Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 21. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Milan M. Cvikl, Ljubo Germič, mag. Vasja Klavora, mag. Janez Kramberger, dr. Marko Pavliha od 15.00 ure dalje, gospa Breda Pečan, Ciril Testen do 13.00 ure in gospod Janko Veber. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O POROŠTVU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA OBVEZNOSTI JAVNE AGENCIJE ZA ŽELEZNIŠKI PROMET REPUBLIKE SLOVENIJE IZ NASLOVA KREDITOV, NAJETIH ZA ZAGOTAVLJANJE LASTNE UDELEŽBE REPUBLIKE SLOVENIJE V LETIH 2006-2009 ZA PROJEKTE, KI SE IZVAJAJO V OKVIRU PROGRAMA INVESTICIJ, SOFINANCIRANIH S SREDSTVI EVROPSKE UNIJE, IN ZA FINANCIRANJE DOMAČIH PROJEKTOV, KI JIH JE TREBA IZVAJATI ZARADI ZAGOTAVLJANJA VARNOSTI V ŽELEZNIŠKEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Izvolite, gospod minister za promet, mag. Janez Božič, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, lep dober dan želim! Namen predlaganega zakona o poroštvu je zagotoviti manjkajočih 99,692 milijarde tolarjev sredstev v obdobju od leta 2006 do 2009, od tega za zagotovitev lastne udeležbe pri evropskih projektih 72,097 milijarde tolarjev, potem za izvedbo prioritetnih projektov na 5. in 10. koridorju 22,794 milijarde tolarjev, izvedbo drugih domačih projektov, ki so nujni in jih ne financira Evropska unija, gre za dobre 4 milijarde tolarjev, in sanacijo izrednih dogodkov, ki so se zgodili v letih 2003, 2004 in 2005, v višini 800 milijonov tolarjev. Bistveni del programa, katerega izvedbo omogoča ta zakon, je vezan na izpolnjevanje mednarodnih obveznosti države in na uporabo sredstev evropskih skladov Phare, kohezija, TNT, Interreg. Z zagotovitvijo lastne udeležbe pri sofinanciranju skupnih evropskih projektov na javni železniški infrastrukturi bomo dosegli naslednje cilje: z modernizacijo obstoječe proge Divača-Koper bomo povečali sedanjo propustnost proge za 53% in zmogljivost za 76%; s pripravo investicijske in projektne dokumentacije ter odkupi zemljišč za gradnjo nove proge Divača-Koper bodo zagotovljeni pogoji za pridobitev gradbenega dovoljenja in gradnjo nove proge; z elektrifikacijo in rekonstrukcijo proge Pragersko-Hodoš bo dosežena ciljna hitrost do 160 kilometrov na uro, dopustna obremenitev v kategoriji D-4 ter povečanje propustne in prevozne sposobnosti proge. Naslednje, posodobitev signalno-varnostnih in TK naprav na 5. koridorju, predvsem na odseku proge Divača-Koper in Pragersko-Ormož, bo zagotovila večjo varnost prometa, zmanjšala stroške vodenja prometa in vzdrževanja ter prilagodila opremo evropskim zahtevam. Povečanje hitrosti do 160 kilometrov na uro na progi Ljubljana-Maribor. Z uvedbo sistema ERTMS/ETCS bo zagotovljen unificiran prenos signalno varnostnih naprav oziroma zahtev k strojevodji lokomotiv, ki bodo opremljene z ERMTS napravo. Z uvedbo sistema GSMR bo dosežena unifikacija radijskih zvez v skladu z zahtevami Evropske unije po interoperabilnosti sistema. Z izvedbo daljinskega upravljanja sistema stabilnih naprav električne vleke bo dosežena večja stopnja varnosti, zagotovljena bo interoperabilnost in povečana razpoložljivost celotnega omrežja javno železniške infrastrukture. Določena bo optimalna lokacija železniške povezave med Trstom in Divačo, gre za tako imenovano izvedbo projekta Interreg 3A. Izdelane bodo strokovne podlage za trženje prostih prostorskih kapacitet na železniških postajah in izveden bo pilotni projekt Revita Interreg 3B. Drugi del programa se nanaša na izvedbo tako imenovanih domačih projektov, ki jih bomo izvajali samo z lastnimi sredstvi, brez sofinanciranja iz evropskih skladov. Z izvedbo domačih projektov, ki so predlagani za financiranje s poroštvenim zakonom, bomo v obdobju do konca leta 2009 dosegli naslednje cilje: povečanje stopnje varnosti na nivojskih prehodih ceste čez železniško progo z avtomatizacijo, ukinitvijo in obnovo nivojskih prehodov. V letih 2006 in 2007 bo urejenih 41 nivojskih prehodov, do konca leta 2009 predvidoma še nadaljnjih 53. Potem odprava počasnih voženj za obnovo dotrajanih odsekov železniških prog in postajnih tirov. Remont proge Košana-Gornje Ležeče, potem remont kretnic in tirov na postaji Maribor. Naslednje. Zagotovitev dopustne obremenitve v kategoriji najmanj D4 na petem in desetem koridorju, gre za sanacijo podpornih zidov Rimske toplice, sanacija mostu Medno, sanacija mestu čez Dravo. Potem izboljšanje varnosti za udeležence v prometu na doslej nevarnih mestih, odprava pomanjkljivosti po inšpekcijskih odločbah. Potem zagotovitev varnega vstopanja in izstopanja potnikov na prometnih mestih. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], izgradnja postajališč, peronov, zmanjšanje negativnih vplivov na okolje zaradi izvajanja prometa skozi reševanje izdanih odločb MOP-a, inšpektorata za okolje, vezanih na izvajanje zakona o varstvu okolja in izdelavo strateških kart hrupa, z namenom določitve obremenjenosti območji, zaradi izvajanja železniškega prometa, pravočasna priprava projektne in tehnične dokumentacije za nove projekte in izdelava študij investicijske projektne dokumentacije, ki je potrebna za prijavo projekta za sofinanciranje iz evropskih skladov. Cilj, ki jih bomo dosegli z izvedbo predvidenih projektov, dejansko pomenijo izpolnitev zahtev Evropske unije po interoperabilnosti opreme z evropskim sistemom, ter zagotovitev nujnih varnostnih in ekoloških zahtev v skladu z domačo zakonodajo. Hvala lepa.
Hvala gospodu ministru. Predlog zakona je obravnaval odbor za promet kot matično delovno telo. Prosim člana odbora, gospoda Srečka Hvauca, da predstavi poročilo odbora.
Spoštovani! Lep pozdrav gospodu ministru in sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za promet je na 16. nujni seji 18.10.2006 obravnaval predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznost Javne agencije za železniški promet iz naslova kreditov, najetih za zagotavljanje lastne udeležbe Republike Slovenije v letu 2006 do 2009 za projekte, ki se izvajajo v okviru programa investicij, sofinanciranih s sredstvi iz Evropske unije in za financiranje domačih projetkov, ki jih je treba izvajati zaradi zagotavljanja varnosti v železniškem prometu. Predlog zakona je v postopek predložila vlada Republike Slovenije, in sicer je predlagala nujni postopek. O tem je tudi odločal kolegij predsednika državnega zbora in na svoji seji 13.10.2006 sprejel sklep, da se predlog obravnava po nujnem postopku. K točki dnevnega reda so bili povabljeni predstavniki ministrstva za promet, ministrstva za finance, javne agencije za železniški promet, Holdinga slovenskih železnic in zakonodajno-pravne službe. Kot je že bilo v uvodni predstavitvi predlagatelja povedano, gre za poroštvo Republike Slovenije v višini 99.692 milijard slovenskih tolarjev, in sicer 72.097 milijard je za tako sofinanciranje tako imenovanih evropskih projektov in 22.794 milijarde tolarjev za domače projekte. Na obravnavo samo smo dobili tudi pisno mnenje zakonodajno-pravne službe. Slovenska železniška infrastruktura, zanjo lahko rečemo, da je bila dolga leta ali pa celo desetletja zelo zapostavljena in stanje, tako kot je, je odraz odnosa. Imamo veliko število počasnih voženj, slaba propustnost proge, neustrezen osen pritisk pa še kaj drugega. Nacionalni program, ki je bil sprejet sredi 90-ih let, je bil izveden v manj kot eni tretjini, večji projekt, ki je bil izpeljan uspešno in dokončno je samo nova proga Murska Sobota-Hodoš, od večjih ali pa največjih projektov pa ni bila izvedena novo gradnja drugega tira Divača Koper, kar bi moralo biti gotovo že v letu 2000. S tem, ko v preteklih letih ni bilo namenjeno dovolj sredstev za domače in za evropske projekte, se je javna agencija znašla v zelo neugodnem položaju. Nekateri projekti, ki so bili že odobreni s strani Evropske unije in celo sredstva, že pripravljena oziroma nakazana, se niso mogli nadaljevati, zato ker ni bilo dovolj sredstev za našo lastno udeležbo. Prav tako so zastali nekateri domači projekti, ki jih financira Republika Slovenija. Kar bi lahko pripeljalo do tega, da bi se ti projekti popolnoma ustavili, da bi bilo potrebno nekatera sredstva vrniti. Drugo kar pa je, nevarno je pa tudi to, da bi se s takim stanjem lahko začela slabšati varnost v železniškem prometu, kar je pa seveda nedopustno. Poleg tega, ker ne bilo zagotovljenih dovolj sredstev, bi lahko prišli v situacijo, da ne bi pravočasno pripravili tudi projektne dokumentacije za prihodnja leta. Seveda pa teh, skoraj, 100 milijard predstavlja samo najnujnejša sredstva za posodobitev in usposobitev teh dveh glavnih koridorjev, da bomo pa dejansko dosegli ustrezno evropsko primerljivo sposobnost teh povezav pa bo potrebno poiskati še kakšne drugačne vire in dodatna sredstva. Odbor je na seji obravnaval tudi tri amandmaje in sicer k 1., 6. členu ter k naslovu ter vse tri soglasno sprejel. Prav tako pa je potem po skupni obravnavi vseh členov sprejel tudi vse člene soglasno, vse člene zakona skupaj. S tem smo zaključili drugo obravnavo in predlagamo državnemu zboru, da predlagani zakon sprejme. Hvala lepa.
Hvala gospodu Hvaucu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Branko Marinič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Končno pa ga imamo, zakon namreč, na katerega smo dolgo čakali. Predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije iz naslova kreditov, najetih za zagotavljanje lastne udeležbe Republike Slovenije v letih 2006 do 2009 pri projektih, ki se izvajajo v okviru programa investicij, sofinanciranih s sredstvi Evropske unije in za financiranje domačih projektov, ki jih je treba izvajati zaradi zagotavljanja varnosti v železniškem prometu, bomo v poslanski skupini SDS podprli. Namen predmetnega poroštvenega zakona je rešiti problematiko financiranja na železniškem področju, dokler ni proračunske postavke za investicije v javno železniško infrastrukturo. S tem bomo zagotovili manjkajočih 99,692 milijard slovenskih tolarjev, sredstev v obdobju od leta 2006 do 2009, za zagotovitev lastne udeležbe pri EU projektih, izvedbo prioritetnih projektov na petem in desetem koridorju, izvedbo drugih domačih projektov, ki so nujni, in jih ne financira EU ter za sanacijo izrednih dogodkov v obdobju od leta 2003 do 2005. Predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije iz naslova kreditov, najetih za zagotavljanje lastne udeležbe Republike Slovenije v obdobju 2006-2009 pri projektih, ki se izvajajo v okviru programa investicij, sofinanciranih s sredstvi Evropske unije in za financiranje domačih projektov, ki jih je treba izvajati zaradi zagotavljanja varnosti v železniškem prometu, je treba obravnavati po nujnem postopku, ker tudi v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke jemljemo zelo resno, z ozirom na dejansko stanje, kakršno je na tirih Slovenskih železnic. V preteklem obdobju je bilo v javno železniško infrastrukturo premalo vloženega dejanskega denarja, premalo so se resno jemale predvsem komponente, ki zagotavljajo varnost železniškega prometa. Slovenske železnice so danes kar nekaj let nazaj v smislu zagotavljanja varnosti, če primerjamo drugo javno železniško infrastrukturo, predvsem na železnicah Evropske unije. Kot rečeno, bomo v poslanski skupini predlog zakona podprli.
Hvala. Dr. Marko Pavliha bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister z ekipo, cenjene kolegice in kolegi poslanci! Oton Župančič je že davno tega napisal naslednjo uganko: "Z glavo puha, s srcem kuha, z nogami melje, v Ljubljano nas pelje." In tedaj bržkone ni bilo cicibana, ki ne bi vedel, kaj je to. Danes pa nisem več prepričan, da je tako samoumevno, kajti dejstvo je, da so naše železnice, zlasti infrastruktura, v katastrofalnem stanju, in to zaradi mačehovskega odnosa naše družbe zadnjih 60 let. Posledice so vidne, uporabniki - za zdaj še Slovenske železnice, jutri pa tudi tuji uporabniki - ne morejo voziti tako hitro, kot bi želeli, ne morejo tovoriti toliko, kot bi želeli, zaradi tega, ker infrastruktura pač ne prenese 22,5-tonske osne obremenitve, zato seveda nujno iščejo druge poti ali, kot je dejala Loyola de Palacio, če bo Slovenija ostala ozko grlo, vas bomo obšli. In to je seveda v nasprotju tudi z evropsko prometno politiko in okoljsko politiko, da je treba v najkrajšem možnem času čim več tovora in potnikov preseliti s cest na železnico oziroma na tire. Vlada Republike Slovenije se očitno zaveda te problematike, in to potrjuje pričujoči zakon, vendar po našem mnenju izbira napačen način financiranja. Naj povemo, da v proračunu za leto 2007 in tudi za 2008 niso zagotovljena potrebna sredstva za delovanje javne agencije za železniški promet, kakor tudi niso zagotovljena sredstva za lastno udeležbo. Na drugi strani pa danes sprejemamo zadolžitveni zakon v višini skoraj 100 milijard tolarjev, od tega 75 oziroma malce manj, 72, za zagotovitev lastne udeležbe pri projektih skupnih evropskih politik. Menimo, da rešitev ni v zadolževanju. Namreč, v prihodnosti bomo plačevali krepke obresti, kar pa je nepotreben strošek in strošek, ki je nastal samo zaradi tega ali predvsem zaradi tega, ker pač nismo znali v dobri meri zapreti proračuna za leti 2007 in 2008. Vprašanje je tudi, kdo bo vrnil ta sredstva. Bojimo se, da bo ta sredstva morala plačati državna blagajna. Zakaj? Agencija bi jih lahko plačala, če bi bila zmožna oziroma če bi lahko zaračunavala ekonomsko uporabnino od Slovenskih železnic. Tega pa ne more storiti, kajti Slovenske železnice, kot vemo, so že itak v krepkih rdečih številkah, zato mora zaračunavati bistveno manj, na primer, v letu 2005 samo 100 milijonov dolarjev. Vlada je tudi večkrat omenila pri sprejemanju podobnih zakonov na področju avtocestnega križa, da je to začasna rešitev, samo do trenutka, ko bomo avtocestni križ končali. Ampak občutek imamo, da se ta trend nadaljuje zdaj tudi na drugih področjih, pri čemer bi radi opozorili, da je javna agencija vendar v drugačni statusno-pravni obliki kot Dars; Dars je delniška družba, ima različne prihodke, javna agencija pa se financira tako rekoč samo od države. Minister je pred kratkim pravilno ugotovil, ko je govoril o nacionalnem programu, razvoju javne železniške infrastrukture, da mora vlada čim prej najti celoviti način zagotavljanja potrebnih finančnih sredstev. Ko je vlada opredeljevala dolgoročne cilje pri obeh proračunih, prvič, ni navedla rokov, drugič pa je potrebno povedati, da eden rok pa vendarle obstaja na podlagi mednarodne opredelitve in zaveze, to je rok za izgradnjo drugega tira, ampak tudi pri drugem tiru ni niti enega centa lastne udeležbe, to naj bi se saniralo z današnjim poroštvom in zakonom, ampak mi smo vendarle mnenja, da bi bilo dobro vsaj simbolično nekaj sredstev predvideti tudi za ta vse-evropski projekt, ki spada pod številko 6 in ga podpira tudi Evropska unija. Kot sem že omenil se v poslanskem klubu zavedamo, da je katastrofalno stanje železniške infrastrukture posledica ignorantskega odnosa naše države v zadnjih 60-ih letih in nemogoče je to pripisati kar tako katerikoli vladi, ampak hkrati se pa zavedamo tudi tega, da to dejstvo ne daje pravice nobeni vladi, da nepremišljeno ravna tudi v nadaljevanju in nadaljuje s tem trendom, zato bomo v poslanski skupini sicer temu zakonu ne nasprotovali, kajti menimo, da je potreben za obnovo 5 in 10 koridorja, težko pa ga podpremo bolj ali manj samo zaradi enega razloga, kajti gre za sporen način financiranja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani, gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Vsem voščim prav lep dober dan. Stanje na področju slovenske železniške infrastrukture nas vse skrbi. V času, ko Slovenija šele izgrajuje svoj avtocestni križ, najrazvitejše evropske države vlagajo ogromna sredstva v modernizacijo železniške infrastrukture. To bo prej ali slej kot članica Evropske unije morala storiti tudi Slovenija, sicer nam grozi nevarnost, da nas bodo ključni evropski železniški prometni tokovi obšli. Naj spomnim ta visoki zbor, da smo se v tej sestavi s finančnimi problemi slovenskih železnic prvič soočali pri obravnavi rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2005, ko je ta vlada ugotovila, da proračun Republike Slovenije za leto 2005 ni predvidel 29-ih milijard tolarjev za obveznosti do slovenskih železnic, v rebalansu proračuna pa smo, zaradi zaskrbljujočega stanja zagotovili dodatnih 10 milijard tolarjev za vzdrževanje železniške infrastrukture. Poroštvene zakone, kot je obravnavani predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije iz naslova kreditov najetih za zagotavljanje lastne udeležbe Republike Slovenije v letih 2006 do 2009 za projekte, ki se izvajajo v okviru programa investicij, sofinanciranih s sredstvi Evropske unije in za financiranje domačih projektov, ki jih je potrebno izvajati zaradi zagotavljanja varnosti v železniškem prometu je veliko lažje kritizirati kot soglašati z njimi. Toda, če upoštevamo namen predlaganega zakona oziroma namen porabe sredstev, ki jih bo Javna agencija za železniški promet Republike Slovenije namenila kot lastno udeležbo Republike Slovenije za projekte, ki so sofinancirani iz sredstev Evropske unije, kakor tudi za financiranje nujnih domačih projektov za zagotavljanje varnosti v železniškem prometu, potem v poslanski skupini Nove Slovenije nimamo težav s podporo predlaganemu zakonu. Razumemo namreč akutno stanje na slovenski železniški infrastrukturi in nujnost zagotovitve sredstev lastne udeležbe pri EU projektih za izvedbo prioritetnih projektov na petem in desetem koridorju, kakor tudi urgentno izvedbo nekaterih domačih projektov ter sanacijo izrednih dogodkov. V kolikor se sredstva ne zagotovijo, bi to lahko pomenilo vračanje že dobljenih donacij, nadalje nezmožnost plačil izvajalskih pogodb, ki so že podpisane in morebitne odškodninske tožbe, gospodarsko in okoljsko škodo zaradi nedokončanja začetih del in slabše pogajalsko izhodišče Republike Slovenije v novi finančni perspektivi v obdobju 2007 do 2013. Glede na predviden obseg del, na najnujnejših projektih, sofinanciranih s sredstvi Evropske unije in ostalih projektih, skladnih s programom dela javne agencije za železniški promet v letu 2006 in 2007, je za pravočasno realizacijo treba zagotoviti tudi manjkajoče vire iz naslova kreditov. S tem zakonom daje Republika Slovenija poroštvo za obveznosti Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije iz naslova kreditov do skupne višine glavnic 99 milijard 692 milijonov 380 tisoč tolarjev oziroma približno 416 milijonov evrov s pripadajočimi obrestmi in stroški kreditov. Od tega bo za sofinanciranje investicijskih projektov skupnih evropskih politik namenjenih približno 72,1 milijarda tolarjev, za financiranje domačih projektov pa približno 26,8 milijarde tolarjev oziroma slabih 27%. S tem zakonom Republika Slovenija daje poroštvo za obveznosti Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije iz naslova kreditov, ki jih v letih od 2006 do 2009 najema za zagotavljanje lastne udeležbe Republike Slovenije pri pripravi in izvedbi projektov v okviru programa investicijskih projektov skupnih evropskih politik in za financiranje razvoja in vzdrževanja javne železniške infrastrukture zaradi zagotavljanja varnosti v železniškem prometu do skupne višine glavnic 99,7 milijarde tolarjev, in sicer do določene višine v letih 2006 do vključno 2009. Kot sem že povedal, v poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog zakona o poroštvu tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franc Kangler bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zakon o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti javne agencije za železniški promet omogoča pridobitev sredstev za izvedbo nekaterih najnujnejših projektov do leta 2009. V večjem delu gre za evropska sredstva, pri katerih je potrebna lastna udeležba javne agencije za železniški promet. Z zakonom daje Republika Slovenija poroštvo za kredit do skupne višine skoraj 100 milijard tolarjev. Gre torej za velika sredstva. Večji del je namenjen sofinanciranju investicijskih projektov skupnih evropskih politik, slabih 30 milijard pa za financiranje domačih projektov. Nesprejetje tega zakona bi imelo za posledico celo vrsto negativnih dejstev. Predlagatelj med njimi navaja prekinitev izvajanja tekočih projektov, izgubo pravice do evropskih sredstev, tako donacij kot tudi sredstev iz bodočih pogodbenih investicij v železniško infrastrukturo. Kaj bi to pomenilo za naše železnice, ki se že sedaj nahajajo v zelo slabem stanju, verjetno ni treba posebej poudarjati. V Sloveniji smo v zadnjih letih pospešeno res gradili avtocestno infrastrukturo. Ta je bila seveda nujno potrebna in dokončati je treba tudi vse ostale planirane projekte na področju avtocestnega križa. Žal pa je na račun velike pozornosti avtocestnemu križu nastal velik primanjkljaj na področju razvoja Slovenskih železnic in njihove infrastrukture. To dejstvo se kaže na različnih področjih, med njimi tako v obsegu tovornega kot tudi potniškega prometa. Popolnoma nesprejemljiv je čas, ki je potreben, da se z vlakom prepeljemo iz Ljubljane v Maribor ali obratno. Pa da ne bi posodabljali le proge, je treba popraviti tudi situacijo na poti do Kopra, ki je iz dneva v dan slabša. S slabim stanjem železniške infrastrukture pa naša država ne izgublja le na področju železniškega prometa, preusmerjanja mednarodnega prometa, tako tovornega kot potniškega, na druge trase izven Slovenije ima negativne posledice na mnogo področjih in zmanjšuje predvsem naše razvojne možnosti. Zato je posodobitev Slovenskih železnic in njihove infrastrukture nujno potrebna. Dodatna investicijska vlaganja so za to uspešno prehodnost našega gospodarstva več kot nujna. Pri tem se moramo zavedati predvsem vseh prednosti železniškega prometnega sistema. Ena največjih je nedvomno okoljska spremenljivost, ki tudi zagotavlja možnost za bolj intenziven razvoj. Prepričani smo, da se vsi zavedamo odgovornosti in vloge Slovenskih železnic, slovenske železniške infrastrukture v evropskem prometnem sistemu. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon podprli. V Slovenski ljudski stranki namreč podpiramo razvoj železniškega omrežja, še zlasti v skladu z novimi prometnimi in gospodarskimi tokovi, ki so nastali po vstopu naše države v Evropsko unijo. Posebej želimo poudariti, da je treba pospešeno načrtovati posamezne regijske postaje in pričeti z njihovo izgradnjo. Uspešna modernizacija železnic bi nedvomno pospešila gospodarski razvoj v tistih predelih Slovenije, kjer je zaenkrat ovira zlasti nepovezanost s pomembnejšimi centri države. Nenazadnje bi kvalitetna infrastruktura omogočila večji razvoj potniškega prometa, s čimer bi razbremenili naše ceste in zlasti mesta, ki se soočajo s težavami zaradi prevelikega cestnega prometa. V Slovenski ljudski stranki torej predlagamo zakon in ga tudi podpiramo.
Hvala. Gospod Srečko Prijatelj bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Zakaj tako sprenevedanje, človek kar težko razume, sprenevedanje vladne koalicije. Danes vsi priznavate, da je to prepozno, da se tovori preusmerjajo že drugam in nekdo je rekel, končno, končno smo ga le dočakali. To ni rešitev problemov, nakopičenih na slovenskih železnicah za sam Holding, ampak to je šele začetek reševanja problematike. Ko govorimo o tem, da je to dobro, lahko hkrati zatrdimo, da je zelo površno in na hitro pripravljeno. Investicijsko vzdrževanje terja za normalno vzpostavitev v bistvu eksploatacijskih pogojev na slovenskih železnicah 50 kilometrov remonta vsako leto, pa vendar smo zapisali, da bomo v bistvu za to namenili za dve leti 11,5 milijard, kar je manj v letu 2007 za 3,8 milijarde in za 2008 za 2,9 milijard tolarjev. To, da govorite, da boste s tem rešili vse probleme seveda ni res, škoda je nastala, požar je pogašen, ostalo je pogorišče. Kdo bo za to odgovarjal, vi gospod minister? Jaz sem večkrat pozval ministra, naj se javno opredeli do nastale škode, ki je dnevno redno večja v slovenskem gospodarstvu. Ali bo gospod minister prevzel to odgovornost, ko bomo potegnili črto in izračunali vse te stroške, ki so nastali v gospodarstvu in rekel: "Bomo plačali to iz krivdnih razlogov priznavamo in tudi odstop bomo podali." Recimo, javno-mnenjska raziskava pa tudi mnenja kažejo, da tudi nadzorni svet ni kaj dosti prida. Skratka, dve leti in pol niste naredili nič, nič, popolnoma nič, zanemarjali ste to področje, sedaj, ko vam voda teče v grlo, ko vam Evropa grozi, da vam bo v bistvu ukinila iz spiska 30-ih perspektivnih projektov tudi tako imenovani drugi tir, za katerega niti v proračunu niste namenili postavke oziroma postavka je, denarja pa ni, ste na hitro "spacali" ta poroštveni zakon. To, oprostite, ni dovolj. Sistem na slovenskih železnicah se topi v izgubah in je pred kolapsom, 4 milijarde izgube je danes v samem sistemu. Kdo je odgovoren za to? Večkratne sugestije. Govorili smo vam, da tako ne gre. Prioriteta je bila cesta, avtocesta, avtocesta in avtocesta. 100 milijard ste dali za avtoceste, polovico bi lahko namenili, govorimo v evrih, lahko bi to namenili polovico za železnice, polovico za ceste in oba projekta bi sočasno tekla, ne, raje ste se odločili tako kot ste se in jaz mislim, da pri uporabnini, ki jo bomo dodatno nabili v bistvu Holdingu Slovenskih železnicam v letu 2007 za 2,3 milijarde in v letu 2008 za 4,9 milijard, po večini pa vemo, da tovor bodo vozile v bistvu Slovenske železnice oziroma nacionalni operater, bo to obveza, ki bo izhajala do države, ki jo bo moral plačati sistem. Kaj smo pa potem rešili, mi lahko poveste? To bo imelo posledice, ta odnos, vaš odnos do tega problema na železnicah bo tudi izračunljiv. In drugi tir, ki zamuja, v tem državnem zboru smo predlagali zakon, tudi vlada je sprejela vse potrebne prostorske akte, vi pa v tem poroštvenem zakonu navajate v bistvu komaj začetek dejansko priprave neke ponovne dokumentacije, odkup zemljišč in ne vem kaj, to bi bilo že vse lahko narejeno, to vemo mi vsi, pa ste to odrinjali na stran. Danes, ko nam to odteka, dejansko odteka drugam, pa seveda želite zamašiti luknje. Mi v Slovenski nacionalni stranki ne bomo nasprotovali temu poroštvenemu zakonu, ker je resnično nujen, verjemite pa, da problemi, ki obstajajo na slovenskih železnicah s tem ne bodo rešeni, ne se slepiti in ne saditi rožice tukaj. To je samo voda na pogorišče, ugasnili bomo žerjavico, škoda pa bo šele, šele izračunljiva čez nekaj mesecev in ta račun boste dobili vi, gospod minister, zagotovo.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na 2 obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 34. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Predlog zakona je v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Prosim gospoda ministra, dr. Zvera, da se nam pridruži. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev zakona. Dr. Zver, imate besedo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik državnega zbora Republike Slovenije. Spoštovane poslanke in poslanci. Torej, pred vami je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Gre za novelo, ki prinaša nekaj novosti zlasti na področju sestave svetov zavodov, kakor tudi pri načinu imenovanja ravnatelja ter podrobneje so opisani nekateri pogoji za sklenitev delovnega razmerja na področju vzgoje in izobraževanja. Gre zlasti za tisti del, ki govori o nekaznovanju osebe. Novost je to, da ne morejo biti sprejete v delovno razmerje na področju vzgoje in izobraževanja osebe, ki so obsojene zaradi kaznivega dejanja zoper spolno nedotakljivost. Kot veste, želimo s to spremembo ali pa pravzaprav glavni povod ali motiv za to novelo je bil nov način imenovanja glede ravnatelja oziroma postopek torej imenovanja ravnatelja, kjer si minister odvzema relativno močno funkcijo v celotnem postopku iz končnega "žegna" oziroma soglasja spreminja to v navadno mnenje v fazi pred imenovanjem ravnatelja na zavodu, na svetu zavoda, kar pomeni, da se določa novi organ, ki imenuje oziroma sprejme sklep o imenovanju, torej dokončno odločitev, in to je svet zavoda. Menim, da ta sprememba gre v smeri večje avtonomije deregulacije, decentralizacije in pa tudi v smeri večje demokracije, kar pomeni, da namesto centralnega državnega vladnega organa odločajo sveti zavoda, ki so tako tripartitno in demokratično sestavljeni. Največ zanimanja v javnosti je pa doživela sprememba sestave sveta zavoda. Tukaj smo že nekajkrat pojasnjevali v javnosti, javna razprava je praktično bila odprta celo leto in večkrat smo že pojasnili, zakaj želimo enakopravno demokratično participacijo, brez monopola ene od interesnih skupin. To pomeni, da bodo na področju osnovnega šolstva v svetu zavoda zastopani enakovredno s potrebnimi delegati, tako delegati predstavniki, tako starši, kakor tudi učiteljski kolektiv in pa ustanovitelj. Na ravni srednje šole, enako in pa na ravni višje šole namesto staršev, pridejo študentje. V Evropi ni nekega enotnega obrazca ali pa neke formule pri upravljanju, več ali manj so najvišji upravljavski organi dirigirani s strani upravnih enot ali deželnih ali regijskih. Te funkcije opravljajo, upravljavske funkcije, kot je tudi ena od glavnih nalog sveta zavoda, torej direktorji. Mi pa poskušamo tudi na to raven upravljanja, menežiranja z zavodom vpeljati čim bolj demokratični princip. To je načelo participacije vseh interesnih skupin. Pri tem bi rad še enkrat posebej poudaril, da ne gre z ničemer za kršenje avtonomije, strokovne avtonomije učiteljev ali strokovnih delavcev. Strokovno avtonomijo bodo lahko uveljavljali skozi že sedaj ločene organe in načine preko učiteljskega zbora, učiteljskih aktivov, razrednikov in z dejavnostjo, ki jo upravljajo tekom pedagoškega procesa. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Poročilo odbora ste prejeli. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Dr. Slavko Gaber bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je po svojem bistvu bistveno drugačen zakon od tistega, ki ga je ta parlament obravnaval, ko je obravnaval zakon o maturi. Če smo lahko govorili ob zakonu o maturi, da je primerna oblika nadgradnje sistema vzgoje in izobraževanja v Sloveniji, imamo tukaj opravka z drugačnim zakonom. Zakon, če omenim samo eno od točk in mislim, da tudi bistveno točko od tega zakona, prav po nepotrebnem spušča v slovenski prostor vzgoje in izobraževanja napačen signal. Predlagatelji očitno verjamejo, da je potrebno v Sloveniji tako staršem, kot tudi učiteljem sporočiti, da ima učiteljstvo preveliko vlogo pri odločanju v slovenskih šolah. Pri tem se sklicujejo na domnevo o uravnoteženem zastopstvu partnerjev v šolskem sistemu. Pozabljajo pa, da je pač tako, da so že doslej bili zastopani v svetih šol tako starši, tam so bile zastopane tudi lokalne skupnosti in pa še več, tam so bili zastopani, ko gre za srednješolsko raven, tudi dijaki. Ob tem, ko so bili zastopani vsi našteti pa je dejstvo, da so bili v šoli namenoma v svetih šol nekaj močneje zastopani predstavniki učiteljic in učiteljev. Razlog zato je preprost. Šola stoji in pade z učiteljstvom in učiteljstvo samo je sicer prav, da si ne more odrejati kakšen bo program dela šole, da tudi ne more odločiti o tem, koga bo imenovalo za ravnatelja oziroma ravnateljico. Prav pa je, da ima nekaj več besede, kot vsi drugi, ki v delu šole in z delom šole povezano tudi soodločamo. Kar več kot 20.000 podpisov je bilo zbranih, ki govorijo proti pomembnemu delu vsebine te spremembe, tega zakona. Če ta glas teh 20.000 ljudi ne bo uslišan, potem bomo v parlamentu priča enemu večjih zatiskanj ušes s strani oblasti, ko tisti, ki jih zakon najbolj zadeva, sporočajo parlamentu, kako naj ravna. Če jih že minister ni slišal, potem bi bilo pametno, da te ljudi sliši vsaj parlament. Še posebej bi bilo pametno to zaradi tega, ker bodo šole bistveno dlje na tem svetu in urejanje šol je bistveno pomembnejše od naših trenutnih političnih interesov. Pa še eno besedo naj k temu dodam. Ko sprejemamo zakon o organizaciji in financiranju, postavljamo okvire delovanja šolstva v Sloveniji in, preprosto rečeno, sporočamo v slovenski šolski prostor, kdo v njem kaj šteje in na kakšen način ga obravnavamo. Ne le, da ta zakon izključuje iz igre najpomembnejšega igralca, učiteljstvo - sporoča mu, da je imelo doslej preveč moči -, počne še nekaj drugega, kar je prav tako nerazumljivo. Dijaki in dijakinje, za katere trdimo, da naj bi se oblikovali v odgovorne državljane in državljanke, so prav tako premalo pomembni, da bi lahko odločali pri tistih zadevah, o katerih odloča svet šole. In zato tega zakona v tej obliki seveda ne bomo podprli.
Hvala. Gospa Majda Potrata bo predstavila stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanki, spoštovani poslanci, spoštovani gospod minister s sodelavci! Za Socialne demokrate je vprašanje izobraževanja in vprašanje znanja ključno vprašanje. Zato smo z naklonjenostjo sprejeli misel, naj bo tudi zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja predmet partnerstva za razvoj. Zato smo se v usklajevalnem postopku skušali dokopati do take oblike zakona, ki bi bila tudi za Socialne demokrate sprejemljiva. Temeljno vprašanje, ki smo si ga zastavljali, se je vrtelo okrog ene od dveh temeljnih sprememb, ki ju prinaša zakon, to je vprašanje sestave svetov šol in vprašanje imenovanja ravnateljev. In ravno pri prvem se nam je zdelo ključnega pomena, na katere strokovne podlage je oprto tako predlagano strukturiranje sveta šole. Z dosedanjega števila 11 članov sveta šole se število članov sveta zmanjšuje na 9. Tudi poprej so bile vse tri plati treh ključnih odgovornih za vzgojo in izobraževanje vpete v svet šole, vendar v drugačnem razmerju. In zato se nam je zdelo najbolj pomembno slišati argumente, po katerih naj bi enemu od ključnih za vzgojo in izobraževanje, to je za učiteljice in učitelje, bilo po novem predlogu treba zmanjšati z dosedanjih 5 članov, zastopnikov v svetu šole, na samo 3. Socialni demokrati zagovarjamo socialno partnerstvo. Zdi se nam, da morajo pri ključnih vprašanjih, ki zadevajo vzgojo in izobraževanje, biti doseženi dogovori o stvareh, o katerih morajo učitelji v vsakodnevni šolski praksi nenehno odločati in tudi po sprejetih odločitvah ravnati. Na matičnem delovnem telesu smo obravnavali predlog zakona na svetovni dan učiteljev in zanimivo je, da je v priporočilu o položaju učiteljev zapisano, da naj pri oblikovanju zakonodaje, pri oblikovanju mnenj in stališč pri organizaciji šolstva vključijo tudi učiteljske organizacije in tu se za Socialne demokrate začne temeljni problem, ker vemo, da soglasja največjim šolskim sindikatom te spremembe nimajo. Zato tudi za Socialne demokrate predlagani zakon ni sprejemljiv in mu ne izrekamo podpore. Že na matičnem delovnem telesu smo si prizadevali z amandmajem spremeniti člen, ki posega v sestavo sveta šole, vendar brez uspeha. Amandma vlagamo ponovno in ga bomo tudi obrazložili. Druga sprememba, ki je zvezana z imenovanjem ravnateljev pa je bila pospremljena v javnosti z mnenjem ministra, da se na nek način odreka na načelni ravni svojemu vplivu pri imenovanju ravnateljev. Res je za Socialne demokrate to samo na načelni ravni, zaradi tega, ker se po zdajšnjem predlogu, ko naj bi minister dal predhodno mnenje kandidatu ali kandidatki za ravnatelja odreka odgovornosti, ne odreka se pa svojemu dejanskemu vplivu, resnični vpliv na imenovanje ravnatelja ali ravnateljice se na tak način celo povečuje, dejstvo je, da mora za opravljanje tega položaja vsak, ki ga hoče opravljati izpolnjevati z zakonom predpisane pogoje, tako da to sploh ni vprašanje, ali je ministru dana samo ta kompetenca pregledati ali so izpolnjeni pogoji. Zagotovo pa je njegovo soglasje odločilno pri usmerjanju sveta šole. Hvala.
Hvala. Gospa Marjetka Uhan bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni, minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona organizacije in financiranju vzgoje in izobraževanja prinaša dve bistveni spremembi na tem področju, to je imenovanje ravnatelja in sestava sveta zavoda. Pri imenovanju ravnatelja se odgovornost prelaga na šole, o ravnatelju odloči svet šole po novem, ki pa mora predhodno pridobiti mnenje učiteljskega zbora, mnenje staršev in mnenje lokalne skupnosti, to je občine. Pri srednjih šolah pa še mnenje dijakov. Ko svet izmed prijavljenih kandidatov izbere primernega kandidata za ravnatelja posreduje to ministru in ta se mora izjasniti oziroma podati mnenje v 30-ih dneh, v kolikor tega mnenja ne poda se svet zavoda sam odloči pa tudi mnenje ministra po novem ni več obvezujoče za sprejem oziroma za potrditev ravnatelja. Glede na dogajanja v preteklosti, zlasti v lanskem letu, pozdravljamo to odločitev vlade, da ima sedaj večjo vlogo oziroma vlogo pri imenovanju ravnatelja predvsem svet zavoda, ki bo tudi odgovoren za kakovost in izvajanje dela na šolah. Okolje, iz katerega prihaja kandidat, to je učitelji in starši in lokalna skupnost najbolje poznajo kandidate in je prav, da izberejo primerne, s katerimi bodo potem delali, bili sodelavci, vzdrževali, obnavljali, gradili vrtce, šole in vzgajali otroke. Druga pomembna sprememba pa je sestava sveta zavoda, po novem so po trije predstavniki zaposlenih, trije predstavniki staršev in trije predstavniki občin. V kolikor želimo, da bo svet zavoda opravljal svojo nalogo je prav, da že v startu damo enak pogoje vsem trem partnerjem. Ker je v javnosti "završčalo", da zmanjšujemo vlogo učiteljev pa naj povem, da dobri učitelji, vzgojitelji in drugi zaposleni, predvsem pa dobri pedagogi, se ne bojijo teh sprememb. Ne bojijo se predstavniki ustanovitelja še manj pa staršev. Vsak izmed teh treh ima svojo vlogo in poslanstvo, ki jo mora pošteno in profesionalno odigrati. Zakaj bi se bali predstavnikov občine, saj vemo, da so le-te odgovorne in poklicane, da vzdržujejo zavode, jih gradijo, poskrbijo za plače vzgojiteljem, odobrijo nadstandardne programe in še in še. Vemo, kaj je poslanstvo učiteljev in navsezadnje tudi staršev, ki jim ne sme biti vseeno, v kakšni šoli in v kakšnem zavodu se vzgaja in izobražuje njihov otrok. V Novi Sloveniji bomo predlagane spremembe zakona podprli.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke spremembe zakona podpiramo, podpiramo tudi vse amandmaje odbora in treh poslanskih skupin k 46. členu veljavnega zakona. Ponovno pa želimo ob tej priliki opozoriti, da se morajo spremembe zakonodaje na področju izobraževanja in vzgoje ter ustrezni podzakonski akti sprejemati pravočasno, da se zavodi in vsi, ki se jih taki predpisi tičejo, lahko pravočasno pripravijo na njihovo izvajanje in, da zaradi prepozno sprejetih predpisov ne trpi vzgojno-izobraževalni proces. Podpiramo spremenjeno sestavo sveta zavoda, saj je bolj uravnotežena in daje večjo vlogo staršem in ustanovitelju. Prepričani smo, da imajo starši pravico in dolžnost aktivno sodelovati pri izobraževanju svojih otrok. Sestava sveta zavoda s tremi predstavniki ustanovitelja, tremi predstavniki staršev in tremi predstavniki zaposlenih predstavlja enakomerno in enakopravno zastopanost staršev in zaposlenih ter ustanovitelja in uresničuje načelo partnerstva med sodelujočimi v procesu izobraževanja in vzgoje. Dijaki imajo svoj vpliv v postopkih imenovanja ravnatelja s podajanjem mnenj. Kot nam je znano, se je s takšno rešitvijo strinjala tudi Dijaška organizacija Slovenije. Prav tako podpirajo spremembe sveti staršev primorskih in ljubljanskih šol. Starši poudarjajo, da so zelo zainteresirani za večjo vlogo v sistemu vzgoje in izobraževanja, kar pa ne pomeni, da s tem ne zmanjšujemo vlogo učiteljev in njihovo strokovnost. V zvezi s postopkom za imenovanje ravnatelje v 4. členu novele prav tako menim, da morajo turi pri izbiri ravnatelja enakopravno sodelovati predstavniki staršev v svetu šole in ustanovitelj. Tako naklonjenost zaposlenih v javnih vrtcih in šolah kot zadovoljstvo staršev z izbiro ravnatelja ali ravnateljice, sta pomembna za dobro delo javnega zavoda. Zato se nam zdi primerna tudi sprememba vpliva ministra na imenovanje in s tem dana večja vloga lokalni skupnosti pri imenovanju ravnatelja. S tem se bo povečala avtonomija šol in lokalnih skupnosti ter dosegla decentralizacija odločanja. V poslanski skupini smo prepričani, da morajo šole in vrtci znova zaživeti v svojem okolju in spodbujati razvoj in možnosti za mlade v lokalni skupnosti. Hvala lepa.
hvala. Gospa Barbara Žgajner Tavš bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav tudi v mojem imenu. Spoštovane kolegice in kolegi in seveda minister ter predstavnice in predstavniki ministrstva! Današnje spremembe imajo svojo težo. Minister s predlaganimi spremembami posega v najvišji organ upravljanja, torej svet, in na novo formulira sestavo sveta javnega vrtca oziroma šole. To pa je tudi sprememba, ki s strani zaposlenih v vzgoji in izobraževanju ni dobila podpre. Še več, sindikat vzgoje, izobraževanja, znanosti in kulture, je v državni zbor posredoval 21 tisoč 274 podpisov zaposlenih v vzgoji in izobraževanju. 21.274 podpisov, s katerimi so podpisniki izrazili nasprotovanje zmanjševanju števila predstavnikov zaposlenih v svetu zavoda. Predlagatelj ni predložil nobenih strokovnih študij, ki bi utemeljevale potrebo po spremembi sestave svetov, vrtcev in šol oziroma zmanjševanju števila članov. Števila delavcev v tem organu se namreč zmanjšuje s 5 na 3. Stroka pa se boji, da ravno zmanjševanje števila zaposlenih v svetih ne bo dvignilo kakovosti njihovega delovanja, temveč se bo zaradi večjega števila članov ostalih dveh interesnih skupin okrepil vpliv drugih na delovanje šol oziroma vrtcev. Gre za zelo podoben ukrep, kot ga je ta vlada vpeljala na področju kulture, kjer pa se žal že kažejo negativne posledice. Nov je tudi postopek imenovanja ravnateljev, kar smo danes že slišali, ki prav tako zmanjšuje vlogo ministra na imenovanje. Na drugi strani pa ta ukrep povečuje vpliv predstavnikov lokalne skupnosti, kar bi po eni strani lahko sicer pomenilo večjo avtonomijo vrtcev in šol v smislu manjše odvisnosti od ministrstva, po drugi strani pa tak ukrep pomeni večjo odvisnost lokalnega političnega vpliva. Če na kratko povzamem. 21.274 vloženih podpisov proti predlagani spremembi sestave sveta zavoda. Zakon je neusklajen. Ministrstvo je zavajalo, ko je trdilo, da je zakon usklajen s sindikatom. Vlada svojo odločitev o zmanjševanju števila zaposlenih v svetu pojasnjuje zgolj z njihovim domnevno prevelikim vplivom na odločitve. Jaz sprašujem, kje se je potem v predlagani rešitvi izgubila tako imenovana avtonomija vrtcev in šol, ki temelji na strokovnosti. Minister je v junijski številki Šolskih razgledov obljubil redni postopek za predlagane spremembe. Danes zakon obravnavamo po skrajšanem postopku, kar je nedopustno, kajti gre za pomembne spremembe. Meni je žal, pa bom rekla, res škoda, da bo v luči nasprotovanja zakonu zaradi prej omenjenih slabih predlaganih rešitev sprejeta pozitivna novost, ki se je pravzaprav niti eden izmed govornikov pred menoj ni dotaknil, to pa je novost v okviru 107. člena. Na pobudo in predlog Slovenske nacionalne stranke je vlada aprila letos končno le zadolžila resorna ministrstva, da v področni zakonodaji kot pogoj za zaposlitev na področju socialnega skrbstva, vzgoje in izobraževanja zakonsko določijo, da kandidati do zaposlitev oziroma zaposleni na navedenih področjih ne smejo biti pravnomočno obsojeni zaradi kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. In, kot že rečeno, ministrstvo za šolstvo je pravzaprav prvo pristopilo k realizaciji omenjenega sklepa, ki vsaj z vidika zakonodaje, bom rekla, pomeni korak naprej k večji zaščiti otrok pred možnostjo spolnih zlorab v okviru vzgojno varstvenih oziroma izobraževalnih inštitucij. Pa vendar sprašujem, na kakšen način se bo izvajal predlagan ukrep, zapisan v drugem odstavku 107. člena in seveda, kakšna je kazenska odgovornost za kršitelje tega zakonskega določila oziroma predpisa. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ocenjujemo,da je vlada žal tudi v tem primeru izbrala najlažjo pot. Bom rekla, da se bo otresla bremena odgovornosti pri ureditvi zaščitne zakonodaje, saj gre za tako imenovano "per partes" rešitev, med tem ko celostnega pristopa na nivoju države še vedno ni. V Slovenski nacionalni stranki bomo ravno zaradi te spremembe zakon podprli.
Gospod Ivan Jelen bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Poslanci DeSUS-a predlagani zakon vsekakor podpiramo. Ena izmed najbolj perečih tem že v fazi priprave predloga in v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu je bila predlagana sprememba sestave svetov vrtcev in šol. V poslanski skupini DeSUS zastopamo stališče, kakršnega smo navedli že na seji delovnega telesa, in sicer, da so takšne spremembe potrebne in dobrodošle. Menimo namreč, da sestava na temelju 3 predstavnikov delavcev [[gre predvsem za učitelje oziroma vzgojitelje]] , 3 predstavnikov staršev ter 3 predstavnikov ustanovitelja, predstavlja uravnoteženo strukturo in preprečuje bojazen pred zmanjšanjem strokovne vloge učiteljev. Svet šole oziroma vrtca ne predstavlja izključno strokovnega organa, temveč skrbi za druge stvari, kot je na primer financiranje in investiranje. Veseli nas, da bodo tudi starši otrok dobili možnost vplivanja na življenje in delo njihovih otrok v teh ustanovah. Z enakim navdušenjem podpiramo tudi enakovredno udeležbo predstavnikov lokalnih skupnosti, saj slednji spremljajo družbene dejavnosti na svojem območju, kar pa vključuje tudi področje šolstva. Poleg tega pa ne smemo prezreti njihove naloge na področju ustanavljanja in financiranja vzgojno-izobraževalnih ustanov, in ravno to je dovolj tehten razlog, da se jim omogoči enakovreden položaj. Ne smemo pozabiti, da je temeljna skrb na tem področju kvalitetna izobrazba in vzgoja naših otrok. Slednje pa se lahko zagotavlja le na temelju medsebojnega sodelovanja in zaupanja vseh, ki so v ta proces vključeni, torej staršev, lokalne oblasti ter učiteljev. V naši poslanski skupini se strinjamo s spremembo, ki se nanaša na imenovanje ravnatelja, saj mora slednji biti sprejemljiv tako za starše, lokalno skupnost kot tudi za učitelje. Menimo, da mora imeti svet šole oziroma vrtca večjo vlogo pri imenovanju ravnateljev, zato podpiramo spremembo v smeri zmanjšanja vloge ministra kot političnega funkcionarja, da posreduje k mnenju o izbranem kandidatu, prej obvezno soglasje. Glede na podatke o spolnih zlorabah otrok pa v poslanski skupini DeSUS menimo, da je res že skrajni čas, da se v ta področni zakon vključi določba, ki kot pogoj za zaposlitev na področju socialnega skrbstva, vzgoje in izobraževanja določa, da kandidati za zaposlitev oziroma zaposleni na teh področjih ne smejo biti pravnomočno obsojeni zaradi kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Na podlagi ocenjenih pozitivnih sprememb v poslanski skupini DeSUS dopolnjen predlog zakona v celoti podpiramo.
Hvala. Gospa Alenka Jeraj bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Lep pozdrav ministru s sodelavci, kolegicam in kolegom! V poslanski skupini bomo podprli predlagane spremembe zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, saj gre za dve ključni spremembi, ki ju podpiramo, torej sestava svetov zavodov in postopek imenovanja ravnatelja. Menimo, da sta obe ključni spremembi zakona pozitivno naravnani, saj s predlagano sestavo sveta pridobijo starši, ustanovitelj in učitelji. V okviru druge spremembe glede postopka imenovanja ravnatelja se veča avtonomija in odgovornost sveta šole, ki tako pridobi avtonomijo in ob enem tudi večjo odgovornost. Cilj predlaganih rešitev je, da se po novem omogoči bolj uravnotežena sestava svetov javnih vrtcev in šol in s tem enakovreden vpliv vseh interesnih skupin na odločitve. Zato se število predstavnikov delavcev ustrezno zmanjšuje. Svet javnega vrtca oziroma šole sestavljajo trije predstavniki ustanovitelja, trije predstavniki delavcev in trije predstavniki staršev. Sestavo sveta višje strokovne šole ureja poseben zakon. Tako kot do sedaj tudi po novem velja, da je v primeru, ko je ustanovitelj šole država, v svetu eden izmed članov predstavnikov ustanovitelja predstavnik lokalne skupnosti, na območju katere ima šola sedež ali več lokalnih skupnosti, če se le te tako sporazumejo. Vloga učiteljev z zakonom ni zmanjšana, saj je področje pedagoškega odločanja v njihovih rokah in so najštevilčnejša skupina s prevladujočim strokovnim področjem v zavodu. Učitelji so na podlagi 60. člena zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja tudi del strokovnega aktiva in so zastopani v strokovnih aktivih, oddelčnih učiteljskih zborih, učiteljskem zboru in drugih organih, kjer se sprejemajo najpomembnejše strokovne odločitve. V tem delu je potrebno ločiti del v postopku upravljanja in del v okviru sprejemanja strokovnih odločitev. Zaupamo učiteljem in tudi v prihodnje se bodo strokovne odločitve sprejemale v omenjenih strokovnih organih. Postopek imenovanja ravnatelja zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja določa zelo okvirno, v praksi pa se je izkazalo, da ga je smiselno bolj doreči tako, da posamezne interesne skupine podajo svoje mnenje o kandidatu oziroma kandidatih za ravnatelja. V predlaganem zakonu se dosedanji prvi del 53. člena zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, v katerem so po novem določeni samo pogoji za ravnatelja, vsebinsko ne spreminja, na novo pa je ločeno oblikovan člen, ki posebej in bolj pregledno ureja postopek imenovanja in razrešitve ravnatelja. Pomembna sprememba v postopku imenovanja ravnatelja v primerjavi z dosedanjo ureditvijo je, da si mora svet pred imenovanjem kandidata za ravnatelja na mesto dosedanjega soglasja ministra pridobiti le njegovo mnenje, ki pa ni zavezujoče za končno odločitev sveta. S tem svet prevzema večjo odgovornost za razvoj in kvaliteto zavoda in pridobiva večjo avtonomijo, kar vodi k decentralizaciji odločanja. Za večji vpliv staršev na izbiro je uveden inštitut mnenja sveta staršev, ki lahko tako izražajo pomembna stališča v zvezi z organizacijo šole. Tudi v bodoče v postopku imenovanja ravnateljev ostaja določilo, po katerem si mora svet vrtca oziroma šole pridobiti mnenje lokalne skupnosti. Lokalna skupnost mora svojo podporo kandidatu ali več kandidatom ustrezno obrazložiti po proučitvi programov kandidatov. Po dosedanji ureditvi in praksi namreč lokalne skupnosti svojega mnenja niso obrazložile, kar svetu vrtca oziroma šole ni omogočilo, da si ustvarijo dodatno predstavo o kandidatih. Na podlagi navedenega bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog novele zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev, z dne 27.10.2006. V razpravo dajem 2. člen in amandma poslanske skupine LDS, amandma poslanske skupine Socialnih demokratov ter dva amandmaja poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Odpiram prijavo. Prijava za razpravo o drugem členu in amandmajih k 2. členu teče. Gospod Moge, izvolite, imate besedo.
Poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Kot je že napovedal predstavnik Liberalne demokracije Slovenije, mi tega zakona ne bomo podprli. Moti nas pri tem zakonu predvsem samo ta 2. člen in bom poskušal v par besedah povedati, zakaj smo predlagali amandma, da bi se ta člen črtal. Prvič. Lahko brez nadaljnjega ugotovimo, da prejšnja sestava 5-3-3 pomeni pet izvajalcev proti šest porabnikov, preide sedajle v 3-3-3-3 to se pravi 3, proti šest in drugim, kar pomeni, da so izvajalci daleč, daleč pod tem, da bi lahko nekako uveljavljali svoje interese, kot je bilo v zakonu, ki je bil do nedavnega in je še sedaj veljaven. Zakaj, poslušajte, je tako nezaupanje do sestave sveta, če so pa sveti do sedaj, pa šole, v redu delovali več let. Mislim, da se je treba zavedati in nekako razumeti šolo, kako deluje. Težko je tistemu, ki je samo politik in je imel s šolo opravka samo takrat, ko je hodil v šolo, lažje je pa razumljivo tistim, ki smo več deset let delali v šoli, tudi ravnateljevali, dva izmed njiju, njimi, imata celo naziv primus tukaj v državnem zboru in oba temu zakonu nasprotujeta. Ko se je nekako odločalo, koliko ljudi naj bo v svetu, se je potem vzelo v obzir tudi to, kakšne naloge opravlja pa dejansko svet. Če iz veljavnega zakona, in v tem se nič ni spremenilo, citiram, potem svet kot najvišji organ upravljanja imenuje in razrešuje ravnatelja vrtca oziroma šole. To je nek akt, o katerem bom kasneje govoril. Če gremo naprej; sprejema program razvoja vrtcev oziroma šole in sprejema letni delovni načrt. Letni delovni načrt, spoštovane kolegice in kolegi, šole, je pa zelo zapleten akt, ki je seveda sestavljen ne samo od tega, kdo kakšen predmet uči, ampak tudi to, katere vsebine in kdaj in kje in na kakšen način se bodo podajale. In zaradi tega je zelo važno v svetu šole, da sedijo učitelji, ki so iz vseh področij. Sedajle, ko je bilo podanih 5 članov sveta, je lahko šola in verjetno je šola, skoraj, če je bila pametna verjetno delegirala v svet šole nekoga, ki je bil matematik, nekoga, ki je bil slavist, nekoga, ki je bil tuj jezik, nekoga, ki je bil iz družboslovja in nekoga, ki je bil z naravoslovja ali pa še kogarkoli, včasih je tudi koga izpustila, da je nekdo, tisti ki je bil matematik tudi naravoslovja pokrival. Široka paleta je bila tukaj zbrana in dalo se je argumentirano razpravljati o teh stvareh in seveda na koncu je prevladala večina, to je tistih uporabnikov šole 3 plus 3, ne pa teh, ki so bili v šoli, ko so sprejemali. Bilo je to razmerje, ta tenzija med tem, ki so izvajali program, ki so bili strokovno podkovani in pripravljeni proti drugim, ki so bili derigirani v svet šole, seveda bi rekel nekako uravnotežena. In ti vsi, ki ste govorili, da zakon podpirate in da je sedaj svet uravnotežen, jaz tega za "permej duš" ne verjamem, 5:6 ali 3:6, da je 3:6 večja uravnoteženost kot 5:6, to seveda ne velja. So še druge dileme pri tem. Predvsem seveda o tem, kako se voli ravnatelj. Da je postal ravnatelj dan danes plen različnih političnih strank ene ali pa druge provinence ni treba posebej govoriti. O ravnatelju in o imenovanju ravnateljev se je v zadnjih letih govorilo več kot o imenovanju kogarkoli ali iz podjetij ali pa iz javnih zavodov. Bile so tu nekako tudi dostikrat ostre polemike o tem, ali je taka sestava sveta garant za to, da bomo dobili dobrega ravnatelja, ali pa taka sestava sveta ne vodi v to. Ali je treba ojačati moč politike na to, ko se bo imenoval ravnatelj ali ne? Očitno je sedanja predlagana sestava sveta, v kolikor mi tega amandmaja ne bi sprejeli, naravnana na to, da politike neprimerno bolj lahko vpliva na to, kdo bo ravnatelj, kot pa je bilo prej. Prej so se morali tehtati argumenti, kvalitete, sedaj pa se lahko dosti v taki sestavi soočajo argumenti moči. Še nekaj bi rad poudaril. Ni dobro v šolskem sistemu, kjer je več 10 tisoč visoko izobraženih ljudi, več 10 tisoč, vsi učitelj imajo visoko izobrazbo, da se z njimi pogovarja na tak način, da če jih je čez 20 tisoč podpisalo, da se ne strinjajo s tako rešitvijo, kot je v zakonu, oni lahko to naredijo, da se z levo roko zamahne in da ta argument v praksi pač nič ne velja. Mislim, da je to prehudo podcenjevanje prvič učitelja in tudi prehudo podcenjevanje sindikata, ki je to akcijo sprožil in ki se zavzema, da bi ostala raven razmerij med izvajalci in med temi porabniki storitev, ki jih daje šola takšna, kot je bila do sedaj. Mislim, da ni treba kopati takšne sekire v tem času, kot smo jo začeli kopati. Lahko bi šlo mogoče na kakšno drugo razmerje, če je bilo katerih premalo ali preveč. Ampak vsekakor je ta rešitev po mojem, kjer se samo zmanjšuje število učiteljev, da ta stvar ne bo vodila v kvaliteten razvoj našega šolstva. Samo trije učitelji v svetu šole, imam pa še cel kup dolžnosti, ki jih mora ta svet izvajati, vodi v to, da se zožuje tisti del, ki bo odločal, ki je bil strokovno in tudi po vedenju najbolj kompetenten, kako se v tej stvari dogaja. Če bo obratno, če slučajno amandmaja ne boste podprli, hvala bogu, ampak glede dvajsetletnih izkušenj, ki jih imam na tem področju, lahko rečem, da taka stvar, pa bom malo pretiraval, vodi v katastrofo. Meni se zdi, spoštovane kolegice in kolegi, da je edini namen spreminjanja tega zakona zmanjševanje vloge učiteljev pri odločanju v šolah in vrtcih. Ne vem, kaj so naredili, da jih poskušamo toliko izničiti iz možnosti pri sprejemanju in pa da bi odprli politiki lažjo pot za imenovanje politično všečnih ravnateljev. Zaradi tega vas prosim, da bi ta naš amandma k 2. členu, da se ta člen črta, podprli. In če bi zares mislili sprejeti kakršnekoli spremembe se mi zdi, da bi do te spremembe lahko prišli, če bi se število ljudi, ki sodelujejo v svetu povečalo, ne pa da so spremembe samo naravnane na to, da se število tistih, še enkrat poudarjam, ki so strokovno najbolj kompetentni, ki najbolj živijo s šolo, od katerih je tudi odvisen njihov način življenja, da se število tistih zmanjša in na ta način, ko število teh ljudi zmanjšamo, bomo imeli pa seveda bolj kvalitetne šole. Ta rešitev je za mene, spoštovane kolegice in kolegi, preveč poceni, da ne bi videl kam pes taco moli. Torej, v tistih dveh rečeh, ki sem vam jih povedal. To pomeni pri zmanjševanju pomena vloga učiteljev in pa utreti pot za lažje imenovanje politično kompatibilnih ravnateljev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gaber.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ta parlament bo sprejel na področju šolstva zakon, ob katerem bomo stestirali, ali kaj šteje glas tistih, ki v šoli nosijo največjo odgovornost. Za šolo seveda odgovarjajo tudi starši, za šolo odgovarja tudi lokalna skupnost, vendar na koncu dneva, če smo odkriti, si moramo priznati, da vsi pogledamo, ko je kaj narobe v šoli, ko kaj ni tako, kot bi želeli, da je, učitelje. In če je 21.000 ljudi pisalo ministru, da naj ponovno razmisli in naj ne sprejme sprememb prav tega člena, o katerem danes tu govorimo, in jih minister ni bil pripravljen slišati, bi bilo dobro, da se ob tej priložnosti ponovno spomnimo teh podpisov vsaj mi, tu v parlamentu. Razlog za to je, gospe in gospodje, preprost: minister nam ne zna in ne more povedati, ne more nam našteti niti deset primerov v desetih letih, ko bi delovanje svetov v takšni zasedbi, kot jo ta trenutek zakon še pozna, povzročalo kakršnekoli probleme. Takšnih desetih primerov v desetih letih ni. In če jih ni in ker jih ni, ni nobenega pametnega razloga za spremembo zakona v tem členu; morda obstajajo politični razlogi tiste najslabše vrste. Morda je treba povečati odgovornost učiteljev, o tem se več in veliko govori, vendar pa jim hkrati, ko jim povečujemo odgovornost - in seveda, odgovornost je nekaj, kar v šoli mora obstajati -, zmanjšujemo moč odločanja. To dvoje ne gre skupaj. Signal je preprosto takšen, da ga učiteljstvo ne bo moglo razumeti drugače, kot da gre za nezaupanje v njihovo delo, v njihovo vlogo v šoli. Veliko je bilo govora o tem, kako mora vse to biti uravnoteženo. Mislim, da je kolega Moge zelo lepo opozoril na to, da ta uravnoteženost sedaj izgleda tako: 6 je tistih, ki so na strani uporabnikov, in 3 so tisti, ki so na strani izvajalcev. Ta neuravnoteženost je od daleč vidna in gre skupaj z logiko te vlade. Ta vlada je radikalno posegla v podobnem členu v moč raziskovalcev v raziskovalni sferi pri odločanju in sedaj posega tudi na področju vzgoje in izobraževanja v moč tistih, ki so tam odgovorni, in tistih, ki na koncu izpeljejo posel ali pa ga ne izpeljejo; o tem govorimo. Ta logika je zelo nevarna. Nezaupanje, ki ga kaže oblast do tistih, ki opravljajo svoj posel, in količina tega nezaupanja presega smiselno mero. Doslej je bilo tako, da so v tem svetu imeli uporabniki že prevladujočo besedo, 6 ljudi je vedno lahko izglasovalo tisto, kar so želeli. Učitelji so imeli 5 glasov. In če je kdo verjel, da imajo preveč moči, da zaradi tega šole slabo funkcionirajo, da zaradi tega sveti ne delujejo tako, kot bi bilo treba, bi moral priti na dan s podatki. Drugi element, ki prav tako kaže na mentalno sliko ljudi, ki predlagajo te spremembe je dejstvo, da izginjajo iz svetov šol kot tisti, ki imajo besedo na srednješolski ravni, dijaki. Jaz tega preprosto rečeno ne razumem, ne razumem, zakaj jim je potrebno ob tem, ko so v zadnji fazi oblikovanja osebnosti, tisti fazi, v kateri se najbolj pokaže, najbolj prime, če sami lahko soodločajo pri pomembnih stvareh, jim odvzeti to odgovornost, če ljudem ne daš odgovornosti se je nikdar ne bodo naučili nositi in govoriti o aktivnem državljanstvu pa jih v teh letih izključevati, ko gre za resne odločitve iz odločanja, pomeni ne jemati resno aktivnega državljanstva, pomeni grajenje kulis na tem področju. Gospe in gospodje, o teh vprašanjih danes tukaj govorimo, ko govorimo o členu za katerega se mi zavzemamo, da bi ostal, dokler ne najdete boljšega predloga, ta je slabši, ki ste ga prinesli v ta parlament od sedanje rešitve, mi predlagamo, da ta rešitev ostane. Nekateri imamo ta zgodovinski spomin in vemo, zakaj je do takšnega razmerja v tem zakonu, ki še vedno velja, prišlo. Bila je na delu jasna zavest o dvojem, najprej, da mora biti telo sestavljeno partnersko in partnersko je že sestavljeno, druga točka, ki smo jo imeli pred očmi je bila ta, da je pametno, da imajo zadosti besede v tem telesu tudi tisti, ki so na koncu odgovorni, najbolj odgovorni za to ali je šola uspešna ali ne, če jim mislimo z odvzemanjem njihove moči, z odvzemanjem pomena njihovega glasu in besede sporočiti, da naj delajo še bolje, še več, potem je ta komunikacija, za katero smo se odločili, mislim, da po definicija napačna, ne bo dala teh rezultatov. Mi potrebujemo šolo, v katero se veliko vlaga, v kateri so pričakovanja visoka, vendar če čedalje več pričakujemo od tistega, ki mu jemljemo besedo, ki mu jemljemo njegovo moč, ko gre zares, ko gre za odločanje, potem ne razumem, kako bi lahko ta oseba vzela naša prizadevanja zares. Napačno, slabo sporočilo, gospod minister, pošiljate slovenskemu šolstvu s tem členom v tem zakonu.
Hvala. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Če dovolite, bi kar poskušal odgovoriti na izzive, ki so jih dali v svojih razpravah gospodje poslanci in gospe poslanke. Najprej, gre pri nekaterih nastopih za nepotrebno dramatiziranje in po mojem tudi za dokaj ceneno nabiranje političnih točk pri posameznih interesnih skupinah. Bom poskušal utemeljiti in razložiti zakaj. Želel bi, da poskušamo enkrat razumeti, da se upravljalska funkcija v zavodih loči od strokovne funkcije. Šola res ni podjetje, ampak šola je tudi podjetje. Torej, kakorkoli sedaj to lahko razumete. Šola ne more biti vodena ali upravljana zgolj kot podjetje, ampak mora pa biti vodena in upravljana tudi na način, ki je gospodaren in učinkovit. Poglejte, svet zavoda odloča, prej smo slišali poslanca Mogeta, o programu razvoja, o letnih delovnih načrtih, o poročilih o opravljenem delu, o pritožbah, o plačah, o trinajsti in štirinajsti plači bodo po novem sedaj odločali za ravnatelje, o imenovanju in razreševanju ravnatelja, o stvareh, o katerih ne more samoupravljati kolektiv sam. Ne more kolektiv dati nekega poročila o delu, pa potem sam odločati in razpravljati in sprejemati to poročilo. Tukaj vendarle morate razumeti ta premik, ki je na pol premik, ker v Evropi ne poznajo niti tako demokratičnega sistema upravljanja zavodov, kot ga imamo tukaj notri napisanega, ampak ga določijo regijske, deželne in druge inštance pri upravljanju teh zavodov. Pri nas imamo sistem participacije in to demokratične, enakovredne, ampak je pa res to en korak, premik od bivšega samoupravnega modela, kjer je imel kolektiv monopol nad tem. Ampak, lepo vas prosim, zaradi tega, to ne pomeni prav nobenega slabega sporočila ali pa napačnega signala za učitelje, niti za dijake. Dijaki bodo imeli poslej možnost dajati mnenje o vsaki stvari. Res je, da so bili prej tudi sestavni del odločevalskega procesa prek svojih predstavnikov, ki pa so lahko bili preglasovani kadarkoli, zato, ker so imeli tako veliko manjšino. To je bilo tudi dogovorjeno s predsednikom dijaške organizacije in v Evropi tudi ni takega primera, tudi tukaj smo želeli biti unicum, vendar še enkrat pravim, v sistem odločanja so dijaki po sedanjem delu veliko bolj integralno vključeni, kot so bili prej z dvema predstavnikoma. Večkrat govorite o modelu izvajalec pa uporabnik. To se mi zdi malo že zastarela dihotomija. Pomembno je, danes se govori o partnerskem tripartitnem upravljanju s sistemi in prav je, da so vse te interesne skupine, vsi ti faktorji, dejavniki, ki se vključujejo v proces odločanja enakovredno vključeni. Če bi res seštevali, tako kot opozarja gospod poslanec Moge, so tudi prej imeli večino, tako kot sedaj, uporabniki. Kar se tiče imenovanja ravnateljev, se jaz ne odpovedujem nobene odgovornosti. Kvečjemu se odpovedujem vplivu, ravno obratno, kot je menila gospa poslanka Potrata. Ne verjamem, da bo poslej večji vpliv politike, dnevne politike ali strankarske politike na imenovanja ravnateljev, če ima minister končni žegen pri tem odločanju, je to verjetno, minister je pa običajno tudi politična figura, največji možen vpliv politike na imenovanja ravnateljev. Poslej bo ustanovitelj imel besedo, bolj enakovredno kot doslej in jaz v tem ne vidim nič slabega. Nasprotno, nenehno poskušate dokazovati, da so in starši in ustanovitelj nekaj neželjenega pri vključevanju za šolo. Tista šola, ki je integralno vključena v svoje okolje, ki dobro sodeluje s starši, je dobra šola. In apriorij zavračati to in šteti kot nekaj slabega, se mi zdi napačno. Svet zavoda ne odloča o vsebinskih vprašanjih, niti o strokovnih. O tem odloča kurikul. Gospod Moge, to verjetno veste, tako da, ni mogoče reči, da se bodo sedaj nekompetentni dejavniki vključevali v strokovno odločanje. Tisto kar bi mi želeli je, da se učitelji maksimalno posvečajo svojemu delu, da soodločijo tudi o upravljavskih zadevah, vendar ne več z vidika monopola, ampak enakovredno s tistimi, s katerimi morajo sodelovati na partnerski način, ne pa, da jih preglasujejo. Novela oziroma novost, ki jo je omenjala poslanska Barbara Žgejner Tavš, kjer smo poskušali onemogočiti vstop, delo recimo v procesu vzgoje in izobraževanja vsem tistim, ki so bili obsojeni zaradi spolne nedotakljivosti, moram priznati, da je res tudi na njihovo pobudo prišla ta novost notri. Mislim, da je toliko za enkrat. Nekaj časa je še ostalo za morebitne govore kasneje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Moge, ste se javil k repliki ali k razpravi? K repliki. Izvolite.
Gospod predsednik, hvala lepa. Lep pozdrav vsem. Poglejte, gospod minister. Nekaj stvari, ki ste jih povedali, absolutno ne drži. Svet med drugim obravnava poročilo o vzgojni oziroma izobraževalni problematiki. Če to ni strokovno vprašanje, potem sem jaz pes z "gumarcami". Imam pa še kup drugih reči, ki jih lahko povem. Druga stvar. Vi ste rekli, da ni več samoupravljanja v šoli, hkrati ste pa rekli, da je šola tudi podjetje in ne javni zavod, torej da naj se kot podjetje šola tretira. Gospod Stipe Šuvar je hotel s šolo napraviti podjetje. Sam sem bil takšen ravnatelj v takšnem podjetju, torej v šoli in sem hvala bogu, en teden življenja bom prej umrl, zaradi tega, ker sem pri Marlesu najel, ker je bila taka inflacija, torej, sem svoj šolski denar posodil, da sem ob koncu meseca lahko plače izplačal. Marles je šel takrat v stečaj in lahko veste, kakšne muke sem imel, da sem dobil ta denar skupaj. Šola ni podjetje, ne more biti podjetje, temveč je šola javni zavod, ki ima še kako določena sredstva. In to ni neka uprava, ta svet šole, ki bi na veliko odločal o tem, kam se bo ta denar prelival, ker so standardi in normativi že skoraj do konca določeni. In ko pravite, torej, če vas citiram, da je to nepotrebno dramatiziranje in nabiranje političnih točk pri nekaterih poslanskih skupinah, minister, vi ste politik, jaz tudi, in vemo, da gre pri vsakem zakonu, ko tu o njem govorimo, za nabiranje političnih točk, ker se določena dejstva soočajo. Za razliko od drugih jaz pač na tem področju šolstva nikoli nisem poskušal nabirati političnih točk. Dostikrat sem se zoperstavil celo lastni stranki, poskušal sem za to državo narediti najboljše, kar se da s področja šolstva, kajti verjamem, če bomo imeli sposobno šolstvo in v redu šolstvo, da je to edina pot, ki nas bo potegnila naprej. In od osamosvojitve naprej se je izkazalo, da je to res edina pot doslej bila. Pri tem gre zahvala tudi urejenemu šolskemu sistemu, da smo na lestvici sposobnih tam, kjer pač smo. Mislim pa, spoštovani gospod minister, da to, kar ste povedali, ne drži skoraj v nobeni točki. Še vedno velja 5 proti 6 in še vedno velja 3 proti 6. Mislim, da je ta zakon v tem členu, še enkrat poudarjam, nezaupnica učiteljem in učiteljicam ter lažja pot za imenovanje ravnateljev. In se mi ne zdi pametno, da sredi nekega zagona šolske zakonodaje ravno ta zakon navzlic nasprotovanju sindikatov, navzlic nasprotovanju velikega dela učiteljev trmasto rinete skozi. Prepričan sem, da bo ta zakon povzročil škodo v naših šolah.
Hvala lepa. Gospa Potrata, imate besedo.
Hvala. Razpravljamo o amandmajih k 2. členu. To je člen, ki prinaša, po mnenju Socialnih demokratov, bistveno spremembo v delovanju šole. Zanimivo pri vsej zadevi je, da se predlagateljica nenehno sklicuje na to, da ne želi bistveno poseči v dosedanje ravnanje, da ji je za kakovost, pri vsem tem pa je vprašanje, zakaj tako krčevito vztraja pri taki spremembi. To ni edina sprememba v svetu, doživeli smo že spremembe pri drugih in kakšne izkušnje imamo s temi spremembami, verjetno ne kaže zdaj izgubljati besed. Zagotovo te spremembe niso utrdile zaupanja med vladajočo koalicijo in opozicijo. Opozorila opozicije so se v veliki večini primerov izkazala kot utemeljena. Še enega razloga ne razumem pri krčevitem zagovarjanju te spremembe. Ves čas hočejo prepričevati, kako vloga sveta ni takšna, kakršno jo vidimo iz zapisa v zakonu. Svet odloča o pomembnih strokovnih vprašanjih, tudi imenuje ravnatelja, nemogoče je torej trditi, da je treba spremembo sveta utemeljevati samo s tripartitnostjo in enakim številom. Enako število v tem primeru ne pomeni drugega kot možnost preglasovanja tistega dela, ki predstavlja stroko v svetu. Tako, kot je sedaj svet predlagan, mislim, da matematično znamo izračunati, kako gre in razprava na matičnem delovnem telesu je ravno to pokazala. Na eni strani so se oglašali vneti zagovorniki povečanega vpliva staršev, na drugi strani so se oglašali zagovorniki povečanega vpliva lokalne skupnosti. Socialni demokrati ne enim ne drugim ne jemljemo odgovornosti za delovanje šole. Vprašanje pa je, kam nas privede to, če slišimo tiste, ki zagovarjajo interese lokalne skupnosti, da je treba šolo upravljati kot podjetje in če slišimo seveda po drugi strani tudi drugačne odgovore na vprašanje, kakšna je vloga staršev v svetu šole, če imajo starši tudi svet šole. Zdajšnje razmerje je tudi tripartitno. Ne govorimo o samoupravljanju, ampak govorimo o soupravljanju in soupravljanje je nekaj, kar Evropa priznava kot pomemben prispevek k dvigu kakovosti dela nekega zavoda, ali če hočete kakšne druge javne institucije. In ravno učitelji, ki so predstavniki izvajalcev vzgojno-izobraževalnega procesa, so po izobrazbi tako izenačeni, da je samo razlika med njim je pravzaprav glede na strokovna področja, ki jih pokrivajo in o tem je že bilo govora. Socialni demokrati smo prosili predlagateljico in v njenem imenu seveda ministrstvo za šolstvo in šport, da skuša doseči konsenz s socialnimi partnerji. Obljubljeno nam je bilo, da bo tak poskus opravljen. Kolikor nam je znano, do takega poskusa ni prišlo, zato smo Socialni demokrati vložili amandma, za katerega ne trdimo, da imamo kakršnekoli strokovne podlage, da je takšna sestava boljša od tiste, ki jo predlaga ministrstvo za šolstvo in šport. Ne nazadnje smo na seji delovnega telesa tudi izvedeli, da so tudi sindikati imeli nek kompromisen predlog, ki bi omogočal liho število članov sveta. Število je bilo podobno oblikovano kot je naše, štiri štiri tri, le da je ena štirica bila drugače razporejena. Socialni demokrati smo zapisali v svojem predlogu, kot vidite, da bi v svetu bili štirje predstavniki lokalne skupnosti, štirje predstavniki kolektiva in trije predstavniki staršev. Če sem prav prebrala v magnetogramu, so predstavniki sindikata menili, da bi bili štirje predstavniki staršev, štirje predstavniki učiteljskega kolektiva in trije predstavniki lokalne skupnosti. V obeh primerih formule 4 4 3 gre za iskanje kompromisa, ki pa je zvezano z zame temeljnim vprašanjem. To vprašanje pa je: Zakaj je sprememba sploh potrebna? Kateri argumenti, katere analize so zadaj, ki bi pokazale, da taka sestava sveta, kakršna je sedaj, ne funkcionira dobro. To je sestava tri tri pet, pri čemer gre staršem in lokalni skupnosti po troje sedežev, da tako rečem in učiteljem pet. Tudi v tem primeru učitelji nimajo večine, tako da se ni bati, da bi šlo za neko strokovno nadvlado drugih interesov. Jaz ne vidim druge razlage kot to, da je pač treba uresničiti tisto, kar je zapisano v koalicijski pogodbi. Koalicijska pogodba pa je politični akt. In ko govorimo o nabiranju političnih točk se je potem treba vprašati, kdo jih pa ne zbira, če si sedaj že mečemo to žogico z ene strani na drugo. Zato se Socialnim demokratom seveda zdi amandma, ki smo ga vložili, pot h kompromisu. Še najboljša se nam zdi rešitev, kakršna je sedaj in utemeljujem jo še z enim dokumentom. Če je prvi odsotnost slehernih analiz in strokovnih argumentov za spremembo, je pa drugo napovedana večja sprememba zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Videti je, da se na tej seji državnega zbora soočamo s parcialnimi spremembami vrste zakonov. In nas tiste večje, korenitejše šele čakajo. Sedaj ne vem, ali je to samo mehčanje terena, ali po načelu postopnosti, da ne bo potem zadeva premočna, ampak vendarle. Če se odločate v koaliciji za posege v šolsko polje bi pričakovali, da bi ravnali odgovorno do te mere, da bi opozicijo prepričali s strokovnimi argumenti. Hvala.
Hvala. Gospod Ljubeljšek. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsednik. Spoštovani zbor, spoštovani minister, spoštovani ostali predstavniki vlade. Enako kot na matičnem delovnem telesu želimo tudi danes drug drugega prepričati, ali se s to novelo zakona zmanjšujejo pristojnosti pedagoške stroke ali se ne. V tem v bistvu tudi razumem vložena amandmaja s strani Liberalne demokracije in Social demokracije. Sam menim in sem v to trdno prepričan, da v ničemer. Ravno nasprotno, da se je z dosedanjim določilom krnila oziroma zmanjševala pristojnost ustanovitelja zavoda, to je lokalne skupnosti, s predlagano sestavo tako pridobijo starši, ustanovitelj, medtem ko učitelji oziroma delavci šole pri tem ničesar ne izgubijo, ker tudi dosedaj niso imeli večine v svetu zavoda, niti se jim ne zmanjšujejo strokovne pristojnosti. Da je temu tako, je potrebno prebrati določila osnovnega zakona, ki se nanašajo na pristojnosti sveta zavoda, 48. člen, pristojnosti ravnatelja, 49. člen in pristojnosti strokovnih organov, na primer učiteljskega zbora, 60. in 61. člen, sam tega ne bom bral. Kaj se iz teh pristojnosti vidi? Da so v zavodu ali v šoli tri funkcije. Strokovna pedagoška funkcija, kjer ima primat učiteljski zbor, upravljalska funkcija, kjer ima primat svet zavoda in izvršilna funkcija, kjer ima primat ravnatelj kot menedžer šole ali zavoda. Kaj se pri pristojnostih teh treh funkcij spreminja s predlaganim določilom zakona in kam posegata predlagana amandmaja, na katero funkcijo? Kdo upravlja zavod ali šolo, svet ali delavci? Vprašati se moramo in tu se res ne sme mešati upravljanje zavoda in pedagoška stroka, zato je najmanj, kar pričakujem, in zato podpiram predlagano novelo zakona oziroma predlagano spremembo določila 2. člena, da se da ustanovitelju, lokalni skupnosti, najmanj enako vlogo, status in moč odločanja v svetu zavoda, kot jo imajo delavci zavoda. Sam bi celo pričakoval in želel celo večjo moč upravljanja zavoda, kot jo bodo imeli delavci in starši, zakaj? Zato, ker je lokalna skupnost ustanovitelj zavoda, ker zagotavlja pogoje za delovanje šole in njen razvoj od financ do investicij za širitev, izboljševanje pogojev dela, pogojev za delo učiteljev in učencev, itd. Torej, najmanj kar pričakujem je uravnotežena tripartitna sestava sveta zavoda z enako razporejeno močjo odločanja pri upravljanju zavoda. Med predstavniki delavcev, učiteljev, kjer je težišče na pedagoški stroki, na primer letni delovni načrt, starši, kjer bo njihovo težišče na spremljanju pridobivanja znanja, vzgoje in na delovnih pogojih za učitelje in delavce, in lokalne skupnosti, kjer bo težišče na razvoju šole, pogojih za delo, zadovoljstvu učiteljev, otrok in staršev. Tu je bistvo razumevanja predlaganega določila. Odmakniti se moramo dejansko od samoupravnega razumevanja upravljanja zavoda k ustanoviteljskemu razumevanju upravljanja zavoda. Vem, da nekaterim, tudi tu prisotnim, povzroča težavo ta prehod od samoupravljanja k upravljanju. Sam ne mislim s tem nič slabega, pač potrebujejo daljši čas za spremembo svojega miselnega ozadja. Vsekakor pa je treba v tripartitnem odnosu ustvariti medsebojno zaupanje, edino na tem se lahko gradi dobro delo in se lahko pričakujejo dobri rezultati. Nezaupanje do ustanovitelja je lahko zelo problematično, saj prav ta daje finančna sredstva za gradnjo in vzdrževanje objektov, za opremo, za dodatne programe. Občine so tiste, ki gradijo vrtce, šole, jih vzdržujejo, dajejo denar za vzgojiteljice, potrjujejo nadstandardne programe in tako dalje. Zakaj torej ne bi bila lokalna skupnost uravnoteženo zastopana v svetu zavoda, saj je svet zavoda vendar organ upravljanja, medtem ko strokovne organe sestavljajo le vzgojiteljski, učiteljski oziroma predavateljski zbor, tako da delo učiteljev poteka v strokovnih organih, ne pa v organu upravljanja zavoda. Zato učiteljem nihče ne jemlje ali zmanjšuje tiste vloge, ki jo imajo v zvezi s stroko, imeli pa bodo tudi uravnoteženo enotretjinsko vlogo v svetu zavoda v moči odločanja, kot jo morajo imeti tudi starši, navsezadnje so otroci teh staršev v šoli, kot tudi ustanovitelj, ki bi moral imeti najpomembnejšo vlogo pri upravljanju šole. Tak tripartitni odnos pelje tudi v smeri rešitev, ki so v večini držav Evropske unije. Opozicija govori in opozarja, da bo sedaj večji vpliv lokalne politike. Od kje ta bojazen? Občinski svet, v katerem je vpliv političnih strank močno razpršen, bo imenoval v svete zavodov po 3 svoje predstavnike izmed občanov, ki imajo pedagoško znanje in prakso, ki so kot starši imeli ali imajo še stik s šolo, ki poznajo šolo in kolektiv šole in ki bodo imeli mandat štiri leta, torej, bodo imeli mandat tudi, ko se bo zamenjal občinski svet. Posebej je treba poudariti tudi, da imajo vsi občinski sveti odbore za družbene dejavnosti, ki imajo nalogo, da tudi spremljajo, kaj se na področju šolstva v občini dogaja, in predlagajo tudi ustrezne rešitve, saj vendar ti ne politizirajo. In v teh odborih so člani ugledni občani tudi s pedagoškim znanjem. Zato sem prepričan, da bodo v svete šol in zavodov izbrani in imenovani ljudje, ki so kompetentni, odgovorni in strokovno dovolj močni na področju vzgoje in izobraževanje, torej takšne, ki jim bo kakovostna šola temeljni cilj in temeljna skrb in ne politika in da se politika umika iz šol, kar do sedaj pod prejšnjo oblastjo ni bilo tako, je, da se ministrstvu odvzema pristojnost dajanja soglasja pri imenovanju ravnatelja, imel bo le možnost dajanja mnenja, ki pa ga bo svet šole upošteval ali pa ne. In ne nazadnje, kar je zelo pomembno in se verjetno v tem tudi skriva srž nasprotovanja učiteljev in pedagogov, bo ravnatelj pridobil večjo avtonomijo za svoje odločitve, večjo neodvisnost do svojih delavcev, učiteljev, kajti on med drugim določa sistemizacijo delovnih mest, odloča o napredovanju delavcev v plačilne razrede, odloča o sklepanju delovnih razmerij, odloča o disciplinski odgovornosti delavcev in učiteljev itd. in ker svet zavoda imenuje ravnatelja, se želi s predlaganima amandmajema imeti večji vpliv zaposlenih na imenovanje ravnatelja. Zato ne podpiram predlaganih dveh amandmajev. Predlagana novela zakona zadovoljivo odpravlja neuravnotežene pristojnosti med delavci, učitelji, starši in lokalno skupnostjo. Hvala.
Hvala. Odpiram prijavo za drugi krog razprave. Gospod Gaber, izvolite.
Najlepša hvala gospod predsednik. Danes tukaj govorimo o tem, kaj je šola. Nekateri ne prav posebej premišljeno druge obtožujejo kakšno, da je njihovo govorjenje. Sam želim opozoriti v tem nastopu, da je na primer govoriti o tem, da je sestava sveta in delovanje sveta danes samoupravno, bodisi nepoznavanje in ker v nepoznavanje ne verjamem, je torej najverjetneje tisto drugo, zavajanje ljudi. Nekateri tukaj govorijo o tem, da je do sedaj imel kolektiv monopol pri odločanju v šoli. Če poznajo pojem monopola in če se na primer sprehodijo po slovarju slovenskega knjižnega jezika, tam med drugim piše izključna oblast na nekem področju, potem vedo, da je tudi ta njihova trditev iz trte izvita. Isti ljudje govorijo in vse to govori minister, da so starši v očeh tistih, ki verjamemo, da naj se v šolah tistim, ki so najbolj odgovorni za to, da šole dobro opravijo svoje delo, ne zmanjšuje njihovega vpliva in tudi njihove odgovornosti ne, da so starši tam nezaželeni. To več preprosto ne drži. To spada v vsa druga polja, razen v polje argumentirane razprave ne. Zakaj torej pri vsem tem gre. Nekdo se izogiba odgovoru na vprašanje, ki je preprosto. V katerih primerih je v zadnjih desetih letih svet šole funkcioniral tako, da delo ni bilo opravljeno odgovorno, da ni bilo opravljeno učinkovito in je zaradi tega potrebno menjati strukturo sveta šole? Ker je odgovor na to znan, namreč teh primerov v javnosti ne poznamo, jih ni bilo. Morda si bo kdo sedaj naročil pisma, ki bodo govorila, da je pač tako bilo, vendar je rahlo pozno, če bodo ta pisma začela sedaj prihajati. Do sedaj teh primerov ne poznamo. Verjamem, da kaj takšnega ne bo prišlo na pamet nikomur, potem je vprašanje zakaj torej menjujemo? Zato, ker je šola postala podjetje? Saj vemo, da ni postala in tudi vemo, da v ureditvi v tej državi šola pač ni podjetje. Da ima elemente, ki zahtevajo racionalno gospodarjenje s sredstvi, da je potrebno razmisliti, kako se investira, koliko, kdo, kdaj. To seveda drži. Ampak to še ni podjetje, razen če se tudi pojem podjetje uporablja tako kot namesto soupravljanja uporabljamo samoupravljanje in še kaj drugega. Če uporabljamo torej pojme po domače. Ni si mogoče misliti, da pri tem ne gre za še enega od načinov poskušanja podrejanja enega od pol sistema v državi. To področje je bilo preveč avtonomno. To je resnica stvari. Učiteljstvo kot jedro te avtonomije, je imelo preveč besede. Treba je zmanjšati vpliv učiteljic in učiteljev. In zanimivo, treba je zmanjšati še vpliv koga, v svetih. Razlagati, da imajo dijaki enako, če ne celo več moči po novem, ko jih ni več v svetih. Gospe in gospodje, to je skregano z elementarno zdravo pametjo. In to razume tudi očitno dijaška skupnost. Gospod minister, vi trdite, da oni podpirajo ta vaš zakon. Jaz imam pred seboj njihov zapis, katerega jedro je teza, da se bo vse o dijakih odločalo brez dijakov. Tako podpirajo ta vaš zakon, če vi razumete podporo na ta način, da je podpora, če celo odkrito pravijo, da zakona ne podpirajo, potem razumem, da najverjetneje bomo na koncu govorili celo to, da je bilo 21 tisoč podpisov in dejstvo, da je sindikat proti temu, tudi pravzaprav podpora temu zakonu 21 tisoč ljudi, zelo visoko izobraženih je proti zakonu. Vi pa peljete skozi parlament spremembe, ki ne morejo imeti drugega interesa, kot povečati vpliv nekoga na imenovanje ravnateljev. Še posebej ne morem razumeti tega drugače, ker pač sveti do slej so delovali dobro. In tisto, kar je dobro, kar deluje dobro je eno temeljnih pravil, tistega ne spreminjamo. Morda, seveda bi lahko prišli po dogovoru s partnerji, do rešitev, ki bi bile, ki bi nadgradile ta zakon. Seveda, tako kot je na primer LDS podprla nadgradnjo zakona o maturi, bi mi takrat podprli tudi to nadgrajevanje zakona. Tako pa tu ni česa podpreti. Mi zato zagovarjamo svoje dopolnilo, ki pušča, dokler ne najdete boljših rešitev, rešitve takšne kot so.
Hvala. Gospod Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Tudi sam se pridružujem tistim, ki ocenjujemo, da ta sprememba nikakor ne bo pripomogla k temu, da bi bilo opravljanje šol boljše, ampak ravno nasprotno. Pri upravljanju šol se sigurno moramo zavedati tega, da je tukaj prisotna določena specifika in tudi sam ne bi želel, da šole upravljajo kot podjetja, kot gospodarstvo, ne bi bilo pa slabo, če bi bile organizacijske sheme, vsaj nekatere povzete po dobrih primerih. In, če se sedaj vrnem na amandma oziroma na samo vsebino sestave sveta, lahko vidimo, da prav gotovo tripartitno uravnoteženost lahko zagovarjate, in jo boste kot kaže tudi potrdili. Vendar se zavedajmo, kdo vse sodeluje v šolah in predvsem tudi to, kdo zagotavlja sredstva. To še posebej izpostavljam tudi na predšolski vzgoji, kajti tam je vloga občin še toliko večja in tam je seveda zaradi tega tudi toliko pomembneje, da so ljudje iz okolij. In tukaj sedaj, ne mislim samo lokalne skupnosti kot tiste politične vloge, ki sodeluje, ampak še enkrat poudarjam, ljudje iz okolja, v katerih ti zavodi delujejo toliko pomembnejši. In trdim, imajo tudi pravico sodelovati pri teh odločitvah, saj kot rečeno zagotavljajo tudi velik del sredstev, v predšolski vzgoji iz proračuna, tudi za samo izvajanje dejavnosti, pri osnovnih šolah konkretno pa seveda za vzdrževanje in pa zagotavljane drugih materialnih pogojev. In zaradi tega seveda sam podpiram predlog amandmajev, o katerem teče razprava. In zaradi tega sam podpiram predlog amandmaja, o katerem teče razprava. Hkrati tudi zaradi tega, ker če pogledamo, kakšne so sedaj po novem pristojnosti sveta. Minister, vi ste napovedali, da se boste umikali iz odločanja, tudi iz odločanja o sigurno eni najpomembnejših zadev, ki so v pristojnosti sveta, to je, o ravnatelju. Pa me sedaj konkretno zanima, kakšna pa bo odločitev oziroma še bolje, kakšna bo izbira ravnatelja, če bosta odločitvi, mnenji vas in sveta različni? Sam žal tega nisem nikjer zasledil. In kakšna bo potem vloga članov sveta in njihove odločitve? Tudi to je eno izmed pomembnih dejstev in tudi zaradi tega je pomembno, da, še enkrat poudarjam, da ljudje iz okolij, kjer zavod deluje, imajo pomemben vpliv pri odločanju, še posebej, ko gre za stroko, saj se zavedamo, da sta predšolska vzgoja in izobraževanje najpomembnejša segmenta za zagotavljanje našega razvoja. Kajti če bomo že na začetku otroke in učence ter dijake politično vzgajali, ne pa strokovno, kar lahko iz tega izhaja, potem zagotovo ne moremo pričakovati takšnih strokovnih kadrov, s katerimi bomo lahko zagotovili naš razvoj in ki bodo znali v tej družbi živeti. Hvala.
Hvala. Gospod Koren.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Lep pozdrav ministru s sodelavci, poslankam in poslancem! Amandma k 2. členu zakona, ki ga sedajle obravnavamo, ki govori o sestavi sveta zavoda, se po mojem mnenju, tako kot je predlagan v samem zakonu, tri-tri-tri, uravnotežuje samo delovanje sveta zavodov. Mislim, da je prav, da imamo pri tem pred sabo predvsem naloge, ki jih imajo sveti zavodov. In s tem, da sestava prehaja, bom rekel, v partnerski odnos, tri-tri, ne v odnos, kot ga sem slišal zagovarjati od strani Liberalne demokracije, se pravi, na izvajalce in uporabnike in smo takoj imeli uporabnike, se pravi, starše in ustanovitelja oziroma občino, lokalno skupnost, kar naenkrat skupaj. Jaz tu ne vidim razmerja tri-šest. V nobenem primeru ne. Za moje pojme in za vlogo, ki jo ima in za kar deluje svet zavoda, se to dejansko tripartitni sistem, kjer so trije enakovredni partnerji in ni nikjer tri proti šest. Kako delujejo zavodi danes, verjetno tule v poslanskih klopeh vedo tisti, ki so delovali, morda profesorji, rekel bom, eni delujejo dobro, drugi delujejo samo formalno, tretji morda celo slabo. Pa ne bi rad komu krivice delal. In jaz, ko govorite o grobem posegu v šolski prostor, bi rekel tako, bog ne daj, da bi prišlo do grobega posega v šolski prostor. Teh posegov v naš šolski prostor smo imeli v naši zgodovini že preveč: od usmerjenega izobraževanja in tako naprej in ne bi želel, da bi naši otroci doživljali takšne posege in takšne neumnosti kot so jih, pa smo jih tudi mi včasih doživljali. Zato se meni osebno zdi zelo pomembno, da dobijo malo večjo vlogo v svetu zavodov tudi starši oziroma da so tudi starši enakovreden partner. Jaz bom rekel, v preteklosti so imeli starši, če bom rekel zelo malo besede, bom rekel veliko, ker v bistvu niso imeli besede o tem kako je delovala šola. Jaz mislim, da jo zdaj bodo dobili, seveda, če bodo tudi v teh svetih zavodov primerni starši, ki bodo tudi upali kaj reči, ne pa tako kot je bilo večkrat v preteklosti, ker zaradi dobrega svojih otrok so bili raje tiho, kot pa da bi se oglasili. Če se vrnem, se pravi naloge, ki jih ima zavod in da bi tu v svetu zavoda morali imeti zaposleni večjo vlogo, jaz ne vidim nobene potrebe; ko gre za strokovne zadeve, tudi ko gre za pripravo letnega delovnega načrta, svet zavoda res sprejme letni delovni načrt, vendar ga svet zavoda ne pripravlja, saj ga pripravlja ravnatelj, saj ga pripravljajo zaposleni. In tu, da je za to potrebno, da so zaposleni v svetu zavoda, ker sprejemajo letni delovni načrt ne vidim prav nobene potrebe. Jaz se zelo zavzemam za to, da dobijo večjo vlogo, malo več besede tudi starši, ker sam bi zelo nasprotoval, če bi se večala vloga samo ustanovitelju, ki tudi zagotavlja določena finančna sredstva, ker jaz gledam na stvar tako, kadar je denar zraven se dostikrat potem preveč gleda samo na to, lahko v škodo tudi zadevi, ki, se pravi v tem primeru šole, kvaliteti šole oziroma našim otrokom, ki so v šoli. Jaz mislim, da s tem bolj uravnotežujemo ta šolski prostor, to da pa minister, bi rekel, zmanjšuje svojo moč pri imenovanju ravnateljev pa tudi sam menim, da je prav. Tudi v našem okolju je bilo v zadnjih dveh letih bilo kar nekaj imenovanj in pri nas in v Savinjski dolini in jaz moram reči, da ni prav, da se politika ali pa preveč vmešava v to, tako da podpiram zakon takšen kot je. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Uhan, prosim.
Hvala lepa za besedo. Kot sem že v predstaviti povedla, mi LDS-ovega amandmaja k 2. členu ne bomo podprli, ker bomo podprli predlagano spremembo zakona, ki pravi, da bodo sveti sestavljeni 3, 3, 3, in sicer predstavniki delavcev, ustanovitelja in staršev. Mislila sem reči, govori se danes predvsem o učiteljih, vemo pa, da so predstavniki delavcev tudi drugo osebje, ki je zaposleno na šolah. In v velikih šolah, vrtcih je tudi tega kar nekaj in je prav, da se tudi njih omenja. Mislim, da je taka ureditev kot je predlagana v zakonu dobra, ker že v začetku postavljamo enakovredne pogoje igre in ne izločamo nobenega igralca, kot je bilo rečeno danes v debati. Prav tako ne zmanjšujemo vlogo učiteljev, jih ne ponižujemo, jih ne izločamo, ali omejujemo pri opravljanju njihove funkcije. Kajti, s tem zakonom ne posegamo na njihovo področje. Njihovo področje pa je izobraževanje, vzgoja in nihče ne govori tu o aktivih učiteljev, o zbornicah in tako naprej, kjer se odločajo strokovne odločitve. Govori se o svetu zavodov. Svet zavodov pa ima drugo nalogo, kot jo imajo zgolj učitelji. In ko govorite, da bo avtomatsko šest proti tri mislite, da bo občina oziroma ustanovitelj in starši, da bodo skupaj sprejeli, pa mislim, da je v praksi mnogokrat drugače, saj iz svojih izkušenj lahko povem, da običajno starši in učitelji skupaj primejo in proti ustanovitelju, zlasti takrat ko gre za zahteve za financiranje dodatnih programov, nadstandardov, obnove in tako naprej. Velikokrat se zgovarjajo celo še naprej na vlado, na državo in mogoče bi bilo tu potrebno še katerega četrtega dati notri, kot sestavni del zavoda. Zato mislim, da je ta strah neupravičen. Potem se tudi govori, da je 21.000 učiteljev podpisalo peticijo proti takemu sprejemu zakona. Sprašujem se kje pa je ostalih 22.000 učiteljev in vzgojiteljev? Kaj oni pa niso želeli dati svojega mnenja, ali se ne strinjajo, saj je verjetno tudi njih sindikat nagovoril naj dajo pritožbo oziroma da se ne strinjajo s takim sprejetjem zakona. Tako, da bi rada videla tudi njihovo mnenje oziroma njihovo stališče. Kot rečeno, mi amandmaja LDS-a ne bomo podprli. Prav tako ne SD-jevega, ker se nam zdi neresen. Važno je, da je naš, pa četudi ni strokovno utemeljen. Štiri, tri, štiri, sindikati tri, štiri, štiri, važno je, da je ena kombinacija, da ni kombinacija taka, kot jo je predlagala vlada, tudi zato ne, ker SD zmanjšuje vlogo staršev in o katerih otrocih pa govorimo, če ne o otrocih teh staršev, ki so v teh zavodih in v teh šolah. In menda ja bodo smeli imeti kakšno besedo, če plačujejo prispevek za varstvo v vrtcih, če dajejo v šole, ki je obvezna, svoje otroke, menda imajo tudi sami kakšno pravico reči oziroma tudi odgovornost pri tej šoli. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Jeraj. Prosim.
Hvala za besedo. Še enkrat, lep pozdrav vsem. Na začetku smo slišali, da so starši in lokalna skupnost proti učiteljem oziroma predstavnikom šol. Zanima me, kako je lahko v vrtcu ali v šoli kdo proti komu? Starši, lokalna skupnost in učitelji so zainteresirani, da pouk in organizacija potekata usklajeno, kvalitetno in seveda, da so ob tem otroci in učitelji v šoli dobro počutijo. Usklajeno verjetno pomeni, da se skupaj ob upoštevanju zakona in pa sprejetih pravilnikov dogovorijo, kako bo potekal pouk, obšolske dejavnosti in druge aktivnosti. Pri kvaliteti je zagotovo glavna vloga učiteljev, seveda, ob sodelovanju staršev in lokalne skupnosti. Najbrž se strinjamo, da je osnova kvalitetno izobraževanje in skrb, da življenje v šoli res poteka tako, da so vsi tisti, ki so vključeni v to torej otroci in učitelji, da se počutijo dobro, ker so le tako lahko tudi uspešni. Potrebno je poudariti dvoje. Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja se ne spreminja v členih, ki določajo naloge posameznih organov, niti se ne spreminjajo členi, ki določajo organe in jih ločijo na organe upravljanja in strokovne organe. Organi upravljanja, medtemi je najvišji svet zavoda, potem ravnatelj, njegov pomočnik, v določenih primerih direktor in kolegij. Njihove naloge so opisane v členih od 46. do 59., tam so določene tudi naloge sveta zavoda. Strokovni organi pa so opisani v členih od 60. do 66. In strokovni organi so v vrtcu vzgojiteljski zbor in strokovni aktiv vzgojiteljev, v šoli pa učiteljski zbor, oddelčni učiteljski zbor, razrednik in strokovni aktiv. V javni višji strokovni šoli je to predavateljski zbor, strokovni aktivi in študijska komisija. Da na primer letni delovni načrt pride v sprejem na svet zavoda je treba kar nekaj korakov. Predlog pripravi ravnatelj, seveda, ko izbere predloge staršev, učiteljev in je odgovoren tudi za izvajanje letnega načrta. Te izbrane predloge predlagan letni načrt, da v pregled učiteljskemu zboru oziroma predavateljskemu zboru, ki mora podati svoje mnenje k temu. Šele na to ga sprejema svet zavoda, ker ponovno lahko argumentirajo, zakaj je bil pripravljen tak letni načrt. Svet zavoda ni namenjen pedagoškemu delu, ampak upraviteljskim zadevam. Strokovna odločitev ostaja v rokah učiteljev. Pomembno je povedati še nekaj, ves čas govorimo o učiteljih in njihovi strokovnosti, vendar učitelj ni nujno predstavnik šole. Predstavniki šole so lahko tudi drugi delavci šole, ki niso nujno učitelji in lahko nimajo nobene zveze direktno s pedagoškim procesom. Sedaj veljavna ureditev je postavljala te predstavnike šole v nadrejen položaj v primerjavi z ostalimi predstavniki, ki morajo nujno sodelovati in biti enakovredno vključeni v odločanje. Novela prinaša uravnoteženo sestavo vseh treh zainteresiranih skupin, torej staršev, učiteljev in lokalne skupnosti. Ob tem mora biti jasno zaupanje med njimi visoko in upam, da ne bomo nikoli več govorili, da je v šoli ali v vrtcu kdo proti komu. Hvala.
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala. Za partnerstvo je zagotovo ključna beseda zaupanje. Ampak razprave, ki jih poslušamo, sicer o zaupanju in potrebnosti zaupanja govorijo, ne kažejo pa takega zaupanja vsaj v enem delu. Učili so me, da šola stoji in pade z učitelji. Verjamem, da je tako, zato zaupam učiteljem in zaupam njihovi strokovnosti. Zaupam tudi temu, da je temeljni cilj slehernega učitelja dobro opravljati pedagoško delo. In s tega stališča potem težko razumem, da zagovorniki spremenjene sestave sveta šole trdijo, da ne gre za nezaupanje učiteljem, ko partnerstvo postavljajo po formuli tri plus tri plus tri. Učitelji v tem svetu, ali delavci šole, če jih jemljemo na splošno, še toliko slabše, da jim zmanjšujemo število, postajajo ena tretjina v svetu, šest je tistih. Zdaj ne razumem, kako, ali tudi učiteljem ne pripisujemo, da so lahko tudi starši, tako kot so predstavniki lokalne skupnosti tudi starši in kot so lahko starši tudi predstavniki lokalne skupnosti ali pa učitelje, gre za prepletene vloge. Ampak mi se zdaj pogovarjamo o tistem, po kakšnem načelu je kdo v svet šole imenovan. In jaz bi iz razprave gospoda Ljubeljška razumela, da bo podprl amandma Socialnih demokratov, zaradi tega, ker v našem amandmaju naj bi predstavniki lokalne skupnosti imeli enako število predstavnikov v svetu šole kot zaposleni. Torej pričakujem, da boste podprli naš amandma. Ne morem pa soglašati s tistim delom vaše razprave, spoštovani poslanski kolega, ko pripovedujete, kako so imenovani predstavniki lokalne skupnosti v svet šole. Dva mandata sem delovala v mestnem svetu, ampak v mestnem svetu je veliko število šol, v manjših občinah je običajno ena šola. Reči, da občinski svet ni političen organ, je pa malo sprenevedanja glede tega, kako je kakšna stvar urejena in o čem odloča. Tudi na odboru je bilo mogoče slišati, da pravi župan neke občine, da je on odgovoren za delovanje šole. Jaz sem ves čas mislila, da je za delovanje šole odgovorna ravnateljica ali ravnatelj, na tisti najbolj delovni ravni, potem gre pa po hierarhiji navzgor in po hierarhiji navzdol. Tako da govoriti o tem, da predstavniki lokalne skupnosti niso izglasovani že na odboru, ki posreduje predlog občinskemu organu, ne bo držalo in je treba kaj tudi o delovanju lokalne samouprave vedeti. Upam, da se vsaj na ravni lokalne samouprave, besede samouprava ne bojimo tako, kot se je nekateri bojijo, ko nam pripisujejo, da se ne moremo otresti samoupravljavskih izkušenj. Posebej poudarjam, soupravljanje je ključna beseda. In s stališča soupravljanja se mi zdi, potrebno znova poudariti, da ni nobenih trdnih argumentov za to, za kaj je sedanjo strukturo, sedanjo sestavo svetov šol treba spreminjati. Tudi nisem slišala nobenih trdnih argumentov za spremembe številnih drugih svetov o katerih sem prej govorila. Ampak vlada jih nenehno zahteva. Ko tako spremembo doseže, se spremeni članstvo v svetih in spremenijo se tudi vodstveni delavci. Reči, da te spremembe bodo brez posledic, in da niso politične, je pa res sprenevedanje prve vrste. Spet govorimo o tem, kateri členi govorijo o delu kakšnega organa. Saj nismo teh členov res da ne spreminjali, spremenili ste pa s svojim predlogom sestavo sveta, svet pa odloča o temeljnih aktih, po katerih deluje šola. Nenehno poslušamo, da je treba šolski sistem deregulirati, da je treba zvečati avtonomijo pol, da je treba zvečati avtonomijo učiteljev. No, dobro, ampak kaj to avtonomijo pravzaprav predstavlja? Jaz bi vam rada priklicala v spomin številne razprave ob delnih rezultatih analize, samo delnih rezultatih analize TIMSS-ovih preizkusov znanja. Takrat smo se spraševali kakšno šolo hočemo in vsi v en glas trdili, da hočemo kakovostno šolo. No, socialni demokrati smo še rekli kakovostno javno šolo. In takrat je bil eden od ključnih argumentov tudi oziroma eno od ključnih spoznanj tudi to, da je samo podoba ali samo predstava o znanju pri učencih bistveno višja kot jo kažejo raziskave. In sedaj vas jaz vprašam, če k temu dodam še tisto kar smo doživljali ob letošnjih zgodbah in nezgodah pri vpisu v srednje šole z omejenim vpisom, ko smo velikokrat slišali kakšni pritiski so bili na učitelje pri razrednih ocenah, potem vas jaz vprašam kaj naj s to avtonomijo počnem? Kako si jo predstavljamo? Svet šole tudi o nadstandardnih programih odloča. Svet šole je tudi pritožbeni organ, svet šole bo tudi o učbenikih in delovnih zvezkih odločal, o marsičem bo odločal. Vloga tistih, ki pa so na koncu odgovorni za to, kako pouk poteka, se pa zmanjšuje. Jaz se zdaj lahko igram in premetavam besede. Pravite, se ne zmanjšuje vloga učiteljev, v svetu, kako se ne zmanjšuje? Če so pa edini, ki se jim število v svetu zmanjša. In s tem, ko si njim s petih zmanjša na tri, pri drugih pa ostane, se moč dejansko drugih dveh partnerjev poveča. Če razumemo stvari tako, da naj bi predstavniki lokalne skupnosti bdeli na interesi lokalne skupnosti, ki so pa marsikdaj tudi finančne narave. Jaz se ne morem otresti občutka, da hoče ta vlada na eni strani dokazovati, kako veliko ji je do izobraževanja, kako veliko da na znanje, po drugi strani pa se rada hvali z ukrepi, ki kažejo na varčevanje. In število zaposlenih, izvajanje pouka je tudi v delovnem načrtu zapisano in tega sprejema, sprejema svet šole. Ne daje samo mnenja o njem. In v zdajšnjem razmerju sil 3:6, je odgovor na to vprašanje, komu se dejansko zmanjšuje moč, ob tem, da se mu po drugi strani odgovornost za izvajanje šolskega procesa povečuje, je odgovor zelo preprost. Ampak, spoštovane koalicijske kolegice in kolegi, žal je moj odgovor na vprašanje drugačen kot je vaš. Hvala.
Hvala. Gospod Mikolič. Oprostite, gospod Ljubeljšek želi repliko, je bil imenovan. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovana gospa mag. Potrata, jaz vas spoštujem kot kolegico, tudi spoštujem kot pedagoško delavko. Vendar bi prosil, mislim, da je magnetogram moj že, da ga lahko prečitate. Nikjer nisem omenil, da občinski svet ni politični organ. Ampak sem rekel, da je na lokalni ravni v občinskem svetu politična moč razpršena, zelo razpršena. Zelo razpršena. Poglejte, koliko je svetniških skupi v posameznem občinskem svetu, to je eno. Drugo, sem rekel sledeče, da občinski svet imenuje predstavnike v svet šole iz uglednih občanov, ki so podkovani tudi na pedagoškem področju. Ne imenuje politike v občinski svet. To sem rekel. Bi prosil, da preberete magnetogram. In tretje, kar bi repliciral - ne bom podprl vašega amandmaja, in sem povedal, zakaj ga ne bom podprl. Podprl bom amandma novele zakona, ne amandma, ampak novelo zakona in določilo, ki daje uravnoteženo moč oziroma uravnotežene predstavnike, tako s strani učiteljskega zbora oziroma šole, delavcev, staršev in lokalne skupnosti. Vi povečujete. Vi povečujete 4,4 in starši 3, če prav razumem. In naslednje, kar mislim, vi ste pedagoginja in vi se postavljate v vlogo pedagogov, pa pravite, učiteljski zbor, učitelji so zdaj v podrejenem položaju, ker so 3:6. Jaz se dajem pa vlogo lokalne skupnosti, pa rečem, lokalna skupnosti je podrejena, ker je 3:6, trem učiteljem in trem staršem. Eden od staršev bo pa rekel, jaz se pa čutim podrejen, ker smo starši v manjšini in smo 3:6, proti lokalni skupnosti in proti učiteljem. Dajmo razumevati in bi prosil, da se dejansko, pa bo kakšen naslednik, ki bo razpravljal, prebere osnovne člene pristojnosti sveta, pristojnosti ravnatelja in pristojnosti učiteljskega zbora, 61. člen. Nihče, z nobenim členom se ne zmanjšuje pristojnost učiteljskega zbora, niti ne omenja se. Učiteljski zbor daje tudi mnenje o predlogu za imenovanje ravnatelja, ne vzame se jim to. Ima tri predstavnike v svetu šole. Vi bi jih dali 10 notri, vi bi jih imeli najraje 9, to bi bilo najboljše.
Gospod Ljubeljšek, čas za repliko je potekel.
Hvala lepa.
Se zahvaljujem. Gospod Mikolič, imate besedo.
Hvala za besedo predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Jaz predlagani amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije ne bom podprl, ravno tako amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Moram povedati, da se nikakor ne strinjam s tem, da je v preteklih 10-ih oziroma najbrž 12-ih letih bili, kar se tiče delovanja posameznih svetov zavodov v šolah, vse idealno, tako kot je bilo od nekaterih razpravljavcev prej slišati. Midva, spoštovani kolega dr. Gaber, to zelo dobro veva, vi kot bivši minister, jaz kot župan. Marsikje so bili kar veliki problemi. In te probleme je potrebno rešiti oziroma da se tudi v prihodnje ne bodo pojavljali. Okvalificirat na izvajalce in uporabnike, moram povedati, da me je to zelo motilo, kar je bilo tudi slišati. Izvajalci stroka, uporabniki politika. Ne vem kam ste dali predstavnike staršev. Vemo oziroma sem trdno prepričan, da vsak starš si najbolj želi, da bo njegov otrok čim bolj uspešen v šoli. Vemo tudi, kako se imenujejo predstavniki staršev oziroma da se to določa na svetu staršev. Lahko tudi rečem, da je k večjemu ta del lahko neka politična vez s šolo. Bolj kot da ste starše, vsaj tako je bilo prej rečeno, dali zraven ustanoviteljev. Zdaj govorim o tistem sedanjem razmerju, ki obstaja, kot ste govorili, 5:6. Moram povedati, da me je zelo presenetilo, da noben ni omenil, pa da se tudi v šoli gredo politiko. So se šli, se gredo. Jaz bi bil zelo vesel, da se v prihodnje ne bi šli politike. In mislim, da ravno zaradi tega je, tako kot sem prej omenil, v nekaterih zavodih ali pa med v vsemi tremi akterji prihajalo do problemov, predvsem pa med ustanovitelji in med šolo. Jaz sem trdno prepričan, da ta rešitev bo res pomenila ravnotežje, ampak pomenila bo ravnotežje v primeru, če se nekateri, ki se naj gredo stroko, ne bodo šli politiko. In to tudi v prihodnje pričakujem. Kar se tiče imenovanja ravnatelja mislim, da je odločitev tudi dobra in ravno s tega vidika je prav, da je to ravnovesje bolj enakomerno, da bo tudi, če sedaj tako rečem, lokalna skupnost pri tem imela kaj več besede. Ker predstavljam si, ustanovitelji financirajo predšolsko vzgojo, osnovnošolsko izobraževanje, ravno tako ministrstvo. In glede na to predlagano rešitev, je tudi prav oziroma rešitev, da bo minister podal samo mnenje k ravnatelju, je tudi prav, da je sestava sveta takšna, kot jo ministrstvo predlaga. Hvala.
Hvala. Je še kakšen interes za razpravo? Je, potem odpiram tretji krog prijave za razpravo. Gospod Ljubeljšek. [[Se odpoveduje.]] Gospa Potrata.
Hvala. Poslušati razprave o tem, kako bo tripartitno uravnotežen svet zagotovil kakovostnejše delovanje sveta in s tem tudi šole, je treba postaviti, še enkrat pravim, v kontekst drugih sprememb v oblikovanju organov upravljanja ali svetov, ki jih je sprožila v dveh letih vlada na različnih ravneh. In posebej poudarjam, vse te spremembe, tako programskega sveta, pa sveta v raziskovalni dejavnosti, tudi pri oblikovanju svetov agencij, ali pri razmerju med javnimi agencijami in ministrstvom, ali pri, kadar gre za organe v sestavi. Vedno kadar se je vlada česa takega lotila, in seveda s svojo večino spravila skozi parlament, je bilo vedno zatrjevano, da ne gre za zvečevanje vpliva politike. Ali pa, zvečevanje vpliva vlade na organe odločanja. Praksa, poudarjam, je čisto drugačna in ne zvečuje zaupanja. Tako, da ne vem zakaj bi morali kar na slepo zaupati, da neko samouravnosteženost zagovarjate in ničesar drugega, ko hočete, da je svet šole oblikovan drugače, kot je bil do sedaj. Jaz ne vem, kakšne pretekle zamere kdo od vas kuha in si celi zdaj ob tej spremembi sestave sveta svoje rane. Ampak dejstvo je, da kakšnih strokovnih argumentov, kakšnih analiz, s katerimi bi dokazovali, da je taka sprememba potrebna, ni. Posebej poudarjam, Socialni demokrati se zavedamo vloge tako lokalne skupnosti za delovanje šole kot vloge staršev. Ampak eno je, kako to skozi življenje in delovanje šole ter vpetosti šole v okolje dosega, drugo pa je, kako je to izpeljano skozi organe šole. In tisto, o čemer zdaj razpravljamo, je ravno organ. In še na en moment bi rada opozorila, ki tudi ni osamljen v šolstvu in ga poznamo tudi z drugih področij, od RTV naprej in nazaj ali pa, recimo, pedagoškega inštituta - da je ključen problem imenovanje ravnateljic in ravnateljev. Na odboru za kulturo, šolstvo in šport smo se večkrat pogovarjali o imenovanju ravnateljic in ravnateljev, imeli tudi kakšne predloge, kako naj bi to bilo izpeljano. To je eno ključnih vprašanj, in zdaj ga rešujete skozi sestavo sveta. Jaz, gospod minister, res ne verjamem, da se minister - pa vi verjetno ne boste do leta 2050 minister za šolstvo, tako da bo za vami verjetno še kdo prišel, ampak kdorkoli bo, pa bo po tem modelu mnenje izrekal o ravnatelju, da se je s tem v resnici svojemu vplivu na imenovanje ravnatelja odrekel. Ni se. Jaz celo trdim, da se je njegov vpliv povečal, zato ker je prvi, ki ga izreče in pove, kako se je treba v dani situaciji vesti. Mnenje ministra bo za nekatere, zlasti tiste, ki bodo čutili, recimo, ugled tega ministra ali mu skušali dajati podporo, zavezujoč in se bo tako odločil, kot bo minister menil. Kako pa je s strokovnostjo pri imenovanju ravnateljev ali direktorjev javnih zavodov, je pa mogoče na več ravneh videti. Sama imam nekaj izkušenj s pritožbami neimenovanih direktoric ali direktorjev, recimo, centrov za socialno delo, kjer je lokalna skupnost odrekla podporo kljub zelo dobrim strokovnim referencam. Če mislite, da se lokalna skupnost ne bo odrekla podpori kakšnemu ravnatelju ali ravnateljici kljub strokovnim referencam, ne verjamem. Tu bo igrala vlogo politična kompatibilnost, hočeš nočeš; listki na različnih komisijah so znani, mnenja, lobiranja, vse te zgodbe poznamo. Trdim samo, da bo verjetno v občinah z eno samo šolo, vpliv lokalne skupnosti in staršev na imenovanje ravnatelja še toliko močnejši in da ni nujno, da bodo strokovni kriteriji glavni. Hvala.
Hvala. Gospod Prevc, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gostje na balkonu! Pravzaprav je bilo danes na to temo že toliko povedanega, da se bojim, da karkoli bom nekje rekel, da se lahko ponavljam, pa vendarle bi okoli tega nekje rad rekel samo tole; ko sem se nekje, ko sem se kot poslanec seznanil s temi spremembami zakona o vzgoji in izobraževanju, to se pravi s spremembami na področju sestave sveta zavoda, se mi je pač zadeva, ta poteza zdela nekaj povsem normalna. Kajti ta poteza je pravzaprav tako kot je bilo danes že neštetokrat slišano, uravnoteži sestavo sveta. To se pravi uravnoteženo vključuje v svete zavoda ustanovitelja s tremi predstavniki sveta, to se pravi starše, prav tako s tremi predstavniki in ne nazadnje tudi učitelje. To se pravi, gre za ta pojem uravnoteženost. In danes je bilo večkrat rečeno ali uravnotežena sestava sveta vodi v neko bolj kvalitetno delo sveta zavoda oziroma vodi k boljšemu vodenju sveta zavoda. Jaz sem prepričan da. Prepričan sem, da uravnotežena sestava sveta vodi k boljšemu upravljanju in zato se seveda s tem amandmajem ne morem strinjati in ga ne nazadnje tudi ne morem podpreti. Zelo natančno sem poslušal na matičnem delovnem telesu argumente za in proti. Argumenti za te spremembe, argumenti, ki so nekje prihajali s strani sveta staršev, ki so prihajali s strani pobude društva za prijetno šolo, ne nazadnje tudi s strani, seveda sindikata vzgoje in izobraževanja. In predvsem s te strani, s strani sindikata, vzgoje in izobraževanja, me argumenti nekako niso mogli prepričati. Argumenti, da bomo seveda s tem spustili, bom rekel politiko v stroko, da se bo to zgodilo, to za mene niso najbolj prepričljivi argumenti. Res je, občine, lokalne skupnosti so politični organ. To je nesporno. Vendarle pa moramo tukaj strogo ločiti, bom rekel, med velike mestne občine in pa ne nazadnje tudi med manjše občine, kjer seveda do volitev veljajo, bom rekel, neke politične igre, kajti samo preko političnih strank ali pa tudi neodvisnih list se lahko kandidira, vendar potem po volitvah je pa seveda, politike praktično ni v teh manjših občinah in velikokrat se zgodi, da ne nazadnje celo učitelj s strani ustanovitelja pride v svet zavoda. Še nekaj. Svet zavoda je, tako kot je bilo danes že večkrat rečeno, upravljavski organ, organ upravljanja, ne strokovni svet. Ne strokovni svet, zato argumenti, da se bo sedaj politika vključevala v stroko, ne zdržijo in zato se s to uravnoteženostjo absolutno strinjam, kajti odgovornost občine do šol, ki skrbi nenazadnje za izgradnjo šol, za vzdrževanje šol, za materialne stroške, je velika in nenazadnje tudi odgovornost župana je poleg ravnatelja šole seveda zelo velika. Zato tega amandmaja žal ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Horvat. Ste bila imenovana. Repliko želite. Ja, izvolite.
Hvala. Rada bi replicirala na to tezo o odgovornosti župana. Kar nekaj primerov v slovenskem prostoru je, kjer so si župani lastili pravico posegati v delovanje šol in kako se to obnese, kam to vodi, bi bilo treba tudi pomisliti, zato jaz opozarjam pred tem, da razumeti ravnateljsko funkcijo kot nekaj, kar je podrejeno županu, je lahko za oblikovanje šolske politike in za delovanje šole v strokovnem pogledu zelo slabo. Hvala.
Hvala. Gospod Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Moram reči, da nimam prav nobenih problemov s podporo noveli zakona, predvsem kar zadeva novo strukturo sveta zavoda 3+3+3. Nekateri očitate oziroma se bojite, da bo preko takšne strukture sveta zavoda imela lokalna politika oziroma politika na sploh, prevelik vpliv na delovanje zavoda. Poglejte, če malo osvežimo spomin. Pred desetimi dnevi so bile lokalne volitve. Poznam kar nekaj ravnateljev in učiteljev, ki so kandidirali na listah v Sloveniji registriranih političnih strank. In hvala bogu, da so. Zakaj pa ne? To je nenazadnje ustavna pravica in svoboda vsakega posameznika, da se politično opredeli. Ali potem pričakujemo, da bodo zavodi kot taki, povsem apolitični? Ni šans. Vsak ima pravico se politično opredeliti. In zato ne vidim prav nobenega problema, nobene nevarnosti, da bi pa od sedaj naprej se rešitve oziroma odločitve na najvišjem organu zavoda, to je v svetu zavoda, sprejemale politično. Tako da, še enkrat podpiram to novelo zakona, ki na novo definira strukturo sveta zavoda in ne morem dati podpore amandmajem k 2. členu kolegu iz LDS-a in SD-ja. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci! Tudi sam moram reči, da bom z veseljem podprl predlagano rešitev v zakonu, in da seveda nikakor ne morem pritegniti argumentom, ki so navajali tukaj s strani poslancev na levi in desni, ki na vsak način branijo "bastijon", ki so ga vzpostavili v času prejšnje vladavine. Vemo, da so s tako sestavo svetov marsikje vpeljali politiko v šole. In še daleč ne drži trditev, da se s tem zmanjšuje avtonomija in vloga učiteljev. Učitelji v prejšnjem sistemu, mislim tudi v tem, ko so imeli odločilno moč, so bili pogosto pod pritiskom ravnateljev, ravnatelj pa je bil imenovan skozi ministra. In sedaj sem zelo vesel, da se minister odpoveduje tega odločilnega vpliva. Učitelji so bili pod pritiskom in sestava učiteljev v svetu zavoda ni bila slučajna. Brez skrbi, da je bilo tu mnogo politike zraven, in sedaj ko ne bodo imeli več odločilnega vpliva bo tu bistveno manj politike. In učitelji bodo bistveno bolj avtonomni, predvsem pa nekako ne sprejemam, da govorijo o avtonomiji, zmanjšani avtonomiji učiteljev tisti, ki so včasih zelo podpirali rešitve, ko so bili učitelji dejansko režimski hlapci enopartijskega sistema. Ideološki fanatiki danes govorijo o zmanjšanju avtonomije učiteljev. Še zdaleč ni tako. Tu bo tudi skozi prakso in poznavanje občinskega sveta in lokalne skupnosti, vem, da je tam poznavanje dejanskih pedagoških kvalitet učiteljev in ravnateljev bistveno večje, kot je bilo možno videti iz Ljubljane, kjer so delovali in odločali drugi kriteriji. Poglejte, ta panika kot se zganja sedaj je zelo podobna temu, kot je bila, če se spominjam, ko je bil minister Šturm za kratek čas minister, pa je uvedel na koncu šole, ne vem, petje himne ob zastavi. In takrat so napadli kot ideološko, ne vem, kakšen pritisk. Bali so se vsi, da bo delček domovinske vzgoje prišel v šolo, da bodo dijaki, učenci s spoštovanjem govorili o svoji državi, da bodo vedeli, da imamo neodvisno državo. Vsi ste bili proti temu takrat. Potem ko ste pa videli, ljudje so to sprejeli in so razumeli pomanjkanje tega, da je pravzaprav bila šola v znatni meri usmerjena skoraj bi rekel dobesedno proti lastni državi, proti poznavanju simbolov, proti poznavanju zaslužnih za neodvisno državo. Potem ste pa počasi, ko ste zopet prišli na oblast sprejemali tudi te rešitve. Tudi v tem zakonu je tako, da se politični vpliv na šolo s tem zmanjšuje. Tripartitno zastopstvo v svetu zavoda je bistveno boljše od sedanjega, ki ga prikazujete kot bistveno večje, kot večji vpliv učiteljev. Tudi sedanji [[...]] [[Nerazumljivo.]] učiteljev je v bistvu še zelo političen. Vse je politika, sindikat tudi. Ampak orientirano političen. Tako po vodji, kot tistih, ki imajo največji vpliv. In tudi tu bo treba narediti, da bodo dejansko učitelji, učiteljski sindikat se boril za tisto za kar je dejansko pristojen, ne pa da bo dostikrat podpiral stare vzorce, ki v šolstvu niso prinesli dobrih rešitev in pozitivnih doprinosov. Zaradi tega še enkrat, podprl bom spremembo zakona in to tripartitno zastopstvo v svetih zavodov, pa tudi zmanjšan vpliv politike skozi ministra na imenovanje ravnateljev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj, tudi obiskovalcem na tribuni! Hvala lepa predsedniku Cukjatiju za dosedanje vodenje seje. Besedo pa ime še kolega Kokalj. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi v mojem imenu, ministru z ekipo, predstavnikov sindikata, kolegicam in kolegom! Vsebina, o kateri danes razpravljamo, je bila razpravljana že večkrat v tem mandatu in sem tudi že večkrat izrazil svoje stališče, predvsem s tega vidika, da spremembe na področju financiranja vzgoje in izobraževanja ter same sistemske spremembe potekajo prepočasi. Namreč, če ta sprememba zakona, ki je sedaj na mizi, ne bi šla naprej, imamo trenutno takole situacijo. Če vzamemo osnovno šolo kot zavod, katerega ustanoviteljica je lokalna skupnost, ki pa sme odločati praktično samo o tem, kako bo investicijsko vzdrževala in zagotavljala fizične pogoje za delo, lahko potrjuje letni delovni načrt, v katerem so zajete vsebine, o katerih je možno odločati, samo nadstandardne dejavnosti, bistvene vsebina pa se pravzaprav ne more dotikati ne lokalna skupnost ne svet zavoda ne svet staršev, pravzaprav nihče, ki je bistven akter pri izvajanju vzgoje in izobraževanja. Tak sistem je politično hermetično zaprt, nanj ima izrazito političen vpliv minister, ki je absolutno politična figura - vemo, da so ministri običajno izvoljene funkcije, običajno so pa to še člani ožjih vodstev političnih strank. Načelno pozdravljam spremembe, ki so bile predlagane, ampak, kot sem rekel, po moje so prešibke, so še vedno prešibke, gredo pa v pravo smer. In če se sedaj omejim na amandma glede sestave sveta. Glede na to, če primerjamo zavod kot organizacijo, ki pravzaprav upravlja določen kapital, če se zelo poenostavljeno izrazim - kapital so seveda zame otroci, ki jih v zavod pošljejo starši -, politika, se pravi, lokalna skupnost, mora prevzeti odgovornost za to, da vzpostavlja optimalne pogoje za to, učiteljski zbor na čelu z ravnateljem so pa izvajalci. V bistvu neke vrste uprava, ki mora poslušati lastnika in ustanovitelja ter izvajati program. Glede na to po moji oceni učitelji pravzaprav niti ne bi smeli soditi v ta organ sveta, ker kot izvajalci ne morejo ocenjevati sami svojega dela. Po drugi strani pa vzdrževanje miselnosti, bom rekel, socialističnega samoupravljanja, ki jo poskuša določen del politike tudi preko sindikata vzdrževati v šolstvu, je popolnoma logično, kajti šolstvo je bilo vedno očitno zelo zanimivo področje za izvajanje politike vseh vrst, v zadnjem desetletju predvsem Liberalne demokracije Slovenije in očitno tudi Socialnih demokratov, vemo pa pač, da tradicija je stara. Tisti, ki smo učili v šoli, tisti ki imajo otroke v šoli, tisti, ki smo bili predsedniki sveta kdaj takega zavoda, tisti ki smo bili župani, smo na lastni koži doživljali tako imenovano strokovno politiko nekdanjega vodstva ministrstva za šolstvo in vemo, kako se te zadeve peljejo. Zato me čudi osebno kot poslanca, da se sindikat ne ukvarja s tem, za kar je poklican, ampak se gre čisto politiko. Sindikat bi se moral predvsem zavzemati za čim boljši status učiteljev, ne samo za plače, za njihovo permanentno usposabljanje, za spremembo pravilnikov in postopkov za ocenjevanje kvalitete njihovega dela, ki je popolnoma zgrešena, namreč trenutno veljavna pravila za nagrajevanje učiteljev so popolnoma izven koncepta tega, kar učitelji počnejo v razredu, ampak so osredotočeni na to, kar učitelji počnejo ob pouku ali izven pouka in kar počnejo dodatno, kar so udejstvuje dodatno. To se pravi, popolnoma zgrešena politika stimuliranja in priprave učiteljev na kvalitetno delo v razredu. Pričakujem od novega vodstva, ministrstva za šolstvo, da bo temu namenilo ustrezno pozornost, razbremenila učitelje iskanja ustreznih učbenikov in delovnih zvezkov ob začetku šolskega leta ob množici tržne ponudbe, ki je prvič izjemno predraga za starše, drugič, komplicira in vnaša nezaupanje v učiteljevo delo. Učitelj, dober učitelj, če je redno usposobljen mora sam iz ciljev, ki so mu zadani izbrati ustrezne metode andragoške, pedagoške in za to je usposobljen in mu je treba zaupati, kako bo to znanje učencem podal in mu ni za to treba po tržni logiki nuditi dragih delovnih zvezkov, da se včasih tudi učitelji sami ne znajdejo, kaj je tisto, kar naj bi uporabljali, predvsem gre tukaj kot vemo za velik biznis, hkrati pa je treba učitelje stimulirati in jih redno letno izobraževati. Ne samo na podlagi prostovoljnih programov, če se nanje pripravi in potem dobijo točke za napredovanje, ampak učitelj je treba spodbujati in hkrati prisiliti in jih redno letno izobraževati, zato da kvalitetno delajo v razredu. Nagrajevanje pa naj poteka v skladu s kvaliteto dela v razredu. In zato se kot sem rekel že prej čudim, da se sindikat ukvarja s tem koliko izvajalcev bo v svetu zavoda. Mimogrede svet ima zelo majhne pristojnosti. Poleg imenovanja ravnatelja pravzaprav in ocene njegove uspešnosti dela pravzaprav razpolaga z zelo šibkimi odločitvami. Kot sem že prej omenil, vse je v rokah ministrstva. Letni delovni načrt, ki se ga formalno sicer sprejema je praktično določen s strani tako imenovane stroke, ki pa tudi nekonsistentno pogosto financira tisto, kar ni obvezno in ne financira tistega, kar je obvezno. Samo primer, učbenike je potrebno plačevati, avtobuse za obvezne, kulturne, športne in druge tabore, ki so v letnem delovnem načrtu predpisani je potrebno s strani staršev poravnati s položnico hkrati pa država zagotavlja določen del stroškov za neobvezne šole v naravi in neobvezne tabore. Kje je tu logika? In jaz upam, da se bo ta sistem, ki je bil vpeljan v prejšnjem desetletju resnično spremenil v korist učitelja, ki naj bo kvalitetni izvajalec in otroka, ki je glavni cilj vsake šole. Kar zadeva imenovanje ravnateljev zelo pozdravljam potezo sedanjega ministra oziroma ministrstva, da se odpoveduje politizaciji, ki je bila izrazita s tem, da je minister dal soglasje na imenovanje ravnatelja, se pravi s tem je praktično on dal zadnjo besedo in praktično tudi imenoval ravnatelja in da daje to težo končno svetu šole, ki je pravzaprav edina relevantna funkcija sveta šole. Vse ostalo, kot sem rekel, je praktično v drugih rokah. Zato se mi zdi, da amandmaji, ki so tu predstavljeni poskušajo vzdrževati neke vrste samoupravni socializem v šolah, kar je absolutno preživeto, po drugi strani pa bi spodbudil sedanjo šolsko oblast, da pospeši ta proces, da razbremeni skozi pravilnike učitelje nepotrebnega dela, jih nagrajuje za to kar delajo v razredu in hkrati razbremeni finančno starše s tem, da se ukine množico delovnih zvezkov in učbenikov in opredeli jasne cilje in usposablja učitelje, da bodo te cilje lahko izvajali. Jaz učiteljem zaupam in jih absolutno ni treba obremenjevati, ampak jim dati možnost za njihovo usposabljanje. Hvala.
Hvala lepa. Da nam ne bi debata preveč ušla z vajeti in postala preveč splošna vseeno opozarjam, da govorimo o 2. členu in o štirih amandmajih, njihovo vsebino pa seveda poznate. Vidim še nekaj željnih govorcev, tako da odpiram naslednjo prijavo za debato. Prosim. Hvala lepa. Besedo ima dr. Gaber. Prosim.
Najlepša hvala gospod podpredsednik. Ta razprava je razprava o možnih pogledih na šolstvo v neki državi. Ne tako davno tega smo slišali tipičen primer rezoniranja o državnem šolstvu. Zanimivo je, da o njem največ govorijo tisti, ki pravijo, da nasprotujejo samoupravnemu šolstvu. V tej državi imamo v skladu z zakonodajo ta trenutek javno šolstvo. To so precej pomembne razlike. Če prav razumem nekatere, verjamejo, da je linija v delovanju šolstva zelo preprosta, je zelo blizu vojaški. Župan, morda še duhovnik, skupaj povesta kako je treba ravnati v šoli, predpisan je en učbenik in slišali smo, da je treba potem učitelje ne jim preveč pustiti, da se odločajo kako se bodo izobraževali, bila je uporabljena beseda, navajam, "prisiliti" jih, da se ustrezno izobrazijo. Morda je najbolj primerno, da kar paravojaške enote to izobraževanje izvajajo, če pa se ne odzovejo učitelji in ne pridejo na ta izobraževanja, jim je treba očitati, da seveda jim manjka patriotskega čuta. Ta logika, ki smo jo tukaj poslušali je skregana, mislim da s časom, v katerem živimo. Tako kot je skregano tudi do, da dosedanje razmerje, kjer je šlo za šest uporabnikov, za šest tistih, ki v šolo vlagajo svoja pričakovanja glede rezultata za svoje otroke in za svoje prebivalce in na drugi strani za pet tistih, ki so najbolj odgovorni za to, kako ta proces v šoli teče na ravni izvedbe, da takšno razmerje, v katerem, ki je bilo relativno uravnoteženo, je pa uporabnikom dajalo večjo moč kot izvajalcem spreminjamo v razmerje 6:3. To počnemo najverjetneje, to neuravnotežitev iz zelo preprostega razloga. Tukaj nam je bila razkrita logika, ki je v ozadju. Pravzaprav učiteljev niti ne potrebujemo v teh svetih. Saj oni so tukaj za to, da naredijo to, kar se jim ukaže. V to smer, gospe in gospodje, če je to resnica vašega predloga, šolstvo v Sloveniji ne sme iti. To, da so nekateri časovno se odločili v drugem času govoriti o rešitvah, ki času niso primerne, je njihov problem. Izgleda, da je cilj pa preprost; okrepiti, sicer prikrito ministrstvo vnaprejšenjega soglasja k imenovanju ravnateljev, še z odločanjem v svetih. Na ta način se šolstva ne izboljšuje, ne izboljšuje se.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Kokalj, prosim.
Mislim, da sem bil v dveh zadevah napačno razumljen. V poslovniku piše, da je replika takrat, ko je nekdo napačno razumljen. Glede prisile nisem mislil tako, kot ste vi interpretirali. Vsaka služba ima svoje omejitve in svoje zahteve in mislim, da če bi bili učitelji prisiljeni s tem, da jim ministrstvo nudi kvaliteten 14-dnevni program vsako leto za dodatno izobraževanje, da to ni prisila kot ste vi interpretiral, ampak velika pomoč. Kar pa zadeva, prej, ko ste rekli, parafraziram župnik in župan, se nekaj odločila, to je še vedno, to sta dva, to je več kot sedaj minister, vsekakor bi bilo, če malo parafraziram, kot ste vi, bolj pluralno, kot je zdaj. Seveda, ko pa je zadnji del, ki ste ga navajali iz, po mojem, vsaj tako sem razumel, iz mojega razpravljanja, da se želimo znebiti učiteljev, v tem, v svetu šol, da se želimo znebiti in naj delajo tisto, kar se jim ukaže, vsekakor nisem tega rekel, to ste rekli vi. Je pa res, da naj bi učitelji izvajali tisto, kar jim bom pa zdaj po vaše povedal, kar jim pove stroka, da naj delajo v razredu, in to sem mislil s tem. Hvala.
Hvala lepa. Morda pojasnilo, zakaj sem gospodu Kokalju dovoli repliko. Iz 70. člena je popolnoma jasno, da imamo dva primera, kadar je replika dovoljena: kadar je bil razpravljavec napačno interpretiran oziroma je bila njegova izjava napačno razumljena. Nikjer v tem členu ne zahteva, da je tudi omenjen z imenom in priimkom. Zdaj pa, če se ne motim, ima besedo še gospod minister. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Še zadnjič, poslanke in poslanci, strokovna javnost, ne vem, če je tripartitno sestavljena, ampak vendarle dobrodošla. V teh nekaj sekundah bi vas še enkrat želel poprositi za podporo tej noveli zakona. Še enkrat bi rad poudaril, da res ni prav nobenega razloga za dramatiziranje razmer. Upam, da boste razumeli, da gre za novelo, ki vnaša sodobna in demokratična načela v sestavo sveta zavoda, kot tudi v celoten sistem odločanja na polju šolstva. Še enkrat bi rad izrazil začudenje nad tako velikim nezaupanjem do staršev in lokalne samouprave, ki naj se vključi v celoten sistem odločanja. Menim, da takrat, kadar govorimo o partnerskem odnosu med vsemi dejavniki, ki odločajo v šolskem sistemu, pa tu govorim še enkrat samo o upravnem delu, o upravljanju, je zaupanje zelo pomembno in da so vsi dejavniki v enakovrednem in enakopravnem odnosu. Nikakor pa ne gre za to, da ima nekdo večje število, takrat težko govorimo o partnerskem odnosu. Rad bi še enkrat poudaril, da tu ne gre za zmanjševanje vloge učiteljev v šolskem sistemu. Nasprotno, z raznimi ukrepi želimo povečati strokovno avtonomijo učiteljev in izboljšati tudi materialne pogoje, recimo, plače so take, kot še nikoli niso bile. Prepričan sem tudi, da na koncu svojega mandata ne bom pustil nobene velike plačne luknje, tako da ni nobene bojazni, da bi kakorkoli imel negativen odnos do učiteljev. Nasprotno, vem, da šolski sistem temelji ravno na zadovoljstvu učiteljev. Še enkrat, zavračam vse možne interpretacije, da poskušam s to novelo, s temi novostmi okrepiti svojo pozicijo v celotnem sistemu odločanja, celo pri - bog razumi, če lahko - imenovanju ravnateljev. Kljub temu, da se odpovedujem soglasju kot končnemu "žegnu", sem samo ena izmed enakopravnih faz v celotnem postopku, kjer dajem samo neobvezno mnenje, pa kljub temu nekateri to tako dobro razumejo, da si s tem povečujem svojo moč in vpliv. Upam, da večina razume, da poskušamo tudi na ta način depolitizirati šolsko polje. [[Opozorilni znak za konec.]] Kot zanimivost, na začetku so me celo spraševali [[še 30 sekund]] , ali pomeni ta sprememba tudi, da je treba pristopiti v kakšno našo stranko; recimo, celo takšen obrazec oziroma matrico so nekateri ravnatelji imeli v glavi. Jaz lahko s ponosom rečem, da tega ni potrebno, in da so učitelji lahko politično dejavni, aktivni, morajo pa ločiti šolsko funkcijo od svoje zasebne politične usmeritve. In te filozofije se bom držal tudi poslej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker ni več razpravljavcev, zaključujem razpravo. Gospod Moge, čas je ostal, ampak kot veste, se pri amandmajih časa ne deli. Takšna je praksa, žal. Tako, da zaključujem razpravo in bomo o amandmajih v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 34. točki dnevnega reda. Sedaj je že povsem jasno, da to ne bo šele ob pol deseti uri zvečer, ampak že bistveno prej. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O USMERJANJU OTROK S POSEBNIMI POTREBAMI - EPA 1018-IV , skrajšani postopek. Za razpravo imamo dve uri in 25 minut. Predlog zakona je v obravnavo predloila vlada Republike Slovenije, zato prosim ministra, ki se odpoveduje. Tako, da lahko preidemo kar na poročilo odbora za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. In tudi ni predsednika oziroma podpredsednika, zato sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Potrata, ki jo ni. Potem pa kar gospa Uhan, v imenu Nove Slovenije. Prosim.
Še enkrat lepo pozdravljeni. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami posega na področje sestave komisije, ki usmeri in odloča o otrocih s posebnimi potrebami. Iz sedanje obširnejše sestave komisije se gre na 3 člansko komisijo. Predsednik komisije pa bo funkcijo opravljal profesionalno, poklicno. S tem se daje večji poudarek na strokovnosti komisije. Druga sprememba v noveli zakona pa govori predvsem o tem, da se bo delalo po novem predvsem v skupinskem izobraževanju otrok s posebnimi potrebami. Dodatna strokovna pomoč se izvaja v posebni skupini glede na vrsto in stopnjo primanjkljaja, ovire oziroma motenj v oddelku ali izven oddelka, pravi zakon. Za nas v Novi Sloveniji pa je pomembno, da se še vedno lahko obravnava otroke individualno, kot to narekuje vrsta in stopnja primanjkljaja, ovira oziroma motnja. Vsekakor menimo v Novi Sloveniji, da so določeni otroci potrebni dodatne individualne obravnave, zlasti mislimo tukaj na otroke, ki so nemi, gluhu, naglušni, slabovidni in podobni oziroma s podobnimi motnjami ali ovirami. Te spremembe zakona bomo v Novi Sloveniji podprli. Opozarjamo pa vlado, da v tem zakonu niso rešeni otroci, ki niso vključeni v vzgojno varstvene zavode, to so otroci, ki niso v vrtcu, pa so mnogokrat še bolj potrebni strokovne pomoči. Teh otrok je sorazmerno veliko v Sloveniji in zanje ni enakovredno poskrbljeno, torej je potrebno najti tudi zanje ustrezno sistemsko rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Prevc v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, za besedo, gospod predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj. Zakon, ki je pred nami obravnava še posebej občutljivo vsebino, saj otroci s posebnimi potrebami predstavljajo še posebej občutljivo populacijo, za katero vzgojo in izobraževanje, mora družba pomagati staršem in poskrbeti zanje z vso potrebno pozornostjo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo temeljni namen spremembe zakona, pri obravnavi pa so se pojavila nekatera vprašanja na katera je opozorila stroka in bi jih morali še proučiti v rešitvah zakona, ali pa opredeliti v podzakonskih aktih. V predlogu zakona bi morali biti vključeni tudi otroci, ki niso v vrtcih in imajo pravico do zgodnje strokovne obravnave. Ker pa zakonski predlog tega ne vsebuje, ostaja veliko otrok in družin v neenakopravnem položaju. Problemi in posledice take odločitve se kažejo pri nadaljnjem šolanju teh otrok. Temeljni namen predlaganega zakona je v celoti opredeliti postopek usmerjanja otrok s posebnimi potrebami. Zakon odpravlja številčno in vsebinsko vprašljivo sestavo komisij prve in druge stopnje, ki jih bodo po novem sestavljali namesto šestih, le trije stalni člani. Predsedniki komisij pa naj bi bili v bodoče profesionalci. Novost je tudi v tem, da komisija za usmerjanje izdela strokovno mnenje na podlagi obvezne dokumentacije, ki je priloga k zahtevi za uvedbo postopka. K predlogu sprememb zakona, kot sem že omenil, je bilo podano kar nekaj strokovnih predlogov, ki jim velja prisluhniti. Za primer, strokovni svet zveze Sonček meni, da predlog zakona sicer prinaša dobre spremembe na postopkovni ravni, ruši pa vsebino in pomen strokovnega dela z otroki s posebnimi potrebami. Več pristojnosti, ki se jemljejo stroki, dobiva tudi ministrstvo. Prehod obravnave iz individualnega na skupinski način izvajanja dodatne strokovne pomoči za otroke s posebnimi potrebami s strokovnega stališča ni dopusten in po mnenju strokovne javnosti pomeni odpravo strokovne pomoči za številne otroke. Predstavniki Zveze slepih so opozorili, da za otroke, ki imajo okvare na vidu skupinska obravnava sploh ni primerna. Potrebno bi bilo vsaj določiti največje število otrok v skupini in konkretizirati področje izobraževanja, recimo, za določene predmete, kot na primer matematika, angleščina. Postopki usmerjanje otrok s posebnimi potrebami so dolgotrajni in običajno trajajo več mesecev, na kar opozarjajo tudi strokovnjaki. Starši se velikokrat znajdejo v hudih stiskah, ko do zadnjega dne ne vedo na katero šolo bo usmerjen njihov otrok. Nujno bi bilo postaviti tudi roke do katerega se mora postopek zaključiti. Prehajanje med programi bi moralo biti natančno urejeno v podzakonskih aktih. Obstoječi in nespremenjeni 13. člen predloga zakona v praksi ni zaživel, zato bi ga bilo potrebno ustrezneje opredeliti. Država bi morala vzpostaviti sistem mreže rednih šol, ki bi poleg osnovnih šol s prilagojenim programom sprejemale otroke z lažjimi motnjami v duševnem razvoju in ki bi hkrati omogočale tudi drugih z zmernimi motnjami in dodatnimi specifičnimi težavami prehajanje med programi. Obstoječi učni programi so togi in onemogočajo napredovanje znotraj programa otrokom, ki imajo poleg lažje motnje v duševnem razvoju še kakšno specifično težavo na posameznem področju. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo kljub zgoraj navedenim pripombam predlog zakona podprli, ker smatramo, da predlagane spremembe vendarle prinašajo boljšo preglednost in racionalizacijo, ter več skupinskega dela, dopuščajo po potrebi tudi individualno delo, kadar je seveda to potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, bo predstavila gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi! Dovolite, da na začetku rečem, da sem presenečena, da vlada v uvodni predstavitvi ni želela povedati pač kaj več o samem zakonu in kot je razvidno, se vlada tudi na koncu ni prijavila. Tako, da jaz se bojim, da je današnja razprava, oziroma tisto, kar bomo poslušali v tej dvorani zgolj samo sebi namen. Res je, da je ena izmed najpomembnejših novosti ta, da zakon odpira možnost za integrirano obliko izobraževanja vsem tistim otrokom, ki lahko ob prilagojenem izvajanju in dodatni strokovni pomoči uspešno sledijo vzgojnemu delu oziroma pouku v rednih vrtcih in šolah, poleg tega pa omogoča tudi študentom s posebnimi potrebami prilagoditev opreme. Pa vendar sprašujem in na to bi želel danes dobiti odgovor. Zakon ne rešuje problema otrok z avtizmom. Zelo slabo rešuje tudi problem otrok, ki so slabovidni oziroma slepi otroci. Predstavnica ministrstva je na matičnem delovnem telesu jasno povedala, da ta zakon, kot že rečeno, ne rešuje vprašanja otrok z avtizmom, ter da je tudi problem otrok oziroma usmerjanja otrok, ki niso v vrtcih ali ki ne pridejo v komisije, še vedno odprt. Če se ministrstvo zaveda odprtih problemov, sprašujem, zakaj jih ne rešuje v okviru konkretnega obstoječega oziroma tega zakona, ki je danes pred nami? Sprašujem ne nazadnje, zakaj zakon vnovič sprejemamo po skrajšanem postopku? Gre za pomembne spremembe. Pomembne spremembe, ki bodo, po mnenju strokovnjakov, imele celo negativne posledice na otroke. Zakon ureja področje obravnave predšolskih otrok slabše, kot je urejena v sedaj veljavni zakonodaji. Gre za tisti sklop otrok, ki niso usmerjeni preko komisije za usmerjenje in ki niso kategorizirani in za neko motnjo opredeljeni že v predšolskem obdobju. Na matičnem delovnem telesu je bilo največ govora okrog 4. člena. Pa bom rekla žal, žal je koalicija tudi tokrat podrla vsa strokovna stališča, mnenja in tudi resna opozorila. Slišali smo že v predstavitvi stališča kolega pred menoj, da se v teh spremembah zakona pristojnost jemlje stroki. Jaz ne razumem kako lahko nekdo, ki reče to, ki se zaveda, da je vsebina zakona slaba, da vsebina zakona pomeni celo korak nazaj in bo imela negativne posledice na tisti sklop otrok, ki jih ta zakon prizadeva. Kako lahko tak človek oziroma takšna poslanska skupina reče, da pa bo temu zakonu vseeno prikimala? Nesprejemljivo in skregano z vsakršno logiko z vidika poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke je, da v zakon zapišemo prehod obravnave iz individualnega na skupinski način izvajanja dodatne strokovne pomoči za otroke s posebnimi potrebami in to zgolj in samo zaradi racionalizacije stroškov. Minister, ki je sam večkrat, bom rekla, poudarjal celo na tej seji pretekli teden, kako pomembno je, da pri otroku iščemo tisto, kar je njegovo pristno, da gradimo na tej individualnosti, pristane na skupinski način izvajanja dodatne strokovne pomoči. In v novič poudarjam pri otrocih, pri tistih otrocih, ki imajo že v osnovi specifične potrebe. Po mnenju strokovne javnosti pomeni tak ukrep postopno odpravo strokovne pomoči za številne otroke. Bojimo se, da takšno samovoljno ravnanje ministra za šolstvo oziroma vlade brez stroke in brez, po oceni Slovenske nacionalne stranke, ključnega akterja, to je socialni resor, pomeni odmik, resen odmik pozitivne politike na področju skrbi in pomoči otrokom s posebnimi potrebami. Na tem področju je potreben drugačen, potreben je multidisciplinaren pristop, ki ga žal ta zakon ne zajema. V zakonu so določeni tudi daljši roki za izdajo odločbe o usmeritvi, šestmesečni rok pa je po mnenju stroke z vidika otroka predlog, otrok namreč potrebuje intenzivnejše strokovno delo in obravnavo takoj toliko bolj, ker imajo ti otroci motnje in primanjkljaje v zgodnjem obdobju in hočeš nočeš, roko na srce, tu se je v preteklosti v slovenskem prostoru pokazala največja pomanjkljivost našega sistema. V Slovenski nacionalni stranki zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče DeSUS-a bo predstavil gospod Jelen. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Poslanke in poslanci. Predstavniki vlade. V poslanski skupini DeSUS podpiramo predlog zakona, saj menimo, da je osnovni zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami potrebno dograditi. Dolžnost države je, da mora tudi otrokom s posebnimi potrebami omogočiti možnost pridobitve ustrezne izobrazbe. Možnost enakopravne vključitve v družbo je za takega otroka, ki je zaradi invalidnosti oziroma motenje v razvoju oviran pred tem vključevanju še posebnega pomena, zato sta pravica do izobraževanja in usposabljanja za dejavno življenje v družbi ter njeno financiranje takim osebam tudi ustavno zagotovljene. Slovenija je socialna država, socialna država pa je na področju izobraževanja in vzgoje otrok s posebnimi potrebami kot dvakratno socialno šibkih oseb, zaradi nizke starosti in motnje v razvoju, ne samo dolžna opustiti vsak ukrep, ki bi oviral otroku celotni razvoj in njegove enake možnosti pri tem razvoju, temveč je otroku pri osebnostnem razvoju tudi dolžna pomagati. V poslanski skupini menimo, da zakon, ki ga sedaj obravnavamo sledi tem načelom. Ni v nasprotju kot nekateri menimo, da krčenje števila članov komisij za usmerjanje otrok v primerne programe ne krči njihovih pravic, saj bo po prenovi še vedno temeljila na načelu strokovnosti. Podpiramo tudi predlagane določbe glede samega postopka odločanja organov, saj ocenjujemo, da bodo na podlagi take formulacije postopki bistveno pogostejši in racionalnejši, postopki pa bodo prijaznejši predvsem za otroke, saj se opravlja nepotrebno podvajanje pregledov pri strokovnjakih iste stroke. Res je, da je predlog naravnan na skupinsko izvajanje dodatne strokovne pomoči, vendar pa poudarjamo, da s tem individualna pomoč ni onemogočena, slednja se bo še vedno izvajala tako v oddelku kot zunaj oddelka pač glede na posamezne primere kot to narekuje vrsta in stopnja ovire oziroma razvoja. S tem zakonom se ureja izredno občutljivo področje, ki terja tudi določena finančna sredstva. Glede na to, da je predlog izrazito varčevalno naravnan, v poslanski skupini DeSUS predlagamo, da se privarčevana sredstva preusmerijo v izpopolnitev specialnih programov ter v potrebno opremo, katere otroci s posebnimi potrebami zagotovo potrebujejo. Poleg tega podatki kažejo, da tako redne osnovne šole kot tudi šole s prilagojenim programom in specialne ustanove še niso v celoti pripravljene in usposobljene za realizacijo zakonskih določil iz leta 2000, kar je dodatni razlog, da se privarčevana sredstva uporabijo le v te namene. Poslanci DeSUS-a pa opozarjamo, da se premalo oziroma nobene pozornosti ne posveča predšolskim otrokom, to je otrokom v starosti do 6 leta starosti. Vzgoja takih otrok se sicer redno, dnevno in sistematično izvaja v vrtcih, dejstvo pa je, da je vključitev otroka v vrtce odvisna od staršev in njihove ekonomske moči, kar pa nedvoumno vodi v diskriminacijo takih otrok. Zato, v naši poslanski skupini predlagamo, da vlada čim prej ukrepa tudi v tej smeri, da bodo tudi najmlajši otroci s posebnimi potrebami imeli pravico do zgodnje strokovne obravnave. Sicer pa smo v poslanski skupini DeSUS ocenili, da ta predlog zakona odpravlja pomanjkljivosti, ki so nastale v praksi, bistveno pa je, da ne krši že pridobljenih pravic naših otrok, zato bomo dopolnjen predlog zakona tudi podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubeljšek, v imenu SDS.
Spoštovani predsednik, spoštovani zbor, spoštovani minister in ostali predstavniki vlade! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, ker smo prepričani, da so predlagane spremembe in dopolnitve strokovno premišljene in predlagane v dobro otrok. V to nas prepričuje tudi to, da je bilo v razpravo vključenih večje število nevladnih organizacij in predstavnikov zainteresirane javnosti, katerih pripombe in predlogi so bili upoštevani in v večji meri tudi sprejeti. Sprejemamo in verjamemo navedbam šolskega ministra, da bo obseg oddelkov in učencev s posebnimi potrebami v prihodnje enak kot v preteklih letih, da bo delo komisij po novem bolj učinkovito in da zakon prinaša prijaznejše postopke usmerjanja tako za otroke kot starše. Zakon sicer prinaša kar nekaj sprememb in dopolnitev, ki pa ne posegajo v konceptualno ureditev usmerjanja otrok s posebnimi potrebami. Tako na primer, kar v poslanski skupini SDS podpiramo, med drugim ukinja obvezno preverjanje ustrezne usmeritve. Odločitev o potrebi po preverjanju je v predlogu prepuščena strokovnjakom, ki pa lahko iz strokovno utemeljenih razlogov preverjanje tudi določijo. Prav tako podpiramo določilo, da v komisiji za usmerjanje lahko sodeluje tudi otrokov vzgojitelj oziroma učitelj, saj ta otroka najbolj pozna. Za sodelovanje ga bo zaprosil predsednik komisije in bo vabljen na sejo komisije. Upravičeno lahko pričakujemo, da bo z dopolnitvami zakona otrok, ki potrebuje ustrezno strokovno pomoč, te deležen prej in bodo hitreje stekli vsi postopki, ki so potrebni, da se otroka usmeri v ustrezen program. Tudi zato, ker se na novo uvaja pedagoško naravnan pristop in se tako pristojnosti prenašajo s področja socialnega varstva na področje šolstva. Pomembno je, da se bo na podlagi strokovnega mnenja komisije določil program vzgoje in izobraževanja, določilo se bo obliko in način izvajanja dodatne strokovne pomoči, določili se bodo kadrovski, prostorski, materialni in drugi pogoji, ki morajo biti zagotovljeni za vzgojo in izobraževanje otroka. Zakon predvideva določitev daljšega roka, v katerem mora pristojni organ od uvedbe postopka izdati odločbo o usmeritvi, kar v poslanski skupini podpiramo, saj si ne smemo in ne moremo dovoliti, da bi zaradi prehitrih odločitev strokovnih komisij, pritiska staršev, šol ali vrtcev delali napake, da otroci ostanejo brez usmeritve v ustrezen program. V predlogu so dodane tudi kazenske določbe za neizvrševanje določil zakona. Predlog zakona naj bi strokovno utemeljenimi racionalizacijami, kot je med drugimi zmanjšanje števila članov in drugačna sestava strokovnih komisij za usmerjanje, ki so bile s sedmimi člani preštevilčene, po novem pa naj bi komisijo sestavljali trije člani in sicer defektolog, psiholog in zdravnik pediater ali specialist šolske medicine, prinesel tudi nekatere ugodne finančne učinke, kar ni zanemarljivo. Tako prihajanje nasledstva, naj bi pomenila niti krčenja strokovne pomoči za šolanje otrok, niti zmanjševanja ur dodatne pomoči zanje, pač pa bodo lahko preusmerjene v specialne programe oziroma namenjene strokovnemu izobraževanju in izpolnjevanju učiteljev in strokovnih delavcev, ki so jim ti otroci še posebna skrb. Zakon ne nazadnje tudi usklajuje definicijo otrok s posebnimi potrebami, sodobno, socialno, pedagoško, psihološko in medicinsko stroko in se po novem uporablja pojem otroci s čustvenimi in vedenjskimi motnjami. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo sprememba in dopolnitve zakona, ker menimo, da pomenijo dograditev do sedaj veljavnega zakona in odpravo pomanjkljivosti, ki so nastajale v praksi. Predlog sprememb in dopolnitev zakona, [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ki je pred nami torej prinaša kar nekaj sprememb in novosti pri usmerjanju otrok v posebne programe, ki so dobrodošle, ki si ne moremo in ne smemo dovoliti, da bi otroci s posebnimi potrebami ostali brez usmeritve v posebnem programu, ki bi jim omogočil razvoj vseh njihovih sposobnosti in zmogljivosti. Predlog zakona bomo vsekakor podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še poslednji bo predstavil stališče poslanskega kluba LDS, dr. Gaber.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospod minister, kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije tega zakona žal ne moremo podpreti. Spada v nabor tistih zakonov, ki namesto, da bi dograjeval sistem šolstva v Sloveniji, s posebnim občutkom skrbel za to, da bi tam na tistih mestih, kjer potrebujemo dodaten razmislek iskali sicer zelo težko dobljene rešitve, ki bi bile boljše od obstoječih, počne nasprotno. Dovolite mi, da za začetek rečem, da sicer verjamem, da je potrebno postopkovni del zakona dograditi. V njem je nekaj šibkih točk. Nekaj rešitev celo v tem zakonu je takšnih, da bi jih človek lahko podprl. Vendar pa je temeljna usmeritev zakona napačna. Zopet gre za sporočilo, ki ga dajemo javnosti v Sloveniji, ki ga dajemo šolam za otroke s posebnimi potrebami in šolam, v katere poskušamo že desetletje integrirati čim večji del te populacije. Ko mi zapišemo v 4. členu, da se dodatna strokovna pomoč izvaja v posebni skupini glede na vrsto in stopnjo primanjkljajev, ovir oziroma motenj v oddelku ali izven oddelka, lahko pa tudi individualno v oddelku ali izven oddelka, počenemo nekaj prav nasprotnega od tistega kar je bila logika zadnjega desetletja in je tudi logika razvoja evropskih sistemov. Poudarek mora biti na individualnem delu. Naš amandma na odboru je glasil: dodatna strokovna pomoč se izvaja individualno v oddelku ali izven oddelka, lahko pa se glede na vrsto in stopnjo primanjkljajev ovir oziroma motenj izvaja tudi v posebni skupini ali izven oddelka. V čem je razlika, mislim, da je očitno. Če želimo za otroke s posebnimi potrebami res narediti tisto kar je nujno, jim omogočiti, da morda čim večji del njih le ujame stik s populacijo, ki je prevladujoča v šoli, če želimo zmanjšati njihove primanjkljaje, potem je potrebno praviloma z njimi delati individualno. Takrat so šanse za to, da bi nekaj uspeha bilo vsaj primerne. Če je pa poudarek na skupinskem delu, potem bomo kategorizirali, potem bomo imeli nerazlikovane večje skupine otrok pri katerih bodo otroci imeli različno potrebno za posebno obravnavo, vendar pa jih bodo učiteljice in učitelji, strokovnjaki morali obravnavati v skupini. Tega si ne kaže privoščiti. V to smer Evropa ne gre. In jaz bi si zelo želel, da bi koaliciji bili jasno, da je v tej točki zakon napačno koncipiran. Ob tem imamo še nekaj povsem konkretnih predlogov, vložili smo tudi še dve dopolnili. Eno zadeva ponovno, mislimo, da nepotrebno zmanjševanje vloge učiteljic in učiteljev v tem postopku, ko gre za vprašanje na kakšen način naj se obravnava otroka, je po našem mnenju nujno potrebno, da v neki fazi, ne nujno tako kot je bilo to urejeno sedaj lahko na drugačen način, mi na to pristajamo, pa vendarle nujno vsakič vprašamo tudi vzgojiteljico, učiteljico, kako naj se pristopi k reševanju težav določenega otroka. In drugo naše pričakovanje meri na to, da se bomo le dogovorili, glede na to, da gre za otroke s posebnimi potrebami, tudi za to, da bomo vsaj enkrat v petih letih, obvezno preverili kako ta otrok napreduje in ali je odločba, ki jo je dobil, ki jo je oseba dobila o razvrstitvi v določeno, sedaj celo skupino še drži, ali pa jo je potrebno prilagoditi, ker je otrok, upajmo, napredoval in potrebuje drugačno obravnavo. To bi ta zakon potreboval kot dopolnilo zato, da bi bil sprejemljiv in tudi sodoben zakon.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o 6. členu in dveh amandmajih poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Seznam in vsebino obeh ste prejeli v dokumentu z dne 27.10.2006, torej dajem v razpravo 6. člen in oba amandmaja poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Odpiram prijavo. Prosim, da se prijavite tisti, ki želite razpravljati. Prva ima besedo gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. Jaz sem se v prvi vrsti prijavila zato, ker bi želela še enkrat izpostaviti tisto, kar sem sicer v uvodni predstavitvi stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pravzaprav že izpostavila oziroma na kar sem opozorila. Zakon po oceni Slovenske nacionalne stranke je pomanjkljiv oziroma rešitve v njem niso takšne kakršne bi morale biti. Po oceni številnih, bom rekla, strokovnjakov so rešitve takšne, ki bodo pomenile celo negativne posledice na otroke, se pravi za otroke s posebnimi potrebami. Jaz bom rekla, da mi je žal, da je pravzaprav zelo malo členov po matičnem delovnem telesu ostalo odprtih in je dejansko zelo malo možnih sprememb oziroma vplivati na spremembe v obliki amandmajev. Amandma k 6. členu bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli. Podprli ga bomo zato, ker po naši oceni zasleduje kakovost na tem področju. Kot je zapisano v predlogu zakona je, pa mi dovolite, da preberem: "V komisijah za usmerjanje lahko sodeluje vzgojitelj oziroma učitelj." Poslušali smo tudi s strani koalicijskih poslancev, kako pomemben je ta segment, oziroma vzgojiteljski ter učiteljski kader, ker naj bi bili ravno učitelji tisti, ki takšnega otroka najbolj poznajo. Zato je ta besedica lahko popolnoma odveč v tem predlogu zakona in naj bo to kot neke vrste obveza, če so učitelji in vzgojitelji tisti, ki spremljajo otroka, potem naj tudi sodelujejo, ne zgolj pogojno v teh komisijah. Mimogrede, prej sem izpostavila in mi je žal, da vlada nima časa, da vlada ni prijavila časa v razpravi okoli tega zakona. Jaz bi želel ne nazadnje tudi pojasnila, spoštovani minister, ki so še kako pomembna v okviru tega zakona. Jaz sem sama sicer na ministra za delo, družino, socialne zadeve, pa sem pričakovala, da ne nazadnje resorna ministrstva toliko sodelujejo med seboj, da znajo najti ustrezno rešitev, naslovila poslansko vprašanje oziroma pobudo, ki se tiče tudi tega zakona, ki ga danes obravnavamo. To pa je, da lahko otroci, ki imajo konkretno, gre za otroke z obliko avtizma, lažjo obliko avtizma; ti otroci sicer lahko spremljajo reden vrtec, redno šolo, ampak rabijo ob tem individualno strokovno pomoč. Ta zakon, ki ste ga pripravili na vašem ministrstvu ne rešuje tega problema. Minister za delo je sicer naklonjen takšni rešitvi, ampak ni resorno ministrstvo, kot pravi. Jaz sprašujem in upam, da bom dobila tudi odgovor, na kakšen način bodo otroci z avtizmom dobili ustrezno strokovno pomoč, ne v obliki društev, ampak da bodo lahko spremljali reden vzgojno izobraževalni proces? Je rešitev, rešitev je tudi s starši, ki zaradi skrbi za takšnega otroka. Ponavadi je potreben 24-urne skrbi na dan, ker v Sloveniji ni ustreznih programov niti zavodskega varstva za takšne otroke. Takšni starši ponavadi pustijo službo, so brez socialne pomoči, doma skrbijo za otroka in so pripravljeni za to, da njihov otrok lahko spremlja redno izobraževanje, nuditi takšnemu otroku v procesu izobraževanja pomoč. Ampak to pomoč je potrebno urediti na zakonski ravni. In kot je vidno in kot je opozorila tudi predstavnica ministrstva, zakon ki ga danes obravnavamo, pa gre za zakon, ki po moji oceni je matičen zakon na tem področju, tega vprašanja ne rešuje.
Hvala lepa. Ponovno prosim poslanke in poslanke, da se poskušajo osredotočiti na 6. člen in na pričujoča amandmaja. Besedo pa ima dr. Gaber.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Mi predlagamo, da se besedilo sicer petega odstavka 26. člena, to je namreč vse znotraj tega istega člena, popravljamo, spremeni malenkostno in sicer, da se glasi; v komisijah za usmerjanje sodeluje vzgojitelj oziroma učitelj, ki izvaja vzgojno-izobraževalno delo z otrokom s posebnimi potrebami, kadar pa se usmerja otroke s čustvenimi in vedenjskimi motnjami, mora sodelovati predstavnik pristojnega centra za socialno delo. Kje je razlika med našim in vašim tekstom? Samo v besedici "lahko". Mi se strinjamo z vašo intenco, saj mislim, da jo prav razumemo, da ni potrebno, da je komisija vse skozi v enako številčni zasedbi, in da to obremenjuje celoten potek obravnave in tudi eventualno stroške povečuje. Vendar pa bi radi z umikom te besedice "lahko" dosegli zavezo, da vsaj v neki točki, v obravnavi učitelj, učiteljica, dobi vpogled v to kakšna je odločitev. Ta glas, tiste osebe, ki bo na koncu morala potem skrbeti oziroma tega profila, ki bo moral skrbeti za to obravnavo otroka, se nam zdi nujno potreben. Pričakujemo, da bi z nekaj razmisleka to dopolnilo lahko sprejeli. Enako verjamemo, da bi lahko sprejeli tudi naše dopolnilo k 31. členu zakona, ki se spreminja znotraj 6. člena, in da bi veljalo, da komisija za usmerjanje v strokovnem mnenju določi rok za preverjanje ustreznosti usmeritve, da ga določi obvezno in ta rok je lahko od ena, nekje med enim in petimi leti. Komisija, če res strokovno opravi svoje delo, mora znati presoditi kdaj v tem časovnem razponu bo pogledala kakšni so rezultati nujno, ne samo, če bo tako želela ali pa ne in kako je bil program, ki je bil zastavljen, uspešen, koliko je bil v prid otroku. Namenoma dajemo zelo dolg rok, da tega ne bi bilo preveč, ker bi to zopet lahko pomenilo, če bi bil rok krajši, nepotrebno papirnato delo, hkrati pa se nam zdi, da ne more biti kar prepuščeno komurkoli, da se bodisi odloči ali pa ne odloči, da bo preveril, kako ta program teče. Te dopolnitve ne rešujejo bistvenega problema, na katerega opozarja stroka. Želim posebej jasno opozoriti, tudi celo ni neke delitve med opozicijo in pozicijo. Tudi do vas so v koaliciji prišla zelo jasna sporočila, bila so tudi tu celo predstavljena, da je pa v jedru zelo vprašljiv premik v 4. členu iz individualne obravnave, še ta, še enkrat poudarjam, je vprašljiva, dostikrat ne posebej učinkovita, ima pa bistveno večje možnosti, da bo učinkovita, kot pa skupinska obravnava. Skupinska obravnava naj bo res izjema, ne pa, tako kot je sedaj, prenesen poudarek iz individualne na skupinsko, lahko pa je tudi individualna. Tako da to težavo bi si sam zelo želel, da odpravite. Če ne boste ustavili zakona v tem postopku, poskušajte priti čim prej z novim, ki naj to napako odpravi, vsaj te drobnarije pa bi lahko popravili že danes tukaj.
Hvala lepa. Besedo ima še dr. Slavinec.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Točno tu, kjer je dr. Gaber zaključil, želim nadaljevati, kajti gre za spremembo, ki na eni strani pomeni določen prihranek, vendar bi želel tu opozoriti na to, kolikšna je pa potem negativna plat tega prihranka. Torej, ali res privarčujemo toliko, da po drugi strani ne bi izgubili več zaradi tega, ker bi ti, ki so pomoči najbolj potrebni - in poudarjam, ki jih ni tako zelo veliko -, da bi se res tu splačalo prihraniti. Prepričan sem, da je v tej posodi zelo veliko drugih lukenj, verjamem, tudi veliko večjih, ki se jih splača prej zamašiti ali pa vsaj malo zmanjšati in kjer bo to odtekanje, če ga zamašimo, tudi bistveno manj škode povzročilo pri sami izvedbi izobraževanja otrok s posebnimi potrebami. Naslednja stvar je pa prisotnost učiteljev pri usmerjanju, saj je že v redu, če so zraven tudi nujno potrebni zdravnik, psihiater, defektolog, ampak učitelji so tisti, ki z njimi nenazadnje delajo. In zaradi tega je še toliko pomembneje, da tudi oni glede na svoje neposredne izkušnje povedo, kakšno bi naj to usmerjanje bilo in seveda namen posebnega tretmaja, posebnega poučevanja otrok s posebnimi potrebami je, da napredujejo hitreje kot, če ne bi imeli tega posebnega tretmaja in zaradi tega seveda želimo, da se to njihovo napredovanje tudi spremlja in na osnovi tega tudi, da lahko ta rok, ki smo ga tukaj predvideli smatram za smiselni do 5-ih let, da se pa vsake toliko to usmerjanje in strokovno mnenje preveri in hvala bogu, če lahko tudi komisija ugotovi, da bo nekdo oziroma da ugotovi napredovanje in na osnovi tega, da ga bo uvrstil ali pa razvrstil, usmeril v drugo skupino. To so sigurno smiselni predlogi, o katerih velja vsaj premisliti, o njih predebatirati in prepričan sem pa, da tisti prvi glede varčevanja prav gotovo zdrži še eno širšo debato in je vreden tega. Kot povedano, tukaj bomo zamašili zelo, zelo majhno luknjo, ki pa lahko mnogim veliko pomaga, nenazadnje se gre za njihovo usposabljanje za čim bolj samostojno življenje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bom vseeno odprl še eden krog prijav. Prosim lepo. Minister, že vidim, da se je prijavil. Drugi se dajte elektronsko. Prijava teče. Hvala lepa. Imamo dva razpravljavca in gospoda ministra. Mag. Potrata, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Stvari se danes odvijajo tako hitro, da nas kakšna zadeva prehiti, zato upam, da me gospod podpredsednik ne boste "okarali" preden začnem govoriti o dveh amandmajih k 6. členu se pravi k 26. in 31. členu vendarle povem, da mi je žal, da nisem mogla predstaviti mnenja poslanske skupine Socialnih demokratov o predlogu zakona, ki ga obravnavamo, zaradi tega, ker se zavedamo, da je reševanje izobraževanja otrok s posebnimi potrebami izjemnega pomena ne samo za otroke, ampak tudi za starše in da tudi učitelji, ki sodelujejo v tem procesu nosijo veliko odgovornost in veliko tudi pripravljenost za izobraževanja, zato da bi lahko naloge, s katerimi se soočajo čim bolje opravljali. Drugo vprašanje pa je, kakšne so rešitve, ki so v tem zakonu predstavljene. Če sodim po izkušnjah, ki jih je bilo mogoče slišati na matičnem delovnem telesu, potem je vsaj tista razprava k 4. členu predlaganega zakona vredna vsega upoštevanja in bi bila vredna tudi tehtnega premisleka, ali ni individualno obravnavanje otrok s posebnimi potrebami sedaj vendarle stopilo v drugi plan in prihaja v ospredje skupinska obravnava? Ta terja drugačne pristope, bo tudi drugačna obremenitev za izvajalce tega izobraževanja, vprašanje pa je ali bo kakovost tega izobraževanja enaka kot bi bila pri izdatnejši individualni obravnavi otrok s posebnimi potrebami? Ker je bilo v razpravi omenjeno tudi da se soočamo z zahtevami ali pričakovanji posebnih skupin otrok naj povem, da tudi v poslanski skupini Socialnih demokratov kot skupina, posamezniki ali kot predsednica komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti poznam stališča staršev otrok s posebnimi potrebami predvsem z dvema posebnima potrebama. To so tisti otroci, ki so bodisi slepi ali slabovidni ali otroci z avtizmom, pa naj tu rečem, da ne bom samo kritična, zlasti kar zadeva postavljanje diagnoze za avtistične otroke smo, upam da, vsaj kakšen korak naredili tu v državnem zboru skupaj z dvema ministrstvoma, da bo vsaj pri postavljanju diagnoze kakšna od težav odpravljena. Zdaj pa k obema amandmajema. So pravzaprav te stvari o katerih sem govorila zvezane tudi s tem o čemer razpravljamo zaradi tega, ker v 26. členu v petem odstavku pravimo, da v komisijah za usmerjanje lahko sodeluje vzgojitelj oziroma učitelj, ki izvaja vzgojno izobraževalno delo z otrokom s posebnimi potrebami. No, ker so se danes nekateri sklicevali name kot na pedagoginjo, čeprav zase že nekaj časa mislim, da sem političarka, sem v svoji pedagoški praksi imela opraviti tudi z učencem s 7% vidom v srednji šoli in moram reči, da je samo ob sodelovanju tistih, ki so strokovno znali pomagati in ob mojem sodelovanju bilo mogoče tega dijaka pripeljati tudi do končanja srednješolskega izobraževanja, žal pa ne na študijsko smer, ki jo je hotel študirati. Ne boste verjeli, hotel je postati turistični vodnik. Gre preprosto za to, da se mi zdi nujno potrebno, da v komisijah za usmerjanje sodeluje tudi vzgojitelj oziroma učitelj, ki izvaja vzgojno izobraževalno delo z otrokom s posebnimi potrebami zato, ker je ta z otrokom več kot so tisti, ki imajo sicer bogato strokovno znanje, ampak specifika vsakega posameznega otroka je pa vendarle takšna, da je prav, da v teh komisijah sodeluje, to ne pomeni zvečevanja števila, ker tisti, tudi lahko tako pustite, da so trije, ki so redno člani, ampak z njimi sodeluje tudi vzgojitelj oziroma učitelj. To lahko razumete tudi tako, da bo poslanska skupina Socialnih demokratov amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije k 26. členu podprla. Prav tako sem pa že na odboru za kulturo, šolstvo in šport podpirala stališče, da dikcija prvega odstavka 31. člena, ki kot pogojnik postavlja to, da če komisija za usmerjanje meni, da je potrebno ustreznost usmeritve v program vzgoje in izobraževanja preveriti, določi rok. Mislim, da bi bilo dobro prisluhniti amandmaju poslanskega kluba Liberalne demokracije, ki bi to pogojnost opustil in namesto pogojnosti postavil splošno zahtevo ali stališče, da komisija za usmerjane v strokovnem mnenju določi rok za preverjanje ustreznosti usmeritve. In to tudi pusti enake časovne bariere, kot jih ima prvi odstavek v sedanjem 31. členu, da ta rok ne sme biti krajši od enega leta in ne daljši od petih let. Torej temu času popolnoma sledimo, ampak tisto, kar bi bilo, ni to nekaj, kar je prepuščeno prosti presoji, ampak je preprosto v ta rok treba določiti. Tako bi, se mi zdi, bilo vendarle mogoče bolje spremljati tudi ustreznost, pa ne gre toliko verjetno za ustreznost, ampak morebiti pa kakšen od ukrepov ni več potreben ali pa kakšen od ukrepov vendarle je potreben dodatno še. Zato se mi zdi, da je treba stvari le spremljati, pa brez pretiranega pogostega sestajanja ali česa takega, ampak glede na posebno potrebo je to vendarle po našem mnenju dobro zapisati. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Ker sem iz vašega govora, gospod predsedujoči, razbrala, da bo tudi minister dobil besedo, dovolite, da formuliram še eno vprašanje, na katerega, upam, da bom tudi dobila odgovor. Seveda je povezan z amandmajem pod točko 2 in 31. členom zakona. Tudi po moji oceni oziroma oceni Slovenske nacionalne stranke je smiselno ohraniti obvezno preverjanje ustreznosti usmeritve v program vzgoje in izobraževanja. Gre preprosto zato da, pa bom rekla, so tisti časi, ko smo razvrščali otroke na tiste, ki niso imeli posebnih potreb, in tiste, ki so imeli posebne potrebe ter prve metali v en koš, druge v drug koš. Tisti časi so mimo. In tudi stroka je naredila gromozanski napredek na tem področju. Gromozanski napredek v smislu individualne obravnave vsakega posameznika. Otroci so individuumi in toliko bolj potrebno je, da otroke obravnavamo kot posameznike. Vsak ima svoje potrebe, drugačne od potreb drugega otroka. Toliko bolj bi se morali tega zavedati, ko govorimo o otrocih s posebnimi potrebami. Preprosto ne razumem, zakaj je treba črtati to obvezno preverjanje ustreznosti nekega programa oziroma usmeritve otroka v program. Mislim, da je amandma Liberalne demokracije Slovenije pozitiven. In če že govorimo o kakovosti dela s takimi otroki, potem je vsekakor ta amandma prispevek več h kakovostnemu delu. Gre preprosto za to, da takšna obveza preverjanja dejansko govori tudi o tem ali pa narekuje spremljanje napredka otroka, ki je bil razvrščen, in seveda ugotavljanje tudi tega, ali je bila odločitev pri tem razvrščanju otroka pravilna. Jaz bom amandma podprla, ker mislim, da je dobronameren amandma. In mislim, da bi bilo smiselno, da tudi minister poda oceno glede tega amandmaja.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu ministru dr. Zveru.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Podobno kot v prejšnjem primeru vas tudi tokrat prosim za podporo pri potrjevanju te novele zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Kot veste, novela ureja dve bistveni področji, eno je področje usmerjanja, drugo pa sestava komisij. Prepričani smo, da [[...]]
Gospod minister, samo trenutek, da pojasnim. Namreč, potekel vam je čas, ampak glede na izjemno vitalno problematiko vam dodeljujem še pet minut, če se poslanke in poslanci strinjajo s tem. [[Oglašanje iz ozadja.]] Potem tega ne smem narediti. Potem se opravičujem, če se [[...]]
Saj sem imel pet minut [[...]]
Ja, samo, žal [[...]]V redu. Vidim nekaj proceduralnih. Najprej dr. Gaber, prosim.
Se opravičujem, gospod podpredsednik, ampak ker smo postavljeni v položaj, da moramo tu diskutirati na odprti sceni o tem, bi prosil kolega Mogeta, da to svoje nestrinjanje umakne. Razlog je pa preprost: kolega Moge ima prav, vlada je naredila napako in ni prijavila časa. Vendar se mi zdi, da je vsebina le taka, da bi kazalo tokrat narediti izjemo in gospodu ministru pustiti, da obrazloži stališče vlade do tega, kar je tu slišal. Tako da, kolega Rudi, če je mogoče, da tvoja roka ostane na mizi, bi ti bil hvaležen.
Hvala lepa. Se strinjam z dr. Gabrom in računam na plemenitost gospoda Mogeta. Bi dal pa še besedo gospe Žgajner Tavš, če lahko, potem pa, gospod Moge [[...]]Po poslovniku imam to možnost, da v izjemnih primerih dam besedo. In glede na to, da je bila iniciativa z vaše strani, gospa Žgajner Tavš, morda še vi?
Kolega dr. Gaber je pravzaprav povzel tudi moj proceduralni predlog, tako da se mu pridružujem, če bo pomagalo, tudi z moje strani.
Hvala lepa za razumevanje. Minister, zdaj imate pa besedo, pet minut, prosim.
Hvala lepa za ta predlog, s katerim ste mi omogočili, da zaključim razpravo in pojasnim ter morda odgovorim na kakšno vprašanje. Glejte, popolnoma se zavedam, da je prihodnost šolstva v svetu in zlasti v Evropi močno povezana z urejanjem vprašanja otrok s posebnimi potrebami. Da bo delež, tako kažejo tudi študije, otrok, ki bodo deležni posebnega tretmaja, vedno večji, tudi zaradi kompleksnosti družbe, postmoderne družbe, in da vse manj vlada filozofija enovitega in enotnega razreda. To pomeni hkrati, da bo šolskim sistemom namenjeno tudi vedno več pozornosti tudi materialnih sredstev in drugih intelektualnih zmogljivosti, da čim bolj olajšajo nastalo situacijo in poskušajo vsakemu posamezniku optimalno razviti njegove potenciale. To, kar želimo s to novelo početi mi, je to, da poskušamo nekatere stvari dograditi ne razgraditi. Ravno to področje je bilo pri nas dokaj neurejeno in tudi nesmotrno organizirano, preveliko število članov komisij, potem preveliko število samih komisij, želeli smo bolj jasno določiti postopke in način sprejemanja odločitev. Tudi v nekem smislu bolj prijazno, da v kolikor že otrok ima določene izvide od zdravnikov, da jih ni potrebno potem še enkrat pridobivati in podobno. Tudi zaradi tega smo zmanjšali število sestave, ki je posledica izrazito strokovna, od psihologa, defektologa, pediatra. Bolj strokovne komisije, kompetentne komisije, ki bo odločala o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, po mojem niso mogli zagotoviti. Res pa je, da tematika, ki se je dotika amandma, da bi učitelje vključili v samo odločanje v nekaterih primerih matičnega učitelja, ta novela nikakor ne zapira teh vrat, ampak to omogoča tudi z besedo "lahko". Kar se pa tiče preverjanja v določenem obdobju, tudi tukaj smo pustili komisiji, ki je kompetentno sestavljena, da sama odloči, ali je potrebno ali ne. Jaz ne vem, kdo bi lahko bolj meritorno odločil od tako sestavljene komisije, ne vem zakaj bi že vnaprej izkazali takšni sestavi komisije določeno mero nezaupanja. Jaz mislim, da lahko zaupamo strokovni presoji te komisije, zagotovo pa je to bolj racionalno in smotrno kot da že vnaprej neko normo predpiše, celo časovni rok, kdaj se naj počne, tudi v primerih, ko to ni potrebno. Tudi takšni primeri bodo, bo preverjanje ne bo potrebno. Kar se tiče premika teze - o premiku od individualizacije k bolj skupinski obravnavi. V nekaterih primerih je celo dobro, da zakon omogoča tudi skupinsko dodatno strokovno pomoč, zlasti kadar gre za vprašanje, kot temu rečemo, primanjkljaj na področju čustvene inteligence, je tovrstni tretma veliko bolj ustrezen kot individualna obravnava. Podobno imajo rešeno zadevo v Nemčiji, na Švedskem in v Veliki Britaniji. Tako tukaj ne gre za noben "unicum". Kar se pa tiče vprašanja avtizma, smo se kar precej v zadnje čase, ker gre za relativno nov pojav, ukvarjali s tem fenomenom. Uvedli smo na področju predšolske vzgoje celo poskus, ki ga skupaj z zavodom za šolstvo striktno in temeljito spremljamo. Gre za pojav, za katerega ne vemo, ali potrebuje poseben tretma usmerjenje ali gre za vsesplošno prisoten pojav tudi v drugih oblikah primanjkljaja. Marsikaj si bomo morali priti na jasno, preden bomo lahko etablirali ta pojav. Lahko mi verjamete, da bomo naredili vse, da bi staršem, o katerih ste govorili in otrokom olajšali situacijo, da ne bi prišli do pojavov, o katerem ste govorili. Verjamem, da tudi avtizem potrebuje strokovni pristop. Sistem mora nuditi odgovor na ta pojav in jaz verjamem, da ga bomo v bližnji prihodnosti našli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden odprem ponovni krog razprave, bi želel pojasniti, zakaj je do pričujočega zapleta prišlo. Bbodisi zaradi naključja ali namerno vlada ni prijavila časa za razpravo in bi izkoristil to priliko, gospod minister, kot priporočilo vladi, da takrat, ko imamo amandmaje, ko imamo odprte člene, vendarle prijavite nekaj časa, kajti izkušnje kažejo, da poslanke in poslanci postavljajo vprašanja, na katera pričakujejo odgovor, odgovora pa ne moremo dati, če ni prijavljenega časa. Kot rečeno, to je izjema. Samo, če bo v nadaljnji razpravi kakšno vprašanje, te izjeme ne bomo mogel ponoviti. Sedaj pa odpiram ponovno prijavo. Besedo ima kolegica Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Mogoče le k prvemu amandmaju, pa bom potem zaključila, ker razprava praktično ni več mogoča. Jaz težko v celoti povzamem ministrovo trditev o sestavi tričlanske komisije. Jaz še vedno ocenjujem, da so v obdobju predšolske vzgoje vzgojitelji tisti, ki spremljajo otroka, pa bom rekla sedaj na pamet, osem ur na dan, lahko tudi manj, ali lahko tudi kakšno urico več. In vzgojitelji so tisti, ki otroka poznajo, bom rekla, iz prve roke, bolj kot ga pozna, recimo, pediater, ki ga vidi enkrat na leto ali na dve leti na sistematskih pregledih oziroma v primeru, če otrok zboli. Jaz ocenjujem, da je amandma pod številko 1 še kako smiseln in bi ga bilo potrebno podpreti, zato naj bo apel tako na ministra kot tudi na predstavnike koalicijskih strank, da prisluhnejo in podprejo ta amandma, ki pravzaprav ne pomeni nič negativnega in ne bo, jaz verjamem, da ne bo negativni vplival na delovanje samega resornega ministrstva. Kar pa se tiče avtizma, spoštovani gospod minister, avtizem ni fenomen, ampak je motnja. O avtizmu se tudi v Sloveniji ve že ogromno, ne nazadnje je bilo ustanovljeno društvo, ki na dolgo in na široko piše in opisuje o tej bolezni oziroma motnji.
Hvala lepa. Še dr. Gaber.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Poglejte, kolega Zver, meni bi se zdelo, da bi se nekaj lažje pogovarjali o celotnem šolskem sistemu, če bi nekaj manjkrat bilo na delu prepričanje, da stvari gredo v pravo smer šele zadnjih 15 minut. Kar zadeva na primer urejanja področja skrbi za otroke s posebnimi potrebami, so ljudje, kot so dr. Škoflek, dr. Košir, dr. Skalar, itd., velika imena s tega področja in ljudje, ki so bili daleč pred nama obema na nekem resorju, naredili dosti korakov v pravo smer. Kar racionalno so se obnašali in meni se zdi, da kaže skupaj iskati poti, kako dograditi nekatere rešitve. Ta rešitev večjega poudarka na individualni obravnavi je trend, ki je evropski trend. Nihče niti slučajno ne govori, niti v stroki pa tudi v tistem delu politike, ki kaj malega ve o tem, da naj ne bi nikjer bilo skupinske obravnave, da ni kje koristna prav skupinska obravnava, vendar pa je prevladujoča linija, prevladujoč način usmerjanja, poudarjanja možnih boljših rezultatov individualizacija pristopa. To je nekaj, kar je sprejemljivo povsod, zato ni smiselno, da mi v našem zakonu, ki že pozna ta člen, zamenjujemo poudarek. Mi rečemo, da je ta in ta obravnava torej skupinska, tista, ki je prava, lahko je pa seveda tudi individualna in tudi to bomo imeli. To je podpora enemu delu stroke in tudi enemu delu interesa na področju urejanja vprašanj otrok s posebnimi potrebami; tistim, ki se bolj zavzemajo za to, da bi imeli čim več nekdanjih posebnih šol, da bi imeli manj integracije in da bi imeli manj individualnega pristopa. To je tisto, zaradi česar jaz mislim, da je brez potrebe se popravljal zapis v tem členu oziroma je brez potrebe zapisan takšen, kot je. Hkrati pa, poglejte saj jaz razumem, da kadar je lahko učitelj oziroma učiteljica vključena v delo take komisije, da je res, da je "lahko", tega mi ni treba posebej razlagati nikomur, ki zna brati v slovenskem jeziku, vendar pa vsak ve tudi, da če besedico "lahko" umaknemo, bo ta norma zahtevala, da v neki točki znotraj postopka vsaj enkrat vprašamo učitelja oziroma učiteljico, kakšna naj ta odločitev bo, zaradi tega, ker jaz preprosto predpostavljam, da učiteljice, vzgojiteljice vedo v svoji luči, kaj povedati tej komisiji. Pa se strinjam, naj bo manj bogata komisija, naj bo bolj odgovorna, itd., tu delate korak v smiselno smer, ampak prav za to bi to besedilo "lahko" v tej točki izčrtali. Enako pa seveda velja tudi pri tistem drugem predlogu. Midva oba veva, kako delajo komisije. Komisija nima enega primera ali pa dveh in ne misli vseskozi ta primer. Ta komisija se bo morala ukvarjati z lepim številom primerov. Zadaj bodo službe, ki bodo skrbele za to, da se o tem ponovno razmisli. In norma, ki pravi, da je vsaj vsakih pet let enkrat treba ta "file" vzeti nazaj, ga nujno pogledati in se odločiti, ali stoji to, kar je bilo sprejeto, ali ne, je bolj napotilo, je zaveza službam, da to naredijo, in komisiji, da to ponovno pregleda. Tu ne gre za moralne vrednote, tu ne gre za zaupanje ali pa nezaupanje komisiji. Tu gre zgolj za to, da se zavedamo, da postopki na nek način tečejo. In najbolj moralni ljudje nenamerno spregledajo stvar, če je niso dolžni še enkrat pogledati. Rok pa ni nerazumno kratek. Jaz se celo strinjam s tem, da so bili roki v obstoječem zakonu krajši, kot je nujno, zato pristajam na daljši čas. Zdi pa se mi, da zaveza v tem primeru ne škoduje, tako da bi le prosil, če skupaj s koalicijo premislite, kakšno je vaše stališče do teh dopolnil, predvsem pa, da ob tem, ko boste s tem zakonom še prihajali v parlament, spremenite 4. člen; ne sporoča tistega, kar bi bilo treba sporočiti.
Hvala lepa. Ugotavljam, da lahko razpravo zaključim. O amandmajih bomo, kot je običaj, odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 34. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O TRGOVINI (EPA 1011-IV), SKRAJŠANI POSTOPEK. Za razpravo imamo 2 uri in 55 minut. Med nami pozdravljam ministra mag. Vizjaka, hkrati pa se poslavljam od ministra dr. Zvera s sodelavci in tudi od naših obiskovalk in obiskovalcev na tribuni. Besedo dajem predstavniku vlade, torej ministru Vizjaku, za dodatno obrazložitev. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Z veseljem lahko povem, da novela zakona o trgovini, ki je danes v obravnavi v državnem zboru, rešuje dolgoletno kalvarijo raznih poskusov prejšnjih vlad, kako regulirati obratovalni čas, in je bil vsak poskus regulacije obratovalnega časa trgovin s strani tistih, ki pravzaprav niso socialni partnerji in se ne dogovarjajo okoli tega, poskus, ki je samo še poslabševal razmere na tem področju. Zato smo se na ministrstvu za gospodarstvo zavedali, da nobena ureditev zakona o trgovini v zvezi z obratovalnim časom ne ustreza vsem udeležencem in da je najboljša rešitev dogovor med socialnimi partnerji oziroma dogovor med trgovci in zaposlenimi v trgovini. Zato je tudi ministrstvo za gospodarstvo prevzelo vlogo koordinatorja pri dogovarjanju obeh strani, ki sta končno dosegli dogovor v obliki podpisanega protokola, ki pa je tudi sestavni del kolektivne pogodbe. Dogovor ureja delovni čas, odmore, počitke in dodatke, ki v zvezi z razporeditvijo delovnega časa, ki je za delavce manj ugoden in so te določbe del kolektivne pogodbe dejavnosti trgovine Slovenije. S tem na nek način ne reguliramo, ne določamo več obratovalnega časa trgovin, ampak določamo oziroma delodajalci in delojemalci odločajo in določajo o zaščiti delovnega časa trgovca, konkretnega zaposlenega v trgovini in s tem se tudi posredno to dotika obratovalnega časa. Verjamemo, da bo s tem dogovorom ta zgodba, obratovalni čas, končana in da ne bo več povzročala napetosti med socialnimi partnerji. Dogovor glede delovnega časa zaposlenih je po našem mnenju, ki smo ga tudi vseskozi zagovarjali, ustrezna in najboljša podlaga za ureditev tega obratovalnega časa v trgovinski dejavnosti. Ministrstvo za gospodarstvo je tudi zagotavljalo socialnim partnerjem ob prevzemu tega moderatorstva, da bo spoštovalo njihov dogovor in da bo prelilo dogovor med socialnimi partnerji tudi v novelo zakona o trgovini. In danes tukaj je tekst novele zakona o trgovini, ki gre v celoti v podporo dogovorjenemu med zaposlenimi v trgovini in med delodajalci, zato tudi ne soglašamo s kakršnimikoli korekcijami teksta, ki je usklajen s socialnimi partnerji in za katerega smo se skupaj dogovorili, da ga tudi predlagamo državnemu zboru za sprejem. Predlagana ureditev obratovalnega časa prodajaln bo zagotovila učinkovito varstvo javne koristi in hkrati kar najmanj posegla v ustavne pravice do svobodne gospodarske pobude. Trgovcem se zagotavlja tržna priložnost za opravljanje njihove dejavnosti, potrošnikom primerna in kakovostna preskrba, zaposlenim v trgovini pa primerno plačilo za delo v manj ugodnem času in seveda druge pravice. Iz slednjega povedanega torej dogovor odseva pričakovanja vseh treh kategorij, ki so tukaj, na eni strani gospodarstva - delodajalcev, na drugi strani zaposlenih, delojemalcev in na tretji strani vseh nas - potrošnikov. Hvala.
Hvala tudi vam, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za gospodarstvo. Prosim predsednika odbora, gospoda Ferija Horvata za poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi in drugi prisotni! Verjetno je malo zakonov, če sploh kakšen, ki se je z njim tolikokrat ukvarjal tako odbor za gospodarstvo, in to v več mandatih, in tudi državni zbor v različnih sestavah. Odbor je obravnaval predlog zakona, ki ga imamo pred seboj in ki ga je pravkar predstavil gospod minister, na 22. seji 10.10.2006, kot matično delovno telo. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe in na podlagi mnenja tudi sprejel amandma k 1. členu. Pomembno je za obravnavo tega zakona in za njegov sprejem dejstvo, da so tako v pisni obliki predstavniki delodajalcev, se pravi združenja za trgovino pri gospodarski zbornici, in ustno izrazili podporo predstavniki sindikatov zaposlenih v trgovini na seji odbora in eni in drugi so dejansko soglašali s tem, kar so tudi podpisali. Odboru se je zdelo to dovolj prepričljivo in dovolj tehtni argumenti glede na izkušnje od prej, da je odbor predlog zakona sprejel in ga predlaga zboru, da ga tudi sprejme. Menimo, da ta sprejem zakona zagotavlja neke vrste presekanje gordijskega vozla odpiralnega časa trgovin. Odbor za gospodarstvo je s pretežno večino potrdil predlog zakona z izjemo predstavnikov ene poslanske skupine in ob tem izrazil zadovoljstvo nad sporazumom med delodajalci in delojemalci. Dejstvo, da ni bilo dogovora med predstavniki delodajalcev in delojemalcev v preteklosti, je bilo, kot veste in vemo, poglavitni razlog za razpis in izvedbo referenduma. Zakon, ki je bil nato sprejet v državnem zboru po referendumu, ni bil všeč pravzaprav nikomur oziroma je bil sporen za vse, tako za trgovce, kot za sindikate, pa tudi za potrošnike. Predlagana rešitev je v skladu z interesi podjetij, svobodna gospodarska pobuda, v interesu zaposlenih, tu mislim predvsem na ustrezno plačilo, ki je bilo ena od spornih zadev od vsega začetka, in pa zaščita na podlagi delovne zakonodaje in končno v interesu potrošnikov. Upamo, da bodo s sprejemom zakona končane igre brez meja v zvezi z odpiralnim časom trgovin.
Hvala lepa za poročilo odbora. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvega vabim k besedi gospoda Mikoliča, da predstavi stališče Nove Slovenije.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljen spoštovani minister, spoštovana kolegica in kolegi! Ta ena poslanska skupina, ki na odboru ni podprla zakon, je bila Nova Slovenija in mi danes tudi ne bomo zakona podprli. V poslanski skupini Nove Slovenije poznamo 74. člen ustave, ki govori o svobodni podjetniški pobudi in ravno zaradi tega smo tudi vložili amandma, ker se nam zdi nepotrebno, da bomo mi sedaj trgovce učili, kdaj naj določijo odpiralni čas, da bodo imeli najboljše zaslužke oziroma dobičke. Smatramo, da mora država oziroma zakonodajalec zagotoviti pogoje, da se bo ta svobodna podjetniška pobuda kar najbolje razvijala in uresničevala, hkrati pa mora tudi upoštevati 53. člen ustave. Ta v tretjem odstavku pravi, da država varuje družino, materinstvo, očetovstvo, otroštvo in mladino ter da mora za ustvarjanje varstva ustvariti tudi potrebne razmere; in ravno za to gre. Gre za delo staršev, predvsem mater ob nedeljah, ki naj bi jih družine potrebovale za utrjevanje družinskih vezi, gre pravzaprav za čas, ki ga v običajnih delovnih dneh ni. Če želimo ustvarjati družini prijazne razmere, se mora nedeljsko delo omejiti na samo nujne zadeve, kot je na primer v zdravstvu. Prav zaradi tega je mag. Janez Drobnič vložil predlog zakona, ki naj bi odpravil nedeljsko delo trgovin z določenimi izjemami, seveda celotno usodo, celoten scenarij vsi poznamo. Vemo tudi, kakšna je bila izražena volja na referendumu in ravno v poslanski skupini Nove Slovenije želimo tej volji prisluhniti. Pomembnejše od tega, ali so prodajalke pripravljene delati za boljše plačilo tudi ob nedeljah, je vprašanje, ali je ob nedeljah materam, ki so prodajalke, potrebno delati. V Nemčiji, najbrž ste si prebrali, nekaj dni nazaj v Financah je to bilo objavljeno, so prepovedali avtomatsko izposojo video in DVD-jev ob nedeljah in praznikih, ker naj bi to motilo nedeljski mir in kršilo zakon o prepovedi dela ob nedeljah. Članek je bil objavljen v Financah. Pa, spoštovane kolegice in kolegi, tu gre za avtomatsko izposojo! V zadnjih dneh se v medijih spet pojavljajo članki z naslovov, da bomo po 12. novembru ob nedeljah lahko spet nakupovali tudi v velikih trgovskih centrih. November prinaša nedelje, pa takoj po tem članku tudi Delavcem nedeljsko delo ne diši. Novinarji ugotavljajo, da zaposleni, predvsem matere, sploh ne poznajo svojih pravic. Tudi to piše v tem članku. Vedo samo, da bodo odslej delali tudi ob nedeljah. Sindikat pa pojasnjuje, da bodo njihove pravice varovane s tem, da bodo izvedli izobraževanje, ki bo omogočilo enotno tolmačenje vseh določil kolektivne pogodbe, se pravi, izobraževanje za zaposlene. Pa če bi tudi to res pomagalo, se postavlja še dodatno vprašanje, kateri sindikat pa zastopa pravice zaposlenih staršev, mater? Sindikati zastopajo zaposlene v trgovini, ne pa hkrati tudi staršev. In spet je na nas potrošnikih, državljanov, da se odločimo, kako bomo preživeli nedelje. Lahko izberemo najbolj popularno atrakcijo nedeljski izlet, moderno romanje v najbližje nakupovalno središče ali pa smo nekaj posebnega in izberemo drugačen način preživljanja prostega časa - takšen, ki bo otrokom vrnil starše. Mi zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Janc v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Gospod minister, kolegice in kolegi! Ta tematika ima res kar dolgo brado, kot je rekel sam minister. Vmes je preteklo veliko razprav na različnih nivojih in na koncu prišli do, po naši oceni, neke salomonske rešitve od tistega 21.9.2003, ko je bil tisti referendum. Obravnava novele zakona o trgovini, in sicer v delu, ki se nanaša na obratovalni čas teh prodajaln. Gre za člen, ki smo ga na podlagi referenduma oblikovali oziroma sprejeli v državnem zboru na začetku leta 2004, potem pa pred nekaj meseci še enkrat, saj je ustavno sodišče ta člen razveljavilo. Razlog razveljavitve je bil takrat ta, da je bila površina prodajaln za nujne življenjske artikle, ki bi bile lahko odprte brez omejitve tudi ob nedeljah in z zakonom določenih praznikih, določene arbitrarno. Že ko smo sprejemali zadnjo novelo zakona oziroma sedaj veljavno besedilo 17. člena, smo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke poudarili, da smo v nezavedljivi situaciji. V Sloveniji smo si namreč postavili zelo jasen cilj, da si želimo hiter gospodarski razvoj, da hočemo skladno z vladnimi reformami povečati konkurenčnost slovenskega gospodarstva ter da je eden ključnih ciljev v Sloveniji intenzivni razvoj turizma. Poslanci Slovenske ljudske stranke smo takrat predlagano besedilo 18. člena podprli, upoštevajoč vse omejene okoliščine. Predlagana rešitev je bila z referendumske odločitve in drugih okoliščin še sprejemljiva. Seveda se ob tem postavlja cela vrsta vprašanj, predvsem v zvezi s tako imenovanimi posebnimi lokacijami, na katerih so določene izjeme. Vsekakor te izjeme puščajo v nekaterih primerih relativno širok okvir, naj omenim le zaključena območja bencinskih servisov ali pa stara mestna oziroma trška jedra. Že pri sprejemanju zadnje novele smo izrecno poudarili, da ne izključujemo možnosti, da bo morda čez leto dni zopet potrebno spreminjati zakon, če bi se na primer izkazalo, da rešitve, ki smo jih sprejeli niso ustrezne. In danes, spoštovane gospe in gospodje, obravnavamo predlog novele besedila 17. člena zakona o trgovini. Naj kar takoj poudarim, da bo poslanska skupina Slovenske ljudske stranke spoštovala dogovor med delodajalci in predstavniki delojemalcev, s katerimi so po naših informacijah vsi zadovoljni. Dokler tega zadovoljstva ni bilo, so bili interesi delavcev po našem mnenju zaščiteni z referendumsko voljo volivcev. Seveda pa je mogoče predlagani noveli očitati, da se odmika od referendumske volje, vendar je potrebno upoštevati vse okoliščine, ki so se od referenduma bistveno spremenile. Pri tem mislimo na podpis kolektivne pogodbe dejavnosti trgovine Slovenije, ki je bil sprejet 9. junija letos. Z njimi je namreč urejen delovni čas, odmor, počitki, dodatki, ki izhajajo iz razporeditve delovnega časa, ki je za delavca manj ugoden. Težko bi nasprotovali predlogu člena, ki ga podpirajo tako delodajalci in predstavniki delojemalcev. V poslanski skupini Slovenski ljudski stranki verjamemo, da je ta predlagana novela deležna tudi širše podpore med državljani in državljankami Republike Slovenije. Glede na to, da zakon zasleduje dogovor med delodajalci in delojemalci, zasleduje tudi načelo enakosti in da spoštuje načelo svobodne gospodarske pobude, bomo poslanci Slovenske ljudske stranke predlagani zakon tudi podprli.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Zagorac v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Začel je veljati tisti del kolektivne pogodbe za dejavnosti trgovine, ki se nanaša na poglavje o delovnem času, odmorih, počitkih in dodatkih, ki izhajajo iz za delavce manj ugodne razporeditve delovnega časa. Zaposleni v trgovini bodo poslej za delo ob nedeljah in praznikih dobili dodatek v višini 100%, za delo ob določenih praznikih, pa jih ne bom našteval, ker verjamem, da jih poznate, pa 200%. Zanimivo! Vsekakor zanimivo, da ta vlada prihaja s takšnim zakonom. Ampak, preden pridemo do točke zanimivo, je treba povedati, da je to prvi zakon v tem mandatu, ampak resnično prvi, ki je dejansko usklajen s socialnimi partnerji oziroma s tistimi, ki zastopajo delavce v tej državi. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo želeli opozoriti v prvi vrsti na dvoličnost aktualne vlade, ob tem pa ponovno poudarjamo, da zapisana dikcija v noveli omenjenega zakona predstavlja bojazen, saj bo ob neustrezni kontroli dopuščala še več kršitev delovne zakonodaje. Poglavitna težava omenjenega področja je pomanjkljivo izvajanje nadzora nad delovanjem trgovskih podjetij, ki so naravnana izključno zasledovanju povečanja kapitala posamezne družbe. Še enkrat bi podal tisto stališče Slovenske nacionalne stranke, ki smo ga dali že tudi v javnost. Predlagana sprememba, ki daje ekskluzivno pristojnost o določitvi delovnega časa prodajaln trgovcem oziroma lastnikom trgovin, je v čistem nasprotju z nekdanjimi težnjami danes vladnih predstavnikov, ki so ukinitev nedeljskega dela zahtevali celo z referendumom. Spomnili se boste, da takratna referendumska udeležba je bila sicer majhna, ampak pravni red Republike Slovenije določa, da kakršnakoli ta referendumska udeležba je, je referendum zavezujoč in takrat so se ljudje v tej državi, državi Republike Slovenije, ki jo zastopamo mi vsi tukaj, vseh 90 poslancev, se odločila, da nedeljskega dela ne bo. Danes ta vlada, vlada, ki je zahtevala referendum, čigar rezultat je bil popolnoma jasen, ponuja kompromis. Ponuja kompromis tako delavcev kot delodajalcem. Ponuja kompromis v obliki povišanja nadomestila. Če bi to obrnili nekako v domač jezik, bi rekli, kupujemo delavce za to, da bodo delali. "Šparamo" pa nekje drugje. Verjamem, da večina vas je bila prisotnih na seji prejšnji teden, ko smo nekje "šparali", "šparali" zato, da danes dajemo. "Šparali" smo pa na način, da nekomu jemljemo, danes pa dajemo zato, da bomo čez dve leti, ko bodo prišle državnozborske volitve, pridobili glasove tistih, ki so na referendumu odločili drugače. Treba se je odločiti, spoštovani predstavniki vlade, treba se je odločiti, ali bomo spoštovali referendumsko voljo ljudi, ne glede na udeležbo, ali bomo bili populisti, pa bomo jemali nekje in dajali tja, kjer se glasove enostavno kupuje. Referendum je enostavno dejal "ne" nedeljskemu delu. In današnja vlada, sestavljena iz štirih strank, ponuja "ja" nedeljskemu delu na način, da se ti ljudi kupi zato, da bodo delali. Kdorkoli bo za to govornico ali pa iz klopi dejal, da skrbi za matere otrok, da skrbi za udeležbo pri mašah v nedeljo, se bo lagal. Ta vlada ponuja nedeljsko delo. Je pa res, spoštovani gospod minister, to pa moram priznati, da gre za prvi zakon v tem mandatu, ki je bil s pomočjo denarja kupljen in usklajen s socialnimi partnerji. In če ne gre z voljo, gre pač z denarjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Rezmanu, da predstavi stališče DeSUS-a.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom za razliko od nekaterih že slišanih, pretirano kritičnih, misli izrazil v uvodu zadovoljstvo. Najprej zadovoljstvo s tem, da je vlada oziroma da je ministrstvo prevzelo to vlogo neke vrste mediatorja med tistimi, ki bi se morali sporazumeti, in da je ta mediacija tudi rodila uspeh. Sicer sem prepričan, da je že takrat, ko je vlada formalno predlagala še drugačen zakon, bila v zadregi ali pa vsaj ministrstvo z ministrom na čelu, zato ker sem imel ves čas občutek in bil sem prepričan v to, da bo slej kot prej prišel na mizo tudi zakon, podoben ali takšen, kakršnega imamo sedaj, kajti to je po naši sodbi edino racionalno, vsaj če gledamo z vidika gospodarstva in siceršnjih splošnih, neideoloških interesov. Zadovoljni smo v poslanski skupini DeSUS, in zato bomo podprli ta zakon, tudi zavoljo tega, ker ni bilo potrebno spreminjati stališč, ne tistih, ki so jih prejšnji poslanci te poslanske skupine podpirali oziroma izražali, ne tistih, ki smo jih mi podpirali oziroma izražali pred meseci, ko smo sprejemali zakon, ki je sedaj še veljaven, in ko smo skušali amandmirati in na ta način mehčati trdo držo tistih, ki so želeli preprečiti, da bi bile trgovine odprte. In zadovoljni smo tudi sedaj, ko izražamo podporo predlaganemu, zato ker ocenjujemo, da gre vendarle za to, da so v ospredje stopili gospodarski in ne ideološko-politični interesi. Zato, ker gre za nek način osvobajanja od političnega pritiska s strani gospodarstva, in zato, ker gre tudi za to, kar je bilo sicer že povedano, da dobiva socialni dialog prednost pred razpravami, ki so bolj ali manj strankarsko obarvane tudi v parlamentu. In za takšen način socialnega sporazumevanja bi morali najti najbrž mi vsi čim več posluha. Če gre za uskladitev gospodarskih, pa tudi socialnih in nekaterih drugih interesov, potem se v končni fazi dogodi tudi, da bomo ugotovili, da so tudi politični interesi bili usklajeni, če drži, da smo vsi za to, da bi gospodarstvo bilo avtonomno, da bi imeli čim uspešnejšo gospodarsko rast, da bi imeli čim več odprtih delovnih mest, in če bi nam navsezadnje šlo za to, da gre res vsem za boljše življenje. Pri tem ne mislimo vsakega posameznika, pri tem mislimo tisto, kar je pač večinsko in kar je možno s socialnim sporazumevanjem doseči. Bistvo tega zakona po naši sodbi je pravzaprav zapisano v dveh, treh besedicah 1. člena - tam, kjer piše, da trgovec ob upoštevanju interesov in zaščite zaposlenih določi obratovalni čas, da torej obratovalnega časa v gospodarstvu ne bo več določala politična večina, torej strankarska večina v parlamentu, in da je to pot pač bil tisti, ki je bil uspešnejši od siceršnjih političnih sporov v parlamentu, dialog med socialnimi partnerji. Zato bomo ta zakon tudi soglasno podprli.
Hvala lepa. V imenu narodne skupnosti bo spregovorila gospa Pozsonec. Prosim.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Zakon o trgovini je bil v delu, ki ureja odpiralni čas, v zadnjem obdobju že večkrat spremenjen. 9.6.2006 je bil med delodajalci in delojemalci, podpisniki kolektivne pogodbe dejavnosti trgovine Slovenije, dosežen dogovor, ki se nanaša na ureditev delovnega časa, odmorov, počitkov in dodatkov, ki izhajajo iz razporeditve delovnega časa, ki je za delavca manj ugoden. Predlagani zakon tako povzema vsebino dogovora in ga prenaša v predlagano spremembo 17. člena zakona o trgovini. Ureditev obratovalnega časa prodajalk tako sledi dogovoru med socialnimi partnerji, ki omogoča določanje odpiralnega časa glede na potrebe potrošnikov in poslovno odločitev trgovcev. Hkrati pa zagotavlja varstvo pravic zaposlenih v trgovini, kajti zagotovljeno je primerno plačilo delavcem za delo v manj ugodnem času. Strinjam se, da je najboljša, pravzaprav edina rešitev upoštevati dogovor med socialnimi partnerji, vendar zame ostaja vprašanje do konca veka: Zakaj je bil potreben referendum, zakaj je bilo stran vržene več kot pol milijarde, če predloženi zakon izničuje voljo ljudi, izraženo na referendumu? In še naprej ostaja vprašanje: Koliko zdravnic, medicinskih sester, policistk, turističnih delavk, novinark dela ob nedeljah? Okus po tem referendumu je vsekakor grenak, tako v družbi kot od sedaj naprej tudi v zakonodaji. Hvala.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Pajk v imenu SDS.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani minister, kolegice, kolegi! O tem zakonu je bilo izgovorjenih veliko besed v tej hiši in tudi izven te hiše. Pa poglejmo dejstva. Do zaostritve tega vprašanja je prišlo v prejšnjem mandatu zaradi tega, ker se socialni partnerji niso dogovorili o delovnem času, odmorih in dodatkih v manj ugodnem času. O odpiralnem času trgovin je bil razpisan referendum. Voljo tega referenduma je poslanska skupina Slovenske demokratske stranke spoštovala in trudili smo se, da smo voljo, potrjeno na referendumu, prenesli v zakon. Ko se je to izvedlo, je ustavno sodišče zadržalo izvajanje tega zakona v členih, ki so omejevali prosto gospodarsko pobudo. Sedaj je nastala povsem druga situacija, saj so dne 9.6.2006 delodajalci in delojemalci, torej socialni partnerji, podpisali dogovor, ki se nanaša na ureditev delovnega časa, odmorov, počitkov in dodatkov, ki izhajajo iz razporeditve delovnega časa, ki je za delavca manj ugoden. Predlagani zakon povzema vsebino dogovora in ga prenaša v predlagano spremembo 17. člena zakona o trgovini. Predlagana ureditev obratovalnega časa prodajaln bo zagotovilo učinkovito varstvo javne koristi in kar najmanj posegla v ustavno pravico do svobodne gospodarske pobude. Trgovcem se zagotavlja dostojna tržna priložnost za opravljanje njihove dejavnosti, potrošnikom primerna in kvalitetna preskrba in zaposlenim primerno plačilo za delo v manj ugodnem času. Utemeljitev skrajšanega postopka izhaja iz dejstva, da je trenutna zakonska regulativa predmet postopka za oceno ustavnosti, za katero velja začasno zadržanje do morebitne odločbe ustavnega sodišča Republike Slovenije. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo zadovoljni in veseli, da je do dogovora med socialnimi partnerji prišlo. Zato predlagani zakon podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednjega vabim k besedi dr. Lahovnika, da predstavni stališče poslanskega kluba LDS.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister, spoštovane poslanke, poslanci! V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije bomo predlagani zakon seveda podprli. Naše stališče je že vseskozi enako in ni nobenega razloga, da bi ga spreminjali samo zato, ker smo sedaj v opoziciji, tako da vsebinske rešitve podpiramo. Nedeljsko delo, na splošno delovni čas je stvar svobodne gospodarske pobude na eni strani in dogovora med delodajalci in delojemalci na drugi strani. To ni področje, ki bi ga država morala urejati z referendumom. Če je kaj, potem upam, da so se vsi tisti, ki so zagovarjali referendum, ko so bili še v opoziciji in imajo sedaj povsem drugačno stališče, ko so v koaliciji, kaj iz tega naučili. Po nepotrebnem smo zapravili za referendum 600 milijonov tolarjev, tudi današnji dan dokazuje, da se to vprašanje da drugače rešiti in veste, potrošniki vsak dan glasujejo s svojimi nakupi o tem, ali naj bodo trgovine odprte ali ne, katere trgovine naj bodo odprte, in ni nobenega razloga, da o tem razpisujemo referendume. Seveda pa je treba delavce v trgovinah primerno plačati, ampak to so vprašanja, ki so stvar dogovorov med delodajalci in delojemalci. To, da so nekateri v opoziciji zagovarjali eno, sedaj, ko so v koaliciji pa so spregledali, je vse davkoplačevalce stalo 600 milijonov tolarjev v obliki stroškov nepotrebnega referenduma. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije smo vseskozi zagovarjali dejstvo, da je nedeljsko delo in delovni čas stvar dogovora med socialnimi partnerji, zato tudi te predlagane rešitve podpiramo, smo pa presenečeni nad nekaterimi stališči določenih skupin, poslanskih skupin, političnih skupin, ki so govorili eno, ko so bili v opoziciji, in sedaj nenadoma povsem drugače, ko so v koaliciji. Očitno je perspektiva iz vladne palače precej drugačna, kot pa je bila prej iz opozicijskih klopi, ampak to je že druga stvar, tako da prepuščamo tudi to v končni fazi v presojo volivkam in volivcem, tako kot tudi mora biti nedeljsko delo, kot sem dejal, stvar potrošnikov in delodajalcev ter delojemalcev; tako kot volivke in volivci glasujejo vsake toliko časa na volitvah, tudi potrošniki glasujejo s svojimi nakupi.
Hvala lepa. In še poslednji ima besedo gospod Kumer v imenu Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Socialni demokrati smo vseskozi podpirali pogajanja delojemalcev in delodajalcev glede odpiralnega časa trgovin. Pričakovali smo in danes tudi dočakali, čeprav je moralo preteči nekaj več kot tri leta, da je vendarle dosežen dogovor, ki bi naj izpolnil pričakovanja tako na eni strani zaposlenih kot na drugi strani trgovcev, pa tudi nas potrošnikov, tako da imamo danes pred seboj rešitev, ki jo po mnenju poslanske skupine Socialnih demokratov lahko brez slabe vesti sprejmemo. V preteklih letih je imelo to vprašanje res ogromno publicitete, nabito je bilo s čustvi, prepleteno s političnimi apetiti po pridobivanju političnih točk na tem vprašanju in še kaj bi se našlo. Zato je potrebno zaradi zgodovinskega spomina, ki tako hitro usahne v tem državnem zboru, preambulo oziroma uvod v ta predlog dopolniti, in sicer da predmet polemike med trgovci in zaposlenimi v trgovini ni bila le ureditev delovnega časa zaposlenih in plačilo za delo predvsem ob nedeljah in praznikih, temveč tudi skrajno velik angažma takratne opozicije, današnje vladajoče elite, da do rešitve ni prišlo. Seveda je danes ta elita v drugačni vlogi. Vodi državo in je odgovorna tudi za gospodarske učinke in socialno vzdržnost nekaterih zakonov. Zato je tudi logično, da so se stališča nekaterih nekdanjih poslancev opozicije, ki danes sedijo v vladi, v tem zadnjem letu precej spremenila. In sicer v smislu, kot je to opredelil nekdanji, zdaj že ex minister, dr. Damijan, ki je v zvezi s to problematiko dejal, citiram: "Zakon o nedeljskem delu v trgovini je povzročil oziroma bo povzročil veliko škode, nepotrebne škode, toda kolikor sem informiran, situacija je takšna, da bo to treba urediti, kajti sedaj se v mnogih državah pogovarjajo o našem odpiralnem času. Države, ki so bolj fleksibilne na tem področju, imajo tudi večjo zaposlenost v trgovinski dejavnosti. Zato to tudi ni vedno negativno." Konec citata. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov še vedno, tako kot v času pred in po referendumu, menimo, da je predvsem pomembno, da izgrajujemo državo socialno odgovornega kapitala. Kapitala, ki bo znaj presojati, kaj je sprejemljivo tudi z vidika socialne povezanosti in občutljivosti družbe. Sedaj, ko smo člani 25-erice, se moramo soočiti z dejstvom, da tudi pri nas deluje na eni strani svobodna tržna gospodarska pobuda in na drugi strani javna korist, ki to platformo razširja v tržno socialno gospodarsko pobudo oziroma gospodarstvo. In urejanje delovnega časa v trgovinski dejavnosti je eno od področij, ki jih je potrebno urejati z zakonodajo na podlagi te širše platforme, torej ne samo dobička, temveč tudi pravice zaposlenih. Skratka, gre za vprašanje pravic, ki ga tržno socialno gospodarstvo Evrope gradi že nekaj časa in jim je zato tudi uspelo graditi sprejemljive norme družbenega življenja tudi v zakonske norme. In to je to, kar imamo danes pred seboj: dogovor in iz njega obvezujoča odgovornost vseh vpletenih, zato bomo v poslanski skupini Socialnih demokratov ta predlog zakona tudi podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o enem samcatem členu in o vloženem amandmaju, ki ga bomo vodili na podlagi pregleda, če lahko temu tako rečemo, tega amandmaja, z dne 27.10. Sprašujem, poleg ministra, ki je že izrazil interes, ali se želi še kdo prijaviti k razpravi? Odpiram torej elektronsko prijavo. Minister pa se je že javil. Hvala lepa, ampak kot rečeno prvi ima besedo gospod minister, mag. Vizjak. Prosim.
Hvala lepa, podpredsednik. Želel bi le v izogib morebiti nekaterim nadaljevanjem tovrstnih diskreditacij in poslanski skupini in celo vlade, ki smo jih bili sedaj deležni s strani, zlasti poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, le dolžan eno pojasnilo. In sicer tukaj je bila s strani dr. Lahovnika, pa ne samo z njegove, tudi z drugih, čutiti neko dvoličnost nekaterih poslanskih skupin oziroma nekaterih poslancev glede obravnave te problematike. Jaz želim le poudariti, da je do referenduma prišlo v času, ko si je prejšnja vlada vzela pravico regulacije tematike, ki sodi v socialno dogovarjanje. Takrat je nastal zakon, takrat so nastali podzakonski akti, ki so regulirali stvar, ki je pravzaprav v domeni socialnega dialoga. Takratna vlada ni uspela in ni bila uspešna in si sploh ni prizadevala, da bi socialne partnerje zbližala, da bi moderirala, da bi kakorkoli skratka posredovali, da pride do nekega dogovora. Ne! Oblastno je vzela svojo palico in je rekla: tako bo, kot bomo mi rekli. In rezultat je bil referendum, kjer so ljudje svoje povedali. Sedaj se očita, da dvoličnost, ko je po zaslugi, predvsem po zaslugi iskanja rešitev med socialnimi partnerji, samimi in na nek način tudi našega malega delčka pri tem, da smo ga dogovarjanja spodbujali, prišlo do dogovora. Seveda je to povsem nova okoliščina. Povsem drugačna okoliščina od tiste, ki je bila zanetena v preteklosti. In sedaj očitati nekomu dvoličnost, ko je na podlagi socialnega dialoga prišlo do dogovora, in da se ta dogovor sedaj spoštuje, vizavi tiste situacije takrat, ko socialnega dogovora ni bilo, ko je nekdo avtoritativno reguliral zadevo in je prišlo do referenduma. To sta povsem dve različni situaciji, ki narekujejo drugačen pristop in do tega pristopa je tudi prišlo. Tako da, še enkrat, spoštovane poslanke in poslanci, ne gre za nikakršno dvoličnost, gre za iskanje najboljše možne rešitve v dani situaciji. Nenazadnje je tudi ta vlada sprejela novelo zakona, s katero je v celoti udejanila referendumsko voljo, ki pa je bila v tem parlamentu potem z amandmaji, dobronamernimi amandmaji, kako le izboljšati referendumsko odločitev, potem do te mere dopolnjena, da je prišlo tudi do ponovne ustavne presoje. Ta zadeva je zopet obtičala. Spoštovani Zagorac! Glede kupovanja. Tukaj sem slišal besedo, da je vlada kupila ta zakon. Jaz ne vem od koga, kako, s čim? Mislim, da bi s tako žalitvijo in žaljivko do vlade morali ne prezreti tudi tega, da ste imeli verjetno v mislih, da je bil tukaj tudi nekdo podkupljen. Očitno. Ali so to bili delodajalci, se pravi slovensko gospodarstvo, ali so to bili slovenski delavci, sindikati? Kdo? Vi ste pravzaprav uporabljali zelo trde besede. Prosim, da jih pojasnite, kdo in s čim? Še enkrat poudarjam. Vlada ni v tej dani zadevi ničesar drugega naredila kot to, da si je prizadevala do obeh socialnih partnerjev doseči dogovor, doseči socialni sporazum, ki je bil dosežen. In za to vsa zahvala vsem sindikalnim organizacijam, ki so bile v to vključene, kakor tudi predstavnikom delodajalce, ki so bili organizirani v okviru gospodarske zbornice združenja za trgovino. Tako, da ti dvoji so pravzaprav odločali in odločili o tem, koliko bo kdo prispeval v ta dogovor, da je do tega dogovora tudi prišlo. In seveda, vlada ker je počela oziroma tudi naše ministrstvo, se je zavezalo, da bo striktno spoštovalo ta dogovor in ga preko zakonskega teksta tudi posredovalo v ta parlament. Tu je vsa vloga vlade. Jaz mislim, da je najpomembneje tu danes povedati, da je očitno prišlo do višje stopnje zrelosti tudi na področju obeh socialnih partnerjev, da sta se sporazumela o nečem, kar je bilo sprva očitno nemogoče in da je ta rešitev pred nami. Škoda je samo to, da te rešitve ni bilo pred nami že pred štirimi, petimi, šestimi leti, ko se je začela ta zgodba ovijati in ki je pravzaprav pripeljala do sedanje situacije. Tako da, spoštovani, ne tu operirati z izrazi, kot je podkupovanje, kot je dvoličnost, itd. Situacije so bile zelo različne, ali je socialni dogovor ali ni. In tudi vsi tisti, ki danes nasprotujete temu zakonu, morate le vedeti, da na neki način tudi nasprotujete dogovoru med socialnimi partnerji.
Hvala lepa. Ministru sem izjemoma dovolil širšo razpravo, ker so bila tudi, če so bila tudi stališča nekaterih poslancev pač usmerjena oziroma so se nanašala nanj. Drugače pa opozarjam, da razpravljamo o 1. členu in o amandmaju Nove Slovenije tako, da bi prosil, gospod Anderlič, lepo prosim, če bi lahko tudi jaz. Vseeno sem dolžan opozoriti, da razpravljamo o 1. členu, o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije. Vprašanje pa je seveda, v kolikšni meri boste ta moj napotek upoštevali. Besedo dajem gospodu Džubanu. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav, gospod minister, spoštovani zbor. Jaz ne bi imel nobenih velikih težav, da bi ta amandma, ki je pred nami, podprli, čeprav sloni cela logika predloženega zakona na tem besedilu tega amandmaja. Če potrošniki ne čutijo potrebe, da bi potrošniki, kupci, itd. obiskovali trgovine, je verjetno posledično, logično, da trgovci ne bodo dežurali brez potrebe v trgovinah in trgovine ne bodo odprte. Ampak iz predloženega samega besedila zakona je verjetno to tudi logično in ta amandma po mojem ni potreben. Kaj je potrebno k temu dodati? To, kar je seveda gospod minister povedal, je malo tega res. Celotna zgodba se je pred leti odvijala največ na odboru za gospodarstvo. Takrat so sindikati imeli dovolj daleč dogovore. Upam pa priznati, da so danes iztržili več, kot je takrat že bilo dorečeno. In da so ti dodatni pogoji, bonitete, ki jih dobijo delavci, ki delajo ob nedeljah in praznikih v trgovinah, boljši kot so bili takrat. Ampak takrat, ko je izgledalo, da bi se lahko dogovorili, je posegla opozicija, predvsem dveh strank. Morda ena tudi koalicijska in je ugotovila oziroma videla možnost, da se gre na referendum z rešitvijo, da se trgovine ob nedeljah zapro. To je bila tudi ves čas med pogajanji grožnja, če ne boste pristali na te dodatke, bomo pa trgovine zaprli. In smo imeli referendum. Danes si dopovedujemo, kakšno vlogo je kdo igral. Veliko je o tem poslikanega, zapisanega. Spomnimo se. Eni se dobro spomnimo, predvsem tisti, ki smo bili v odboru za gospodarstvo, kaj se je dogajalo. Jaz sem tudi med tistimi, ki trdi, da je ta referendum bil nepotreben in da rešitev v zakonu ni takšna, kot je bilo zapisano v referendumskem vprašanju. Tisto vprašanje pa mislim, da sta oblikovala dva aktualna ministra. Danes govoriti o tem, da ne vem, kako je sedaj vse dobro in prav rešeno, ni bilo dobro. 600 milijonov je bilo vrženih stran po nepotrebnem in bi bil lahko dogovor sklenjen tudi po drugi poti. Danes takšna rešitev, kot pravim, je dobra. Sedaj bo predvsem naloga tudi vlade in ustreznih služb, da bodo nadzirali, kako se bo ta zakon izvajal. Ker je bil predvsem tukaj problem, da morda so bile rešitve v takratnem zakonu, delovno-pravni zakonodaji že dokaj dobre. Problem je bil v tem, da se delo v trgovinah ni nadziralo in da se kršitelje ni sankcioniralo. In danes je zgodba ista. Če se to ne bo nadziralo in po potrebi sankcioniralo, potem tudi s tem zakonom nismo prišli dovolj daleč, ker je zgodba v tistem delu, ko ga je pač potrebno izvajati. Skratka, ko bomo glasovali o zakonu ga bom jaz podprl. Ta amandma, ocenjujem, da, še enkrat pravim, da ni potreben, pa tudi če bo sprejet ne bo doprinesel k zakonu nič novega, nič posebnega. Pomembno je osnovno besedilo predloga sprememb zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Jaz se strinjam z mojim predhodnikom. Ta amandma zakona bistveno ne popravlja in ga ne poslabšuje. Sem pa vesel, da je ministrstvo naredilo korak naprej, da to jaro kačo o trgovski zgodbi vendarle presekamo in pa da se enkrat končno začnemo zavedati osnovnega vodila, da je kupec kralj. Tako, kot je pri uradnikih stranka, kdor pride, kralj in ne uradnik, je tudi v trgovini. Vse te postopke je pač treba voditi v tej smeri. Dokler bodo naši ljudje imeli željo kupovati in pa nabavljati ob nedeljah, je prav, da jim to tudi omogočimo. In zato se mi ta zakon, ki ni idealen, je pa zaključek neke zgodbe in pomeni vendarle napredek, vredno zdeti podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Mikolič.
Hvala lepa. Še enkrat bom poudaril, da smo v poslanski skupini Nove Slovenije amandma vložili ne zaradi tega, da bomo sedaj še nekaj časa razpravljali o zakonu, ampak ker se nam zdi neumestno, da je v tem prvem členu zapisano, da bo trgovec določal odpiralni čas glede na potrebe potrošnikov. Smatram, da ne smemo mešati odpiralni čas trgovin, pa uradne ure uradnikov ali birokratov. To zgleda približno takole, se pravi, sem tudi prepričan, če bo v katerem kraju nekaj potrošnikov ali pa kupcev želelo v nedeljo imeti trgovino odprto oziroma čutilo potrebe, da gredo v trgovino, če bo trgovec ugotovil, da se mu to ne splača, potem vsekakor trgovina v nedeljo ne bo odprta. Moram pa povedati, da sem res razočaran glede izraza "primerno plačilo". Jaz sem trdno prepričan, da nobeno plačilo ob nedeljah in praznikih ne more biti primerno, če govorimo o trgovkah, če s tem razvrednotimo njihove vrednote oziroma tistega, kar zaposlene, tisto, kar zaposlene želijo spoštovati, oziroma da bi lahko same odločale o dnevu, ki se imenuje nedelja oziroma praznik. Marsikaj je bilo res zapisano v zadnjem obdobju. Tudi ta primer glede nagrajevanja ob nedeljah oziroma primernega plačila, kot tudi marsikatera mati pravi, da tudi za 3-kratno plačilo v nedeljo ne bi šla delati. Ampak glede na sprejet zakon bo morala iti delat. Nadalje bi se vprašal: Kaj pa je s študenti, ki delajo ob nedeljah? Ali to rešuje ta zakon? Se pravi, kot vem, nikjer tega ni zapisanega oziroma tudi med socialnimi partnerji. To pa pomeni, da študent bo delal verjetno ena za ena oziroma toliko, kot je njegova študentska ura. Tudi tukaj se bojim, da bo prišlo ali pa prihajalo do zlorab. Kot sem že uvodoma omenil, jaz bom predlagani amandma podprl oziroma pravzaprav zakona ne bomo v poslanski skupini Nove Slovenije podprli.
Hvala lepa. K razpravi se je prijavil tudi gospod Koren. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav ministru, poslankam, poslancem! Zame osebno je danes žalosten dan, kajti očitno dokončno izničujemo neko odločitev, ki so jo volivke in volivci dali na referendumu o odpiralnem času trgovin. In na žalost moram danes pritrditi razpravljavcem Liberalne demokracije, da je bil referendum nepotreben, da se je zapravljal denar, s takim izidom, kot ga danes imamo pred seboj, s sprejemom tega zakona se dejansko to dogaja. Žalosten sem tudi zato, ker je dejansko ostala samo še Nova Slovenija in pa, če sem prav razumel, predstavnika Slovenske nacionalne stranke, ki želijo, da bi se uzakonila tista volja, ki je bila na referendumu izglasovana. Mene dogovor med delodajalci in delojemalci trgovine veseli. Moram povedati, da ga pozdravljam, da so se dogovorili. Ta dogovor lahko normalno velja, se pravi za tiste trgovine, ki bodo tudi ob spoštovanju referendumske volje odprte. Govoriti o svobodni gospodarski pobudi, iniciativi kar tako na splošno tudi v soboto in nedeljo, ponoči in podnevi je potrebno ali ni potrebno, je pa po mojem malo neumestno. Prej je bilo rečeno, kupec je kralj. Jaz bom rekel: Stranka je kralj in lahko potem samo pričakujemo, da se bo minister Virant dogovoril z načelniki upravnih enot, da pač stranke, kralji želijo ob sobotah in nedeljah urejati svoje zadeve na upravnih organih in če se bodo dobro pogodili zaposleni oziroma sindikat. Sicer, ne vem, kateri sindikat bo zastopal sedaj potem te delavce v upravnih organih za 200% plačilo, pa bomo tudi to urejali. Jaz pravim, vsaka tudi gospodarska pobuda ima ene svoje meje. Jaz na žalost ne bom mogel podpreti zakona. Bom rekel tudi ne glede, ali bo naš amandma sprejet ali ne. Ne morem ga pač podpreti, zato kar sem že na začetku povedal, ker ne odraža volje, ki je bila izglasovana na referendumu. Sam dogovor med socialnimi partnerji je pa pohvale vreden in bi lahko veljal, se pravi, za tiste trgovine, ki bi bile tudi ob sobotah in nedeljah odprte. Človek se vpraša: Ali še ima potem res smisel ohranjati referendum? Jaz bom rekel: Še vedno ima smisel, čeprav taka izkušnja, kot je pri tem zakonu, moram povedati, da je za mene ena zelo grenka izkušnja. Takšnega zakona pač ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odpiram drugi krog prijave. Prosim, da se prijavite. Minister se je že. Hvala lepa. Želite, minister, na začetku? Prosim, minister.
Hvala lepa. Samo nekoliko glede tega amandmaja. Amandma ne predstavlja v bistvu vsebinsko nobene dodane vrednosti tem rešitvam, niti je ne odvzema razen enega pomembnega dejstva, za kar imamo odklonilno stališče do tega amandmaja. To je to, kar smo socialnim partnerjem, kot sem že uvodoma povedal, dali besedo, da bomo njihov dogovor prelili tudi v zakonski tekst. To smo tudi storili. To je bil zakonski tekst, ki je bil usklajen s socialnimi partnerji. Zaradi vztrajamo tudi na takem tekstu v prihodnje. Sprejetje amandmaja in črtanje, torej enostavčne zveze ne bi po eni strani prineslo nič k sami vsebini, po drugi strani pa bi odmaknilo to, kar smo povedali, to je, da bomo spoštovali dogovorjeno. Dogovorjeno je bilo s takim besedilom, kot ga je vlada tudi sprejela in kot smo ga poslali v parlament. Zato tega amandmaja ne podpiramo. Še nekaj pa bi povedal glede izničevanja referendumske volje. V tem parlamentu je bil po mojem spominu izglasovan amandma k prejšnji noveli zakona o trgovini, ki je širil krog izjem in ki je pomenil odstop od referendumske volje. Se ne spomnim, da bi ena, katerakoli poslanska skupina temu nasprotovala. Pa je bilo tudi pohojenje referendumske volje, če ste to tako imenovali, še v večji meri. Zakaj? Zaradi tega, ker takrat še ni bil izoblikovan socialni sporazum. Danes pa to je. Torej poskus leta 2005 širitev izjem, je bilo, kar se tiče načelnosti in referenduma. Spomnim se, da smo dali tudi verska središča takrat notri, recimo, in podobno. Bil je večji manever proti referendumu oziroma proti, bi rekel neki vsebini, ki jo je sledila referendumska odločitev, kot pa to, ko je nov moment, torej socialni dogovor, socialni sporazum na to temo in je seveda s tem tudi pravzaprav osnovna podlaga za tako zakonsko besedilo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Pajk.
Hvala za besedo. Tudi sam mislim, da je predlagani amandma nepotreben zato, ker je že ta prostotržna pobuda vgrajena v zakonu. Ker trgovec, če bo imel povečane stroške v nedeljo, pač ne bo imel odprto. V nedeljo bi pa imel povečane stroške, kar se tiče plačevanja, saj je nedeljsko delo ovrednoteno več, kot pa delo čez teden. Ampak to je stvar trgovca, da si bo znal sam izračunati, ali bo prišel skozi, kot se reče, ali ne bo. Kar se pa tiče referendumske volje volivce, jaz sem jo vedno podpiral. Ampak takrat, ko se je ta volja prelila, je bila povsem druga situacija. Takrat se socialni partnerji niso mogli dogovoriti. Niso se znali dogovoriti. Sedaj je pa druga situacija. Socialni partnerji so se dogovorili. To je tista bistvena stvar, da so se dogovorili. Seveda kot demokrat spoštujem vsak dogovor, če je znotraj zakonske ureditve. Zato bom tudi ta zakon podprl. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Anderliča, prosim.
Saj je res zgledalo, da pri tem zakonu in pri tem amandmaju ne bo potrebne razprave. Ampak o vsem, kar je bilo že ob tej točki povedano in kar pravzaprav zares ta amandma pomeni, je treba spregovoriti in reči, ta amandma je škodljiv za sam zakon. Gre namreč za to, da nima nobene zveze s socialnim sporazumom. Nobene zveze nima s socialnimi partnerji, ker potrošniki niso socialni partnerji v dogovoru, ampak so sindikati, sindikalisti. Sindikalisti, ki niso edini potrošniki. Tudi jaz sem in vsi ostali, ki hodimo nakupovati. Govorite, minister, o socialnem dogovoru. Ampak ta del, ki ga želijo v Novi Sloveniji črtati in jaz razumem njih, kaj so oni hoteli s tem povedati, to, kar sem že neštetokrat slišal v nešteto povzetih zapisih z raznih slavij, romanj in podobno, da je največje zlo tako slovensko kot tudi za vse druge družbe preveliko potrošništvo. In torej potrebe ob upoštevanju potreb potrošnikov. To ni pomembno zame. Gre pa tukaj za dogovor potrošnikov in trgovcev, ne pa sindikatov in trgovcev. Sindikati pa trgovci se bodo že zmenili za ustrezno plačilo itd., kot so se sedaj. Jaz to pozdravljam. Ampak intenca tega določila, da se to črta, je povsem druga in ga je treba z vso glasnostjo in jasnostjo zavrniti z utemeljitvijo, o kateri sedaj govorim. Gre za to, da bi nekdo rad urejal, kaj je dobro za ljudi in kaj ni dobro za ljudi in ali naj kupujejo ali ne. Ljudje se morajo po svobodni odločitvi odločiti, ali bodo kupovali, če bodo to možnost imeli in če bodo trgovci na drugi strani imeli svobodno iniciativo, da bodo ti sploh lahko to počeli. Za to gre pri tem zakonu. Jaz se bojim sicer, da je - ne znam si pravzaprav čisto dobro predstavljati, kaj pomeni tisti del, ko govorite, da boste razveljavili pravilnik. Kajti, s tem pa je problem. Saj nekdo heca o teh, ki gledajo, pa je med poslanci oziroma uslužbenci. Ampak o tem, ker vem, kdo je, bom že znal se z njim pogovoriti. V 2. členu namreč črtate definicijo nujnih življenjskih stroškov. To je bila ena od stvari, ki je bila vprašljiva tudi takrat, ko je Ustavno sodišče presojalo, kako določiti nujno življenjske potrebščine, ker so za mnoge zelo različne. Eni rabimo samo kruh, mleko, itd., drugi pa mogoče še kaj več tisto nedeljo oziroma tisti dan, ko je trgovina zaprta in nimamo možnost kupiti. To bo očitno tudi po definiciji tega 2. člena oziroma 1. člena zakona, ali je to. In to je tisto, kar bi pravzaprav pa le rad izvedel od ministra, kaj so s tem mislili, torej, da tega sploh ne bo in da bo lahko vse, da več ne govorimo o tem in potem je še toliko bolj čudno, da bi črtali ta del prvega odstavka, ki govori o dogovoru oziroma presoji, kaj potrošniki želijo kupiti takrat, ko naj bi se odločili, da v trgovino gredo. Veliko bi govorili o interpretaciji tega, kaj se je dogajalo v času pred referendumom, v času oblikovane referendumske zahteve. Minister je danes povedal, da so nekaj malega spodbujali tiste, ki so oblikovali vprašanje in ki so konec koncev tudi vložili zahtevo za referendum. Danes pa govoriti neodvisno od tega, kar se je dogajalo od tiste pobude od referenduma naprej, danes tukaj v tej dvorani, kako pravzaprav je bilo vse narobe z dogovarjanjem v tistem času. Tudi takrat so bili sindikati zelo blizu z delodajalci, da bodo dosegli ustrezno nadomestilo, pa jim tisti pobudniki in tisti, ki so jim malo pomagali, niso to dopustili. Ko pa je že šlo vse to mimo, se je pa v tej dvorani zgodil poizkus kupčije, ki jo je poskušal izvesti eden od tedanjih opozicijskih poslancev, sedanji minister. Ne ta, ki sedi tukaj. Ta mu je nekaj malega pomagal, kot sam pravi, kot se je izrazil, da ga je nekaj malega spodbujal pri teh početjih. Ampak, kaj se je zgodilo? Takrat so ugotovili tisti, ki danes predlagajo, da naj bi se ta del iz prvega odstavka črtal, da pa bi bilo koristno, da ne bi tistih 90 kvadratnih metrov v zakonu bilo določenih tudi kasneje kot stvarno odpiralna oziroma površina, ki bi bila mogoča odprta v nedeljo. Ampak če bi to povečali, mislim da na 200 ali ne vem koliko metrov že. To se je dogajalo v tej dvorani. Ta gospod se je pogajal s trgovci in so merili, koliko procentov trgovin bo pa odprtih. Tudi o podjetjih je bilo govora. Pojdite pogledati magnetograme. Vse je bilo povedano. Nekateri, ki so sedeli tukaj, se tega dobro spomnijo. Ampak ne želim tega obnavljati, ker sem zadovoljen kljub vsemu s tem, da si je do neke mere ta zabloda, ki je bila storjena, in zapeljanost ljudi, češ samo tako je prav, kar se bo odločilo na referendumu, potem pa ugotovljeno, da se to ne da v zakonu zapisati tako, da bi bilo tudi optimalno in uresničljivo in koristno za vse, tako za delodajalce, delojemalce in tudi potrošnike, se je potem želelo z nekim podmiznim trgovanjem spremeniti kvadraturo. In pa seveda s tistimi znamenitimi območji, kjer naj bi trgovine bile odprte. Celo tako daleč je šlo, da bi, recimo, na Brezju pa v Lurdu tam pri Šentjerneju pa verjetno še kje drugje, morali trgovci zidati mega-markete zato, da bi lahko ob vsakem romanju in ob vsaki maši, ki je tam, lahko šli ljudje še v trgovino. To se je dogajalo v tej dvorani. Samo za pojasnilo. Pravim pa še enkrat, amandmaja ne bom podprl. Zato, ker v tem delu, kot je zapisan in kot je predlagan, da se naj člen popravi, bi pomenil to, da nekdo drug v imenu potrošnikov kljub vsemu ureja njihovo voljo in to, kaj so njegove potrebe.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Kumer.
Hvala za besedo. Tudi jaz ne podpiram tega amandmaja. Ker, tako kot je rekel minister, bil je sklenjen dogovor med socialnimi partnerji. Skrajni čas je, da sedaj prelijemo v to zakonsko materijo. Ima pa vsaka stvar in tudi ta zgodba nek nauk ali pa dodano vrednost, tako kot je rekel minister, za vse vlade, pretekle, sedanjo in prihodnjo očitno velja. In tukaj bi dal tudi na nek način prispodobo s prejšnjim tednom. Naj velja, da je socialni dialog na vrednostni lestvici urejanja družbenih zadev zelo visoko, če ne najvišje. Prejšnji teden, ko smo diskutirali o nekaterih stvareh, tega ni bilo. Danes, ko diskutiramo o tem vsi skupaj, ugotavljamo, da je socialni dialog tisti, ki mora res biti na najvišjem piedestalu tega urejanja družbenih zadev. In še enkrat, urejanje te materije ni imelo druge alternative. Alternativa je bil samo socialni dialog in dogovor med socialnimi partnerji. Ni bilo druge alternative. Smo za to porabili več kot tri leta in pol. Ampak po moje nek nauk iz tega mi kot zakonodajno telo pa le moramo sprejeti.
Hvala. Besedo ima gospa Uhanova.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Amandma Nove Slovenije, ki smo ga vložili danes, ne bo sprejet, ker očitno smo samo v Novi Sloveniji zanj. Pa tudi, če bi bil sprejet, se ne bi spremenilo bistvo te novele zakona. Z novelo zakona pa se spremeni bistveno. To pa je, da se razvrednoti volja ljudi na referendumu, ki je bila izražena na referendumu pred tremi leti. In s tem se razvrednoti tudi inštitut referenduma. To pa nas žalosti. V Novi Sloveniji nismo tako prepričani v besede ministra, ki pravi, da se zgodba o trgovini konča in da so vsi zadovoljni: trgovci, potrošniki in zaposleni. Veletrgovci so zadovoljni, tudi potrošniki večinoma. Ne vem pa, če so zadovoljni vsi zaposleni oziroma tiste delavce, zaradi katerih je bil takrat izglasovan referendum oziroma predlagan referendum. Te pa niso zadovoljne. In žalostno je, da bodo morale delati ob nedeljah zato, da bodo nekaj več zaslužile, namesto da bi v okviru zakonitega delovnika, to je 40 urnega delovnika na teden, več zaslužile. Zato da bodo delale ob nedeljah in nekaj več zaslužile, nas pa žalosti. Očitno pa je tudi pod to vlado ugodnejša klima za socialne partnerje. Tako, kot smo pred dnevi poslušali, da ta vlada ne posluša socialnih partnerjev. Očitno jih dobro posluša. Za vse, kar so dobrega naredili, jim gre vsa zahvala. Pri tem pa mislim, da niso najboljše izpogajali za trgovke oziroma za zaposlene v trgovini. Zato mi v Novi Sloveniji tega zakona oziroma te novele zakona o trgovini ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod minister ima repliko.
Hvala lepa. Replika gre predvsem na zadnje, da je vlada tudi tu šla preko referendumske volje in da je torej tudi skepsa, da je s tem zgodba zaključena. Najprej, jaz sem prepričan, da je zgodba zaključena zaradi tega, ker zelo dvomim, da se bo našel kdo v tej državi, ki bi sprožil kakršnekoli procedure razveljavitve tega besedila proti volji socialnih partnerjev. To je tistih, katerih dogovor je s tem zakonom namreč tudi uveljavljen. Drugič. Pred seboj imam glasovanje in tudi amandmaje, ki so jih takrat vložili k zakonu, ki ga je predlagala ta vlada in je bila v celoti spoštovana referendumska volja. K tem zakonu so tri poslanske skupine vložile amandma, in sicer poslanska skupina SDS, Nove Slovenije in SLS, ki je širil krog izjem od tistih izjem, ki so bile v referendumu tudi izglasovane. In te poslanske skupine so takrat tudi podprle ta amandma. Ta amandma je bil uzakonjen. Posledično imamo tudi zopet ustavno presojo. Po moji oceni je, če govorimo o odmiku od referendumske volje, to povsem nekaj drugega, kot pa ta zakonska besedila, ki temeljijo na socialnem dogovoru, ki ga takrat še ni bilo, ko je bil ta amandma sprejet.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zagorac.
Hvala za besedo spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Amandma, ki je pred nami, ima svoj smisel. Ampak dovolite mi, tako kot vsi pred menoj, da se tudi sam dotaknem besede "dvoličnost". Če mi dovolite en citat z dne, 7. marca 2003, gospod minister, takrat ste sedeli tukaj malo pred menoj in verjetno veste, kaj je bilo takrat rečeno, ampak zgolj in samo za osvežitev spomina in zato, da razjasnimo glede na to, da ste mi očitali v svoji navedbi dvoličnost. Vam preberem tekst vaše poslanske skupine: "Čudi nas, da so tako pomembne vrednote, kot je ohranjanje družinskega življenja, možnost, da neka družina vsaj enkrat tedensko ostane skupaj, da je lahko zbrana, ni izrazita javna korist, ki jo mogoče opravičuje, da Slovenija ne more biti otok znotraj Evrope, ki vse povprek določa odprtje trgovin ob nedeljah in izkoriščanje delavk mater s tem povezano. Dejstvo je, da so pravice delavk ravno v zakonu o trgovinah kršene. Kajti kršitev v tem zakonu, da so prodajalne v nedeljo lahko odprte ob soglasju delavcev, ne nudi delavcem oziroma delavkam nobene zaščite, ker so v razmerju do delojemalcev velekapitala popolnoma nebogljene." Zgleda, da je s pravnim mnenjem, ki je bilo takrat negativno za vašo stranko, zgleda enako kot z zakonom oziroma prvotnim odlokom o odpiralnem času, ki ga je po našem mnenju, na to smo opozarjali, pisala roka velekapitala in interes velekapitala. Ni ga pa oblikoval javni interes. Namreč, interes tega velekapitala, to je tistih, ki bogatijo na žuljih in brutalnem izkoriščanju delavcev. Toliko o dvoličnosti. Verjetno mi boste znali odgovoriti. Cenim, kot sem že povedal v stališču poslanske skupine, da gre za prvi zakon te vlade, kjer je bil dosežen dogovor. Dogovor s socialnimi partnerji. Tukaj v tej hiši nam ne ostane drugega, kot da ga spoštujemo. Verjamem, da ste dogovor dosegli z vsemi, tudi s tistimi, ki predstavljajo bom rekel delavce. Kaj pa referendum? Tudi o njem ste kar nekajkrat govorili. Kaj je več? Dogovor s socialnimi parterji ali referendum? Spoštovani minister, zelo jasno mi lahko odgovorite, ali eno ali drugo. Kaj je več? Kaj je v tem primeru več, dogovor s socialnimi partnerji ali referendumska volja? Enostavni odgovor, verjamem, da glede na vašo, bom rekel, sposobnost in boste z veseljem odgovorili. Eno dejstvo je, ko ste bili v opoziciji, ste seveda lahko govorili eno. Danes ko ste na oblasti in dejstvo je, da gospodarstvo vodi oblast, to mi ne morete zanikati, morate slediti gospodarstvu, interesom tistega velekapitala, ki ste ga znali vi in vaši kolegi takrat v opoziciji zelo na veliko kritizirati in ki ga znate kritizirati tudi danes. Tudi danes ga znate kritizirati. Ko ste govorili o tem, da sem v svojem nastopu, ko sem govoril o mnenju oziroma stališču poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke o podkupovanju. Veste, jaz z eno besedo tega nisem omenil. Jaz sem vam čestital, da ste dosegli dogovor. Res je, da ste ga dosegli na principu denarja in ne volje. Se pravi, da ste povečali bom rekel dajatve, plače in še kaj delavkam in delavcem, ki bodo delali v nedeljo. Kar je prav. Tukaj se z vami popolnoma strinjam na tem principu, ne na principu volje. V nobenem primeru nisem govoril o kakršnemkoli podkupovanju. To je edini princip, na katerega ste vi pristali in ste o njem tudi jasno povedali, 200% za določene praznike, kar je prav. V kolikor je neka trgovina takrat odprta, naj se delavke in delavci poplačajo tudi 200%. Pravilno je tako in nisem govoril o podkupovanju. To so vaša polaganja besed v usta Slovenske nacionalne stranke. Tudi to ni volja, to je denar. Z denarjem ste kupili te delavke in delavce, da bodo delali v nedeljo. Če je tako in če so pripravljeni, z veseljem, kar se mene tiče, z veseljem. Hvala.
Hvala lepa. Očitno smo Pandorino skrinjico vsesplošne razprave odprli, ampak vendarle sem dolžan ponovno opozoriti, da razpravljamo o 1. členu in o amandmaju Nove Slovenije. Minister ima pa sedaj repliko. Prosim.
Hvala lepa. Seveda, tu je bil lahko ubran citat moje razprave, ki je temeljil na eni predpostavki, ki je bila takrat znana in je danes prisežena in to vseskozi pozabljate. To je ta predpostavka, da je takrat bila to enostranska vsiljena odločitev, ki smo ji mi nasprotovali. In, ko sem govoril o javnem interesu. Prav gotovo je socialni. Spoštovanje socialnega dogovora v javnem interesu. Samo to uveljavljamo danes tukaj v tem zakonu. Zato, še enkrat vam povem, ko me sprašujete, kaj je pravzaprav referendum, ki je bil v tistem času s tudi neposrečenim referendumskim tekstom, ki smo ga potem skupaj tukaj tudi popravljali in poskušali nekajkrat popraviti, ki je bil pravzaprav pod izglasovan - pod vedenjem ljudi, ki so glasovali, da ni bilo usklajenosti med socialnimi partnerji. Takrat ni bilo dogovora in ko je bil in če predstavljamo to odločitev na referendumu brez socialnega dialoga in na koncu odločitev, ko se socialni partnerji pentljo, je za mene to večja teža. Še zlasti, če mine čas, po katerem tudi referendum ni več formalno zavezujoč. To se je v tem primeru zgodilo. To se pravi, spoštovanje dogovora med socialnimi partnerji je po teži v tem primeru, kar se moje percepcije tiče, višje. Še posebej zaradi tega, še enkrat poudarjam, ker so bili takrat ljudje, ki so šli na volišča na referendum bodisi s sindikalne bodisi z druge strani na nek način lobirani ali pa prepričevani. Sedaj pa še glede navedb gospoda Zagorca. Tukaj imam izpisek iz magnetograma, kjer govorite zelo jasno o kupovanju delavcev in podobnem. Žal sem ga sedaj v tem času dobil in ga bom še v nadaljevanju tudi komentiral. Te besede ste uporabili za tole govornico. O tem je pravzaprav tudi tekla beseda. Toliko. Rad bi si pa še prihranil kakšno minutko, ker bo verjetno še potrebno.
Hvala lepa. Gospod Zagorac, veste, da replike na repliko ni. To je bila replika. Gospod minister je imel repliko in sedaj hočete vi replicirati na njega. Ampak bo tretja prijava in boste lahko govorili, srčno upam, o 1. členu in amandmaju. Sedaj ima pa končno še besedo še gospa Širca. Prosim.
Hvala. Danes je polno teh dvojno moralističnih zgodb, ki človeku se prav milosti, ko se spominja, kaj vse je bilo v preteklosti izrečeno in kako so se stališča spremenila. Gospod Vizjak, ena izmed desetih božjih zapovedi govori o tem, da ne laži oziroma ne sprevračaj tistega, kar si včeraj govoril, danes pa trdiš drugače. In ta dvojna morala je prisotna. Tipično, tudi na drugih nivojih v vaših vrstah. Do nedavnega je bil, pa bom samo s stavkom, če mi dovolite. Do nedavnega je bil, ko je izstopil iz naše družbe, gospod Rupar zmagovalec in junak. Danes v tem trenutku so kolegi iz SDS-a seveda odsotni, ker v Tržiču tega junaka podpirajo na lokalnih volitvah. Danes. In zato tudi se ne vključujejo v zgodbo o trgovini, ki je končala že kdaj, zaradi tega, ker se je zgodil hud obrat in huda manipulacija s tem, kaj se je mislilo danes in kaj se je mislilo včeraj. Gospod Vizjak, danes ste govorili o tem, da se soočamo z višjo stopnjo zrelosti. Takrat, ko je bila igra stimulirana, vemo, o referendumu te zrelosti ni bilo. In kaj je višja stopnja zrelosti? Nič drugega kot spoznanje, da je višja stopnja zaupanja denar ne pa vrednote, o katerih je bilo takrat toliko govora. Kaj se je zanetilo v preteklosti? Bilo je ogromno zanetenega, ste dejali v začetku vaših razprav. Ogenj je bil vroč. Ta ogenj je izrabljal neke vrednote, ki ste jih postavili na najvišji piedestal, se pravi, uboge delavke. Otroci so sami. K maši se ne hodi, kapital je, smrdi. Danes kapital diši, seveda, glejmo, za velikonočno nedeljo bodo dobili 200% več dodatka za delo tisti, ki bodo delali v nedeljo, ob velikonočni nedelji. Danes ne boli, tudi, če bi bila kaj 0,2% zaradi tega, ker se vrednote zamenjajo, kot je bilo pač povedano nedavno od tega. Najhuje pri tem sprenevedanju, da se ne ukvarjate z vprašanjem svobodne izbire, ki smo jo zagovarjali tako danes kot včeraj pred referendumom. Ukvarjajte se s kapitalom, ki vam danes pač diši, medtem, ko je bil v preteklosti stvar umazanih poslov v imenu nekih vrednot, ki so dišale po tem, da ste uboge trgovke, uboge ženske, samo ženske izrabljali v tem primeru, ki ne morejo ostati pri svojih otrocih in jih ti umazani kapitalisti silijo k delu. Danes je umazanost čistost. To je sprevrženost vašega govorjenja od tega junaka, ki ste ga proglasili v Tržiču in ga sedaj po ulicah podpirate v tem trenutku in ne sedite tukaj. Hvala. Mimogrede, amandma se mi ne zdi smiseln zaradi tega, ker uničuje in naredi še eno perverznost, in sicer, govori o tem, da nujni življenjski artikli niso več vprašljivi in jih ni potrebno več določati v pravilniku. Se pravi, če so bile včeraj odprte dileme okoli tega, ali je nujna življenjska potrebščina plenica ali pralni stroj, danes je oboje.
Hvala lepa. Preden dam repliko gospodu ministru, sem vendarle dolžan povedati, gospa Širca, da ste šli vseeno malo predaleč. Razpravljati o poslancu, ki ga ni več tukaj in se ne more braniti, pač najmanj ni korektno. Tudi ni korektno uporabljati sočnih izrazov, pa četudi citirate Sveto pismo ali katere druge vire. Prosim, da to vsaj v času mojega predsedovanja upoštevate. Replike ni, ministru dajem repliko.
Bom poskusil biti zelo kratek. Govora je bilo o sprevrženosti govorjenja in spreminjanju vrednot. Spoštovana poslanka, tukaj ne spreminjamo vrednot. Vlada ne predlaga nikakršne nove teže kapitala vizavi izpred štirih let. Vlada samo prepisuje socialni dogovor v zakonski tekst. To se pravi, sprevrženosti ali spremembo vrednot ali spreminjanje skozi čas teh pomena vrednot očitajte, prosim tistim, ki so dogovor dosegli. Mi smo se samo zavezali, da ga bomo prepisali v zakonski tekst. To je pravzaprav dodana vrednost iz tistih časov, ko ste bili vi na oblasti.
Hvala lepa. Je še kakšen interes po razpravi? Torej, odpiram, ponovno odpiram prijavo, minister, če želite, tudi vi prosim. Hvala lepa. Besedo dajem gospe Žgajner Tavš, prosim.
Hvala lepa. Jaz sem vesela, da sem prva na seznamu razpravljavcev zato, ker bom lahko kar direktno ponovila ali pa negirala besede ministra, pa nisem imela namena. Ampak, poglejte, minister, ko govorite o drugačnih vrednotah, pa mi dovolite, da bom uporabila zopet citat. Tokrat poslanca, ki je še vedno aktualen in prihaja iz vaše stranke. Takrat pa mi dovolite, 27. januarja 2004, so bile besede vašega strankarskega kolega: Pozabljalo se je na argumentacijo, da gre za zaščito nedelje, delovnega počitka, za neko civilizacijsko vrednoto, vrednoto, ki je toliko vredna, v kolikor je skupna. Zamislite si, da bi eden imel ob petkih vsak petek prosti dan, nekdo drug v nedeljo, žena ob ponedeljkih in tako dalje. Skupen prosti dan je vrednota in te vrednote ne smemo zanemariti, pa naj se gremo še tako liberalni odnos do gospodarstva. Sedaj pa mi povejte, če danes ne spreminjate vrednot, ki ste jih imeli leta 2004, ko ste bili še v opoziciji. In ne nazadnje danes govorite o spoštovanju dogovora med socialnimi partnerji, ki po vaši oceni naj bi veljalo več, kot velja ljudska volja izražena na referendumu. Naj vas spomnim, da je izid referenduma temelj demokracije, da je to najvišja izražena ljudska volja, ki jo gre spoštovati, spoštovani minister. Tudi to je dvojna morala. Ko je bil izid na referendumu tak kakršen je bil, ste bili vsi veseli, da so se ljudje odločili tako, ker, pa bom ponovila tudi vaše besede oziroma besede vaše stranke, je šlo za izraz najvišje ljudske volje. Gre za dvojno moralo. V amandmaju, ki so ga vložili v Novi Sloveniji, veste, pa ni tako zelo nesmiseln. Če ga boste še enkrat pogledali in poskušali dojeti poanto amandmaja.
Hvala. Hvala tudi podpredsedniku Pavlihi za opoldansko vodenje seje. Besedo ima poslanec Ciril Testen, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru in vsem prisotnim. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije je več ali manj poznano. Zato jaz o tem ne bi govoril. Bi pa mogoče par besed na temo referendum, pa socialnega partnerstva, o katerem je veliko govoril tudi minister. Naše mišljenje je tako, da bi v primeru uveljavitve podobnega zakona, kot je bil popravljen, takrat, ko smo tisti čudovit amandma sprejeli, uveljavili vsaj v 80% referendumsko voljo. Tako smo jo pa pohodili 100%. 100% ne glede na to, da so vsi tisti roki pretekli. Mislim, da smo referendumsko voljo 100% pohodili. Sindikat je to, jaz mislim, zelo učinkovito izrabil v svojih pogajanjih. Jaz se ne strinjam s tistimi, ki ugotavljajo, da referendum ni dal nobenega rezultata. Referendum je dal rezultat. Po izglasovanju na referendumu, da naj bi bile trgovine ob nedeljah odprte, so se socialni partnerji hitro pogovarjali, tudi dogovorili in to za precej večja odstopanja, kot so bila prej kdajkoli na dnevnem redu. Tako, da jaz mislim, da je rezultat referenduma, če ne drugo vsaj ta, da je prisilil socialne partnerje v dogovor. Za mene je vprašljiva vloga sindikata v tem smislu. Rečeno je bilo, da so se pogoji spremenili. Jaz mislim, da se je v teh pogojih predvsem spremenil sindikat. Sindikat ni zagovarjal več tistega, kar je najprej zagovarjal. Potem smo iz teme o nedeljskem obratovalnem času prišli na temo o plačah, čeprav je bila tudi ta tema že prej prisotna. Ampak osnovna poanta referenduma je bila ob nedeljah trgovine odprte ali zaprte. Mogoče bi še dve besedi. Jaz pogosto razmišljam o tem, kakšna je učinkovitosti tega, čeprav boste rekli, da o tem odločajo delodajalci, delodajalci sami na osnovi njihovih analiz učinkovitost tega nedeljskega dela. Jaz mislim, da so stroški glede na učinke tako veliki. Jaz še nisem videl sicer nobene analize, ki bi to pokazala. Verjetno so tudi posamezni trgovci, čeprav te analize kažejo, da to delo ni učinkovito, sami ne bodo odločili za kakšno potezo. Tukaj, če bo prišlo do kakršnekoli odločitve, bo prišlo v sklopu nove zbornice trgovinske, ki se zdaj oblikuje. Tako, da moje stališče je, da je nedeljsko delo posledica pritiskov. Mi vemo, da je tudi že, ko smo sprejemali tisti famozni amandma, da je že tistikrat bil en del ljudi, tudi v koaliciji, bolj na strani, da so ob nedeljah trgovine odprte. Mislim, da je zaradi tega do takšne rešitve tudi zdaj prišlo. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Borut Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Jaz se s temi rešitvami, ki v tem zakonu niso idealne, strinjam. Vendar pa izkoriščam priložnost in sprašujem gospoda prisotnega ministra, ali se bo kot minister in ministrstvo zavzel za to, da se ti dodatki za nedeljsko delo in za delo ob praznikih uveljavijo tudi v drugih poklicih? Sam sem več kot 20 let delal v poklicu, kjer so bili časi, ne boste verjeli, ko sem bil v službi tudi več kot 360 dni na leto, 7 dni na teden, vse praznike in vse dni. Me zanima, če boste poskrbeli za boljše plačilo, tudi kar se tiče snažilk, vratarjev, medicinskih sester, zdravnikov, pobiralcev cestnin in še kaj je teh poklicev. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani gospod minister, mene zelo vesli, da so službe državnega zbora tako ažurne, da vam magnetograme prinesejo zelo hitro. Ampak veste, magnetogram, ki ste ga brali oziroma magnetogram, ki sem ga jaz citiral in ste dejali, mogoče sem takrat to jaz povedal, vam moram povedati, da niste vi povedali. Res da je tri leta zelo dolga doba, da človek neke stvari pozabi. Ampak to je povedal vaš takratni poslanski kolega gospod Jožef Jerovšek in ne vi, ki ste ga citirali. In ko ste že imeli moj amandma oziroma moj magnetogram, če mi znate pokazati besedo "podkupovanje", vam bom zelo hvaležen in se vam bom javno opravičil zanjo. Govoril sem o "kupovanju" in vi kot minister za gospodarstvo dobro veste ali pa ne. Vas bom poučil, če ne veste, kupovanje je legitimno. Podkupovanje je nelegitimno. Če vas beseda "podkupovanje" tako zelo moti, ste mi dali novo iztočnico za razmišljat. Mogoče pa je šlo za podkupovanje. Ne vem. Jaz o tem nisem govoril. Vi ste pa o tem porabili kar 10 minut. Tako da, dajte mi povedati, ali je šlo za "kupovanje" ali "podkupovanje"? Bistvena razlika je. Eno je kaznivo, eno pa ne. Ko ste tako poudarjali socialno partnerstvo pri tem zakonu, jaz sem vam že povedal, prav je, da se vlada posvetuje in doseže dogovor s socialnimi partnerji. Ampak, če je bilo za to vlado, za trenutno, obstoječo vlado Republike Slovenije tako pomembno socialno partnerstvo, potem mi verjemite, da enega zakona iz sklopa socialnih reform ne bi imeli tukaj v državnem zboru. Kajti, pri enem zakonu ni bilo doseženo soglasje. To je prvi zakon, pri katerem ste dosegli zakon. Prav je tako, da ste ga, ampak ne govoriti, da je socialno partnerstvo pa danes pomembnejše od ljudske volje in od referenduma, ki predstavlja temelj demokracije. Hvala.
Hvala tudi vam. K repliki se je prijavil minister. Izvolite.
Hvala lepa. Vi ste uporabili besedo, da vlada kupujemo delavce. To se pravi, to se da pa legalno početi ali kako? Iz konteksta te stavčne zveze je točno videno, kaj ste imeli v mislih, ker legalno se kupovati se nikogar ne da. Še enkrat, narobe razumete. Vlada ne bo dala nobenih nadomestil nobenemu. Socialni partnerji so se dogovorili za taka pravila igre. Mi smo samo prelili ta njihov dogovor v zakonski tekst. Pa dajte že enkrat to razumeti. Kar se tiče tega, pa prosim drugič mene citirajte, ne pa mojih poslanskih kolegov, spoštovanih, s stališčem katerih se velikokrat strinjam, dostikrat pa tudi ne in citirajte torej mene, ne pa mojih poslanskih kolegov.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Bomo pozneje odprli še eden krog. Besedo ima poslanec Geza Džuban. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Obljubim, da se ne bom več oglasil in se bom vrnil k amandmaju Nove Slovenije, kjer želim povedati naslednje. Jaz res spoštujem načelnost stranke Nove Slovenije, ki pač hoče s tem amandmajem priti čim bližje tistemu, kar so zastopali na referendumu, ampak ob tem moram dodati še nekaj. Iz diskusije, ki je bila tukaj in stališča, ki ste ga zastopali, ni res, da bi se najprej začela pogajanja okoli delovnega časa. Najprej so bila pogajanja okoli dodatkov in grožnja zadaj z zapiranjem trgovin ob nedeljah in se je potem to spremenilo v referendum. Meni je danes minister malo v zoprni situaciji, ker on takrat ni skočil prvi oziroma stopil v igro, on je šel drugi v igro in seveda danes pa mora prvi zagovarjati zakon, ki je pred nami in je zgodba takšna kot je. Drugo. Kolegi, ki govorite o tem, da morajo delavke ob nedeljah delati, zato da nekaj več zaslužijo. Nekaj dni nazaj ali pa nekaj več dni nazaj smo imeli na mizi zakon o minimalni plači in je vmes bila ponujena rešitev, da bi minister povprašal oziroma upošteval mnenje socialnih partnerjev, ko bi določal minimalno plačo. Niste hoteli slišati o tej rešitvi. In je ta zgodba potem težko zložljiva. Čisto na koncu, tisti, ki poznamo ali se spomnimo več ali manj točno referendumskega vprašanja, je bilo takšno, da se ga ni dalo izvajati, je bilo že v osnovi napačno zastavljeno. Amandma je bil še slabši in ni res, da je absolviral, kaj jaz vem, kot ste rekli 80% zahtev referenduma, morda 20 pa ja. Oboje je bilo slabo in se ni izšlo in bi jaz rekel, da, kar se mene tiče, jaz bom sedaj nehal in zaključil razmišljanje o tem, rešitev, takšna kot je na mizi, je recimo sprejemljiva, idealna morda tudi ni in je pomembno, da takšno kot je sprejmemo brez amandmajev.
Hvala. Besedo ima poslanec Anton Anderlič. Izvolite.
Eden od predhodnih razpravljavcev je rekel, da je nedeljsko delo posledica pritiskov. Če je to tako, potem morate v vladi zares ugotoviti, ali je šlo za kršitev socialnih sporazumov in vloge, če hočete, zakonske, ki jo imajo delodajalci ali delojemalci ali pa vlada. Mogoče je pa vlada pritiskala na sindikate, kot eden od partnerjev, da morajo pristati na to. Ali je bilo to? Ne vem, eden od gospodov je o tem govoril, da ga ne bom imenoval, da ne bo imel potrebe za repliko, ampak rekel je, nedeljsko delo je posledica pritiskov. Čemu potem minister najmanj šestkrat danes ponovi, delamo samo to, da izpolnjujemo, zapisujemo, še več, rekel je zapisujemo dogovor med socialnimi partnerji. Kako naj jaz to razumem, ker to gledam od daleč ali pa tisti, ki od zunaj spremljajo ta dogajanja v dvorani. Vi govorite šlo je za pritiske, minister pravi, zapisujemo dogovor. To da pravite, da je šele sedaj prišlo do dogovora glede cene za nedeljsko delo, posledično bodo trgovine odprte. Ni res. Dogovor je bil že tako blizu, če ne bi sedanji minister za socialo, tedanji poslanec, nekaj prvega, za njim pa še nekaj malega oziroma on je nekaj več dodajal, sedanj minister za gospodarstvo pa nekaj malega dodajal, da do tega dogovora ni prišlo. Pred uzakonitvijo volje po referendumu je bilo tudi pogajanje in pogajanje o plačah je ena od prvih nalog sindikata v vsej njegovi dejavnosti, pa tudi če gre v tem konkretnem primeru samo za odprtje trgovin in za delo ob nedeljah in drugih dela prostih dnevih, praznikih, tudi velikonočnih, kot pravi tukaj kolegica. In ko govorimo o tem, potem je treba biti dosleden. Najprej se jih ni pustilo, da bi se pogovorili in dogovorili za ustrezno plačilo, se je zgodil referendum, ker se je malo dodajalo, temu pospeševalo se je to z zahtevo pri enih od socialnih partnerjev, torej pri sindikatih in potem po referendumu, ko se je že ugotovilo, da je groza, da se je zapisalo tako referendumsko vprašanje, ki ne omogoča prelitje te volje v zakon in bo zakon eksakten in jasen in se ga bo dalo dejansko tudi uresničiti. Spomnim se diskusij o uničenju turizma, spomnim se diskusij o vseh tistih nujno potrebnih odprtih trgovin in kvadratur in tako naprej. In če mene referendumski izid ni razveselil, me ni razveselil na prvem mestu, ne glede udeležbe, udeležba je bila zelo nizka, kar pomeni vsaj dvoje, da ljudje menijo, da je ta referendum bil nepotreben. Drugo, da je bilo vprašanje nejasno in zagotovo takšno, ki ga ne bo mogoče preliti v zakon in tretje, ker so jasno povedali dogovorite se s socialnimi partnerji in dogovorite se v parlamentu, ne prenašajte odgovornost za zakon, za določitve v zakonu na volivce. In vse to je bilo. Sedaj pa reči, da na eni strani ali samo zapisujemo voljo dogovorjeno, je po mojem pretirano sprenevedanje in zavajanje, ker se da zelo jasno to pojasniti, kakor tudi, da so bili na drugi strani kakršnikoli resni pritiski. Če so bili, pa prosim z besedo na dan, ker to je pa resen problem v tej državi, če se lahko tako velike skupine o tem tako spozabijo ob tem, da gredo lahko mimo zakona. Bog ne daj, pa da bi to storila vlada. Če je to vlada storila, potem vi to dobro veste. In, tudi če ne boste povedali, bomo pa mogoče kdaj drugič, ko bomo obravnavali kakšno drugo pobudo, pa bo minister Vizjak, tako kot je razložil, kaj si misli o tistem amandmaju, ki ste ga skupaj sopodpisali pred časom. Tudi seveda, mi se nismo strinjali, vi ste ga sprejeli in je bil zakon tako spremenjen, ki je bil očitno v nasprotju z vašo voljo. Kdo pa je takrat na vas pritiskal, da ste ga podpisali in izglasovali tako nemogoč amandma, tako nemogočo ureditev? In jaz le verjamem, da bo minister, jaz sem ga lahko iz heca celo tudi podprl, ker je volja, ki jo minister zdaj zagovarja pač absolutna. Moj ugovor temu amandmaju se ne razlikuje tistemu ugovoru, ki sem ga povedal na začetku, torej, da bi bilo zelo prav, da imamo na eni strani svobodo izbire, ko gre za potrošnike, na drugi strani svobodo iniciative, ko gre za podjetnike, trgovce in tako naprej in seveda pravico do socialnega sporazuma, ki je očitno dosežen in iz tega vidika bom seveda zakon podprl in ne amandma.
Hvala. Besedo ima minister, izvolite. Se odpovedujete. Ker sem pa prej videl še željo po razpravi, bom še enkrat odprl postopek za prijavo. Izvolite prosim. Gospod minister umirite se, smo vas dojeli. Besedo ima minister. Izvolite. Gospod minister, sejo vodim jaz. Boste imeli besedo ali ne? [[Ne.]] Se odpovedujete. Besedo ima poslanec Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, zelo na kratko! Spoštovani gospod minister! Res je, da sem citiral stališče enega izmed takrat vaših poslanskih kolegov, ampak predstavljajo stališče stranke, ki ste ji pripadali in temu stališču, ker imam pred seboj izpis glasovanja, spoštovani gospod minister, takrat niste nasprotovali, se pravi, da ste se strinjali s tem stališčem. Ne vem od kod vam ta dvoličnost danes. Ampak še enkrat, prav je, da ste dosegli dogovor s socialnimi partnerji, res pa je, da te socialne partnerje, tako kot povsod, včasih tudi financira vlada. Hvala.
Hvala. K repliki se je ponovno prijavil gospod minister. Izvolite.
Seveda, še enkrat, ko citirate, spoštovani poslanec, mene, citirajte mene ne mojih poslanskih kolegov. Sam sem pa seveda takrat nasprotoval rešitvi, ki ni bila in ni imela podlage v socialnem dialogu. Ta rešitev, ki je danes na mizi, ima podlago in zato jo podpiram.
Hvala. Glede na to, da ne vidim več želje po razpravi, v povezavi s 1. členom in amandmajem poslanske skupine NSi, tudi zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 34. točki dnevnega reda. Mi pa prehajamo na prej omenjeno 34. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE PRVEGA ODSTAVKA 40. ČLENA ZAKONA O GOZDOVIH. Seznanjam vas, da je za to točko predvidenih 46 minut. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga, ki so ga podali v državni zbor. Izvolite prosim.
Hvala, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci, spoštovani zbor! Vlada je predlagala avtentično razlago prvega odstavka 40. člena zakona o gozdovih iz razloga, zaradi različnega tolmačenja v povezavi s 5. členom zakona o gozdovih. Gre pa za težave glede vožnje po gozdnih cestah, kajti prvi odstavek 40. člena govori, da je možna vožnja samo po gozdnih cestah in ne izven gozdnih cest, v primeru raznih javnih prireditev ali športnih prireditev pa se koristijo tudi ostale gozdne površine, gozdne vlake in druge površine v gozdu. Tukaj gre dostikrat tudi za težave lastnikov gozdov s poškodovanjem gozdne podrasti. Upoštevati je potrebno tudi biotop, posebnosti gozdnega biotopa, vendarle pa tudi te socialne in sociološke funkcije, ki jih lahko nudi gozd. Zato je v 5. členu dovoljeno gibanje po gozdu. Lastnik mora dovoliti gibanje, vendarle se zatika pri sami besedi vožnja in jo želimo z avtentično razlago, kot je predlagana, tudi podrobneje pojasniti in s tem odpraviti nejavnosti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval tudi odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo, ki pa se je svoji predstaviti odpovedal. Po mojih informacijah imate poslanke in poslanci pisno stališče odbora. Zato prehajamo na predstavitev stališč posameznih poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo prestavil poslanec Jakob Presečnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavnik ministrstva! Torej, bom kratek. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo predlog avtentične razlage podprla. Dejstvo je, da v našem okolju, predvsem pa v gozdovih mnogokrat vlada silni nered, da si vsak včasih lahko privošči karkoli mu za svoj, včasih tudi konjiček, karkoli mu za zadovoljevanje svojih drugih potreb tudi ustreza, si privošči v okolju marsikaj. Zato se mi zdi, da je ta avtentična razlaga dovolj jasna, da bomo lahko, torej ta naš prostor, predvsem gozdni prostor, uporabljali tako, kot ga je uporabljati treba. Hvala lepa.
Hvala tudi vam, poslanec Presečnik. Poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem skupaj. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli to obvezno razlago 40. člena, seveda bomo podprli tisto razlago, kot jo je predlagalo matično delovno telo, to se pravi osnovno dikcijo z dodatkom, kot jih določajo predpisi o varnosti cestnega prometa. Namreč, tudi v naši stranki sodimo, da je osnovni predlog avtentične razlage, kot jo je predlagala vlada preozko, kajti zgolj vozila, ki so namenjena gospodarjenju, reševanju ljudi, premoženja, to je preozek okvir, zato sodimo, da je bistveno bolj pametno, da uporabljamo takšen, tisti amandma, ki ga je pripravilo matično delovno telo. Dejstvo je, da po zakonu o varnosti cestnega prometa je vozil precej več in med ta vozila sodijo tudi konjske vprege oziroma zaprege, kolesa, mopedi, motorji in podobne zadeve, kajti v zadnjem času ravno opažamo divjanje z raznimi oblikami ali gorskih koles pa tudi motociklov po slovenskih gozdovih. S tem se uničuje tako habitat rastlin kakor tudi živalska populacija. Dejstvo je, da je skrajni čas, da v Sloveniji uredimo te zadeve in ravno tako ne razumem, kako nekateri pravijo, da bi morali za potrebe, rekreativne potrebe ekstremnih recimo kolesarjev pripraviti kar nekakšna rekreativna področja. V tem primeru bi morali potem pripraviti rekreativna področja za vsakega posameznika posebej, konec koncev je takšnih ekstremnih rekreativnih kolesarjev v Sloveniji zelo malo in če bomo za vsak segment ekstremnega športa pripravljali neka svoja rekreativna področja, ne vem kam bomo prišli. Gozdove je potrebno varovati in gozdove se pravzaprav v zadnjem času zelo slabo varuje. Kdor hodi po Sloveniji opaža, da se je lubadar ponovno zelo razširil, da iglavci odmirajo, da nihče ne seka odmrlih iglavcev, da gozdov ne čistijo, kjer pa gozdove čistijo, jih čistijo po tistih zelo rigoroznih metodah, da enostavno udarijo v golosek, prodajo kar se prodati da in na koncu niti ne pogozdijo več tistega področja. Skratka, Slovenija postaja na tem področju vedno bolj neurejena in tisto obdobje, ko smo imeli v Sloveniji skrb za gozdove urejeno, to počasi postaja preteklost, vedno bolj daljna preteklost. Dejstvo je, da tudi lastnina teh gozdov vedno bolj prehaja v roke kamor ne sodi. Rimskokatoliška cerkev postaja veleposestnik v gozdovih, tako da se človek vpraša ali Rimskokatoliška cerkev skrbi za duše ali skrbi za lastnino, bojim se, da vedno bolj prihaja do tega, da vedno bolj skrbi za lastnino in vedno manj za duše vernikov. Jaz sem vedno mislil, da je zadeva obratna in da mora biti obratna. Konec koncev, človeku se zdi, da evangelijev ne berejo več v cerkvah, ampak jih beremo bolj mi, ki sodimo v sfero nevernikov oziroma ateistov, vsaj zagotovo bi lahko rekel, da te evangelije bolj poznamo od večine tistih, ki to zadevo zlorabljajo, kajti ne bi si mogel misliti, da duhovščina namerno napačno razlaga evangelije, konec koncev Kristus je hodil odet v raševino ne pa v ornat, zlato in brilijante. Dejstvo je, da je prav, da zaščitimo naše gozdove, vsaj na tem področju, vendar pa naj bo ta avtentična razlaga začetek za urejanje slovenskih gozdov. Mislim, da bo treba popraviti še kar nekaj členov, da bo treba marsikaj urediti predvsem pa urediti na ta način, da bodo gozdovi zopet postali lastnina nas vseh, ne lastnina kot dejanska last, ampak lastnina kot to, da lahko izkoriščamo te gozdove, da lahko dihamo sveži in čisti zrak, da lahko naberemo kakšno gobo, kakšne borovnice, ne pa da nas bodo lastniki morda celo v kutah pred gozdovi pričakali z lovskimi puškami, nabitimi z debelo soljo in s ščetinami. Te časi so minili in mislim, da je skrajni čas, da se zadeve uredijo. Še enkrat pravim, da zagotovo je ta avtentična razlaga en del urejanja te problematike, seveda pa da se sprejme tista razlaga, kot jo je predlagalo matično delovno telo, ki je z razmislekom dodalo še en dodatek stavka, kajti smiselno je, da se zavarujemo pred vsemi oblikami teh vozil, ne pa zgolj pred nekaterimi. Tudi strah, da bi kdo prirejal konjske dirke po gozdu je odveč. Mislim, da kadarkoli je kdaj jahal konja ve, da je hudičevo problematično jahati po gozdu in da ponavadi tisti, ki se že spusti v gozd, približno 60% tistih jahačev jih v prve četrt ure konča na hrbtu, dostikrat z dovolj hudimi poškodbami, da nikoli več ne mislijo na jahanje v gozdu. Še enkrat, v Slovenski nacionalni stranki bomo podprli to obvezno razlago in hvala lepa.
Hvala vam, kolega Jelinčič. Predstavitev stališča poslanske skupine SDS bo opravil poslanec Franc Sušnik.
Hvala lepa. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo sprejem avtentične razlage 40. člena zakona o gozdovih po vsebini in obsegu, kot jo je pripravilo matično delovno telo, ker smo prepričani, da je treba decidirano in jasno povedati, da se razen po gozdnih poteh nobena oblika prometa ne sme vršiti v gozdovih. Za sprejem avtentične razlage je zaprosila občina Brezovica, kot organizator kolesarsko športne prireditve, ki ne poteka izključno in samo po gozdnih poteh, to se pravi, da poteka tudi po čistem gozdu in zaradi problemov, ki jih imajo oziroma so jih imeli z lastniki gozda so pač želeli, da se podrobneje obrazloži ta sporni 40. člen. Treba je povedati, da v poslanski skupini v celoti razumemo in tudi sprejemamo v pozitivnem smislu zakon o gozdovih, ki določa, da je lastninska pravica na gozdovih omejena. Omejena tako, da je zagotovljena socialna, ekološka in gospodarska funkcija gozda. Z drugo besedo povedano podpiramo multifunkcijsko rabo gozda. Lastnik gozda je v vsakem primeru dolžan upoštevati tovrstne omejitve, ki gredo v smeri javne koristi v najširšem smislu in pojmovanju besede "javne koristi". Prav tako in pa predvsem zaradi navedenega pa še kako soglašamo, da smo pa člani širše skupnosti, ki pač uresničujemo to javno korist in s tem omejeno lastninsko pravico lastnikov gozda, dolžni spoštovati tudi nek red pri tem, ko se gibljemo v gozdu. In v tem je treba razumeti tudi to obvezno razlago, ki gre v smeri prepovedi vsake vožnje izven gozdnih poti. Na tak način mislim, da smo dolžni spoštovati pravice lastnikov gozdov. O tem v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ni in ni bilo nobenega dvoma, tudi v prihodnje. Treba je še posebej povedati, da je vožnja zunaj gozdnih cest, ki je izrecno prepovedana in opredeljena v 40. členu zakona o gozdovih in ki je še dodatno utemeljena s to obvezno razlago, že tako svojevrstna omejitev lastninske pravice, ker so tudi gozdne ceste in gozdne poti sestavni del gozda, ki ima lastnika. Zato menimo, da je s takšno avtentično razlago 40. člena zakona o gozdovih zaščitena na eni strani lastninska pravica, čeprav omejena, lastnikov gozdov, na drugi strani pa tudi multifunkcijska ali pa vse splošna raba gozda v javno korist. Nihče ne prepoveduje vožnje po gozdnih cestah in gozdnih poteh. Vsekakor pa, tukaj tudi razumemo, da pa v primeru reševanja življenj in pa preprečevanja naravnih nesreč nikakršne omejitve ne morejo veljati. Sedaj bi rad pa še nekaj povedal. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo tudi prepričani, da so lokalne skupnosti in država dolžne s prostorskimi ureditvami zagotoviti tudi površine in objekte za tako imenovano odvijanje adrenalinskih športov, ker če bomo določili prostore za dejavnost, ki je sicer sporna, bomo pritisk na nenamensko rabo gozdov sigurno razbremenili, vsekakor pa je tovrstna dejavnost lahko tudi dobrodošla dopolnilna dejavnost in dober prispevek k razvoju podeželja in samo na tak način se bo in se lahko razbremeni gozd. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Kolega mag. Borut Sajovic bo podal stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Pozdrav gospodu sekretarju in pa kolegicam in kolegom! Tudi v poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije se pridružujemo mnenju večine poslanskih skupin in pa podpiramo avtentično razlago zakona o gozdovih, in to tisto razlago, ki jo je zaradi boljšega poznavanja problematike sprejelo matično delovno telo. Mislimo, da je rešitev ustrezna. Podpiramo jo predvsem zato, ker je kot avtentična razlaga hitra. Drugače za celovito in pa boljšo rešitev bi zahtevali kompleksno obravnavo in pa rešitev celega zakona, vendar tudi to nas bodoče verjetno še čaka. Je pa na vsak način, Slovenija je ena od tistih držav v Evropi, ki jo preko 2/3 pokrivajo gozdovi. Gozdovi so naše narodno bogastvo in temu ga je treba ustrezno tudi zaščititi. Če vam povem en primer iz okolja iz katerega prihajam. Dogaja se, da pride vozilo tovorno z avstrijsko registracijo, na njem pa štiri štiri cikli in ti se, potem seveda pred Dolžanovo sotesko razpakirajo in potem 2, 3 ure uživajo v adrenalinskih športih po neokrnjeni naravi, potem pa zvečer seveda preko Karavanškega tunela v Avstrijo. Tem takim in pa podobnim primerom je treba v dobro slovenskega kmeta, v dobro slovenskega podeželja narediti konec. Podpiramo pa tudi razmisleke in pa rešitve, ki jih je pred menoj predstavil kolega iz poslanskega kluba SDS, Franci Sušnik, da brez možnosti za te adrenalinske športe v naši državi ne bo šlo in tudi občine, lokalne skupnosti in pa tudi država z ustrezno zakonodajo mora pač za te zadeve tudi poskrbeti, kajti v naši domovini imamo na žalost precej tudi degradiranih okolij, ki bi jim pa ta dodatna ali pa dopolnilna dejavnost, ko bi, priljubljeno rečemo, prinesla marsikakšen tolar ali pa evro po 1. januarju 2007. V poslanskem klubu LDS bomo to razlago zakona, ki jo je predlagano matično delovno telo z veseljem podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil poslanec Janko Veber. Ga ni. Prehajamo na predstavitev stališča poslanske skupine Nova Slovenija. Gospa Marjetka Uhan, izvolite.
Za avtentično razlago prvega odstavka 40. člena zakona o gozdovih je državni zbor zaprosila občina Brezovica, ki je organizator mednarodne gorske kolesarske dirke, del trase dirke naj bi potekel tudi zunaj gozdnih cest, predlagatelj avtentične razlage prosi državni zbor za tolmačenje prvega odstavka 40. člena, ki govori, da je vožnja v gozdu zunaj gozdnih cest dovoljenja le za gospodarjenje z gozdovi ali reševanje ljudi oziroma premoženja. Po mnenju zakonodajno-pravne službe je samo besedilo prvega odstavka 40. člena tako jasno zapisano, da ne predstavlja problema za ustrezno razumevanje, lahko pa bi se pojavila nejasnost v povezavi z razumevanjem določb 5. člena zakona o gozdovih, ki nalaga lastniku gozda, da dopusti dostop in gibanje po gozdu tudi drugim osebam. Ob tej rešitvi se pojavlja vprašanje razumevanja pojma vožnje po gozdu izven gozdnih poti. Pri upravljanju in uporabi gozda moramo upoštevati obe strani. Na eni strani lastnike gozdov, ki imajo pravico do nemotenega gospodarjenja z gozdovi, na drugi strani pa vse druge, ki gozdove uporabljajo kot rekreativci, a ne na škodo prvih, to je lastnikov. V poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da so določbe prvega odstavka 40. člena jasne, zato bomo podprli sprejem predlagane avtentične razlage zakona o gozdovih, ki govori o tem, da se v gozdu zunaj gozdnih cest za vsako drugo vožnjo šteje tista, ki ni namenjena gospodarjenju in reševanju ljudi ali premoženja, ne glede na vrsto vozila. Če ta razlaga ne bo dovolj, bo potrebno razmisliti o spremembah zakona. Hvala.
Hvala vam. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o predlogu za sprejem avtentične razlage in amandmaju odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki v celoti nadomešča besedilo razlage. Jaz bom prebral naslednje razpravljalce glede na to, da se jih je kar nekaj razpravi odpovedalo, in sicer prvi bo dobil besedo poslanec Geza Džuban, za njim mag. Borut Sajovic in končali bomo s poslancem Francetom Sušnikom. Kot povedano besedo ima poslanec Geza Džuban. Izvolite.
Hvala lepa predsedujoči. Tukaj ni kaj veliko za dodati. Po mojem razumevanju je že osnovno besedilo zakona dovolj jasno, da preprečuje namero, ki je bila pač oziroma prošnja, želja, zahteva, da se dovoli neka kolesarska vožnja po gozdovih, čeprav v prvem trenutku ta želja ni zvenela neki grob poseg v gozdove. Ampak, potem se ti postavi vprašanje, kje je meja in kako daleč komu dovoljevati. In je odbor za kmetijstvo pri svoji obravnavi tega problema zadeve samo postavil nekoliko drugače oziroma nekoliko bolj jasno, in mislim, da je takšna oblika, kot je bila sprejeta na odboru v smislu obvezne razlage sprejemljiva in jaz bom to obvezno razlago podprl in mislim, da tudi ni kaj veliko k temu za dodati. Hvala lepa.
Hvala vam. In zaenkrat zadnji razpravljalec je mag. Borut Sajovic. Počakamo, da opravite telefonski klic. Če se odpovedujete, potem prosim, če izklopite mikrofon. Hvala. S tem smo zaključili razpravo. O predlogu za sprejem avtentične razlage ter o amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes, čez pol ure, torej ob 16.15 uri. Do takrat lep pozdrav.
Spoštovane poslanke, poslanci, prosim, če zasedete svoja mesta. Nadaljujemo s prej prekinjeno točko dnevnega reda, in sicer prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Po običajni ustaljeni praksi poslanke in poslance prosim, da preverijo svoje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda - obravnava predloga zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije iz naslova kreditov, najetih za zagotavljanje lastne udeležbe Republike Slovenije v letih 2006 do 2009 za projekte, ki se izvajajo v okviru programa investicij, sofinanciranih s strani Evropske unije in za financiranje domačih projektov, ki jih je treba izvajati zaradi zagotavljanja varnosti v železniškem prometu. Obravnava poteka po nujnem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, in sicer, ker v drugi obravnavi niso bili vloženi amandmaji, v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Kot rečeno, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 52 in 5 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 26. točko dnevnega reda - obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, in sicer k 2. členu. Prvo prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k prej omenjenemu 2. členu. Ob tem vas opozarjam, da v kolikor bo ta amandma sprejet, postanejo amandmaji pod točko 2, 3 in 4 brezpredmetni. Glasujemo. Amandma ni sprejet. Za njega je glasovalo 23 in proti 41 poslancev. [[Za je glasovalo 23.]] [[proti 41.]] Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k istemu, to je k 2. členu. Obrazložitev glasu, mag. Potrata, izvolite.
Hvala. Poslanska skupina Socialnih demokratov pričakuje, da bomo dobili podporo za amandma, v katerem predlagamo nekoliko drugačno sestavo sveta šol, kakor je zapisana v predlogu vlade. Sodimo, da nas predlog vlade ni z ničemer prepričal, da bi bilo treba spreminjati sestavo sveta šole, ker so bile že do zdaj zastopane vse tri veje, tako lokalna skupnost kot delavci šole, se pravi izvajalci, kot tudi starši. Če pa tega predloga amandmaja, ki je dopuščal, da bi obstalo takšno stanje, kot je zdaj, niste podprli, potem pričakujemo, spoštovane poslanke in poslanci, da boste podprli predlog Socialnih demokratov, ki razmerje med tremi partnerji v svetu šole spreminja tako, da imajo predstavniki lokalne skupnosti in predstavniki zaposlenih po štiri člane, predstavniki staršev pa tri člane v svetu šole. Zavedamo se, da je spremembo sestave sveta šole mogoče razumeti zgolj kot poskus vplivanja na imenovanje ravnateljev. Lahko se znova prepričujemo o tem, kakšne so pristojnosti sveta, o čem odloča, ampak ne nazadnje ena izmed pomembnih pristojnosti sveta šole je imenovanje ravnateljev. In želja po okrepitvi vpliva tako lokalne skupnosti, kot staršev s šestimi glasovi proti trem glasovom zaposlenih, tako kot predlaga vlada, je seveda pridobiti si večji vpliv drugih na imenovanje ravnateljev. Socialni demokrati, ko rečeno, kot kompromisni predlog ponujamo tako rešitev, pri čemer se zavedamo, da je sindikat, ki zastopa zaposlene, predlagal tudi tako strukturo, le da je ena štirica v prid staršev. Pričakujemo torej podporo. Hvala.
Hvala vam. Ker ne vidim več želj po obrazložitvi glasu, prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 44. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 3 poslanskih skupin SDS, NSi, SLS, DeSUS k omenjenemu 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 10. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 4 istih poslanskih skupin, torej SDS, NSi, SLS in DeSUS. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 10. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Glede na to, da sta bila v drugi obravnavi sprejeta dva amandmaja, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel dva amandmaja k 2. členu dopolnjenega predloga zakona. Zato sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členu vložiti amandmaje? [[Ne.]] Ugotavljam, da v tretji obravnavi ni bilo napovedanih, niti vloženih amandmajev. Obveščam vas, da na podlagi 140. člena poslovnika državnega zbora me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, 19 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. In sicer imamo v okviru 6. člena dva amandmaja. Prvo prehajamo na odločanje o prvem amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k omenjenemu 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 43. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Mi pa prehajamo na odločanje o drugem amandmaju poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije k istemu 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, 42 proti. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Tako. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in s tem z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi ni bil sprejet noben amandma, v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, zato prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Obrazložitev glasu. Odprl bom postopek. Prvo v imenu poslanskih skupin. Izvolite prosim. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke oziroma obrazložitev glasu. Se odpovedujete? Dobro. Besedo, da predstavi stališče [[...]]Obrazložitev glasu poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije ima Slavko Gaber. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Poslanski klub Liberalne demokracije ne bo podprl tega zakona. Razloga sta dva, oba sta zelo preprosta. Stroka nasprotuje spreminjanju zakona na ta način, da iz dosedanjega poudarka pri obravnavi otrok s posebnimi potrebami na individualni obravnavi prehajamo na poudarjeno skupinsko obravnavo teh otrok. Na ta način se bo zgodilo to, da bo še manjša verjetnost, da bi ta pomoč, ta obravnava res dala pozitivne rezultate. Stroka je na to opozorila ministra in na to smo bili opozorjeni tudi v vseh poslanskih skupinah. To je tista smer, ki gre stran od prevladujoče evropske usmeritve na tem področju, hkrati pa je šel ta državni zbor tako daleč, da ni sprejel niti majhnih, pa sicer kar precej pomembnih dopolnil, o katerih smo glasovali v drugi obravnavi in s tem dokazuje, da večini tukaj v tem državnem zboru ni prav posebej mar, kaj se zares dogaja na ravni zakonske ureditve zelo občutljivega področja. Veliko je besed o individualizaciji pouka, veliko je besed o dodatni oskrbi za tiste, ki jo posebej potrebujejo, ko preidemo k dejanjem pa se pokaže, da je teh dejanj seveda bistveno manj. Mi bomo zato glasovali proti spremembam zakona.
Hvala. Je potreba, da odpremo obrazložitev glasu? Je. Odpiram postopek za lastno obrazložitev glasu. Izvolite, prosim. Prijavljene imamo tri poslance oziroma dve poslanki in poslanca. Prva ima besedo poslanka Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom čisto na kratko ponovila nekaj osnovnih razlogov, zakaj nasprotujem zakonu v celoti. Dejstvo je, da vlada zopet varčuje. Vlada varčuje na področju družine, sociale otrok s posebnimi potrebami, vlada racionalizira sredstva tudi pri tem zakonu, pri zakonu o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, to je jasno zapisano in to smo slišali tudi pri obrazložitvi na sami seji, ko smo obravnavali to točko. Gre za zmanjševanje števila članov komisij, nova sestava brez, po moji oceni, ključnih strokovnih delavcev, članov vzgojno varstvenih organizacij. Gre za prehod iz individualnega na skupinski način izvajanja dodatne strokovne pomoči za otroke s posebnimi potrebami. To vlada prav tako opravičuje z racionalizacijo stroškov. Postopno zmanjševanje števila postopkov letno za 10%, vlada to opravičuje z delno profesionalizacijo komisij. Jaz ocenjujem, da gre za zavajanje. Dovolite še eno pomembno zadevo. Leta 2006, torej danes, ima dodatno strokovno pomoč oziroma dodatno strokovno pomoč tem otrokom izvaja 832 učiteljev. Predvideno je do leta 2010, da se bo njihovo število razpolovilo. Jaz zakona ne bom podprla.
Hvala. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Se odpovedujete? In, besedo ima mag. Majda Potrata. Izvolite.
Hvala. Zakona ne nameravam podpreti pri čemer ne mislim trditi, da nekatere rešitve v zakonu niso sprejemljive. Tisto, kar mi narekuje odločitev za glas proti, pa je to, da se tako pri tem zakonu kot pri nekaterih drugih, zlasti tistih, ki zadevajo šolsko polje, soočamo s gluhoto. Človek dobi občutek, kot da bi v gluhi lozi govoril o stvareh, ki so strokovno preverjene in če nas stroka opozarja na to, da je treba pri nekaterih rečeh ravnati vendarle le tako, kot velevajo zakonitosti stroke, pa četudi financarji menijo, da je to malenkost predrago, potem bi bilo po mojem mnenju seveda prav prisluhniti stroki, pa nočem reči, da finančne zadeve ne sodijo v polje strokovnega odločanja, samo v drugo stroko. Dejstvo je, da določitve v 4. in 6. členu, tako kot so sprejete in kot so zdaj bile zavrnjene vse tiste drobne spremembe, ki bi jih bilo mogoče vnesti zato, da bi bila varnost otrok s posebnimi potrebami in premišljeno ravnanje zagotovljeno, ker je bilo vse to zavrnjeno, ne vidim nobenega posebnega razloga za to, da bi morala ta zakon podpreti. Hvala.
Hvala tudi vam. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 25. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 29. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembah zakona o trgovini. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, in sicer imamo en amandma poslanske skupine Nove Slovenije k 1. členu omenjenega zakona. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 53. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 53.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in s tem z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. In zato prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi ni bilo sprejetega nobenega amandmaja, v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, zato prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Ob tem vas prav tako obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in pa vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za predlog zakona je glasovalo 58, proti 9. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo oziroma nadaljujemo s prekinjeno 34. točko dnevnega reda - to z drugo obravnavo... Torej, če boste dovolili, nadaljujemo s prekinjeno 34. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga za sprejem avtentične razlage prvega odstavka 40. člena zakona o gozdovih. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: "Predlog za sprejem avtentične razlage prvega dostavka 40. člena zakona o gozdovih se sprejme." Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti nihče. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato prehajamo k besedilu avtentične razlage, in sicer bomo odločali o amandmaju odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano k predlogu besedila avtentične razlage, ki v celoti nadomešča predlagano besedilo razlage. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti 2. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je besedilo avtentične razlage sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 9. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o davku na dediščine in darila. Državni zbor je v sredo, 25. oktobra, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da se bo na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika zbora še na tej seji opravila tretja obravnava predlaganega zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obrazložitev glasu, odpiram postopek, izvolite. Besedo ima poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli tega zakona iz enega enostavnega razloga. Zaradi popolne neenakosti državljanov Republike Slovenije napram najmočnejši, bi rekel, politični organizaciji v Republiki Sloveniji, to je Rimskokatoliški cerkvi. Dejstvo je, da Rimskokatoliška cerkev bo lahko pridobivala darila, kakor se ji bo zazdelo z vseh koncev in krajev brez kakršnihkoli plačil davkov. Med tem, ko bo vnukinja, ki ji je dedek podaril kakšno zadevo, ki jo je hranil v svoji omari vse svoje življenje, morala plačati za to državi davek. Mislim, da je to zelo nefer, zelo nefer in v bistvu tudi v navskrižju z vsemi cerkvenimi postavami, ki govorijo o tem, da bi morala biti cerkev bližje ljudem, ne pa bližje denarju. To je tisto kar v bistvu povzroča oziroma je povzročilo v Evropi silen odklon vernikov od Rimskokatoliške cerkve in kar se bo začelo dogajati tudi v Sloveniji. Konec koncev ne srečujemo več duhovnikov, ki bi tolažili umirajoče, ampak srečujemo duhovnike, ki umirajoče prepričujejo naj cerkvi prepišejo hišo, posestvo, vinograd. Mislim, da takšne zadeve si ne smemo dovoliti in kdorkoli bo podprl bo podprl. V Slovenski nacionalni stranki tega ne bomo podprli. Res je, da je Pandorino skrinjico odprla vlada gospoda Drnovška oziroma kasnejše vlade Liberalne demokracije, kajti z zakonom oziroma s podpisom Vatikanskega sporazuma se je usul plaz kaj je imel Drnovšek v mislih, ko je to hotel morda, da bo šel spovedan oziroma blagoslovljen v nebesa, mislim, da mu tudi to ne bo pomagalo. Dejstvo je, da je bila takrat narejena grozljiva napaka, ki se od takrat naprej samo še implementira. Še enkrat, mi v Slovenski nacionalni stranki tega ne bomo podprli, mislim pa, da bodo državljani in državljanke kmalu spregledali, kaj se jim je zgodilo. Hvala lepa.
Hvala vam. Dolžen sem odpreti postopek za prijavo obrazložitve glasu v lastnem imenu. Izvolite prosim. Hvala. Besedo ima poslanec Aleš Gulič. Izvolite.
Cenjene kolegice, cenjeni kolegi, spoštovani predsedujoči! Jaz tega zakona ne bom podprl, že v razpravi smo opozorili na nekatere zadeve, ki so posledica tega, da se verske skupnosti in njihova dejavnost izločajo, ali pa kot da dobivajo davčno darilo, davčno darilo, ki na noben način ni zasluženo in to je samo eden od primerov, kako verske skupnosti, ali so izločene iz obveznosti, ki jih imajo vsi drugi državljani, pa vse druge inštitucije, ali pa so vključene takrat, kadar gre za bonitete, ki izhajajo iz države. V glavnem izpostavlja se vse bolj neenakopravno razmerje določenih inštitucij v primerjavi z državljani in zaradi tega moramo biti proti takšnim rešitvam. Seveda bi lahko govorili še več o tem, to ni edini takšen zakon, ko se na nek način tihotapijo bonitete ali pa zanikujejo obveznosti, ampak ravno zaradi tega, ker jih je več, moramo biti proti vsakemu. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, 23 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 14. točke dnevnega reda - na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah energetskega zakona. Državni zbor je v sredo, 25. oktobra, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Zato prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki ste jih dobili na klop. Datirani so na dan 27.10. Proceduralno? Kolega Gantar, izvolite.
Gospod podpredsednik! Na zadnjem zasedanju v petek smo se dogovorili oziroma smo sprejeli sklep, da obravnavamo ta zakon danes, te amandmaje, ob prisotnosti predlagatelja vlade oziroma ministrstva za gospodarstvo. Vidim, da nobenega od teh ni, in ponovno predlagam premik te točke na jutri, ko se bodo ti predstavniki gospodarstva, upam, le udeležili te seje. Če pa ne, tudi jutri ne, pa premik na naslednjo sejo in predlagam, da daste ta predlog sklepa na glasovanje. Mi ne mislimo o tem razpravljati. Ministrstvo mora pojasniti, zakaj naj bi bila energetska, izkaz za stavbe javna listina, kar se meni zdi dosti normalno, običajno. Koalicija je dala predlog, da naj ne bi bila. Prav je, da se odgovori na vprašanja, tu so še drugi amandmaji in mislim, da je te stvari treba pojasniti, in da moramo o zakonu, o katerem glasujemo, o amandmajih, vendarle to opraviti v prisotnosti predstavnikov vlade oziroma pristojnega ministrstva. Hvala lepa.
Kolega Gantar, hvala za vaš proceduralni predlog. Razumem vašo skrb, rad pa vas bi opozoril, da so k 14. točki dnevnega reda, torej točki, ki je v tem trenutku na obravnavi, bili vabljeni predstavniki vlade, ki prihajajo s strani ministrstva za gospodarstvo in ministrstva za okolje in prostor. Danes je z nami prisoten državni sekretar na ministrstvu za okolje in prostor. Osebno ocenjujem, da smo s tem zadovoljili potrebam po kvalitetni razpravi. Potem dajem v razpravo amandmaje k 2. členu, predlagateljev poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije, Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev. Odpiram razpravo. Prijavljene imamo štiri razpravljavce. Prvi ima besedo poslanec Bojan Rugelj. Izvolite.
Hvala lepa. V Slovenski demokratski stranki bomo te amandmaje podprli. Bi pa rad nekaj poudaril. Ta del, na katerega se nanašata ta dva amandmaja, se nanaša tudi na ministrstvo za okolje in prostor, tako da je tista pobuda prej za proceduralno nekako neopravičena. Tako kot je bilo neopravičeno to, da smo v bistvu prestavljali tole točko na danes. Zakaj? Zato, ker te energetske izkaznice po vsebini se praktično nič ne spreminjajo, spreminja pa se v bistvu samo to, da bodo postale javna listina, kar je na neki način tudi prav, ne samo potrdilo. Če je že eden dokument, ki je praktično enak, naj ima verodostojnost in to je lahko samo javna listina. Tudi za to, ker bo mogoče v bodočnosti doseči tudi neke davčne olajšave in to se lahko samo s takšno javno listino. Bi poudaril še nekaj, o tistih 15-ih milijardah, o katerih je bilo govora tukaj v tem parlamentu. Teh 15 milijard je tako kot, da bi dejali, da je ta "strop" tukaj visok 300 metrov, toliko kot Trboveljski dimnik, to nikakor ni res. Stroški, ki se bodo pojavili v zvezi s temi izkaznicami se ocenjujejo nekako na 2 milijona evrov, v Sloveniji naj bi potrebovali okoli 50 do 100 potrebnih ekspertov za izdajajo teh izkaznic. Tako da jaz vidim tukaj in tudi poslanska skupina Slovenske demokratske stranke v bistvu veliko prednost. Poudariti pa je potrebno še to, da bodo energetske izkaznice morali imeti predvsem oziroma naročiti predvsem tisti, ki bodo hiše oziroma stanovanja prodajali in to v velikosti nad 50 kvadratnih metrov oziramo dajali v najem nad dobo 1 leta, tako da to se v bistvu niti ne tiče obstoječih lastnikov in tistih, ki imajo že podpisane obstoječe pogodbe, da ne bi prišlo tukaj do kakšnih pomot. Hvala lepa.
Hvala vam. K razpravi se je pojavil poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo. Sam bom podprl nov amandma k predlaganemu zakonu, in sicer k 2. členu. Je pa zelo zanimivo dejstvo, da imam pred seboj pregled sprejetih amandmajev vladne koalicije, datirane 26.10.2006, kjer ste vsi po vrsti, ki zastopate vladno koalicijo razlagali, kako ni potrebno, da je energetska listina javna listina, temveč je dovolj, da gre za potrdilo. Potem, imam pa pred seboj vložene amandmaje k tretji obravnavi, datirane dan kasneje, 24 ur, verjamem, da čas je relativna komponenta, ki zna spremeniti tudi miselnost večine, bom rekel vladnih poslancev, kjer pravite, da je energetska izkaznica stavbe javna listina. Mene veseli, glede na to, da smo začeli z dejstvom, da gre za amandmaje redakcijske narave, pa smo potem ugotovili, da gre za vsebinske amandmaje, pa da energetska izkaznica ni potrebna, da je javna listina, pa smo kasneje ugotovili, da je potrebna. Ko je nekdo imenoval ta strop 300 metrski, veste, to je tako, nekdo odgovarja za to, v kolikor gre za javno listino, da je 300 metrov visok, ali pa nekdo ne odgovarja za to, če gre za potrdilo in ta odgovornost je pomembna in prav je, da je javna listina in zato bom podprl amandma, da gre za javno listino. Je pa zelo zanimivo to, da je 24 ur dovolj, da se vas prepriča, da je javna listina energetske izkaznice vsekakor potrebna in da potrdilo le ni tista rešitev, ki ste ga tako vehementno zagovarjali. Hvala.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Matej Lahovnik. Izvolite.
Hvala lepa. Sam bom seveda predlagani amandma podprl. Tudi sam ocenjujem, da morebiti je energetska listina oziroma energetska izkaznica javna listina, to je ne nazadnje tudi njen namen. Seveda imam pa velike pomisleke, glede določanja cen, ki bodo s tem povezane, tukaj se odpira cela vrsta različnih vprašanj. Kdo bo določal ceno izdaje takšne javne listine - to bo seveda obremenilo promet nepremičnin, to bo seveda potencialno lahko pomenilo, da bodo organizacije, ki bodo sodelovale na tem področju oziroma ki bodo pooblaščene za izdajanje tovrstnih energetskih izkaznic, se lahko dogovorile glede cen in se pojavlja nevarnost, da bo na koncu šlo to v veliko breme potrošnikov oziroma jasno je, da bodo na koncu plačniki tisti, ki bodo upravljali promet nepremičnin, bodisi na strani prodajalcev ali kupcev, odvisno na koga se bo ta strošek prevalil in je seveda veliko vprašanje, kakšna je zdaj dejansko tukaj prava cena, 100 evrov, 200 evrov, 10 evrov. Cel ta postopek ostaja odprt. Tukaj je veliko nejasnosti in sam imam veliko rezerv, še posebej zato, ker ne nazadnje tudi vlada opozarja na pomen programov, s katerimi odpravljamo različne birokratske ovire in tukaj se pojavlja nevarnost, da s tem, ko vendarle uvedemo neko takšno energetsko izkaznico, po nepotreben uvajamo tudi nevarnost vzpostavljanje kartelnih dogovorov glede določanja cen za izdajo tovrstnih listin, ki bodo nazadnje obremenile potrošnike.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Potem sem dolžan odpreti nov krog. Prosim za prijave. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Rad bi opomnil na to, da seveda, ko govorimo o pomembnosti tega zakona, ni izključno vse na izkaznicah. Vendarle nismo dobili jasnega odgovora, ali se bo energija podražila v tistem delu, ko vlada govori, v zakonu, da bo v bistvu priključnino povečala za dodatek, ki bo obremenjen na gospodinjstvo za obnovljive vire energije. In vendarle nisem dobil jasnega odgovora, ko sem spraševal predstavnike vlade, ali bodo ta povečan dodatek, torej ta povečan znesek obremenili na gospodinjstvo, ali bo vlada to prevzela v bistvu znotraj svojega nekje območja. Torej, mene zanima predvsem to, ali se bo energija povečala in bomo s tem obremenili strošek na gospodinjstvo, kajti vemo, da kupno moč oziroma košarica življenjskih stroškov ne prenese več povečane obremenitve. Nekateri morajo živeti tudi s 55.000 zajamčenega osebnega dohodka in tega se mogoče večina tukaj v tej dvorani ne zaveda. Niste mi dali prepričljivega odgovora, ali bo energija dražja ali ne. Lepo je govoriti o nekih izkaznicah, ampak to je obrobnega pomena. Mene zanima preprosto to, če se bo cena povečala, potem, vam jaz povem, za tak zakon ne morem glasovati. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom podprl ta amandma pa tudi naslednjega. Seveda je popolnoma jasno, da mora biti energetska izkaznica stavbe javna listina, ker samo tako lahko tistim, ki so zainteresirani v zvezi s to stavbo nekaj pove. Če nekdo kupuje stavbo s to listino tudi izve, koliko ga bo stavba v prihodnosti tudi stala iz tega vidika, energija bo čedalje dražja in to je pomembna informacija. Ta energetska izkaznica bo tudi lahko pomenila določene bonitete ali druge zgodbe, ki se vežejo na oskrbo z energijo tudi s tem, kar je pred mano govoril kolega poslanec in je evidentno, da če bi bila to listina, ki ne bi bila javna, bi se tudi deharmonizirali z evropsko zakonodajo. Tudi delim bojazen kolega Lahovnika v zvezi s stroški, ti bodo nastali, ampak vendarle kot vemo je vladajoča stranka v tej dvorani dobro povezana z enim podjetjem s klimatskega področja, področja klim in sem prepričan, da bodo znali urediti te stroške in tudi pooblastila za te zadeve bodo dobro in pravilno izdana. Hvala lepa.
Hvala. Sprašujem predstavnika vlade želi sodelovati v razpravi? Izvolite prosim.
Najlepša hvala za besedo. Glede amandmaja bi povedal samo to, da potrdilo samo po sebi glede na sedanjo ureditev in zahteve direktive bi zadoščalo, res je pa in to prav v tem obdobju postaja učinkovita raba energije ena glavnih prioritet Evropske unije in se načrtujejo spremembe predpisov na tem področju, ki bodo na podatke v izkaznici vezale tudi določene bonitete oziroma olajšave. Zato ravno računajoč na pričakovane spremembe je smiselno ohraniti originalni predlog vlade, da v pričakovanju sprememb, ki bodo zelo kmalu na področju teh predpisov se zgodile, obdržimo vlogo javne listine. Glede cene energije ravno zaradi obnovljivih virov pa jasno izhaja iz predloga zakona, da se cena na gospodinjstvo ne bo povišala, ker se dodatki ob omrežnini ne bodo povišali. Tako, da bo prišlo do racionalnejše prerazporeditve in ta zaveza v zvezi s ceno je bila izrečena in bo držala. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. S tem zaključujem razpravo k 2. členu. Prehajamo najprej h glasovanju o 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma k 2. členu sprejet. V razpravo pa dajem dva amandmaja k 15. členu, oba istih predlagateljev, to je poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije in Slovenske ljudske stranke in Demokratične stranke upokojencev. Prosim za prijave k razpravi. Edini prijavljen razpravljavec je poslanec Bojan Rugelj. Izvolite.
Hvala lepa. Predlagani amandma bomo v Slovenski demokratski stranki podprli, ker bolj jasno opredeljuje pooblastila organizacij za izdajanje energetskih izkaznic in tudi poročilo o pregledih klimatskih sistemov. Določneje je tudi opredeljena obveznost posameznikov teh neodvisnih strokovnjakov, da si morajo pred izdajanjem teh izkaznic pridobiti tudi ustrezne licence. Ocenjujemo, da je ta predlog amandmaja potreben in zato ga bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Najprej o prvem amandmaju k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 3. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod zaporedno številko 2 k istemu 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Končali smo z odločanjem o amandmajih. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakon v celoti. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo z 18. točko dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o dopolnitvah zakona o evidenci volilne pravice. Državni zbor je v četrtek, 26. oktobra, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti 2. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 19. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nacionalnih poklicnih kvalifikacijah. Državni zbor je v petek, 27. oktobra 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me tudi tokrat zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 20. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pravicah iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja bivših vojaških zavarovancev. Državni zbor je v petek, 27. oktobra 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 2. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 21. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno. Državni zbor je v sredo, 25. oktobra 2006, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato v skladu s 139. členom poslovnika zbora prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih dopolnil neusklajen. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 13. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 21. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9.00 uri. Lep večer še naprej!