da povedo tisti svoj pamflet, potem pa grejo, ker nekako ali se nočejo soočiti potem z replikami ali z dejstvi. Dejstvo je takšno, zakaj ne morejo podpisati, ali pa ne želijo, te zahteve, ali ne bi., Mogoče tudi ta, ker se tu zadeve nanašajo na žilne opornice in ker je kolega Kordiš omenjal Mladino, je ta: ustanovitelj Mladine je Distriest, d. o. o., in še eden, ki je neznan, ustanovitelj Distriesta je KB 1909, ki je hkrati tudi ustanovitelj Mark Medicala, ki je prodajal žilne opornice po šestkrat višjih cenah kot na tujih trgih. In če greste gledati, to zdaj navajam vse tisto, kar pač imamo iz Supervizorja podatke, beremo lahko, da je družbenik, zastopnik v Mladini, recimo, gospod Tavčar Denis, ki sedi tudi v KB 1909, da pa so člani oziroma predsednik nadzornega sveta Perič Boris, ki sedi tudi v KB 1909 in da je v nadzornem svetu, kar je pa najbolj zanimivo, za gospoda Kordiša, verjetno, to, da je član nadzornega sveta Mladine Branimir Štrukelj – tisti, ki na ulici protestira skupaj z Združeno levico. In zdaj gospod Kordiš očita opoziciji, ki je bila leta 2012 na vladi, da bomo preiskovali sami sebe in zakaj tega nismo delali prej. A vi mislite, da gospod Janez Janša in vlada in minister, katerikoli, ima vpogled v vsak račun, ki gre tisti dan ven na, recimo, na UKC ali pa kamorkoli? Da so ti podatki prišli kasneje ven, to dobro vsi veste, da se s tem ukvarja KPK že od leta 2013 in specializirano državno tožilstvo od 2013 in da se nič ne zgodi. Zdaj pa očitate opoziciji, da, saj to ni več očitek, to je v bistvu smešno, da preiskujemo sami sebe, to je potem v redu. Potem se vi nimate kaj bati, potem bi vi morali vse te zadeve veselo podpirati, češ, zdaj bomo pa spet lahko SDS, bom rekla, potunkali. Podatki, ki so prišli ven še enkrat poudarjam veste, da so prišli kasneje pa ne, da bi opravičevala kogarkoli, da ne bomo preiskovali, samo, bom rekla, ene in druge, preiskovali bomo nabavo in prodajo žilnih opornic, ki so se prodajale v bolnišnicah. In še enkrat, govoriti o prosojnosti in pa o iskrenosti naše namere, jaz mislim, ali sem potem tako naivna, da pač sem predlagatelj tega in sem preveč naivna in zdaj prodajam neke stvari. Jaz mislim, da vsi, ki ste govorili, ste govorili iskreno o tem, da želite, da se korupcija v zdravstvu ustavi, omeji, zmanjša do ničle, ampak jaz mislim, da držite figo v žepu, nekateri, ne vsi, sploh tisti, ki bodo gledali preiskovalni komisiji pod prste, da ne bo kaj narobe. In če bodo vsi tisti, ki bodo delali v preiskovalni komisiji, delali s tem, da se to ustavi, da se na tem primeru pokaže ali ovrže, da je prihajalo do korupcije v zdravstvu, da bodi vsi delali z iskrenostjo in da bomo prišli oziroma da bodo prišli do zaključkov, ki bodo pripomogli tudi sistemskim rešitvam in da se ugotovi, ali zakon res omogoča tako, kot je rekel en direktor ene bolnišnice: »Ja, zakon nam omogoča, da krademo.« A če so vrata odprta pri sosedu, pa dajmo krasti, saj je pustil vrata odprta. Kakšna miselnost je to direktorjev bolnišnic, češ, zakon mi omogoča, da lahko v bistvu denar preteka nekam drugam, da so lahko javna naročila takšna oziroma tudi javni razpisi takšni, da so tako napisani, da točno določenemu dobavitelju ustrezajo. To je smešno! Vlada je dala zdaj en razpis ven za, bom čisto primer povedala, za izobraževanje brezposelnih žensk na področju podjetništva v Sloveniji. Veste, kaj je glavna zahteva? Znanje tujega jezika. Nima veze katerega – nemščine, angleščine, bosanščine, nima veze. Znanje tujega jezika za predavatelja. Poleg so pa navedeni še dva, trije kriteriji, za katere se na daleč vidi, za koga so napisani. Takšna javna naročila, javni razpisi se omogočajo in to reče direktor ene bolnišnice: »Saj nam zakon to omogoča.« Ni res. Jaz verjamem, da parlamentarna komisija, ki bo oziroma je podpisano s strani 30 poslancev, kot je bilo že ugotovljeno, je v bistvu zadeva nekako, če lahko rečem temu, rešena, da bo prišla do tistih zaključkov, ki si jih je zadala oziroma ki jih predlagatelji predlagamo. In jaz verjamem, da boste vsi poslanci bedeli nad preiskovalno komisijo,zato da bo prišla do zaključkov, tistih ta pravih. Ne zato, da boste gledal opozicijo, če prav dela, da ne bi bilo kaj narobe. Še enkrat poudarjam, s takšno miselnostjo iti v preiskovalno komisijo, sploh nima smisla. Glede na to, kako vsi razpravljate, že na prejšnjih sejah in zdajšnjih sejah, kako je to treba razčistit, kako je treba naredit enkrat temu konec. Potem pa v bistvu opozarjate predlagatelja: Pazite se, gledal vas bomo! In ko se bo ugotovilo, kakorkoli, zadeve, jaz upam, da bo prišlo do zaključkov. Kar se tega tiče, kaj je gospa Čoklova odgovorila, da to ni v nobenem kazenskem. Poglejte, dokument, ki ga je dobila Komisija za nadzor javnih financ, imajo namreč vsi tisti, ki so na komisiji bili. Vrhovno državno tožilstvo je dalo specializiranemu državnemu tožilstvu, da razišče te izjave gospe Čoklove na tisti komisiji, ker so v tem magnetogramu sumi storitve [[…]]tako piše: "Po pregledu sklepa in pisnega gradiva magnetogram seje z dne 3. 2. 2016 ugotavljam, da so sumi storitve kaznivih dejanj iz vaše pristojnosti razvidni iz navedb na strani 35 do 43 priloženega magnetograma. Vrhovno tožilstvo zahteva od specializiranega državnega tožilstva, da se do tega opredeli." To je dobila komisija in tudi vsi člani komisije. Toliko o tem, da kar nekaj na pamet govorimo. Kar se tiče teh številk, ali imamo številke, kako so se, po koliko so se prodajali stenti oziroma žilne opornice. Jih imamo. Jih imamo od leta 2012 najprej, tudi do danes. Takrat so se prodajale oziroma še lani po 830 evrov, približno, da ne bom zdaj točno v centih govorila. Danes se prodajo po 300 pa še nekaj. Kako se je lahko v enem letu, isti proizvajalec, isti stent, vse isto pa se je znižalo za toliko, prej pa po 1300? Tako da jaz, no pravim še enkrat, seveda želim tudi sama v tej preiskovalni komisiji pa mogoče še potem v nadaljevanju, da pride do pravih zaključkov, kakršnihkoli pač bodo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Franc Laj.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi! Ampak kolega Miha Kordiš, gospod Miha Kordiš iz Združene levice je pa eno stvar le dobro povedal, da se pri tej točki o tem aktu ne glasuje. Seveda ne, ker je akt korektno vložen, ima določeno število podpisov poslank in poslancev. Pri tem je sodelovala tudi Poslanska skupina Nove Slovenije in nikjer v naslovu ne govorimo o nobeni firmi, govorimo pač o področju, ki ga želimo preiskati, in to je področje prodaje in nabave žilnih opornic. Relativno ozko nabavno področje. Mislim, da tukaj pa res imamo možnosti, če bo dovolj politične volje in spretnosti pri vodenju, kar ne dvomim, da bo parlamentarna preiskava prišla tej nesrečni zgodbi do dna. Korupcija v zdravstvu v zadnjih letih narašča in postaja problem velikih razsežnosti, zato se ji posveča vedno večja pozornost. Minister Gregor pa nič. Minister Gregor je tukaj simbolično ime ne samo za ministra oziroma ministrico za zdravje, tudi za ministra za pravosodje, ker če vemo, da že nekaj časa problem korupcije v zdravstvu narašča in nihče nič ne ukrene, potem je to problem. Potem je to problem in predvsem problem vlade. Na žalost pa plačujemo vsi davkoplačevalci. Mi seveda, ko govorimo o korupciji v zdravstvu, srečamo podkupovanje v bolnišnicah in ambulantah, farmacevtske firme se poslužujejo daril in podkupovanja zdravnikov v zameno za predpisovanje njihovih zdravil, veliko je korupcije pri nabavi opreme in obnovi bolnišnic in tako dalje. Velika večina ljudi meni, da je korupcija v zdravstvu velik problem. Velika večina državljanov tako meni. Velik del k boju proti korupciji v zdravstvu lahko zagotovi država, to sem že povedal, država z boljšo ureditvijo zdravstvenega sistema. In prav to je to, kar Nova Slovenija pričakuje, pričakuje novo ureditev zdravstvenega sistema, če vam je reforma nekako tuj termin. Nova Slovenija je veliko energije vložila v zdravstveno reformo. Seveda mi nimamo toliko moči, da bi spisali celotno zakonodajo, imamo pa dokaj natančno razdelan model, ki ga morda nekateri že tudi poznate. Velik problem predstavljajo čakalne vrste, kjer se lahko čaka leto ali dve za kakšno storitev. Nekateri v zdravstvu to seveda izkoriščajo sebi v prid, saj bolniki, da bi prišli čim prej na vrsto, so seveda pripravljeni narediti marsikaj. In korupcija v zdravstvu sama po sebi zmanjšuje zaupanje ljudi, znižuje kakovost in dostopnost pri koriščenju zdravstvenih storitev. Ponavljam, zelo žal mi je, da to debato, mnoge pred tem, mnoge po tej debati poslušajo tudi izjemni zdravniki, zdravnice, medicinske sestre, medicinski tehniki, negovalke. Vsi tisti, ki so zaposleni v zdravstvenem sistemu, delajo izjemno strokovno, so svetovne špice, kot pravimo. Delajo pošteno, ne gledajo plačilne liste in jim je res v ospredju bolnik, pacient in njegovo zdravje. Žal mi je da te sence, ki jih pa nekateri ustvarjajo sežejo dejansko tudi do njih, to mi je res zelo žal Pomemben načrt za zmanjšanje korupcije v zdravstvu je vključevanje protikorupcijskih strategij v zdravstvene načrte. Jaz upam, da se tega zaveda tudi naša ministrica za zdravje. Učinkovite so, če so prilagojene vrstam korupcije, ki obstajajo v državi. Zdravstveni sistem je mogoče krepiti s pristopi za sistematično obravnavo korupcije ter izboljšanjem preglednosti in odgovornosti. Preglednosti in odgovornosti. Oblikovanje strategije, ki bo dopolnila in okrepila obstoječe načrte. Vprašanje korupcije v zdravstvu je treba vključiti v razvojno strategijo zdravstvenega sektorja ter spodbujati zunanji nadzor in preglednost. Pobuda za boj proti korupciji bi se morala začeti na točki, ko se razvija nova zdravstvena politika in kadar bi se Vlada zaveza k reformi že pri snovanju koalicijske pogodbe, morda tudi v predvolilni kampanji. Ključno pri vsem tem pa je promoviranje in spodbujanje tesnejšega sodelovanja med zdravstvenimi in upravljalskimi ekipami. Korupcija v zdravstvu je prisotna že zelo dolgo, vendar pa se v zadnjem času, hvala bogu, preprečevanju korupcije namenja vedno več pozornosti. Vprašanje pa je, če lahko beležimo tudi učinke te protikorupcijske pozornosti. Glede na to, da zaenkrat pri nas imamo samo enega financerja zdravstvenih storitev, to je zdravstvena zavarovalnica Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, me čudi, če zdaj dovolite en tehnični pogled, me čudi, da nimamo dobre informatizacije nabavnega procesa v zdravstvu. Naš zdravstveni sistem kljub vsemu ni neka velika organizacija, ki bi se lahko primerjala z nekimi velikimi, uspešnimi multinacionalkami, ki imajo enoten in seveda dobro informatiziran nabavni sistem. Tam bi lahko natančno videli, kako poteka nabavni proces. Strinjam se, prepričan sem, gotovo se nam ne bi zgodilo to, kar se nam je zgodilo, morda se še vedno dogaja pri nabavi žilnih opornic. Informatika je eno takšno tehnično orodje, kjer seveda, če je volja, da se takšen sistem vpelje, kjer je možna transparentnost, kjer je možna preglednost, ti sistemi obstajajo, te rešitve se nenazadnje dajo kupiti, da smo morda preveč, to tako in tako, da smo preveč denarja vrgli v sistem e-zdravje, pozabili pa smo na informatizacijo poslovnega sistema, torej zdravstvenega sistema, torej tistih poslovnih funkcij, ki jih ima vsako podjetje, tudi najmanjše. Tukaj seveda zdaj gledam predvsem na nabavo. In, če bi ta sistem bil resnično dober, to ne sme stati veliko denarja, nočem špekulirati s številkami, ampak to ni nek bavbav projekt. Te rešitve obstajajo, so na trgu. Za implementacijo bi mogoče potrebovali dve leti, recimo, če bi imeli več volje, eno leto. To bi se dalo narediti. Zdaj na glas razmišljam. Zakaj bi morala žilna opornica v Ljubljani stati več kot v Murski Soboti ali v Slovenj Gradcu ali v izolski bolnici? Dvomim, da so cene enotne. Ta plačnik – in tu je naša napaka, plačnik je samo eden, to je napaka tega zdravstvenega sistema –, ta plačnik pa se sploh ne zgane. In najbrž ima možnosti, saj ve, kaj plačuje ali pa kar pipo odpre in denar leti. Seveda, to je lahko narediti, če ni tvoj denar, ko je javni denar. Koga bo pa bolela glava? Mogoče ima kaj zraven. Torej, to je ena rešitev, ker nas predsednik Vlade vedno vabi k iskanju rešitev, ker smo Slovenci. To je ena rešitev in upam, da bo imela kakšen odgovor na to razpravo tudi gospa ministrica. Če bo v proračunu kakšna postavka predvidena ali pa že rebalansu za leto 2016, ki gotovo bo, bom jaz gotovo to postavko podprl. Ker bo gotovo na sistemski ravni onemogočila sistemsko korupcijo v zdravstvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani vsi prisotni, vsem skupaj prav lep pozdrav! Obstoj suma sistemske korupcije v zdravstvu. Najmanj 12 izrednih sej Odbora za zdravstvo, najmanj 2 izredni seji Državnega zbora. Pa nič. Izvedene preiskave. Pa nič. Jaz se sprašujem, kje so organi preiskave, kje so organi pregona, KPK, sodstvo? Kaj se dogaja? Zakaj vedno in vedno moramo na to isto temo razpravljati v Državnem zboru? Mi lahko kdo na to vprašanje odgovori? Pričakujem odgovor. Žal mi je, da ni koga od pristojnih tu, da bi mogoče že danes dobili odgovor pa bi spremenili mnenje in bi rekli, da ne potrebujemo te preiskovalne komisije. Veste zakaj? Ker če bomo s takšnim tempom nadaljevali, potem smatram, da bo nas zmanjkalo, ker bo toliko preiskovalnih komisij, da enostavno ni toliko poslank in poslancev, da bi lahko obvladovali to situacijo. To je smešno. Ne vem, kako je to možno. Pa da še nadaljujem, to se dogaja v javnih zavodih. Vsi trdite, da obstaja sum. Javni zavod ima svoje organe vodenja, poslovodni organ, ima svet zavoda, ima organe nadzora, notranje. Mislim, da skoraj ni kakšnega javnega zavoda, ki ne bi imel ISO certifikata. Kaj to pomeni, ISO certifikat se vsake toliko časa preverja, ali nadzorni sistemi delujejo v poslovnem sistemu ali ne, in izgubijo ISO certifikat. Jaz ne vem, kako je to možno, da se ves čas vračamo na isto temo brez epiloga, ki nikakor ni v ponos ne nam ne zdravstvenemu osebju – meni je žal za tiste poštene –, ne zdravstveni blagajni, nikomur. In prav zaradi tega, da že končno nehamo s temi brezplodnimi razpravami, ker ni epiloga namreč, bom podprl to preiskovalno komisijo, in to z namenom, da pridemo do določenih sistemskih uporabnih rešitev, ki jih bomo lahko preko naše moči, zakonodajne moči implementirali v sistemsko rešitev v zdravstvu, tako na področju javnega naročanja kot na vseh ostalih področjih. In tu vidim tisti pravi smisel, ker lahko nam je jasno, kako lahko pride do tatvine, do tatu – da dobi priložnost. Očitno, vse kaže na to, če je to tako, da so tako tehtno izkazani sumi, da tatovi imajo priložnost, da se bohotijo na račun davkoplačevalskega denarja. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jernej Vrtovec, nato se pripravi gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani kolegice in kolegi! Pogovarjamo se sicer načeloma o zelo zapletenih razmerah, ki vladajo v Slovenji že vse od kar obstaja ta država, in sicer sistemski korupciji na različnih področjih, danes specifično na področju zdravstvenega sistema. In korupcija v Slovenija, načeloma, in general je problem, velik problem je korupcija v Sloveniji. Tudi vladajoča koalicija, ko je sestavljala koalicijsko pogodbo, je ta problem zaznala in je v enem velikem delu koalicijske pogodbe, v dveh velikih segmentih predstavila svoj boj proti korupciji, ampak o tem na koncu moje razprave. Kaj pa korupcija v zdravstvu? Korupcija v zdravstvu je pa tisto, kar najbolj boli, a veste. Najbolj boli. Kajti, denar, ki je zbran za zdravljenje oseb, za naše bolnišnice, za operacije, za zdravljenje otrok in tega denarja je načeloma veliko, ampak še vedno mnogo premalo, ta denar izginja v zasebne žepe posameznikov. Zaradi tega to boli. Kajti s tem so ogrožena človeška življenja. Življenja naših in vaših otrok, vseh nas. In zaradi tega ta korupcija v zdravstvu najbolj boli in nenazadnje hromi celoten sistem, popolnoma ga hromi, sistem je onemogočen. Na eni strani se torej srečujemo, s tem, da v zdravstvu primanjkuje denarja, srečujemo se s tem, da moramo zaradi tega, ker je tudi demografska politika takšna, kot je, in da demografska slika kaže na to, da je vplačnikov v zdravstveni sistem vedno manj, spremeniti zdravstveni sistem, delamo zdravstvene reforme, se s tem srečujemo, se srečujemo torej s to problematiko, na drugi strani pa imamo primere, ko denar lepo milo odteka v zasebne žepe posameznikom. Ampak pozor, to še ni vse. Povod namreč za to današnjo sejo je naredila sama članica Desusa, podpredsednica stranke, če se ne motim in v. d. direktorice UKC Ljubljana, gospa Čoklova, ko je na eni izmed sej Komisije za nadzor javnih financ dejala oziroma priznala, da se denar za žilne izteka v neka podjetja v slovenskem zamejstvu. V obrazložitvi je dejala, da je treba slovenske zamejce podpirati. Saj kasneje se je gospa direktorica opravičila za svojo izjavo, ampak način, to je priznanje, priznanje, da denar odteka, da žilne opornice preplačujemo za štirikrat. In ne konča se samo pri žilnih opornicah. In konec koncev se tukaj potem človek vpraša, kje je epilog. Gospa Čoklova je tukaj priznala, da denar odteka, da denar gre v zamejstvo z obrazložitvijo podpiramo slovenske zamejce, ampak posamezniki v tem času, ko se je dogajala nabava žilnih opornic, so še vedno na položajih v UKC Ljubljana. Gospod Zorman, potem direktor nabave Bojan Uran, tudi glavna pravnica, ki skrbi za pogodbe in ve tudi za to pogodbo, gospa Valentinčič je še vedno v UKC Ljubljana. Nikomur se nič ne zgodi, nikomur se nič ne zgodi. Na primeru, ki smo ga v bistvu v Državnem zboru razkrinkali dva meseca, tri meseca nazaj. In mi lahko še naprej sejemo, še naprej razpravljamo, ampak če Vlada ne bo ukrepala, če Vlada ne bo ukrepala na tem primeru, ki je zelo glasen primer, kajti Vlada ima večino v svetu zavoda UKC Ljubljana, če Vlada ne bo ukrepala, potem do rešitve problema ne bomo prišli, nikoli ne bomo prišli. Vlada je lastnik UKC Ljubljana in ima polno odgovornost tudi za odtekanje denarja v zasebne žepe iz UKC Ljubljana. Problem je tudi pravosodje. Epilogov v prejšnjih primerih sumov korupcije in klientelizma v zdravstvenem sistemu je namreč zelo veliko. Glejte, od operacijskih miz, Onkološki institut, Pediatrična klinika, opornice, če želite vseh, teh primerih epiloga, da bi bil kdo obsojen ali pa da bi od teh ljudi kdo sedel, epiloga ne poznamo. Tudi preiskave 3 leta nazaj zaradi nabav lekarniške opreme zdravil in tako naprej, epiloga iz teh zgodb ni nikjer. Žalostno je, še enkrat ponavljam, da tukaj gre na račun Slovenk in Slovencev, davkoplačevalcev in nenazadnje zdravja, zdravja ljudi. Zaključil bom z eno izjavo, ki jo je ministrica dala pred imenovanjem na hearingu, zaslišanju pred parlamentarnim odborom. Ko je vse te ljudi, lobiste, ko sem jo spraševal o korupciji v zdravstvenem sistemu, ki je sistemska, ko je dejala, da so to deležniki v slovenskem zdravstvenem sistemu. Glejte, gospe in gospodje, hvala lepa za takšne deležnike! Hvala lepa za take deležnike, ki kradejo davkoplačevalski denar na račun otrok, na račun bolnih ljudi in na račun zdravja. Sprašujem, koliko ljudi bo tudi zaradi korupcije in neučinkovitega boja, spopada vladajoče politike proti korupciji moglo umreti, dobesedno moglo umreti. Poznamo primere v zadnjih tednih, da se bo Vlada odločila ukrepati. Koliko ljudi bo moralo iti na ono stran, da bomo rekli tudi v Državnem zboru, dajmo narediti korupciji v zdravstvenem sistemu enkrat konec. dokler tega ne bomo naredili soglasno, potem rešitve še dolgo časa ni na vidiku. Glede na to, da tudi smo neučinkoviti pri kadrovanju v vodstvu družb, na primer UKC Ljubljana je že 3 leta brez vodstva, polnopravnega vodstva, se pravi, že tri leta so v. d. direktorji, v. d. direktorice. ZZZS ravno tako. In ta zgodba, recimo, z ZZZS se bo ponovila, kajti gospod Fakin je že spet dobil večino v skupščini, ki ga Državni zbor, ko smo slišali vladajočo koalicijo, ponovno ne bo podprl. Saga se bo nadaljevala naslednje leto. Veste to, da nimamo pravnomočnih vodstev v UKC Ljubljana, ki ima 7 tisoč zaposlenih, ker ima milijone, stotine milijonov gre skozi njegovo blagajno in ZZZS, ki ima proračuna 2,5 milijarde evrov, da ti dve družbi nimata vodstev, to je idealno leglo, kot glivice, za korupcijo. Idealno leglo. Ampak to ni na opoziciji ta trenutek. Mi vam lahko tukaj, draga vladajoča koalicija, zgolj pomagamo. To je na vas, da rečete, kdo bo direktor v UKC, kdo bo direktor ZZZS. In slepomišenje okoli tega, da vi pa niste krivi. Kdo pa je kriv?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se mag. Matej Tonin, za njim gospod Andrej Čuš.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica. Najprej moram izreči pohvalo gospodu Laju, prej sem ga zelo pozorno poslušal pri njegovi razpravi. Očitno je, da je moral zapustiti stranko SMC, da lahko govori točno tisto, kar misli, da je prav. In danes je povedal nekaj zelo izjemno pomembnih in kvalitetnih misli. Mislim, da je to tisto, kar potrebuje Državni zbor. Ne stranko SMC, ki govori eno, dela drugo, temveč take ljudi, take poslanke in poslance, ki tu v parlamentu povemo tisto, kar nam leži na srcu in delamo izključno tisto, kar so nam volivke in volivci naložili – da rešujemo njihove težave in njihove probleme v njihovo korist. Ko sem pogledal ta razpored najave časa pri razpravi te točke, vam moram povedati in to povedati ne samo zato, ker želim jaz to povedati, temveč da to slovenska javnost sliši. Neverjetno, resnično neverjetno je, kaj si pravzaprav koalicija, Stranka Mira Cerarja, Desus, SD in Združena levica predstavlja, da prijavi, na primer, čas za razpravo pri tej točki, SMC najmočnejša stranka, mislim da s 35, 34 poslanci, 15 minut razprave pri tako ključni problematiki, kot je korupcija v slovenskem prostoru. 15 minut, si znate predstavljati to? Se pravi, da se direktno javno norčujejo iz slovenskega ljudstva. Najbolj etična stranka v tej družbi, ki je pred volitvami obljubljala, kako bodo obračunali z mafijsko združbo v tej državi, kako bodo obračunali s korupcijo, kako bodo obračunali z vsemi tistimi, ki pred tem nismo čisto nič storili za to, da so se državljanke in državljani odločili voliti nove obraze. Dragi moji, drage državljanke in državljani, prev je, da to zelo javno in jasno povem, zdaj imate pred seboj najbolj etično stranko Mira Cerarja, ki je prijavila pri razpravi o najpomembnejšem vprašanju v tem trenutku v tej družbi v tej državi 15 minut za razpravo. Slovenska demokratska stranka, opozicijska stranka, je za to razpravo prijavila 90 minut, zato ker se ji ta problematika zdi izjemno pereča, izjemno problematična in jo je nujno potrebno z vso odgovornostjo vseh institucij v tej družbi, ki imajo kakršnekoli take ali drugačne možnosti, zatreti, da naredijo čisto vse, da pridemo do tega cilja. In potem imamo velikodušneže, ko govorijo velike stvari, kako se borijo za to državo, kako se borijo za upokojence, kako se borijo za pokojnine, kako se borijo za to, da korupcija v tej državi ne bi obstajala. In so prijavili k razpravi, govorim o Desusu seveda, 5 minut. Dragi upokojenke in upokojenci v tej državi, lepo prosim, poslušajte me, ko govorim o tako pomembnih podatkih. To so tisti, ki zagovarjajo v Državnem zboru vaše interese in cilje. 5 minut so prijavili o najbolj perečem problemu, ki v tem trenutku tare to državo. In potem imamo, da ne govorim v superlativih o tistih, ki govorijo o superlativih, ki se dotikajo socialne države. Vseskozi SD v tem parlamentu govori, kako je tisti največji zagovornik socialne politike v tej državi in tako dalje. In če ta stranka misli, da korupcija ni povezana s slabim statusom ljudi, ki v tej družbi živijo, potem se je ta stranka izjemno močno zmotila in je prijavila danes k razpravi 15 minut. 15 minut. In na račun korupcije, ki se v tej naši državi dogaja, so najbolj obubožane ravno tiste skupine, ki so najbolj problematične, zaradi tega, ker ne morejo preživeti v tej družbi. In tista stranka, ki govori o socialni podpori, ki govori o tem, kako je treba socialno izključenim ali pa tistim, ki živijo na robu preživetja, pomagati, je danes, ko govorimo o korupciji v tej družbi – ampak jaz bom vse to, kar zdaj govorim podkrepil s pomembnim podatkom, in na podlagi tega si bodo državljanke in državljani Republike Slovenije lahko sami videli tisto, kar sem jim želel v tej razpravi predočiti in povedati in si bodo lahko sami izoblikovali stališče do teh strank, ki jim govorimo koalicija skupaj z Združeno levico. Sami si bodo lahko izoblikovali mnenje, koga so volili. Da se ne bi slučajno kdaj več zmotili, ko gredo na volitve, in za te stranke oddali svoj glas, ker bi to bila resnično popolna poguba. Popolna poguba. In ta koalicija, ta vlada ta slovenski narod pelje v popolno pogubo. V popolno pogubo. In danes je pokazala s tem seznamom, ko se je prijavila k tej razpravi, da ji je čisto vseeno ali pa celo – kar pa jaz mislim, da je tisto – v ozadju odlično odigra zgodbo, pa suportira, pomaga, da se lahko ta zgodba, ta korupcija še nadaljuje v tej družbi. Saj ni čisto brezpredmetno, ko se izpostavlja ime Štefke Kučan. Včeraj smo poslušali Kocijančiča, Janeza Zemljariča in tako dalje. Ja, v kateri krog združbe pa ti ljudje sodijo? V kateri krog? Imajo vse sisteme, vse podsisteme pod totalno kontrolo in preko svojih zmožnosti, najverjetneje – tega jaz ne morem dokazati, ker za to imamo ustrezno oblast ali pa vejo oblasti v tej državi – perejo denar državnega proračuna. In namesto, da bi upokojenci dobili 500, 600, 700 evrov pokojnine, dobijo zdaj 350. 350! Tisti, ki prejemajo socialno pomoč, tisti, ki so brezposelni, ki jih je skoraj 130 tisoč, dobijo pač toliko, da ne morejo umreti in ne preživeti. Zdaj bom pa podkrepil te moje razmisleke o tem, kako podpira koalicija in Vlada zmanjšanje korupcije v tej družbi, z naslednjim podatkom. Spoštovani kolegice in kolegice, se spomnite, kaj sem včeraj pokazal v tem parlamentu? Ste si to prebrali? Če si niste, lepo prosim, da to preberete stokrat, danes, danes, da vam bo ta zgodba prišla v možgane, da boste začeli razmišljati, da nekaj ni v redu, da nekaj ni v redu. Nekaj ne more biti v redu in tukaj je članek, na vrhu zapisano: »Slovenci, ponorite! Logično, pa jaz mislim, da se bo to prej ko slej zgodilo. Korupcija nam požre 4 milijarde evrov na leto. Korupcija nam požre 4 milijarde evrov na leto in stranka SMC prijavi k tej točki razprave 15 minut. Najmočnejša, najodgovornejša stranka v tem trenutku, ko govorimo o vodenju te države in ko govorimo o tem, kdo ima vajeti v rokah, da lahko to korupcijo spravi na neko določeno pozicijo ali pa na ničelno pozicijo, se pravi korupcija je nula, prijavi 15 minut razprave o tej problematiki. In potem še poslušamo tukaj strokovnjaka, ki obvlada vse, kar se je na svetu možno zgoditi, govori – zanimivo, ker sem si zapisoval –, »med drugim pozabljamo, da to ni orodje samo opozicije«. Govoril je o tej preiskovalni komisiji: »Opozarjamo, da to ni samo opozicija.« Mi v Slovenski demokratski stranki in vsi tisti, Nova Slovenija in tisti, ki smo vložili to zahtevo, nismo govorili o tem, čigavo orodje je, govorili smo o tem, da želimo tej svinjariji na 10 potenco priti do dna, poiskati tiste, takšne politične ase, ki imajo v Amerikah odprte račune in ugotoviti, katere stranke, ki sedijo v sedanji koaliciji, so tiste, ki na tak tihi ali drugačen način podpirajo, da se to dogaja, namesto, da bi danes imeli tukaj 90 minut prijavljenega časa in diskutirali o tem in povedali jasno pred vso slovensko javnostjo, da so etično-moralna stranka zato, ker želijo tej zadevi priti do dna. In poglejte, žalostna resnica, resnično žalostna resnica: Združene levice ni, SD je tukaj samo podpredsednica, ker pač mora biti tukaj, Desus je pač, dobro, vsaj o Desusu imam svoje mnenje, kar se pa tiče SMC pa nimam kaj komentirati, ste prisotni moram reči no, hvala bogu, vsaj to. Ko smo govorili danes in ko so govorile te pozicijske stranke o korupciji, kot sem že prej povedal, so pač vse skupaj zbrale polovico časa, kot ga je prijavila Slovenska demokratska stranka, polovico časa, vse. In takim naj zaupajo slovenski državljanke in državljani? Daj no, se hecate?! Morda še, ker sem prej govoril tudi o SD in prav je, da tudi sliše, gospa podpredsednica, kakšno stvar ne, v Državnem zboru sedijo poslanke, ki jim je evidentno jasno dokazano, da so delale velike velike nezakonite stvari, na primer Center za socialno delo Trbovlje in tako dalje, danes sedi tukaj v parlamentu, torej danes je ni tukaj, mislim, da to pripada SMC, če se ne motim, se opravičujem, gospa podpredsednica, SMC, se pravi najbolj etični stranki, kar sem jih kdajkoli slišal ne samo v Sloveniji, mislim, da v zgodovini, ker takšne stranke nikoli več ne bo. To je dejstvo. Kot lahko ugotavljamo, je koalicija s tem svojim dejanjem pokazala, koliko ji je mar, da bi preprečila oziroma da bi to korupcijo spravila tja, kjer je njeno mesto, pokazala je danes z odnosom do te seje, do te razprave. Včeraj je prišel ta podatek, o katerem jaz govorim, o štirih milijardah evrov denarja, ki zgine iz državnega proračuna. Zato da botri v ozadju lahko manipulirajo z mediji, postavijo svoje urednike, ki lahko delajo, kar hočejo kar jim na pamet pade, ubogi novinarji, 80 % vseh teh, bom rekel, režimskih medijev, da nimajo nobene besede. Jaz sem bil, to moram reči, do njih včasih oster, pa se mi zdi, da je bilo izjemno to narobe, zato ker bi moral obsoditi urednike ne pa novinarje. Z novinarji iz vseh takih in drugačnih medijskih hiš se pogovarjam, pa mi povedo: »Gospod poslanec, ne nas obsojati, ker nismo mi tisti, ki smo krivi in odgovorni za to. Uredniki. Morate se vprašati, kdo je urednike postavil in od kod denar za to, da lahko imašpod kontrolo kompletni sistem režimskih medijev. Od kod denar? Ja, odgovor je prišel sem. Poglejte, tukaj pa je odgovor. Preberite si ga, to je odgovor. 4 milijarde letno, letno! In mi imamo tamle tja milijardo 300, milijardo 400 proračunskega primanjkljaja. Ali si znate predstavljati, samo za polovico ali pa tretjino bi to naredili in bi na koncu ta vlada lahko pokazala, kako je sposobna, kako je moralno-etična, ta stranka Mira Cerarja tudi, kako je moralno-etična, in bi na koncu pokazali presežek nad odhodki. Če bi samo za polovico znižali ta banditizem v naši družbi, banditizem, ki je šel preko vsake meje dobrega okusa. In štango držat banditizmu na eni strani, na drugi strani pa ljudi nagovarjati okoli, kako boste dosegli to, kar nekateri drugi pred vami niso, pa je veliko vprašanje, kako dolgo je to možno. Tisti, ki imajo 350 ali pa 450 evrov pokojnine, bodo Erjavcu rekli: »Daj, čuj, fant, zdaj pa je zadnji čas, da se umakneš, ker mi še za tebe, poleg vseh teh naših stroškov, ki jih imamo vsaki mesec, ne bomo delali več.« In to bodo isto naredili s stranko Mira Cerarja, najbolj etično stranko, ker se z njimi nima kaj začeti. Samo strošek še na koncu, samo strošek. 35 poslancev imeti pa prijavit 15 minut k razpravi. Ne se hecati, no. Ne se hecati. Ja, pa kjer živimo?! In na koncu me vsi gledate, kot da sem padel iz lune. Ljudje pa točno vedo, da govorim točno to, kar je resnica, absolutna resnica, ker noben to ne mora zanikati, nobeden. Če je komu, ki sedi v tem parlamentu, problem, da opozarjam na to, kar so vam Finance napisale, in ker so napisali »Slovenci, ponorite! Korupcija nam požre 4 milijarde evrov na leto« Če mislite, da je to problem, da sem jaz problem, ko to govorim? Ne, problem je to, kar sem vam včeraj povedal že enkrat in povedal bom še stokrat. Zaprite vrata, zaklenite vse, novinarji naj počakajo, da se mi tukaj zmenimo, kaj bomo naredili. Vlada bi morala danes, včeraj ponoči zasedati, jaz mislim, da zaseda, ker je ni tu, po mojem zaseda ali pa je kje na kakem štamprlčku ali pa kaj takega, ne vem zdaj, ampak sicer bi bilo prav, da bi zasedala. Zasedala. Zasedala. Zasedala, tako dolgo, da vsaj prepolovimo to svinjarijo, ta banditizem, te lopove, ki kradejo ta denar na kubik. In resnično, poglejte, kako bi jaz lahko imel zaupanje, ko govorimo o korupciji, v stranko SMC? Kako? Poglejte, kakšne nadzornike ste imenovali, ko je šlo za [[…]]SDH, se opravičujem, se nisem mogel spomnit, ampak to nič ni narobe, tudi včasih lahko kako stvar pozabim, ker sem tudi samo človek. SDH, ja, poglejte, kaj imate na koncu. Ljudje, ki so naredili tako gromozansko, 8, 10-milijardno luknjo v banke, ste jih zdaj postavili tja na ključne pozicije. In vi na koncu pričakujete, da bodo državljanke in državljani in jaz osel, če se sam sebi tako rečem, vam verjel, da resno mislite in da imate ničelno toleranco do korupcije. In potem ste mi danes s tem, ko ste se prijavili k tej razpravi za 15 minut, pokazali, da imam prav! Da je točno to, kar jaz govorim, dejstvo in resnica. S tem ste potrdili. Tega pa ne morate skriti. To je pa dokument, ki ga vedno lahko dobijo ljudje v roke in ga bodo dobili. Ko bodo volitve, bom jaz prvi tisti, ki bo šel na vse možne medije in povedal, kakšno ničelno toleranco ima stranka Mira Cerarja; moderni center – to je za mene neka zgodba, ki mi ni ravno, pa tudi ljudje to ne razumejo na pravi način, ampak to pa razumejo zelo dobro, Mira Cerarja stranka, ker Mira Cerarja so volili in tiste, ki sedite tukaj. Dejstvo je, da bom povedal: »Poglejte moralno-etično držo Stranke Mira Cerarja!« Zdaj slišim, da se zadaj združuje Desus, SD pa ZDUS, da bodo naredili neko specialno stranko, kjer bo na ključni poziciji Tanja Fajon. Si mislite, da je to tisto, kar si ljudje želijo? Ne. Vam povem, da ne. Ljudje več ne bodo nasedli na te finte, ker ste vsi skupaj v koaliciji in podpirate korupcijo. Če je ne bi, ne govorim o poslancih, da ne bi kogarkoli užalil, osebno, ampak govorim v kontekstu koalicije in vlade, če tega ne bi bilo, bi danes, tako kot sem rekel, tukaj razpravljali 90 minut in bi rekli, vsi skupaj stopimo, ni važno kdo [[…]]
Gospod Pojbič [[…]].
Oprostite, govorimo o korupciji [[…]]
Tu zdaj že 20 minut poslušamo nekaj drugega [[…]]
Ja, pa še 10 minut bom govoril, ker govorimo o korupciji.
Ampak govorite oaktu, lepo prosim.
Gospa podpredsednica, gospa podpredsednica!
Poslušam [[…]]
Lepo prosim, jaz vas nikoli ne motim, ko govorite, saj veste, da ne in sem zelo korekten, tudi ko ste tukaj, pač, postavila, mislim, da ste predstavljali stališče poslanske, sem bil čisto tiho, tak miren [[…]]
Lahko nadaljujete, prosim. Lepo prosim, če nadaljujete. Hvala lepa.
Lepo prosim, ker s tem ne boste nič pridobili. Meni vzeti besedo, je največja napaka v Državnem zboru, ker morate ljudi vprašati, kaj o tem mislijo.
Razumem, a nisem vam vzela besede.
No, saj vem, da niste, pravim, da bi to bilo napaka. Gospa podpredsednica, ker me vedno poskušate prekiniti, da bi mi rdečo nit prekinili, ampak ne bo uspelo. Zdaj bi pa nadaljeval s tem in se približal iz globalnega dela moje razprave, k bolj centralnem delu, o tistem, kar smo danes govorili. Ampak, tisto, kar sem uvodoma povedal, je najbolj problematično in najbolj pomembno in prav je, da zgodbo poskušamo zapeljati tako, da na koncu točno vemo, kaj smo hoteli. Jaz točno vem, kaj sem hotel povedati, in za tem stojim in od tega ne odstopam. Gospa Čoklova je povedala, da – imam tu magnetogram in bom en delček samo prebral, ne bom celega bral, ker sicer imamo še v SDS dovolj časa, tako da lahko tudi celega preberem, ker vem, da vam je malo dolgčas, pa je prav, da slišite kaj vaši, no, sploh mislim, da je ta gospa s strani Desusa imenovana tja za vršilko dolžnosti. Gospa Brigita Čokl je 3. februarja 2016 na 25. seji Komisije za nadzor javnih financ rekla z besedami, citiram: "Vem pa, da obstaja to podjetje, ki je v lasti zamejskih Slovencev, in bom rekla, ja, poglejte, točno vam lahko ime povem, tudi ime in priimek, ker namreč na to osebo sem naletela, ko sem gledala seznam dobaviteljev. In se bom jaz nekaj drugega vprašala. Zakaj mi kot Republika Slovenija ob tem, ko vemo za take zadeve …« Tu je omenjala gospod Janšo. »Jaz sem to videla prvič …« Zato ker je gospod Janša razpravljal. »… sem videla prvič pred malo manj kot enim mesecem, ker sem v UKC en mesec pa pol, mi še vedno tako izdatno podpiramo tudi Slovence v zamejstvu. Nima veze. Poglejte, nima veze. Jaz bom to rekla, da ima zvezo, zaradi tega, ker ti ljudje so eni in isti in ti ljudje, vem pa bom povedala takole, čisto konkretno, če ne dosežejo svojega, najprej pridejo na Urad za zamejce, če tam ne dosežejo, gredo v druge institucije, gredo do predsednika Vlade in gredo do predsednika države. Oprostite, sama sem to doživela." To je sedanja vršilka dolžnosti direktorja UKC Ljubljana gospa, kako se že piše, gospa Čokl, Brigita Čokl. In poglejte neverjetno zgodbo, ki se je zgodila naslednji dan. Gospa Brigita Čokl je vse preklicala. In si mislite, da je kdo izmed vas, ki tukaj sedi, tak butelj na kubik, da bi tej oslariji verjel. Če jaz danes tukaj povem, da sem jaz karkoli že naredil v svojem življenju, jutri pa preklical, 100 % preklical to, kar sem danes 100 % povedal, potem veste, da mora biti z mano nekaj narobe. Ampak ta gospa je še vedno vršilka dolžnosti, ampak to še ni najbolj pomembno, za to ker je preklicala izjavo, je velika verjetnost, velika verjetnost, da bo na koncu morda celo direktorica UKC Ljubljana, ker tukaj, če vam lahko preberem, poglejte, kaj piše danes v Financah. Gospod, tega ne delajte. V Financah piše: »Prijavil naj bi se tudi zdravnik Zvonko Hočevar iz UKC Ljubljana. Kljub svojim drugačnim napovedim naj bi bila kandidatka tudi zdajšnja vršilka dolžnosti generalne direktorice UKCL Brigita Čokl, Desus. Danes to piše. Tukaj imate, poglejte. Ali berete časopise. Če ne berete, poglejte, potem ne vem, ne razumem, potem res ne vem, kaj naj rečem. To tukaj piše. Se pravi, kaj to pomeni. Najprej, in to je stara strategija. Ve se kakšna, čigava. Ko je človek povedal resnico, ga je treba ustrahovati, da prekliče vse, in potem, ker ga imaš za kaj držati, mu ponudiš rešitev in potem mora počenjati točno tisto, kar si si ti zamislil. In če mi samo nekdo tukaj v tem parlamentu reče, da Marjan Pojbič nima prav, je lažnivec za 150. potenco in čisto vsi vemo v tem Državnem zboru, da je to dejstvo in resnica. Samo zatiskamo si oči. Politiki si tega ne bi smeli, zato ker, če si politiki ne bi zatiskali oči, tega kar tukaj piše, ne bi bilo. In če za nobenega tukaj, ki sedi v tem parlamentu, to ni alarmantno stanje, za Slovensko demokratsko stranko je. Jaz sem tudi predlagal in bom predlagal vodji poslanske skupine naše stranke, da na to sejo skličemo izredno sejo Državnega zbora, ker zame je to absolutno največji in najpomembnejši problem te družbe in te države. Vsako leti si sposojamo milijardo, dve, da zaključimo začetek in konec državnega proračuna. Če to naredimo, samo razpolovimo, dragi kolegi in kolegice, tega več ne bo potrebno in jutri poslujemo tako, kot je 2008 poslovala vlada Janeza Janše, ko smo imeli presežek prvič v zgodovini Slovenije. To so dejstva. Temu ne more nihče oporekati in zdi se mi, da je to tisto, kar je ključno za vse nas, da začnemo enkrat resnično reševati realne probleme te družbe in da se ne hecamo, smejimo, sedimo in smo en drugemu dolgčas, zato ker eni pač nimate interesa, da bi se stvari razčistile. Mi v Slovenski demokratski stranki, v Novi Sloveniji pa ta interes imamo. Tudi moram tukaj pohvaliti nepovezane poslance, moram pohvaliti, vsaka jim čast, so se danes, ko sem poslušal njihovo mnenje, zelo jasno opredelili do te problematike. To se mi zdi zelo pomembno in hvala jim. In pa seveda oba gospoda iz zamejske skupnosti, gospod Göncza in pa moj prijatelj, sta absolutno zelo jasno povedala, da takim svinjarijam nasprotujeta. Dragi kolegice in kolegi! Jaz sem prepričan, verjemite mi, ne glede na to, koliko nas sedi tukaj v parlamentu v tem trenutku, tudi marsikdo to zgodbo sliši, sem prepričan, da po vseh teh razpravah, ki smo jo danes tukaj opravili, ne glede na to, kar misli koalicija, kar misli Stranka Mira Cerarja in kar misli Desus in Social demokrati, ne glede na to, kar so v stališču povedali, je eno, drugo je pa, poglejte, poznam zgodbe, o katerih so vpleteni, danes je nekdo že opozoril, mislim da, gospod Laj, ne, nekdo drug, ne vem, morda celo v stališču. A, ja. Združena levica o zgodbi TEŠ 6 in tako dalje in kombinacija Šaleški lobi in tako dalje. Mislim, da ima SD tam kar veliko dela. Pamflete tukaj govoriti, ko predstavljaš stališče poslanske, na drugi strani pa je večinoma to, kar se pač tam dogaja in se je dogajalo, najmanj kar je, je sprenevedanje. Najmanj kar je, je sprenevedanje. In resnično poglejte, si vi znate predstavljati, kaj je ena milijarda? To je tisoč milijonov evrov. Tisoč milijonov evrov. To preprostim ljudem poveš, tudi jaz nisem nikoli v življenju, si ne znam predstavljati, kaj to pomeni. To so razlagali notri, da je to ne vem koliko palet denarja. Da ne govorim o 4 tisoč milijonov evrov, ljudje pa v Sloveniji živeti ne morejo. 30 % na robu revščine. Pokojnine 300, 400, 500 evrov. Katastrofa, sramota. Da ne govorimo o minimalnih plačah, stalno več ljudi na minimalni plači. In potem še ta zakon o davčnih blagajnah in da ne bom rekel še uničiti še vsa društva in tako dalje. To je zgodba koalicije, to je zgodba tistih, ki nam solite pamet. Temu je treba narediti konec. Moramo imeti ničelno toleranco do korupcije, vsak posameznik, ki sedi v Državnem zboru, Vlada in vse institucije v tej družbi. Sem pa, še dodatno povem, zelo razočaran, kako svoje delo opravlja pravosodna veja oblasti. To je pa res neka neverjetna zgodba v tej naši družbi. Jaz upam, pričakujem in verjamem, da politiki zato odpiramo vprašanja, da bodo ustrezne veje oblasti na to, kar mi odpremo, odreagirale v skladu z zakonodajo in potem pripeljale stvari do neke točke in to bando smrdljivo obsodili. To je več kot banda, da ti nekdo letno ukrade 4 milijarde. To je več kot banda, to je neverjetno, neverjetno. In SMC se prijavi s 15. minutami v taki razpravi in to bi naj bila stranka številka ena. S tem tudi zaključujem, jaz bom seveda to podprl, tudi v Slovenski demokratski stranki. Upam pa in prosim vas, dragi kolegice in kolegi, pa to, kar sem jaz danes razpravljal ne vzamete osebno, temveč vzamete v kontekstu, o katerem sem govoril, da skupaj najdemo ustrezen način, kako stopimo na prste tej hudodelski združbi, ki je zasidrana v vse pore našega življenja. Če bomo to naredili, verjemite mi, da bodo ljudje znali to nagraditi, čakajo na to svojo priložnost. Mi kot politiki smo jim dolžni to prednost dati zato, ker so za nas glasovali na volitvah. In tukaj ni pomemben slogan stranke niti program, samo odločitev vseh, ki sedimo tukaj. Odločitev je ključna. Jaz sem prepričan, da mi to zmoremo, če to hočemo, da zmoremo, če to hočemo, ampak ne s takšnim odnosom, kot sem ga danes izpostavil, da največja vladna stranka prijavi 15 minut časa, samo toliko, da čas mine. Namesto, da bi ostro obsodila vse to, kar se dogaja in tema danes, ko govorimo o 4 milijardah evrov letne kraje denarja, pa je najpomembnejše vprašanje vseh časov, kar je bila kdajkoli v zgodovini Slovenije, najpomembnejše vprašanje za vse, ki tukaj sedimo, tudi če vse ostalo pustimo, je to daleč najpomembnejše, ker bomo lahko plačali vse socialne transferje, bomo lahko plačali pokojnine, zvišali, vse bomo lahko naredili, če prišparamo 4 milijarde evrov na leto, ki nam kradejo tisti pokvarjeni lopovi. Vse to bomo lahko naredili in se ne bomo ukvarjali s tem, ali bomo lahko upokojencem dvignili za 0,4 % pokojnino. Pa ne hecajte se, ne delajte se norca z mojega naroda. Pri svetem bogu, kako si to predstavljat? Resnično pravim, ker resnično tako mislim, če to naredimo, ne bomo rabili za 0,4 %, bo lahko Erjavec resnično uspel v tem, kar je v narekovajih obljubljal, da bo tisoč evrov pokojnina ne vem kdaj že, pa bo to lahko uresničil. Ampak ne na tak način, da drži štango tistim, ki 4 milijarde letno ukradejo, ne, na tak način ne. Miro Cerar isto, moralna etika napisana tam notri je brez veze, uresničevati je treba to, kar je bilo povedano, in to je bistvo. SD – socialna politika, lepo vas prosim, kakšna socialna politika, če dovoliš, da tukaj nosijo kubike, tisti ubogi siromaki pa stojijo tam, se opravičujem, ampak to nisem mislil v takšnem kontekstu, ubogi ljudje stojijo v vrstah in čakajo, da tistih par evrov dobijo, da lahko preživijo, država tako ni sposobna enega delovnega mesta odpreti, pomagati vsem, ustvarjati pogojev, kar bi morala narediti, ni sposobna. Ta vlada, ta koalicija nikakor ne. Tega je bila sposobna samo vlada Janeza Janše, ko je 2004 sprejela vodenje države, je bilo 96 tisoč brezposelnih. 2008, ko je zaključila mandat je bilo še samo 56 tisoč brezposelnih, pa že to je preveč, 40 tisoč novih delovnih mest se je odprlo. To je prava politika prave vlade. In če bi ta opcija to naredila, bi jaz resnično dal kapo dol, bi bil najbolj srečen človek na svetu. Ker moj interes v politiki je, da imajo ljudje službo, da lahko kolikor toliko normalno preživijo svoje življenje, da lahko upokojenec začetek meseca in konec meseca sklene. To so moji cilji in zaradi tega sem jaz šel v politiko. Ne zaradi tega, da se prepiram z levimi ali pa katerimikoli strankami tukaj v parlamentu. Jaz sem verjel v to, da bomo skupaj stopili, da bomo, ko sem prvič prišel v parlament, takrat se je resnično dogajalo, uspeli smo 2004–2008 izjemno velike stvari in 2008 celo končati s presežkom proračuna. Jaz sem potem verjel, da se bodo te stvari razvijale in šle v to smer naprej, ko je bila gospodarska rast 8 % v Sloveniji, v Evropi 4 %. Jaz sem verjel v to. Potem pa pride vlada Boruta Pahorja, 10 milijard v dveh ali treh letih sposojenega denarja, denarja pa nikjer. Nikjer. Za nič se ni uporabil, v nič se ni vložil, nikjer nič, od tega nič, nihče. Razen velikih davkov in danes plačujemo 1,5 milijona obresti. Za 32, 33, 34 milijard zadolženosti države. 2008 je bilo pa 8 ali 8,5 ali 8,7 ali 7,8, saj ne vem točno, se opravičujem. In to je to, to je tisto, kar nas dela drugačne. Kar nas dela drugačne. In zato se jaz nikoli ne morem identificirati s tistimi, ki delajo tej državi škodo, in biti enakovreden s tistimi, ki delajo tej državi škodo, ampak jaz želim biti enakovreden s tistimi, ki tem našim državljankam in državljanom Republike Slovenije delajo korist. Zaradi tega sedim v temu parlamentu. Prej bomo to spoznali, lažje nam bo, bolj bomo uspešni in ljudje ne bodo imeli tako oslabe ocene o politiki, o državnem zboru, o vladi in tako dalje in tako naprej. Jaz upam, da enkrat ali pa vsaj prej kot slej začnemo v to smer razmišljati. Moja stranka dela, to je Slovenska demokratska stranka, čisto vse, da bi do tega cilja čim prej prišli in enkrat presekali resnično zlorabo, ki se nam v ozadju dogaja, te mreže in tako dalje, pajkove mreže in tako dalje. Jaz sem danes nekaj ljudi omenil in vsi vemo, da to drži. Vsi vemo, da to drži. In če ne bom presekali danes, bo nekdo presekal naslednje leto, čez dve leti, čez tri leta ali pa štiri leta, nekdo bo to naredil, ker mora to narediti. Mi do 40 milijard morda še lahko gremo, si sposodimo denar – Kaj pa potem? Moji vnuki ne bodo mogli od česa živeti. Kaj mislite, kaj bodo meni rekli? Deda, kaj se je tebi zmešalo? Ko bodo spoznali realno situacijo, v katero smo pripeljali mi svoje vnuke. Če se mi je zmešalo, mi bodo moji vnuki govorili. To je nedopustno, jaz si tega ne dovolim in ne bom tega dovolil, to, kar je pač v moji moči. Resnično vam povem, jaz resnično tako mislim, jaz to ne govorim zato, ker mi je nekdo to napisal, ker najbolj sovražim, da razen če se citirajo stvari, da ti nekdo napiše, pa na koncu prebereš, pa ne veš kaj si prebral. Danes sem poslušal eno takšno zgodbo, pa ne bom zdaj izpostavljal ljudi, ker se poskušam potruditi, da tega ne bi počenjal, da bi se spuščal na osebnostno raven, ampak moram reči, da sem pa dovolj razgledan tudi, če sem »pjeb« s Sladkega vrha, da razumem stvari, pač nekaj sem se naučil ali pa priučil, kakor koli že. In razumem, če nekomu nekdo napiše pa bere nekaj, kar sam ne verjame, to mene strašno moti. Takšni poslanci ali poslanke tukaj nimajo kaj iskat. Tukaj nimajo kaj iskati. Ljudje so nas izvolili zato, da razmišljamo tukaj s svojo glavo. Mene ne more nihče ustaviti, ko gre za pomembne stvari za prihodnost slovenskega ljudstva, slovenskega naroda in tistih ljudi, ki so zame glasovali. Nikjer in nikoli. Zdaj bom pa resnično zaključil. Ne bi si toliko časa vzel, ampak je bilo časa na razpolago, pa se mi zdi prav, da povem to, kar si mislim. Še enkrat vas prosim, ne to, da to podprete danes, ker to ni tisto ključno. Jasno je, prav je, da se to podpre, zaradi tega, da bomo raziskali politično odgovornost, ampak bolj ključno je, da naredimo enkrat črto tem skrajno gnilim, pokvarjenim ravbarijam v Sloveniji. To pa je ključno. In to zmoremo mi, verjemite mi, to zmoremo, samo če hočemo. In se ne bomo več postavljali na leve, desne ali rumene, takšne ali ne vem kakšne, ker je to brez veze. In govoriti tukaj eno, delani na drugi strani pa drugo, je nedopustno. Je nedopustno. Zato verjamem, da mi to zmoremo in to moramo v interesu naših ljudi narediti. Moramo v interesu slovenskega ljudstva to narediti. Ker jaz nikoli tega več ne želim videti v časopisu, katerem koli časopisu. Nikoli več. Nikoli več. Resnično nikoli več. Nikoli več. Zaupam vsem poštenim poslankam in poslancem, da imamo v tem kontekstu skupni cilj in skupni interes in lepo prosim, da to tudi naredimo. Hvala lepa.
Proceduralno, gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa predsednik. V tem [[…]]sploh ne vem, kako bi to poimenoval, ne bom niti vsebinsko polemiziral, daleč od tega, ne se bati, je nastalo kar nekaj proceduralnih vprašanj in zapletov, katere pravzaprav moramo razčistiti. Pustimo zdaj to, da ste najmanj dvajsetkrat naredil reklamo nekemu mediju, ko ste dvigovali tam časopis, pa me to niti toliko ne moti, ampak predvsem ste govoril o temah, ki nimajo z današnjo točko prav nobene zveze. Tisto, kar se mi zdi še pomembno, je prav, da če že uporabljate imena političnih strank, jih dajte imenovati takšne, kot so, in so v registru vpisane, v AJPES, ker drugače bom jaz začel uporabljati ime za vašo stranko tako, kot vam ne bo všeč. Ampak to ni moj način, to ni moj stil. Je pa prav, da predsednik seveda opozori na to vaše ravnanje. Tretjič. Morate nekaj vedeti in tukaj sprašujem vas, predsednik Državnega zbora: Ali smo kaj narobe naredili? Jaz mislim, da je avtonomno odločanje vsake poslanske skupine o določitvi časa. Zdaj, če vi ne zmorete v 15 minutah to povedati, kar sicer niti ne dvomim, je to seveda vaš problem, ampak dajte pustiti vsaki poslanski skupini, da se sama odloči, koliko časa bo povedala nekaj, kar se je odločila pri posamezni točki. In tisto, kar je še bolj pomembno, veste, ni pomembno, koliko časa govorite, ampak kaj poveste. V vsem tem času nisem uspel izluščiti, kaj ste želeli v resnici povedati, ker mislim, da ste zgrešili točko. Na koncu, kar se mi pa zdi še bolj pomembno, je pa predvsem to in tukaj vas pozivam, predsednik, da opomnite poslanca, da še enkrat prebere naslov točke dnevnega reda, kajti mislim, da on je res v celoti zgrešil svojo razpravo. Tako da predlagam vam, gospod Pojbič, dajte vsaj gradivo prebrati, kaj ste predlagali, če že razpravljate. Hvala lepa.
Proceduralno gospod Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik, saj bom zelo kratek, ampak najmanj kar je, bi pričakoval, da bi kolega, ki je zdaj razpravljal v imenu SMC, razumel, da sem govoril o korupciji v Sloveniji. In točka dnevnega reda danes je vezana na korupcijo v podsistemu, to je zdravstveni sistem, in to je bilo tisto, kar je bilo ključno. O tem sem govoril danes tukaj. Gospod poslanec, upam, da ste že kdaj slišali za korupcijo. Spoštovani gospod predsednik, res bi vas opozoril, da opozorite kolega poslanca, če ni slišal za besedo korupcijo še nikoli v življenju, da mu to vi razložite, prosim, da bo to razumel, o čem sem jaz danes govoril. Da se ne bo sprenevedal tukaj in da ne bo govoril popolne neumnosti.
Zdaj bom končno lahko odgovoril na proceduralno. Torej, pri tej točki govorimo o Aktu o odreditvi parlamentarne preiskave za spremembo zakonodaje ter za druge odločitve Državnega zbora iz njegove pristojnosti ter za ugotovitev in oceno dejanskega stanja za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki naj bi sodelovali pri pripravi in izvedbi – ta točka, tukaj pa dejansko dobimo predmet – postopka javnega naročanja na področju prodaje in nabave žilnih opornic, zaradi suma, da so bili postopki in posli vodeni negospodarno in netransparentno, da naj bi nastale še neugotovljene posledice takšnih ravnanj ter zaradi suma prisotnosti korupcije v zdravstvu na področju prodaje in nabave žilnih opornic. To je tema tega, o kateri razpravljamo. Ne bom nobenega opomnil zaradi rahle zlorabe proceduralnih za razpravo, ampak bomo nadaljevali z razpravo o tej temi, prosim. Besedo ima gospod mag. Matej Tonin, pripravita se naj mag. Branko Grims in gospod Tomaž Lisec.
Dober večer! Kolega Pojbiča poznam kot emotivnega razpravljavca, zato ga včasih zanese, ampak jaz mu tega ne zamerim. Dejstvo je, da danes razpravljamo o eni izmed ključnih tem te države, to je, kako bomo uredili zdravstven sistem na način, da iz tega zdravstvenega sistema ne bo odtekal denar. Naj še kolega Pojbiča potolažim, da je vsaj Poslanska skupina Nove Slovenije najavila maksimalen čas, prav zaradi tega, ker se nam zdi to pomembna tema, da se o njej resno pogovorimo in da spoznamo razloge, zakaj je ta korupcija v slovenskem zdravstvenem sistemu možna. Najprej je treba razložiti oziroma natančno poznati ta sistem, zakaj vse te anomalije omogoča. Mi smo še ena izmed redkih držav v svetu, ki ima zgolj eno veliko zdravstveno zavarovalnico, ki se ji reče Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije oziroma kratko ZZZS. In v to veliko slovensko zdravstveno zavarovalnico vsi mi, ki smo zaposleni, vplačujemo v ta sistem, v to blagajno. In iz te blagajne se seveda financirajo vse zdravstvene storitve. In po moji oceni je problem tega sistema, da imamo mi ogromno vrečo, v katero mečemo vsi denar notri. In ker je ta vreča ogromna, je pregled nad porabo tega denarja slabši oziroma slab. In v primerih, ko imate vi veliko vrečo denarja, je marsikaj lažje tako narediti za zraven oziroma marsikakšno stvar lažje preplačati. In prav žilne opornice so tipičen takšen primer, ko lahko na enem delu Evrope s približno enako stopnjo razvitosti, če želite, določeni ponudniki dosežejo diametralno drugačno ceno. V Sloveniji za isti material plačujemo trikrat ali štirikrat več kot v sosednji Avstriji. To je ugotovitev, s katero se vsi strinjamo, jo vsi poznamo, smo vsi seznanjeni. In temeljno vprašanje je, kaj bomo za to storili. Po moji oceni so tovrstne anomalije možne zato in se dogaja, da nek material preplačamo trikrat ali štirikrat, ker imamo denar, veliko vrečo, ki je tako rekoč skupna. Pri takih zadevah se mnogo lažje dogovori za kakšno višjo ceno, potem pa ta dobavitelj naredi kakšen povratni tok preko sponzorskih ali drugih svetovalnih pogodb in denar se obrne. In če želimo ta bistven tok korupcije in kriminala v slovenskem zdravstvenem sistemu spremeniti, potem je treba tudi nekako prekiniti s to prakso delovanja. V Novi Sloveniji smo pripravili resolucijo, v kateri smeri si mi želimo, da se slovenski zdravstveni sistem spremeni. Če kdorkoli v tej dvorani verjame, da je s slovenskim zdravstvenim sistemom vse okej, v redu, potem smo mi bebci. Ampak verjamem, da ima velika večina izmed vas izkušnje, da v tem zdravstvenem sistemu ni vse okej in da ga je treba spremeniti. In če boste še nekoliko govorili in debatirali z ljudmi, vam bodo znali povedati, da tisti, ki kakšno stvar plačajo ali če koga poznajo, pridejo nekoliko prej na vrsto. In da ne bo pomote, naj zelo jasno podčrtam, ker potem nam to nekateri mečejo proti nam kot kontra očitek, Nova Slovenija in jaz osebno se zavzemam za javno zdravstvo. Še enkrat, zavzemam se za javno zdravstvo. Upam, da so tudi to slišali kolegi v Združeni levici. Se pa zavzemam za drugačen način financiranja tega javnega zdravstva, ker sedanji sistem je nevzdržen. Ta sistem je takšen, da omogoča, da si marsikdo, ki ni za to pooblaščen, še kaj za sebe vzame in na koncu pridemo do takšnih zgodb, zaradi katerih danes ustanavljamo preiskovalno parlamentarno komisijo. In edino pravilno, da to počnemo. Zakaj pa imamo ta sistem, ki to omogoča, kaj imate vi veliko državno vrečo zdravstvenega denarja, pa bom to razlagal na primeru kolka, da bo zadeva plastična, da ne boste govorili, da govorim nekaj na pamet, ampak če imate vi poškodovan kolk, ker je, mislim, da čakalna doba nekaj čez 400 dni, je tej veliki zdravstveni zavarovalnici in tej veliki zdravstveni vreči popolnoma vseeno, kdaj pridete vi na operacijo. In če v tem času, ko čakate na operacijo kolka, še nekoliko šepate in si pri tem poškodujete še koleno in hrbet, ne bom uporabil kakšnih drugih izrazov, ampak kaj bi rekla zdravstvena zavarovalnica: »bomo pa še to, saj to je skupen denar, to je državni denar, bomo pa še operirali koleno in hrbet poleg kolka.« Ampak to je strošek za državo in za zdravstveni sistem. In kaj zdaj mi predlagamo, ker sem rekel, da zagovarjamo javno zdravstvo, zagovarjamo pa drugačni sistem financiranja tega javnega zdravstva. Mi zagovarjamo, da bi mogli v ta sistem financiranja spustiti vse mogoče privatne ali kakršnekoli drugačne zavarovalnice. Glavni očitek z druge strani je, ja, vi zagovarjate privatizacijo zdravstva, to pa pomeni, da bomo še več mogli plačevati iz svojih žepov. Ne, ne prav zaradi tega, ker zavarovalnice delajo zaradi dobička, bo v njihovem interesu, da vi pridete do zdravstvenih storitev čim prej in da tudi zdravstveni zavodi pridejo do materiala čim ceneje, ker dražji kot bodo materiali, več bodo morale plačati zavarovalnice, slabše kot bodo operacije, večkrat bodo mogle zavarovalnice operirati. In če zdaj povem zelo enostavno, veliki zdravstveni državni zavarovalnici je vseeno, če ob kolku, ki pač vas boli, vas operirajo še ne hrbtu in še na kolenu, ji je tudi vseeno, če vas na kolku operirajo slabo, vas bodo pa še enkrat. Privatni zavarovalnici, ki dela za dobiček, ni vseeno in bo v njenem interesu, da vas že v prvo operirajo čimprej in čim bolje. Zakaj čimprej? Zaradi tega, ker dlje kot bodo z operacijo odlašali, večje stroške bodo imeli in če vas bodo slabo operirali, vas bodo morali ponovno operirati, kar pomeni, da se vam bodo ponovno stroški povečali. V Novi Sloveniji absolutno, bom rekel, odkrivamo toplo vodo. Mi želimo slovenskemu zdravstvenemu sistemu ponuditi vse tisto, kar drugod po Evropi funkcionira in deluje. To je, da imaš ti zdravstveni sistem narejen tako, da vse deležnike sili k temu, da ljudem zagotovijo čim boljše, čim bolj kvalitetne zdravstvene storitve in seveda za primerno ceno. In Slovenija danes takšnega sistema nima. Veliki borci za javno zdravstvo pravijo, bog ne daj, da se kdorkoli dotika tega nedotakljivega ZZZS, ampak prav ta nedotakljivi ZZZS omogoča sistem in podlago, da nekateri na račun bolnika in slovenskih državljanov mastno služijo. In šele, ko bomo ta sistem spremenili, bomo postavili neke okvirje, da bo zadeva drugačna, ker pri takšni državni veliki vreči denarja, glejte, evidentno, dokaz imate v primeru žilnih opornic, da se da zelo mastno zaslužiti. Prepričan sem, če bi imeli tukaj kakšne druge zavarovalnice, ki bi se jim šlo, da bi se stroški nabave materiala znižali, kaj takega ne bi bilo mogoče. Ampak kakorkoli, marsikdo se z mojim trditvam ne bo strinjal, od tistega, ki se ne strinja z mano, pričakujem tudi, da bo povedal, kaj pa je njegova rešitev za izboljšanje tega zdravstvenega sistema, ker jaz vidim poanto te preiskovalne komisije, ki jo danes ustanavljamo, prav v tem, da črno na belem dokaže, da sistem, ki ga imamo danes, omogoča korupcijo in da je nekaj treba korenito spremeniti. Pika.
Besedo ima mag. Branko Grims. Pripravita naj se gospod Tomaž Lisec in mag. Bojana Muršič.
Vsem prav lep pozdrav! Osebno poznam en zelo zanimiv primer dveh prijaznih, zavednih Slovencev, ki sta celo življenje delala v tujini, konkretno v Kanadi, in vsak zaslužen kanadski dolar vložila v Slovenijo, v posestvo, v krasno novo hišo, kjer sta sanjala ves čas, da bosta preživela stara leta. No in pred časom sta se vrnila domov v Slovenijo, po samo 6 mesecih je bila ta hiša naprodaj, hiša, za katero sta garala celo življenje. Uspela sta jo, pod ceno, žal, prodat in danes sta že nazaj v Kanadi. A veste, kaj je bil razlog, da sta se vrnila? V pogovoru z njima, sta rekla, pa poslušajte, pa vi imate zdravstvo kot v srednjem veku. En star človek tukaj pri vas na najbolj osnovne stvari čaka po cele mesece in pregled tam enega znamenja karkoli, če osnovni zdravnik ne da že ne vem kakšne nujne napotnice, po 4, 5 mesecev čakamo, za vsako malenkost. Pa kaj vam je? Če pa hočemo eno učinkovito, dobro zdravljenje, moramo pa vse plačati, na roko plačamo popoldne istemu človeku, ki nas je dopoldne hotel naročiti za čez dve leti in podobne stvari. Zato sta šla nazaj v Kanado. Toliko o Sloveniji kot obljubljeni deželi z zdravstvom, kakršnega, žal, imam. Ampak to zdravstvo, gospe in gospodje, je eno najdražjih na svetu, če ne veste tega, po nekaterih primerjalnih kriterijih. Kako je potem to mogoče? Zakaj so take nore čakalne dobe? Zakaj so storitve nekvalitetne? Zakaj nekateri najboljši slovenski zdravniki, kakšen kirurg, recimo Houston, delajo v tujini? Odgovor je preprost, zato ker gre spet za monopol, tako kot je vsak monopol škodljiv, je škodljiv tudi monopol v zdravstvu. Ta monopol je seveda na nek način celo farsa, kajti tisti, ki dopoldne delajo znotraj tega monopola, popoldne še malo zraven zaslužijo v privatni ambulanti, kjer praviloma celo sprejemajo iste ljudi, kot so jih dopoldne odslovili. In tak sistem seveda ne zasluži, da obstaja. To je problem slovenskega zdravstva. Ampak zakaj tak sistem branite, ga zagovarja, vzdržuje, se mu namenja nove in nove milijarde, obdavčuje podjetnike, ljudi, vse po dolgem in po čez, da plačujejo kot nori za slovensko zdravstvo, tako kot je. In zato, ker so zraven pijavke, gospe in gospodje, sej to ne gre za plače zdravnikom, to ne gre za plače sestram, še posebej sestre, ki imajo zelo slabo plačo v Sloveniji, pa tudi zdravniki neprimerljivo nižjo kot njihovi kolegi v tujini in zato seveda najboljši odhajajo. Ampak iz tega se napajajo vsi tisti dobavitelji, vse tiste pijavke, ki so se uspeli tja prisesat po liniji tovarišev. In o tem govori ta zgodba s to preiskovalko. In zaradi tega danes tukaj manjkajo seveda vsi, skoraj vsi kolegi iz levice manjkajo, tamle vsaj 2 stranki. Zaradi tega, ker gre za njihove prijatelje. Sej ta koalicija je zapisala, da bo – kaj? Branila zakon. Da bo branila, dosledno spoštovala, brezpogojno, kot je bilo rečeno, pravno državo, da bo spoštovala etiko in moralo in da se bo borila proti korupciji. No, kar se tiče spoštovanja zakonov, ta zadeva je mrtva od trenutka, ko je Vlada spustila, protizakonito, čez Slovenijo ene pol milijona ilegalnih migrantov. Govoriti še o tem, o pravnem redu pa pravni državi, je smešno. Mimogrede, bo imelo zelo hude posledice in že ima ne samo za Slovenijo, ampak tudi za Evropo. Ko se govori o etiki in morali, to smo lahko videli pri interpelaciji zoper gospoda Erjavca, ki se zdaj širokousti, kaj bo izposloval za upokojence, pri tem pa pozablja, kaj zakon daje kot pravico upokojencem, pa še tisto ta vlada ne spoštuje, kaj bo potem on izboril. Še zakona ne spoštuje ta vlada, v kateri on sodeluje. No, ampak kaj smo tam videli? Če v tej Vladi ukradeš, tej koaliciji, tej silni levičarski vladajoči koaliciji, ukradeš eno paštetko, takoj letiš iz službe, če si prisvojiš 20 tisoč evrov, vzameš jih 46 pa jih nekaj vrneš, 46 tisoč, da ne bo pomote, potem si najboljši tistega leta, če pa zafuraš nekaj, kar je strateškega, zgodovinskega pomena, kot je recimo arbitražen proces, ker imaš predolg jezik pa pozabiš na nekatere stvari, kot je recimo oprema proti prisluškovanju, potem si pa nedotakljiv. Toliko o etiki in odgovornosti v tej vladi. No potem pa pride še zadnja stvar, boj proti korupciji. Danes bi bila idealna priložnost, boj proti korupciji v zdravstvu, tistemu, zaradi česar je to zdravstvo tako strahovito drago, tisto, kar je pravzaprav najbolj podlo, ker gre za izkoriščanje ljudi, njihove bolezni, njihovega strahu pred smrtjo, pa si nekateri na to prisvajajo strahotne količine denarja, drugi jim pa to omogočajo. Ampak ali je danes vladajoča koalicija pri tem gromoglasna, zagreta? Seveda ne, ker ona preganja korupcijo samo takrat, kadar njihovih ni zraven. Ker pa so njihovi vedno zraven, je pa ne preganjan. Toliko o tej silni vladajoči koaliciji in zakaj je danes taka v nebo parajoča tišina na vladni strani, ko govorimo o tej preiskovalki. Verjemite, da bo ta preiskovalka deležna tudi diskreditacij in blokad s strani vladajoče koalicije, gremo lahko mirno staviti, pa še nobene stave do zdaj nisem izgubil. Kje smo potem? Potem smo na točki, kjer seveda je tudi boj proti korupciji samo navidezen. Kajti kaj je tisto, kar se napaja skozi to korupcijo, kot se je pokazalo v teh zgodbah, ki so zajete v to, kar naj bi preiskovala ta komisija? Da se skozi to napajajo nekateri najbolj zloglasni mediji, ki služijo samo za osebno diskreditacijo in zaničevanje in širjenje sovražnega govora levičarjev proti vsem političnim nasprotnikom. Zato ker gre za njihovo medijsko moč, za tisto, kar jim omogoča potem v perspektivi monopol, in ker naivni Slovenci še vedno sprejemajo, da so objektivno informirani. To je tisto, o čemer se danes govori, in zaradi tega seveda ni nobene zagretosti, da bi se preganjala takšna korupcija. Kajti skozi to korupcijo se napaja politična moč. To je slovenski problem. Ta se za hip uvidi v širšem obsegu, zaradi tega se je Slovenija vzpostavljala po osamosvojitvi z vrste vseh levičarskih vlad kot sistem monopolov. Janeza Janšo in najbolj uspešno vlado, ki je mimogrede dvignila penzije za četrtino in plače za četrtino, če ste na to že pozabili, se pa zaničuje in daje v nič z vsemi sredstvi. In ravno skozi tiste medije, ki so prisesani na trpljenje bolnikov. Sramota vseh sramot! To je sistem, v katerem vlada levica v Sloveniji. Zaradi tega je bila takšna panika, ko se je začelo govoriti o tem, da bo preiskovalka o korupciji v zdravstvu. Veliko večja panika kot takrat, ko je bila napovedana preiskovalka za banke. Pa gre tam za v teoriji mnogo večji denar, tam gre za 8 milijard evrov izginulega denarja. Ampak seveda, tam se je že računalo, tam bo malo kakšna sodnica pomagala in bo blokirala kakšen proces, imamo že kje kakšno tovarišico pa se bo že na en način blokiralo, da se ne bo ugotovilo nič. Tukaj pri zdravstvu je pa večji problem, zaradi tega, ker v zdravstvu delajo tudi ljudje, ki jim gre resnično za to, da bi pomagali sočloveku, ki še verjamejo v svojo prisego. In zna se zgoditi, da bi kdo od njih kaj preveč povedal. To pa je razlog za paniko, da bi se videlo, kako se v resnici v Slovenji levica napaja in na osnovi česa ima oblast. Na osnovi vzpostavljanja monopolov, tudi monopola v zdravstvu, s katerim skoncentrira sredstva in potem omogoči svojim tovarišem, da tam bogato pomažejo koruptiven denar, nekaj ga pa prispevajo nazaj v obliki politične pomoči ali donacije ali pa, če hočete, kot medijsko moč, s katero očrnijo v očeh javnosti nasprotnika, vse pokrije z mehko roko potem še vlada, izvršna veja oblasti, je potrebno še pravosodje in na koncu smo tam, kjer smo. V državi, ki je po merilih za koruptivnost, po vseh lestvicah na enem najslabših, če ne praviloma na najslabšem zadnjem mestu. In to je razlog, zaradi katerega danes vlade ni tukaj, zaradi katerega je vlada molčala, zaradi katerega je dala odklonilno stališče, edino, ki smo ga lahko slišali in zaradi katerega danes vladajoča koalicija praktično molči ali pa se dela norca iz bolnikov in njihovega trpljenja, gospe in gospodje, ker gre za zdravstvo.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospod Jani Möderndorfer.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Kolegi, kolegice, lep pozdrav! Zakaj je današnja točka tako pomembna? Sam sem v pripravi na to točko pogledal nekaj klipingov iz leta 2014. Predvolilni čas, vtipkaš "Miro Cerar, korupcija" in je polno zadetkov. Saj veste, korupcija, pravna država, etika in morala. Pa ponovimo naslednje soočenje ponovno zadevo. In zato je pomembno, da o korupciji ne samo govorimo, ampak skušamo tudi nekaj narediti. Čeprav vemo, da obstajajo policija, tožilstvo, sodstvo, KPK, Računsko sodišče pa verjetno še kakšna institucija, ampak prav je, da tudi poslanci damo nekaj od sebe v to delo, kajti če ne drugače, sam imam izkušnje iz svoje poslanske skupine, ko ljudje večinoma hodijo v poslansko skupino zaradi treh zadev. Eno je sodstvo, eno so predvsem lokalne komunalne in cestne zadeve in pa tretje so problemi v zdravstvu. Pa moram reči, da nisem nikakršen strokovnjak s področja zdravstva, poznam pa nekaj direktorjev zdravstvenih domov in kakšne bolnišnice, ki tudi sami pojamrajo, da bi želeli bolj učinkovit sistem na tem področju. ampak, kot že rečeno, nekaj so klipingi pred volitvami, nekaj pa so klipingi po volitvah, torej po tistem, ko je ta vlada, ki je obljubljala boj proti korupciji in celo osebno odgovornost, kot piše v koalicijski pogodbi, potem pa so teksti »Razkrivamo kako podkupljivi so zdravniki«, »Policija: Gre za štiri sklope preiskav za 5 milijonov evrov«, »Kako smo lovili vpletena domnevna podkupovanja«, »Kaj se mu dogaja, ker je dregnil v lobije«, »Afera dobiva mednarodne razsežnosti« in tako naprej in tako naprej. In da ne bom citiral samo članke, imamo revizijsko poročilo iz leta 2014, ki je dobra osnova tudi za to preiskovalno komisijo. Čakalna doba v Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana, revizijsko poročilo Verodostojnost odzivnosti poročila Univerzitetnega kliničnega centra Ljubljana, februar 2016, revizijsko poročilo Učinkovitost upravljanja z medicinsko opremo s poudarkom na dragi medicinski opremi, november 2015. Zanimivo branje, tudi če si samo pogledamo povzetke in zaključke, dajejo kar dobro napotilo za delo preiskovalne komisije, ki ji seveda ob tej priliki želim uspešno delo, želim ji uspešno delo predvsem iz tega razloga, da ne bomo vsi danes pametni, ja, sicer, saj korupcija je, ampak ni tako velika, pa vsi smo za, zadaj pa držimo figo. In zakaj se mi zdi, da nekateri zadaj držijo figo? Slab mesec nazaj, izredna zahteva za sklic izredne seje Državnega zbora, predlog določenih poslancev, med njimi tudi SDS, 17. Februar, čisto lepo besedilo, ki napotuje, kaj vse je narobe, in sklepi, ki jih ta koalicija zavrne. Ta koalicija, ki se je borila proti korupciji v predvolilnem času, ki danes s stisnjenimi zobmi in skoraj brez razprave bo zraven, ker seveda tudi ni glasovanja, pri tej preiskovalni komisiji. Ampak poglejte, ta koalicija je na odboru, kjer ima večino, zavrnila čisto neke zdravorazumske sklepe oziroma priporočila. Naj jih še enkrat navedem, da bodo ljudje vedeli, o čem koalicija ni želela razpravljati: Državni zbor priporoča ministrstvu in Vladi, da raziščeta trditve o morebitni korupciji v zdravstvu na osnovi izrečenih besed v. d. generalne direktorice UKC na seji Komisije za nadzor javnih financ. Koalicija proti. Državni zbor priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje da Državnemu zboru predstavi analizo učinka ukrepa skupnih javnih naročil v zdravstvu, ki so bila predvidena za leto 2015. Koalicija proti. Državni zbor priporoča Vladi in Ministrstvu za zdravje, da sprejme potrebne ukrepe za temeljito reorganizacijo procesov nabave in storitev povezanih z medicinsko opremo, s poudarkom na dragi medicinski opremi. Koalicija proti. Državni zbor priporoča Vladi in organom institucij, da zaradi nepristranskosti do konca preiskave suspendirajo vse osebe, ki so vpletene v postopke nabav medicinskih pripomočkov in opreme na lizing. Koalicija proti. In še več, Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije in Ministrstvu za zdravje, da pozoveta pristojne institucije k takojšnjemu in odločnemu ukrepanju na področju ugotavljanja odgovornosti posameznikov v koruptivnih dejanjih. Koalicija proti. Hoteli smo pozvati pristojne institucije k takojšnjemu in odločnemu ukrepanju na področju ugotavljanja odgovornosti posameznikov v koruptivnih dejanjih. Poslušali pa smo, spremenili smo zakon o javnem naročanju in od zdaj naprej se bosta cedila med in mleko, ker bodo točno določeni ljudje dobili javno naročilo, prej so se vsaj trije stepli, ampak mi smo tako naredili, oziroma ste naredili, vprašajte malo ljudi, ki se s tem že spopadajo, pravijo, saj sploh ne pridemo zraven, saj točno piše, na koga je, pa ne na področju zdravstva, razpis oziroma poziv opredeljen. Rekli so seveda, da smo neustavni. To so rekli tisti poslanci, ki z lahkoto kršijo ustavo v Državnem zboru oziroma nočejo spoštovati odločitev Ustavnega sodišča. Skratka, nek blef, bili pa so proti. V tem času je vsaj malo prišlo spoznanje, nekaj pa je narobe, in moram reči, da je takšna razprava v Državnem zboru potrebna, ker morda pa kak novinar začne preiskovati. Jaz v Sloveniji pogrešam raziskovalno novinarstvo, ki očitno ali je plačano, da ne piše, ali pa je ustrahovano, da ne piše. Članek na enem izmed spletnih portalov, na srečo dokaj veliko branih, današnji datum, 30. 3., pred dvema urama: »Ali ministrstvo za zdravje preko javnih razpisov polni žepe prijateljem? Po nepregledni porabi sredstev številnih v številnih gradbenih projektih, se je Ministrstvo za zdravje sicer odločilo podrobneje preveriti porabo državnega denarja, a znova se znotraj istih zapleta.« Ko že ministrica pa morda reče, saj malo pa bo, imam občutek, da že sama ve, saj nič ne bo, saj imamo mi ozadje krito in s polnim gasom naprej po kadrovskih zamenjavah, po sistemskih zadevah, saj se ne bo nič prevetrilo. In to reče ministrica, ki pravi, da bo nekaj mandatov na čelu tega ministrstva. Namesto da bi reševala korupcijo, ugotavljamo, da je ministrica vsaj v določeni meri, vsaj v določeni meri, del problema ne pa del rešitve. Mene je strah, ko bodo kakšna revizijska poročila Računskega sodišča, ki bodo prav ta mandat dali na plano, ko bomo govorili o UKC, urgentnih centrih, nabavi, bog ne daj, da se spustimo na področje zdravilstva, naših podjetij, nabave še vseh ostalih zadev, ko bo ta spisek, ki smo ga zadnjič predstavili cirka 10 podjetij, dobil še ogromno sopotnikov in partnerjev, ki bodo ne samo s prsti v marmeladi, ampak z milijoni v žepu, misleč, saj se nam nič ne more zgoditi, KPK se ukvarja s sabo, policija tudi če kaj naredi, pride na tožilstvo, tožilstvo zadevo zavrne, če pa že kaj pride na sodišče, pa tako ali tako sodijo tisti, ki rečejo, ah, to so tako naši prijatelji in jih seveda ne smemo kaznovati. Ampak na ne bodi ga srečo, je tukaj opozicija, ki pa zahteva kakšno preiskovalno komisijo. Je pa res, da zadeve le niso tako črne, da imamo ogromno pridnih direktorjev zavodov, zdravnikov, medicinskih sester, vseh ostalih zaposlenih na področju zdravstva, lekarništva, tudi vsi tisti, ki se spopadajo z javnimi razpisi in javnimi naročili, seveda niso nek slab moment v tem procesu, niso, tako kot nekateri želijo prikazati, recimo, na področju gospodarstva, kjer so vsi slabi, tudi tukaj niso, nasprotno, sam trdim, da je ogromna večina pridnih, ampak tisti delajo za svojo plačo ne samo 8 ur, koliko poznam prijateljev ali prijateljic, ki so medicinske sestre, zdravnice in zdravniki, delajo veliko več kot predpisanih 176 ali kolikor je pač mesečnih ur na razpolago, ampak delajo za svojo plačo. Marsikateri od njih je rekel: »Zakaj hudiča pa jaz ne dobim kakšen boljši priboljšek ali dodatek?« Ampak ko pa rečem, daj to na glas povej, zakaj so nekateri privilegirani in katere so anomalije znotraj zdravstvenega sistema, pa reče, niti pod razno, ker če bom karkoli rekel, ne bodo oni na tapeti, ki so krivi ali ki imajo vsaj sum, da so nekaj narobe naredili, ampak bodo kriti tisti, ki pridno delajo in na žalost vedo za anomalije, ampak jih nočejo in ne smejo povedati, vsaj tako sami pravijo. Upam, da bo ta preiskovalna komisija zbezala na plano tako te ljudi, ki delajo dobro in pošteno in bodo upali povedati za vse te anomalije. Upam, da bo ta preiskovalna komisija tudi v pomoč vsem ostalim organom, da bodo lažje, bolj kvalitetno in pa seveda tudi hitreje prišli resnici na dan. In ne da se bomo spraševali še naslednjih ne vem koliko let, ali je res v tem in tem primeru bilo kaj narobe. Ampak se bo tudi preko tega, kar počnemo v Državnem zboru, prišel glas do ljudi in da bodo ljudje rekli, no, če že ne rešujejo neke zadeve, pa vsaj poslanci govorijo o zadevah, ki se nas, ne bom rekel vsakodnevno, ampak pri vsakem stiku z zdravniško službo dotikajo. Najsi gre to vprašanje, zakaj tako draga zdravila pri nas, medtem ko v sosednjih državah veliko cenejša, zakaj tako drag material na področju zdravstva in tako naprej, da bodo dobili odgovore tudi na to, zakaj lahko nekateri izkoristijo čakalno vrsto, drugi pa čičajo in čakajo in čakajo in čakajo. Za marsikoga je to čakanje prepozno. Ravno prejšnji teden sem imel primer, ko je gospod rekel: »Tri mesece sem čakal, ugotovili so, če bi pred tremi meseci prišel na vrsto, bi bila moja življenjska doba veliko daljša, sedaj pa čakam, kdaj bo tisti dan, ko bom šel v bolnico in vprašanje, kdaj in kako se bom vrnil.« Spoštovani, mislim, da je naloga vseh nas, da tudi s pomočjo preiskovalne komisije pridemo do naših državljanov in rečemo, saj skušamo nekaj pripomoči k temu, da bo manj korupcije in da bo zdravstveni sistem deloval temu, kar je namenjen, da bo deloval za ljudi. Skratka, preiskovalni komisiji in vsem članom želim uspešno delo, plodne seje in veliko pametnih ugotovitev, predvsem pa zaključkov. Hvala.
Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kolegice in kolegi! Danes že kar nekaj časa govorimo o korupciji. O korupciji smo govorili tudi na 12 izrednih sejah delovnega telesa, na dveh izrednih sejah Državnega zbora, danes pa smo pred dejstvom, da ustanovimo tudi preiskovalno komisijo. Prav je tako, da je prišlo do tega. Prav je tudi, da govorimo o tem, in prav je, da iščemo rešitve. Zgolj govor in pogovor ni dovolj. Treba je preiti od besed k dejanjem. Žal mi je, da se ta slaba luč, o kateri že kar nekaj časa razpravljamo, meče na celotno zdravstvo. So tudi posamezni zdravniki, direktorji, kot je že moj predhodnik omenil, medicinske sestre, zdravstveno osebje, ki se bori za vsako življenje, ki vlaga svojo energijo in dejansko skrbi za zdravje in dobrobit naših ljudi oziroma tudi vključno z nami. Zato je prav, da bo preiskovalna komisija, jaz srčno upam, da se bo to tudi zgodilo, našla rešitve. Če so pomanjkljivosti v zakonodaji, jih tudi popravimo. Če so druge težave, poiščemo odgovornost na strani posameznikov. Poiščemo rešitve, ki bodo peljale naše zdravstvo v boljšo luč. Že v začetku je bilo omenjeno, da je ničelna toleranca naš ključni cilj, ki smo ga zapisali tudi v koalicijski sporazum. Kolegica je omenila, da ničelne tolerance ni. Bom rekla, da se vsaj približamo, bom tako popravila in se tudi z vami popolnoma strinjam. Verjamem, da smo na pravi poti, da bomo naredili tak korak in to korupcijo čim bolj znižali. Se pravi, namen te preiskovalne komisije je odkrivanje in raziskovanje dejanskih stanj. Žalosti me tudi to, da v bistvu vse te skupine, ki so odgovorne oziroma pristojni organi, ki bi morali nekaj narediti na tem, ves ta čas niso naredili nič. Zato se skoraj bojim, kaj lahko mi storimo, ki v bistvu nismo toliko strokovno usposobljeni na tem področju. Seveda spoznamo se po vsej verjetnosti na področje javnih naročil, znamo gledati številke, znamo se pogovarjati, znamo prisluhniti, znamo iskati rešitve, znamo podati rešitve na področju nove zakonodaje, vendar preiskovalni organi do zdaj še niso naredili svojega, se pravi od leta 2013, kot je bilo v predhodnih razpravah omenjeno, letos smo leta 2016, tri leta od tega. Vprašanje, kaj narediti na tem. Rekla bom, da enoznačnega odgovora, kaj povzroča korupcijo, ni. V enem izmed zapisov zdravnika sem zasledila, da je dejal, da je korupcije v zdravstvu toliko, kot je srečujemo na drugih področjih. Vendar takšna nepoštena ravnanja zdravnikov, moram reči, da zbujajo strah, kajti zdravniki se ukvarjajo z našim življenjem, z zdravjem naših ljudi, zato so takšna ravnanja nedopustna in jih je treba čimprej tudi sankcionirati. Pa ne mislim tukaj zdaj vse zdravnike. In tudi konkretno lahko rečem, da imamo težave v zdravstvu. V zdravstvu se pojavljajo težave. Konkretno lahko govorim tudi iz enega osebnega primera. Bolnice niso želeli sprejeti v zdravstveno ustanovo, kajti njeno zdravstveno stanje oziroma njeni indikatorji niso bili tako slabi. V roku tedna dni tudi po malce burnih pogovorih med zdravniki in svojci, je bila le sprejeta. Danes je njeno zdravstveno stanje takšno, da ne vemo, koliko časa bo še med nami. Tako da tudi tukaj je vprašanje, kaj narediti, da bodo dejansko zdravniki pravočasno zaznali vse te indikatorje, pravočasno pomagali ljudem, nam vsem, ki se znajdemo v neprijetni situaciji. Korupcija, če se osredotočim na to, uničuje našo pravno in socialno državo. Zaradi takšnih ravnanj je marsikateremu onemogočena univerzalna dostopnost do zdravstvenih storitev. Jemlje se jim možnost pravočasne obravnave, ki sem jo omenila. Odtekanje denarja, namenjenega za zdravstveno obravnavo ljudi, neposredno ogroža človeška življenja, zato temu ostro nasprotujem in upam, da bomo s preiskovalno komisijo resnično naredili nekaj dobrega za nas vse. Največji del v boju proti korupciji v zdravstvu lahko naredi tudi sama država s tem, da zagotovi ureditev zdravstvenega sistema. Veliko lahko naredimo tudi mi posamezniki, da osveščamo ljudi, da takrat, ko zaznavamo koruptivna dejanja, jih sporočamo naprej in z raznimi internimi nadzori in oblikovanjem organizacijske strukture se marsikaj lahko tudi popravi. Nujno pa je dvigniti moralna in tudi etična pravila. Ključno, pa mi dovolite, da tudi zaključim, pa je, da bi preiskovalna komisija, ki bo ustanovljena prinesla rešitve, presekala ta gordijski vozel, ki traja predolgo. Tej komisiji želim čimveč strpnosti, razumevanja in čimprej rešitve, ki bodo za dobrobit vseh državljank in državljanov. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Pripravita naj se gospa Nada Brinovšek in predstavnica predlagatelja.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Dve uri in petnajst minut smo rabili zato, da smo se pogovarjali nekaj, kar ima zelo malo, ampak zelo malo skupnega z to današnjo odločitvijo oziroma dokumentom, ki bo odredil z današnjim dnem, da bomo imeli preiskovalno komisijo. Namreč tukaj sem poslušal neke, bom rekel, bom zelo mil, kako bomo raziskali in končno prekinili korupcijo na različnih področjih, o čakalnih vrstah, o raznih operacijah in ne vem kaj še vse in kako ljudje so ubogi in kako obstajajo pošteni zdravniki in sestre in kaj jaz vem kaj še vse. Oprostite, brez zamere, ampak s tiste strani, celo predlagatelji ste, ste prebrali, kaj ste predlagali, predlagali ste ustanovitev preiskovalne komisije z enim samim elementom, žilne opornice se jim reče, ne čakalne vrste nobenih dram in ne vem kakšnih koruptivnih zgodb se ne bo odkrivalo v zdravstvu, pa to ne pomeni, da sem rekel, da jih ni, so, ne samo v zdravstvu, vsepovsod so. Tam kjer je človek, tam je baraba in tam je goljufija. Stvar kulture posameznika, stvar kulture naroda je, ali ima to bolj razčiščeno ali ne. Če tega ne bi bilo, ne bi imeli organov pregona. Kaj bo prinesla preiskovalna komisija? Ne, nič se bati, kolegica, ne bom vas nadziral kot opozicijo, ali bo karkoli kaj narobe. Dajte ponoviti še enkrat stavek, ki sem ga izrekel, nadzirali bomo, da preiskovalna komisija ne bo prestopila svojih lastnih pristojnosti. Nobenega ne bom kontroliral. Če bom imel slučajno to srečo, da me bo poslanska skupina predlagala v to komisijo, z veseljem pridem in pomagam na področju, ki ga zagotovo upam in znam boljše kot marsikateri vaš kolega. Tisto, kar se mi pa zdi pomembno, pa je, da seveda, kadar se odločamo za preiskovalno komisijo, ne govoriti svojim bodočim sodelavcem, da držimo figo v žep. Nihče ne drži fige v žepu. Bojim pa se, da na način, kot ste ga predlagali, z dokumentom, ki vam ga je praktično ZPS na pol strgal, da še vedno ne razumete, kaj so glavni elementi te preiskovalne komisije. Tudi ni res, da nobene firme ni omenjene. V predlogu je 5 firm omenjenih, že vnaprej točno vemo, kaj bomo preiskovali, še celo revijo Mladino, ki se ne ukvarja z žilnimi opornicami, ampak nekateri bi zelo radi v tej preiskovalni komisiji prilepili seveda tej reviji, temu mediju, za katerega mimogrede predsednik vaše stranke Janez Janša večkrat zelo deklarativno jasno pove, da ga prezira, ne mara, ko je bil pa predsednik Vlade, je pa celo prepovedal preko svojega tiskovnega predstavnika, da ga je treba naročati. Torej že v naprej vemo, kaj bo ta preiskovalna komisija delala. Žal, bojim se, upam pa, da seveda tega ne bo počela. Če bomo seveda odkrili to, kar predlagate v sami preiskovalni komisiji, se vam jaz osebno priklonim in bom vesel zaradi tega, ker bomo vsaj en kamenček rešili znotraj sistema. Bojim pa se, da iz tega ne bo nič, ker vam povem in trdim še enkrat, iščemo politično odgovornost javnih funkcionarjev, razpisov ne izvajajo javni funkcionarji, mi je prav žal, dajte pogledati vsaj Zakon o javnih naročilih, da boste razumeli, kdo kaj počne. In zato je seveda smiselno, da smo vsaj strpni. Zato je ta razprava danes bila zguba časa. Mar bi jo skrajšali. To je bil tudi naš prispevek, da čim manj minut posvetimo temu, in gremo rajši delat v preiskovalno komisijo. Hvala.
Postopkovno, gospa Jelka Godec.
Gospod predsednik, glede na to, da je bil, mislim da, pred časom, ko je gospod Pojbič govoril, opozorjen, naj se drži tematike, bi jaz prosila, da opozorite kolega, ki je sicer rekel, naj bodimo strpni in bom strpna v tem proceduralnem predlogu, da ne žali predlagatelja, da si ni prebral tega, kar je posredoval v Državni zbor, da naj bo strpen in da naj se drži teme in še enkrat, da ne žali ne našega predsednika, da ne žali stranke in da ne žali predlagatelja. Predlog, ki smo ga podali v proceduro, ima dobre namene in si ne dovolim kot predlagatelj, da me kolega Möderndorfer žali, da si nisem prebrala predloga. Prosim, če ga opozorite, da se drži tega in neha žaliti poslance. Hvala.
S tem, ko ste povedali svoje nestrinjanje z njegovo razpravo, ste povedali svojo opredelitev do tega, ne bom se opredeljeval do tega, kar je govoril, tako kot se nisem prej opredeljeval do tega, kar je govoril vaš predhodnik, ampak sem s tistim, kar sem povedal, reagiral na dva proceduralna predloga, tako da bom dal besedo naslednjemu, in to je gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsem v dvorani! Kolega Jani, jaz sem prepričana, da današnja seja ni nobena izguba časa. Poglejte, nič ne škoduje, če spregovorimo na splošno o zdravstvu, o korupciji, o sistemski korupciji ali katerikoli korupciji že. Vsi vemo, da je korupcija, da so raznorazne afere, da je to, da se ministrstvo še vedno ne pripravi k spremembi zakonodaje, tako rekoč rakrana našega slovenskega zdravstva in posledično glede na vse, vsa korupcijska tveganja, ki se na tem področju seveda pojavljajo, smo tudi v naši poslanski skupini zahtevali oziroma podali zahtevo za preiskovalko. Jaz sem že prej v samem stališču tudi povedala, da se nenehno na področju zdravstva srečujemo z nekimi aferami, časopisi stalno pišejo, ni dneva, ko se ne bi govorilo ali pa pisalo o aferah ali pa o nekih zadevah na področju zdravstva. Prav zaradi tega smo v naši poslanski skupini v tem mandatu sklicali 11 izrednih sej oziroma podali zahtevo za sklic 11 izrednih sej na področju zdravstva. Na vseh teh sejah smo seveda na vse te afere, na nepravilnosti, na sume korupcijskih dejanj, pa naj gre to za malo korupcijo, veliko korupcijo, administrativno korupcijo, sistemsko korupcijo, vemo, da je korupcij več vrst, v glavnem gre za korupcijo, na vse to smo opozarjali, ampak nekako brez nekega učinka. To pa bi lahko rekla, da so bile tiste seje izguba časa, ker vas nekako nismo uspeli prepričati, da gre za neko dejanje, ki ima sum koruptivnega dejanja. Žal v vsem tem času, ko smo opozarjali na to, na to so opozarjali tudi mediji, niti ministrstvo niti organi pregona niso kaj prida reagirali na ta naša opozorila. Jaz se to večkrat sprašujem, ali si tu vsi zavestno, tisti, ki so zadolženi za to, zatiskajo oči ali pa res nočejo ali pa ne slišijo. Na izredni jesenski seji Odbora za zdravstvo smo tudi opozorili na sistemsko korupcijo pri javnem naročanju. Opozorili smo tudi na sum podkupovanja in pa sprejemanja podkupnin. Opozorili smo tudi na sum, da bo bili v to vpleteni zaposleni v javnih zavodih, ampak spoštovani kolegi, vi niste zaznali kakršnega koli suma korupcije, pa naj bo tako, kot sem že prej rekla, ne bi tu šlo za kakšno malo korupcijo, srednje veliko korupcijo in tako naprej. Da sam sistem nekako deluje oziroma da je z njim nekaj narobe in da je s tem sistemom oziroma napačnim sistemom še kako povezana korupcija oziroma sumi nekih koruptivnih dejanj, kažejo vsi ti dogodki, ki so se dogajali zadnje leto na UKC v Ljubljani. Vemo, da UKC še danes nima direktorja, ima vede direktorja, vemo, kaj se je dogajalo z v. d. direktorjem Baričičem, vemo, kaj se je dogajalo na področju kardiološke klinike in tako naprej. In jaz mislim če bi tu vendarle nekomu enkrat malo stopili na prste, bi vsem tem dogodkom ne bili dnevno priča. Kljub temu da ministrstvo še kako zagovarja, da nekako uveljavlja svoje protokole in pa sisteme obveščanja, da so navzoči znotraj UKC, jaz mislim, da niti protokol, ki ga je sprejelo ministrstvo, niti sistemi obveščanja in pa kakovosti znotraj UKC ne delujejo dobro. In žalostno je, da zaradi nedelovanja vseh teh protokolov in pa sistemov nihče ne odgovarja, pa bi tudi marsikdaj verjetno kdo posumil ali pa pomislil na to, da gre za neke vrste koruptivno dejanje. V medijih smo tudi lahko marsikaj brali. Prebrali smo, ne morem mimo tega, škoda, da je šel kolega Jani ven, ampak moram tudi glede na to, da smo brali toliko in toliko prispevkov o korupciji v zdravstvu, verjetno si, Jani, bral tole tudi iz zadnje seje: »Kako je poslanec Möderndorfer pomagal ohranjati korupcijo v javnem zdravstvu.« Upam, da si si prebral ta prispevek. Tu bi rada opozorila tudi na neko nepravilno dejanje na UKC, in sicer da so pogodbe o dobavi na reverz podpisale osebe, ki niso zakoniti zastopnik UKC, in sicer celo mesec dni pred sklepom o nabavi. Se pravi, pogodbo so prej podpisali, čez en mesec pa so sprejeli sklep o nabavi. To je za mene narobe svet. Mediji so tudi pisali, da se pritisk še kako izvaja tudi na zdravnike, če ti nočejo sodelovati, so seveda razrešeni. Če pa ti posameznik oziroma vplivni posamezniki ne dosežejo svojega, gredo celo do predsednika države, ta izjava nam je seveda znana. In verjetno se nam vsem tukaj zastavlja vprašanje, kdo izvaja ta pritisk. Prepričana sem pa, da mogoče oziroma marsikdo izmed vas ve, kdo izvaja pritisk. Tudi na področju javnih razpisov je znano, da so znane v nebo vpijoče nepravilnosti, ki se dogajajo tukaj. Jaz sem malo gledala te javne razpise na portalu in pojavlja se mi vprašanje, zakaj se določeni razpisi v vmesnem času večkrat spremenijo. Verjetno gre v teh primerih pač za to, da se izbere vnaprej določen ponudnik ali pa da se razpis popravi do te mere, da se lahko nek določen in pa vnaprej izbran ponudnik na ta razpis seveda prijavi. Jaz mislim, da to dejstvo, ki ga je ministrica zadnjič omenjala, da se je spremenil zakon o javnem naročanju, da to ne bo prineslo nekih pozitivnih učinkov na področju javnih razpisov, na področju zdravstva. Jaz mislim, da je še kako potrebna ta naša preiskovalka in pri njenem delu vsekakor želim veliko uspeha. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica predlagatelja gospa Jelka Godec. Prosim.
Hvala, predsednik. Današnja razprave je v bistvu, lahko rečem, prinesla nekaj odgovorov, in sicer da so nekatere stranke, tudi s strani koalicije, naklonjene parlamentarni preiskavi in preiskavi v smislu zmanjšanja korupcije v zdravstvu oziroma odkrivanje odgovornih, da pa je največja koalicijska stranka s svojim izvajanjem danes pokazala oziroma se je veliko govorilo, povedalo skoraj nič, vse kar je bilo povedano, je to, da predlagatelj ni sposoben in da je predlog, ki je bil vložen, torej zahteva za parlamentarno preiskavo, v bistvu, če lahko rečem po domače, larifari. Meni je zelo žal, da največja koalicijska stranka s svojim predstavnikom v današnjem izvajanju pokazala svojo nizko raven tistega, kar pač zastopa. Meni je zelo žal, ker verjamem, da marsikdo od poslancev, ki sedi na tej strani v SMC, misli drugače in bi tudi verjetno drugače izražal svoje mnenje. Vesela pa sem, da kljub temu bodo vse parlamentarne stranke sodelovale v tej parlamentarni preiskavi za ugotavljanje korupcije na področju nabave in prodaje žilnih opornic, in da bomo, kljub temu da nam je bilo očitano, da ne bomo prišli do zaključkov, da bodo vsi, ki bodo sodelovali v parlamentarni preiskavi sodelovali tvorno in da bomo prišli do zaključkov. Namreč, če gremo z idejo, da je parlamentarna preiskava brez veze in da zaključkov ne bo, potem je res popolnoma nesmiselno, da jo imamo, katerokoli parlamentarno preiskavo. Če poslanci s takšnim razmišljanjem prihajajo v parlamentarne komisije sodelovati. In pa z grožnjami, bomo gledali pod prste, da ne boste delali lumparij, točno s takšnimi izjavami. Jaz verjamem, da bo parlamentarna preiskava z vsemi sodelujočimi prinesla odgovore, tudi zaključke. Žalostno pa je, da v bistvu na tem področju korupcije v zdravstvu pristojne institucije, kot so NPU, specializirano državno tožilstvo, KPK in tako naprej, niso v teh letih naredile v bistvu nič, da trajajo pri nas postopki, da se določene zadeve raziščejo, razčistijo in tako naprej, več kot 2 leti, da se veliko govori, veliko piše. V zadnjih dnevni ni dneva, da ne bi brali o problematiki v zdravstvu. Ni dneva. Ni dneva, ko se ne bi pisalo, kako se denar zapravlja, kako se na račun davkoplačevalcev dogajajo določene nepravilnosti, kako se kadruje, kako so menjave v svetih zavodov, javnih zdravstvenih zavodov, katerih ustanovitelj je Republika Slovenija, ni dneva, ko ne bi imeli zdravstva na mizi, tako rekoč. Jaz verjamem, še enkrat, da je ta parlamentarna komisija, ki je nastala nekako na podlagi tega, da je koalicija zavrnila priporočila, ki smo jih predlagali pred časom, da se spodbudi institucije, da naredijo veliko več na tem področju, da se nekako ustavi ta koruptivna dejanja, da se poišče odgovorne. Povod za to parlamentarno zahtevo za parlamentarno komisijo je bil, eden izmed povodov so bile tudi tiste izjave v. d. direktorice gospe Čoklove na Komisiji za nadzor javnih financ, tudi izjave direktorja Komisije za preprečevanje korupcije na odboru, ki je ravno ta primer žilnih prikazal ali pa podal kot eden izmed tistih, ki imajo največje tveganje koruptivnih dejanj. Konec koncev, kot sem rekla že prej, tudi na Odboru za zdravstvo smo poslušali nekatere izjave zdravnikov, ki so povedali, da so opozarjali na zadeve, pa so bili v bistvu oni potem tisti, ki so doživeli neke vrste šikaniranja, da so bili odstavljeni iz delovnih mest in tako naprej. Tukaj ni nihče reagiral, ni reagirala ne ministrica, nihče. Torej tisti, ki so opozarjali, so bili potem v bistvu nagrajeni tako, da so jih degradirali na delovnem področju. To se ne bi smelo dogajati. Kakorkoli se sliši, ampak danes je večkrat bilo povedano, imamo dobre zdravnike, imamo zdravnike, ki opozarjajo na te zadeve, želijo samo delati, delati normalno in ne želijo teh pritiskov, ki jih doživljajo. Nekateri so tiho, nekateri povejo, ampak po tem se vidi, kaj se z njimi dogaja. Mislim, da se je v Sloveniji do sedaj naredilo zelo malo ali skoraj nič, da bi se zmanjšala korupcija v zdravstvu. Ta vlada, za katero govorite, da ni kriva za koruptivna dejanja, ki so se dogajala in se mogoče še dogajajo, pa vendar ste na vladi. Vlada Stranke modernega centra vlada danes in oni oziroma vi morate ukrepati zdaj. In ne govoriti, mi nismo krivi, kaj se je dogajalo 2012, ja, ne, niste krivi, saj marsikdo od vas niti ni vedel, da boste sedeli v parlamentu, da boste imeli to, bom rekla, srečo, ki vas je doletela, da ste kot novi obrazi pod obrazom Mira Cerarja prišli v parlament, ampak začni pa zdaj iskati odgovorne in recite, mi smo tisti, vi ste konec koncev rekli, ljudje so hodili na volitve, so rekli, zdaj pa bodo spremembe, ti bodo pa udarili po lobijih, po omrežjih. Ne. Danes molčite in žalite tiste, ki predlagamo preiskovalne komisije, ki se v bistvu zavzemamo za te zadeve, da se te stvari razrešijo, pa smo po vaših besedah bili takrat na vladi in takrat so se dogajale po vaših besedah največje, ne bom rekla največje kaj in največja koruptivna dejanja. Vi ste danes tukaj, vi ste na vladi, ukrepajte! Dajte. Ne in ne. Vse zavračate. Danes tri točke, v tej sicer ni glasovanja, ampak prejšnje dve o infrastrukturi – proti, samo ker je opozicija, nobenih argumentov se ni slišalo, tako kot danes ne s strani SMC, nobenih pametnih argumentov, samo žalitve predlagatelja. Če boste tako nadaljevali, jaz težko verjamem, da boste lahko v parlamentarni komisiji delali brez fige v žepu. Še enkrat, hvala vsem, ki boste tvorno sodelovali. Verjamem, da ta parlamentarna komisija bo prišla do zaključkov, ki bodo pripomogli, če bo seveda tisti, ki bo na vladi, želel tudi spremembe, k spremembam zakonodaje in pa kakšnim drugim spremembam, da do teh koruptivnih dejanj ne bo prihajalo več oziroma v veliko veliko manjšem obsegu.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želi razpravljati tudi predstavnica predlagatelja, prosim, da se prav tako prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona, v tem primeru dobi besedo kot zadnja. Prosim za prijavo. Vsak razpravljalec ima na voljo 3 minute in 50 sekund. Besedo ima, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Če je ostalo časa, ga bom izkoristil. Jaz ne bom moraliziral, ali je nekaj zgubljanje časa ali ni, ali je potrebno ali ni potrebno, ne bom tudi drugim solil pameti, kako naj se vedejo, smo polnoletni, opravilno sposobni, je pa nekako seveda problem tega Državnega zbora, da imamo takšen poslovnik, da na katerikoli točki lahko bluzimo o čemerkoli. Gospa od predlagateljev je rekla, govorimo na splošno o čemerkoli že in to ni napačno. Ni napačno, če se to ne bi počelo že četrt stoletja. Ne bom šel tudi gledati nekako nazaj, kdo je bil za kaj kriv, kdo ni bil za kaj kriv. Zelo eminentni, vidni zdravniki na pomembnih funkcijah so zelo jasno politično deklarirani, ali starolevo ali vztrajno desno, in pogosto seveda za ozadjem te megle delajo biznis, kakor ga delajo. Jaz imam kar nekaj dokumentov tudi tukaj pred sabo, ki jih seveda ne smem pokazati, nekih internih komunikacij, ko ljudje opozarjajo na vse te zadeve. Kako je pa zapeljana ta preiskovalka – in tukaj se moram delno strinjati z Janijem –, me pa malo spominja na tiste evropske projekte, ko moraš že ob prijavi napisati, kaj boš odkril. Toliko tudi o evropski znanosti. To, da imamo mi hude probleme v zdravstvu, to vedo že vrabci in brglezi in še drugi ptiči. Brglez je ptič, ki lahko gre tudi z glavo navzdol, edini slovenski.
Edini ja.
In zdi se mi, da bi to tudi morali, k splošni razgledanosti to spada, ne vzeti to osebno, to morali početi. Če se resno hočemo lotiti te problematike, jaz imam srečo ali nesrečo v življenju, da mi več kot pol familije dela v zdravstvu, v farmaciji v enih štirih, petih državah na dveh, treh kontinentih. Če se hočemo tega resno lotiti, potem mora resorni minister ali ministrica postati varovana oseba. Bolj varovana kot ta gospod tukaj. Na ta način, kot se bo šlo čez to eno preiskovalko o nekih žilnih opornicah [[…]]Pa kaj mi vemo o žilnih opornicah? Dobro, jaz bi lahko hčerko poklical. Ena mi študira medicino, druga bo šla na medicino in če ne bomo tega začeli reševati, bosta verjetno pobegnili ven. Že če pogledamo Supervizor, nam je zelo jasno, pet, šest starih kampeljcev obvladuje ta naročila v zdravstvu. Ampak vi ste zdaj delali nek odvod proti neki reviji. Lahko bi imenovali te gospode. Enih osem, devet firm, sedem let, 5,6 milijard. In skozi neke take splošne razprave, skozi neke preiskovalkice, ki bodo šle, ne vem, danes so žile opornice, jutri bo pacemaker, pojutrišnjem bo pa ne vem kaj. Nočem biti nekako žaljiv. In se mi zdi, da bo ta preiskovalka, kot je zapeljana, kot je napovedana, šla v smeri, v kateri bo šla. Če se pa pogovarjamo o žalitvah gor in dol, a veste, nek gospod tam nekoga s prostitutkami omenja. Kot bi rekel Karl Erjavec: "He he he, kaj ste mislili, da se ne bom spustil na vaš nivo?" Konec citata. Te prakse ste vi vpeljali, stare politike v ta parlament. in zdaj jih vsi fašemo, ki bi mogoče kaj začeli reševati. Skratka, imamo problem, ki se ga moramo lotiti, ampak zdi se mi, da se ga lotevamo na napačen način. Hvala za besedo.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa. Nisem imel namena razpravljati in tudi moram reči, kar je bil očitek, da smo malo časa prijavili, namenoma. Porabili smo ogromno ur za to, da bomo razpravljali o korupciji v zdravstvu, že predhodno na prejšnjih sejah in večkrat. Pač osebno ne verjamem, da lahko s takšno razpravo kakršenkoli problem tudi rešimo. Izpade pa na koncu vedno isto, da je to praktično glede na čas, ki ga za to porabimo, eden glavnih problemov v tej državi. Je problem, definitivno je. Ampak še enkrat, korupcija v zdravstvu, če jo primerjamo tudi z ostalimi, obsega bistveno manj denarja. Jaz mislim, da korupcija v vseh letih v zdravstvu ne dosega samo enega TEŠ, pa da ne govorimo o vsem ostalem. Kar dejstva, da korupcija je prisotna, seveda ne opravičuje. Verjamem, da se s tem predvsem dela velika škoda zdravstvu. Dajte razumeti, da zdravstvo ob vseh težavah, s katerimi se sooča, funkcionira še zelo dobro, ob vseh kadrovskih problemih, problemih pomanjkanja opreme, tudi neustrezne organizacije, vedno večjih obremenitev imamo danes zdravstvo še vedno zaradi tega, ker velika večina dobro funkcionira na visokem nivoju. In verjemite mi, glede na to da sem tudi jaz dolgo delal v zdravstvu, da me v resnici jezi, ker vem, da korupcija v zdravstvu obstaja. In ker vem, kako si mnogi prizadevajo, da bi delali dobro in v resnici v korist bolnikov, pa ne morejo spremeniti nič. Jaz nimam nič proti pobudi o takšni komisiji, seveda imam pa določene dvome, glede na to, da je veliko parlamentarnih komisij obstajalo. Ko pa pod črto potegnemo, kakšen je bil izid in rezultat dela teh komisij, me ti rezultati ne navdahnejo ravno z velikim zaupanjem, da bomo mi tukaj veliko rešili, še manj pa z vsemi temi razpravami. Številke pač govorijo, da je obseg tega v zdravstvu bistveno manjši kot drugje. Jaz sem to že na eni od predhodnih razprav na podlagi podatkov govoril, od 6 milijard javnih razpisov od leta 2013 jih je pod 300 milijonov bilo porabljenih zdravstvo. In od teh 300 milijonov sem prepričan seveda, da jih je del šlo krivično in v neprave žepe. Ampak to na koncu, ko potegnemo pod črto, ne more biti razlog, ki se ga velikokrat izrablja, da je denarja v zdravstvu dovolj. In ravno tukaj je problem in ravno tukaj se največkrat zlorablja tovrstne razprave. Pa še enkrat, ne želim opravičevati kakršnekoli korupcije. Verjemite mi, da seveda nam manjka zdravstvena reforma, kup stvari nam manjka. Da pa iščemo razloge za korupcijo v temu delu, se mi zdi pa že tudi skoraj sprijeno. Tudi iskanje razloga v eni zdravstveni zavarovalnici, lepo vas prosim, mislim, to enostavno ne pije vode. Obravnava korupcije je bistveno bolj zahtevna in mislim, da jo s takšnimi diskusijami, ne bomo reševali. Upam pa, da bo ta preiskovalna komisija, če že je ustanovljena, dejansko prispevala en korak naprej, da bo te korupcije tudi na področju zdravstva [[izklop mikrofona]]
Zaključujem razpravo. Na podlagi drugega odstavka 4. člena Poslovnika o parlamentarni preiskavi Državni zbor o odobritvi parlamentarne preiskave ne glasuje, zato ugotavljam, da je Državni zbor odredil parlamentarno preiskavo za spremembo zakonodaje ter za druge odločitve Državnega zbora iz njegove pristojnosti ter za ugotovitev in oceno dejanskega stanja za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki naj bi sodelovali pri pripravi in izvedbi postopka javnega naročanja na področju prodaje in nabave žilnih opornic, zaradi suma, da so bili postopki in posli vodeni negospodarno in netransparentno, da naj bi nastale še neugotovljene posledice takšnih ravnanj ter zaradi suma prisotnosti korupcije v zdravstvu na področju prodaje in nabave žilnih opornic. Tako da se, prvič, ugotovi morebitno odgovornost nosilcev javnih funkcij, ki naj bi sodelovali pri pripravi in izvedbi postopka javnega naročanja na področju nabave žilnih opornic zaradi suma prisotnosti korupcije v zdravstvu na področju nabave žilnih opornic, zaradi suma opustitve dolžnega ravnanja iskanja odgovornosti vodstvenega kadra za upravljavske odločitve, ki naj bi bili vpleteni v nabavo žilnih opornic v ustanovah, ki opravljajo zdravstveno dejavnost na sekundarni in terciarni ravni v Republiki Sloveniji. Drugič, ugotovi, kolikšna je morebitna odgovornost nekdanjih in sedanjih nosilcev javnih funkcij v ustanovah, ki opravljajo zdravstveno dejavnost na sekundarni in terciarni ravni v Republiki Sloveniji, povezano s prodajo in nabavo žilnih opornic. Tretjič, ugotovi, kako naj bi preko dobavitelja medicinske opreme davkoplačevalski denar odtekal za namene financiranja povsem drugih področij – medijev ter opozori na to, kako so že leta 2012 določeni viri opozarjali, da podjetja, kot je Mark Medical, d. o. o., v Sloveniji prodajajo žilne opornice po približno tisoč 300 evrov, medtem ko so enake žilne opornice na Poljskem stale 460 evrov. Četrtič, ugotovi, kakšne naj bi bile posledice sodelovanja ustanov, ki upravljajo zdravstveno dejavnost na sekundarni in terciarni ravni v Republiki Sloveniji s podjetjem Mark Medical, d. o. o., katerega družbenika sta bila do leta 2015 finančna delniška družba KB 1909 in Vega Finanz SA, ter z njim še vedno poslovno sodelujeta. KB 1909 ima sedež v Gorici, slednji ima v okviru dejavnosti registrirano tudi založniško medijsko dejavnost in je ustanovitelj podjetja Distriest, d. o. o., ta pa je solastnik tednika Mladina, d. d. Namen in obseg parlamentarne preiskave sta opredeljena v zahtevi skupine poslank in poslancev za odreditev parlamentarne preiskave, v čistopisu navedene zahteve ter v Aktu odreditve parlamentarne preiskave, ki ste jih prejeli. Parlamentarna preiskava je s tem odrejena. Mandatno-volilno komisijo Državnega zbora s tem v zvezi prosim, da pripravi predlog sklepa o sestavi in imenovanju Preiskovalne komisije v skladu z vsebino odrejene parlamentarne preiskave in ga posreduje v odločitev Državnemu zboru najkasneje na prihodnji seji zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 21. uri.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanja glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o graditvi prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! V Poslanski skupini SDS bomo, jasno, ta zakon podprli. Vesel sem, da je bila razprava v današnjem dnevu zelo konstruktivna in vesel sem tudi, da ni bilo s strani razpravljalcev nikjer ugotovljeno, da je ta zakon v čemerkoli v nasprotju s sprejeto strategijo razvoja prometa in prometne infrastrukture, ki jo je Vlada sprejela. Na nek način je bila tudi podlaga za pripravo tega zakona, zato tudi pričakujem, da boste v nadaljevanju pri glasovanju podprli ta predlog zakona, kajti skozi razpravo ste vsi ugotavljali, da je na področju prometa in prometne infrastrukture v Republiki Sloveniji veliko nedorečenih stvari, veliko pomanjkanje tudi sredstev za izgradnjo posamezne infrastrukture in da Vlada navkljub obljubam po sprejeti strategiji še vedno ni prišla v Državni zbor z nadaljevanjem, z dokumenti, ki bi nadgradil osnovno strategijo razvoja prometa in prometne infrastrukture. Ravno zaradi tega je bil vložen ta zakon, ki jasno opredeljuje konkretne projekte, jih umešča tudi v primerne časovnice in v nadaljevanju seveda z naslednjim zakonom zagotavlja tudi vire sredstev za izgradnjo te infrastrukture. Tako kot sam, ste tudi vi ugotavljali, da je prometna infrastruktura zelo pomembna za nek enakomeren razvoj Slovenije, da omogoča izgradnjo in razvoj v vseh delih in da imamo v tem trenutku veliko pomanjkanje predvsem na področju državnih cest. V preteklosti je bilo kar precej denarja vloženega v izgradnjo avtocestnega križa, ki dobro funkcionira. Ob avtocestnem križu je razvoj omogočen, to ste vsi ugotavljali, zato je prav, da skozi podporo temu zakonu dejansko omogočimo tudi drugim območjem, ki so v tem trenutku na nek način hendikepirana, s primerno infrastrukturo, da pride do kvalitetnega razvoja tudi teh področij. Pomemben del tega zakona pa je usmerjen tudi v to, da preprečimo, da bi izpadli iz evropskih koridorjev, kajti če ne bomo posodili infrastrukture, bomo v prihodnje verjetno deležni tudi s strani Evropske unije določenih ukrepov, kar pa pomeni tudi nezmožnost črpanja evropskih sredstev v prihodnje. Zato glede na razpravo, ki je bila s strani večine poslancev konstruktivna, in v podporo temu zakonu pričakujem, da boste zakon podprli.
Obrazložitev glasu i imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kot smo že napovedali, bomo pri obeh glasovanjih vzdržani. Zakaj? Živimo v 21. stoletju, živimo v neki družbi, državi, kjer v Združeni levici nočemo, da bo lokacija določala našo kvaliteto življenja. Zato se moramo najprej vprašati, kako se iti policentrični razvoj Slovenije, po odgovoru na to vprašanje moramo tudi sočasno razumeti spremembe v mobilnostih praksah, moramo se zavedati, da živimo v informatični družbi in si odgovoriti na vprašanje, da jaz grem nekam, da nekaj digitaliziranega pride k meni in na osnovi tega odgovora potem seveda tudi pogledati, kakšnega prašička imamo in kako ga bomo polnili oziroma odgovoriti na vprašanje, kako bomo to financirali in v kakšnem časovnem zaporedju. In tudi opredeliti, v katerih primerih se časovnice lahko spreminja, ter seveda imeti ob vseh tem izdelano strategijo tveganja ne pa na način strategije tveganja na štirih, petih straneh kot pri TEŠ 6. To je minimalni pogoj nekega tovrstnega zakona, na katerega bo Združena levica pristala. Tvorno bomo sodelovali pri tem in dejansko takšen zakon bi potrebovali, s preambulo, ki odgovori na to, kar sem najprej povedal, z odgovorom, kako bomo to financirali, s časovnico in seveda z urejanjem strategije tveganja. Vse kar je manj kot to, je dejansko skropocalo. Pristop Vlade kot tudi pristop dobronamerni predlagatelja je premalo umen pristop k tej tako pomembni tematiki. Ne bi rad bil žaljiv, ampak v Združeni levici imamo ljudi, ki to področje obvladajo. Podobno kot imajo tudi v takih drugih strankah tovrstne ljudi. Me pa malo žalosti infrastrukturna podhranjenost trenutne koalicije, ampak upam, da s skupnimi napori bomo v doglednem času se prebili do tovrstne zakonodaje, ker 25 let nekih splošnih razprav, nas je pripeljalo do tega, da smo, kot sem že citiral nek članek, zavozili. Oglasil se bom samo enkrat, ker ima tovariš Kordiš avtobus. Hvala. Lep večer.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC, gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo. V Stranki modernega centra dajemo tudi razvoju prometa poseben pomen. Glede vprašanj, ki so se razvila na današnji točki, smo pojasnili, da dajemo v okviru te strategije prednost strategije razvoja prometa, ki je bila že sprejeta v lanskem letu na Vladi, prav tako pa nacionalnemu programu razvoja prometa in operativnemu načrtu za izvajanje strategije, ki sta dokumenta, ki temu sledita. Po naši oceni bi sprejetje pričujočega zakona pomenil nekako poseg v razvojne dogodke, ki se odvijejo na podlagi teh že sprejetih dokumentov oziroma že sprejetega dokumenta v kombinaciji z zakonom, ki je predlagan pod drugo točko pa bi seveda vse skupaj pomenilo tudi poseg v proračunske dokumente. Iz navedenih razlogov torej vztrajamo, da je pot, ki smo jo ubrali oziroma ki jo je ubrala Vlada, bolj primerna glede na naše makroekonomske okvire in predloga zakona, ki ga predlaga Poslanska skupina SDS, ne bomo podprli. Hvala.
Glasujemo. Prekinjam. A je vredu zdaj? Okej. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 44. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo še enkrat. Res je, da prejšnji zakon ni bil sprejet, vendar je bil ta zakon predlagan kot dopolnitev oziroma nadaljevanje Zakona o graditvi infrastrukturnih objektov in v naši Poslanski skupini bomo ta zakon seveda podprli. Cilj tega zakona je bil jasno opredeljen: določiti tudi vire financiranja za izgradnjo te prometne infrastrukture na neko daljše obdobje, s tem zagotoviti tudi neko stabilno financiranje in tudi s tem omogočiti neko normalno projektiranje in umeščanje teh objektov v prostor in v proračune. Vsi ugotavljamo, da so ti projekti, ki nas v prihodnje seveda čakajo, strateškega pomena, zato je prav, da se tudi z zakonom, ki opredeljuje izvedbo v smislu financiranja, to dopolni. Zakon je imel kar nekaj dobrih rešitev. Verjetno bo zavrnjen. Pričakujem oziroma verjamem, da bo ministrstvo marsikatero rešitev, ki smo jo v zakonu že predvideli, uporabil v nadaljevanju, kajti nekih velikih novih rešitev tudi ministrstvo verjetno v nadaljevanju ne bo iznašlo. Zato vseeno predlagam, da ta zakon podprete tako, da ga lahko v drugi obravnavi še dopolnimo in s tem tudi omogočimo neko normalno izvajanje konkretnih projektov pa tudi nenazadnje vzdrževanje javne infrastrukture, ki je na področju prometa v zelo slabem stanju.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC, gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo še enkrat. Kot je bilo napovedano že prej, tudi tega zakona ne bomo podprli. Zakon se imenuje Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v prometno infrastrukturo. Skozi razpravo smo nekako ugotovili, da gre pravzaprav ne za zagotavljanje sredstev, ampak za prerazporejanje sredstev znotraj proračuna. S tem želim povedati to, da bi v primeru sprejetja tega zakona dejansko prišli do situacije, ko bi postavke, ki danes predstavljajo integralni del proračuna, iz katerih pridobivajo sredstva vsi proračunski uporabniki, bile namenjene samo za infrastrukturo, kar pomeni, da bi te postavke pravzaprav nekako manjkale ostalim proračunskim uporabnikom. To bi seveda, kot sem že povedal prej, odpiralo nove fronte. Se pravi, imeli bi dodaten izpad dohodkov pri nekaterih, ki so prepotrebni sredstev, kar pa pravzaprav nekako načenja tudi sam proračun in finančno politiko. Iz tega razloga torej tega zakona ne bomo podprli. Smo pa hkrati na seji tudi dobili zagotovilo Vlade, da bo za infrastrukturo že v obstoječih proračunih za leto 2016 in 2017 zagotovila dodatnih 30 milijonov evrov, s čimer bo nedvomno ob že tako ali tako povečanem proračunu za te namene doseženo to, da bomo pravzaprav v prihodnjih letih lahko vozili po boljših infrastrukturi, boljših cestah in boljših železnicah. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo še enkrat. To, da predlogi za financiranje niso realni in da gre za prerazporejanje proračuna, na nek način lahko drži, zato ker smo obvezani tudi glede fiskalnega pravila, da se proračuna na nek način ne povečuje, tako da dejstvo sicer drži, je pa res, da zakon predvideva, da se izvedejo tisti ključni vplivi na proračun šele s 1. 1. 2018, ko bodo sprejeti novi proračuni. Po drugi strani pa je treba povedati, da so v predlogu tega zakona nekateri novi viri, ki lahko zagotavljajo dodatna sredstva. Gre za koncesnine iz naslova avtocest in gre tudi za del letnega dobička vseh gospodarskih družb, ki so v državni lasti in ki imajo dejavnost povezano z infrastrukturo. Po drugi strani pa je naloga Vlade tudi, da poskrbi za racionalizacijo na drugih področjih znotraj proračuna, iz tega naslova se lahko del sredstev prerazporedi tudi za prometno infrastrukturo. Glede na to, da vsi ugotavljamo, da je to velik multiplikativen učinek ne samo na gradbeništvo, ampak na celotno gospodarstvo, so taki ukrepi znotraj proračuna vsekakor smiselni. Gre pa samo za tisti del proračuna, ki se od obstoječega dejansko s tem zakonom povečuje do vrednosti 500 milijonov evrov na letni ravni. Če vemo, da je v tem trenutku namenjeno za obnovo cest 80 milijonov, po izračunih ministrstva bi pa potrebovali vsaj 200 milijonov na letni ravni, lahko ugotovimo, da ta dodatek, ki ga Vlada predvideva v višini 10 milijonov v 2016 oziroma 21 milijonov v naslednjem letu, bistveno bistveno premalo za neko normalno usposobitev naše prometne infrastrukture.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 44. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.