Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 6. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednja poslanka in poslanec: gospa Renata Brunskole od 15. ure dalje in mag. Borut Ambrožič. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O STVARNEM PREMOŽENJU DRŽAVE IN SAMOUPRAVNIH LOKALNIH SKUPNOSTI V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnitev obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Gospod Helmut Hartman, državni sekretar Ministrstva za pravosodje in javno upravo, izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Bistveni razlogi za sprejem novele Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti so v prvi vrsti razveljavitev Zakona o javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije ter vrnitev nekaterih pristojnosti, ki jih je ta zakon nalagal javnemu nepremičninskemu skladu na Ministrstvu za pravosodje in javno upravo. Sama vsebina tudi olajša prenos pravice upravljanja na nepremičnem premoženju brez postopka na sejah Vlade. Zakon pa prinaša tudi spremembo načrtov ravnanja s stvarnim premoženjem države, in sicer odprava načrtov, najemov nepremičnega premoženja države in samoupravnih lokalnih skupnosti, potem določitev zgornje meje seštevka pravnih poslov ravnanja z nepremičnim in premičnim premoženjem države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki jih lahko upravljavci stvarnega premoženja sklenejo izven načrtov, in sicer v višini največ 20 % skupne vrednosti veljavnih načrtov ravnanja. Sama novela zakona daje državi in samoupravnim lokalnim skupnostim možnost sklenitve pravnih poslov ravnanja s premičnim premoženjem izven veljavnih načrtov ravnanja s premičnim premoženjem. Novi predlog zakona zagotavlja možnost prodaje in oddaje nepremičnega premoženja občin v najem pod ocenjeno vrednostjo, in sicer za potrebe razvoja ali dejavnosti industrijsko-obrtniških con, pri čemer se lahko poleg cene za izbor najugodnejšega investitorja upoštevajo tudi drugi kriteriji, in sicer socialno-ekonomski. Tukaj je Vlada sledila programu ukrepov za spodbujanje gospodarstva, in sicer v okviru sklepa, ki ga je Vlada sprejela konec maja letošnjega leta. Zakon poenostavlja tudi neodplačne prenose nepremičnega premoženja med državo in občinami. Tukaj naj povem, da ni predhodne cenitve premoženja ter posebnega utemeljevanja v zvezi z izkazovanjem javnega interesa predvsem iz razloga, ker sta tako država kot tudi lokalne samoupravne skupnosti pravne osebe javnega prava. V primeru že sklenjenih neodplačnih prenosov nepremičnega premoženja z države na samoupravne lokalne skupnosti se z dnem sprejetja novele zakona šteje, da je javni interes izpolnjen. In ne nazadnje možnost prenosa posameznih nalog upravljanja z upravljavca na uporabnika in določitev odgovornosti za tak prenos se ureja tudi s to novelo. Toliko mogoče na splošno o samih spremembah, v nadaljevanju pa bom odgovarjal še na vaša vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Evi Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Odbor za pravosodje, javno upravo in lokalno samoupravo je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je potem odločil oziroma sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, javno upravo in lokalno samoupravo, gospod Helmut Hartman je v dopolnilni obrazložitvi členov izmed bistvenih rešitev, ki jih prinaša novela zakona, izpostavil naslednje. Razveljavitev Zakona o javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije, s čimer se sledi usmeritvi Vlade, ki je februarja letos s sklepom odločila, da se ustavijo aktivnosti v zvezi s konstituiranjem javnega sklada. Odprava načrtov najema nepremičnega premoženja države in samoupravnih lokalnih skupnosti, kar daje upravljavcem možnosti hitrejšega prilagajanja razmeram na trgu. Zagotovitev možnosti prodaje oziroma oddaje premoženja občin v najem pod ocenjeno vrednostjo za potrebe razvoja ali dejavnosti industrijsko-obrtnih con, pri čemer se lahko poleg cene za izbor najugodnejšega investitorja upoštevajo tudi drugi socialni in ekonomski kriteriji, ter poenostavitev postopkov neodplačnih prenosov nepremičnega premoženja med državo in samoupravnimi lokalnimi skupnostmi, v primeru že sklenjenih neodplačnih prenosov premoženja z države na samoupravne lokalne skupnosti pa zagotoviti, da se z dnem sprejetja novega zakona šteje, da je javni interes že izpolnjen. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe mag. Metoda Hrovat Pirnat je poudarila, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo Republike Slovenije, s pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika. Pojasnila je, da so bile v mnenju podane pripombe k desetim členom predloga zakona, katere v pretežni meri odpravljajo vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin. Poudarila je, da v zvezi s pripombo k 9. členu ni vloženega amandmaja, je pa predlagatelj v postopku usklajevanja glede tega podal nekatera pojasnila, kljub temu pa možnosti določenih težav pri izvajanju zakona v zvezi s to določbo ni mogoče v celoti izključiti. Predlog zakona je seveda obravnavala tudi Komisija Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira. V daljši razpravi so opozicijski poslanci izrazili nasprotovanje obravnavi predloga zakona po nujnem postopku. Menili so, da razlogi za obravnavo predloga zakona po nujnem postopku, ki jih navaja predlagatelj, niso ustrezno argumentirani in za tovrstni postopek ni konkretnih razlogov. Glede vrste postopka obravnave predloga zakona je bilo s strani koalicijskih poslancev izraženo mnenje, da so imeli vsi, ki jih njihova vsebina zanima, dovolj časa, da ga proučijo in podajo svojo mnenje, saj je kljub nujnemu postopku sprejemanja predlog zakona v proceduri že dva meseca. Enotno so napovedali tudi podporo noveli zakona. Največ pomislekov in pripomb je bilo kasneje v sami razpravi izraženih na 10. in 14. člen zakona. Na koncu pa je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, Državljanske liste, SLS, DeSUS in Nove Slovenije, in sicer k 1., 3., 7., 10., 11., 13., 14., 18., in 19. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti tudi vsi vključeni amandmaji. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Ivan Pišek v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj, posebej gostom na tribuni! Vlada je v zakonodajni postopek 9. 7. 2012 vložila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Novela zakona v nekaterih bistvenih spremembah razveljavlja Zakon o javnem nepremičninskem skladu ter veljavna 16. in 27. člen Zakona o stvarnem premoženju države, ki določata mehanizem prenosa nepremičnega premoženja, tako da Vlada s sklepom najmanj dvakrat letno prenese v last javnega sklada nepremično premoženje države, ki ga upravljavci ne potrebuje več za opravljanje svojih nalog, premoženje, kateremu sta se spremenila status ali namembnost, premoženje, v zvezi s katerim se je spremenila katerakoli druga okoliščina, ki je odločilno vplivala na to, da nepremičnina ni že ob ustanovitvi javnega sklada prešla v njegovo last. Novela zakona določa drugačen način določitve upravljavca premičnega premoženja, in sicer tako, da bo upravljavec premičnega premoženja po noveli tisti subjekt, ki premoženje dejansko uporablja ter ima evidentiranega skladno s predpisi, ki urejajo materialno in finančno poslovanje upravljavcev. Novela poenostavlja tudi vsebino načrtov ravnanj s stvarnim premoženjem države in občin ter določa, da Vlada z uredbo podrobneje uredi postopek njihovega sprejemanja. To pomeni, da bi Vlada z novelo uredbe o stvarnem premoženju države in samoupravne lokalne skupnosti določila, da upravljavci nepremičnega premoženja pripravijo predloge načrtov ravnanj, ki jih posredujejo ministrstvu, pristojnemu za upravo. Ministrstvo za pravosodje in javno upravo bo pripravilo enotni načrt ravnanj s stvarnim premoženjem ter ga bo posredovalo Vladi in ta v dokončno sprejetje Državnemu zboru. Sedaj veljavni predpisi ne omogočajo sprememb načrtov ravnanja s premičnim premoženjem med letom. Iz tega razloga novela zakona dopušča možnost sklepanja tovrstnih pravnih poslov tudi za premičnine, vendar v okviru odstotka, ki ga določita Vlada oziroma občinski svet posamezne lokalne skupnosti. Ob tem je treba poudariti, da novela Vladi oziroma svetu samoupravne lokalne skupnosti omejuje možnost določitve odstotka skupne vrednosti pravnih poslov, ki jih upravljavci lahko sklenejo mimo načrtov ravnanja z nepremičnim premoženjem države, tako da se meja določitve odstotka navzgor omeji na največ 20 % vrednosti veljavnih načrtov ravnanj. Novela zakona vsebuje tudi nekatere ukrepe, namenjene spodbujanju gospodarstva, tako da ureja možnost prodaje zemljišč samoupravnih lokalnih skupnosti v industrijskih obrtnih conah oziroma možnosti njihove oddaje v najem pod cenilno vrednostjo. Zainteresirana javnost je bila v glavnem upoštevana s svojimi predlogi. Mnenje Zakonodajno-pravne službe na vložene amandmaje je bilo v celoti upoštevano. Državni svet je del pozitivno mnenje in tudi Slovenska demokratska stranka podpira predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, izvolite. Prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi, gospod državni sekretar! Predlog opozicijskih poslancev, da ponovno odločimo o sklepu Kolegija, da se ta zakon obravnava po rednem postopku, ste koalicijski poslanci na 15. izredni seji gladko povozil. Vladni val z nujnimi postopki melje naprej in ustvarja izredne razmere. Vlada na podlagi programa ukrepov za spodbujanje gospodarstva pod oznako "nujno" želi spraviti skozi marsikaj. Po nujnem postopku ukinjamo javni nepremičninski sklad, ki niti še ni začel z delom, saj je Vlada na podlagi sklepa z dne 23. februarja 2012 odločila, da se ustavijo aktivnosti v zvezi s konstituiranjem javnega sklada. Ali bi ta sklad uspešno delal, ne vemo. Vemo pa, da smo bili poslanci v preteklih mandatih vedno kritični do tega zakona oziroma kritični, citiram "do Predloga odloka o letnem načrtu razpolaganja z nepremičnim premoženjem države v posamezni vrednosti nad 300 tisoč evrov za organe državne uprave in za pravosodne organe za posamezno proračunsko leto". Vsi poslanci smo namreč pozivali vlade, da to spremenijo. O neustreznosti nujnega postopka je opozorila v svojem obsežnem mnenju tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Ker pa je zakon tu, mu v Poslanski skupini Socialnih demokratov verjetno ne bomo nasprotovali. Smo pa vložili dva amandmaja, za katera menimo, da bi ju bilo treba podpreti. Več o sami vsebini teh dveh vloženih amandmajev pa bomo poslanci razpravljali kasneje. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Kristina Valenčič v imenu Poslanske skupine Državljanske liste, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Rezultati upravljanja nepremičnega premoženja države, žal, pritrjujejo pregovoru Veliko babic, kilavo dete. Z državnimi nepremičninami ne ravnamo dovolj skrbno, premalo v luči dobrega gospodarja. Veliko državnih nepremičnin ni v uporabi in so le strošek državi. Država je še vedno lastnica okrog 600 tisoč nepremičnin v skupni vrednosti 5,5 milijarde evrov. Žal posamezni upravljavci še vedno ne posvečajo dovolj pozornosti dokončni pravni in dejanski urejenosti nepremičnin ter njihovemu optimalnemu gospodarskemu izkoristku. Tako smo prepogosto priče nevzdrževanim stavbam v lasti države, pa že leta praznim stanovanjem, nerazumskim in negospodarnim umestitvam državnih organov v posameznem lokalnem okolju, prepogosto srečujemo industrijsko-obrtne cone, ki samevajo. Novela Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti vseh teh težav res ne rešuje, prinaša pa nekatere rešitve, ki bodo upravljavcem in lokalnim skupnostim omogočale gospodarnejše in enostavnejše upravljanje z nepremičninami. Tako bodo, na primer, lokalne skupnosti imele možnost prodaje zemljišč oziroma njihove oddaje v industrijsko-obrtnih conah pod ocenjeno vrednostjo, kar je nujen instrument, če se želi lokalna skupnost odzivati na potrebe in razmere na trgu. Dobrodošla je tudi poenostavitev postopka neodplačnega prenosa nepremičnega premoženja med državo in lokalnimi skupnostmi ter obratno. Znano je, da so ti postopki do sedaj trajali predolgo in po nepotrebnem administrativno obremenjevali tako državo kot lokalno skupnost. Eden izmed razlogov novele je tudi razveljavitev Zakona o Javnem nepremičninskem skladu Republike Slovenije in prenos pristojnosti upravljanja z nepremičninami v okviru tega zakona. V Državljanski listi smo zagovorniki centraliziranega zagotavljanja poslovnih prostorov za potrebe državnih organov, saj na ta način omogočimo opravljanje vseh nalog posameznega državnega organa oziroma več organov na zaokroženih lokacijah, s čimer se doseže večja učinkovitost dela, boljša medsebojna komunikacija, zmanjšanje stroškov, enostavnejše poslovanje za uporabnike. In v tej smeri je treba ravnati tudi v prihodnje. Poslanke in poslanci Državljanske liste bomo novelo podprli.
Hvala lepa. Gospa Jasmina Opec v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Vsem skupaj lep dober dan! Predlagana novela Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti je posledica več dejavnikov, s katerimi se država prilagaja trenutnim precej zaostrenim gospodarskim razmeram tudi na področju nepremičnin. Predlagani zakon namreč sledi meseca februarja sprejetemu sklepu Vlade, s katerimi so se ustavile vse aktivnosti v zvezi s konstituiranjem javnega nepremičninskega sklada, katerega namen je bila centralizacija državnega nepremičnega premoženja. Z novelo se tudi odpravljajo načrti najema nepremičnega premoženja države in občin ter zagotavlja možnost za sklepanje pravnih poslov, ravnanja s premičnim premoženjem izven veljavnih načrtov, s čimer se bodo upravljavci tovrstnega premoženja lažje prilagajali razmeram na trgu. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke nimamo nobenih zdržkov glede podpore predlaganemu zakonu. Ocenjujemo, da predlagane rešitve gredo v pravo smer, saj se razpolaganje s stvarnim premoženjem tako države kot občin prilagaja trenutnim razmeram. Poleg tega se za izboljšanje gospodarske aktivnosti v industrijsko-obrtnih conah predvideva možnost prodaje ali oddaje premoženja občin pod ocenjeno vrednostjo, saj se bodo pri izbiri najugodnejšega investitorja poleg cene upoštevali tudi socialni, ekonomski, predvsem pa razvojni kriteriji. Ta ukrep je del programa ukrepov za spodbujanje gospodarstva, paket številka 2, ki odgovarja na stanje, ki ga beležijo občine, predvsem tiste, ki so bolj oddaljene od centra Slovenije. Na območjih teh občin namreč samevajo urejene industrijsko-obrtne cone, ki tudi zaradi gospodarskih razmer, v katerih smo se znašli, ne morejo zapolniti svojega prostora z investitorji, ki bi odprli nova delovna mesta in občinam ter njihovim prebivalcem omogočili nadaljnji razvoj. Novela zakona bi tako s to spremembo omogočila, da bi občine v skladu s svojimi razvojnimi programi učinkoviteje privabljale investitorje in s tem pospeševale gospodarsko aktivnost in posledično zmanjševale brezposelnost na svojem območju. Zaradi vseh navedenih razlogov bomo poslanci Slovenske ljudske stranke novelo zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Lep dober dan želim vsem prisotnim! Posebej pozdravljam državnega sekretarja in vse ostale. Pred nami je predlog zakona, s katerim Vlada ustavlja vse aktivnosti v zvezi z ustanovitvijo javnega nepremičninskega sklada, z nepremičnim premoženjem države pa bodo še naprej upravljali njegovi sedanji upravljavci. S predlagano novelo vlada uresničuje tudi del programa ukrepov za spodbujanje gospodarstva, ki ga je sprejela 31. maja letošnjega leta. Novela namreč ureja možnosti prodaje zemljišč v lasti lokalnih skupnosti pod ocenjeno vrednostjo za namen spodbujanja in razvoja industrijsko-obrtnih con. Prav tako je za iste namene urejena tudi možnost oddaje zemljišč v lasti lokalnih skupnosti pod ocenjeno vrednostjo. Pri tem so natančno določeni pogoji take prodaje oziroma prenosa, postopek ter mehanizem kontrole uresničevanja osnovnega namena predlaganih institutov. Predlog novele omogoča tudi neoviran prenos nepremičnega premoženja med državo in lokalnimi skupnostmi v obliki neodplačnega prenosa lastninske pravice, pri čemer se domneva, da je tovrstno sklepanje pravnih poslov med tema dvema že po definiciji v javnem interesu. Že na seji matičnega delovnega telesa je bila izražena zaskrbljenost, da bi lahko tak način prenosa omogočal zlorabe. Na slednje opozarja tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Določilo namreč pomeni potencialno možnost dodatnega financiranja nekaterih privilegiranih občin in nadaljnjo razprodajo bodisi pravnim bodisi fizičnim osebam. Zato v Poslanski skupini DeSUS pričakujemo, da bo današnja razprava odgovorila na te pomisleke. Na dodatno previdnost opozarjamo tudi v delu odpravljanja kontrolnih mehanizmov, ki so sicer predpisani za neodplačne prenose stvarnega premoženja države in lokalnih skupnosti na druge osebe javnega prava, saj predlagatelj slednje obrazlaga z namenom, da ti postopki potekajo čim hitreje in brez ovir. Glede nujnega postopka pa bi povedala, da smo v Poslanski skupini DeSUS sprejeli obrazložitev Vlade, ki utemeljuje ta nujni postopek z izvajanjem ukrepov spodbujanja razvoja gospodarstva, zato bomo v naši poslanski skupini zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani državni sekretar! V Poslanki skupini Nove Slovenije pozdravljamo novelo Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti. Sedanja zakonska ureditev centralnega upravljanja s stvarnim premoženjem države prek javnega nepremičninskega sklada, ki pravzaprav še niti ni povsem zaživela, po našem prepričanju ni bil pravi koncept. Za učinkovito upravljanje s stvarnim premoženjem je treba poznati konkretno lokalno okolje, potrebe in možnosti takega okolja. Torej je razpršenost upravljanja z državnim premoženjem ustreznejši in ekonomičnejši princip. Številne nepremičnine, predvsem objekti, ki uživajo zaščito kulturnih spomenikov, zaradi pomanjkanja sredstev za njihovo vzdrževanje in obnavaljanje samevajo in so izpostavljeni propadanju. Za nekatere posamezne tovrstne objekte, ki so vendarle bili obnovljeni in usposobljeni za rabo, pa država kot upravljavec nima ustrezne vizije njihove rabe in upravljanja. Posebej v času gospodarske krize, ko je vsako novo delovno mesto pomembno, vidimo v brezplačnem prenosu upravljanja tega premoženja na lokalne skupnosti veliko priložnost za zagon nekaterih razvojnih programov, zlasti v turizmu. Ta ukrep pomeni velik korak k smotrnemu upravljanju državnega premoženja, seveda v primeru, če bo do pravnih poslov ob brezplačnih prenosih nepremičnega premoženja z države na lokalne skupnosti tudi dejansko prišlo. Drugi ukrep, ki ga prinaša ta novela in bo pomenil spodbudo gospodarskega razvoja, je možnost prodaje oziroma oddaje v najem nepremičnin samoupravnim lokalnim skupnostim v obrtnih conah, in sicer pod njihovo ocenjeno vrednostjo. Na ta način bodo lokalne skupnosti spodbudile oživljanje predvsem drobnega gospodarstva, ki je v teh kriznih časih glavno gibalo gospodarske spodbude. Nadalje novela zakona odpravlja obvezne načrte oddajanja nepremičnega premoženja v najem. Upravljavci tega premoženja se bodo na ta način lahko sproti in hitreje prilagajali spremembam na trgu najemov, zlasti pri poslovnih prostorih. Skupaj z drugimi zakoni bo po našem prepričanju tudi ta novela zakona pripomogla k dvigu gospodarske aktivnosti, zato bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti podprli.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Zanoškar v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija, izvolite.
Dober dan, spoštovane kolegice, kolegi, gospod predsedujoči, državni sekretar! Dovolite, da predstavim stališče Pozitivne Slovenije glede zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti. V naši stranki se zavedamo, da je zelo pomemben razvoj lokalnih skupnosti. Tako lahko rečemo, da ima novela dober namen, saj želi vzpostaviti pogoje za hitrejši, enostavnejši gospodarski razvoj na lokalnih skupnostih. Občine lahko ravno pri prostorskem načrtovanju in upravljanju največ naredijo na zagotavljanju čim boljših pogojev za bivanje in delo občank in občanov. Z vidika razvoja gospodarstva predlagani ukrep omogoča, da se izvedejo pravni posli tudi za nepremično premoženje, ki ni vključeno v veljavnem načrtu razpolaganja z nepremičnim premoženjem, vendar ne več kot 20 % skupne vrednosti, kar je za nas tudi dobro in sprejemljivo. Ravno tako je dobra določba, ki predvideva odprodajo in oddajo nepremičnega premoženja pod ocenjeno vrednostjo za razvoj poslovnih dejavnosti, ki pa morajo biti v skladu z razvojnimi programi občine. Z vidika zaščite javnega interesa pa je 10. člen novele vsekakor nedorečen. Razlog, zakaj je tako, lahko iščemo v načinu sprejemanja novele. Gre namreč za nujni postopek, kjer je zopet bila strokovna javnost izločena iz obravnave. Pri tej točki pa se v Pozitivni Sloveniji ne moremo strinjati s predlagateljem. Če že imamo iste cilje, pa je pot do cilja vsekakor drugačna. Izključevanje strokovne javnosti pri pripravi tako pomembnega zakona z razlogom, da se mudi s sprejemanjem ukrepov, ki so pomembni za razvoj gospodarstva, daje zakonu zelo slabo popotnico. Zato menimo, da je vlada naredila napako, ko je predlagala, da se ta zakon sprejme po nujnem postopku in se na ta način onemogoči javna razprava. To po mnenju Komisije za preprečevanje korupcije z dne 21. 9. 2012 vodi v sprejemanje nedomišljenih zakonskih sprememb, ki predstavljajo ne samo korupcijska tveganja, ampak nevarnost za nastanek nepopravljivih posledic za državo. V Pozitivni Sloveniji smo že na matičnem delovnem telesu opozarjali predlagatelja, da je zakon z vidika zaščite javnega interesa problematičen in da rešitve 10. člena pomenijo visoko tveganje za pojavo korupcije. Zakaj? Veljavni zakon določa, da lahko država brezplačno prenese nepremično premoženje na občino, če je izkazan javni interes ter pod pogojem, da se prepove odtujitev in obremenitev prenesenih nepremičnin najmanj pet let. To pomeni, da je država z zakonom onemogočila nadaljnjo špekulativno preprodajo in oddajo zemljišč fizičnim ali pravnim osebam, ki jih je prenesla občinam. Še vedno pa so lahko občine prenesena zemljišča dale v najem različnim subjektom za različne dejavnosti in tudi za gospodarski razvoj. S predlogom novele se ukinja ugotavljanje javnega interesa kot tudi prepoved odtujitve in obremenitve neodplačno prenesene nepremičnine za najmanj pet let, kar pomeni, do lahko občina, ko bo brezplačno pridobila nepremičninsko premoženje države, le-to takoj prodala ali oddala pravnim ali fizičnim osebam, ne da bi gledala in sledila javnemu interesu. Nadalje, brez jasnih kriterijev, na podlagi katerih se lahko da v neodplačni prenos državno premoženje občini, se lahko krši načelo enakega obravnavanja strank. Uvede se nepredvidena možnost dodatnega financiranja nekaterih privilegiranih občin. Najslabše pa je, da bi zaradi pomanjkanja kriterijev in zavarovanja pred prenosom teh nepremičnin lahko prišlo do hitre, nadaljnje razprodaje in preprodaje teh nepremičnin, kar zagotovo ni v javnem interesu. Našo ugotovitev in ugotovitev Komisije za preprečevanje korupcije je konec koncev potrdil tudi sam državni sekretar na matičnem delovnem telesu, ko je dejal, da bi do takih primerov lahko prišlo. V Pozitivni Sloveniji smo zato pripravili amandmaja, ki še vedno omogočata brezplačni prenos zemljišč z države na občino, a pod pogojem, da se izkaže javni interes ter se ta prenesena zemljišča ne smejo odtujiti prej kot v petih letih. Kot ste že lahko sami ugotovili, gre za ohranjanje veljavnega člena in na ta način omogočamo koaliciji, da se s podporo temu amandmaju elegantno izognemo da je Državni zbor z večino glasov omogočil visoka koruptivna tveganja. V naši poslanski skupini smo torej mnenja, da zakon po hitrem postopku ima anomalije, ki jih je treba odpraviti, predlagamo dva amandmaja, katerih sprejetje pogojujemo s sprejetjem in potrditvijo te novele zakona. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 10. člen in amandma Poslanske skupine Pozitivna Slovenija. Ali želi kdo razpravljati razpravljati? Želi. Prosim, da se prijavite. Prijava teče. Gospod Gašpar Gašpar Mišič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Moja osebna ugotovitev je, da bi se Državni zbor moral izogibati vseh določb, ki so zapisane v predlogih zakonov, ki so kakorkoli naravnani ali pa imajo pomislek koruptivnosti. Zato je tukaj utemeljen sum in pomislek, da utegne v praksi prihajati tudi do takšnih in drugačnih dejanj, tudi preprodaj, in mislim, da bi bilo dobro, da se naš amandma 10. člena podpre, saj tukaj želimo samo omogočiti normalen prenos za normalne potrebe lokalnih skupnosti, v katerih naj ne bi prihajalo do raznoraznega preprodajanja. Vemo, da priložnost dela marsikaj, in temu se je treba izogniti. Zakaj bi iz 10. člena črtali določbo, da se ne sme zemljišče oziroma nepremičnina, ki se prenese z države na lokalno skupnost, prodati oziroma preprodati v obdobju petih let? Mislim, da je ta klavzula zelo na mestu in je prav, da se jo pusti. Zato je tudi naš predlog, da se obstoječe stanje ohrani, kar zadeva 10. oziroma 24. člen obstoječega zakona, da preprečimo morebitna preskakovanja. Sicer tudi sam zagovarjam, da je država slab upravitelj svojega premoženja, lokalne skupnosti bi veliko bolje upravljale s premoženjem. Zato bi morda bilo v perspektivi dobro razmisliti tudi o tem, da se zemljišča, ki so zdaj na Skladu kmetijskih zemljišč, prenesejo na lokalne skupnosti, saj bi tako omogočili občinam, da normalno poslujejo na svojem teritoriju. Če komu, je to v interesu lokalne skupnosti, da se razvijajo pravilno, tako pa smo zaradi raznoraznih birokratskih ovir in postopkov onemogočili prenekateri občini, da znotraj svojega območja razvije tako obrtne dejavnosti, še posebej pa tam, kjer so bolj pospešeno usmerjeni k razvoju turizma. To je dejansko zdaj onemogočeno, kar je predvsem ta velika ovira. Sklad kmetijskih zemljišč bi moral upravljati z zemljišči, v praksi pa se dogaja, da je Sklad kmetijskih zemljišč tudi preprodajalec oziroma da oddaja kmetijska zemljišča v najem po raznoraznih zvezah in poznanstvih in se tako dejansko dogaja, kar se dogaja na terenu. Jaz imam iz prakse veliko primerov, bil sem podžupan v občini Piran in vem, kaj se je dogajalo na nepremičninskem področju. Vedno je možnost, da pride do kakršnihkoli koruptivnih dejanj. Zato pozivam kolegice in kolege, da se zavedate svoje odgovornosti. In ni prav, da Državni zbor sprejema in potrjuje in omogoča kakršnakoli koruptivna dejanja. In tukaj obstaja sum. Ne nazadnje imamo tudi obsežno gradivo Komisije za preprečevanje korupcije. Zato vas pozivam, da ne ignorirate tega dobronamernega opozorila, ker zakon kot tak je na mestu in predlog novele zakona v drugem delu, razen v 14. členu, kjer smo tudi nekaj predlagali, da se spremeni, ker zdaj govorimo o 10. členu, ne bi zdaj o 14. razpravljal, ampak bodo že kolegice in kolegi povedali svoje mnenje. Zakon bomo podprli, če boste podprli predlagane amandmaje Poslanske skupine SD in Pozitivne Slovenije. Mislim, da smo potem na dobri poti, v nasprotnem bo pač glasovanje moralo biti nekoliko drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Damjana Petavar Dobovšek.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljam državnega sekretarja in predstavnike ministrstva. Spoštovani poslanci in poslanke! Osebno vedno izhajam iz stališča, da pripravljavec novele ali kateregakoli drugega zakona izhaja iz poštenih namenom, predvsem pa s ciljem za skupno dobro. Tudi ta novela, ki je pred nami, ima ključni namen, da se konkretne nepremičnine, ki propadajo in jih tudi sami vidimo, vsi smo nekje vpeti tudi v lokalno skupnost, prenesejo v upravljanje in v uporabo osebam javnega prava, to je lokalnim skupnostim in morebiti tudi potem naprej v javno-zasebno partnerstvo skozi pogodbe o najemu ali kakorkoli. In tu vidim napredek in tu vidim spodbudo za gospodarstvo na lokalnem področju, predvsem pa ta novela ureja možnost prodaje zemljišč v industrijsko-obrtnih conah pod ocenjeno vrednostjo. Novela ureja možnost prodaje zemljišč, kot sem omenila, ne samo nepremičnin kot takšnih, tudi zemljišč v lasti samoupravnih lokalnih skupnosti pod ocenjeno vrednostjo za namen spodbujanja industrijsko-obrtnih con, ob pogojih in postopkih, ki jih novela določa za sklenitev tovrstnih pravnih poslov, kar se mi zdi izredno pomembno. Torej pogoji in postopki so točno določeni, sploh v situaciji, v kateri smo, ko vidimo, da propadajo lokalna podjetja in obrtništvo, s predlagano novelo pa je dana možnost ravno malim, mikro, srednjim podjetjem in samostojnim podjetnikom na lokalnem področju, da se spodbuja, pospeši gospodarstvo. Prav tako je za iste namene v noveli urejena tudi možnost oddaje zemljišč v lasti samoupravnih lokalnih skupnosti v najem pod ocenjeno vrednostjo in so pri tem tudi natančno določeni pogoji takšne prodaje in menjave, kar je ključno. Postopek in mehanizem je tudi natančno opredeljen, kontrola uresničevanja osnovnega namena predlaganih institutov je tudi natančno določena in opredeljena, to pomeni, da je mehanizem kontrole določen. S to novelo sledimo tudi ciljem zagotoviti trajno pravno podlago upravljavcem nepremičnega premoženja države za pripravo načrtov ravnanja z nepremičnim premoženjem in s tem gospodarno ravnanje z nepremičnim premoženjem, kar se mi zdi tudi zelo pomembno. Zdi se mi tudi zelo pomembno, da novela zakona odpravlja pripravo načrtov najema nepremičnega premoženja in upravljavci stvarnega premoženja bodo lahko pripravljali le načrt pridobivanja in načrt razpolaganja z nepremičnim premoženjem, ne pa tudi načrta najema nepremičnega premoženja. Pred nami je jesenski čas, ko mestne občine in občine pripravljajo proračune za naslednji dve leti in morajo tudi kot prilogo k tem proračunom pripraviti načrt razpolaganja z nepremičnim premoženjem. Zato se mi zdi, da je ta postopek nujno treba izpeljati prej, da se lahko občine orientirajo. Eden izmed ciljev ne nazadnje je tudi poenostavitev postopkov brezplačnih prenosov nepremičnega premoženja med državo in lokalno skupnostjo. Kar zadeva mnenje Komisije za preprečevanje korupcije glede na 10. člen novele zakona, da bo predlagana določba ustvarila korupcijska tveganja, povezana z brezplačnimi prenosi in možnimi nadaljnjimi odplačnimi odsvojitvami nepremičnin, pa menim, da so sicer pomisleki na mestu, vendar pa menim tudi da neko pavšalno ocenjevanje dela občinskih in mestnih svetov in primerjava s konkretno občino, ki je bila predmet špekulativne prodaje in korupcije, v tem trenutku ni primerna. Mnogi izmed nas smo tudi občinski svetniki in točno vemo, kako se postopki na sejah občinskih svetov izpeljujejo. Naj pojasnim, da je vsak prenos natančno določen, še enkrat, postopek in mehanizem kontrole, določeni so pogoji takšne prodaje in menjave, nenamenska raba je stvar postopka komisije in predmet organov javnega pregona, ne nazadnje so občine pod nadzorom Računskega sodišča in proračunske inšpekcije na Ministrstvu za finance. Mehanizmi kontrole so po mojem mnenju zagotovljeni. Sama osebno menim, da je predlagana novela v redu, da je pripravljena v pravem okviru, pravi čas in da je s svojo vsebino ob primernem času na pravem mestu, zato jo tudi sama podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala za besedo. Na podlagi prakse lokalne skupnosti kot bivši župan lahko rečem, da je novela dobra stvar, da je dobro zastavljena, da se v tem smislu državno premoženje razdeli tistim, ki ga potrebujejo, ki ga bodo znali oplajati in ga uporabiti za reševanje vitalnih vprašanj na nivoju lokalne skupnosti. Državno, lokalno premoženje je naše nacionalno premoženje in naše nacionalno bogastvo, zato je z njim vsekakor treba zelo rahločutno ravnati. V Poslanski skupini Pozitivne Slovenije smo podali svoje mnenje o noveli in pravzaprav ni bilo pretiranega nasprotovanja, razen pri 10. in 14. členu, h katerima vlagamo amandmaja, s sprejetjem katerih pogojujemo glasovanje za novelo. Zelo pomemben se nam zdi amandma k 10. členu, saj je bistvene narave. Poglejte, z 10. členom črtamo oziroma anuliramo vse tisto, kar je v veljavnem zakonu določal 24. člen. In to je celoten mehanizem, ki ima neko kontrolo, kontrolo nad tem, kaj se bo s tem premoženjem, prenesenim na lokalne skupnosti, dogajalo. Popolnoma se strinjamo tudi z mnenjem protikorupcijske komisije, ki ugotavlja, da tu ne gre za ugotavljanje javnega interesa, pač pa za njegovo anuliranje, pri čemer še naprej obstajajo koruptivna tveganja. Kot bivši župan lahko povem, da kjer je priložnost, se lahko kaj takega tudi zgodi. Ne pravim tega za svojo občino ali za večino občin, saj mislim, da so poštene, vendar pa je tako, da če ti nekaj zelo poceni dobiš, in tudi določilo, da se v 5 letih to lahko odtuji, verjetno obstajajo priložnosti, še posebej, ko so lokalne skupnosti v velikih finančnih težavah, da se bo to odprodalo. In ko se bo odprodalo, retrogradnega oziroma povratnega procesa nikakor ni več možno vzpostaviti. Ko je enkrat odprodano in dano za nek denar, potem je težko to dobiti nazaj. Je pa res, da bodo lokalne skupnosti to že znale uporabiti za svoj razvoj ter zagotavljanje dobrih pogojev za življenje in gospodarsko rast. Vendar pa bi 10. člen moral ohraniti vsa ta določila, ves ta mehanizem, da bi vsaj tu obstajala kontrola, da ne bi prihajalo do koruptivnih dejanj, tudi na tak način, kot sem rekel, ker bo proračun izkazoval minus v prihodkih, pa se lahko zelo hitro dobi od države neko premoženje, to se lahko v nekaj mesecih odproda in se napolni proračun. Mislim, da to ni prav in da je amandma, ki ga vlaga Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, popolnoma na mestu. Ne nazadnje je to tudi v soglasju oziroma interesu protikorupcijske komisije, ki ravno tako ugotavlja, da je izključitev teh mehanizmov lahko zelo problematična, saj bi še naprej lahko prihajalo do koruptivnosti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Barbara Žgajner Tavš, imate postopkovni predlog? Izvolite. Se opravičujem, ker vas nisem pravočasno opazil.
Hvala lepa, predsedujoči. Dovolite proceduralno vprašanje, morda najprej vam: ali je bila protikorupcijska komisija povabljena na današnjo sejo? Na matičnem delovnem telesu namreč protikorupcijske komisije ni bilo. Nadalje pa se moje postopkovno vprašanje nanaša na Vlado oziroma ministra, ki ga danes, žal, ni, pa upam, da bom od državnega sekretarja dobila konkreten odgovor. Komisija za preprečevanje korupcije je podala obširno mnenje. V dveh točkah vidi spornost vladnega početja. In sicer, prvič, Komisija za preprečevanje korupcije navaja, da je sprejemati takšen zakon po nujnem postopku v nasprotju s slovensko zakonodajo. Ne vem, ali želite, gospod državni sekretar, da preberem podrobno, kaj je zapisala protikorupcijska komisija? Želite. "Navedenega razloga, da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države, predlagane spremembe zakona po oceni komisije ne potrjujejo." To je vaša obrazložitev, zakaj zakon sprejemati po nujnem postopku [[...]]
Kakšen je vaš proceduralni predlog? Ker to, kar vi govorite, bi lahko govorili, če bi se pravočasno prijavili in tudi še imate možnost. Proceduralni predlog, prosim.
Dovolite predsedujoči, gospod državni sekretar je prosil, da preberem. Moj proceduralni predlog je, da dobim stališče ministra na mnenje Komisije za preprečevanje korupcije.
To boste dobili, ko se boste javili k besedi in boste dobili možnost razprave.
Če dovolite, moj proceduralni predlog v tem trenutku je, da ministrstvo poda zelo jasno stališče o mnenju protikorupcijske komisije, ki bo tudi naša podlaga za nadaljevanje razprav. V nadaljevanju se bom prijavila k razpravi k amandmaju k 10. členu, ki smo ga predlagali v Pozitivni Slovenji. Jaz predlagam proceduralno, če hočete, če gospod državni sekretar ne pozna mnenja Komisije za preprečevanje korupcije, da se mu skopira in predloži na mizo in si vzame pet, deset minut, da ga bo prebral. Mnenje Komisije za preprečevanje korupcije jasno nakazuje, da je takšen zakon sprejemati po nujnem postopku v nasprotju z zakonodajo, ki velja v Sloveniji. Drugič, da bi se morala v zakon vgraditi določena varovala, ki bi preprečila možnost sistemske korupcije in ne nazadnje tudi možnost izrekanja sankcij. Prosim proceduralno, da gospod državni sekretar poda mnenje, ali misli upoštevati mnenje protikorupcijske komisije ali ne in zakaj ne.
Hvala lepa. Saj ste lepo zlorabili poslovnik. Drugič se prijavite k besedi. Gremo naprej. Državni sekretar se lahko javi k besedi kadarkoli v okviru razpoložljivega časa. Na vrsti je gospa Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Bi se kar navezala na kolegico mag. Barbara Žgajner Tavš, ki je resnično podala vprašanje, ki tudi mene zanima. Komisija za preprečevanje korupcije je namreč podala mnenje, da meni, da bi bilo primerno in nujno, da se predlog zakona zadrži in da se da v javno razpravo in da se pripravijo vsebinske utemeljitve posameznih rešitev, predvsem pa, da se jasno opredeli, kdo so odgovorni, obseg te odgovornosti in postopki njenega uveljavljana z možnostjo izrekanja sankcij. Tukaj zagotovo ne gre z naše strani, s strani poslank in poslancev Pozitivne Slovenije za kakršnokoli kontriranje, temveč gre za resno opozorilo, vezano na kršenje zakonodaje oziroma na veliko nedorečenosti v tem osnutku pripravljenega predloga spremembe zakona. Dejstvo je, naj podkrepim tudi mnenje protikorupcijske komisije, danes so ravno občine največji investitorji in 10. člen zakona, h kateremu smo vložili amandma, je z vidika lokalnih skupnosti zagotovo dober in sprejemljiv, ker omogoča lažji prenos državnega premoženja na občine, saj je ena izmed glavnih pristojnosti občin izvajanje prostorske politike oziroma prostorsko načrtovanje ter pridobivanje sredstev iz naslova komunalnega prispevka. Dejstvo pa je, da brezplačen prenos premoženja države na občine je možen že sedaj po veljavnem zakonu. Vendar to, kar je izjemno pomembno, in tukaj nas tudi protikorupcijska komisija opozarja, da že imamo sedaj dve varovalki, kadar gre za javni interes, ki je lahko tudi gospodarski, in pa druga varovalka, v drugem in tretjem odstavku 10. člena, 5 let prepovedi odtujitve in obremenitve ter vpis v zemljiško knjigo. To, čemur sedaj nasprotujemo in opozarjamo, in to kar opozarja tudi protikorupcijska komisija, je ravno to, na kar je kolegica mag. Barbara Žgajner Tavš opozarjala. Obe ti dve varovalki se črtata in to je za nas sporno kot tudi za protikorupcijsko komisijo. Že na sami seji odbora sem tudi poudarila, predlog spremembe in dopolnitve Zakona o stvarnem premoženju države in samoupravnih lokalnih skupnosti tudi po mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora nima pravne jasnosti in določnosti. To je tudi poudarjeno. In kot primer naj povem, za tista zemljišča, ki so sedaj že v najemu s strani občin, se javni interes ne ugotavlja, je navedeno. To pomeni, da ko občina prejme neodplačno neko zemljišče in objekt, pomeni, da kakorkoli dobi neodplačno, bo imela vedno dobiček od tega, tudi če proda to pod vrednostjo. Če proda en kvadrat za pol evra, ima občina zagotovo zaslužek. Ker pa ne bo več varovalk, bo tukaj lahko prihajalo tudi do določenih špekulativnih namenov. Na seji odbora tudi nisem prejela odgovora s strani predstavnika ministrstva, gospoda državnega sekretarja, ko sem ga vprašala, ali lahko navede nekaj večjih zemljišč, objektov v lasti države, za katere je bilo s strani ministrstva detektirano oziroma prepoznano ali s strani lokalnih skupnosti zaprošeno, da bi se te zadeve prenesle na občine. Odgovor je bil: mednarodni mejni prehod Gederovci oziroma bivši mejni prehod Gederovci. To gre na državnem nivoju za izjemno majhno zadevo. Sam sem potem izvedela, da gre tudi za takšen primer v Črnomlju, za cono Tris Rudnika Kanižarica v zapiranju, kar je zagotovo še bistveno večji projekt. Sama sem nekje tudi prebrala, in sem tudi vprašala, Vlada je 22. marca imela sprejetje državnega prostorskega načrta za cono Feniks v Posavju. Verjetno gre tudi za enega od večjih projektov z veliko zemljišči, kot je nekdo že rekel, z objekti, ki sedaj stojijo. Navezala bi se tukaj na protikorupcijsko komisijo in na njihov odgovor. Glede na novo dikcijo 10. člena, v povezavi tudi z navedbami državnega sekretarja, bo lahko prišlo ne le do kršenja načela enakega obravnavanja strank, ampak bi se s tem uvedla zakonsko nepredvidena možnost dodatnega financiranja nekaterih privilegiranih občin. Najslabše je, da bi zaradi pomanjkanja kontrolnih mehanizmov in zavarovanj pred prenosom teh nepremičnin lahko prišlo do hitrejše nadaljnje razprodaje teh nepremičnin, kar zagotovo ni v javnem interesu. Ne nasprotujemo, da občina dobi brezplačno, s tem odproda pod ceno nekemu podjetju, in to podjetje res zgradi objekt in zaposli 20, 50, 100 ljudi. Ampak naša bojazen je v tem, ko ste te varovalke črtali, in na to opozarjata protikorupcijska komisija in tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, da bo nekdo dobil za majhen denar in prodal za bistveno večji denar. In bo tu šlo dejansko za špekulativne namene. Tukaj bi bilo zelo dobro, da bi mogoče tudi ministrstvo prisluhnilo mnenju Komisije za preprečevanje korupcije in šlo korak nazaj. Pri zakonu o graditvi objektov smo ugotovili, ko sem tudi sama povprašala na Odboru za infrastrukturo, ali gre za primere, da se bodo ob avtocesti lahko kar tako gradili objekti. Sedaj ko se peljem iz Ljubljane proti Novemu mestu na območju Mirne peči je že tako. Dopuščamo določene zadeve kar tako nekoliko po domače. Če gre za špekulativne namene v primeru te spremembe zakona, to ni dobro.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Proceduralno, ampak prosim, da poveste najprej proceduralni predlog.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Pa dajva poskusiti še enkrat. Jaz imam pred seboj tudi Poslovnik Državnega zbora in predlagam, da se skladno s 73. členom ta točka v tem trenutku prekine, dokler ne dobimo mnenja resornega ministrstva. Jaz upam, da se tudi vi zavedate, da je procedura nekaj, kar je absolutno treba spoštovati. In da je procedura, vsaj morala bi biti taka, da se spoštuje tudi mnenje neodvisne institucije, kakršna je Komisija za preprečevanje korupcije. Komisija za preprečevanje korupcije je dala zelo jasna priporočila, da 10. člen v predlagani rešitvi ni dober, ker dopušča možnost korupcije, vgradnjo sistemske korupcije v sam zakon. In drugič. Predlaga, da se zakon celo vzame iz obravnave, ker postopek sprejemanja zakona ni v skladu s slovenskim pravnim redom, ker ni omogočil širše javne razprave s široko zainteresirano javnostjo. Prosim predsedujoči, da upoštevate moj proceduralni predlog, dokler ne dobimo uradnega stališča ministrstva, ali bo upoštevalo mnenje Komisije za preprečevanje korupcije, ki bi moralo biti sveto. Ne nazadnje ministrstvo oziroma Vlada je tisti organ, ki mora spoštovati predpise v državi. Da spoštujete, se pravi, upoštevate moj proceduralni predlog, želim, da od Vlade oziroma resornega ministrstva dobimo odgovor, ali bo upoštevalo mnenje Komisije za preprečevanje korupcije ali ne in zakaj tega mnenja ne bodo upoštevali.
Hvala lepa. Mnenje Vlade oziroma ministrstva bo podal državni sekretar gospod Helmut Hartman, takoj ko se bo javil k besedi. Sedaj pa sprašujem, ali želi še kdo razpravljati? Odpiram listo za razpravo in prosim, da se prijavite. Gospod Jože Velikonja, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, državni sekretar, poslanke, poslanci! Pri branju predloga tega zakona se mi postavlja vprašanje, kako se bo pri izvajanju tega zakona v imenu javnega interesa ščitil javni interes predvsem zemljišč različnega tipa, kot so stavbna, kmetijska oziroma gozdovi. Vemo, da je država zaupala v preteklosti v upravljanje kmetijska zemljišča Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov. Ta je v preteklosti na konkretnih primerih dokazal, da je zelo slab gospodar. Pri tem mislim poleg slabega upravljanja tudi na nenačrtovanje čiščenja evidence zemljišč in gozdov z dejanskim stanjem v naravi. Ogromno zemljišč tudi ni prostih bremen, zato je tudi zaščita sedanjih uporabnikov vprašljiva. V preteklosti se je dogajalo tudi to, da je država zahtevala brezplačen prenos zemljišč nekaterim državnim podjetjem na državo, ne glede na stanje oziroma kategorijo le-teh v naravi in jih je s tem dobesedno razlastila. S predlaganim zakonom bo možen brezplačen prenos istih zemljišč na lokalne skupnosti, oškodovanje premoženja imenovanih družb, se bo tako kljub njihovim zahtevkom za vrnitev zemljišč še dodatno zapletlo. Zato menim, da bi bilo za zaščito javnega interesa nujno najprej ugotoviti dejansko rabo in stanje v naravi in šele potem prenašati nepremično premoženje na nove lastnike. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa, še enkrat. Sedaj se res zdi, kot da poslanci trobimo v prazno. Na drugi strani sedi predstavnik ministrstva, ki nemo molči. Prej ste, predsedujoči, očitali da sem kršila poslovnik. Tudi vi ste imeli možnost ob drugem proceduralnem predlogu po poslovniku, da bi najmanj, kar bi lahko storili, moj proceduralni predlog dali na glasovanje. Jaz pravim, da je tematika preveč pomembna. Danes se soočamo z dejstvom, da Vlada Republike Slovenije sprejema zakon, dobro, sprejemamo ga poslanke in poslanci, ampak vemo, kako poteka demokratično sprejemanje v parlamentu. Tako kot reče Vlada, tako se odloči vladna koalicija. Skratka, sprejemamo zakon za katerega je Komisija za preprečevanje korupcije, tisti organ, ki je neodvisen in ki se trudi tudi v mednarodni javnosti narediti boljši vtis o naši državi, ki verjamem, da veste, ima predznak, da je korupcija velik problem. Komisija za preprečevanje korupcije je dala, bom še enkrat povedala, zelo jasno stališče: zakona ne bi smeli sprejemati po nujnem postopku, zaobšli smo javno razpravo, in v to javno razpravo bi morali biti vključeni strokovna in civilna javnost, ker gre za takšno področno zakonodajo. In drugič, spoštovani poslanke in poslanci, in predvsem spoštovani vladni predstavniki, glede na pomembnost in nujnost, citiram naprej stališče protikorupcijske komisije, ki pravi, naj se v zakon vključijo prekrškovne in civilne sankcije tako za odgovorne osebe kot za nedovoljene posle Komisija predlaga, da se zakon zavrne in postopek ponovi z vključitvijo določb o prekrškovnih in civilnih sankcijah v zakon ali pa se zakon ponovno odpre, da se vključi predlagana ureditev. Komisija za preprečevanje korupcije tudi opozarja, da četudi ste pripravili amandma na predlog Zakonodajno-pravne službe, ki je opozorila na to spornost 10. člena, vaš amandma ne sledi mnenju Zakonodajno-pravne službe in je predlagana rešitev še vedno sporna. Jaz upam in želim, v določenem delu poskušamo to spornost odpraviti v Poslanski skupini Pozitivne Slovenije s predlaganim amandmajem, da se boste vsaj do našega amandmaja opredelili pozitivno. Sicer, rekla bom, ja, zakon absolutno je dobrodošel za lokalne skupnosti. Ampak zakon v zadostni meri ne vključuje varovala, ki bi preprečila, da bi do poceni zemljišč oziroma nepremičnin prišle osebe z imeni in priimki, ker to ne bi bila več javna korist, ampak bi bilo oškodovanje državnega oziroma lokalnega premoženja. In teh varoval v obstoječem predlogu zakona ni. To so bili že na matičnem odboru naši glavni in ključni očitki. Do danes odgovorov s strani ministrstva nismo prejeli. Jaz vas resnično prosim, ker gre za izjemno pomembno tematiko. Kolegica Brunskole je prej dala še nekaj primerov ostalih zakonov, ki so se sprejeli na podoben način in ki nosijo za seboj imena in priimke. Tega si ne bi smeli privoščiti. Prvi, ki mora ščititi svojo kredibilnost in braniti zakonitost v tej državi, je Vlada. Kako lahko Vlada potem od državljank in državljanov pričakuje, da bodo spoštovali zakone, ki se sprejemajo v državi? Prosim še enkrat, da dobimo konkretne odgovore.
Hvala lepa. Besedo želi gospod Hartman, državni sekretar. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sicer sem se hotel javiti na koncu razprave, ampak če tako želite, lahko v tej fazi pokomentiram. Najprej glede same vsebine priporočila, ki ga je protikorupcijska komisija poslala, datum priporočila, če se ne motim, je 21. 9., to pomeni nekaj dni nazaj. Res je, v samem postopku nam očitajo, da je bil zakon sprejet po hitrem postopku, čeprav verjamem, da so imeli namen reči, da po nujnem postopku. Sam zakon je res bil sprejet v okviru nujnega postopka, ampak je treba povedati najprej to, da je sama vsebina zakona v obravnavi že od maja. To pomeni, če bi gledali časovnico, kako dolgo je bil zakon na razpolago za kakršnokoli sodelovanje ostalih akterjev, menimo, da je tukaj bilo vseeno dovolj časa. Poleg tega naj povem, da je bil zakon v celoti usklajen s Skupnostjo občin, ki so v fazi sprejemanja tovrstne zakonodaje vedno prisotne. In Skupnost občin na vsebino zakona ni imela nobenih pripomb. Kar se tiče 10. člena, bi pa v okviru, kjer protikorupcijska komisija nekako dopušča možnost, da se zlorablja javni interes in s tem tudi daje podlaga za potencialna koruptivna dejanja, naj prvič povem, da se je zakonodajalec pri tem nekako osredotočil na to, da tudi na občinah oziroma v lokalnih skupnostih ljudje delujejo s pozitivnim nameni. Pa naj povem še to, kar sem povedal tudi na odboru in o čemer v obrazložitvi pišete v vašem amandmaju, četudi bi prišlo do tega, čeprav mislim, da občine bi se zelo redko za to možnost odločile, četudi bi prišlo potem do prodaje tega nepremičnega premoženja naprej, in to prej kot v obdobju petih let, gre ta kupnina v proračun občin, kar pomeni, da se tudi kupnina, ki se pridobi s tega nepremičnega premoženja, prenese v javno sfero. In tukaj mislim, da ni nobenega dvoma, gre za prenos sicer kupnine na občinsko raven, ne pa v zasebno raven. Če bi pa pri tem prišlo do prelivanja iz javnega v zasebno raven, potem imamo v državi inštitucije, ki pri tej stvari morajo odreagirati. Naj povem še to, da v okviru samih vzvodov, ki jih imajo na eni strani organi pregona in pa tudi občine, ki so na eni strani pri sprejemanju proračuna oziroma pri finančnih transakcijah pod drobnogledom Računskega sodišča in proračunskega inšpektorata pri Ministrstvu za finance. Tako tukaj ni nobenega dvoma, da se sredstva, tudi če bi šlo po vašem prepričanju do zlonamerne prodaje v kratkem obdobju, tukaj ne gre za to, da bi potem se samo prelilo to javno premoženje v roke zasebnikov. Samo toliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Meh.
Spoštovane poslanke in poslanci, gospod državni sekretar, gospe in gospodje! Po moje smo danes v enem izjemno zanimivem trenutku, pa tudi obdobju oziroma usodnem zato, ali bo državni zbor zbor servis aktualne vlade, katerekoli. Izjemno pomembno vprašanje je. 10. člen je to odprl in okoli 10. člena razpravljamo prav o tem. Nobenega dvoma ni, da je na nek način prodaja premoženja in spodbujanje investicij in gospodarstva primerna poteza in da, kot je nekdo danes rekel, da je smer prava. Ampak oprostite, smer velja tudi ta, da kadar mislimo smer, mislimo natančno določen azimut oziroma smer, da bomo prišli do tega cilja. Seveda pa obstoja zame tudi nasprotna smer in pa smer, ki zasega skoraj 180 stopinj. Vsaka pot tu lahko pripelje do cilja, lahko še kakšna druga, vmes pa so lahko ovire. In te ovire bi radi preprečili. Zato bi rad vprašal dvoje. Nujni postopek je izključil redne postopke in vse, kar moramo ta čas narediti in ta nujni postopek je skozi 10. člen nakazan, da ta nujni postopek ne zagotavlja vsega, kar bi morali v postopku narediti, da bi odgovorili na vprašanja, ki jih postavlja tudi Računsko sodišče. Tudi jaz predlagam, spoštovani podpredsednik, da odgovorimo na vprašanje, kaj pomeni za nas mnenje Komisije za preprečevanje korupcije, kaj bo vodstvo parlamenta naredilo, oprostite, kaj bo parlament naredil, za nas je to izjemno pomembno. Prepogosto se dogaja, da mi sprejemamo stališča, zakone, sklepe, četudi ima Zakonodajno-pravna služba nasprotujoče mnenje oziroma ni dala pravega mnenja. Prepogosto se to dogaja! In moje zadnje vprašanje, gospod podpredsednik, je pravzaprav tako. Slovenska vlada je tam nekako po 20. februarju sprejela sklep in ustavila postopke za izpeljavo agencije za upravljanje nepremičnega premoženja. Kdo je dal slovenski vladi to pravico? Ta zakon smo sprejeli mi. Državni zbor je ta zakon sprejel, gospe in gospodje. In če mi hočemo, ta zakon lahko spremeni samo Državni zbor. Morda jutri, morda čez en teden. In treba je nekaj na tem področju narediti. Ampak, gospe in gospodje, ne tako, da je nekdo, ki se imenuje slovenska vlada, s sklepom slovenske vlade ustavil sklep najvišjega državnega organa v tej državi. To je nedopustno. Tega mi, gospe in gospodje, ne smemo dopustiti, v nobenem primeru. Sicer državnega zbora ne potrebujemo. Potem je dovolj vlada, ki bo lahko vladala, še nekaj zakonov sprejmemo, pa bomo mi tukaj resnično samo zaradi tega, da se sestajamo tukaj in tam in da rečemo kakšno stvar. Zato, gospod predsednik, jaz mislim, da je na kar nekaj vprašanj treba odgovoriti. Predvsem pa odgovornost slovenske vlade. Kdo je dal slovenski vladi pravico, da je sprejela sklep, da se ne izvaja zakon, ki ga je sprejelo zakonodajno telo? Jaz na to ne morem pristati in odločno protestiram ter zahtevam odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Sonja Ramšak. Prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav državnemu sekretarju, poslankam in poslancem! Že na Odboru za javno upravo, lokalno samoupravo in pravosodje sem opozorila na to, da me izredno moti, kadar poslanke in poslanci razmišljamo na negativen način in ko iščemo v predlaganih rešitvah predvsem tisto negativno konotacijo in pa možnosti izrabe, da nekdo razmišlja tako, da si bo na svoj račun pridobil kakšno premoženje. Sama moram reči, da tega amandmaja k 10. členu, ki ga je predlagala Pozitivna Slovenija, ne morem podpreti. Dajem pa seveda podporo predlagani rešitvi v spremembah in dopolnitvah Zakona o stvarnem premoženju države in lokalnih skupnostih, ker tudi te spremembe sledijo načelom osnovnega zakona, to je načelo gospodarnosti, načelo ravnanja s stvarnim premoženjem, načelo odplačnosti, načelo enakega obravnavanja, načelo preglednosti in načelo javnosti, pri tem pa se seveda širijo ta načela, ker dajejo novo vsebino in omogočajo lažje prenašanje premoženja znotraj sektorja, se pravi med državo in lokalnimi skupnostmi. Kot sem v uvodu že dejala, da vedno zasledujem cilj, da nekdo razmišlja na pozitiven način in da pri tem ne sledi nekim kaznivim dejanjem, bi se navezala tudi na to danes sporno mnenje protikorupcijske komisije. Jaz moram reči, da zelo spoštujem protikorupcijsko komisijo, ker mislim, da njena ustanovitev in pa njeno poslanstvo je tisto pravo, ko bo v državi uredilo tudi marsikatere odnose. Seveda se pa po drugi strani, ko tako pravite, kako je treba spoštovati zakone, tudi sprašujem, na kakšni osnovi je nastalo to mnenje. Vi vsi veste, da je protikorupcijska komisija zavezana po zakonu o integriteti, da poroča Državnemu zboru enkrat letno, vendar mi poročila v Državnem zboru do danes s strani protikorupcijske komisije še nismo prejeli. Po zakonu pa bi moralo to poročilo priti v Državni zbor do konca junija. Veste, da je tudi Mandatno-volilna komisija že hotela obravnavati to poročilo, pa žal to ni bilo mogoče. Sprejeti so bili tudi določeni sklepi in zato tudi ne morem slediti mnenju protikorupcijske komisije. Tudi v tistem delu, ko govori, da na podlagi prijav, ki jih je obravnavala tako komisija kot revizija Računskega sodišča in da dokazujejo to tudi načrti integritete občin in da javni uslužbenci, ki neposredno opravljajo naloge oziroma izvajajo pristojnosti na področju ravnanja s stvarnim premoženjem v občinah, sami pri svojem delu identificirajo precej dejavnikov korupcijskih tveganj. Jaz verjamem, da je morda kje tudi to, ampak ko sledim temu, kaj navajajo v nadaljevanju, da recimo je letni načrt pridobivanja in razpolaganja s stvarnim premoženjem občine v nasprotju z interesi občine, ne vem, kje lahko občine oziroma posamezni javni uslužbenci izpostavijo to, kajti sama sem tudi mestna svetnica v mestnem svetu Mestne občine Celje in točno vem, da sem kot mestna svetnica seznanjena z vsemi dokumenti in z vsemi postopki ravnanja s stvarnim premoženjem občine in da tudi mestni svet z vso odgovornostjo zasleduje javni interes. V nadaljevanju v teh alinejah lahko tudi zasledimo, da občina nima navodil, da se zaposleni seznanjajo s spremembami premoženja, pa da občina nima navodil, kako ravnati in narediti svoje premoženje in da občina nima načrta, kako urediti svojo nepremičnino. Mislim, da temu ni tako in da se večina občin res trudi v javnem interesu in da s tem zakonom dajemo občinam možnost, da bodo lahko tudi v skladu s strategijami gospodarskega razvoja in odpiranja novih delovnih mest zagotovile določene nepremičnine, ki jih bodo ali odprodale ali pa dale v najem, da se bo začel v posameznih občinah tudi gospodarski razvoj. Občine velikokrat v pogovorih tudi z menoj kot poslanko in prej kot mestno svetnico izpostavljajo predvsem to, da občine kot take nimajo vzvodov, da bi lahko na tem področju, se pravi na področju razvoja gospodarstva naredile kaj v pozitivni smeri in ponudile s tem tudi odpiranje novih delovnih mest. S tem, kar bomo v nadaljevanju obravnavali, se pravi tudi dopolnitev, amandma, ki ga je vložila koalicija, pa se še posebej zavzemam, da ta zakon potrdimo. Vsi vemo, da je zelo pomembno, da se pospeši razvoj dejavnosti domače in umetne obrti ter tudi kulturne dejavnosti in v tem vidim priložnost tudi za odpiranje mestnih jeder, mestnih središč v tistih velikih občinah, kjer vemo, da so praktično mestna jedra izumrla, tako kot na primer v velikih mestnih občinah. Jaz moram reči, da bom ta zakonz veseljem podprla. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da še želite razpravljati, zato odpiram prijavo. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Najprej dober dan vsem skupaj! Seveda naj na samem začetku rečem, zato da bo delovalo optimistično in predvsem pozitivno, da smo v Pozitivni Sloveniji veseli, da se je Vlada odločila nekaj sprememb narediti na tem področju. V Pozitivni Sloveniji smo pripravljeni te spremembe tudi sprejeti. Ampak, saj veste, pri vsaki zadevi je vedno "ampak", če imaš kaj za povedati. Sedaj bom šel zelo sistematično po vrsti, ker vidim, da preprosto enih stvari predstavniki Vlade ne razumejo ali pa nočejo razumeti. Tisto, kar smo vsi dobili od Komisije za preprečevanje korupcije, je ena stvar, ki nas je vse skupaj zelo zmotila. Pa vam bom prebral, ker se temu zvesto izogibate. "Komisiji ni bila dana možnost sodelovanja v medresorskem usklajevanju oziroma možnost, da bi predloge zakonskih določil skladno s petnajsto alinejo in 12. členom pred njihovo obravnavo na Vladi proučila v smeri njihove usklajenosti s predpisi, ki urejajo področje preprečevanja korupcije in preprečevanja ter odpravljanja nasprotnih interesov" in tako naprej. Jaz vem, da vi to zelo dobro veste. In tudi nekako sem pričakoval, da ko ste se odločili, da kot predstavnik Vlade v tem primeru tudi spregovorite in se opredelite do vprašanja, do katerega je moja kolegica s proceduralnim sklepom želela imeti odgovor, ste odgovorili, da Vlada nima mnenja. Seveda niste tega rekli, ampak posredno tega niste odgovorili. Mi še vedno nimamo odgovora, ali ima Vlada mnenje na to, kar je komisija predlagala oziroma opozorila, pod številko 1. Sedaj pa, če gremo na amandma, ker bom na koncu še enkrat predlagal proceduralni sklep, naj obrazložim naslednje. Poglejte, seveda je namen tega zakona spodbujanje, da bodo lokalne skupnosti v svojih sredinah lahko tvorno upravljale z nepremičninami v prostoru z enim samim ciljem, to pa je razvoj lokalne skupnosti. Vi ste se odločili, da greste spreminjat zakon o stvarnem premoženju, niste se pa lotili izvornega greha, ki je bil narejen v preteklosti. Če bi se tega problema rešili oziroma se ga dotaknili in poskušali rešiti tisto, kar so dejansko Skupnost občin Slovenije in Združenje občin Slovenije in Združenje mestnih občin Slovenije, vse tri so to že na glas povedale, to pa je, da za božjo voljo dajte že ukiniti Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov in prenesite to premoženje nazaj na lokalno skupnost. Tam imate arzenal zemljišč, ki jih ta sklad v resnici prodaja, ne pa skrbi za njih. In takrat bi vse lokalne skupnosti dobile kar nekaj zemljišč, tisto, kar pravzaprav hočete sedaj skozi druga vrata pripeljati, da bi dejansko prenašali po svoji lastni meritorni odločitvi, kaj je in kaj ni v javnem interesu. Da je res tako, govori sam zakon, zato je predlog 10. člena, da se nazaj povrne tisto, ko je treba utemeljiti in dodati varovalko, da ugotovimo, ali je to v javnem interesu ali ne. To, da nekdo deluje kot javna organizacija, se pravi v smislu javnosti, je samo po sebi jasno, in nobenemu ne rabimo razlagati, da sta to država in lokalna skupnost. Vendar v praksi se je izkazalo, da temu ni tako. Ta država ima pač od vsakokratne vlade svoje vatle, kaj je javno in kaj je dobro in kaj ne. Pa bom dal konkreten primer. Mi smo se lotili problema, ki ga v tem zakonu jaz danes ne vidim, to je stavbna pravica. Država bi z lahkoto prenesla zemljo, o stavbni pravici pa ni dorekla ničesar. Stavbno pravico bo še naprej zaračunavala in delala odmere. Dam primer. Lokalna skupnost se odloči narediti most, ugotovi, ker vse, kar je ob vodi, je tudi državno, to vemo vsi, in je avtomatično sogovornik država. In ker ta most ne more pripeljati z enega hriba na drug hrib čez neko oviro, se mora nekje vmes, ker je prevelik most, dotakniti tudi steber, ki bo podpiral ta most. In ta steber hote ali nehote se zadane ob državno zemljo. In takrat lokalna skupnost državo vpraša: "Ali lahko prenesete to zemljo?" "Ne, ne bomo prenesli, ker to zemljo bomo rabili, ker to je vodno okolje, ni govora, in bomo raje naredili stavbno pravico." Stavbna pravica po zakonu pa zelo jasno govori, da je treba narediti odmero in ta odmera pomeni neke vrste odškodnino. In ta vlada, ne ta konkretna, govorim vlada, vsakokratna, naredi še to neumnost, da zraven naredi, da je oddala stavbno pravico za 45 let, vendar po 45 letih je treba vrniti v prvotno stanje. Veste, kaj to pomeni, ne? Treba je podreti most po 45 letih. To pomeni to. In tega se ni lotila ta vlada, ko bi pravzaprav morala rešiti take zadeve. In me tudi zanima, če rečemo, da ta amandma 10. člena ne bo sprejet in bo ta prenos narejen. Ali bo te stavbne pravice zdaj uredila tako, da bo rekla, v redu, prekinjamo stavbno pravico, prenašamo zemljo na lokalno skupnost, ker je več ali manj jasno, da je tam most itn.? Ali veste, koliko je tega? Ogromno. Seveda je tudi drug problem, ki se mu reče, da lokalna skupnost dostikrat obratno naredi, podari zaradi javnega interesa nekaj državi, tudi zemljo. V Mestni občini Ljubljana je bilo tega kar nekaj. In država, ki je to hotela imeti, in ko smo to izkazali in to prenesli, to naredili, je država v nekem trenutku ugotovila, da še ni zrel čas, še niso ustvarjeni pogoji, da bi to zemljo rabila. In veste, kaj naredila? To isto zemljo, ki jo je lokalna skupnost dala državi, je dala v najem nazaj lokalni skupnosti, in to zaračunava. To se sedaj dogaja. To je realnost. Zato je treba dati varovalke v ta zakon, kaj je javni interes. V tem primeru bi bilo smotrno in logično, da bi država ugotovila, ker še pet let ne bomo te zemlje rabili, jo damo nazaj brezplačno v uporabo lokalni skupnosti, da na tem prostoru uživa to, kar je potrebno, ko jo bomo potrebovali, jo bomo pa dobili nazaj. Jaz se bojim samo tega, in to bi morala vlada vedeti, na kar je opozorila Komisija za preprečevanje korupcije, da je treba določene stvari preprečiti in je treba dati notri samo varovalke. Zakon ni slab, daleč od tega! Ampak je pa treba dati varovalke, da ne bo imel vsakokratni minister na ministrstvu, ki bo upravljal z določeno nepremičnino, svoje vatle. Dam primer, jaz sem zelo vesel in srčno zadovoljen, če bodo feniksi rastli po celi Sloveniji, Nova Gorica, Krško, Celje, Maribor, kaj vem, kje še vse. Jaz to vse podpiram. Bojim pa se, da bodo feniksi zrastli samo v določenih krajih. Tukaj imam zelo resen problem, kje so ti vatli, kaj je v javnem interesu in kaj ni. To, da je varovalka že sama po sebi, da tudi če proda to zemljišče prej ko v petih letih, da se bo denar znašel v proračunu in je to tudi prihodek lokalne skupnosti, pomeni, da ne vidim razloga, zakaj tega ni prodala že država. V resnici imamo en resen problem, da država v resnici ne zna delati s tem. Jaz pravim tako, županovo delo in delo mestnih in občinskih svetov je pritlehno in podtlehno. Pa ne v negativnem smislu. Ampak vse, kar se drži zemlje in vse, kar je pod zemljo, in to je njihovo osnovno, matično delo v lokalni skupnosti, z vsemi atributi Zakona o lokalni skupnosti, kar še sledi, s čim se ukvarja lokalna skupnost. In za božjo voljo, v vseh pametnih državah so že zdavnaj ugotovili, da se država ne ukvarja z lokalnimi zgodbami. Zato imam dvoje pred sabo. Dajte čim prej, to res apeliram na vas, ker se boste s to materijo verjetno ukvarjali, ukinite Sklad kmetijskih zemljišč, to je primarna naloga te vlade, upam, ker s tem boste res zagnali gospodarstvo in sprostili ogromno zemljišč, ki jih bodo v okviru svojih sprejetih prostorskih aktov in po vseh ustaljenih postopkih lahko začeli upravljati, ne pa, da ta sklad prodaja kmetijska zemljišča. To počne danes ta sklad. In druga stvar, ki se mi zdi pomembna, je, da damo to varovalko. Ta varovalka bo pa zelo jasna in se bo moč do nje opredeljevati, če bomo naredili en korak. To pa je, da začnemo spoštovati inštitucije, ki smo jih ustanovili z zakonom, in to je Komisija za preprečevanje korupcije, kar pomeni z drugimi besedami, zdaj pa se obračam na vas, predsedujoči, da v okviru poslovnika spoštujete, glede na to, da smo ugotovili dvoje, prvič, ugotovili smo, da Vlada nima mnenja do oblikovanega priporočila oziroma mnenja, ki ga je dala komisija, to smo danes vsi slišali, in da v skladu z 73. členom, tretji odstavek, če Državni zbor odloči, da je treba pridobiti mnenje delovnih teles, Zakonodajno-pravne službe ali Vlade, ,predsedujoči prekine obravnavo točko dnevnega reda. In ker smo to danes vse ugotovili, daste ta proceduralni predlog na glasovanje. Vsaj to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tega predloga ne morem dati na glasovanje. Je pa z nami predstavnik Vlade in mu dajem tudi besedo. Gospod Hartman, državni sekretar, prosim.
Hvala lepa. Pa dajmo sproti, da ne bo potem za konec preveč, upam, da ne bo zmanjkalo časa. Bi sem kar navezal glede sodelovanja protikorupcijske komisije in naj povem, da Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije točno navaja, kdaj v 12. členu ima protikorupcijska komisija možnost sodelovati pri pripravi zakonov. To pomeni takrat že od samega začetka. Kot vemo, je bil zakon vložen v postopek že maja, če se ne motim, mnenje komisije smo dobili 19. 9., kar pa še ne opravičuje tega, da določena dejstva, ki jih je komisija tukaj napisala, so bila upoštevana oziroma so vredna razmisleka tudi v bodoče. Glede vaše pripombe naj povem, da tudi sama protikorupcijska komisija v tistem delu B, kjer govori o postopku, meni, da se je zelo pozno vključila v sam postopek, zaradi tega tukaj ne gre kriviti Vlade, da ni dovolj sodelovala s protikorupcijsko komisijo pri pripravi tega samega zakona. Kot sem že v prejšnji intervenciji povedal, je Vlada v tem postopku sodelovala s Skupnostjo občin že od samega začetka, kjer pa nekih pripomb na sam zakon ni bilo. Dejstvo pa je, da so pomisleki, ki jih protikorupcijska komisija dala v okviru tega 10. člena, ki sem jih že v prejšnji intervenciji tudi obrazložil. To je bil tudi odgovor na mnenje, ki ga je podala zakonodajna služba. Tukaj mislim, da v okviru javnega interesa, v katerem morajo delovati tako država kot tudi občine ne gre za sporen prenos. Dejstvo pa je, da v vsakem sistemu obstajajo anomalije. Problem je, da se sama zakonodaja preveč osredotoča na te institucije oziroma same kontrole podvaja v več zakonih. Tudi v samem mnenju protikorupcijske komisije je navedeno, da naj se v sam zakon napišejo določeni kontrolni mehanizmi. Takšni kontrolni mehanizmi v našem pravnem sistemu že obstaja. Na prvi ravni, kar se tiče občine in proračuna, imamo tukaj Računsko sodišče, imamo komisijo oziroma inšpektorat na Ministrstvu za finance. Kadar pa gre za koruptivna dejanja, imamo pa na eni strani Komisijo za preprečevanje korupcije in druge organe pregona, od policije, tožilstva in tako naprej. Če bomo pa zdaj v vsak zakon pisali postopke, kako naj vsi ti instituti deluje v okviru konkretnega primera, pa bomo s tem ustvarili samo zmedo.Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Hvala, predsedujoči. Glejte, mi se lahko od tu do večnosti pogovarjamo, kaj ste hoteli povedati in kaj ne, ampak dejstvo je, da mnenja Vlada ni sprejela na mnenje Komisije za preprečevanje korupcije. Tisto, kar je zame pomembno, je, da moramo najprej spoštovati dogovore in tisto, kar imamo znotraj tega državnega zbora. Vi enostavno želite povedati, da ste veliko časa namenili pripravi te zakonodaje in ko se vam je zdelo dobro, pa sprejmimo po nujnem postopku v parih dneh. In to je to. To ne gre. Glejte, enostavno tak postopek ne more zdržati. Zato predsedujoči, v Državnem zboru smo mi že sprejeli 7 zakonov, na katere je ta ista komisija opozorila, da so tvegani zakoni in da se jih ne sprejema, ne govorim, da so slabi, ampak da se jih ne sprejema po nujnem postopku. To je bistveno, na kar v bistvu komisija opozarja. Zato, ker sem rekel proceduralno, predsedujoči zahtevam v imenu poslanske skupine pavzo 20 minut in istočasno tudi posvetovanje s predsednikom Državnega zbora. S tem bomo dosegli, da se bomo dogovorili, kako sploh naprej. Ker v nasprotnem primeru, jaz vam povem, s takšnim načinom dela, ko pravzaprav hočete uveljaviti nove atribute poslovniških določil, to pač enostavno ne gre. Zato bo moral Državni zbor kakšno drugi stvar prej narediti – ali spremeniti poslovnik ali pa uvesti nove parlamentarne prakse, ki jih sicer skozi stranska vrata kar naprej vlečete. Hvala lepa.
Praviloma se jemlje odmor v času glasovanja oziroma pred glasovanjem, tako da to možnost še vedno imate. Jaz predlagam, da gremo z razpravo naprej in se potem odločimo glede tega. Proceduralno.
Ja, proceduralno. Glejte, predsedujoči, zdaj poskušate vse manevre izkoristiti, ampak enostavno stvari smo pripeljali do vrat, do konca, se reče. Predstavnik Vlade je jasno povedal oziroma nima odgovora, ali naj danes pove, ali ima mnenje Vlade o tej komisiji ali ne. Proceduralno smo dvakrat vložili, kar seveda vi kot predsedujoči izpodbijate. Po poslovniku nam ne daste pravice, da o tem vsaj glasujemo. Saj ni nujno, da bo to izglasovano, ampak dajte se držati te državnozborske biblije. In dajmo se držati tistega, kar je predlagano. In če boste izglasovali, da ne želite mnenja Vlade, potem sem vse razumel. In v nasprotnem primeru, če še tega ne, sem prosil v imenu poslanske skupine 20-minutno pavzo za posvetovanje s predsednikom Državnega zbora, da vidimo, kako bomo naprej delali. Jaz ne bom čakal, lepo vas prosim, predsedujoči, do jutri, ko bo stvar že pase. Zdaj je treba ukrepati.
Hvala lepa. Imam pravico, da se odločim na ta način, da sicer upoštevam delno vašo željo in dajem na glasovanje vaš predlog, da se pridobi mnenje Vlade pred nadaljnjo razpravo. O tem predlogu odločamo. Naprej so drugi proceduralni predlogi. Predlagam, kot sem rekel, da glasujemo o tem, ali počakamo na mnenje Vlade. Takšen je bil predlog gospoda Janija Möderndorferja. Ta predlog dajem na glasovanje. Državni zbor ni sklepčen. Glasovanje ponavljamo. Glasovanje poteka. Državni zbor ni sklepčen, zato sejo nadaljujemo ob 10.50.
Nadaljujemo sejo, in sicer s tretjim glasovanjem o proceduralnem predlogu, da prekinemo točko, dokler ne dobimo mnenja Vlade o predlogu, ki ga je dal kolega Jani Möderndorfer. Proceduralni predlog dajem na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je bilo 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 39. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da proceduralni predlog ni sprejet. Mag. Stanko Stepišnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zopet sprejemamo invalidni zakon, kot je bilo že rečeno. Korupcijska komisija je opozorila, da v zakon niso vključene prekrškovne in civilne sankcije. Drugič, kar me zelo moti, je pa to, da v zakon niso vključene varovalke. Poglejte, država ima dvojni obraz. Ko delamo projekte, dobimo od države vedno pogodbo, da se v podjetju ali občini ne sme odtujiti določeno premoženje oziroma nepremičnina pet let. Tu gre za enako pogodbo, država–občina, pa je to črtano. Mislim, da to povzroča izredno veliko sumov, netransparentnosti in zlorab. V zakonu tudi piše, da bodo izbirali, kaj se lahko prenese na občino, od primera do primera. Ja, za božjo voljo, saj ja mora biti po nekih kriterijih! Kriterij mora biti najprej potrjen. Tako se normalno v svetu dela. Tu pa je kot na divjem zahodu. Prevladati bi morali tisti kriteriji, ki omogočajo potem občini, da izrablja ali koristi to nepremičnino v javnem interesu boljše kot država. Jaz pri takem početju, vam odkrito povem, ne morem več sodelovati. Jaz nimam obraza, tisto, kar smo včasih v podjetju podpisovali do države, tu gre pa dejansko za tistega, ki bi moral varovati zakonitost, transparentnost, brezsumnost, upoštevati, tako kot je bilo rečeno, protikorupcijsko komisijo vsaj v tem, da bi se opravila javna razprava, ne hitri postopek, in da bi se določene stvari, ki so pomanjkljive, dodale. To je tako, kot da je že naprej narejeno za nekoga, da bo preneseno na občino in potem privatno prodamo in da se bo nekdo s tem okoristil. Na drugi strani imamo toliko in toliko za povedati, koliko je bilo slabega narejenega prej, sedaj pa sprejemamo zakonodajo, ki to omogoča. In dejansko ljudje, kar govorijo, da si zakonita oblast pripravlja zakone naprej, da lahko potem izrablja, kar drugače ne bi mogla, izgleda, da to drži. Kaj bi pa bilo narobe, če bi notri dali varovalko, da se pet let ne sme prodati naprej v občini? Pa naj občina vrne nazaj na državo, če ne more v petih letih kaj narediti. Kaj je to tako slabega? Jaz ne vidim, kaj je v tem slabega. Ne vem, si predstavljam, da gre za neko navodilo nekoga, ko mora neka vojska to izpeljati do konca. To je trma, to je, ne vem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ali želi še kdo razpravljati o amandmaju k 10. členu? Odpiram listo in prosim za prijavo. Gospa Patricija Šulin, izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Pozdrav tudi vsem prisotnim! Tisti, ki se v tem državnem zboru sprašujete, če državni zbor potrebujemo, ga potrebujemo, kot tudi potrebujemo razpravo, vendar konkretno, korektno razpravo. Tisti, ki se tudi sprašujete po zlorabah, morebitnih, tega zakona, vas sprašujem, ali prejšnji zakon, ki to ureja in ki je določal, da se šele po petih letih lahko premoženje proda, ni ponujal možnosti zlorab. Vemo, da vsak zakon, čeprav ima tudi ta del, ki sankcionira zlorabe, to omogoča. Jaz pa menim, da stari zakon, ki je šele po petih letih omogočal odprodajo in ki je imel kopico zakonskih določb, je zaviral gospodarstvo in je tudi zaviral razvoj turizma. Če samo omenim grad Rihemberk oziroma grad na Braniku v novogoriški občini, ki je v lasti države, žalostno propada in ga nikakor ne moremo z nekim pametnim odlokom in z namero prenesti na občino, čeprav je namera občine taka. In upam, da se ga bo po uvedbi tega zakona preneslo. Tisti, ki se bojite hitrih prodaj in možnosti zlorab. Ja, tudi tukaj so mone zlorabe. Pravzaprav svetniki Mestne občine Ljubljana to dobro vedo. Zemljišča so se tam čez noč spremenila v zazidalna in nekdo je res čez noč zaslužil 14 milijonov evrov. Zlorab je veliko v naši državi, se strinjam. Če pa pogledamo ta zakon, potem pri prodaji teh nepremičnin vemo, da se bo tudi na sejah mestnega sveta, to se pravi na občinskih sejah se bo morala potrditi ta prodaja, ker bo to moralo biti vključeno v proračun občine ali v rebalans proračuna občine in se tudi na sejah mestnega sveta sprejema pridobivanje stvarnega premoženja kot tudi odtujitev stvarnega premoženja. To vsi vemo. Pa tudi vemo, da pred tem je potrebno opraviti cenitev sodno zapriseženega cenilca. To se pravi, cena nepremičnine je znana. Kar pomeni, da če kdorkoli od svetnikov in tudi dotični župan občine sumi v nepristransko cenitev nepremičnin, lahko poda pobudo za ponovno cenitev teh nepremičnin. Ta bojazen je na tej točki po mojem neupravičena. Imamo tudi že na sami občini kopico teh nadzornih organov, ki se lahko vključijo, ko obstaja utemeljen sum zlorabe pri prodaji, odtujitvi nepremičnin. To se pravi, kot sem že omenila, je to že sam občinski svet, nadzorni svet občine, Računsko sodišče in tudi revizijske službe, ki jih imamo v naši državi. In seveda tudi sama Komisija za preprečevanje korupcije. Tako ne razumem, zakaj vas pravzaprav toliko skrbi ta možnost zlorabe, ki je dana pravzaprav že s starim zakonom. Gre pa za staro zakonodajo, za zaviranje gospodarstva in naš namen je, da ga z novo novelo spodbudimo, da končno tudi zadihajo te naše nepremičnine, ki so nekatere tudi kulturne in imajo naše sporočilno slovensko kulturno dediščino, žal pa propadajo tudi zaradi togih določb stare zakonodaje na tem področju. Za javni interes pa, mislim, da je poskrbljeno prav v 10. členu, ko se dopolnjuje stari 24. člen, ki pravi, da se pri sklepanju tovrstnih poslov med subjektoma šteje, da je javni interes izpolnjen s samim prenosom nepremičnega premoženja. Jaz upam, da vsi razumemo, ko država in občina izrazita namero po pridobitvi tega premoženja, je javni interes izkazan. Tudi 8. člen te nove novele določa metodo pri prodaji nepremičnega premoženja pod ocenjeno vrednostjo. Tukaj imamo točno določena navodila in določbe, ki določijo natančne kriterije, ki bodo odločilni za izbor najugodnejšega ponudnika. Jaz predlagam, da ta zakon sprejmemo, da se tukaj ne gremo lažne, dvojne morale in da končno sprostimo tudi te nepremičnine, da stečejo tako, kot je treba. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sprašujem, če je še želja po razpravi. Da. Zato odpiram prijavo za listo razpravljavcev. Prijava teče. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Jaz obžalujem, da ste naredili tisto, kar je bilo najmanj treba. To je, da se je Državni zbor odpovedal mnenju Vlade o mnenju korupcijske komisije, kar je svojevrsteno, netipično in neznačilno. To je, veste, temu se reče, nočem vedeti, kaj misli Vlada o tem mnenju. Kar se pa dvojne morale tiče, je pa nekaj neverjetnega. Danes sem slišal, da v resnici varovalk ne potrebujemo. Za vas je javni interes že to, da se minister in župan nekaj zmenita. Ja, pa saj proti temu ste se ves čas borili! Na to opozarja protikorupcijska komisija, da preprosto ni več drugega meritornega odločevalca, pozabite na mestni in občinski svet, ne gre to tako, kot vi mislite. Absolutno se bo to vse tam znašlo in bodo tudi o tem odločali. Ampak daleč od tega, javni interes ni to, kar se minister in župan zmenita. Javni interes je tisto, kar mestni svet ali pa občinski svet določi, da je javni interes in kar nekako dokazujeta in opravičita. Razloge sem pa že podal v prejšnji razpravi, tako da ne govoriti o dvojni morali, ki jo sami spodbujate. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Ivan Pišek.
Hvala lepa. Poročilo protikorupcijske komisije je bilo izdano pred tremi dnevi. Jaz se sprašujem, kaj ste delali zadnje štiri mesece, ko je bil zakon prvič predstavljen oziroma v obravnavi. Če pogledamo malo bolj podrobno, opažam, da to poročilo ali pa priporočilo sledi v veliki meri razpravi nekaterih razpravljavcev opozicije na zadnji seji matičnega delovnega telesa. To me navaja nekako na razmišljanje, da je mogoče kdo sproduciral to poročilo oziroma ta priporočila, kakršna naj bodo. Kar se pa tiče 10. člena, kjer se bojite, da ne bi bilo dovolj varoval ali bi bile možnosti za kakšne zlorabe, bi pa rekel tako, premoženje v praksi, govorim sedaj za neke druge lokalne skupnosti, iz katerih izhajam, premoženje države je tam že deset let, pa država ne ve, kaj bi z njim. Takšno premoženje je mrtev kapital. In tudi če se bo kdaj zgodilo, da bo prešlo v last občine in bo občina takoj poiskala nekega primernega upravitelja ali pa primernega najemnika ali pa konec koncev tudi kupca, bo vsekakor to bolj racionalno in bolj produktivno za občinski ali državni proračun, kot pa je zdaj, ko je to samo strošek. Jaz ne vem, kje so zadržki, da začnemo s tem premoženjem enkrat že upravljati. Lahko se tudi zgodi, da so kakšni dogovori, ampak ne vem, v teh malih občinah pa so predvsem župani, svetniki in občinski sveti pošteni. Izhajamo iz tega. Če ima pa kdo kakšne slabe namene ali pa mogoče iz prakse že kaj takega pozna, to pa vam povem, da nikoli ne bomo morali preprečiti z zakonom. To so pa tako, kot je rekel državni sekretar, druge institucije, ki morajo reagirati.
Gospod Srečko Meh, za njim gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Še enkrat, gospod predsednik, ponavljam vprašanje. Vlada je s sklepom dvajset dni po imenovanju ustavila izvajanje zakona, ki ga je sprejel Državni zbor. Kdo ji daje to pravico? Zakaj je to naredila in kaj bomo glede tega naredili? Ni dvoma, da zakon gre v pravo smer. Verjamem, da ne 180 stopinj, ampak v ožji, ampak vmes se je zgodilo več stvari, ki niso dobre. Danes se spraševati, zakaj je protikorupcijska komisija tako naredila. Zato, ker je to bil nujni postopek in ker ni bil normalni postopek, kjer bi vsi, ki tukaj notri delajo, nekaj naredili. In mi smo, gospod predsednik, namesto da bi ustavili sprejemanje po nujnem postopku, nadaljevali, ne da bi dobili odgovor slovenske vlade na vprašanje, kaj je protikorupcijska komisija naredila. To je po mojem nekaj, kar si Državni zbor ne more in ne sme privoščiti. Ni dobro. Smer, v katero peljemo ta državni zbor ni dobra smer, niti za 180 stopinj ne, ampak je ta smer napačna smer. Seveda je zdaj vprašanje o poštenosti, ali so svetniki v majhnih občinah bolj pošteni od svetnikov v veliki občini. Protestiram. Vsi smo pošteni in verjamem, da vsi delamo z dobrim namenom. Mi pa bi morali v ta zakon vgraditi varovalke in merila, po katerih bomo merili, na kakšen način se lahko proda ali odtuji ali da v najem določen del premoženja. In če mislite, da bo sedaj kaj boljše, kot je bilo pri upravljanju posameznega nepremičnega premoženja, potem menim, da ne bo, ker ostanejo upravljavci nepremičnega premoženja isti, kot so bili do sedaj. Vsa ista ministrstva. Smotrni so bili predlogi, da ukinemo Sklad kmetijskih zemljišč. Trdim tudi jaz sam, da je škodljiv, da ukinemo vsa nadomestila, ki jih moramo plačevati in da ne govorimo o tem, da so v eni občini pošteni, v drugi pa ne. V vseh občinah delamo z dobrim namenom in v vseh občinah smo pošteni in verjamem, da prav tako tudi v Državnem zboru. Ampak, gospe in gospodje, osnovno vprašanje je, da je nekdo uzurpiral oblast, da nam je nekdo vzel tisto, kar je naša pravica, naša pravica je zakonodajna, je tista, ki odloča. V našem imenu je nekdo, jaz pravzaprav ne bi imel nič proti temu, da je slovenska vlada rekla: "Mi bomo spremenili, se pravi, ne bomo nadaljevali z agencijo in bomo pripravili nov zakon." To je legitimno. Ampak zapisali so, da so sprejeli 20 dni po tistem, ko je bila vlada imenovana, sklep, s katerim so ustavili zakon, ki smo ga mi sprejeli. To je pa nesprejemljivo, gospe in gospodje!
Gospod Gašpar Gašapr Mišič, izvolite.
Predsednik, kolegice in kolegi! Vedno znova se mi poraja odgovor, da nesposobni imajo sposobnost, da onesposobijo sposobne in tako smo vsi za nekaj sposobni. Tukaj smo 99 % vsi za to, da podpremo zakon, potrebne so samo minimalne korekcije. In kaj se nam dogaja? Da zaradi tega, ker se vlada noče opredeliti do mnenja protikorupcijske komisije, ker ne želite, da se v zakon vgradi klavzula oziroma varovalka, da ne more priti do koruptivnih dejanj. To je nerazumno. In če bi to podprli in če bi bilo to vsem tukaj jasno, potem bi danes to točko zaključili že pred eno uro. Tako se pa dobesedno pingpongamo zaradi tega, ker nekateri mislijo: "Ja, saj ne bo prišlo do koruptivnih dejanj." Kako da ne bo prišlo? 21 let se govori in povsod je zapisano, da v Sloveniji je korupcija na samem vrhu. Pa dajmo jo preprečiti! Zdaj se jaz sprašujem, ali je vlada izvršni organ, da izvršuje zakone državnega zbora ali obratno. Mi smo dobesedno, tukaj se je danes pokazalo, pod diktaturo vlade. Vlada ukaže, vlada ne da mnenja na protikorupcijsko mnenje. In kaj se dogaja? Vi gladko malo potrdite, da ni potrebno. Potem pa ukinimo protikorupcijsko komisijo, saj je ne rabimo, če njenega mnenja ne upoštevamo. Tukaj nas jasno opozorijo, da moramo biti previdni, vendar ne, mi rečemo, da tega ne rabimo. Kako bomo potem dosegli, da bodo državljanke in državljani in vsi drugi ljudje, ki bivajo v Sloveniji, spoštovali zakone? Ne, tako se ne dela gospodje! Jaz odločno protestiram proti vsakemu, ki se izraža nasprotno. Protikorupcijsko mnenje smo dobili, pa če bi ga dobili zdaj pred pol ure. Ali je pomembno, ali je to bilo pred 20 dnevi ali je pomembno to [[...]]? Dobili smo ga, preden se odločamo. Pa četudi ga ne bi dobili, bi se lahko sami zamislili nad svojim ravnanjem in glasovanjem. Zato bom glasoval proti, če se ne bo v 10. členu zapisalo, da se ne more odtujiti premoženje, ki je preneseno na lokalno skupnost v obdobju petih let. Hvala lepa.
Hvala. Odprl bom še en krog razprave. Pred tem bom dal besedo državnemu sekretarju. Mag. Hartman, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat, iz mojih intervencij, ne vem, če ste dojeli, da je naše stališče in tudi stališče Vlade glede mnenja, ki ga je poslala protikorupcijska komisija, jasno. Protikorupcijska komisija nam očita v dveh točkah. Prva točka je očitek, ki se nanaša na skrajšani postopek. Tukaj je bilo skozi mojo intervencijo že dvakrat obrazloženo, da sicer je res, da protikorupcijska komisija govori o hitrem postopku, mi nekako smo doumeli, da gre tukaj za skrajšani postopek, vendar ta postopek sprejemanja zakona teče že od maja, to pomeni celoten postopek, čeprav je opredeljen kot skrajšani, je že več kot štiri mesece. Protikorupcijska komisija je imela ves čas možnost sodelovati, to ji tudi sam zakon omogoča, zakaj se je Vlada odločila za skrajšani postopek, pa je predvsem v tem, da so v samem predlogu zakona elementi, ki so v soglasju s paketom zagona slovenskega gospodarstva. In to je bil tudi jasen razlog, zakaj se je Vlada odločila, da gre tukaj za skrajšani postopek. Glede opredelitve javnega interesa in 10. člena, ki ga omenja protikorupcijska komisija, pa je tudi že jasno, da smo to obrazložili tudi že na odboru. Očitek je bil, da na odboru protikorupcijska komisija ni mogla sodelovati, lahko bi sodelovala, vendar njeno stališče smo dobili po zadnjem odboru, to se pravi po drugi obravnavi samega zakona. Glede javnega interesa pa je bilo tudi že obrazloženo, zakaj za nas opredelitev javnega interesa v okviru občin in države ni sporna, prav tako pa tudi institucije, ki zagotavljajo transparentnost in zakonitost postopka, v Sloveniji obstajajo in jih ni treba še enkrat navajati v sami vsebini tega predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala za to pojasnilo. Odpiram še eden krog razprave o amandmaju k 10. členu. Prosim, če se prijavite tisti, ki želite razpravljati. Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Hvala za besedo. Gospod državni sekretar, jaz bom zelo vesela, če mi poveste, kateri so tisti elementi, ki bodo spodbudili gospodarsko aktivnost, ker to naj bi bil razlog za nujni postopek. Na veliko žalost tega odgovora na odboru, kjer sem sodelovala, nismo dobili, kljub temu da smo vprašali enako. Jaz upam, da se vam ne mudi tako zelo zaradi stvari, na katere nas opozarja protikorupcijska komisija in na katere je danes celotna koalicija pokazala, da ji je prav malo mar, kako, kje in kdaj se bo, ne borila protikorupciji, ampak očitno to z veliko vnemo tudi izvajala. Kot rečeno, prosim, da mi poveste, katere so tiste aktivnosti, ki bodo pospešile gospodarsko rast, da je za to postopek tako nujen, kot opisujete.
Želite, gospod državni sekretar, odgovoriti? Prosim.
Hvala lepa. Lahko kar odgovorim. Dejstvo je, da je v paketu za gospodarski razvoj, ki ga je Vlada sprejela 31. maja, če se ne motim, tudi prenos nepremičnin, ki so v lasti države in jih država ne potrebuje v last oziroma upravljanje občin za zagotavljanje gospodarstva. To pomeni za ustanovitev razvojnih inkubatorjev oziroma za kršnokoli gospodarsko aktivnost na tem področju. To je ena izmed zavez, ki jo je Vlada sprejela v okviru drugega paketa spodbujanja gospodarstva. Hvala.
Hvala lepa. Še je želja po razpravi. Mag. Barbara Žgajner Tavš, prosim.
Samo kratek pomislek na to izvajanje. Prvič. Nepopravljive posledice za državo, verjamem ne bodo nastale, če feniks pač ne bo zmogel poleteti v tako kratkem času kot ste si zamislili vi. Drugič. Nujni postopek, ker očitate Komisiji za preprečevanje korupcije, in očitek je bil celo s strani koalicijskih poslancev, da naj bi opozicija, ker je na odboru opozarjala o možnosti sistemske vgradnje korupcije v zakon, podkupila protikorupcijsko komisijo. Dajte se zresniti vsi skupaj! Res katastrofa, proti kateri očitno protestiram. Toliko zaupanja vi, ki ste dobromisleči, v SDS pa bi lahko imeli do vaših poslanskih kolegov, da veste, da tega ne počnemo. Komisija za preprečevanje korupcije je neodvisna institucija, ki ji daje težo celo Evropska unija. Nanjo se radi sklicujete takrat, ko sprejemate nujne ukrepe, nepopravljive za Slovenijo. Jaz bom obrnila okrog. Kakorkoli, jaz pravim, dvojna morala na strani vladnih predstavnikov, upam in želim, da boste javni interes zagovarjali pri amandmaju k 14. členu, ki ga vlagamo. Tam pa sledimo javni interes lokalne skupnosti. Hvala.
Hvala lepa. Še mag. Alenka Bratušek. Ne. Zaključujem razpravo. Gospod Stepišnik, prosim.
Ne strinjam se s tem, kar je bilo izrečeno, da bo to pospešilo gospodarsko rast. Trije paketi so bili izdani za povečanje gospodarske rasti, če se spomnite. Zdaj je bil tretji. V tretjem je okrog 130 paketov. Kaj nam je pokazala jesenska napoved Umarja? Da ne bo samo negativna gospodarska rast in nižji družbeni bruto produkt in negativni predznaki pri zasebni, državni potrošnji, investicijah, zalogih, izvozu in uvozu, ampak da se to celo spremeni v trend. To se pravi, da več ukrepov kot sprejmemo, daljši je trend negativne rasti. Zdaj smo že v letu 2014, ko bo verjetno tudi zelo zelo negativna gospodarska rast. Če je strategija vodenja, da se spravi na kolena vse do leta 2014 in se potem počasi začne dvigovati navzgor 2015, da bo nekdo ostal na oblasti, se hudičevo moti. Ker se bo prej kaj zgodilo, ker tako strmo padamo navzdol. Ti ukrepi za večanje gospodarske rasti so salonski. Nič ne vplivajo takoj v obdobju 6 mesecev. Tisto, kar je Pozitivna Slovenija napovedala, da je treba narediti, državne infrastrukturne projekte, da je treba zgraditi, nova delovna mesta z ekoindustrijo, toplotno zaščito v Sloveniji, socialno podjetništvo in tako naprej. To so tiste stvari, ki jih je treba izvajati, ne pisati. Izgovor, da bomo očistili pokojninsko blagajno, izgovor da ni projektov, to so izgovori, ki ne morejo opravičevati stanja, ki je danes. Ne morem se strinjati s tem, kar pravite, da bo to pospešilo gospodarsko rast, če se bo neka nepremičnina prenesla z države na občinski nivo, pri tem pa trmasto vztrajate z dvoličnim obrazom, da se ne vnese varovalka, da se 5 let ne sme prodati na nivoju občine. Mi v podjetjih pa moramo to, prej, ko sem bil v podjetju, smo pa morali sprejeti vaše predloge in podpisati, da ne bomo odtujili, če smo dobili evropsko in državno subvencijo, 5 let tega s svojega teritorija oziroma podjetja. To je prava dvoličnost. In to je trmasto vztrajanje. Vsi govorite, da ne bo korupcije, eno, drugo, tretje. Pa zakaj potem ne bi zapisali 5 let, recimo, da se ne sme v občini prodati? Pa smo vsi, 99 %, kot je bilo rečeno, za ta zakon in ga sprejmimo in naj gre naprej. Jaz ne razumem, ali imate res takšna navodila z vrha, da si nihče od vas ne upa tega sprejeti. Če vsi govorite, da ne bo korupcije in ne vem kaj še, pa da ne bi dali varovalke 5 let noter?! To mora biti neko duševno, nekaj vas mora moriti. Imate neko komando, ki jo po svoji vesti ne [[...]]
Gospod Stepišnik, psihoanalizo pustimo za kakšne druge priložnosti. Dobro. S tem smo zaključili razpravo o amandmaju k 10. členu. Prehajamo na razpravo o amandmaju k 13. členu. Odpiram prijavo za razpravo. Gospa Damjana Petavar, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj. Amandma, ki ga je predložila Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, ki se glasi, da se doda nova deveta alineja: "Če se premoženje odda v najemdruštvu za izvajanje dejavnosti, za katero je ustanovljeno, in za katere svet samoupravne lokalne skupnosti sklene, da je to v interesu samoupravne lokalne skupnosti" in tako dalje. Jaz tudi verjamem, kar v obrazložitvi piše, da vsako društvo ne more pridobiti statusa v javnem interesu, še posebej pa ne društva, ki delujejo v manjših in srednje velikih občinah, kjer imajo prijavljen tudi svoj sedež [[...]]
Kolegica Petavar Dobovšek, vi razpravljate zdaj o amandmaju k 14. členu.
Ja.
Mi smo pa pri 13.
K 14. ste rekli, oprostite.
Ne, ne, k 13. sem rekel. Zanesljivo.
Se opravičujem.
Nič hudega.
Se kasneje oglasim.
Bom vprašal, ali želi kdo razpravljati o amandmaju k 13. členu? [[Ne.]] Potem lahko kar mirno nadaljujete. In smo že pri razpravi o amandmaju k 14. členu.
Hvala lepa še enkrat. Se opravičujem, ampak sem narobe slišala. Torej nadaljujem. To so društva, za katera je sicer ta amandma, ki je pripravljen, verjamem, v pozitivni smeri in z namero, da se vključijo v to novelo zakona, pa tudi v postopek za pridobitev nekih nepremičnin v najem, tudi društva, ki delujejo na lokalnem nivoju. Vendar pa so to društva, ki za svoje programe na podlagi javnega razpisa pridobivajo sredstva iz lokalnih proračunov, delujejo torej v manjšem obsegu in običajno tudi nimajo zaposlenega kadra. Delujejo v večini primerov stoodstotno na prostovoljni ravni in je vprašljivo, ali imajo ta društva dovolj lastnih sredstev za plačevanje najemnine, pa čeprav pod ocenjeno vrednostjo. Do tega amandmaja sem najbolj skeptična ravno zaradi sistemskih razlogov oziroma pravnih razlogov, drugače pa se mi zdi v redu. Društev kot takih ne moremo enačiti z osebami javnega prava. Status delovanja različnih društev v javnem interesu na različnih področjih lahko pridobijo društva oziroma druge pravne osebe zasebnega prava na podlagi Zakona o uresničevanju javnega interesa, na podlagi Zakona o društvih in na podlagi različnih področnih pravilnikov, ki specificirajo kriterije za podelitev statusa društva. Tam so določeni tudi splošni pogoji za podelitev tega statusa, prednosti in olajšave, pa tudi obveznosti vseh teh društev, ki jih imajo do različnih institucij. Menim, da amandma sicer ima dober namen, vendar, kot sem že omenila, tega ne moremo enačiti z osebami javnega prava. Zato tega amandmaja ne morem podpreti. Če gledamo samo vsebino amandmaja, bi celo svet samoupravne lokalne skupnosti sklenil z nekim sklepom, da se podeli status javnega interesa, če je to v interesu samoupravne lokalne skupnosti. Občinski svet ali mestni svet tega statusa ne moreta podeljevati. S tega razloga tega amandmaja ne morem podpreti.
Hvala lepa. Proceduralno. Mag. Barbara Žgajner Tavš, prosim.
Hvala lepa, predsednik. Dovolite, da dam proceduralni predlog, ki je povezan tudi z razpravo kolegice pred menoj in razpravo, ki se je odvila na matičnem delovnem telesu. Menim, da ravno lokalna skupnost, občinski ali mestni svet lahko povesta, kaj je v javnem interesu lokalne skupnosti. Prej smo poslušali, ko ste nam hoteli vcepiti v naše dojemanje in zaznavanje, da pa je lokalna skupnost tista, občinski svet, župan, ki lahko odloča pri razprodaji nepremičnin, kaj je v javnem interesu neke lokalne skupnosti. V tem primeru nam očitate nasprotno oziroma govorite – sem si zapisala –, da lokalna skupnost oziroma samoupravna lokalna skupnost ne more odločati, kaj je njen javni interes. To je malce kontradiktorno, ampak nič ne de. Želela bi, in to je tudi moj proceduralni predlog, da Zakonodajno-pravna služba poda mnenje, ali je amandma, ki smo ga pripravili v Pozitivni Sloveniji, ustrezna sistemska rešitev. To smo povprašali in pozvali Zakonodajno-pravno službo že na matičnem delovnem telesu, vendar mnenja nismo dobili. Glede na to, da je bil amandma tudi na matičnem delovnem telesu vsebinsko sprejemljiv praktično za vse poslanke in poslance, člane odbora, o njem se sicer koalicija ni izrekla pozitivno, ampak je dopustila odprto možnost, da bodo o njem, ker smo obljubili, da ga bomo ponovno vložili na Državni zbor, odločali tudi na podlagi mnenja, ki ga bomo vsi skupaj prejeli s strani Zakonodajno-pravne službe. Predsednik, moj proceduralni predlog je, da Zakonodajno-pravna služba pred nadaljevanjem razprave o amandmaju, ki smo ga pripravili, pripravi mnenje in z mnenjem seznani poslanke in poslance Državnega zbora. In še to. Jaz verjamem, da vsi skupaj dobro vemo, da status društva v javnem interesu podeljuje resorni minister, se pravi na nacionalni ravni, in da so s tem dostikrat onemogočene ali prikrajšane manjše občine in tista društva oziroma neprofitne organizacije, ki delujejo v manjšem obsegu v manjših občinah, manjših krajih. S tem amandmajem se želimo približati oziroma dati priložnost tudi manjšim občinam, manjšim lokalnim skupnostim, manjšim neprofitnim organizacijam, da lahko na nek način koristijo ugodnosti, ki jim jih prinaša sam zakon. Amandma je absolutno pozitiven in dobronameren. Ima pa tudi varovalo. In to varovalo je občinski svet.
Hvala lepa. Tega proceduralnega predloga ne morem sprejeti, ker je mnenje Zakonodajno-pravne službe v tem primeru nesmiselno, nepotrebno. Nihče ne pravi, da ne priznava pravne korektnosti tega amandmaja. Gre za vprašanje primernosti, ali se amandma sprejme ali se ne sprejme. Poslanci in poslanke bomo o tem odločali na podlagi razprave, ki je bila. In tudi skrajno neobičajno bi bilo, da bi se sedaj o vsakem vloženem amandmaju in njegovi pravni korektnosti opredeljevala Zakonodajno-pravna služba. To bi bila neka popolnoma nova praksa, zato se mi to zdi neprimerno. Tako bi zaključili razpravo o amandmaju k 14. členu. Še je razprava? Dobro. Potem odpiram prijavo za razpravo o amandmajih k 14. členu. Mag. Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Zelo na kratko, ker časa praktično ni več. Predsednik, motite se. Kolegica pred menoj je izpostavila dvom, da je sicer vsebinsko amandma zanjo sprejemljiv in dober, da pa se sprašuje o njegovi sistemski pravilnosti. Se pravi, ali je amandma s sistemskega vidika pravilno umeščen. Tukaj bi pričakovala mnenje Zakonodajno-pravne službe. Takšna je bila tudi obljuba na matičnem delovnem telesu.
Gospod Mirko Brulc, za njim gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom podprl ta amandma, ker mislim, da je res prav, da se samoupravna lokalna skupnost odloča tudi o teh zadevah. Obrazložitev je malo nekonsistentna in težko razumljiva. Sem dvakrat prebral, da sem vedel, za kaj pravzaprav gre. Poglejte, ves čas sprejemanja amandmajev, ne samo pri tej točki dnevnega reda, ampak tudi drugače, se v glavnem oglašajo poslanke in poslanci iz največje pozicijske stranke. Se pravi, tam je tista ena roka, ki vse koordinira in vse ukazuje, tako da tudi predlog Pozitivne Slovenije o urejanju zadeve na tem nivoju, da bi vedeli, ali smo v zakonskih okvirjih ali ne, ne pride do izraza. Mogoče je čisto slučajno, v izložbah so razstavljene marionetne lutke, kajti ostali člani koalicije ne razpravljajo, so tu samo, da bodo glasovali in potrjevali tisto, kar ena roka ukaže. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Zanoškar, potem gospa Renata Brunskole.
Hvala. Poglejte, s tem amandmajem, ki ga vlaga Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, želimo enak odnos do vseh občin, do velikih in malih. Vi pa veste, da velike občine imajo več društev, ki imajo status javnega pomena. Male občine imajo veliko tistih društev, ki nimajo tega statusa, ampak so za razvoj lokalne skupnosti na vseh področjih, kulturnih, športnih in tako dalje, zelo zelo pomembne. S tem amandmajem bi dosegli to, da bi tudi ta društva, ki imajo silen pomen za male občine, lahko živela, dobila v najem ali upravljanje neke nepremičnine in s tem bogatila razvoj lokalne skupnosti.
Hvala lepa. Pozitivni Sloveniji se je čas iztekel. Zaključujemo razpravo o amandmajih. Odločanje o amandmajih bomo opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREKRŠKIH. Predlog tega zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 10 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jankom Vebrom. Skupina desetih poslank in poslancev z istim prvopodpisanim je tudi zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo, ki jo bomo sedaj opravili. Najprej dajem besedo gospodu Vebru za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo se odločili za vložitev zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških, ker menimo, da lahko varne voznike nagradimo z odpisom morebitne kazni, ki je izrečena zaradi storjenega manjšega prometnega prekrška, ki ne vpliva na ostale udeležence v prometu in jih ne ogroža. Stroka je tudi tista, ki je določila, kateri so manjši prekrški, za katere je zadostna sankcija globa, zato lahko po našem mnenju globo spremenimo tudi v izrek opozorila, če kršitelj tri leta ali več pred dnem izreka globe ni storil nobenega prometnega prekrška. Torej je namen zakona sprememba globe v izrek opozorila, če kršitelj od dneva storitve prekrška tri leta ali več ni storil cestnoprometnega prekrška. Sprememba razmišljanja o varnostni v cestnem prometu je po našem mnenju tudi zelo pomembna, kajti varnost v cestnem prometu je sicer tema in področje, o kateri se veliko razpravlja, pa tudi zakonodaja na tem področju se relativno hitro spreminja. Po našem mnenju celo prehitro. Velika večina ljudi, ki se dnevno udeležuje cestnega prometa v takšni ali drugačni obliki, je tako ali drugače vedno pod nekim stresom, vedno pod nekim izzivom, kaj se lahko zgodi. In v interesu vseh nas bi moralo biti, da prispemo na cilj varno. Mnenja se seveda razlikujejo glede podrobnosti v zvezi z zagotavljanjem varnosti: ali je dovolj samo prisila ali je treba več pozornosti posvetiti spodbudam oziroma preventivi. Dilema je tudi, kako stroge naj bodo sankcije, pa tudi kakšne naj bi bile spodbude in ali je sploh primerno, da voznike spodbujamo k varni vožnji. Če pogledamo po svetu, ugotovimo, da so znani primeri posrednih spodbud voznikom, ki niso kršitelji cestnoprometnih predpisov. Eden od takih zanimivih primerov je po našem mnenju tudi na Švedskem, kjer so prešli celo na idejo o tako imenovani radarski loteriji. Za kaj gre? Po tej ideji je voznik, ki vozi v okviru dovoljenje hitrosti, in je ta dovoljenja hitrost merjena tudi z radarjem v določenem kraju, avtomatično vključen v žreb za finančno nagrado. In na Švedskem se ta nagrada financira iz sredstev, pridobljenih od plačil kazni za prometne prekrške. Nagrada v Stockholmu je znašala 20 tisoč kron za voznika, ki ga je zabeležil radar in je peljal z manjšo hitrostjo, kot je dovoljena, oziroma z največjo, kot je dovoljena na tisti določeni prometnici, ki se nadzira. Poznamo torej primere, kjer želijo spodbujati varne voznike k še varnejši vožnji z nagrajevanjem. Res je, da sistemske urejenosti v zakonih evropskih držav ni, je pa res, da obstajajo dodatne točke za dobre voznike ali kako drugače določena oblika njihove stimulacije za vožnjo brez prekrškov. V Sloveniji tega principa do zdaj sploh nismo poznali ali poskušali uveljavljati, vendar če pogledamo, kako tudi Slovar slovenskega jezika definira nagrado – nagrada je nekaj, kar se da nekomu kot dokaz, priznanja za plemenito dejanje. Torej, če izhajamo iz tega, predlagatelji trdimo, da ni bolj plemenitega dejanja, kot je varovanja življenja in zdravje. Zato smo mnenja, da varni vozniki zaslužijo nagrado. Upamo, da bo ta zakon v splošni razpravi dovolj velik izziv, da razmislimo o tem in se tudi odločimo o podpori temu načinu nagrajevanja varnih voznikov. Hvala.
Hvala. Mnenje Vlade bo predstvil državni sekretar gospod Helmut Hartman.
Hvala, predsednik Državnega zbora. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog zakona ureja spremembe izrečene globe v izrek opozorila pod določenimi pogoji, če je storilec storil prekršek zoper varnost cestnega prometa, pri katerem se pa ne izrečejo kazenske točke. Vlada Republike Slovenije ne podpira predloga zakona predvsem iz vsebinskih in pa sistemskih razlogov. Namreč po Zakonu o prekrških se po sedanjem sedmem odstavku 4. člena ob pogojih in na način, določen s tem zakonom, namesto uvedbe postopka o prekršku oziroma izdaje določene odločbe o prekršku storilcu, lahko izreče opozorilo. Navedeno pomeni, da pred izrekom opozorila ne sme biti izdana nikakršna odločba o prekršku, to pomeni nikakršen plačilni nalog ali odločba o prekršku. Če pooblaščena uradna oseba oceni, da je prekrškovni postopek treba uvesti, a ne izreči globe, pa pri tem uporabi tretji odstavek tega istega 4. člena Zakona o prekrških, da se lahko namesto globe izreče opomin in ne sankcija. Opozorilo namreč ni sankcija za prekrške, medtem ko se sam opomin šteje že kot sankcijo za prekršek. Zakon o prekršku pa v 53. členu tudi določa, kdaj sme pooblaščena oseba prekrškovnega organa namesto izreka sankcije kršitelja zgolj samo opozoriti, in sicer gre tukaj za dva pogoja: če je storjen prekršek neznatnega pomena in pa če pooblaščena uradna oseba oceni, da je glede na pomen dejanja opozorila zadosten ukrep. To pomeni, če to opozorilo po mnenju pooblaščene osebe že nekako zadostuje glede na težo prekrška. To so tudi glavni razlogi, ki navajajo nekonsistentnost predloga. Na podlagi tega je bila sprejeta odločitev Vlade, da samega predloga zakona ne podpre. Hvala lepa.
Hvala. Na vrsti je predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, gospod Janko Veber.
Še enkrat hvala za besedo. Tokrat v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Naj tudi uvodoma pojasnim, da smo v naši poslanski skupini vložili pred tem zakonom v proceduro zakon o pravilih cestnega prometa, ki je omogočal nagrajevanje varnih voznikov na način, da je voznik lahko zbral pozitivne bonus točke, če več kot tri leta ni kršil cestnoprometnih predpisov, ki se kaznujejo z izrekom kazenskih točk. V proceduro smo ta zakon vložili preden je bil sprejet Zakon o pravilih cestnega prometa, ki ga je vložila Vlada, ki pa je izjemno zmanjšala kazni za cestnoprometne prekrške, še posebej je zmanjšala izrek kazenskih točk. Zato smo menili, da ni smiselno uvajati sistema nagrajevanja voznikov s pozitivnimi točkami, ki jih lahko potem odštevaš, če dobiš kazensko točko, kajti po tem novem zakonu o pravilih o cestnem prometu se kaznuje s kazenskimi točkami samo najhujše prekrške. Tudi v Poslanski skupini Socialni demokratov je interes, da ne nagrajujemo tisti, ki delajo najhujše prekrške, ampak tiste, ki dejansko ne ogrožajo drugih udeležencev v prometu. In zakon o prekrških, ki je v proceduri, dejansko želi spremeniti izrečeno globo v izrek opozorila za voznike, ki tri ali več let ne storijo prekrška. Dejstvo je, da takšne primere srečujemo tudi pri zavarovalnicah. Namreč, te imajo uveljavljen sistem znižanih premij za dobre voznike. Očitno se zavarovalnicam splača nagrajevati takšne voznike, saj se manjši priliv iz sredstev iz naslova premij uspešno nadomesti z nižjimi stroški zaradi izplačila škode zaradi nesreč. In če so sistem nagrajevanja uspešno uvedle zavarovalnice z namenom ustvarjanja dobička, ga naj tudi država z namenom, da zavaruje življenja in zdravje ljudi. To pa je tudi po našem mnenju največji dobiček in največji doprinos, ki ga lahko država nekomu nameni. Nagrajevanje voznikov, varnih voznikov na način, da se spremeni globa v izrek opozorila, je tudi sicer opredeljeno v zakonu o prekrških in ne glede na opozorila, ki jih je predstavnik Vlade podal v svojem izvajanju, vidimo možnost, da je v tem zakonu o prekrških možno izvesti tudi tako imenovano spremembo plačila globe z opozorilom. Namreč, dejstvo je, da vsak plačilni nalog, ki ga prejme tisti, ki je kršitelj, daje možnost pritožbe. In v tej pritožbi lahko napišeš oziroma opredeliš, da že tri leta nisi storil nobenega prekrška in je iz evidence, ki se vodi o prekrških, zelo enostavno ugotoviti, da je temu tako. S tem se tudi uresniči ta praksa nagrajevanja varnih voznikov. Tako da menimo, da obstajajo prav vsi razlogi in podlage tudi v zdaj veljavnih predpisih, da se nagrajevanje voznikov uveljavi. Smo pa tudi prepričani, da v tej splošni razpravi, ki jo danes opravlja Državni zbor, je priložnost in potreba, da se izmenjajo stališča in tudi pogledamo, kje je mogoče še kakšen predpis ali postopek, ki bi ga bilo treba analizirati in dopolniti, da bi nagrajevanja voznikov v Sloveniji dejansko tudi uzakonili. Kot Poslanska skupina Socialnih demokratov pričakujemo, da bo nagrajevanje varnih voznikov resnično eden od pomembnih izzivov tudi za vse ostale poslanske skupine in da bomo s podporo za nadaljevanje tega postopka pospremili ta zakon v drugo obravnavo, kjer, če bo treba, ga tudi ustrezno dopolnimo. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Državljanske liste gospa Kristina Valenčič.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Kakovost življenja vseh nas je odvisna tudi od varnosti cestnega prometa. Zagotavljanje večje varnosti je mogoče s spodbujanjem udeležencev v prometu k odgovornejšemu obnašanju v prometu, doslednemu spoštovanju predpisov in oblikovanju zavesti o pomenu prometne varnosti pa tudi z zagotavljanjem varnejših vozil in cestne infrastrukture. Predlagatelj novele tako predlaga, da varne voznike nagradimo z odpisom morebitne kazni in izrekom opozorila za storjene manjše prometne prekrške, ki ne vplivajo na ostale udeležence v prometu in jih ne ogrožajo. V Državljanski listi ugotavljamo, da predlagani institut v našem pravnem redu ni novost, saj že veljavna zakonodaja omogoča izrek opozorila. Zaradi razvoja družbe v zadnjem stoletju in množice sprejetih pravnih predpisov, ki določajo različne oblike sankcij, in zaradi učinkovitosti večje gibljivosti in hitrosti postopka je potrebno, da o prekrških odločajo tudi upravni organi. Tako je policija leta 2005 kot prekrškovni organ dobila določene pristojnosti odločanja, ki so bile prej v domeni sodnika za prekrške. Policija je tako danes največji prekrškovni organ. Iz statističnih podatkov o delu policije izhaja, da je v letu 2011 policija ugotovila 355 tisoč kršitev cestnoprometnih prepisov, kar je za 15 % manj kot v letu 2010. Od tega so izrekli dobrih 42 tisoč opozoril, kar je za 23 % manj kot v letu 2010. Statistični podatki kažejo, da so velikokrat vloženi predlogi za uvedbo postopka o prekršku zaradi majhnih in neznatnih prekrškov. Policisti, radarji in inšpektorji se premalo poslužujejo izreka opozoril in bi ta institut, ki ga veljavni zakon ponuja, lahko večkrat uporabili in s tem tudi razbremenili sodnike lažjih postopkov, da bi imeli več časa za zahtevnejše zadeve. V Državljanski listi ocenjujemo, da predlagana novela ni primerna za nadaljnjo obravnavo, saj ne vključuje rešitev, ki bi poenostavile poslovanje prekrškovnih organov, omogočile večjo ekonomičnost postopkov in posledično zmanjšale finančno obremenitev državnega proračuna, omogočile hitrejše zaključevanje postopkov in uvedle večjo operativnost prekrškovnih organov.
V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gospa Jasmina Opec.
Hvala za besedo. Spoštovani! V naravnem, nekem idealnem stanju bi morali imeti vsi ljudje enako visok razvit občutek pravičnosti in pogled na to, kaj je prav in kaj ni. Vendar ideala ni, je zgolj stanje, v katerem družbo kot tako tvorimo posamezniki z različnimi pogledi, različnimi interesi in da, tudi z različno stopnjo moralne zaveze do sebe in drugih. Na podlagi naše različnosti smo prisiljeni urediti najnujnejše odnose v družbi, če se želimo izogniti anarhiji in brezvladju oziroma če želimo obstati in preživeti. V ta namen je nastalo pravo, pravo kot sistem pravil, ki so družbeno sprejemljiva in glede katerih obstaja v družbi določeno soglasje. Pravo ni samo sebi namen, ampak vnaša v družbo nek pravni red, določa, kaj je dopustno in kaj je nedopustno. Riše meje mojega dovoljenega in tvojega prepovedanega. Slehernemu posamezniku dovoljuje uresničevanje njegovih pravic in zahteva izpolnjevanje njegovih dolžnosti. Človekovo in družbeno življenje sestavlja neskončno število posameznih ravnanj, vedenj, delovanj in dejanj. Z njimi zadovoljujemo potrebe in opravljamo dolžnosti. Potreb ne zadovoljujemo in dolžnosti ne opravljamo kadar se komu zdi to primerno, prijetno, lažje, temveč nas k temu vežejo določena pravila. Ta pravila nastajajo zaradi sožitja z drugimi ljudmi, ta pravila, ki so zapovedi in prepovedi,i so običajna, moralna, socialna, pravna, vendar vemo, da idealizma ni, zato tudi ne gre pričakovati, da bodo posamezniki vedno in povsod spoštovali pravice in dolžnosti, ki veljajo v sami družbi. Čeprav nezaželen, vendar dejansko živeči, je pojav ravnanj, ki jih določena družbena skupina ali družba v celoti šteje za neobičajno, škodljiva, nemoralna, asocialna in za družbo nevarna. Če želimo, da bo takih ravnanj v družbi čim manj, moramo vzpostaviti ustrezno reakcijo na njihovo pojavnost. Sporočiti moramo, da takih dejanj kot družba ne odobravamo in jih ne toleriramo. V ta namen smo razvili sistem kaznovalnega prava, ki skozi sankcije moralno obsoja kršitve pravil in poskuša doseči krepitev družbene morale ter vplivati na razvoj družbene odgovornosti in discipline ljudi na eni strani ter odvrnitev storilca od ponovne kršitve pravil na drugi strani. Določena pravila so torej obvezna. Predstavljajo našo dolžnost, našo moralno dolžnost in ne zgolj možnosti, da jih lahko spoštujemo. Predlagatelji novele Zakona o prekrških menijo, da je treba dobre voznike stimulirati, ker bi si ti prizadevali, da bi bili med najboljšimi. In ko bi bili nagrajeni, bi bili ponosni in bi si prizadevali, da bi ostali na pravi poti. Normativne ureditve prometne varnosti naj se po njihovem ne bi jemalo kot prisile, ki se jim je treba pač ukloniti samo v primeru, ko je voznik zasačen pri kršitvi. Namen predloga novele zakona je po mnenju predlagatelja, da ni poudarek zgolj na kaznovanju slabih, temveč da se nagradijo tudi dobra dejanja. Trdijo tudi, da ni bolj plemenitega dejanja, kot je varovanje življenja in zdravja, zato so mnenja, da varni vozniki zaslužijo nagrado. Težko se je strinjati z navedeno argumentacijo, da si voznik za previdno in počasno vožnjo v bližini šol, kjer se igrajo razposajeni otroci, zasluži nagrado. Taka vožnja ni njegova možnost oziroma njegovo plemenito dejanje, je njegova dolžnost – dolžnost varovati življenje in zdravje teh otrok. Moja dolžnost je, da varujem vaše življenje kot udeleženka prometa, tu nimam izbire. Ne morem izbirati med tem, ali bom ali ne bom, odvisno od nagrade, ki me čaka, s prekoračitvijo hitrosti zbila kolesarja ali se zaradi telefoniranja po mobilnem telefonu zaletela v avto, v katerem se bo družina odpravljala na dopust. Spoštovanje cestnoprometnih predpisov z namenom preprečitve takih dogodkov ni samo moja pravna, je predvsem moja moralna obveznost, za katero ne smem in ne morem pričakovati nobene nagrade. Predlog nagrajevanja kršiteljev prekrškov nadalje kar hitro odpre debate o tem, ali se nagrajevanje pridnih lahko širi tudi na druga področja kaznovalnega prava, recimo, na področje kaznivih dejanj. Bomo tudi tam čez čas začeli razmišljati, da bomo tatove, ki ukradejo predmete majhne vrednosti, čez določen čas nagradili, če bodo to svojo dejavnost opustili? Mar bomo takrat sploh še lahko govorili o učinkovitem sistemu kaznovalnega prava? Institut opozorila vsebuje že zdaj veljavni Zakon o prekrških, ki določa izrek opozorila ob prekrških neznatnega pomena, torej tistega, ki je bil storjen v okoliščinah, ki ga delajo posebno lahkega in pri katerem ni nastala oziroma ne bo nastala škodljiva posledica. S predlogom novele Zakona o prekrških, ki je v pripravi na ministrstvu, naj bi ta institut dobil še jasnejšo opredelitev, s čimer je pričakovati večje število izrečenih opozoril namesto represivnega ukrepa. Gre torej za dejanja, ki se kot posebno lahka tretirajo sama po sebi in ne na podlagi nekega predhodnega pridnega in vzornega obnašanja. Državljanke in državljani moramo spoštovati in uresničevati tudi dolžnosti, ki jih imamo, in se ne sklicevati samo na pravice, ki naj nam bi pripadale. Vsak od nas ima svoje dolžnosti v tej družbi, za uresničitev katerih ne smemo pričakovati nagrade. Predvsem pa ne, če se te dolžnosti nanašajo na življenje in zdravje ljudi okrog nas. Zaradi tega in zaradi že navedenih dejstev v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smatramo, da predlog novele Zakona o prekrških ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. V imenu Poslanske skupine DeSUS, gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Poslanke in poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije se popolnoma strinjamo s predlagateljem novele Zakona o prekrških, da je interes vseh nas, da na svoj cilj prispemo varno ter da imamo v zakonodaji Republike Slovenije vključene tudi spodbude za varno vožnjo v obliki brisanja kazenskih točk. Z namenom povečanja prometne varnosti predlagatelj tako predlaga stimuliranje voznikov v smislu nagrajevanja oziroma zgolj opozarjanja s strani policistov tistih, katerih prekrškov se ne kaznuje z izrekom kazenskih točk, ob pogoju, da je kršitelj zoper izročeno globo uporabil pravno sredstvo, torej da se je pritožil, in da v zadnjih treh letih ni storil nobenega prometnega prekrška. V Poslanski skupini DeSUS povsem razumemo prizadevanje predlagatelja in se z njim načeloma strinjamo, vendar pripominjamo, da naša zakonodaja predvideva posebno postopanje v primeru prekrškov neznatnega pomena. Tako ta institut ni novost in predlagateljev predlog je praktično že vključen v prekrškovna določila. Tudi sicer naša zakonodaja predvideva izrek sankcije opozorila v posebej določenih primerih. Tako je opozorilo, ki sodi med najmilejše policijske ukrepe, lahko izrečeno ustno ali pisno z uporabo tehničnih sredstev ali preko javnih medijev, mora biti jasno in kratko ter nedvoumno izraženo. V okvir policijskih pooblastil po sedaj veljavni zakonodaji sodi tako opozorilo, ko do kršitve oziroma ogrožanja še ni prišlo. Policisti ga lahko izrečejo v preventivnem smislu oziroma da bi preprečili neko kršitev ali ogrožanje oziroma škodljive posledice kot opozorilo, ko je do kršitve že prišlo. Policisti lahko na podlagi Zakona o prekrških ustno opozorijo tudi osebe, ki so storile prekršek, vendar le, če ugotovijo, da gre za prekršek neznatnega pomena, in če ocenijo, da bo opozorilo zadosten ukrep. Policist se lahko na primer odloči, da zgolj opozori voznika, ki med vožnjo pri sebi nima vozniškega dovoljenja, sicer pa ni kršil cestnoprometnih predpisov. Samo opozorilo tako ni sankcija, kot jo definira prekrškovna zakonodaja. Sankcije so globa, opomin, kazenske točke v cestnem prometu s prenehanjem veljavnosti vozniškega dovoljenja in prepovedjo uporabe vozniškega dovoljenja, prepoved vožnje motornega vozila, izgon tujca iz države, odvzem predmetov, izločitev iz postopkov javnega naročanja in drugi vzgojni ukrepi. Opozorilo predstavlja alternativo sankcijam za prekršek, ki se lahko izreče namesto vseh sankcij za prekršek. Za izrek opozorila tako tudi ni treba izvesti nobenega postopka, posebno ne postopka o prekršku, temveč gre za preventivni ukrep, s katerim se, lahko rečemo, prihrani izdaja odločbe o prekršku. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije ocenjujemo, da je predlagana novelacija Zakona o prekrških z ozirom na zgoraj povedano brezpredmetna in da ne sledi namenu, zaradi katerega je predlagatelj pristopil k noveliranju. Zato bomo glasovali proti predlogu sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Novela Zakona o prekrških, ki so ga v zakonodajni postopek vložili poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov s prvopodpisanim gospodom Vebrom, naj bi prinesla spodbude varnim voznikom. V obrazložitvi tega zakona že predlagatelj sami ugotavljajo, da tudi druge države po svetu, razen bonusov pri zavarovalnicah oziroma ponekod občasnih nagrad za dobre voznike v obliki bonov za gorivo, spodbud ne poznajo. V nekaterih državah Evropske unije pa predstavljajo spodbude varnim voznikom dodeljevanje dodatnih točk. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije sicer idejo o spodbudah varnim udeležencem v cestnem prometu pozdravljamo. Vendar pa je rešitev, kakršno predlaga predlagatelj v tem predlogu zakona, pomanjkljiva in selektivna. Zgolj dejstvo, da je za posamezno kršitev pravil cestnega prometa predpisana kot edina sankcija izrek globe, ne pomeni, da gre za lažjo kršitev pravil cestnega prometa. Udeleženci v prometu niso le vozniki motornih vozil. Le tam so namreč predpisane kot kazenska sankcija poleg globe tudi kazenske točke. Ostalim udeležencem v prometu, kot na primer kolesarjem, pešcem, voznikom vpreg izrek sankcije kazenskih točk ni mogoč. Lahko pa močno ogrozijo varnost udeležencev v cestnem prometu ali celo povzročijo prometno nezgodo, pa je za njihovo kršitev pravil cestnega prometa predpisana le globa. Zgolj kriterij predpisane kazni globe je torej preširok, da bi bilo mogoče v ta okvir uvrstiti vse kršitelje lažjih cestnoprometnih predpisov. Kriterij vloženega pravnega sredstva zoper izdano odločbo o prekršku ne zagotavlja načela enakega obravnavanja. Namreč, vedeti moramo, da so številni kršitelji cestnoprometnih predpisov, ki so sicer varni vozniki, v izkoriščanju te pravice omejeni. Vloženo pravno sredstvo zahteva določeno znanje, že samo glede pravilne oblike pa tudi glede vsebine. In nekateri zgolj zaradi tega razloga te pravice ne izkoristijo. Predvsem pa velik delež kršiteljev izkoristi bonus plačila polovične globe, ki jo plačajo v 8 dneh. Po mnenju poslancev Poslanske skupine Nove Slovenije bi bilo treba k morebitnim zakonodajnim rešitvam za spodbude varnim voznikom pristopiti bolj sistematično, predvsem pa je treba te spodbude urediti na način, da bi bili enako obravnavani vsi udeleženci v cestnem prometu, ki v določenem času pred obravnavo niso bili kaznovani, bodisi v obliki nižjega zneska globe ali v izrek opozorilne sankcije. Vsekakor pa bi bilo treba tak ukrep omejiti res le na tiste kršitve cestnega prometa, ki ne pomenijo večjega ogrožanja varnosti cestnega prometa, česar pa predlagana zakonska rešitev ne ponuja. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije iz teh razlogov Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških ne bomo podprli.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija gospa Alenka Bikar.
Hvala. Spoštovani! V predlogu zakona in njegovi obrazložitvi nas je zmotilo predvsem to, da predlagatelj k varni udeležbi v prometu nagovarja predvsem voznike, čeprav bi bilo pravilno, da se k spoštljivemu, vestnemu in odgovornemu obnašanju v prometu poziva vse udeležence, tudi pešce, kolesarje, motoriste in tako dalje. Vendar, ker je določba predloga zakona zelo jasna in govori o tem, da se izrečena globa za prometni prekršek lahko spremeni v izrek opozorila kršitelju, kateremu je bila izrečena globa za prometni prekršek, torej ne samo voznikom, ampak tudi ostalim udeležencem v prometu, v Poslanski skupini Pozitivna Slovenija predlog zakona podpiramo. Opozorili bi zgolj na problem, ki se je pojavil ob zadnji spremembi Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je Državni zbor sprejel 18. 7. 2012, uporabljati pa se je začel 1. 9. 2012. Predlagatelj novele Zakona o prekrških v predlogu zakona navaja, da je stroka tista, ki je določila, kateri so prekrški, za katere je zadostna sankcija globa. Zato menijo, da se v izjemnih okoliščinah le-ta lahko spremeni v opozorilo. S to trditvijo se, žal, glede zadnje spremembe Zakona o pravilih cestnega prometa v Pozitivni Sloveniji ne moremo strinjati, saj so se kazni za posamezne prometne prekrške zmanjševale zelo počez, tako na oko, če se smem tako izraziti, na kar je navsezadnje opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju k predlogu zakona o pravilih cestnega prometa. Novela A o pravilih cestnega prometa je posegla v nekatere določbe, pri katerih je prvotni zakon uveljavil strožji režim sankcij, in sicer je šel ta poseg v smeri blažjega sankcioniranja kršiteljev pravil cestnega prometa. Ne glede na to, da gre načeloma za prosto polje presoje predlagatelja zakona, iz gradiva predloga zakona ni bilo razvidno, na podlagi katerih meril se je predlagatelj odločil za izbor prekrškov, pri katerih je predlagatelj predlagal blažje sankcije od takrat veljavnih, niti ni bil pojasnjen kriterij za stopnjo znižanja predpisanih sankcij. Novela A tako ni uvedla sistemsko vzpostavljenega merila za to, kateri prekrški so težji od drugih in kakšna sankcija bi morala biti zanje predpisana. Tako so na primer z novelo A bile brisane kazenske točke v primeru prekrška, ko voznik prekorači dovoljeno hitrost v območju za pešce in v območju umirjenega prometa za več kot 10 kilometrov na uro. To je zelo hud prekršek, ki grobo ogroža varnost šibkejših udeležencev v prometu, kot so na primer otroci, saj vemo, da je območje umirjenega prometa praviloma vzpostavljeno v okolici šol in vrtcev. Takšnemu kršitelju po novem omogočamo celo nekaznovanje, saj kot že rečeno, tak prekršek ne vsebuje več kazenskih točk, ampak zgolj globo. Ker pa gre za osamljen primer, ki sicer bode v oči, bomo kljub temu v Pozitivni Sloveniji podprli sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Še v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospod Ivan Pišek.
Hvala predsednik. Predlog dopolnitve Zakona o prekrških, vsebuje samo en člen, ki predvideva izrek opozorila tako, da se za določene prekrške izrečena globa spremeni v izrek opozorila, če kršitelj zoper prekršek vloži pravno sredstvo in hkrati prekrškovni organ v postopku pravnega sredstva ugotovi, da kršitelj tri ali več let pred izrekom globe ni storil nobenega prometnega prekrška. Predlagatelji v uvodu k zakonu navajajo, da je namen zakona preko sistema stimuliranja spodbuditi voznike k varni vožnji in s tem povečati varnost v cestnem prometu. Rešitev zakona je vzpostavitev nagrajevanja varnih voznikov ter s tem povečanje zavedanja pomena, spoštovanja cestnoprometnih predpisov. Po mnenju SDS bi to bila neustrezna sistemska rešitev, saj predlagatelji predlagajo, da se Zakonu o prekrških umesti določilo, ki bi veljalo samo za prometne prekrške, pravno sistemsko to ne spada v Zakon o prekrških, ampak v Zakon o pravilih cestnega prometa. Predlagana ureditev pomeni tudi diskriminacija med različnimi kršitelji, saj bi imeli prometni kršitelji možnost spremembe globe v izrek opozorila, storilci ostalih prekrškov pa ne. To bi pomenilo tudi zmanjšanje preventive, saj je splošen namen preventive v tem, da udeleženec v prometu nima namena storiti prekrška oziroma ima namen "ne stori ga", saj ve, da ga bo doletela sankcija. Predlagana rešitev bi omogočila, da nekdo ne bi storil prekrška tri leta, nato pa bi vedel, da lahko ob storitvi novega prekrška, ki se ne kaznuje s kazenskimi točkami, ob uporabi pravnega sredstva dobi le opozorilo. Tudi če se kršitelj ne kaznuje s kazenskimi točkami, to še ne pomeni, da kršitelj s prekrškom ni ogrožal varnosti ali življenja udeležencev v prometu, vključno s svojim, oziroma ni ogrožal premoženja drugih oseb. Še najbolj preprost prekršek, ki se ne kaznuje s kazenskimi točkami, lahko v določenih okoliščinah pomeni resno ogrožanje varnosti in življenja ostalih udeležencev v prometu, kar je na primer vožnja v območju za pešce po Zakonu o cestnem prometu. Če se že predlaga omilitve nekaterih kazni voznikom, ki dalj časa niso storili prekrška, naj se to dela vsaj pri tistih prekrških, ki ne pomenijo ogrožanja varnosti ali udeležencev v prometu. Predlagana opozorila se nanašajo na določene prekrške, in sicer naj jih nekaj navedem za primer, kršitve odredbe omejitve oziroma prepovedi prometa udeležencev v cestnem prometu, kršitev določil v zvezi z zimsko opremo, čiščenjem vozila, sneg in led in tako dalje, nekatere kršitve, omejitve na avtocestah, kršitve menjave voznega pasa, hoja po avtocesti, kršitev prepovedi vožnje po območju za pešce, kršitve nujne uporabe varnostnega pasu, kršitve nošenja varnostne čelade, kršitve prepovedi uporabe prenosnih telefonov med vožnjo, kršitev prepovedi vožnje po napačnem pasu, ko ne gre za motorna vozila, za nekatere kršitve hitrosti vožnje, kršitev predpisov o srečanju vozil, kršitve predpisov o približevanju, razvrščanju in vožnje v križiščih, kršitve predpisov o ustavljanju in pakiranju vozila, kršitve predpisa o prepovedi parkiranja na prostoru za invalide, kršitev predpisov o uporabi svetlobne opreme na vozilih in še več takih primerov. Že samo iz teh primerov je razvidno, da bi takšna sprememba zakona pomenila v mnogih primerih resno ogrožanje varnosti in življenja udeležencev v prometu. Poslanska skupina SDS je v prejšnjem mandatu vložila predlog za spremembo Zakona o pravilih cestnega prometa, kjer pa je predlagala izrek opozorila, če udeleženec v prometu ne ovira ali ogroža drugih udeležencev ali jim ne povzroča škode, stori točno določene lažje prekrške, ki so bili navedeni. Menimo tudi, da sicer nagrade naj podeljujejo zavarovalnice v obstoječi zakonodaji, so pa že podeljene nekatere nagrade, in sicer možnost plačila vseh kazni v polovičnem znesku v 8 dneh, možnost plačila kazni na obroke. Izhajajmo tudi iz stališča, da moramo vsi spoštovati zakone, in da ne moremo biti nagrajeni, če upoštevamo nekatere zakone oziroma če nas ne zalotijo pri kršenju določenih zakonov. Zato menimo, da predlog zakona v tej predlagani obliki ni primeren.
Tako smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. In prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospod Samo Bevk, za njim pa mag. Jana Jenko. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Seveda bom predlog zakona, ki je vložila v proceduro Poslanska skupina Socialnih demokratov, podprl. Presenetljivo pa je, da tudi ob tako dobronamernem predlogu dela opozicije nimamo podpore vladne koalicije. Argumentacija, zakaj bodo zakon zavrnili, je s strani koalicije neverodostojna, saj naš predlog stimulacij velja za res majhne prekrške, ki se kaznujejo z največ 250 evri in če upoštevamo še polovičko, je to 125 evrov in manj. Zato bi pričakoval, da bo koalicija ta predlog podprla, tudi zaradi tega, ker so sami v vladnem predlogu stimulirali tudi takšne prekrške, kot so bili recimo v 42. členu vključevanje v promet, sprememba smeri in premiki z vozilom, kjer je bila prvotna kazen 300 evrov in 3 kazenske točke, po novem vladnem in veljavnem predlogu pa je to zgolj kazen 120 evrov. In nam očitati, da bomo povzročali nevarnosti v prometu s to novo ureditvijo, ni povezano s kakšnimi posebnimi argumenti. No, sistemsko urejene in v zakonodajah predvidene nagrade dobrim voznikom po Evropi obstajajo le v obliki dodeljevanja dodatnih točk, v Sloveniji pa ni predvidenih dodatnih točk za dobre voznike ali kakšna druga zakonsko določena oblika stimulacije za vožnjo brez prekrškov. Nagrada je nekaj, kar se da komu kod dokaz priznanja za plemenito dejanje. Izhajajoč iz tega predlagatelji trdimo, da ga ni bolj plemenitega dejanja, kot je varovanje življenja in zdravja, zato smo mnenja, da varni vozniki zaslužijo neke vrste nagrado in nagrada običajno pozitivno motivira ljudi in jih spodbuja k zavestnemu delovanju v obče dobro. Tudi zavarovalnice imajo uveljavljen sistem znižanih premij za dobre voznike, torej se jim očitno splača nagrajevati dobre voznike, saj se manjši priliv iz naslova premij uspešno nadomesti z nižjimi stroški za izplačilo škod zaradi nesreč. Menimo tudi, da bo ta možnost vplivala na udeležence v prometu. Tako zakonodaja ne bo več temeljila zgolj na represiji in sankcioniranju prekrškov, ampak bo dejansko varno vožnjo nagrajevala in na ta način spodbujala pozitivno ravnanje voznikov. Glede na to, da je tudi minister pristojen za to področje, minister Černač, je julija na matičnem delovnem telesu dejal, da bi lahko prisluhnili idejam Socialnih demokratov, če bodo razdelane v podrobnosti, sem pričakoval, da bodo predstavniki poslanskih skupin koalicije danes ta zakon podprli. Namreč naš predlog, kot rečeno, spremembe Zakona o prekrških spreminja globe v izrek opozorila, in sicer izrečeno globo za prometni prekršek, ki se po zakonu, ki ureja pravila cestnega prometa, ne kaznuje z izrekom kazenskih točk, se spremeni v izrek opozorila, in sicer v dveh primerih, če kršitelj, kateremu je bila izrečena globa za prometni prekršek, pri prekrškovnem organu zoper ta prekršek uporabi pravno sredstvo in če v postopku prekrškovni organ ugotovi, da kršitelj tri leta ali več pred dnem izreka globe ni storil nobenega prometna prekrška, se pravi, da bo res stimulirali prav tiste izjemno dobre voznike, ki tri leta ali več na naredijo nobenega prekrška. In jaz plediram na spoštovane kolegice in kolege, da ta predlog v prvi obravnavi tudi podprete. Hvala lepa.
Naslednja je bila prijavljena k razpravi mag. Jana Jenko, ki je pa ni tukaj. Gospod Franc Pukšič. Ga tudi ni. Potem gospod Gašpar Gašpar Mišič. Ga tudi ni. Gospod Mirko Brulc, pa je. Izvolite.
O končno, hvala lepa. Očitno je iskanje razlogov, zakaj ne bi podprli tega zakona v prvem branju, zelo zahtevna naloga. Slišim tukaj, da bi očitno moral dobiti nekdo nagrado, ker vozi počasi mimo šole. Saj ne gre za to. Če pa nikoli ne bo kaznovan za to, ker mimo šol vozi počasi, pa zasluži neko nagrado. Sprašujem se, ali lahko kaj naredimo za državljanke in državljane, ki spoštujejo zakone v tej državi. Taki primeri so v svetu, tudi tisti, ki so redni davkoplačevalci in tako dalje. In mislim, da pridne in vzorne državljanke in državljane je treba znati tudi nagraditi. Ta predlog zakona ne prinaša nobene materialne obremenitve državnega proračuna. Marsikaterega voznika, voznico, udeleženca v prometu – in strinjam se, da je treba dodati še marsikatere udeležence, ker je tukaj res preveč koncentrirano na voznike in voznice – je treba nagraditi. Sam nisem bil kaznovan verjetno že 10 let. Ko sem bil, sem pa bil zaradi prehitre vožnje v naselju. Ampak ne divjaške, ampak tiste normalne, 15 km več kot sicer. In bi mogoče bil ponosen, če bi imel lahko na avtu nalepko varen, vzoren voznik ali kakorkoli že. In, če bi imel tisto nalepko, bi krepko premislil, kje bom naredil kakšno majhno neumnost s hitro vožnjo ali pa s kakšnim premišljenim prehitevanjem ali s čimerkoli. In to bi pripomoglo k boljšim odnosom na cesti. Danes, če se peljete po naših cestah, če poslušate radijska poročila, to je ena klavnica, to je pobijanje, to je nervoza, prehitevanja, izsiljevanja, na avtocesti si stalno v smrtni nevarnosti, ker smo izjemno izjemno nekultivirani vozniki in voznice. Če je to en majhen prispevek k večji varnosti, potem jaz takoj sprejmem, podprem ta zakon. Glejte, ne gre za težje kršitve, tam ni popusta. Če voziš alkoholiziran ali kako drugače drogiran in podobno, ne pride v poštev popust. Če voziš res tako, da ogrožaš stalno nekoga, ne pride popust v poštev. V nasprotnem primeru pa bi to pripomoglo k temu, da bi se ljudje, marsikdo bi se seveda drugače obnašal. Bilo je rečeno, če bomo zdaj tudi za vse tatove iskali nagrade. Zdaj mi pa povejte, če tat, pa kaj tat, če tajkun prizna oškodovanje državnega premoženja, kakorkoli, s tem se srečujemo, ali ima popust pri kazni – jo ima, pa je vrgel s stečajev celo državo, dobesedno. Pa tisti, ki so se igrali z orožjem, pa s Patriami. In, če bodo priznali kazen, bodo toliko manj kaznovani. Se pravi, dobivajo nagrado. En vzoren voznik, vzoren udeleženec v cestnem prometu, tistega se pa bojimo nagraditi. Gre za prvo branje in imamo veliko časa, da bi lahko res ta zakon pripravili kvalitetnejše. Mi smo danes dobili mnenje Vlade na mizo. Prav pri prejšnji točki je bilo veliko očitanja, ker protikorupcijska komisija je poslala svoje mnenje tri dni pred obravnavo zakona. Mi smo zdaj to dobili in še tukaj bi lahko zdaj pokomentiral ta 4. člen, ki pravzaprav nosi naslov Sankcije za prekrške in tako dalje. Tukaj pa je komentar Vlade, da nas opozarja, kaj je sankcija, kaj je prekršek, kaj je opozorilo in tako dalje. Premalo časa je, vzemimo si ga in dajmo ta zakon poriniti v nadaljnjo obravnavo, pripraviti dober predlog zakona in ga sprejeti v korist vsem tistim, ki so kultivirani uporabniki ali pa izvajalci ali kakorkoli rečem cestnoprometnih predpisov. Hvala.
Gospod Jožef Kavtičnik. Za njim gospod Matjaž Zanoškar oziroma če ga ne bo, gospod Franc Jurša. Če tudi njega ne bo, gospod Jani Möderndorfer, potem mag. Damjana Petavar Dobovšek. Izvolite, gospod Kavtičnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav! Podpiram predlagatelje pri njihovi nameri in verjamem, da mislijo dobro. Sam nisem privrženec stroge kaznovalne politike. Sem pa tudi kot učitelj, ravnatelj vedno vztrajal in se držal nekih dogovorov. Če se pa kdo ni držal, pa ga nisem vedno kaznoval in prepričan sem, da je to prav. Mi moramo v naši državi vedno bolj zaupati ljudem, predvsem pa jim moramo pomagati da začnejo prevzemati odgovornost. Kadar človeka opozoriš, da je naredil neko napako, mu daš možnost, da začne misliti, da začne premišljevati in sem prepričan, da se bo na tak način odzval, da drugič ne bo več storil napake oziroma bo začel o svojem dejanju razmišljati. Če pa nekoga kaznuješ, dobi občutek, da je svoje že opravil, kazen je odplačal in gremo naprej. Pri njem smo sprožili mržnjo in seveda tudi željo po maševanju, velikokrat se to dogaja. Stroga kaznovalna politika je pripeljala države, ki se tega držijo, v še hujše prekrške, v še hujše zločine, zato se bojim, glede na izvajanje posameznikov, ki so včeraj dali vprašanja ministrom, da je treba imeti še večja pooblastila, ministru dati vsa pooblastila itd., da gremo v policijsko državo. Spoštovani, sicer na levi strani pa ste bolj desno usmerjeni, krščanske vrednote so pri vas še kako pomembne in odpuščanje je tisto, ki bi ga vi morali poznati. Ne gre za odpuščanje tistih najhujših grehov ali kaznivih dejanj, ampak gre za opozorilo in odpuščanje trenutnih slabosti, ki smo jih posamezniki seveda deležni in jih tudi opravljamo. Poglejte, samo eden primer. Kolega me je poklical, samo dvignil sem mobilni telefon in rekel, ne morem, ker vozim, odložil. Policist me je ustavil, povedal sem, za kaj gre, in ga napotil, da mi lahko tudi da opozorilo. Je rekel, niti slučajno. Saj ne gre za to, sem plačal tistih 60 evrov, 120 je bilo. Imamo pa ljudi, ki na tako dejanje seveda odreagirajo drugače, pritisnejo na gas še močneje, še hitreje vozijo ali se odzovejo na neprimeren način. Jaz bom podprl ta predlagani zakon, ki ni idealen kot nobeden zakon, ki smo ga sprejeli ni idealen, in ga je treba dodelati in tako je tudi treba temu dati priložnost in možnost, da ga popravimo in naredimo takega, da bo boljši, kot je do zdaj. Zato nam gre – narediti boljšega, kot je dosedanji, s korakom v korak k boljšemu jutri. Hvala.
K razpravi je prijavljen gospod Matjaž Zanoškar, ki ga ni v dvorani, prav tako ne kolega France Jurše, gospoda Janija Möderndorferja, zato ima besedo mag. Damjana Petavar Dobovšek. Za njo je prijavljen mag. Vogrin. Če ga ne bo, bo imela besedo mag. Majda Potrata. Prosim, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Še enkrat, lep pozdrav vsem skupaj! Jaz sem prepričana, da je namera predlagatelja dobra. Ne vem pa, če samo en člen, ki ga predlagatelj predlaga, tako bistveno spreminja preventivno področje na tem področju pravil cestnega prometa. Namen predlagatelje v uvodu je, da preko sistema stimuliranja spodbudi voznike k varni vožnji, in s tem poveča varnost v cestnem prometu. Rešitev zakona je vzpostavitev nagrajevanja varnih voznikov ter s tem povečanja zavedanja pomena spoštovanja cestnoprometnih predpisov. Še enkrat poudarjam, predlog je dobronameren, vendar pa ne morem glasovati za ta predlog. To mojo odločitev argumentiram z naslednjim: 53. člen Zakona o prekrških točno določa, kdaj sme pooblaščena uradna oseba kršitelja opozoriti. Piše: "Pooblaščena uradna oseba prekrškovnega organa lahko namesto izreka sankcije, kršitelja opozori, če je storjen prekršek neznatnega pomena in če pooblaščena uradna oseba oceni, da je glede na pomen dejanja opozorilo zadosten ukrep." In v tretjem odstavku potem, da ne bom vsega brala: " Prekrškovni organ lahko vodi evidenco izrečenih opozoril, vendar pri tem ne sme obdelovati osebnih podatkov." Torej, rada bi opozorila na besedico "lahko". Prekrškovni organ, torej pooblaščena uradna oseba, v konkretnem primeru je to policist, in na podlagi 53. člena Zakona o prekrških, ko je navedena besedica "lahko", ima policist diskrecijsko pravico, da odloča po prostem preudarku. In s tem predlogom novele zakona, torej samo v enem členu, ko predlagatelj točno napiše, kako naj bi bil izrek opozorila, in sicer tako, da se za določene prekrške izrečena globa spremeni v izrek opozorila, posega v to diskrecijsko pravico pooblaščene uradne osebe, v konkretnem primeru policista, ki ima zakonsko diskrecijsko pravico. Naj samo spomnim. Upravni organ, v konkretnem primeru pooblaščena uradna oseba, torej policist, lahko odloči po prostem preudarku, to je izjema od načela zakonitosti, če so za takšno odločitev izpolnjeni določeni pogoji, ki morajo biti določeni v zakonu. To je določeno. Tako ima prekrškovni organ, torej policist, na podlagi Zakona o prekrških diskrecijsko pravico in se lahko odloči, da zadeve ne bo obravnaval in da ne bo izdal odločbe o prekršku ali oglobil prekršitelja, če iz zbranih dejstev in dokazov izhaja, da dejanje ni prekršek oziroma če je storjeni prekršek neznatnega pomena in če pooblaščena uradna oseba oceni, da je glede na pomen dejanja opozorilo zadostni ukrep. Torej, smo rekli, če gre za prekršek neznatnega pomena. Bistvo odločanja na podlagi diskrecijske pravice je, da lahko na podlagi zakonskega pooblastila, ki ga policist ima, ob istem ugotovljenem dejanskem stanju izda dve vsebinsko različni odločitvi, ki pa sta obe pravilni. V tem je bistvena razlika med posamičnimi upravnimi akti in pravno vezanimi posamičnimi pravnimi akti. To izrecno zakonsko pooblastilo, ki ga policist ima, torej javna korist in zakonski namen, zaradi katerega je upravni organ sploh pooblaščen za izdajanje aktov in za odločanje po prostem preudarku, bi bilo policistu odvzeto, če bi potrdili ta 54. predlagani člen. Zaradi tega razloga bom glasovala proti predlagani noveli. Hvala lepa.
K razpravi je prijavljen mag. Ivan Vogrin, ki ga ni v dvorani. Zato ima besedo mag. Majda Potrata, za njo pa gospod Mihael Prevc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ko smo nazadnje sprejemali novelo Zakona o pravilih cestnega prometa, sem bila edina, ki sem glasovala proti tisti noveli. Pa ne zato, ker bi mi umanjkal socialni čut pri omiljevanju nekaterih kazni, ampak preprosto zato, ker verjamem, da je stroka takrat, ko je pripravljala prvotni zakon, se pravi ne te zadnje novele, imela v mislih občo koristi, javno dobro in povečanje varnosti v cestnem prometu, čeprav je bilo v javnosti slišati številna opozorila, da samo z represijo ne bomo izboljšali stanja, ki zagotovo ni zadovoljujoče. Kar pomeni, da se število tistih, ki so žrtve prometnih nesreč, ni toliko znižalo, da so učinki samo neposredno v enem letu po sprejemu zakona in potem se učinki počasi omilijo. Vidite, in ravno to, da smo ob vsakem zaostrovanju ugotavljali, da je učinek kratkotrajen, me je vodilo k temu, da nisem podprla novele zaradi tega, ker se mi je zdelo, da je zakon prekratek čas deloval, da bi lahko natančno premislili, kaj je bilo v njem dobrega in kje je v resnici po strokovnih merilih in presojah treba zadeve popravljati. Tudi opozorila o tem, da ni bilo mogoče zaslediti kakšne velike konsistentnosti, ampak pogosto tudi arbitrarnost pri spreminjanju posameznih določb, so me usmerile k temu, da sem stisnila tipko "proti". Ravno to, o čemer je govorila kolegica iz Pozitivne Slovenije v mnenju poslanske skupine, da prehitra vožnja za 10 kilometrov na avtocesti ne more biti enako kot prehitra vožnja za 10 kilometrov v strnjenem naselju, pa po možnosti še v okolici šole, so stvari, ki so me, kot rečeno, zelo zelo motile, do nekaterih zadev – in pokazale so se vrzeli, o tem je bilo tudi mogoče v javnosti kaj prebrati –, da so bile nekatere spremembe preuranjene in premalo domišljene. Tudi tista zagotovila, da niso bili izvzeti prekrški najhujše narave, niso čisto zdržale. Zdaj pa, zakaj podpiram to spremembo. Ta sprememba je pravzaprav sprememba enega samega člena in mogoče se tu tudi približujem tistim, ki menijo, da bi bilo mogoče s spodbujanjem doseči več kot s kaznovanjem. Jaz verjamem, da je prometna kultura v Sloveniji nižja kot kod drugod. Pa bom s čisto konkretnim primerom navedla. Poleti sem se srečala s svojo gimnazijsko sošolko, ki že 42 živi na Norveškem. In ko je prehitro vozila in je bila pri tem zalotena, je, ne da je takoj plačala globo, ampak hkrati tudi napisala opravičilo, da res ne ve, kako se ji je lahko to zgodilo, da je kljub prepovedi ali omejitvi vozila prehitro. Jaz ne poznam nikogar v Sloveniji, ki bi to storil. Hočem povedati, da tudi Slovenec, ali v tem primeru Slovenka, v novih okoliščinah, v drugačnem odnosu do spoštovanja cestnoprometnih predpisov lahko ravna drugače in se tega navadi. Tudi vem, da na Švedskem redko komu pride na pamet, da ne bi upošteval, recimo, tako rokov za zamenjavo zimskih gum ali pasu ali še česa drugega. Gre preprosto za neko stalnico v tem, da se zaveš, da moraš ravnati prav in dobro v skladu s pravili, ne samo takrat, kadar se bojiš, da te bodo ujeli, ampak vedno. In to se mi zdi, da je tudi morala ali nauk tega našega predloga, da si navajen, da se navajaš na neko spoštovanje predpisov. In da potem, če se ti zgodi, da te niso dobili tri leta pri nobeni kršitvi, lahko tudi uveljavljaš to, da se ti nek neznaten prekršek, bom rekla neznaten zato, ker ni kaznovan s sankcijo točk, spremeni v opozorilo. Tudi tisto, o čemer je bilo govora, da ni pravnih sredstev, da mogoče ni dobro urejeno – saj je možnost pritožbe, kajne, in mora biti izpolnjen pogoj, da nisi bil tri leta kaznovan ali zaloten pri nespoštovanju, da ne gre torej za kakšno hujšo kršitev, in se potem lahko, če ti ne verjamejo ali če tega ne moreš uveljaviti, tudi pritožiš in vpelješ ta instrument, o katerem je bilo prej govora, da nam je umanjkal. Mislim torej, da bi kazalo spodbujanje spoštovanja reda – pa ne mislim samo na tisti "Red je vedno pas pripet", če se spomnite, kar nas je opozarjalo z orjaških plakatov ob cesti –, spoštovanje tistih predpisov, ki so v prid vsem udeležencem v prometu, da je to lahko tudi predmet nekega priznanja, če se ravnaš dobro, takrat pač nisi ogloben. Zdaj, ali naj bi to naredila zavarovalnica ali ne, saj zavarovalnice imajo druge možnosti. Se spomnite, da je neka zavarovalnica oglaševala nižje premije za voznice, ker niso tolikokrat povzročiteljice prometnih nesreč, ali kaj takega, pa je potem to bilo tudi predmet preizkusa, ali gre za diskriminatorno ravnanje ali ne. Tu smo silno hitro občutljivi, namesto da bi se zgledovali po tistem, kaj nas lahko stimulira k temu, da se ravnamo skladno z obče veljavnimi predpisi. In jaz zakonodajo štejem za obče veljaven predpis. In vesela bi bila, da ne bi veljalo neko tako nenapisano pravilo, kot ga ljudje radi rečejo, kadar se tako zelo sproščeno pogovarjajo, da so zakoni zato, da se kršijo. Prepričana sem, da so zakoni zato, da nam pomagajo urejeno živeti v medsebojnih razmerjih. V tem vsesplošnem nespoštovanju ter neuresničevanju norm bi bilo nekaj, kar je spodbuda, vendarle dobrodošlo, zato bom zakon podprla. Hvala.
Gospod Mihael Prevc, za njim gospod Peter Vilfan.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Res je, da ta novela zakona ne prinaša nekih finančnih obremenitev. Res je tudi, sem prepričan, da je ta novela zakona pripravljena s povsem dobronamernim razlogom, pa vseeno ne vidim nekega smisla, da to novelo zakona tudi podprem. Predlagatelji navajate, da je treba dobre voznike stimulirati. Nadalje navajate, da ne sme biti poudarek zakona zgolj na kaznovanju slabih, temveč da se nagradijo tudi dobra dejanja. Potem tudi navajate, pač v zagovor te novele zakona, da ni bolj plemenitega dejanja, kot je varovanje življenja in zdravja. Seveda, sploh s tem slednjim se še kako strinjam. Seveda se pa tu vprašam, ali je treba nekoga nagraditi za to, da mimo šol, kjer se igrajo otroci, vozi previdno in počasi in da s tem varuje življenje in zdravje teh otrok. Mislim, da je to dolžnost. Dolžnost vseh nas je, da z varno vožnjo varujemo življenje in zdravje drugih udeležencev v prometu in ni treba, da to naredimo zgolj zaradi tega, ker pričakujemo, da bomo nagrajeni. Jaz se strinjam, da mora biti neka meja med tistimi manjšimi prekrški, ki v bistvu ne nosijo nekih škodljivih posledice. Saj ta obstoječi zakon o prekrških ima tako imenovani institut opozorila, ki določa izrek opozorila v primerih prekrška neznatnega pomena, torej tistega, ki je bil storjen v nekih okoliščinah, ki ga delajo posebno lahkega, in pri katerem ni nastala oziroma ne bo nastala neka škodljiva posledica. Zato bi rad še enkrat poudaril, da ne vidim nič slabega v takem predlogu. Vsekakor sem prepričan, da je bil namen predlagateljev dober, ampak v končni fazi pa zaradi vsega povedanega ne vidim nekega smisla, da bi tak zakon tudi podprl. Hvala.
Gospod Peter Vilfan, za njim gospod Srečko Meh, še prej pa gospod Veber v imenu predlagatelja.
Hvala za besedo. Mislim, da je vendarle treba podati določene dodatne informacije oziroma obrazložitve, glede na stališča Vlade in tudi nekatere razprave. Dovolite mi, da se najprej sprehodim tudi skozi mnenja Vlade k temu zakonu. Namreč naše osnovno izhodišče, ko smo vlagali zakon, je pravzaprav bil obstoječi zakon o prekrških, ker ima 4. člen, kjer zelo jasno v naslovu govori: Sankcije za prekrške. Torej če govorimo o sankcijah za prekrške, potem je tudi v tem prvem odstavku zapisano, "iz tega zakona se izreče predpisana sankcija ali opozorilo". In iz tega smo tudi sklepali, da bi bilo mogoče primerneje izreči, ko sprožiš sodno varstvo oziroma postopek, opozorilo. Vendar glede na mnenje Vlade in opozorilo, da ko si enkrat sprožil postopek za pravno varstvo, je možno izreči opomin. Tako da, kot predlagatelj ne vidimo prav nobene težave, da pravzaprav besedico opozorilo zamenjamo v besedilu zakona z opominom in s tem popolnoma uskladimo stališče mnenje Vlade, ki opozarja na to dejstvo, predvsem tudi v sklopu 63. člena Zakona o prekrških, kjer govori o tem, da je v primeru sodnega varstva možno izreči opomin in ne opozorilo. Torej nimamo prav nobenih težav s tem, da besedico opozorilo zamenjamo z opomini in smo popolnoma usklajeni v skladu z opozorili mnenja Vlade. Tudi glede pomislekov Vlade, da naj bi ta zakon povzročal neenakost pred zakonom, ker naj bi pravica do spremembe globe v opozorilo imeli le tisti kršitelji, ki so vložili pravno sredstvo. Nikomur ne omejujemo, da vloži pravno sredstvo, tako da tukaj bi zelo težko govorili o tem, da povzročamo neenakosti. Dejansko se vsak sam odloči, ali bo uporabil pravno sredstvo ali ne, da se mu globa spremeni v opomin. In seveda je tudi treba opozoriti, da pa 7. odstavek 4. člena veljavnega zakona o prekrških, ki govori o sankcijah za prekrške, in v katerem dejansko je omogočeno, da se storilcu prekrška izreče opozorilo namesto uvedbe postopka o prekršku oziroma izdaje odločbe, je treba opozoriti, da pa se vendarle policist popolnoma sam, čisto po lastni presoji lahko odloči, ali se bo odločil za opozorilo ali bo uvedel postopek o prekršku. In to je ta pomanjkljivost pogosto tudi naše zakonodaje. Konkretno ta 4. člen je v tem sedmem odstavku, veljavnem, pomanjkljiv, ker dejansko omogoča povsem arbitrarno odločanje policista, ali se bo odločil za opozorilo ali pa bo uvedel postopek o prekršku. S sprejetjem našega zakona, ker spreminjamo ta 54. člen, ki govori o izreku opozorila oziroma v tem primeru, če nam bo dana možnost, opomina, seveda odpravimo to pomanjkljivost. Tako da ne zdrži tudi ta očitek, ki je bil nekako podan, češ da imamo že v sedanjem zakonu opozorilo opredeljeno in možno. Dejstvo pa je, da ni dorečen postopek, na kakšen način in kdaj se lahko policist dejansko odloči za opozorilo. Zato je to nejasnost smiselno odpraviti tudi iz Zakona o prekršku. Torej naša rešitev dejansko odpravlja tudi nejasnost v zdaj veljavnem zakonu. Vlada opozarja tudi, da ni jasno v prehodnih določbah, kdaj naj bi ta novi člen uporabili. Mislim, da je treba tukaj še vendarle enkrat opozoriti, da zakon, če bo sprejet, začne veljati 15. dan po objavi v Uradnem listu, uporabljati pa se začne s 1. 1. 2013. Torej, kdorkoli je pred 1. 1. 2013 storil prekršek, seveda ne more uveljavljati spremembe globe v opomin, ker se dejansko tudi iz tega člena zelo jasno razbere, da velja od dneva storitve prekrška, kdaj lahko uporabiš to pravno sredstvo za spremembo globe v opomin. Tako da nejasnosti v tem zakonu, res z veliko lahkoto odpravimo in smo hvaležni Vladi za nekatera opozorila in napotke. Glede ostalih pomislekov, ki so jih nekateri izrazili v samih razpravah, pa bi vendarle rad dodal, da sklicevanje na to, da se nanaša sprememba globe v opomin, bom uporabljal že nov termin, ki je primernejši, seveda nikakor ni mišljen zato, da bi nagrajevali tiste, ki kršijo predpise pri šolah, daleč od tega. Mi smo tudi nasprotovali spremembi Zakona o pravilih cestnega prometa ravno v tej točki, kjer so se drastično znižale kazni, če prekoračiš hitrost v bližini šol. Pred tem naj vas spomnim, je bilo uzakonjeno, da si v primeru prekoračitve hitrosti v naselju dobil kazen 300 evrov, če prekoračiš hitrost do vključno 10 km/h, in hkrati dobiš 3 kazenske točke. Po novi ureditvi dobiš, če pelješ tudi v bližini šol, globo vsega 40 evrov, če prekoračiš hitrost do vključno 5 km/h in 80 evrov, če prekoračiš dovoljeno hitrost nad 5 do vključno 10 km/h. Torej bi se postavilo logično vprašanje, ker odgovora na to vprašanje, ki smo ga postavili tudi, ko je Vlada bila predlagatelj spremembe Zakona o pravilih v cestnem prometu, zakaj je prišlo do te spremembe, ni bilo podane. Torej lahko sklepamo, da so se odločili na podlagi nekih kriterijev, na podlagi presoj in nikakor niso, bi rekel, dali zakona v proceduro brez treznih presoj. Čeprav vemo in smo tudi opozorili danes v razpravi, da je zakon, ki je veljal pred tem, pravzaprav bil spremenjen po spremembi oblasti. Torej je bil razlog za spremembo Zakona o pravilih cestnega prometa zaveza največje politične stranke, ki je ta hip v koaliciji, da bo znižale kazni v cestnem prometu, popolnoma politična odločitev. Ni šlo za strokovno odločitev, šlo je za politično odločitev in to je še vedno tudi z naše strani največji očitek, da je do te spremembe brez resnih analiz prišlo. Zato smo tudi predlagali, da se ta zakon, ki smo ga vložili, obravnava po rednem postopku in tudi vložili zahtevo za splošno razpravo, ki jo danes tukaj opravljamo. In dejstvo je, torej prepričani smo kot predlagatelji, da lahko s sistemom nagrajevanja varnih voznikov spodbudimo k varnejši vožnji vse, ki so udeleženci v cestnem prometu. Sankcije in kazni so tisti zadnji ukrep, ki ga udejanjiš, če nekdo res dela pogosto te prekrške, če ne mine vsaj tri leta od tega, da si storil prekršek v cestnem prometu, tako da se res v tem primeru naredi razlika, kot je želela Vlada opozoriti oziroma predstavniki ministrstva – tiste, ki so varni vozniki, je treba nagraditi. Vendar, oprostite, to je pozitivna diskriminacija, če lahko temu tako rečem. Mislim, da dobri zgledi, bi bili dobri tudi za nas v Sloveniji, so vodilo, ki ga lahko spremljamo, in želimo biti vključeni v sistem nagrajevanja varnih voznikov. To je mogoče res eden takšnih prvih resnejših poskusov, da se to tudi udejanji v praksi. Mislim, da bi naslednji korak resnično lahko bil ta, da imaš lahko kot varen voznik, ko registriraš vozilo, ko ga kupiš tudi s strani države podarjen znak, neko simbolno priznanje, ki ga lahko tudi nalepiš na avtomobil in opozoriš, da sodiš v kategorijo varnih voznikov. In lahko ste prepričani, da vsak, ki bo imel takšno oznako, bo še previdnejši v prometu in bo poskusil tudi v javnosti neprestano vsakodnevno upravičiti zaupanje, ki mu ga je dodelila država. Torej, država nekomu lahko dodeli neke vrste simbolno oznako, da gre za varnega voznika. Ne bi imel nič proti temu, če bi razmišljali tudi o tem, da nekdo, ki stalno krši cestne predpise, da mu to že kar ravno tako damo na ustrezno mesto, da vsak policist, ki ustavi potem takšnega voznika, takoj ugotovi, za koga gre oziroma kakšen odnos ima ta voznik do varnosti v cestnem prometu. Kot predlagatelj ne vidimo prav nobenih težav, da sledimo mnenju Vlade in da besedo "opozorilo" spremenimo v besedo "opomin". S tem odpade cela vrsta očitkov in opozoril, češ, da Vlada ne more podpreti tega zakon zaradi tega, ker je opomin pravilnejši kot pa samo opozorilo. Prepričan pa sem tudi, da bo dejansko učinek na vse udeležence v prometu zelo pozitiven, če bomo tudi mi odločali pozitivno. Hvala.
Gospod Peter Vilfan. Za njim gospod Srečko Meh. Gospod Vilfan se odpoveduje. Potem pa gospod Srečko Meh in za njim gospa Alenka Bikar.
V bistvu je lahko danes v teh izjemno kritičnih razmerah, v katerih je najbrž tudi Slovenija, slovenski prebivalci, ne bil rad, da govorimo o enem na videz nepomembnem zakonu. Ampak ali imamo, gospe in gospodje poslanke in poslanci, v zakonodajni proceduri kakšen pomemben zakon, ki gre po normalnem postopku? Da bi lahko o njem razpravljali, da bi lahko dali svoje mnenje, svoj doprinos? Torej, ali je dovolj časa, da lahko razpravljamo tudi o takem, na videz nepomembnem zakonu, ki gre po rednem postopku? Tukaj predlagam, gospe in gospodje, da ga speljemo po proceduri, ker imamo dovolj časa pa tudi priložnosti, da v naših medsebojnih odnosih rečemo kakšno besedo, ne mislim medsebojnih odnosih samo tukaj v Državnem zboru, govorim o naših medljudskih odnosih. Poglejte, kako reagiramo kot udeleženci v prometu. Mi pravimo, da tudi če vozimo mimo šole 5, 10 kilometrov, da to ni hudi prekršek, ker smo prehitro vozili, pa je gospa Majda Potrata povedala, kako je v nekaterih drugih državah, v katerih jaz nisem bil. Kako vozimo v Sloveniji in kako vozimo v Avstriji, Nemčiji ali v kakšni drugi državi. Gre za to, da z vsemi posegi, ki smo jih delali, z kaznimi, ki smo jih naredili, teh naših odnosov, te agresivnosti, ki se kaže na cesti v odnosu voznika, ki obvlada avto in hoče izsiliti prednost pred vsakim voznikom, pred vsakim pešcem, vsepovsod, skozi rdeč in kakršenkoli drugi semafor se kaže to, da je ta naša agresivnost, nepripravljenost, nečlovečnost vgrajena v vsako poro. Morda je to poizkus, da naši medčloveški odnosi postanejo bolj prijazni s pohvalami. Ampak do sedaj ste se, vi, ki ste se izjasnjevali s strani pozicije pa tudi s strani Vlade, opredeljevali za to, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Pa ne zahteva nobenih stroškov, zahteva smo obravnavo in popravke, ki jih je predlagal tudi gospod Veber, ki pravzaprav pomenijo, da lahko z eno besedo spremenimo vsebino nekega dejanja. Kažemo pa duha v našem medsebojnem obnašanju. Ali smo se pripravljeni pozdraviti, ali smo pripravljeni komu dati prednost, počakati, narediti karkoli – tega nismo. Zato predlagam, da damo pozitivno, torej zeleno luč nadaljnji obravnavi, da zakon morda popravimo, da se potrudi tudi Vlada. Gre za redni zakonodajni postopek v tem času, ki je, naj ponovim še enkrat, izredno turbulenten, kritičen, ki bi zahteval mnogo razprav poslank in poslancev, ampak tako, da bi se poslušali, vseh tistih, ki imajo v Sloveniji kaj povedati na kateremkoli področju, tudi na varnostnem. Jaz sem za pohvalo tam, kjer si ljudje pohvalo zaslužijo, in za kaznovanje absolutno vsega tistega, kar se ti lahko zgodi po nesreči, ampak se je zgodilo in ni bilo tako kot bi bilo prav, tudi v cestnem prometu in tudi drugače. Gospe in gospodje, pri nas najodgovornejši nosilci javnih funkcij ne spoštujejo zakonodajnih ne sodnih in vseh ostalih vej oblasti, ne hodijo na sodišča, ne spoštujejo tega, torej, mi bi morali biti tisti, ki bi spoštovali zakone, ki bi hodili čez prehode za pešce tudi tukaj prej parlamentom, in bi se obnašali tako, kot bi bilo lepo in prav. Zato bi bilo prav, da o tem razpravljamo in morda rečemo še kakšno dobro v poboljšanje tega zakona in vseh ostalih zakonov, ki bodo doprinašali veliko do morda teh naših prijaznejših medsebojnih odnosov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Darko Jazbec. Vidim, da ga ni tukaj. Naslednja je na vrsti gospa Alenka Jeraj. Je tudi ni. Gospod Ivan Hršak. Ga ravno tako ni. Gospod Jože Tanko. Tudi ne. Gospa Marjana Kotnik Poropat. Tudi ne. Gospod Janko Veber ima besedo. Ne želite? A, ste že. Se opravičujem. Gospod Ivan Pišek. Izvolite.
Hvala lepa. Vso priznanje državljanom, ki spoštujejo ali pa spoštujemo, tudi jaz sem med njimi, zakonodajo, vendar jaz mislim, da živimo v pravni državi in da to ni naša pravica, ampak je naša dolžnost. Sem prepričan, da ne moremo biti nagrajeni za to, da se ravnamo po nekih normah, ki so uveljavljene v demokratičnem svetu. Jaz bi rekel predlagateljem, če želijo spremembe na tem področju, da mogoče razmislijo o spremembi v smeri, da, ne vem, na pamet govorim, rečjo neuporaba luči čez dan, ni prekršek, ker pač, ne vem, mogoče ne vpliva na varnost v cestnem prometu ali kaj podobnega. Prepričan sem, da je gotovo večja vzgojna kazen, če bom dobil 250 evrov kazni, ker bom telefoniral med vožnjo, ker bom s tem ogrožal druge in bom pravzaprav vesel, če me bo policist opozoril na tak način, da me bo kaznoval, da bom čutil v žepu, da mogoče preventivno tega drugič ne bom več naredil, ker če se mi bo lepo zahvalil in rekel: Srečno vožnjo, drugič poskusite brez telefona, bom to vzel v zakup ali pa ne. Hujše je, če se upoštevajo neke stvari, kjer so vpleteni tudi drugi. To pomeni, da se ogroža tudi druge udeležence v prometu. Če bi to določili, da se specificira na nek način, bi mogoče lahko razmišljali o kakšni podpori oziroma v tej smeri. Dal bi mogoče še en primer. Zakon, kakršenkoli pač je zdaj oziroma če bi bil spremenjen, bo veljal za vse osebe. Prej sem že malo navedel v tej smeri, predstavljajte si mladega voznika, ki bi lahko po tem predlogu telefoniral, vozil, menjal pasove, brez varnostnega pasu, pa bi na koncu dobil samo opozorilo, ko bi ga dobili, mogoče po desetem takšnem prekršku, ker verjetno bo imel malo sreče, pa ga ravno prvič ne bodo. Jaz mislim, da so zakoni za to, da se upoštevajo. Prej je bilo rečeno, da zakoni veljajo za to, da nam pomagajo urejeno živeti v okolju. Vendar urejeno lahko živimo v okolju, samo ob upoštevanju zakonov. V zadnjih letih se je precej izboljšala prometna varnost v Sloveniji. Če se vprašamo zakaj, verjetno lahko ugotovimo, da je razlog za to tudi v tem, da se je pač spremenila pred nekaj leti kaznovalna politika in je mogoče to prišlo malo v zavest državljanov. Jaz pač zagovarjam neka stališča, to je moje osebno mnenje, da kazen mora biti vzgojna, ne samo opozorilna, ker to potem ni vzgojno.
Hvala lepa. Predstavnik Vlade gospod Helmut Hartman ima besedo. Potem pa še predlagatelj gospod Janko Veber.
Hvala lepa, podpredsednica. Mogoče bi v tem delu samo pokomentiral predloge, ki jih je predlagatelj navedel v smislu sprememb, in s tem nekako, da bi sam predlog šel v smeri, kot predlaga Vlada. Naj na splošno povem, da je predlog zakona nekako sui generis med sistemom zakona o prekrških, ki na eni strani ureja postopek opozorila in na drugi strani postopek opomina. Ne glede na to, kako se sama vsebina predloga imenuje, gre tukaj za sistemsko neskladje oziroma vsebinski problem, kjer je trenuten zakon nastavljen tako, da ima tako pogoje, v katerih se lahko na eni strani izrekajo opomini, kot tudi pogoje, v katerih se lahko izrekajo opozorila. Zdaj, predlagatelj je tukaj omenil, da nekih konkretnih predpogojev, ki jih ima policist za izrek opozorila, ni. Vendar naj opozorim, da je to, kdaj lahko policist v postopku izreče opozorilo, točno določeno v 53. členu samega zakona, in sicer v dveh primerih, kot je že bilo rečeno, kadar je storjen prekršek neznatnega pomena, s tem, da je potem v 6.a členu tudi eksplicitno navedeno, kdaj to je. Za prekršek neznatnega pomena se šteje prekršek, ki je bil storjen v okoliščinah, ki ga delajo posebno lahkega in pri katerem ni nastala oziroma ne bo nastala škodljiva posledica. Kar pomeni, postopek je dokaj natančno določen, v katerih obsegih se uradna pooblaščena oseba lahko giblje, kadar izreka opozorilo. In še drug kriterij, ki je bil tudi že v postopku naveden, in sicer če pooblaščena uradna oseba oceni, da je glede na pomen dejanja opozorilo zadosten ukrep. Tu bi opozoril ravno na to, kar je bilo rečeno že ob sami predstavitvi mnenja Vlade, da je ta konsistenca samega zakona s spremembo ne samo imena, ogrožena v bistvu samega postopka. Kar pomeni, da v spremembi oziroma dodajanju določenih pogojev, v tem primeru, kadar ne gre za izrek kazni, ki je v zakonu opredeljena kot pridobitev kazenskih točk, da gre tu za opozorilo oziroma sedaj po novem predlogu predlagatelja za opomin. Zato vsekakor razumemo predlog, ki je v samem bistvu dober, da gre za neko nagrajevanje. Vendar pa sam predlog, ki je bil predstavljen tako v smislu opomina kot tudi v smislu opozorila, ne pade v kontekst trenutnega sistema zakona o prekrških. Hvala.
Hvala. Besedo ima kot prvopodpisani v imenu predlagateljev gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. No, mislim, da bi bilo vendarle dobro, da se pozorno poslušamo. Dejstvo je, da je izrek opozorila, če bi ostal v zakonu, potem pride do sistemske težave, kako izvajati zakon o prekrških. Zato poudarjam, da to sistemsko težavo z lahkoto odpravimo, da opozorilo nadomestilo z opominom in potem tečejo prav vsi postopki, ki so že predvideni v Zakonu o prekrških v skladu s sedaj veljavnim zakonom, in ne prihaja do nobenih težav pri izvajanju in razumevanju tega zakona. Posebej bi pa dejansko lahko še enkrat opozoril, da ne drži trditev predstavnika Vlade, da je postopek za izrek opozorila jasen. Odvisen je od ocene policista. Torej, enkrat imaš lahko dober dan, imaš slab dan, nekdo ti je všeč, nekdo ti ni všeč, nekoga lahko celo tudi namenoma, bom rekel, poskušaš spremljati in potem odreagiraš na način, da raje uvedeš postopek o prekršku in ne izrečeš opozorila. In to je težava. Torej, mislim, da če bi se oboji poslušali, bi lahko prišlo do kvalitetnejšega besedila, s tem, da se odpravi ta problem pri izrekanju opozorila. Hkrati pa seveda še enkrat poudarjam, če želimo doseči, da nam sodišče kot tako izreče opomin, je pač vendarle treba ta postopek izpeljati. V okviru postopka, ko ugotavljamo sodno varstvo, je odločitev, vsaj upam si reči, nesporna in sodišče bo zagotovo proučilo, ali so izpolnjeni pogoji, da se lahko izreče opomin ali ne. Tudi vsem tistim, ki ste imeli pomisleke o tem, ali pač nekdo krši zakon ali ne krši, in da pač vsi moramo sto odstotno na vseh področjih spoštovati zakonodajo, se strinjam. Če bi bilo temu tako, potem ne bi potrebovali tretje veje oblasti, sodišč, in bi bile zadeve zelo enostavne. Ampak v tem primeru govorimo samo o tem, da gre resnično za možnost, ki jo varen voznik lahko uporabi, ne vsak voznik, varen voznik, da skozi postopek sodnega varstva dokaže, da mu zakon omogoča, da ne plača globe za manjši prekršek, ampak da mu sodišče izreče opomin. Torej gre za povsem jasen in tu res usklajen postopek z našim pravnim redom in ne bo nobenih težav, če bo ta zakon sprejet. Generalno gledano pa še enkrat, se strinjam, dajmo vsi spoštovati stoodstotno zakone, pa sodišča res ne bodo potrebna. Je pa res, da so mnogi zakoni včasih napisani tako, da jih tudi sami tolmačimo ali pa razumemo, ne nazadnje, na različen način. In ravno zato Vlado tudi opozarjam, da bi bilo treba doreči ta postopek, da ni od proste presoje policista odvisno, ali bo začel postopek o prekršku ali pa bo izdal opozorilo. Tako da smo zelo blizu neki skupni rešitvi, če se želimo poslušati in res dogovoriti, da izboljšamo tudi Zakon o prekrških. In prepričan sem, da postopek, ki je bil začet s strani poslank in poslancev Socialnih demokratov, podpira to možnost v drugi obravnavi. Zato res še enkrat opozarjam, da je smiselno nadaljevati ta postopek, in kaže, da smo se vsaj s strani predlagateljev pripravljeni zelo konstruktivno in v vseh mejah, ki so zelo pomembne ravno na področju varnosti v cestnem prometu, prilagoditi in izboljšati to besedilo tako, da bo zakon jasen in ga bodo lahko razumeli tako udeleženci v cestnem prometu kot tudi tisti, ki nadzorujejo promet in imajo možnost tudi sankcionirati koga, ki te prekrške stori. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ker vidim, da ni več želje po razpravi, jo zaključujem. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 26. september 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POLICIJI, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 23 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Petrom Vilfanom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona, gospodu Petru Vilfanu.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi! Najprej naj izrazim zadovoljstvo, da lahko danes ponovno stojim tule pred vami in ponovno govorim o našem predlogu tega zakona o policijskih pooblastilih, ker to pomeni, da je naš predlog dobil podporo tako v prvi obravnavi kot tudi na matičnem odboru oziroma Odboru za notranje zadeve. In to je dejstvo, ki me dodatno utrjuje v prepričanju, da je ta naš predlog in tak zakon - sam sem to trdil že od začetka postopka - primeren, dober in tudi nujno potreben. O slednjem pa mislim, da smo tako ali tako vsi enotni. Predlog predvideva dve novi policijski pooblastili, in sicer prepoved udeležbe na športnih prireditvah in prekinitev potovanja na športno prireditev. Obema ob morebitnem izreku sledijo seveda še vse ostale posledice, ki so natančno opisane v našem predlogu in o katerih danes ne bi na dolgo in široko razglabljal glede na omejen čas in na dejstvo, da je bilo na to temo praktično vse povedano že v prvi obravnavi in tudi na Odboru za notranje zadeve. Naš predlog je dobil tudi podporo Policijskega sindikata. V tem, da je predlog dober in da koncept le ni tako napačen, pa nas utrjuje tudi mnenje Vlade, ki pravi, da naš predlog ne prinaša novih rešitev oziroma nič takega, kar ne bi vseboval že Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki pa je trenutno še v medresorskem usklajevanju. Tukaj pa je bistvena razlika. Ta pooblastila, ki jim Vlada vsebinsko ne nasprotuje, bi v primeru sprejetja našega predloga začela veljati že v začetku naslednjega meseca. Tukaj je prednost našega predloga zakona velika, še posebej, če spomnim na naše sicer zelo korektne pogovore s predstavniki Ministrstva za notranje zadeve in obljube v času vložitve njihovega predloga v parlamentarno proceduro. Najprej je bila to majska seja letošnjega leta, nato so na junijski seji napovedali, da bo to na septembrski. Ne eno ne drugo se ni zgodilo in ob vsem spoštovanju in tudi razumevanju do obilice dela, ki si ga je naložilo to ministrstvo, preprosto ne verjamem, da se bo to zgodilo v doglednem času. Čas pa je tisto, kar nas še kako priganja. Nekatera mednarodna športna tekmovanja so se že začela, druga so pred vrati. Dokončno pa je zdaj res jasno, da bo Slovenija naslednje leto organizirala tudi evropsko prvenstvo v košarki po dogovoru med Vlado, košarkarsko zvezo, organizatorji in pa mednarodno košarkarsko federacijo FIBO, in to je prav gotovo tekmovanje, ki sodi v kategorijo tistih tekmovanj visokega tveganja, jasno, ko govorimo o navijaški tematiki. In ravno zato je tako pomembno, da tak zakon, mimogrede, večina evropskih držav ga že ima, in to veliko strožjega kot bi ga imeli mi, sprejmemo čim prej in pošljemo v svet signal oziroma sporočilo, da v Sloveniji na tem področju ne bo šale. Potem se mogoče ne bi zgodilo to, kar se je pred zadnjo tekmo Eurolige v nogometu v Mariboru, ko so tokrat sicer gostujoči navijači v središču mesta izzvali incident, ki ni ogrožal samo njih, ampak vse, ki so se nahajali v bližini. Posredovati je morala policija, posebna enota policije, policaji na konjih, celo helikopter je bil vključen v akcijo. Na srečo, razen nekaj prask, tudi tokrat ni bilo huje poškodovanih. Kdo ve, morda pa bi v primeru, da bi v Sloveniji že imeli Zakon o navijačih, zanj vedeli tudi gostujoči razgrajači in bi potem ravnali drugače. Morda jim niti na misel ne bi padlo, da bi počeli kaj tako neprimernega v Mariboru. Ob našem predlogu so se pojavili tudi pomisleki z vidika varovanja človekovih pravic in svoboščin. Tukaj se moramo vprašati, čigave pravice in svoboščine so bolj pomembne. Tiste izgrednikov, ki jih je prav zaradi njihovega družbeno nesprejemljivega vedenja treba omejiti, ali tiste večine športnih ljubiteljev, ki na športne prireditve zahajajo, prihajajo z dobrimi nameni, da v družbi prijateljev, družine in ostalih uživajo v lepih, dobrih predstavah slovenskih športnikov in ekip. Ves čas postopka poslušamo tudi pripombe o velikih dodatnih stroških, ki bi jih sprejetje našega predloga zakona povzročilo. Gre za dodatno usposabljanje policistov, pripravo ustrezne dokumentacije in obrazcev, računalniških aplikacij in podobno. Mislim, da tudi to ni tako velik problem, saj bo ministrstvo omenjeno izobraževanje tako ali tako moralo izpeljati, in če del le-tega opravi prej, to pač mislim, da ne bo povečalo stroškov. Lahko pa se v umestnem času zgodi kakšen hujši izbruh nasilnih navijačev ali celo več njih, mi pa primernega zakona še ne bomo imeli. Obstaja tudi nekaj pomislekov glede implementacije obeh pooblastil v policijsko delo. Prepričan sem, da so naša policija, ministrstvo, pravosodje, sodišča, več kot sposobni to storiti v najkrajšem času. To govorim tudi zato, kar smo predlog novega pooblastila primerjali s pooblastilom, ki ga ima policija že od leta 2003, ko je bila sprejeta novela B, in sicer prepoved približevanja določeni osebi, kraju ali območju, in enak koncept ohranili tudi pri pooblastilih policije glede prepovedi udeležbe na športnih prireditvah in prekinitvi potovanja na športno prireditev. Lahko bi naštel še kar nekaj argumentov v prid tega našega predloga, ampak jih bom nekaj ohranil tudi na jutrišnjo obrazložitev glasu. Zahvaljujem se na koncu vsem, ki ste podpirali in tudi podprli naš predlog na prvi obravnavi in tudi na Odboru za notranje zadeve, ter vas pozivam, da enako storite tudi jutri in da z dokončno potrditvijo tega zakona naredimo nekaj dobrega ne samo za tiste prave navijače in ljubitelje športa, ampak za celoten slovenski šport.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Tomažu Liscu.
Hvala, predsedujoča. Spoštovani, spoštovane! Odbor za notranje zadeve je na svoji 4. seji kot matično delovno telo obravnaval novelo Zakona o policiji, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslancev s prvopodpisanim gospodom Petrom Vilfanom. Državni zbor je na zahtevo skupine poslancev že na svoji 5. redni seji o predlogu zakona opravil splošno razpravo in takrat sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Dopolnilno obrazložitev predloga zakona je podal prvopodpisani predlagatelj, poslanec Peter Vilfan. Predlog zakona, kot že omenjeno, uvaja dve novi policijski pooblastili za zagotavljanje varnosti in reda na športnih prireditvah, to sta prepoved udeležbe na športnih prireditvah in prekinitev potovanja na športno prireditev. Predlagatelj je poudaril, da je predlagani zakon v prvi vrsti potreben zaradi slovenske organizacije evropskega prvenstva v košarki naslednje leto, ki bo ena največjih mednarodnih tekmovanj z visoko stopnjo varnostnega tveganja. Na potrebo po čim prejšnji ureditvi pa kažejo tudi nekateri incidenti, ki bi jih ob ustrezni ureditvi bilo mogoče preprečiti. V zvezi s pripombami Zakonodajno-pravne službe, da je predlagana ureditev sporna z vidika prekomernega posega v nekatere človekove pravice, je predlagatelj menil, da je pri tem treba odtehtati, katere človekove pravice terjajo večje varstvo, ali navijačev ali vseh udeležencev. Predlagatelj tudi ne sprejema argumenta Vlade o nesistemskosti in nepotrebnosti ureditve iz razloga, ker le-ta pripravlja novo sistemsko zakonodajo. Glede na to, da je sezona športnih tekmovanj v teku, pa je po mnenju predlagatelja pomembno, da področje navijaštva uredimo čim prej. Predstavnik Vlade, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve mag. Robert Marolt, je povedal, da Vlada načeloma podpira prizadevanje predlagatelja za zakonsko ureditev teh dveh novih policijskih pooblastil, dejal pa je, da je na Ministrstvu za notranje zadeve v pripravi nov sistemski predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki skupaj s Predlogom zakona o organizaciji in delu v policiji tvori vsebinsko povezano celoto. Oba bosta že naslednji teden na seji Vlade Republike Slovenije. Zato je po mnenju Vlade nesistemsko, da bi zdaj dopolnjevali le dva člena veljavnega zakona o policiji. Takšno parcialno spreminjanje bi po mnenju Vlade podražilo tudi dodatne nepotrebne stroške za proračun, povezave s pripravami na izvajanje zakona. Vlada poleg nesistemskega pristopa ugotavlja tudi nekatere nejasnosti in nedorečenosti predlaganih določb. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila bistvene poudarke iz njihovega pisnega mnenja. Opozorila je na nekatere nejasnosti in nedorečenosti predlaganih rešitev, med drugim na nejasno razmerje med postopkom za določitev ukrepov in postopkom zaradi kaznivega dejanja ali prekrška na drugi strani, na pomanjkljiv postopek za odrejanje ukrepov, na nejasno opredeljen pogoj zalotenosti glede načina zaznave, na nejasne rešitve v zvezi s postopkom pred preiskovalnim sodnikom ter na pomanjkljiv posebni postopek javljanja na policijski postaji. Ker nekatere rešitve vezane na ureditev obeh novih pooblastilih policije predstavljajo znaten poseg v človekove pravice, Zakonodajno-pravna služba prav tako predlaga dodaten razmislek v teh delih predlagane ureditve. Predsednik komisije Državnega sveta za državno ureditev je predstavil pisno mnenje komisije, ki predloga zakona ne podpira. Svoje mnenje o predlogu zakona pa so predstavili tudi predsednik Sindikata policistov Slovenije in predsednik Policijskega sindikata Slovenije, ki sta izrazila podporo predlogu zakona. V razpravi o posameznih členih predloga zakona so poslanci, ki so izrazili podporo predlogu zakona, to utemeljevali z nujnostjo čimprejšnje ureditve pooblastil policije za zagotavljanje varnosti na športnih prireditvah. Argumentom Vlade, da je smiselneje in racionalneje počakati na vladni zakon, niso potrdili, saj glede na to, da Vlada predloga zakona še ni vložila v zakonodajni postopek, še ni mogoče napovedati, kdaj to bo. Poleg tega so tudi pritrdili, ker je sezona športnih prireditev že v teku, zakonodajalec pa bo s sprejetim zakonom poslal pomembno sporočilo vsem udeležencem športnih tekmovanj, vezano na njihov varnostni vidik, zato je smiselno predlog zakon podpreti tudi, če bo veljal le nekaj mesecev oziroma tednov in bo njegova ureditev kasneje nadomeščena z novo. Poslanci Poslanke skupine SDS in DeSUS so izrazili strinjanje z vsebino predloga zakona, vendar so napovedali njegovo podporo. Na koncu, preden me čas prehiti, naj povem, k predlogu zakona amandmaja niso bili vloženi. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel z 8 glasovi za in 7 glasovi proti. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za notranje zadeve Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o policiji sprejme v predloženem besedilu.
Hvale lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade in tukaj tudi pozdravljam mag. Roberta Marolta, državnega sekretarja na Ministrstvu za notranje zadeve.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V zvezi s predlogom skupine poslank in poslancev Državnega zbora s prvopodpisanim gospodom poslancem Petrom Vilfanom glede spremembe Zakona o policiji v delu, ki se nanaša na učinkovitejše ukrepanje zoper nasilne navijače, se Ministrstvo za notranje zadeve načeloma strinja in podpira prizadevanja predlagatelja za zakonsko ureditev dveh novih policijskih pooblastilnih institutov. Nasprotuje pa nesistemskim spremembam iz naslednjih razlogov. Predlog novega zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki na sistematičen in celovit način ureja policijska pooblastila, med drugim tudi omenjeno problematiko, gre za več kot 20 policijskih pooblastil oziroma institutov, od tega 9 novih ukrepov, je bil že sprejet v preteklem tednu na redni seji Vlade v četrtek. Predlog zakona o nalogah in pooblastilih policije, skupaj z zakonom o organiziranosti in delu policije, ki je bil sprejet na isti seji Vlade, tvori vsebinsko povezano celoto. Zato je popolnoma nesistemsko, da bi zdaj dopolnjevali le dva člena veljavnega zakona o policiji, ker je zakon o nalogah in pooblastilih policije vsebinska celota. Poleg zakonskih rešitev, ki so vsebinsko identične s predlaganimi ukrepi zoper navijače, je v novem zakonu o nalogah in pooblastilih policije predvidena tudi natančnejša ureditev v podzakonskem aktu, v pravilniku o policijskih pooblastilih, kar pa v predlagani spremembi zakona o policiji, ki ga obravnavate, ni dorečeno. In tukaj ostaja zadeva odprta in nejasna. Res je, da so predlagane rešitve obravnavane novele zakona o policiji povzete po Predlogu zakona o nalogah in pooblastilih policije, o katerem je Državni zbor razpravljal že v preteklem mandatu in se je takrat postopek končal. V tistih predhodnih razpravah ne smemo pozabiti, da je bilo izpostavljenih več pomislekov in dilem, med drugim tudi zelo pomembne pripombe in mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki pa v tem predlogu, ki ga zdaj obravnavate, ni upoštevano. Poleg tega moram ponovno poudariti, da ureditev novih pooblastil v zakonu o policiji prinaša vrsto nepotrebnih, lahko rečem dvakratnih stroškov, ki bi bili sicer združeni s pripravami na izvajanje novega sistemskega zakona o nalogah in pooblastilih policije. Kot je že gospod poslanec omenil, priprava celovitega podzakonskega akta, usposabljanja policistov, priprava obrazcev, priprava evidenc, potem priprava računalniških programov, vse to bi moralo v primeru, če bi bil ta zakon sprejet, potekati dvakratno, torej bi bilo treba dvakratno izobraževati več kot 3 tisoč policistov, se pravi dvakratno izobraževati, dvakratno pripraviti računalniške aplikacije, torej posebej samo za ta dva ukrepa in posebej za 9 novih ukrepov oziroma pooblastil oziroma za celovito sistemsko zakonodajo, ki čaka na obravnavo v Državnem zboru. Ob tem moram ponovno poudariti, da te povzete oziroma predlagane rešitve zakona o policiji prinašajo in odpirajo nekatere nejasnosti, nedorečenosti in ta predlog zakona vsebuje tudi vrsto nedorečenih in pravno vprašljivih rešitev, na katere, kot sem že omenil, opozarja Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Tukaj bi poudaril samo to, da pa predlog novega sistemskega zakona o nalogah in pooblastilih policije praktično v celoti upošteva vse dosedanje pripombe Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Še posebej moram poudariti, da bi ta predlog zakona, ker pripombe Zakonodajno-pravne službe niso bile upoštevane in torej na matičnem odboru niso bili sprejeti ustrezni amandmaji, policiji povzročili velike težave pri implementaciji v praksi. Poleg tega ne smemo pozabiti, da je tudi zelo kratek, zgolj 15-dnevni, rok za uveljavitev zakona predviden. Praktično nemogoče je usposobiti policiste. Poleg tega pa ne smemo pozabiti, da bi do sprejetja veljavnosti novega Zakona o nalogah in pooblastilih policije ukrepe izrekanja, razloge ter pogoje uveljavljali po enem zakonu, po novem zakonu o nalogah in pooblastilih policije pa so določeni drugačni pogoji in postopki, zato se postavlja vprašanje ustavnega načela enakosti in uporabe milejšega predpisa. Zato temu predlogu zakona nasprotujemo. Hvala.
Hvala lepa. Ker je Državni zbor na 5. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni prejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v sredo, 26. septembra 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH DOLOČENIH ZAKONOV NA PODROČJU VARNE HRANE, VETERINARSTVA IN VARSTVA RASTLIN. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jankom Vebrom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Preden dam besedo predstavniku Vlade, lepo pozdravljam tu prisotnega gospoda ministra in gospo direktorico Veterinarske uprave Republike Slovenije. Besedo dajem gospodu Francu Bogoviču, ministru za kmetijstvo in okolje.
Lep dober dan, spoštovana podpredsednica, spoštovani poslanke in poslanci! V teh petih minutah, ki so na razpolago, bom poskušal predstaviti Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov za področje varne hrane. Gre za zelo pomembno področje, kjer za uresničitev racionalnega in celostnega pristopa na področju varne hrane predlagani zakon združuje Veterinarsko upravo, Fitosanitarno upravo, Direktorat za varno hrano v večjem delu in del Kmetijskega inšpektorata v enotno institucijo, statusno obliko organa v sestavi v okviru Ministrstva za kmetijstvo in okolje, v Upravo za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. Zakonodaja v Republiki Sloveniji zagotavlja organom v sestavi ministrstev strokovno neodvisnost, še posebej za izvajanje nadzornih nalog. Naloge nove institucije bodo predvsem: priprava predpisov s področja varne hrane, upravljanje s tveganji za zdravje ljudi, živali in rastlin, izvedba enotnega uradnega nadzora v verigi varne hrane, vključno s spremljanjem pojavov tveganja. Z zakonom je tudi jasno določena tako imenovana linija poveljevanja, kar je ključnega pomena za hitro in učinkovito ukrepanje ob pojavih nevarnosti za zdravje ljudi, živali in rastlin oziroma varstvo potrošnikov. Nova uprava bo pokrivala zdravje rastlin, fitofarmacevtska sredstva, semenarstvo, krmo, zdravje živali, zaščito živali, varnost in kakovost živil živalskega in rastlinskega izvora, tako v upravnem kot nadzornem delu, razen upravnih nalog na področju zaščite kmetijskih pridelkov in živil, tako imenovane sheme kakovosti, ki bodo znotraj Direktorata za kmetijstvo. Zaradi tega je predlagani zakon poseg v naslednjih 10 zakonov: Zakon o kmetijstvu, o vinu, o živinoreji, o veterinarstvu, Zakon o veterinarskih merilih skladnosti, Zakon o krvi, Zakon o semenskem materialu kmetijskih rastlin, Zakon o varstvu novih sort rastlin, Zakon o mineralnih gnojilih in Zakon o ravnanju z gensko spremenjenimi organizmi. Z uveljavitvijo predlaganega zakona bo iz štirih organov v novo upravo združenih okvirno okoli 415 javnih uslužbencev z naslednjimi upravnimi in inšpekcijskimi nalogami: celoten današnji VURS, Veterinarska uprava Republike Slovenije, v katerem je 295 javnih uslužbencev, od tega 203 uradni veterinarji, zadolženi so za pripravo predpisov in izvajanje nadzora veterinarske zakonodaje, Fitosanitarna uprava Republike Slovenije, 18 javnih uslužbencev, ki pripravljajo predpise s področja fitofarmacevtskih sredstev, zdravja rastlin in semenarstva. Potem je večji del Direktorata za varno hrano, v katerem je danes 24 javnih uslužbencev, priprava predpisov s področja varnosti in kakovosti hrane in krme, razen v delu, kot sem že omenil, politike shem kakovosti ter identifikacija in registracija živali, tudi del inšpektorata. Govorimo o fitosanitarnih inšpektorjih, kjer je danes 26 inšpektorjev. Inšpektorji za kakovost hrane. Tu je potrebno 39 inšpektorjev, ki izvajajo ta nadzor. Pri kmetijskih inšpektorjih pa je treba še nekatere detajle dogovoriti, zato o številki danes ne moremo govoriti. Ostaja pa normalno še naprej Inšpektorat Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo, hrano in okolje kot organ v sestavi. V tem delu vidimo priložnosti za racionalizacijo, da je enotna strategija in za pripravo pravnih podlag izvajanje specializiranih strokovnih nalog, tudi uradni nadzor znotraj ene inštitucije. Mislimo, da je velika prednost v tem, da bo v novi upravi predvidena enotna inšpekcija, ki jo bodo izvajali uradni veterinarji, fitosanitarni inšpektorji, torej inšpektorji za hrano. Pri tem gre zagotovo za prijaznejši dostop do tistih, ki jih je treba nadzirati v smislu nepodvajanja inšpekcij na dvorišču, ampak se lahko te naloge dosti bolj poenotijo. Zagotovo bo lažje pri pripravi skupnih zakonov, tudi pri implementaciji evropske zakonodaje, da ne bo teh tako imenovanih sivih con. Pričakujemo prednosti tudi na področju informatike. Prav tako pri enotnem načinu imenovanja laboratorijev. Kar je pa najbolj pomembno, tudi dobro komunikacijo s potrošniki. In mislim, da je to tudi tisti ključni osnovni cilj, in sicer da sedanjo, dobro delujoče področje varne hrane še toliko bolj okrepimo z novo spremembo zakonodaje.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Državljanske liste, mag. Katarina Hočevar.
Lepo pozdravljeni, spoštovani minister, direktorica, poslanke in poslanci! Na prvi pogled zakon o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju varne hrane, veterinarstva in varstva rastlin deluje kot mali ZUJF. In v resnici tudi gre za racionalizacijo služb znotraj Ministrstva za kmetijstvo in okolje ter pomeni korak k učinkovitejšemu izvajanju postopkov znotraj ministrstva. Obrazložitev predloga zakona v enem stavku je, da se združuje področje varne hrane pod eno streho, eno organizacijsko enoto, to je Upravo Republike Slovenije za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. V Državljanski listi takšen pristop in organiziranost pozdravljamo. Strategija varne hrane na papirju že od leta 2001 čaka, da jo udejanimo tudi v organizacijskem smislu. S tem zakonom bo ta strategija s prihodnjim letom pomenila korak naprej v prehranski varnosti. Priprava zakonodaje na področju varne hrane in z njo povezan nadzor je trenutno razdeljen na kar štiri organe znotraj ministrstva. Prehranska varnost je pomembna prioriteta vsake države. Največji problem trenutne ureditve je razdrobljenost. V praksi se je celo dogajalo, da so imele različne inšpekcije različna mnenja. Proizvajalec hrane pa ni vedel, kako naj ravna. Nova uprava bo omogočila enotne zakonodajne postopke in celovito obvladovanje tveganja. Poenoteni bodo laboratorij uradnega nadzora in nacionalni referenčni laboratorij. Dana bo podlaga, da se poveže in okrepi sedanji sistem ocene tveganj, informacijski sistemi na področju prehranske verige, zagotovljen pa bo tudi enoten in preglednejši način komuniciranja z nosilci dejavnosti in potrošniki. Glede na to, da bo zagotovljen enoten program dela za vse inšpektorje, ki kontrolirajo prehransko verigo, je ključna dodana vrednost, ki jo osnutek zakona prinaša v naš pravni red s tem, da združuje inšpekcijske službe, ki izvajajo nadzor nad varnostjo in kakovostjo hrane, z zdravjem živali in varstvom rastlin, kot tudi predvideva ekonomska zakonodaja s tega področja. Naj na kratko strnem prednosti, ki jih zakon prinaša za posamezne subjekte. Torej, kaj pridobijo kmetje ali nosilci dejavnosti? Obremenjeni bodo z manjšim številom pregledov, v bodoče bodo namesto s štirimi komunicirali z eno institucijo. Kaj pridobi potrošnik? Večjo garancijo, da je hrana v prehranski verigi varna. Nova uprava bo namreč predstavljala eno informacijsko mesto tudi glede obveščanja potrošnikov in tveganjih. In na koncu kaj pridobijo javne finance in naš proračun? Ne bo več podvajanj. S povezavo do sedaj kar štirih samostojnih informacijskih sistemov v enega bo tudi boljša izraba tako kadrovskih kot finančnih virov. Ker smo v Državljanski listi zagovorniki racionalizacije in poenostavitev in hkrati zakon o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju varne hrane, veterinarstva in varstva rastlin vnaša v sistem tudi enotno vstopno točko za proizvajalca hrane, bomo v Državljanski listi zakon podprli.
Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Roman Žveglič.
Dober dan vsem skupaj! Spoštovani! Koalicijski partnerji smo se s podpisom Pogodbe za Slovenijo zavezali tudi za povečanje pomena varne hrane, varovanja zdravja ljudi ter izboljšanje zaščite potrošnikov. Zavezali smo se k uveljavitvi načela od njive do mize in od vil do vilic, kar bi se udejanjilo v enotnem pristopu priprave zakonodaje s področja varne hrane in z učinkovitejšim nadzorom kmetijsko-živilske industrije. To pa je mogoče doseči le z združitvijo celotnega področja varne hrane pod okriljem ene organizacije, ki mora težiti k večji učinkovitosti in večji varnosti za potrošnike. Ker beseda ni konj, smo koalicijski partnerji, Vlada in v največji meri pristojno Ministrstvo za kmetijstvo in okolje prešli od besed k dejanjem, tako da smo danes tik pred ustanovitvijo Uprave Republike Slovenije za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. Kot rečeno, prvi korak k združitvi celotnega področja varne hrane je bila zaveza koalicijske pogodbe. Temu je nato sledil 23. februar letos sprejeti sklep, s katerim je Vlada odločila, da se v enoten organ v sestavi Ministrstvo za kmetijstvo in okolje združijo Veterinarska uprava, Fitosanitarna uprava, Direktorat za varno hrano in del Inšpektorata za kmetijstvo, gozdarstvo, hrano in okolje. Ker tovrstne reorganizacije ni mogoče izvesti zgolj s sklepom Vlade, se je pristojno ministrstvo odločilo za pripravo zakonov nekakšnega mini ZUJF, ki spreminja določbe področnih zakonov, ki urejajo pristojnost posameznih organov, po novem združenih v Upravo Republike Slovenije za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. V Slovenski ljudski stranki sicer obžalujemo dejstvo, da v medresorskem usklajevanju ni prišlo do konsenza med Ministrstvom za kmetijstvo in okolje ter Ministrstvom za zdravje, da bi se novi upravi pridružil tudi Zdravstveni inšpektorat, s čimer bi se celoten nadzor nad prehransko verigo dejansko združil v eni inštituciji. Vendar imajo vprašanja varnostni hrane v končnem segmentu živilske verige in vprašanja varnosti pri prehranskih dopolnilnih ter živil za posebne prehranske namene, nad katerimi ima nadzor Zdravstveni inšpektorat in se v veliki meri nanašajo tudi na najobčutljivejše populacijske skupine, kot so otroci, mladina, bolniki in ostareli, veliko težo in velik javno zdravstveni pomen. Zato je ohranitev pristojnosti Ministrstva za zdravje oziroma Zdravstvenega inšpektorata po mnenju naše poslanske skupine upravičena. Razlogi za ohranitev nadzora nad prehrano v okviru Zdravstvenega inšpektorata pa so dovolj utemeljeni. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da se bo s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju varne hrane, veterinarstva in varstva rastlin in iz tega izhajajočo vzpostavitvijo Uprave za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin, racionaliziralo delo na upravnem področju in področju izvajanja uradnega nadzora. Oblikovala se bo enotna strategija obvladovanja tveganja, poenostavil pa se bo tudi način komuniciranja z nosilci dejavnosti in tudi s potrošniki. Zaradi poenotenja uradnega nadzora in združitve laboratorijev ter kadrovskih resursov se bo po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke število inšpekcijskih pregledov pri nosilcih dejavnosti zmanjšalo, bodo pa ti pregledi bolj temeljiti in bolj učinkoviti, transparentnost rezultatov pa bo tako večja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da predlagane spremembe administrativno razbremenjujejo tako kmetijstvo kot predelovalce, saj se namesto treh vstopnih mest vzpostavlja eno vstopno mesto, s čimer vsi dvomi o pristojnosti posameznega organa in tudi medsebojni spori o pristojnosti med organi odpadejo, saj se bo vedelo, kdo je za kaj odgovoren. To pa je dobro za vse, za kmeta, za predelovalca, za državo in seveda za potrošnika. Vsa živila, ki so namenjena prehrani ljudi, potrošnikov, morajo biti varna in zdrava. Pika. Zaupanje je sicer krasna stvar, vendar je tudi kontrola potrebna. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju varne hrane, veterinarstva in varstva rastlin primeren za nadaljnjo obravnavo.
Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, mag. Jana Jenko.
Podpredsednica, hvala lepa za besedo. Vse skupaj lepo pozdravljam, gospoda ministra, državno sekretarko! Področja varne hrane, veterinarstva in varstva rastlin je treba urediti. Dejstvo je, da je področje varne hrane vedno bolj pomembno za potrošnike in javnost na sploh. Država je tista, ki je dolžna s pripravo in sprejemom ustrezne živilske zakonodaje varstvo potrošnikov omogočiti ter zagotoviti zakonsko podlago, da so potrošniki obveščeni o izvoru in kvaliteti živil, ki jih uživajo. Varnost hrane pomeni zagotavljanje takšne hrane, ki ni škodljiva za zdravje ljudi in upošteva vse verjetne, takojšnje kratkoročne ali dolgoročne učinke na zdravje osebe, ki živilo uživa ter tudi na poznejše rodove. Da je kvalitetna hrana eden najpomembnejših vidikov za zdravo in kvalitetno življenje človeka, se ne zavedamo samo v Sloveniji, temveč tudi drugje, še posebej potem, ko so prehranske krize v 90. letih prejšnjega stoletja ob pojavu dioksinov v hrani, bolezni norih krav in podobnih groženj zdravju človeka, razkrile nekatere slabosti obstoječe evropske zakonodaje na področju varne hrane. To je vodilo Evropsko komisijo, da je spodbujanje visoke ravni varnosti hrane uvrstila med prednostne kratkoročne cilje. V ta namen je bila nujna revizija obstoječih zahtev živilske zakonodaje in okrepitev sistemov nadzora v celotni živilski verigi. Prvi neposredni rezultat teh aktivnosti je bilo sprejetje tako imenovane bele knjige o varni hrani, ki predstavlja celosten pristop na področju zakonodaje o varni hrani. To pomeni vključitev celotne prehranske verige, trgovanje med državami članicami in promet s tretjimi državami. Za proizvodnjo varne hrane so prvenstveno odgovorni nosilci živilske dejavnosti. Pristojna oblast je s pomočjo nacionalnih nadzornih programov odgovorna za uradni nadzor izpolnjevanja zahtev živilske zakonodaje glede pogojev zagotavljanja varne hrane. Pomemben člen v verigi so potrošniki, saj s pravilno hrambo, rokovanjem in pripravo živil pomembno vplivajo na varnost hrane. Zakonodaja mora dosledno pokrivati vsa področja prehranske verige, proizvodnjo krme, primarno proizvodnjo, predelavo, skladiščenje, transport in prodajo živil na drobno. Sledljivost krmnih živil ter njihovih sestavin mora biti zagotovljena na način, da je možen njihov odpoklic ali umik, kadar obstaja tveganje za zdravje potrošnikov. Osnova za pripravo zakonodaje o varni hrani je analiza tveganja, ki jo sestavljajo ocena tveganja, upravljanje s tveganjem in komunikacije glede tveganja. Zaradi možnosti pojava neželenih učinkov na zdravje ljudi ali če obstaja znanstvena negotovost glede vpliva na zdravje, se lahko sprejmejo začasni ukrepi za obvladovanje tveganja. To je previdnostno načelo. Tudi naša država poskuša vzpostaviti čim boljši in čim bolj učinkovit nadzor nad varnostjo hrane in za doseganje cilja pripraviti ustrezno zakonodajo. Eden od korakov k temu cilju je predlog zakona, ki je pred nami. S tem predlogom zakona se bodo z letom 2013 štirje obstoječi organi, ki pokrivajo nadzor varne hrane, združili v Upravo za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. Predlog novele določenih zakonov na področju varne hrane, veterinarstva in varstva rastlin predvideva reorganizacijo zdajšnjih štirih organov: Veterinarske uprave Republike Slovenije, Fitosanitarne uprave Republike Slovenije, Direktorata za varno hrano in dela Inšpektorata Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo, hrano in okolje, da bo z združitvijo v Upravo za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin ukinjen direktorat in obe ločeni upravi. Tako bo znotraj Ministrstva za kmetijstvo in okolje dosežena racionalizacija z zmanjšanjem števila direktoratov in organov v sestavi bo vzpostavljen učinkovit nadzor ter zagotovljeno izvajanje politike varne hrane v Sloveniji. Ločnica med kmetijsko politiko in institucijo, ki je zadolžena za varovanje zdravja ljudi, se bo natančneje vzpostavila šele s tem zakonom, s tem pa se bo preprečilo navzkrižje interesov med spodbujanjem proizvodnje hrane in izvajanjem nadzora nad proizvodnjo hrane. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev predlog zakona podpiramo.
Poslanska skupina Nove Slovenije, gospod Janez Vasle.
Spoštovani kolegice, kolegi, spoštovana gospa predsedujoča, gospa direktorica VURS, gospod minister! Varna hrana je predvsem v interesu nas, ki jo uživamo. Zagotavljanje takšne hrane, ki ni škodljiva za zdravje ljudi in upošteva vse verjetne učinke na zdravje osebe, ki živilo uživa, ter tudi na poznejše rodove. Gre torej za zelo pomembno področje. Na varnost hrane lahko vpliva več dejavnikov, na primer način vzreje živali, novi postopki proizvodnje in predelave živil, hiter razvoj trgovanja, uvoza, izvoza, spremenjen življenjski slog potrošnikov, trend povečanega uživanja živil za neposredno uživanje, ki se mu reče tudi "ready to eat", prav tako pa je pomembno, kako potrošniki s hrano, ki jo že imamo, doma ravnamo in kako jo shranjujemo in kako zaužijemo. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je obravnavano področje v Republiki Sloveniji že zdaj dokaj dobro urejeno na relativno visokem nivoju, pa vendar si lahko prizadevamo, saj nič ni tako dobro, da ne bi moglo biti še boljše. V koalicijski pogodbi smo se zavezali in Vlada Republike Slovenije je februarja 2012 sprejela sklep o združitvi VURS, FURS, Direktorata za varno hrano in del inšpektorata, ki se ukvarja z varno hrano v enotno institucijo, ki se bo imenovala Uprava za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. S tem se bo natančneje vzpostavila ločnica med kmetijsko politiko in institucijo, ki je zadolžena za varovanje zdravja ljudi, kar bo preprečevalo navzkrižje interesov med spodbujanjem proizvodnje hrane in izvajanjem nadzora nad proizvodnjo hrane. Poleg tega pa se bo odpravilo nekatere pomanjkljivosti v sedanji zakonodaji. Predlog zakona bo med drugim omogočil tudi vzpostavitev celovitega horizontalnega in poglobljenega pristopa za spremljanje, oceno in obvladovanje posameznih pojavov tveganja na nacionalni ravni, centralno izvajanje monitoringov, ki je trenutno v pristojnosti različnih nadzornih organov, in odpravo podvajanja pristojnosti pri nadzoru in razlike v kaznovalni politiki nadzornih organov. Predlog zakona bomo poslanci in poslanka Nove Slovenije podprli.
Hvala. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija gospod Branko Ficko.
Lep dan vsem skupaj! Spoštovani! Predlog stališča Pozitivne Slovenije o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju varne hrane. Vlada Republike Slovenije v svojem gradivu navaja, da gre za celosten pristop zagotavljanja varnosti hrane, ki pomeni vključevanje vseh področij, ki neposredno ali posredno vplivajo na varnost hrane v verigi od njive do potrošnika. V Poslanski skupini Pozitivna Slovenija se zavedamo izredne pomembnosti področja nadzora nad varnostjo hrane in se s celovitim pristopom v celoti strinjamo. Tudi koalicijska pogodba, konkretno na področju varne hrane, obljublja, "združili bomo celotno področje varne hrane pod okriljem ene organizacijske enote". Sistem zagotavljanja varne hrane mora biti učinkovit, enoten in za potrošnike najbolj varen, ne pa razdeljen med več pristojnih organov, in s tem nepregleden. Združili bomo tudi vse inšpekcijske službe, ki pokrivajo celotno področje varne hrane v enotno inšpekcijo. Delovala bo v okviru zgoraj navedene organizacijske enote ali samostojno, neposredno pod Vlado Republike Slovenije. Za potrebe inšpekcijskih služb bomo enotno uredili uradne laboratorije. Pa še naprej. Na področju informacijskih sistemov v povezavi z varno hrano bo uvedeno poenotenje in združitev vseh do sedaj ločenih, a podobnih sistemov. Vendar predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah določenih zakonov na področju varne hrane tem usmeritvam ne zadosti. Iz njega je namreč jasno razvidno, da ne gre za celovito in sistemsko ureditev področja. Gre največ za enoten pristop v okviru enega sektorja oziroma resorja. Področje varne hrane še vedno ostaja razdeljeno med resorje, se pravi kmetijsko ministrstvo in Ministrstvo za zdravje, tako na upravnem področju kot tudi pri uradnem nadzoru obvladovanja tveganja, pri komuniciranju z nosilci dejavnosti in potrošniki, pri informacijskih sistemih in tudi pri laboratorijski diagnostiki. Inšpekcijske službe še vedno ostajajo razdeljene med Ministrstvom za kmetijstvom in Ministrstvom za zdravje. Združitev inšpekcijskih služb v okviru Ministrstva za kmetijstvo pa se odvija v povsem nasprotno smer, na način, da bo, po naši oceni, resno ogrožen kakovosten nadzor nad tem področjem, ki je vsaj do sedaj deloval ustrezno. Prej specializirani inšpektorji se sedaj združujejo v nekakšnega super inšpektorja za hrano, ki ima vseobsegajoča pooblastila. Težko verjamemo, da je lahko tako kompleksno področje obvladovati brez inšpektorjev, ki so specializirani za posamezna področja. Uradni laboratoriji ter informacijski sistemi še vedno ostajajo resorsko razdeljeni, kar pomeni, da celovite obravnave tega problema ne bo niti na enem segmentu nadzora nad varno hrano, čeprav smo po drugi strani s strani iste vlade priča predlogu reorganizacije laboratorijev, ki sodijo pod zavode za zdravstveno varstvo. V Pozitivni Sloveniji smo tudi proti principu spreminjanja zakonov po sistemu omnibusa. Naše mnenje je, da sistem po nepotrebnem ustvarja nepreglednost ureditve področja, ki je nacionalnega pomena – varovanja zdravja ljudi. V ozir vedno moramo vzeti tiste, ki jih materija zadeva. V tem primeru so to nosilci dejavnosti uvozniki, izvozniki oziroma vsi tisti, ki se ukvarjajo s pridelavo, predelavo in prometom živil in krmo. Za njih je ta omnibus popolnoma nerazumljiv in nepregleden in onemogoča poznavanje pravne ureditve področja. Če želimo področje sistemsko in celovito urediti, kar je vsaj na deklarativni ravni tudi cilj te koalicije in cilj tega ministra, je treba pripraviti sistemski zakon za področje varne hrane, ki bo celovito urejal področje organizacije in nadzora na tem področju. Očitno je tudi, da ustrezno sodelovanje strokovne javnosti ni bilo zagotovljeno, o čemer pričajo odzivi strokovnih in interesnih združenj ter sindikatov, posledica katerih je tudi današnja razprava. Predlog novele je po našem mnenju še eden v plejadi primerov, kako sedanja oblast kroji posamezne inštitucije po podobi vplivnih posameznikov znotraj svojih resorjev. Postavljati politične, lojalne ljudi na ključna mesta in si tako podrediti vse družbene sisteme ter zagotoviti nadzor nad vsemi porami družbe, je temeljno in izključno vodilo delovanja te vlade in koalicije. Ta buldožerski kadrovski pohod lahko namreč spremljamo že od prvega dne imenovanja. Premeščanju kadrov so bile namenjene tudi obsežne reorganizacije po ministrstvih, ki se nadaljujejo na organe v sestavi na javne zavode. In, če bo Državni zbor predlagani zakon potrdil, lahko že danes z gotovostjo napovemo, kdo bo novi združeni organ tudi vodil. To potrjujejo tudi predvideni pogoji za ta položaj. Iz vsega navedenega predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, gospod Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V Slovenski demokratski menimo, in to smo tudi zapisali v koalicijsko pogodbo, da mora biti sistem zagotavljanja varne hrane učinkovit, enoten in za potrošnika najbolj varen. Koalicijska pogodba poleg splošnih ciljev zagotavljanja varne hrane, prehranske varnosti in promocije uravnotežene prehrane določa, da bo pozornost posvečena tudi združitvi področja celotne varne hrane, ki bo organizirano pod okriljem ene organizacijske enote. Danes je pred nami zakon, ki zasleduje cilj, ki smo si ga pred pol leta zadali. Ministrstvo za kmetijstvo in okolje predlaga, da se področje varne hrane, veterinarstva in zdravstvenega varstva rastlin organizira v eni organizacijski enoti kot organ v sestavi v okviru Ministrstva za kmetijstvo in okolje, ki bi ga imenovali Uprava za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. Predlagano je, da bi se dosedanje naloge, ki so bile opredeljene v veljavni uredbi o organih v sestavi in so jih izvajali Veterinarska uprava, Fitosanitarna uprava, Inšpektorat za kmetijstvo, gozdarstvo, hrano in okolje ter v drugi uredbi Direktorat za varno hrano, odslej opravljale v enotni organizacijski enoti. Seveda je ukinitev Direktorata za varno hrano nujna posledica reorganizacije štirih organizacijskih enot. V okviru predvidene reorganizacije je predviden tudi prenos dela pristojnosti iz dosedanjega Inšpektorata Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo, hrano in okolje, v delu inšpekcijskih nalog, ki se nanašajo na izvajanje uradnega nadzora na področju varne hrane živalskega izvora in združitev z nadzorom živil živalskega izvora, ki ga opravljajo uradni veterinarji v okviru izvajanja pristojnosti VURS. S tem se zasleduje cilj v zagotovitvi enotnega nadzora nad varnostjo vseh živil v skladu s cilji koalicijske pogodbe. Takšna rešitev je usklajena tudi z evropsko živilsko zakonodajo. O tem govorita uredbi 178. in uredba 828. Predstojnik novoustanovljene uprave za varno hrano bo tako vodil in odločal o pripravi strategije na področju varne hrane, pripravljal bo zakonodajne akte, strokovne rešitve, pooblaščal akreditirane laboratorije za analize vzorcev o varnosti živil, ki bodo podpora inšpekcijskemu delu. V okviru tega pa bo vodil tudi inšpekcijske službe na področju nadzora varne hrane. V predlagano rešitev pa ni vključen nadzor nad varno hrano v gostinskih objektih, v institucionalnih obratih javne prehrane, nadzor nad pitno vodo ter materialov, ki pridejo v stik z živili, in tudi ne prehranskih dopolnil. Tovrstni nadzor še vedno ostaja v zdravstvenem resorju. Praksa in izkušnje bodo pokazale, če je ta rešitev najbolj racionalna. Vendar pa predlagani nadzor v prehranski verigi zagotavlja učinkovit nadzor v kmetijsko-živilski panogi po načelu do njive do mize, kar v praksi pomeni, kontrola celotne dejavnosti od primarne pridelave do predelave in prometa. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da predlagani zakon sledi načelu smotrne porabe sredstev, predvsem pa se zasleduje namen, da se s čim manjšim obsegom sredstev doseže čim večji učinek pri izvajanju z zakoni določenih nalog v okviru enotnega organa. Področje zagotavljanja kakovostne varne hrane je tesno povezano s kmetijstvom, zato se moramo vsi skupaj zavzemati za ohranitev kmetijskih zemljišč, poskrbeti za ekonomski status kmeta, spodbujati obdelovalne površine, ohranjati razvoj in kmetije, sprejeti ukrepe za zmanjšanje zaraščenosti kmetij, v verigi s preskrbo hrano pa izvesti ukrepe za vzpostavitev pravičnih odnosov med udeleženci, vključenimi v pridelavo hrane. Poskrbeti moramo za promocijo doma pridelane hrane, ki je zagotovo kakovostnejša in varnejša od uvožene. Vse to pomeni, da moramo z ukrepi kmetijske politike in kombinacijo posebnih okoljskih ukrepov skrbeti in pospeševati pridelavo domače, kakovostne in varne hrane. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bodo s sprejetjem tega zakona nastale pozitivne posledice za ministrstvo, ki bo enovito zagotavljalo reševanje tekočih zadev in komunikacijo z evropskimi institucijami, z nacionalnimi predstavniki interesov in s potrošniki. Združitev pomeni poenostavitev v delovanju, za stranke pa celoviti pristop in poenotenje nadzornih praks na celotnem področju. V Slovenski demokratski stranki bomo zakon tudi soglasno podprli. Hvala lepa.
Poslanska skupina Socialnih demokratov. Mag. Dejan Židan.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister, spoštovana direktorica, lep pozdrav! Verjamem, da delovanje verige varne hrane ni področje, ker bi politične stranke bile boj med seboj, politični boj, saj tukaj ne gledamo političnih strank, ampak svoje starše, prijatelje, otroke, ki jim vsi želimo zagotoviti, da jih hrana ne ogroža, ko govorimo o varni hrani. Kot drugo, verjetno se zavedamo, da varnost, ki jo država preko svojih institucij v Sloveniji trenutno zagotavlja, je evropsko nadpovprečna. To so zagotovile zadnje inšpekcije, zadnja dve ali tri leta, ki zlasti nove države EU prepogosto obiskujejo, pogosto pa katero od starih članic, kjer pa so afere prisotne, kar zaobidejo. Torej, sistem v tem trenutku deluje, ne deluje pa optimalno. Kateri so potem razlogi, da prihaja do spremembe zakonodaje? Prvi razlog na področju kmetijstva in prehrane so vedno in pogosto nove usmeritve in direktive Evropske unije. Na tem področju je treba povedati, da je ureditev inštitcij znotraj Evropske unije izrazito različna. Pri zadnji veliki aferi v Evropski uniji, to je kontaminacija solate z patogeno Escherichia coli, se je ugotovilo, da najslabše deluje država, kateri v Sloveniji zelo zaupamo, Nemčija. Ta ima tri stopnje delovanja, da tisti, ki je odgovoren, ni pristojen, da tisti, ki je pristojen, ni odgovoren. Na podlagi tega se je lansko leto komisija, tako je vsaj pristojni komisar Dalli najavil, odločila, da naredi scanning delovanja v vseh evropskih državah in na podlagi tega da neke bolj zavezujoče usmeritve, kako mora biti institucija za varno hrano v evropskih državah urejena. V Evropski uniji je to po navadi proces leta, dveh ali celo treh. To se bo tudi nam zgodilo mogoče v letu, dveh ali treh in takrat bomo tako in tako kot vse ostale evropske države morali sistem varne hrane verjetno bolj čvrstim usmeritvam Evropske unije prilagoditi, vendar sedaj pa tako ni. Drugi razlog, zakaj se spreminja sistem varne hrane, je lahko prisotnost afer. Tu lahko ugotavljamo, da tisti, ki so jih polna usta dobrega delovanja držav, od ene velike države, druge velike države, tretje velike države, imajo bistveno več afer kot v Sloveniji, kjer sploh nimamo nekih prehranskih afer. Ugotavljamo tudi, da slovenski državni organi odreagirajo hitro. Včasih je očitek, da tudi prehitro, premočno, pregrobo, vendar imamo od tega potrošniki korist. Torej, sistem deluje, ni pa optimalen. Naslednji razlog, zakaj se stvari lahko spreminjajo, je pa tudi enostavno zato, da uradništvo lažje opravlja svoj posel, od česar imamo državljanke in državljani ponovno korist. Tisto, kar moramo vedeti, je, da v tem trenutku v Sloveniji delujeta dva relativno ločena sistema. En sistem je sistem zelene prehranske verige, živil rastlinskega izvora, in drugo je sistem rdeče verige, torej živil živalskega izvora. Ta sistema sta do tega trenutka nekoliko ločena, čeprav sodita pod isto ministrstvo, včasih se prekrivata, kar je tudi razlog za združitev teh dveh sistemov. Pri tem pa imamo še dejstvo, da na področje hrane, ali je hrana varna ali ne, posega tudi zdravstvo, kar tudi ni dobro. Ureditev, ki je danes pred nami, nekatere težave rešuje. Rešuje težavo včasih vzporednega delovanja verige zelenega in rdečega sistema varne hrane, in to je dobro. Ne deluje pa na področju, kjer so v bistvu najbolj odprta vprašanja, in sicer, kje je stična točka med verigo varne hrane in zdravstvom. V večini evropskih držav je ta točka zelo jasno definirana. Ko človek zaužije hrano, od tu naprej je pristojno zdravstvo. Hrano do trenutka, ko je na mizi in jo še zauživamo, pa to, da je hrana varna, jamči sistem varne hrane kot enovit sistem. V Sloveniji sistem dodatno dobro deluje, po mojem mnenju, zaradi dveh ali treh razlogov. Prvi razlog je precej neobičajen – naš sistem izvira iz bivše Jugoslavije. Čeprav je od takrat minilo že veliko let, je v tedanjem sistemu država jamčila, da je bilo živilo zdravstveno ustrezno. To pomeni več nadzora in zlasti bistveno več laboratorijskih preiskav. Ta, pod narekovaji, dobra praksa, je ostala tudi v genih sedanjih inšpektorjev. Od tega imamo Slovenke in Slovenci korist, evropski potrošnik na tej strani ni tako varen kot slovenski. Tudi zato sistem dobro deluje. Sistem dobro deluje tudi zato, ker je bila zlasti veriga rdeče hrane pod izrazitim pritiskom vstopa v Evropsko unijo. Svojo nalogo so dobro opravili in tudi zato je nemogoče karkoli očitati. Ravno tako je pri sistemu varne hrane pri rastlinah. Če se spomnimo uspehov zadnjih dveh, treh let, je dokazal, da zna delovati. Torej, oba sistema delujeta. Tisto, česar pri Socialnih demokratih ne razumemo, je pa naslednje. Slovenska administracija si je v preteklih letih ogledala kar nekaj dobrih sistemov delovanja nadzora nad hrano v Evropski uniji. Ogledala si je Bavarsko, ogledala si je sosednjo državo in ogledala si je sistem, ki velja v Evropski uniji trenutno za vzornega, to je finski sistem. Mi namreč na področju kmetijstva in prehrane pogosto želimo biti podobni Finski. Finska je nekoliko večja, je gozdnata, prav tako pa kmetuje na precej sonaraven način. Tudi slovenska delegacija, ki je takrat obiskala Finsko, je, kolikor se spomnim, finski sistem označila za najboljšega. Finski sistem pa temelji na enotnosti vseh institucij. Finska si je, preden je prešla na enovito agencijo za varno hrano, kar je za severnjake značilno, v hladu vzela zadosti časa, prediskutirala možne rešitve z zaposlenimi, s stroko in tudi s sosednjimi državami. Ko so prišli do skupnega stališča, ki so ga zaposleni podprli, ki ga je stroka podprla, so šli ustanavljat agencijo. Finska agencija za varno hrano je začela v praksi delovati leta 2007. Še vedno se spominjam besed pristojne finske ministrice, ko mi je leta 2010 povedala, da po treh letih končno ugotavlja, da agencija deluje. Kaj hočem s tem povedati? S tem hočem povedati, da je sistem varne hrane izrazito zapleten, mnogo veščin je potrebnih, mnogo znanj. Pri takšnem sistemu uradniško rokohitrstvo ni na mestu in če se pri sedanji rešitvi vprašamo, ali je ta rešitev dolgoročna, ali je ta rešitev takšna, da je podobna finski, so odgovori drugačni, kakor si želimo. Zato Socialni demokrati tega predloga ne moremo podpreti. Hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Katarina Hočevar. Pripravi naj se gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem še enkrat! Glede vključenosti strokovne javnosti v ta predlog zakona bi ponovno poudarila, da je bila strategija varne hrane sprejeta že leta 2001. Tudi mnogo strokovnih skupin na resornem ministrstvu se je s to problematiko ukvarjalo. Vmes se je kar nekaj ministrov zamenjalo, preučili so modele v evropskih državah, enotno institucijo pa dobivamo šele sedaj. Sama bom poskušala zelo plastično ponazoriti nekaj primerov iz prakse oziroma anomalij, ki so se dogajale in jih po mojem mnenju novi zakon odpravlja. Če začnemo pri hlevu, pri rdeči hrani, pri oštevilčenju živali oziroma ušesnih številkah. V sedanjem sistemu te številke kontrolirata kar dva inšpektorja; kmetijski in veterinarski. Zakaj? Zato ker sta dva posamezna organa implementirala evropsko zakonodajo v naš pravni red. V praksi se je celo dogajalo, da je bila kazen za kršitelje različno visoka. Z enotno upravo teh anomalij ne bo več. Naprej. Pšenica je krma. Kakšno anomalijo je, recimo, na plan prinesel primer aflatoksina v krmi? Krma v skladišču, v kašči je bila predmet veterinarskega inšpektorja, če so hoteli pa to pšenico pogledati na njivi, je pa moral priti še kmetijski inšpektor. Lepo vas prosim, ali je to primer učinkovitega javnega sektorja, kakršnega smo si zadali za cilj? Recimo, kranjsko klobaso bo končno po novem vzorčil sam en inšpektor. Sedaj je za varnost poskrbel veterinarski inšpektor, ker pa je kranjska klobasa tudi v shemi kakovosti, pa jo je s tega kakovostnega vidika vzorčil oziroma kontroliral kmetijski inšpektor. Tudi to anomalijo ta predlog zakona odpravlja in po mojem mnenju poenostavlja postopke, zmanjšuje število kontrolnih pregledov in jaz ne morem drugače, kot da glasujemo za to, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Gospe Marije Plevčak ni. Mag. Lejla Hercegovac ima besedo. Potem naj se pripravi gospod Janko Veber. [[Ga ne bo.]] Za njim gospod Matjaž Zanoškar.
Spoštovana predsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Obravnavani predlog zakona o varni hrani ni optimalen. Zakaj? Ni optimalen zato, ker ne izpolnjuje pogojev vladne koalicije, a to je, da bomo združili celotna področja varne hrane pod okriljem ene organizacije, da bomo združili vse inšpekcijske službe in da bo uvedeno poenotenje in združitev vseh do sedaj ločenih in podobnih sistemov. Spomnimo se, da je varna hrana zagotavljanje hrane, ki je ustrezna za prehrano ljudi in ni škodljiva za zdravje, torej takojšnji in kratkoročni in dolgoročni učinki živila na zdravje osebe, ki živilo uživa, pa tudi za poznejše rodove verjetni kumulativni toksični učinki. Tukaj je treba ločiti varnost hrane od prehranske varnosti in ne sme se enačiti, ker to pomeni, da je zagotavljanje zadostne količine hrane, ki je pridelana doma ali uvožena oziroma kupljena na tržišču Evropske unije. Na koncu je treba ločiti zdravo hrano, kar pomeni uravnotežen način prehranjevanja glede na dnevne potrebe posameznih populacij; torej otroci, starostniki, športniki in tako naprej. V Republiki Sloveniji je urejanje varne hrane trenutno razdeljeno med Ministrstvo za zdravje, Ministrstvo za kmetijstvo in Veterinarsko upravo, seveda pa so tukaj prisotne vse tri inšpekcije in inšpekcijski inšpektorati. Torej je izvajanje enotne in celovite strategije nacionalna strategija, ki je razpršena. Izvaja se večkraten prenos in priprava predpisov, celovit horizontalen in poglobljen pristop ni vzpostavljen, izvajanje monitoringov ni urejeno centralno, ampak je razpršeno, obstaja podvajanje pristojnosti, komunikacija ni prava in referenčni laboratoriji tudi niso. Vizija naj bi bila zagotoviti neodvisno, enotno, transparentno in učinkovito institucijo z namenom zagotavljanja varnosti v prehranski verigi farm-to-table, vključno z zagotavljanjem varstva zdravja ljudi, živali in rastlin in varovanjem interesov potrošnikov, pridobiti visoko stopnjo zaupanja slovenskih potrošnikov glede izpolnjevanja kriterijev varne hrane v Republiki Sloveniji. Cilji naj bi bili enovita in celovita strategija, enotna zakonodaja, enoten uradni nadzor, enotni laboratoriji, povezani sistemi, povezani informacijski sistemi in enoten način komunikacije. Zakaj ni te optimalne rešitve v predlaganem zakonu? Ker ne gre za celovito ureditev, ker so inšpekcijske službe razdeljene, ker uradni laboratoriji ostajajo resorsko razdeljeni, ker sodelovanje strokovne javnosti ni bilo zagotovljeno, in na koncu tisto, kar se očita vedno sedanji vladi, premeščanje kadrov in v ozadju se vedno vidi kakšne druge namene. Torej, predlagani zakon ni optimalen, ni tisti pravi in težko ga je podpreti, ker tudi ne izpolnjuje tistega, kar potrebujemo v Republiki Sloveniji, da bi bilo usklajeno z Evropsko unijo.
Besedo ima gospod Dragan Bosnić, pripravi naj se gospod Jože Velikonja.
Hvala za besedo, podpredsednica. Pozdrav še z moje strani. Uradno stališče Pozitivne Slovenije je povedal že kolega Ficko, zato tega ne bi ponavljal, bi pa povedal svoje pomisleke, ki se v glavnem nanašajo na inšpekcijo. Slišali smo: združevanje v okviru Ministrstva za kmetijstvo, ločeno od Ministrstva za zdravstvo – zaenkrat oziroma kot je pač predvideno. To združevanje me nekoliko skrbi predvsem zaradi tistega dela, ki govori o gensko spremenjenih organizmih. Namreč, želel bi več stroke pri inšpekciji, seveda brez anomalij, kot jih je kolegica navajala. Tiste so precedensi, mislim, da razmišljamo v tem smislu vsi enako. Zakaj me to skrbi? Zaradi tega, ker je gensko spremenjena hrana – se pravi organizmi, so relativna novost, če razmišljamo v desetletjih. Zaradi tega nimamo nekih longitudinalnih študij, ki bi govorile o posledicah. Tukaj mislim, da je določene stvari celo treba anticipirati. Doživeli smo presenečenje tipa Creutzfeldt-Jakobove bolezni in podobne, ki so bile to za nas novosti. Za stroko v principu niti ne, ker so neke čisto antropološke stvari prenašali potem na veterinarske zadeve. Dejansko bi tu problematizirali glede tega združevanja inšpektorjev in njihovih kompetenc. Še enkrat, z vsem spoštovanjem do pripomb, ki so bile umestne. Še ena stvar, če govorim o dobrobiti tega združevanja, potem osebno ne bi navajal kot referenco mini ZUJF, ker meni pač mini ZUJF ni neka referenca v neko dobro smer. In nazadnje: preden zaključim je še ena nelogičnost, ki tukaj govori o organizacijski samostojnosti; se pravi, samostojno neposredno pod Vlado Republike Slovenije. Samostojnost si predstavljam drugače; da ni pod okriljem česar koli. Ampak ključni pomislek gre na inšpekcijske službe, predvsem glede na genetsko spremenjeno hrano oziroma organizme. Hvala.
Besedo ima gospod Jože Velikonja, pripravi naj se, prosim, gospod Franc Jurša oziroma če njega ne bo mag. Ivan Vogrin.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister, direktorica, poslanke in poslanci! Obravnavani zakon je le še eden od predpisov, ki se vsebinsko ne dotikajo ureditve problematike v naslovu zakona. Njegov cilj je samo prikrito kadrovanje in koncentracija politične moči in vpliva določenih politično ustreznih vodilnih kadrov na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje. S svojo vsebino sicer vpliva na 10 zakonov s področja pridelave in kontrole kakovosti hrane, vendar le s spreminjanjem nazivov in prenosom določenih pristojnosti s sedanjih izvajalcev na druge izvajalce politike varne hrane v državi. Da sam zakon nima posebne vsebinske teže, pove že sam predlagatelj v uvodu predloga, saj jasno pove, da je sedanji sistem nadzora pridelave in kontrole kakovosti varne hrane v Republiki Sloveniji ustrezen in v skladu z vsemi predpisi v Evropski skupnosti. Še več, tudi kontrolne službe Evropske skupnosti so potrdile ustrezno raven kakovosti pri dejavnosti nadzora kakovosti hrane od vil do vilic. Sam predlagatelj tudi pove, da na ravni Evropske skupnosti ni predpisane oblike organiziranosti služb, ki skrbijo za kakovost pridelave in ustrezno preverjanje kakovosti pridelane hrane, saj so te institucije znotraj držav Evropske skupnosti pisano razporejene med različne državne organe in neodvisne institucije. Bistvo zakona naj bi bila racionalizacija delovanja vseh služb, ki so na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje povezane z zagotavljanjem varne hrane našim potrošnikom. S tem namenom bi predlagatelji združili Veterinarsko upravo Republike Slovenije, Fitosanitarno upravo Republike Slovenije, Direktorat za varno hrano na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje in del kmetijske inšpekcije. S tem bi sicer odpadli funkciji dveh direktorjev organov v sestavi in to naj bi bil pravi argument za racionalno delovanje nove uprave. Kljub težnji po združevanju služb, ki naj bi skrbele za varno hrano, ne predvideva tudi pridružitve dela Ministrstva za zdravje, ki se ukvarja z materiali, to je embalažo, ki prihaja v stik z živili, znotraj VURS pa vključuje v varno hrano tudi področje zdravstvenega varstva, na primer malih živali, ki nima povezave z varno hrano. Kljub zapisnemu namenu zakon nikakor ne ločuje vodenja kmetijske politike od nadzora nad pridelavo varne hrane, kar se še posebej kaže znotraj VURS, kjer so vodene politike na področju veterinarstva, zakonodajna funkcija, vodenje javnega zdravstvenega varstva živali in uradni nadzor že leta pod isto streho in vsekakor v koliziji interesov. Te problematike novi zakon ne rešuje. Problem dokazuje primer označevanja in registracije govedi, ker je bilo s strani kmetijskih inšpektorjev na terenu večkrat ugotovljeno, da posamezni rejci na kmetijskih gospodarstvih redijo tudi neoznačene živali. Sistem označevanja in registracije je bil sicer uveden, kot vemo, ravno zaradi zdravstvenih razlogov pri pojavu BSE. Iste neoznačene živali so bile cepljene in umetno osemenjevanje s strani uradnih veterinarjev, ki neoznačenosti kot nepravilnosti niso niti javili pristojnim inšpektorjem. Po njihovem niso imeli interesa oškodovati strankam, ki plačujejo njihove storitve. Eden od postavljenih ciljev zakona naj bi bila tudi ločitev navzkrižja interesov med spodbujanjem pridelave hrane in izvajanjem nadzora nad pridelavo hrane. Tudi sam menim, da pridelave hrane ni mogoče vsebinsko ločiti od nadzora kakovosti hrane. Vsekakor pa so s predlogom zadevnega in s spremembo zakona o fitofarmacevtskih sredstvih zadeve vsebinsko zmedene in nelogične. Obravnavani zakon, na primer, brez pomišljanja tematiko mineralnih gnojil uvrsti v področje pridelave hrane, medtem ko celotno področje fitofarmacevtskih sredstev uvrsti v tematiko varne hrane. V to področje namreč spadajo tudi pregledi testiranosti škropilnic, trženje fitofarmacevtskih sredstev v apotekah, izpolnjevanje pogojev, kontrolo uporabe in skladiščenju teh sredstev pri uporabnikih. To sodi v področje pridelave hrane z isto težo kot uporaba mineralnih gnojil, po drugi strani pa ima lahko tudi nesmotrna uporaba mineralnih gnojil prav tako vpliv na kakovost pridelave hrane. To so ostanki težkih kovin, nitratov v hrani in podobno. Tudi področje fitofarmacevtskih sredstev ni samo nadzor ostankov fitofarmacevtskih sredstev v pridelani rastlinski hrani. Skratka, zmeda in nepreglednost. Zakon naj bi pripomogel k bolj racionalnemu uradnemu nadzoru, ki naj bi med drugim preprečil podvajanje pregledov na terenu. To ne drži. Zopet navajam primer. Kontrolo proizvodnje hrane so pri pridelovalcih rastlinskih živil in krme do sedaj izvajali kmetijski inšpektorji. Pregled je ob enem obisku zajemal kontrolo uporabe fitofarmacevtskih sredstev pri proizvajalcu, higieno pri pridelavi krme, označenost živine, urejenost gnojišč, uporaba gnojil in podobno. Tak pregled bodo odslej opravljali inšpektor za hrano, kmetijski inšpektor pa verjetno še uradni veterinar. Torej, kje je racionalizacija? Ali to pomeni odpuščanje? Iz vsega navedenega sledi, da so določbe novega zakona vsebinsko prazne, nedodelane in ne rešujejo problema, ki se ga loteva. Menim, da bi bilo v času stagnacije treba prenehati z razmetavanjem davkoplačevalskega denarja za kadrovske apetite posameznikov in samo dosledno in učinkovito izvajati predpise na preizkušen in ustrezen način. Obstoječi način nadzora je za ustreznega presodila tudi inšpekcija Evropske komisije. Hvala.
Gospod Franc Jurša. Vidim, da ga ni. Mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Nedvomno, da napredujemo. Mi smo zakonodajo začeli sprejemati v rednem postopku in to je to. To je dobro, ker gre za pomemben zakon, ki prinaša zagotovo napredek, ima nekatere dobre rešitve, pričakujem pa, da bo predlog, ki nam bo predstavljen za drugo branje, za drugo obravnavo, vseboval tiste koristne pripombe, ki so jih poslanci in poslanke zdaj navedli, pa tudi strokovna javnost. Prepričan sem, da bo minister Bogovič upošteval nekatere zelo korektne pripombe bivšega ministra Židana in da bomo vendar prestopili enkrat mejo, da ni pomembno, kdo ima prav, ampak kaj je prav; in v tem zakonu implementirajmo to, kar je prav. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Majda Potrata, pripravi naj se prosim gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica! Ne morem se spustiti na tako strokovno raven razprave, kot so se nekateri pred menoj. Se pa spoznam na zdravo hrano in rada tudi prisegam nanjo in skrbim za tiste, ki so ob meni, da so deležni varne in zdrave hrane. Ampak predlog zakona pa odpira nekatera druga vprašanja, o katerih želim na splošni ravni razpravljati. Že nekajkrat v tem mandatu smo se srečali s predlogi zakona, ki iz enega zakona posegajo na različne druge zakone in kadar koli se je to zgodilo, smo ugotovili na koncu, da so bile posledice takih posegov pogosto ne dovolj domišljene in tudi ne dovolj preučene in tudi niso bili natančno preizkušeni vsi nasledki iz takih sprememb. Tisto vprašanje, ki se mi zastavlja, je, zakaj se lotevati takega postopka, če po mnenju nekaterih, ki se na stvari spoznajo, ta predlog zakona ne bi prinesel ali ne bo prinesel bistvenih izboljšav in če bo še vedno puščal odprte nekatere stvari, ki bi pa morale biti v tistem zakonu ali v tistem področju odprte, ki se ga pa ta predlog zakona ne loteva. To je vse tisto, kar je zvezano z zdravjem in zdravstvom. Ne morem se odločati o tem, ali so tu zadaj kakšni drugi nameni, lahko pa rečem neko drugo izkušnjo. Pogosto slišimo, da je – tudi sama citiram – mislim, nekih 128 svetov in organov bilo razpuščenih, zato da bi bilo manj stroškov pri delovanju: reorganizacije po horizontali, stvari popolnoma spreminjajo, združujejo, da ne rečem razsuvajo. Vprašanje, še enkrat, ki se mi tu zastavlja, je, ali bodo te spremembe res tako učinkovale, da bodo prinašale boljše – tisto, kar naj bi tudi namen bil – ali ne in kaj pravzaprav je bilo do sedaj tako zelo nesprejemljivo, da se mora spreminjati, Ali res spreminjamo tiste stvari, ki so sprememb nujno potrebne? Namreč, eno od stališč, ki sem ga tudi brala, je, da do sedaj pri delovanju na teh področjih ni prihajalo do kakšnih resnih ogrožanj, ali napak, ali česa takega. Torej se mi logično postavlja vprašanje, ali ne bi bilo mogoče raje obstoječe izboljševati in potem temeljito premisliti, kako bi bilo to mogoče v nadaljevanju brez naglice, brez nepotrebnih dvomov, da tako rečem, ki se pri posameznikih odpirajo, najti res tisto, kar nas bo pripeljalo do najboljših rešitev. Mislim pa, da imamo v Sloveniji vrsto zelo kakovostnih institucij, ki so na posamičnih področjih zagotavljanja varne in zdrave hrane že veliko naredile, ampak je pa to tudi področje, kjer se veliko interesov križa. Sama se, recimo, spomnim vsaj ene ustavne presoje, ki je očitala, da omejuje tržni interes, ko smo prepovedali, recimo, v zakonu o osnovni šoli, da bi bile hladilne omare, ali kakšne druge omare s sladkanimi pijačami ali čim drugim v šolskih prostorih, pa je Ustavno sodišče presodilo, da to ni protiustavno, ker je treba sorazmernost obeh ukrepov ali pravic – pravica do zdrave hrane in pravica do svobodne ekonomije sta se tam tehtali. Tako bi bila sama raje v družbi tistih, ki bi pozvali k razmisleku, ali je sedaj to nujno potrebno in ali imamo že vse parametre, ki bi govorili, da bo to, kar je v predlogu zakona zapisano, tudi imelo dovolj dobre učinke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Pred gospodom Horvatom ima besedo še gospod Branko Ficko. Namreč, na seznamu je bilo napačno označeno, da ne boste razpravljali.
Še enkrat zdravo vsem. Mene pri tej zadevi dejansko najbolj moti, da eno obljubljamo, drugo naredimo. Govorimo, da bomo pristopili celovito, da bomo sistemsko rešili zadevo, tudi podobno kot imajo, recimo, po nekih drugih državah. Predvsem pa, da gre za neodvisnost in samostojnost agencija kot agencija. Kolega Židan je prej govoril o Finski. Tudi v Avstriji je zadeva delno podobna, kolikor sem lahko prebral. Tam spada veterina celo pod ministrstvo za zdravstvo, krma in rastline pod kmetijsko ministrstvo, in kar je bistveno, agencija je neodvisna, v 100-odstotni lasti države, in pod katero so potem združeni vsi organi, vse inšpekcije – vse, kar v ta resor spada. Mislim, da je tukaj bistvena poanta neodvisnosti in samostojnosti. Mi sedaj pod kmetijsko ministrstvo, ki bdi nad kmeti, nad živilskopredelovalno industrijo – to pomeni, da je ene vrste samokontrola. Kako ga boste sedaj znotraj kmetijskega ministrstva pri zadevi, ki je lahko včasih sporna v interesu živilskopredelovalne industrije, dali na sramotilni steber? V tej celi zadevi dejansko ni neodvisnosti in samostojnosti. Tudi v analizi, ki jo je opravilo Računsko sodišče, se je govorilo o neskladju interesov med pridelovalci, predelovalci in interesu potrošnika. Če smo že hoteli, da bi bil potrošnik res zavarovan, bi pripravili sistemski zakon, kjer bi dejansko imeli neodvisno agencijo. Osebno menim, da ne glede na sprejetje ali nesprejetje tega zakona naš potrošnik ne bo nič bolj varen. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se Maja Dimitrovski.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Lepo vas pozdravljam, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, generalna direktorica Veterinarske uprave Republike Slovenije! Trdim, da je izvajanje politike varne hrane v Republiki Sloveniji izjemnega pomena. To področje se pravzaprav dotika slehernega izmed nas; slehernega izmed 2 milijonov Slovenk in Slovencev. Zdi se mi, da je to področje, ki ga sedaj obravnavamo v okviru zakonske materije, izjemnega pomena. Bilo je kar nekaj, sem pozorno spremljal, izjemno dobrih razprav in vesel sem, da si je minister nekatere pripombe poslank in poslancev zapisoval. Ne nazadnje se zakonodajni postopek pravzaprav začenja in skozi zakonodajno proceduro bo mogoče, da to besedilo, ta predlog zakona bistveno, če bo seveda treba, izboljšamo. Sam želim na začetku izraziti podporo temu zakonu. Mene ne moti, da en zakon posega kar v 10 zakonov. Spet bom tukaj naredil primerjavo z Avstrijci, s katerimi se radi primerjamo. Oni so naredili dva varčevalna paketa v letošnji pomladi in posegli so v 92 zakonov in se država ni zrušila; nasprotno, napredujejo! Sam se bom tudi dotaknil problematike hrane, morda z nekoliko drugačnega aspekta. Slovenija je v Evropski uniji ena najbolj odprtih držav na področju agroživilstva. Imamo namreč največji delež konzumirane hrane iz uvoza, vse ostale države pa zelo dobro ščitijo svojo agrarno ekonomijo in to se nam bo v prihodnosti maščevalo. Ne zamerite morda dramatičnemu tonu te napovedi, ampak v to sem trdno prepričan, da bomo v prihodnosti, ko bomo za manj kakovostno hrano, ki jo bodo velike multinacionalne odmetavale na slovenski trg, plačevali več. Obstaja več razlogov, zakaj smo tako odprti. Odprtost je tukaj označena z negativnim predznakom, dejstvo pa je, da imamo v okolici zelo konkurenčno živilskopredelovalno industrijo; poglejmo Italijo, Avstrijo in Madžarsko. Pri slovenski živilskih proizvodih tako ni težava konkurenčnost, temveč nizek ohranitveni nagon naroda, če smem citirati tukaj svojega rojaka agrarnega ekonomista dr. Aleša Kuharja. Se pravi, imamo nizek ohranitveni nagon. Eden najbolj kritičnih vidikov je, da slovenska hrana zaradi nedovoljenih praks izgublja mesto na policah. Tuji konkurenti namreč želijo zmanjšati moč domačih ponudnikov do te mere, da začnejo diktirati pogoje na trgu. Ko se to zgodi, začnejo zmanjševati kakovost in dvigovati cene. V sosednjih državah so prisotni veliki odkupovalci mesa, ki so se pred vstopom Slovenije v Evropsko zvezo pripravljali na vstop na naš trg in izrazito krepili kapacitete, da bi premagali domače predelovalce mesa. K temu je pripomogel tudi neurejen položaj v Sloveniji. Morda beseda o ekološkem kmetijstvu, ki ga pozdravljam, seveda v optimalnem deležu glede na celotno kmetijsko proizvodnjo. Ekološko kmetijstvo namreč po mojem prepričanju ni rešitev za slovensko kmetijstvo, saj je še bolj komplicirano kot konvencionalno kmetijstvo in bo ostalo marginalno znotraj konvencionalnega kmetijstva. Slovenska hrana je bolj kakovostna in bolj varna kot uvožena hrana. Sprašujem se, zakaj se nam pri poceni hrani ne prižge v glavi rdeča luč, da mora biti s takšno hrano nekaj narobe. Odgovor na vprašanje, zakaj Slovenci na trg dobimo blago multinacionalk slabše kakovosti, je preprost: multinacionalke so pred vstopom Slovenije v Evropsko unijo našim grosistom diktirale, kakšno blago jim bodo prodajale. Ker so bile takrat še carine, je uvoznik kupil slabše blago, pribil carino, tako da je bil končni izkupiček le malce nad ničlo. Po vstopu v Evropsko zvezo so carine odpadle, a se kakovost blaga in cena nista spremenili. Zaslužek, ki je prej šel državi, pa sta si zdaj razdelila uvoznik in multinacionalka. Kolegice in kolegi, dovolite samo en podatek, ki me je presunil in sem ga pred dnevi, ko sem se pripravljal na današnjo razpravo, prebral, govori pa o količini in vrednosti zavržene hrane v Evropi. To je raziskava, ki jo je delala institucija Wrap West and Resources Action Programme. Pravi, da je del zavržene hrane, ki bi se mu lahko izognili – to je hrana, ki jo zavržejo gospodinjstva in ki bi se mu lahko izognili – in predstavlja vrednost približno 14 milijard evrov na letni ravni ali povprečno 565 evrov na gospodinjstvo na leto. To je podatek za sedemindvajseterico Evropske zveze in je za leto 2010. Tukaj se mi poraja misel in trditev, da je treba s hrano ravnati kot z eno najpomembnejših vrednot. Mi vemo, kako je treba ravnati z vrednotami. Včasih je še veljal slovenski pregovor, ki smo ga večkrat slišali tudi od največjega Slovenca Antona Martina Slomška, ki je na včerajšnji dan pred 150-mi leti umrl, gre pa tako: "Če kruhek pade ti na tla, poberi in poljubi ga." Ali to danes še velja? Hvala lepa.
Hvala. Naprej je na razpravo bil prijavljen gospod Peter Vilfan. Ne vem, če bo razpravljal – ne bo. Gospod Darko Jazbec. [[Ga ni.]] Mag. Jana Jenko. [[Je ni.]] Gospa Marjana Kotnik Poropat. [[Ne.]] Gospod Jože Tanko. Naprej je pa gospod Roman Žveglič. Pripravi naj se gospod Ivan Hršak. [[Ga ni.]] Potem pa mag. Dejan Židan.
Hvala za besedo. Kaj veliko ni dodati, mogoče je pa treba še določene stvari razjasniti. Rešitve, vsekakor gredo v smer manjše birokratizacije in tudi večje preglednosti. To, kar je prej Katarina povedala, to so bili tisti klasični primeri, so pa seveda tudi še drugi. Po mojem vedenju je kar nekaj kmetijskih ministrov že v preteklosti pripravljalo in ustanavljalo delovne skupine. Lahko kar naštejem, kdaj se je to začelo: tam nekje 2003, pred vstopom v Evropsko unijo pod ministrovanjem ministra Buta, potem je za kratek čas to zadevo nadaljeval gospod Pogačnik, pa nadaljevala ministrica Lukačičeva, potem je nadaljeval gospod Jarc in potem zopet gospod Pogačnik, ne nazadnje naš poslanski kolega Dejan Židan, vendar je imel kar veliko teh skupin in tudi obiskov na ta račun. Kakšne so bile tiste rešitve in kako se je tam pripravljalo in ali je zdajšnji minister to povzel in pripravil ta zakon, ne vem. Upam pa, da so tiste rešitve, ki so bile dobre – in ki so tudi tukaj notri, mislim, da dobre – deloma bile upoštevane. Stvar ni popolnoma sistemska, se pravi, da bi bilo vse na enem mestu, vendar po mojem znanju to, kar sem doživljal kot proizvajalec hrane in kar še doživljam, so vsi ti kontrolorji in inšpektorji do zdaj bili neodvisni, strokovni. Seveda smo jih imeli včasih na kmetijah res polno – da ne bom povedal, česa. Ampak dejstvo pa je, da je končni cilj ta, da je hrana varna. In upam, da je hrana na naših policah varna. Res pa je, da je prenažiranje včasih malo nevarno, kar je tudi vidno, ko gremo po ulici. Ko sem bil jaz otrok, ni bilo v tistih ridah, kjer tudi elektrike še niso imele vse domačije, ni bilo nobenega otroka debelega. Danes, ko grem pred šolo, komaj vidim katerega, ki ni predebel. Seveda to ni samo posledica varne ali ne varne hrane, mislim, da so zadaj še kakšni drugi vzroki. Moram pa reči še nekaj; danes sem tukaj slišal pravo zanimivost. Kolega, ki ni več v dvorani, je prej rekel, da so uradni veterinarji osemenjevali plemenske živali; uradni veterinarji nadzirajo, kontrolirajo, plemenskih živali pa ne osemenjujejo. Mogoče da kaj drugega, ampak plemenskih živali po kmetijah pa seveda ne, ker imajo drugo delo. Tako je včasih dobro, da je tudi pri tistih suflerjih, ki nam kaj povedo, treba tudi kakšno stvar preveriti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, izvolite. Potem pa še predstavnik Vlade, če bo želel.
Hvala, predsedujoča. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Mimogrede, bila je samo ena skupina in ta skupina je obiskala tri države. Upam, da je minister kaj od tega tudi uporabil ali pa tudi ne, to bo minister sam povedal, generalna direktorica je pa pokimala. Torej očitno nekaj je. Zdaj pa dovolite, da vam preberem kar to, kar je gospod minister napisal – minister, saj lahko preberem vaše stavke? "Kljub temu je potrebno poudariti, da ima Republika Slovenija, ne glede na obliko organiziranosti, že sedaj skladno živilsko zakonodajo Evropske unije, vzpostavljen ustrezen sistem varnosti hrane, ki zagotavlja varno, kakovostno hrano slovenskim potrošnikom." Torej sistem ni takšen, da bi bil slab ali slabši. Ta sistem je tudi prepoznan v Evropski uniji kot eden najboljših. Inšpektorji to pogosto povedo, seveda večinoma v pogovorih na štiri, šest ali pa podobne oči; tega nočejo napisati, pa ne vem, zakaj ne. Ampak prav bi bilo, da včasih tudi opišejo kaj pozitivnega, ne samo negativnega. Potem v istem gradivu ministrstvo, minister in tisti, ki ste dejansko pripravljali gradivo, pokažete, da je v tem trenutku najboljši model finski model. Ta je jasno opisan, zato ga ne bom bral, in si ga, spoštovane poslanke in poslanci, preberite, ker je to dejansko dober model. Za Fince je sploh značilno, da so racionalni, tudi zato si želimo biti marsikje njim podobni in jih marsikje posnemati; upam pa, da bodo na kakšnem področju tudi oni nas posnemali. Pri tem pa ne smemo pozabiti, da nam je Finska ponudila, da nam bo svetovala in pomagala pri izgradnji institucije; ne vem pa, koliko je bilo to pri tem uporabljeno. Kar sem že prej povedal, menim, da področje varnosti hrane ni področje, kjer se lahko politiki med sabo kregamo. Sicer govorim, zakaj Poslanska skupina Socialnih demokratov zakona v tej fazi ne more podpreti. Ne bomo ravno govorili, da je slab ali kaj podobnega, ker je sektor varne hrane preveč pomemben. Vsi si ga želimo še izboljšati, tako je na tem področju pretirano loviti politične točke napačno. Moram pa povedati, da pri načinu, na kakršnega je zakon vložen, nam, poslancem, na žalost ni ostalo dosti možnosti, da se vpletamo v zakon. S tem ko so se samo nekateri členi v silni količini zakonov odprli, ne moremo poseči v tisto, kar je največja pomanjkljivost tega, in sicer da imamo še vedno dva sistema, kmetijsko-prehranskega in zdravstvenega, in tega na ta način ne moremo izboljšati. Skušali bomo izboljšati nekatere stvari, ki so si jih znotraj ministrstev, verjetno bolj zaradi prestiža kot zaradi nekega vsebinskega razloga, delili, ampak to ne vpliva bistveno na kvaliteto tega zakona. Na koncu bi rad povedal samo še naslednje. Spoštovani minister, spoštovana direktorica, glede na koalicijo, ki je pred vami, bo v vsakem primeru zakon sprejet. Upam, da boste upoštevali, kar je napisal sindikat, katerega zadnji dopis smo tudi danes dobili. V njem protestirajo, ker niso bili vključeni, kar pa jim je bilo menda obljubljeno. To je sindikat Pergam – tudi z njimi se dogovorite. Če bodo zaposleni, ki jih sindikat zastopa, zadovoljni, bodo delali z večjim elanom, korist od tega bomo imeli potrošniki, saj bo potem tudi več energije vložene v sistem varne hrane. Zelo bi bil vesel, če bi bile naše kmetije, prehranska industrija in še kdo manj obremenjeni, ampak bolj učinkoviti. Iz tega zakona, v tej obliki to ne izhaja. Vendar je to še vedno mogoče narediti enostavno s proceduro dela. Verjamem, da so Veterinarska uprava, kmetijska inšpekcija in nekateri drugi organi v Sloveniji, ki se s tem ukvarjajo, velikokrat pokazali, da znajo slediti in so marsikje vodilni v Evropski uniji. Za konec bi rad povedal, da temu zakonu želim dobro pot. Sami pa ste ocenili, zakaj se ni treba, da se usklajujete z opozicijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu ministru.
Hvala lepa za besedo. Hvala lepa tudi vsem za razpravo. Glede na to, da sem bil v prejšnjem sestavu Državnega zbora, moram reči, da sem pogrešal takšne vsebinske razprave, kot so bile danes, pa tudi udeležba to potrjuje. Zato še enkrat hvala lepa za to. Želel bi dati odgovore na nekatere pomisleke oziroma polemične misli, ki so bili izrečeni. Najprej; še enkrat potrjujem to, kar je zapisano in kar je bilo na koncu prebrano – zagotovo in k sreči v Sloveniji ne sprejemamo tega zakona zaradi tega, ker bi bilo kar koli narobe in bi morali v neki ihti delovati kurativno, ampak delujemo preventivno oziroma drugače rečeno, izboljšujemo sistem, ki deluje. Mislim, da je tudi osnovna dilema, ali nek korenit sistemski zakon, ki bi posegel v marsikaj, ali pa uravnavanje, optimiziranje procesov, narediti korak za korakom. Naša odločitev je bila, da gremo po tej poti. Poslanec Žveglič je danes povedal, koliko ministrov se je že ukvarjalo s to tematiko. Pri sebi imam študijo, ki je bila narejena v času ministrovanja mag. Dejana Židana, in sicer 12. 1. 2011. Se pravi, da bo zdaj kmalu že dve leti tega, kar so bili narejeni zaključki te študije. To je bil tudi eden dokumentov, ki sva si jih izmenjala na primopredajnem sestanku, in moram reči, da so ti zaključki v veliki meri upoštevani v pripravi tega dokumenta. Naš oziroma moj način dela ni, da bi podiral in posegal v neke kadrovske zgodbe za nazaj. Včeraj sem tu tudi pojasnil, da pri določenem sklepu, ki je bil v preteklosti okoli promocije kmetijstva, pa smo najbrž bili enotnega mnenja, da bi bilo mogoče vredno kaj narediti. Nismo posegali nazaj, ker je podpisani dokument treba spoštovati. Podobno je tudi s temi izhodišči. Na teh izhodiščih, ki so bila, kot sem že dejal, zapisana, januarja bosta dve leti, smo nadaljevali delo na takšen način, da je bila narejena skupina znotraj ministrstva. V skupini so sodelovali vsi predstojniki teh organov v sestavi oziroma direktorata, ki so vključeni v ta proces optimiziranja. Potem je tudi bil ta predlog, skupaj s številnimi drugimi, na koncu v dobrih dveh mesecih izoblikovan. Tako smo na portalu E-demokracija 18. 6. takoj ta izdelek tudi objavili. 21. 6. so bili sindikati seznanjeni in so prejeli predlog zakona s povabilom k sodelovanju. Vladna procedura je stekla 14. 8., se pravi dva meseca od takrat, ko je bil ta zakon objavljen. S predstavniki sindikata je bil sestanek še 22. 8. in zagotovo so tudi naprej še priložnosti, da se sestanemo in eventualno pogovorimo o tem zakonu. 30. 8. je bil zakon sprejet na Vladi in ga vlagamo, kot je bilo danes rečeno, po rednem postopku in smo veseli, da je bila ta splošna obravnava tudi opravljena danes v Državnem zboru. Zagotovo to, kar ste nekateri trdili, da gre za neko premeščanje kadrov – ni nobenega interesa, nobenega cilja. Kot sem že povedal, da so skupine sestavili ljudje, ki danes opravljajo to delo. Mogoče malce neobičajno – tudi ne vidim nobene potrebe, da bi ljudje, ki danes niso na odgovornih funkcijah na tem področju, bili po sprejetju tega zakona vključeni. To bi pa zagotovo naredil, če ne bi začel to razpravo na takšen način, da ni razlogov za slabo stanje na tem področju, ampak da imamo področje varne hrane v Sloveniji zagotovo na zavidljivem nivoju. Lahko mirno rečem, da bodite mirni tisti, ki imate težave pri podpori tega zakona, ker da so tu zadaj iskanja nekih kadrovskih mest za, ne vem, politične vojake. To se enostavno ne bo zgodilo. Kar se tiče tega mini ZUJF in odločitve, zakaj smo šli v ta postopek, da damo paket desetih zakonov. Enostavno. Kot ste videli, gre za materijo, ki posega v en direktorat in v tri organe v sestavi, se pravi Veterinarsko upravo, Fitosanitarno upravo in tudi inšpekcijo. Tu se ne da sprejemati zakona tako, da bi en zakon sprejeli, drugega pa v drugačni obliki. Gre za paket, kjer je treba z različno organizacijski obliko potem tudi posledično v vseh teh zakonih, kjer je danes neka pristojnost, ne vem, v zakonu o vinu, pa govori o kmetijskem inšpektorju, pa se to seli v upravo, je treba v paketu to zadevo urediti. Zato gre za ta tehnični del in to je bilo na koncu tudi ocena. Sam sem tudi imel ta pomislek, da bo asociacija na to paketno sprejemanje zakonov velika, vendar enostavno je bila na koncu ocena, da je modro, da gremo po tej poti in da če kaj popravimo, se pravi, da vsebinsko kaj spremenimo, naredimo spremembe v vseh potrebnih zakonih, ki se spreminjajo. Kar se tiče tudi te polemike, ki je bila danes tu odprta okoli sistemskega pristopa, omenjen je bil tudi finski model. Ključna razlika med Slovenijo in Finsko je v tem, da poleg zakonodajnega dela, inšpekcijskega dela mi nismo dodali laboratorijskega dela v to skupno upravo. To je ključna razlika. Dejstvo pa je, da bo preko takšne uprave bistveno lažje enotno določiti referenčne laboratorije, inštitute in potem tudi upravljati to zahtevno področje. S tem področjem se ukvarjajo: Nacionalni veterinarski inštitut, Inštitut za varovanje zdravja, Zavod za zdravstveno varstvo Maribor, Zavod za zdravstveno varstvo Nova Gorica, Nacionalni inštitut za biologijo, Kmetijski inštitut Slovenije in Inštitut hmeljarstva in pivovarstva iz Žalca. Včeraj sem bil tu dve minuti do polnoči, ko smo odgovarjali na poslanska vprašanja. Kar nekaj vprašanj in polemik je bilo tu včeraj, in tudi v javnosti, ko se je drugi minister odločil, da bo Inštitut za varovanje zdravja in osem področnih zavodov za zdravstveno varstvo povezal v nek institucionalni del. Tako predvidevam in upam postaviti tudi to tezo, da če bi šli po drugi poti, bi dobili drug očitek. Ko smo videli materijo in vsebino delovanja teh institutov, smo se odločili – glede na to, da nam sistem funkcionira –, da bi bil pregrob poseg, da bi vse te institute, ki sem jih prej omenil in so tudi v gradivu zapisani, stlačili v neko zgodbo te institucije. Zato je bil ta korak postopnosti. Moram reči, da sem imel tudi sam priložnost spoznati Finsko na drugem področju, še kot lokalni politik, in smo govorili o umeščanju odlagališča za visoko radioaktivne odpadke. Da ne bo kakršne asociacije, ampak ko smo Srednje- in Južnoevropejci spraševali, kako potekajo ti procesi, ali bodo na koncu o tem odločali ljudje na referendumu ali ostali, so nas Finci debelo pogledali in vprašali, če niso oni izvoljeni za to, da odločajo v imenu ljudi. Mi smo debelo gledali, ker vemo, kako to poteka v Srednji Evropi, kaj šele v Sredozemlju. Mislim, da bi bil tukaj korak – in zato smo se odločili za takšen tip –, ki bi stlačili v to institucijo – naj uporabim ta izraz – še sedem, osem institucij, pregrob in smo se enostavno tako odločili – mogoče pa bo to čas prinesel –, ampak predlog je takšen, kot ste ga dobili na mize. V nasprotnem primeru pa se bojim, da bi bili deležni drugih očitkov. Ena od stvari, katero smo tudi mi v začetku priprave tega zakona – in to je tudi odprto v tem gradivu, ki sem ga prej omenil –, je področje zdravstva in nadzora hrane tudi s strani zdravstvene inšpekcije. Moram reči, da smo v času priprave zakona, kasneje v času tudi koalicijskega usklajevanja imeli na to temo zelo široko debato. Na koncu je prevladalo to, da je ta poseg, ki se je zgodil v letu 2009 in je del pristojnosti iz zdravstva že prešel v okviru uradnih veterinarjev, v tem trenutku dovolj in da ne naredimo tega, da dobesedno zdravstvene inšpektorje odslovimo iz šol, iz bolnišnic, iz domov starejših občanov in podobnih institucij. Tudi po zagotovitvi in po besedah ministra Gantarja, ki je sodeloval v teh razpravah skupaj s svojimi službami, ti inšpektorji poleg teh opravil v bolnici, v domu starejših občanov opravljajo še kaj drugega. Na takšen način bi okrnili tudi že zdaj ožjo inšpekcijo, ki je številčno , če se ne motim, tam nekje 34 inšpektorjev. Na koncu, s seboj imam zabeležko tega pogovora, kjer smo na koncu po tistem, tudi po polemiki o tem, zapisala in sva tudi oba ministra, skupaj z vsemi ljudmi iz obeh ekip, ki so na eni strani pri nas pripravili ta zakon, na drugi strani pa tudi tisti, ki poznajo podrobneje še področje zdravstvene inšpekcije, odločili, da predlagamo v takšni obliki. Zato, kot sem že dejal, je zakon v tej fazi splošne razprave, gre po normalnem postopku in še enkrat hvala za te današnje pripombe. Skupaj bo treba ugotoviti in tudi oceniti, ali je treba še kakšno spremembo narediti. Dobrodošli vsi k sodelovanju, da opravimo to razpravo in upam, da v rednem postopku sprejmemo čim boljši zakon. Nam pa je cilj, da bi poskušali, zato tudi rokovnik to omogoča, v letošnjem letu po rednem postopku te procedure izpeljati in novo koledarsko leto pričeti z drugačno organizacijsko strukturo. Tam je presečni datum 31. 12. Kot pa sem že dejal, zadeva zagotovo ni bila rokohitrsko sprejeta, ampak je temeljila na desetletju dela na tem področju.
Hvala lepa, gospod minister. Nadaljujemo s to točko, če je še kakšna želja po razpravi. Čas za razpravo namreč še ni potekel. Prosim, če mi daste signal – ni želje po razpravi, zato zaključujem razpravo k tej točki. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 26. 9. v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO POSEBNEGA POROČILA O BIVANJSKIH RAZMERAH ROMOV NA OBMOČJU JUGOVZHODNE SLOVENIJE. Posebno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila varuhinja človekovih pravic. Za dopolnilno obrazložitev posebnega poročila bomo dali besedo varuhinji človekovih pravic. Strokovne službe me obveščajo, da je varuhinja v teh prostorih in prihaja proti dvorani. Spoštovana gospa Čebašek Travnik, izvolite, imate besedo.
Spoštovani! Hvala za besedo, predvsem pa hvala, da ste to točko uvrstili na sejo Državnega zbora. Varuh človekovih pravic Republike Slovenije je v letu 2011 obravnaval več primerov kršitev človekovih pravic pripadnikom romske skupnosti na območju jugovzhodne Slovenije, Dolenjska predvsem. Primeri, med drugim tudi primer dostopa do pitne vode v naselju Dobruška vas v Občini Škocjan, so priloženi temu posebno poročilu, ki ga danes tukaj obravnavate. V istem času smo z območja Dolenjske oziroma okolice Novega mesta prejeli večje število pobud prebivalcev, ki živijo v neposredni bližini nelegalnih romskih naselij in se počutijo ogrožene zaradi ravnanj romskega prebivalstva. Na podlagi teh pobud smo ugotovili, da je razmerje v romskih naseljih in njihovi okolici ogrožajo uresničevanje človekovih in posebnih pravic romske skupnosti na eni strani ter uresničevanje človekovih pravic prebivalcev iz okolice romskih naselij na drugi. Tako eni kot drugi so prizadeti v svojem dostojanstvu, osebnostnih pravicah, lastninski pravici, enakosti pred zakonom in navsezadnje v zaupanju v pravno državo. Na podlagi obravnavanih zadev in drugih informacij, predvsem razgovorov tako z Romi in njihovimi predstavniki kot z okoliškimi prebivalci, ugotavljamo, da je poglavitni vzrok za zaskrbljujoče razmere na Dolenjskem v pravni in komunalni neurejenosti romskih naselij. Za pravno in komunalno ureditev teh naselij so v skladu z veljavnimi predpisi v prvi vrsti zadolžene občine, vendar je čas pokazal, da so nekatere občine kot nosilke ukrepov za pravno in komunalno ureditev romskih naselij iz različnih razlogov, tako objektivnih kot subjektivnih, nedejavne in neučinkovite. Varuh je v zvezi z ureditvijo nelegalnih romskih naselij na območju Dolenjske priča večletnim prilaganjem odgovornosti z občin na državo in nazaj. Prepočasno urejanje romskih naselij je razvidno tudi iz podatkov o sprejetih prostorskih aktih. O tem nima natančnih podatkov niti vlada niti varuh, saj nekatere občine na poizvedbe sploh ne odgovarjajo. Tudi to priča o tem, kakšen odnos imajo župani in županje nekaterih občin do urejanja romskih naselij na svojem območju. Vzroki za neuspešnost občin pri urejanju romskih naselij so povezani tudi z določenim odporom večinskega prebivalstva, zato lokalne oblasti v skrbi za svoj politični obstoj pogosto zanemarjajo dejavno ali pa bolj dejavno reševanje urejanja romskih naselij. Poleg tega je legalizacija in komunalna ureditev teh naselij vsebinsko zelo zahteven projekt, za katerega pri lokalnih oblasteh pogosto manjka strokovno podkovan kader. Razlog za prepočasne postopke legalizacije je po našem mnenju tudi v tem, da občine, ki ne izvajajo ukrepov pravne in komunalne ureditve naselij, niso deležne nobenih sankcij. Ugotavljamo, da so razmere v romskih naseljih in v njihovi okolici resne in terjajo ustrezen odziv države, zato smo se odločili, da z zaskrbljujočimi razmerami in zastoji pri vključevanju pripadnikov romske skupnosti v slovensko družbo s posebnim poročilom seznanimo Državni zbor Republike Slovenije. To poročilo je namenjeno tudi spodbudi državnim organom in organom lokalnih skupnosti k pospešitvi izvedbe nacionalnega programa ukrepov za Rome. Posebnemu poročilu smo priložili tudi priporočila, katerih uresničevanje po našem mnenju lahko prispeva k nujnim premikom in odpravi zastojev. Ocenjujemo, da je nujno, da se namesto neuspešnih občin v urejanje romskih naselij neposredno in dejavno vključi država. Pravna podlaga za to je v 5. členu Zakona o romski skupnosti in drugih predpisih. Čisto na kratko bom zaključila. Priporočila varuha, ki so priložena temu posebnemu poročilu, so na seji Komisije za peticije podprli vsi razpravljavci. Žal pa ob zaključku razprave večina poslancev priporočil varuha ni podprla. Včeraj sem s sodelavci obiskala tako eno romsko naselje kot civile blizu njih. Razmere se niso spremenile ne na eni ne na drugi strani. Razmislimo o tem. Hvala.
Hvala lepa varuhinji človekovih pravic za predstavitev. Posebno poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsednici gospe Tamari Vonta.
Hvala lepa. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 4. seji, ki je bila 22. junija, kot rečeno, obravnavala Posebno poročilo o bivanjskih razmerah Romov na ob območju jugovzhodne Slovenije. Varuhinja človekovih pravic je v okviru dopolnilne obrazložitve, in kot smo danes tudi že enkrat slišali, povedala, da je plod večletnega dela na temo romske problematike, ki se kaže na različne načine: dostop do pitne vode, nemoč občin za pridobitev ustreznih dovoljenj in sredstev za komunalno in infrastrukturno ureditev romskih naselij, pritožbe oziroma predlogi prebivalcev, ki živijo v bližini romskih naselij. Posebno poročilo obravnava bivanjske razmere na območju jugovzhodne Slovenije, ker je tovrstna problematika prav v tem delu Slovenije še posebej pereča. Opozorila je, tako danes še enkrat, na prelaganje odgovornosti pristojnih državnih organov pri izvrševanju posameznih priporočil in predlogov varuha. Podporo poročilu in priporočilom je v celoti izrazil tudi predstavnik Državnega sveta. Predstavnica Ministrstva za infrastrukturo in prostor se je z ugotovitvama in priporočili varuha strinjala in jih pozdravila, povedala je, da se prostorska problematika romskih naselij rešuje po treh zakonih, kar povzroča veliko zapletov, je pa mogoče, da se urejanje prostorske problematike romskih naselij uredi podobno, kot predvideva 13. člen Zakona o prostorskem načrtovanju, po katerem država lahko izvede ukrepe namesto neaktivne občine, vendar na stroške občine. A reševanje ne bo mogoče brez partnerstva med državo, občino in romsko skupnostjo. Predlagala je tudi, da bi se večja romska naselja vključila v naselbinski sistem Slovenije, za njihovo urejanje pa bi bilo treba pridobiti še finančna sredstva iz ustreznih skladov Evropske unije. Predsednik združenja Foruma romskih svetnikov je opozoril, da so občine nezainteresirane, da bi romska naselja vključile v občinske prostorske načrte. Izgovarjajo se na državo. Po njegovem mnenju je zakon jasen, da je lokalna skupnost tista, ki je pristojna za urejanje prostora, in meni, da je nacionalni program za Rome zgolj črka na papirju. Tudi on pogreša partnerstvo med državo, občinami in romskimi organizacijami. Romski otroci so težko uspešni v šoli, če doma nimajo vode in elektrike. Zaradi nizke izobrazbe bodo seveda kasneje težko dobili službo, zato so, kot je dejal, "prisesani na socialne jasli države", kar pa spet moti ostale prebivalce in s tem se tudi povečuje protiromsko razpoloženje. Predlagal je tudi evalvacijo obstoječega zakona o Romih. Predstavnica Amnesty International je opozorila, da je življenje v ločenih naseljih za Rome velikokrat edina možnost življenja, saj v primerih, ko se želijo preseliti, naletijo na diskriminacijo tako lokalnih oblasti kot zasebnikov. Ponekod jim celo ne dovolijo, da bi kupili zemljišča in podobno. V razpravi so članice in nadomestni člani izpostavili, da so potrebna posebna poročila varuha še učinkovitejši porok za pozitivne spremembe, ter opozorili na to, da še ni bila imenovana vladna komisija za zaščito romske skupnosti – to je bilo junija. Sklep, da o poročilu razpravlja Državni zbor, je bil sprejet. Predloga priporočila varuhinje človekovih pravic, kot rečeno, komisija ni sprejela, sprejet pa je bil predlog, ki so ga vložile članice koalicije z argumentom, da priporočilo varuhinje posega v ustavo glede enakosti med Romi. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica Državnega zbora! Tudi romska problematika je ena od stalnih v razpravah v tem našem zboru. Romsko vprašanje ni od danes ali včeraj, ampak obstaja ves čas, odkar imamo svojo državo, ki je to vprašanje podedovala od predhodne države. Zato nas v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke veseli, da je eden od predstavnikov romske skupnosti na Simpoziju medkulturnega dialoga na prvi jesenski dan, 21. 9., v Velenju dejal, da se položaj Romov v Sloveniji na nekaterih segmentih izboljšuje. Opozoril pa je tudi na dejstvo, da na nekaterih segmentih izboljšav ni. Položaj Romov je bistveno boljši v Prekmurju kot na Dolenjskem, v Beli krajini in Posavju. Znano je tudi, da precej pripadnikov romske skupnostni živi v večjih urbanih mestih, kjer so se uspešno integrirali. Ob obravnavanju posebnega poročila varuha smo ponovno izvedeli, da je za učinkovito reševanje najbolj perečih razmer in učinkovit nadzor pristojnih organov za preprečevanje in nadzor nad nezakonitimi ravnanji romskega prebivalstva v prvi vrsti in osnovni pogoj, da se vzpostavi pravna in komunalna urejenost romskih naselij. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa k temu dodajamo, da je kljub temu nedopustno ogrožanje varnosti prebivalcev in njihovega premoženja in da takšni vzroki ne smejo pomeniti tolerantnosti ali celo spregleda že izrečenih prekrškov ali kaznivih dejanj. Zavedamo se kulturnih posebnosti Romov, med njih pa nikakor ne moremo šteti nespoštovanje predpisov ali na primer nošnje orožja brez orožnega lista, delo na črno in podobno. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke poznamo probleme glede urejanja naselij z dolgotrajnimi prostorskimi postopki, ki jih morajo voditi občine, ki želijo sprejeti prostorske in ureditvene dokumente. Poznamo tudi dvome okoliških prebivalcev ter spore znotraj romskih skupnost, kar dodatno ovira in otežuje hitrejše reševanje. Kljub temu moramo glavno iniciativo prepustiti občinam, ki jim mora država pri tem nuditi strokovno pomoč, za kar je pri Vladi ustanovljena posebna strokovna komisija, ki se je pred kratkim prvič sestala v tem mandatu in ki je v preteklem obdobju največ od svojih 13 sej namenila reševanju bivanjskih razmer Romov. Upamo tudi, da bodo ukrepi Vlade čim prej sprejeti, saj obsegajo tudi področje urejanja prostora, da bodo postopki pridobivanja prostorske dokumentacije hitreje in ceneje tekli. Zato v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo priporočila varuha v posebnem poročilu, ki se nanaša na ta del problematike, saj s tem podpira prizadevanja občin in Vlade preko te komisije, da se bivanjske razmere Romov izboljšajo. In na koncu naj še enkrat poudarim. Vsekakor pa brez dobrega nadaljnjega sodelovanja vseh pristojnih in aktivnega ter konstruktivnega sodelovanja samih romskih skupnosti tudi v prihodnje ne bo šlo. Hvala.
Hvala lepa, gospod Ribič. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem, ki ste v dvorani! Posebno poročilo o bivanjskih razmerah Romov na območju jugovzhodne Slovenije je nazoren prikaz, da so Romi kot posebna etnična skupina v Sloveniji še vedno izolirani od ostalega prebivalstva. Živijo v razmerah pod minimalnimi bivalnimi standardi, v zasilnih bivališčih, barakah, kontejnerjih, prikolice in podobno. Romi niso edini prebivalci Slovenije, ki živijo v slabih bivalnih razmerah, vendar so bivalne razmere v večini romskih skupnostih bistveno slabše kot pri splošni populaciji. Pri kar 21 od skupno 25 romskih naselij v Sloveniji pripadnikom romske skupnosti ni omogočen dostop do pitne vode in sanitarij. Njihova bivališča so skromna, prenatrpana, pogosto brez dostopa do vode, elektrike in kanalizacije. Zaradi odsotnosti osnovne komunalne oskrbe imajo težave pri zagotavljanju najosnovnejše osebne higiene. Neurejene bivalne razmere so vzrok tudi veliko drugim težavam, s katerimi se srečujejo Romi, še posebej pri doseganju ustrezne stopnje izobrazbe, poklicnih kvalifikacij, informiranosti, dostop do zdravstvenih in socialnih storitev, uspešnosti na trgu dela in stanovanja v javnem življenju na različnih področjih. Nemogoče je pričakovati uspešno vključevanje pripadnikov romske skupnosti v slovensko družbo, če jim že od rojstva dalje ni zagotovljena temeljna raven bivalne kulture. Varuh ugotavlja, da razmere v romskih naseljih ogrožajo uresničevanje človekovih in posebnih pravic romskih skupnosti in človekove pravice prebivalcev okoliških naselij. Potrdilo se je namreč, da je zaradi ravnanj nekaterih prebivalcev nelegalnih romskih naselij ogrožena osnovna varnost prebivalcev iz okolice romskih naselij ter varnost njihovega premoženja. Nedostojne bivalne razmere tvorijo začaran krog izključenosti, neizobraženosti, nezaposljivosti, nasilja, napadov na tujo lastnino in pomanjkljivega ukrepanja organov oblasti. V Sloveniji je bil pomen ureditve bivalnih vprašanj romske skupnosti prepoznaven v Nacionalnem programu ukrepov za Rome Vlade Republike Slovenije za obdobje 2010-2015, vendar pa veliko občin kot nosilke ukrepov za pravno in komunalno ureditev romskih naselij določilom nacionalnega programa ne sledijo. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je očitno bil premalo narejenega na področju ozaveščanja lokalnega prebivalstva o prednostih in pomanjkljivostih legalizacije obstoječih romskih naselij. Le-ta je namreč predpogoj za uspešno vključevanje pripadnikov romske skupnosti v slovensko družbo. Ob tem se moramo zavedati, da je problem rešitev le ob sodelovanju tako države kot občin in romskih skupnosti. Prav tako bi bilo potrebno poskrbeti za ustrezno izobraževanje tudi odraslih Romov, ker le-to lahko pripomore k njihovemu razumevanju urejenih bivalnih razmer. Posledično bi se povečala možnost za ureditev ekonomskih, socialnih razmer Romov, upravičeno pa bi bilo pričakovati tudi strpnejši odnos prebivalcev okoliških naselij do pripadnikov romske skupnosti. V naši poslanski skupini menimo, da je pozitivni vidik posebnega poročila varuha človekovih pravic o bivalnih razmerah Romov na področju jugovzhodne Slovenije v tem, da je poročilo rezultat preiskave pobud pripadnikov romske skupnosti in prebivalcev okoliških naselij ter da so zaključki in priporočila na tej podlagi. Zaradi tega se v Poslanski skupini DeSUS strinjamo s predlogom priporočila. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jurša. Gospa Iva Dimic v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Do reševanja romske problematike smo v Sloveniji z zakonodajnega vidika pristopili sistemsko in leta 2007 sprejeli Zakon o romskih skupnostih, ki ga je Nova Slovenija tudi podprla. Navedeni zakon je ponudil okvire za zagotovite pogojev za umestitev romskih naselij v prostor, njihovo organiziranost na lokalni in državni ravni, okvir za izobraževanje in zaposlovanje in to je tudi osnova za vključevanje v družbo, v sprejetost in enako obravnavanje. V Republiki Sloveniji v tem trenutku živijo še vedno določene romske skupine v zavidanju nevrednem položaju, kar se tiče bivalnih in drugih razmer, predvsem kar se tiče oskrbe romskih naselij s pitno vodo. V Novi Sloveniji se zavedamo problematike romske skupnosti, vendar pa moramo poudariti, da ne gre za reševanje tovrstne problematike na območju celotne države, pač pa le po posameznih regijah. Pristojnost reševanja problematike je v pristojnosti lokalnih skupnosti, predvsem pa je v veliki meri odvisna od aktivnosti romskih svetnikov in romskih skupnosti v Republiki Sloveniji. Zgled možnosti učinkovitega reševanja romske problematike so zagotovo pomurske občine, ki so pripravile program reševanja te problematike in ga tudi v veliki meri izvedle. V Novi Sloveniji se zavzemamo za učinkovitejše reševanje romske problematike v prihodnje in posebej za sodelovanje lokalnih skupnosti, ki se ukvarjajo s tovrstno problematiko, ter za prenos dobrih praks.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, gospa Tamara Vonta.
Hvala. Si bom drznila ubrati nekoliko drugačno pot, nekakšen evropski uvod v tematiko, če mi dovolite. Samo nekaj tisoč Romov je preživelo holokavst in nemška koncentracijska taborišča. Ko so želeli ponovno zgraditi svoja življenja, so se srečevali z velikimi težavami, izgubili so svoje imetje, mnogih od njih so imeli uničeno zdravje, a ja bila večina poskusov, da za to dobijo kakršno koli odškodnino, zaman. Njihove zahteve so bile zavrnjene. Množični poboji Romov niso bili predmet Nürnberškega sodnega procesa. O genocidu nad Romi ne boste slišali skoraj ničesar. V mnogih evropskih državah Romom oziroma tako imenovani potujoči populaciji še vedno ne priznavajo osnovnih človekovih pravic in so še vedno tarča nerazumevanja, celo rasizma. Imajo omejen dostop do izobrazbe, zaposlitve, bivanjskih in zdravstvenih standardov in nimajo zastopnika v zakonodajni veji oblasti. Protiromsko razpoloženje je razširjeno in pridruženo popolnemu nerazumevanju večinskega prebivalstva o zgodovini represije nad romsko populacijo v Evropi. V gospodarsko zaostrenih razmerah so tendence h kopičenju krivde oziroma sovraštva še močnejše, saj so izjemno priročne tarče. Romi so kolektivno stigmatizirani kot kriminalci. Danes lahko z zaskrbljenostjo spremljamo, recimo, tudi deportacije Romov v Franciji, uporabo protiromske retorike, romsko skupnost kot celoto povezujejo s kriminalom; torej ne posameznikov, ampak kot celoto. Evropski komisar za človekove pravice je prepričan, da lahko naredimo nekaj konkretnih korakov, da spremenimo te odnose. O zgodovinskem preganjanju Romov bi lahko namenili, recimo, kakšno uro zgodovine v šoli. Ena pomembnih točk pa je tudi politična participacija – o tem govori, to ni moja ideja. Ker so razprave o Romih pogosto zlorabljene, želim poudariti naslednje. Sobivanje je realnost, ki jo moramo sprejeti, drugačnost je dejstvo, ki ne dopušča preganjanja, priložnost je možnost, ki pa je vsi ne dobimo. Morda vas prepričajo otroci. V Prekmurju, denimo, uspešno končajo šolanje, na jugovzhodu delu naše države le redko. So zato krivi otroci? So torej otroci na jugovzhodu Slovenije bolj neumni od tistih v Prekmurju? Getoizacija in kasneje paternalizem, ki ga je rodila slaba vest tako imenovanih civilov, kot nam pravijo, nista odgovor na ta pereča vprašanja. Reševanje tematike ni toliko povezano z denarjem kot z dejansko pripravljenostjo države oziroma družbe za sodelovanje in sprejemanje. Zato je nujna razprava o Romih z Romi; nujna je povezanost ministrstev, nujno je sodelovanje in podpora lokalnim skupnostim. Če je v tej državi na pašnikih mogoče dobiti pipo z vodo, kar pozdravljam, je nerazumno, da to isto pravico odrekamo ljudem. Posebno poročilo varuhinje o bivanjskih razmerah Romov v jugovzhodni Sloveniji v Pozitivni Sloveniji podpiramo in upamo, da bo povzročila premik. Veseli bomo že najmanjšega. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana varuhinja človekovih pravic, gospa Zdenka Čebašek Travnik! Kot že rečeno, imamo pred seboj posebno poročilo varuhinje o bivalnih razmerah Romov na območju jugovzhodne Slovenije. Poročilo, kot uvodoma pojasnjuje tudi varuhinja, v večjem delu povzema vsebino, ki je vključena tudi v letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2011 in ga bomo, mislim, da v naslednjem mesecu obravnavali tako na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot tudi na seji Državnega zbora. Vendar po mojem mnenju ni odveč pogledati malce širše v zgodovino romskega vprašanja, predvsem pa sprejemanja zakonodaje s tega področja. Pod prvo vlado Janeza Janše, je Urad za narodnosti pripravil krovni zakon o romskih skupnostih, ki sta ga takrat podprli in tudi aktivno pri nastajanju sodelovali tako Zveza Romov Slovenije kot Forum romskih svetnikov. Takrat smo kot prva država izmed članic Evropske unije to področje uredili na celovit način in z željo, da se tako občine, ki imajo v svoji sredi romska naselja, kot tudi država potrudita prisluhniti romski problematiki in njenemu reševanju. Ostale države, kot veste, imajo tovrstna vprašanja urejena bodisi v okviru svojih ustav, bodisi v področnih zakonih, nekatere imajo takšna vprašanja urejena tudi v skupnem manjšinskem zakonu, nekatere pa se poslužujejo reševanja teh problemov skozi različne posebne projekte. Pravna podlaga, kot je že tudi spoštovana varuhinja povedala uvodoma za urejanje položaja romske skupnosti, je 65. člen Ustave Republike Slovenije, ki določa, da položaj in posebne pravice romske skupnosti, ki živi v Sloveniji, ureja zakon. Romski skupnosti kot posebni etnični skupnosti, ki ima svojo kulturo, svoj jezik, način življenja, se morajo poleg splošnih pravic, ki veljajo za vse državljane Republike Slovenije, zagotoviti tudi tako imenovane posebne pravice kot načelo pozitivne diskriminacije, ki pa ni omejena z načelom enakosti. Urejanje pravnega položaja Romov oziroma romske skupnosti, ki nima položaja klasične manjšine, se je začelo že leta 1989, takrat ko je bila z ustavnimi amandmaji sprejeta določba, da je treba pravni položaj Romov urediti z zakonom. Potem smo, kot veste, romska vprašanja reševali znotraj dvanajstih področnih zakonov, ki pa so le delno urejali omenjeno problematiko, danes pa vse to, se pravi urejanje samega položaja romske skupnosti v Republiki Sloveniji, njihove posebne pravice, organiziranost, predvsem pa ustvarjanje razmer za boljšo komunikacijo med Romi in državnimi ter lokalnimi organi ureja Zakon o romskih skupnostih. In še več. Z ustanovitvijo Sveta romske skupnosti Republike Slovenije, ki predstavlja interese Romov v razmerju do državnih organov, smo pred leti dosegli bistveno boljšo, predvsem pa hitrejšo komunikacijo, s tem pa učinkovitejše ukrepanje o problemih, ki se pojavljajo znotraj romskega prebivalstva. Ne gre namreč prezreti dejstva, da se prav na podlagi zakona, ki ga je sprejela oziroma ga je pripravljala Janševa vlada, morajo državni in lokalni organi, preden kar koli sprejmejo v zvezi s položajem Romov, zagotoviti predhodno mnenje romske skupnosti. Prej tega ni bilo, pa so bile tudi neke druge vlade. Varuhinja uvodoma v poročilu, ki ga imamo pred seboj pojasnjuje, da so v letu 2011 obravnavali večje število pobud, ki se nanašajo na položaj romske skupnosti, živeče v nelegalnih in komunalno neurejenih naseljih. Gre za geografsko območje, vezano predvsem okolico Novega mesta. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne nasprotujemo temu, da bi se izboljšale bivalne razmere v romskih naseljih, vendar pa ne moremo pristati na neenako obravnavo romskega prebivalstva. Menimo namreč, da morajo biti enako obravnavani tako Romi, ki prihajajo iz jugovzhodne Slovenije, kot tisti, ki prihajajo iz Prekmurja. V nasprotnem primeru bi lahko prišlo do diskriminatornega obravnavanja znotraj romskega prebivalstva. Imamo Rome v Prekmurju, ki so sami poskrbeli za svoje bivanjske razmere, so se tudi dovolj uspešno integrirali in socializirali v okolje, znali pa so med drugim tudi počrpati sredstva s strani občin; nedvomno so lahko zgled Romom v jugovzhodni Sloveniji, ki pa danes od vseh drugih pričakujejo, da bodo namesto njih zagotovili primerne bivanjske pogoje. Varuhinja človekovih pravic navaja, da je osnovni pogoj za izboljšanje romske problematike vzpostavitev pravne in komunalne urejenosti romskih naselij, s katerim se bo prekinil začaran krog izključenosti, neizobraženosti, nezaposljivosti, nasilja in napadov na tujo lastnino. Zato se tudi ključni poudarek iz poročila naslanja na 5. člen Zakona o romskih skupnosti, zaradi katerega varuhinja pričakuje, da bo Vlada Republike Slovenije v primeru, ko občine ne poskrbijo za primerno ureditev naselij, to storila sama. Vlada Republike Slovenije je takšno interpretacijo varuha zavrnila in pojasnila, da ne more namesto občin posegati v urejanja romskih naselij. Vlada namreč trdi, citiram iz poročila varuhinje, da: "5. člen ne našteva meril, na podlagi katerih se meri komunalna in pravna neurejenost, in meni, da je iz veljavne zakonodaje na področju prostorskega načrtovanja razvidno, da so občine tiste, ki morajo prve pristopiti k prostorski ureditvi romskih naselij. Vlada tudi meni, da bi poseganje države v občinske pristojnosti izničilo delo in prizadevanje vseh tistih občin, ki si ob pomoči države in zlasti ob sodelovanju romskega prebivalstva prizadevajo za dolgoročno ureditev bivanjskih razmer v romskih naseljih. Končna ugotovitev Vlade pa je, da se bivanjske razmere v romskih naseljih izboljšujejo in da v danih razmerah ni razloga za poseganje države v občinske pristojnosti." Konec citata. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, kako pomembna in občutljiva je problematika, ki jo obravnavamo, se pa obenem strinjamo s pojasnili Vlade, da so za tovrstna reševanja problemov po zakonu, kot že rečeno, zadolžene občine, v katerih se nahajajo romska naselja. Obenem smo prepričani, da je treba še več pozornosti nameniti vzgojnoizobraževalnemu področju, kajti le izobrazba in na nek način spremenjen sistem vrednot lahko pripomoreta k večji socializaciji Romov in s tem posledično tudi k zmanjševanju razlik med večinskim in romskim prebivalstvom ter tudi med Romi samimi. V Slovenski demokratski stranki bomo poročilo varuhinje podprli, podprli pa bomo tudi priporočilo, ki ga je sprejela že Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti na svoji seji. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospa mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa varuhinja dr. Zdenka Čebašek Travnik s sodelavci, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo natančno pregledali Posebno poročilo o bivanjskih razmerah Romov na območju jugovzhodne Slovenije in ga razumemo kot eno od osmih posebnih poročil, ki ji je poleg 17 rednih varuh posredoval Državnemu zboru. Naj spomnim, da je med tistimi perečimi temami, ki se jih je varuh do zdaj v posebnih poročilih dotikal, zaporedje takšno: o uresničevanju pravic svojcev padlih za Slovenijo leta 1991 je nastalo prvo poročilo leta 1998, leta 1999 sta nastali dve posebni poročili o obravnavanju zaprtih oseb in oseb z duševnimi motnjami, leta 2002 o problematiki podzakonskih aktov in o najemnikih v denacionaliziranih stanovanjih, v letu 2004 o nasilju v družini in o izbrisanih, in to, kot rečeno, je osmo. V uvodu je posebej zapisano, da ambicija tega posebnega poročila ni napraviti neko analitično, celovito poročilo, ki bi imelo celovit vpogled v položaj romske skupnosti v Republiki Sloveniji, ker imamo za to v državi Sloveniji posebne državne organe, ki so za to pooblaščeni, ampak je to samo pregled stanja, kot si ga je varuh človekovih pravic izoblikoval na podlagi konkretnih pobud in navedb pobudnikov. Če upoštevamo to uvodno pojasnilo in priporočilo, ki se nanaša vendar na položaj romske skupnosti v Sloveniji v celoti, ne vidimo nobenega razloga za to, da bi pritrjevali tistim, ki govore o diskriminatornosti priporočila, ki naj ne bi obravnavalo Romov v Sloveniji na enak način. Socialni demokrati razumemo, da to poročilo obravnava zagotavljanje ustreznih bivalnih razmer za vse Rome v Sloveniji, dejstvo pa je, da niso vsi v enakem položaju. In morebiti bi obrnili stvar in rekli, da bi morebiti razmislili o tem, kaj se civili v jugovzhodnem delu Slovenije lahko naučijo od civilov v Prekmurju. Po ocenah različnih institucij, mislim na centre za socialno delo, upravne enote, nevladne organizacije, živi v Sloveniji približno 10 tisoč Romov, lahko da tudi 12 tisoč. Strnjeno živijo v Prekmurju, na Dolenjskem, v Beli krajini in Posavju ter v večjih mestih, kot so Maribor, Velenje, Ljubljana, Jesenice, Radovljica; na Jesenicah in v Radovljici so tudi Sinti. Ob popisu prebivalstva v letu 2002 se je za pripadnike romske skupnosti opredelilo 3 tisoč 246 prebivalk in prebivalcev, 3 tisoč 834 oseb pa je kot materni jezik navedlo romski jezik. Pravna podlaga za urejanje položaja romske skupnosti v Republiki Sloveniji je 65. člen Ustave in vsa pravna regulativa je oprta ravno na ta člen ustave. Torej bi lahko rekli, da nimamo težav s pravnimi dokumenti, ampak je vprašanje, kako te dokumente uresničujemo. Prepričana sem, da se bomo z romsko tematiko soočili tudi ob letnem poročilu varuha človekovih pravic. Rada pa bi opozorila na to, da je ob tem, kar smo zdaj v mnenjih poslanskih skupin slišali in ki po moji sodbi to mnenje poslanskih skupin, marsikatere med njimi, odstopa od tistega, kar smo sprejeli kot priporočilo na seji Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, kajti zaznala sem, da velika večina podpira priporočilo, ki je zapisano v posebnem poročilu varuha človekovih pravic. Torej ob tem naj še enkrat poudarim, da je Državni svet izrekel, da v celoti podpira poročilo varuhinje in priporočila Vladi, občinam in romskim skupnostim, da priporočila upoštevajo. Res pa je Državni svet še predlagal, da se, kjer je to treba, dopolni tudi nacionalni program ukrepov za Rome 2010–2015. Med civilnimi skupinami naj omenim samo Amnesty Internacional Slovenije, ki je ob letošnjem mednarodnem dnevu Romov 8. aprila poudaril izobraževanje romskih otrok, pravico do ustrezne nastanitve, dostop do vode, sanitarij, urejanje pravnega položaja romskih naselij ter prostorsko segregacijo in diskriminacijo. Posebej poudarjam tudi, da je Svet Evrope februarja letos izdal obsežno publikacijo z naslovom Človekove pravice Romov in potujočih skupin v Evropi. Ta publikacija predstavlja prvi pregled stanja človekovih pravic Romov in potujočih skupin v vseh 47 državah članicah Sveta Evrope. Namen te publikacije pa je spodbuditi konstruktivno razpravo o politikah do Romov v Evropi z osredotočanjem na ukrepe, ki bi končali njihovo diskriminacijo in marginalizacijo. Še vedno so namreč daleč za drugimi, predvsem kar zadeva izobraževalne dosežke, zaposlovanje, nastanitvene in zdravstvene standarde. Protiromstvo je še vedno zelo razširjeno in se prepleta s presenetljivim pomanjkanjem znanja večinskega prebivalstva o zgodovini zatiranja Romov v Evropi. Naj tukaj posebej opozorim, da pravzaprav Socialni demokrati težko razumemo odločitev vlade Ivana Janše, da se odloči skrčiti program romski pomočnik, ki je bil financiran iz evropskih sredstev in na črpanje katerih se nekateri tudi v obilni meri sklicujejo, kajti ravno ta program romski pomočnik se je izkazal kot izredno uspešen program, ki bi pomagal marsikateremu romskemu otroku do boljše izobrazbe, mi vsi pa govorimo, da je prav pomanjkljiva izobrazba glavna ovira za enakopravnejše vključevanje Romov v slovensko družbo. Glede Slovenije Svet Evrope izraža skrb zaradi spodbujanja k rasnemu sovraštvu in drugih oblik izražanja s strani javnih uslužbencev proti Romom. Nadalje ugotavlja, da prihaja v Sloveniji do diskriminacije pri dostopu do primerne nastanitve in da je stanovanjska segregacija vidna tudi v drugih državah. Kar pa Slovenijo zadeva, morebiti še to, da številni Romi v Sloveniji živijo v naseljih brez ogrevanja, tekoče vode in kanalizacije. Med obiskom v Sloveniji aprila 2011 je komisar Sveta Evrope za človekove pravice obiskal Dolenjsko in ugotovil, da še vedno ni dostopa do tekoče vode in elektrike in da "prebivalci živijo v izoliranih naseljih s podstandardnimi pogoji" – to je bil dobesedni navedek. Sicer pa kot pozitivno v Sloveniji ocenjuje poročilo napredek na področju predstavništva manjšin, vključno Romov v izvoljenih telesih – romski predstavniki veste, da imajo pravico v dvajsetih občinah zastopati svoje interese – in poziva Slovenijo, da naredi vse za izobraževanje romskih svetnikov. Če se zazremo še v posebno poročilo varuhinje o bivanjskih razmerah Romov na območju jugovzhodne Slovenije, ste tudi drugi predstavniki poslanskih skupin posebej opozarjali na to, da gre za več primerov kršitev človekovih pravic pripadnikom romske skupnosti na območju, ki ga poročilo zadeva, in je na podlagi teh pobud tudi ugotovila, da razmere v romskih naseljih in njihovi okolici ogrožajo uresničevanje človekovih pravic in posebnih pravic romske skupnosti na eni strani ter uresničevanje človekovih pravic prebivalcev iz okolice romskih naselij na drugi. Tako eni kot drugi so prizadeti v svojem dostojanstvu, osebnostnih pravicah, lastninski pravici, enakosti pred zakonov in navsezadnje zaupanju v pravno državo. Bistveni in poglavitni vzroki zaskrbljujoče razmere na Dolenjskem so v pravni in komunalni neurejenosti romskih naselij, za kar so skladno z veljavnimi predpisi in dokumenti v prvi vrsti zadolžene občine. Varuhinja ugotavlja, da so nekatere občine kot nosilke ukrepov za pravno in komunalno ureditev romskih naselij neučinkovite, zato predlaga, da v utemeljenih in nujnih primerih njihova dejanja nadomesti Vlada Republike Slovenije oziroma pristojna ministrstva na podlagi pooblastila iz Zakona o romski skupnosti v Sloveniji. Na tem mestu bom nehala analizirati vsebino posebnega poročila in bi rada povedala stališče Socialnih demokratov samo še v zvezi s priporočilom. Priporočila varuhinje in na seji komisije sprejeto priporočilo se po našem mnenju razhajajo v dveh temeljnih rečeh. Zato smo se v Poslanski skupini Socialnih demokratov odločili predlagati Državnemu zboru, da na komisiji sprejeta priporočila amandmiramo še s tistim priporočilom, ki bi vključilo priporočila varuha človekovih pravic. S tem bi pravzaprav naredili tisto, kar je velika večina razpravljavcev na seji komisije priznavala – tako predstavnikov romske skupnosti kot civilnih združenj in predstavnikov tudi posamičnih ministrstev, da ne bo pomote. Zato bi posebej opozorila na bistveno razliko, zakaj bi bilo treba sprejeti tako priporočilo, ki ga predlagamo in za katerega sem uvodoma zaznala in tudi povedala, da ga posamezne poslanske skupine podpirajo. Temeljna ugotovitev je bila, da ni pomanjkljiva zakonodaja, temeljni problem je, da si nastale probleme ali neizvrševanje zakonodaje in odgovornost za to podajajo kot vroč kostanj občine državi in država občinam ali lokalnim skupnostim. Zato se mi zdi, da je reči, "pričakovati je večjo aktivnost Sveta romske skupnosti Republike Slovenije", premalo in da je bistveno boljše priporočilo, "Svet romske skupnosti Republike Slovenije naj se s svojimi predlogi in pobudami v okviru svojih zakonskih pristojnosti aktivneje vključi v postopke urejanja romskih naselij v občinah. Po potrebi naj se vključi tudi kot posrednik med romsko skupnostjo in lokalnimi skupnostmi na prizadetih območjih". Gre torej za konkretno priporočilo, kaj pričakujemo na eni strani tudi od Sveta romske skupnosti. Tretje priporočilo, recimo, tisto, kar je sprejeto, take, zelo splošne narave in do zdaj ni dalo nobenih rezultatov. Zakaj ne bi sledili priporočilu varuha človekovih pravic? V petih alinejah so konkretno navedeni predlogi, ki bi jih morali narediti: natančno opredeliti postopek pravne in komunalne ureditve naselij po posameznih stopnjah; za vsako posamezno stopnjo postopka ureditve naselij predvideti rok za njegovo izvedbo; določiti nadzorni organ, ki bo z mesečnimi poročili spremljal izvajanje posameznih stopenj postopka ureditve naselij. Za občine, ki v predpisanih rokih ukrepov ne bi izvedle, bi bilo treba predvideti sankcije, tako kot jih pozna sleherni zakon, in nadomestiti dejanja občin, ki bi zamujale s katero od stopenj izvedbe urejanja naselij. Samo še na eno priporočilo bom opozorila, kjer vidim bistveno razliko – za modaliteto gre. Eno je, če rečemo, naj se nekaj zgodi, drugo je, če rečemo, da se nekaj mora zgoditi. In tu je varuh človekovih pravic nepopustljiv: "Občine morajo občanom brez razlikovanja zagotoviti primeren dostop do pitne vode..." in tako naprej. Za bistveno razliko gre. In tudi to, kar je približno enako, da "naj Vlada Državnemu zboru najmanj enkrat letno poroča o izvajanju vsega tistega, kar je v nacionalnem programu zapisano o uresničevanju teh priporočil, ter pri tem posebno pozornost nameni razmeram v romskih naseljih na širšem območju Dolenjske." Če berem priporočila iz posebnega varuhovega poročila, ki gradi na posameznih primerih iz južne Dolenjske, je vendar treba videti in priznati, da so pa ta priporočila taka, da so splošne narave in se nanašajo na vso romsko populacijo in na razmerja država : občine : romske skupnosti po celotnem ozemlju Republike Slovenije. Priporočam vam torej, da podprete amandma, s katerim smo Socialni demokrati samo uvrstili med priporočili tudi priporočilo varuha človekovih pravic iz posebnega letošnjega poročila. Hvala.
Hvala lepa, mag. Majda Potrata. Sedaj pa je na vrsti mag. Truda Pepelnik Poslanska skupina Državljanska lista.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi, predsedujoča, ostali prisotni! Ugotovitve in predlogi v posebnem poročilu varuha človekovih o bivanjskih razmer Romov na območju jugovzhodne Slovenije temeljijo izključno na pobudah prizadetih posameznikov in so rezultat preiskave konkretnih pobud in navedb pobudnikov. Problematika je v poročilu vsebinsko obrazložena in ponazorjena tudi s konkretnimi primeri. Posebno poročilo obravnava bivanjske razmere na območju jugovzhodne Slovenije, ker je tovrstna problematika, kot so neustrezna pravna in komunalna urejenost romskih naselij ter uresničevanje pravic do pitne vode v nezakonito postavljenem romskem naselju, pereča prav na tem območju. Poslanska skupina Državljanske liste podpira Posebno poročilo o bivanjskih razmerah Romov na območju jugovzhodne Slovenije ter predlog priporočil, ki so bila sprejeta na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o poročilu in predlogu priporočila. Kot prvo ima besedo gospa Tamara Vonta, v nadaljevanju je na listi gospa Marija Plevčak, če ne, pa sledi gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Sicer smo povedali že kar nekaj. Morda bi se še dotaknila nekaterih točk, ki so bile izpostavljene. Lahko da smo zakonodajno – mislim, lahko rečemo, da imamo Zakon o Romih, da imamo zakon, ki ščiti Rome. Seveda imamo, ampak če se že toliko časa o tem pogovarjamo, verjetno to pomeni, da ne funkcionira tako, kot bi moral. Kar se tiče županov in da so v bistvu vse te zadeve stvar lokalnih skupnosti in da je treba sodelovati z župani. Moram reči, da tudi mi, kot komisija, imamo včasih težave, kar zadeva sodelovanje z župani, ki ne prepoznajo teh svojih problemov in se tudi ne udeležujejo sej, na katere so vabljeni, in ne želijo tega poslušati, ker se dostikrat zdi, kot da se to njih ne tiče, po drugi strani pa s tem izražajo tudi kakšno jezo na državo kot tako, na Vlado kot tako, ki da jim ne pomaga pri reševanju teh težav. Seveda govorimo o dveh različnih stvareh: Romi v Prekmurju in Romi na Dolenjskem, deloma tudi v Posavju. Težko je v bistvu te zadeve primerjati. Težko je tudi razloge za to pripisovati samo njim. To bi bilo skrajno nekorektno in nepošteno. Kot je že gospa Potrata lepo povedala, morda bi se morali tudi civili z Dolenjske in iz Posavja naučiti kaj od civilov iz Prekmurja, ker v bistvu gre za odnose, ki gredo dejansko v obe smeri. Govorim o neki akciji, ki seveda povzroči tudi neko reakcijo. Še en problem bi rada izpostavila, o katerem se dostikrat govori in ki nam pri reševanju teh reči v bistvu predstavlja neko oviro. Namreč, Romi so se zelo razpršili tudi po posameznih organizacijah in se potem med seboj tudi prepirajo. Skratka, ni neke enotnosti. Mislim, da dostikrat, lahko vam povem tudi iz lastnih izkušenj, smo za to krivi civili, ker tudi dejansko zelo radi povzročamo ta nesoglasja. S tem se na nek način tudi zmanjšuje moč romske populacije kot enovite, kot celovite skupine. Ampak poglejte, če pogledamo nazaj. Na področju izobraževanja vendar lahko opazimo hvalevredne premike, ki se dogajajo; in to mora biti znak, da smo na pravi poti, ampak ne more izobraževanje kot tako delovati samostojno, se pravi, brez vpetosti na vsa ostala področja, na področja vseh ostalih ministrstev. Tukaj bi pohvalila ministra Bogoviča, ki je tudi kot župan Krškega naredil zelo veliko za reševanje težav v občini Krško oziroma v Posavju splošno, kar zadeva romska naselja, in slišim, da je prevzel tudi vladno komisijo. Upam, da bo uspešno delala, ker včasih resnično ni treba dosti več kot en obisk, kot en klic, kot en pogovor, pa se zelo veliko stvari lahko reši in to resnično ne zadeva neka velika finančna sredstva. Je pa res, da mora človek imeti nekaj volje in da ne more ves čas iskati samo opravičila, da ničesar ne stori; in to smo predolgo v tej državi delali. Ko sem prej govorila paternalizmu, govorim predvsem o tem, da nam je ustrezalo, da smo Rome umaknili v getoizirana območja, kjer naj živijo svoje življenje, nam dajo mir. Ampak s tem smo si nekako izkopali jamo, da rečem, tudi zase, ker potem, ko so se pa pojavile skupine, ki so odločno nasprotovale temu, se je pa pojavil nek paternalističen odnos do Romov in tako so potem Romi tudi mislili, da bodo vse drugi naredili namesto njih. In ne misliti – ker verjetno se bo o tem danes govorilo –, da bom obsojala krško podjetje Kostak, ki je izklopilo vodo naselji Kerinov Grm, ker Romi tam niso plačevali vode. Ne, ne bom! To je edino pravilno. In po tej poti je treba iti. Ampak najprej so jim vodo zagotovili, potem pa, če se ne držijo, pa velja tako kot za vse ostale; ampak vendar je tem ljudem treba najprej dati neko možnost, ker ne startajo z iste osnove, kot startamo vsi ostali. Tega se je treba zavedati. Zato smo mi dolžni poskrbeti in naj vase ne opogumljajo, ne vem, kakršne koli prakse iz drugih evropskih držav, kjer s ponosom govorijo, kako jih naganjajo iz enega kraja v drug. Poglejte, ta zgodba ima konec; ta zgodba ima nek konec. Tudi v Franciji bo imela konec, ker tega enostavno Evropa ne more gledati in ne sme gledati in to se ne sme dogajati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Spoštovana podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana varuhinja človekovih pravic, gospa dr. Zdenka Čebašek Travnik, spoštovana predstavnika Vlade! Za najbolj severovzhodni del Slovenije, imenovan Prekmurje, je značilno, da je živi laboratorij manjšin, saj v njem poleg Slovencev prebivajo tudi pripadniki različnih etničnih skupin, med njimi tudi romske skupnosti. Danes sem s pozornostjo poslušal razprave skoraj vseh predstavnikov parlamentarnih strank, kjer ste hvalili, na kakšen način je romsko vprašanje rešeno prav v Prekmurju, in tudi pozvali vse akterje k prenosu dobrih praks. To je pravzaprav recept. Včasih oziroma vedno je treba biti pri reševanju romske problematike izjemno senzibilen, izjemno rahločuten. Samo spomnim se, ko smo v mandatu 2004 do 2008 sprejemali romski zakon. Spomnim se, koliko pogajanj je bilo potrebnih, koliko truda je bilo treba vložiti na strani vlade in tudi na strani Državnega zbora. Takrat smo veliko kontaktirali z romskimi skupnostmi širom Slovenije in vesel sem, da sem bil zraven, da smo takšen zakon tudi sprejeli. Večinskemu narodu je včasih težko razložiti, zakaj na primer romskemu nasilju kanalizacijo plača država oziroma še več, Evropa, ko pa mi sami gradimo kanalizacijo, pa večinsko moramo sami investirati. Ampak tukaj je naloga po mojem lokalne skupnosti, da pravilno izkomunicira to vprašanje. Kot primer resnično dobre prakse bi rad, pa ne mi zameriti moji lokalni razpravi, pokazal primer romskega naselja Kamenci. To je v moji občini, občini Črenšovci. Imajo svojo spletno stran, kar vtipkajte romi-kamneci.si in dobili boste več informacij, kot jih bom sam tukaj nanizal. Tukaj gre dejansko zahvala Osnovni šoli Franceta Prešerna Črenšovci, ki za to, da romski otroci končajo osnovno šolo, skrbi že 40 let. Začelo pa se je tako, da je učitelj na kolesu peljal tudi po tri cigančke v osnovno šolo. Danes bi se temu smejali ali pa se morda kdo temu smeji. Ampak takšni so bili začetki. In da je občina dejansko zagotovila normalne bivanjske razmere, kanalizacijo, asfaltirano pot do naselja, do izgradnje medgeneracijskega objekta, kjer so računalniki, fotokopirni stroji in tako naprej. Zdaj bodo tam gradili tudi konjski hlev, tako da kolegice in kolegi, če ima kdo ljubezen do konjev, morda konje celo v lasti, imam rešitev, dajte ga v hlev v romsko naselje Kamenci in želim tudi sam, da bo za njega dobro preskrbljeno. Gotovo pa je tudi – to je spet zdaj iz prakse – treba vedno vezati pravice – ali če hočete privilegije, kot včasih rečemo – na državljanske dolžnosti. Ta povezava mora biti, seveda v okviru zakonskih določil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Gašparja Gašparja Mišiča ni z nami. Na vrsti je mag. Dejan Židan, nato, nekaj se jih je odjavilo, mag. Ivan Vogrin.
Hvala, podpredsednica. Še enkrat, spoštovane poslanke in poslanci, lep pozdrav! Seveda imamo tudi primere, da romska skupnost v Sloveniji deluje na način, da je lahko slovenska država ponosna tudi na svojo romsko skupnost. Primer tega se je zgodil nedavno v Murski Soboti, kjer smo odprli šele tretji muzej na svetu, tretji muzej romske kulture in zgodovine. Na žalost pa preko poročila, ki ga je gospa varuhinja človekovih pravic predstavila temu državnemu zboru, ugotavljamo, da povsod pa napredka ni. Zato, spoštovane poslanke in poslanci, resnično predlagam, da sprejmete amandma, ki ga je predlagala Poslanska skupina Socialnih demokratov, saj bomo s sprejetjem tega amandmaja pokazali vsi skupaj, da želimo stanje spremeniti. Dovolite, da vam samo preberem razliko med tem, kaj ste kot koalicija sprejeli in kaj je varuhinja človekovih pravic predlagala, in boste razumeli, v čem je razlika. Koalicija je sprejela naslednje besedilo: "Vlada Republike Slovenije naj prouči možnosti za skupno sodelovanje države in občin pri urejanju romskih naselij." A veste, kdaj politika take stavke tvori? Takrat, kadar ima resen namen nič narediti. Kaj pa je v priporočilu varuhinje človekovih pravic? "Vlada naj na podlagi tretjega odstavka 5. člena Zakona o Romih sama sprejme potrebne ukrepe za ureditev razmer v tistih občinah, kjer je v romskih naseljih hujše ogroženo zdravje, prisotno dalj časa trajajoče motenje javnega reda in miru ali obstaja trajnejše ogrožanje okolja." Spoštovane poslanke in poslanci, imeli bomo možnost odločiti se: nič narediti ali pa dati nalogo slovenski vladi, da se aktivno tudi s tem področjem ukvarja in najde rešitve, ki bodo tudi v ponos tej državi. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Vogrin se odpoveduje. Na vrsti je mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V svoji razpravi ne želim biti nestrpen, morda bo kdo to mojo razpravo tako razumel, želim pa opozoriti na obe plati tega problema. Absolutno se strinjam, da je občina in župan dolžan poskrbeti za čisto pitno vodo, za vodovod vseh svojih občanov in državljanov. Strinjam se tudi, da je država dolžna poskrbeti za elektriko, da je država dolžna poskrbeti za šolanje otrok in podobno. Ampak, na drugi strani si težko predstavljam [[...]]Ali pa: Romi nimajo nobene pravice, da zasedajo zasebna zemljišča, nimajo nobene pravice, da odtujujejo neko zasebno lastnino, pa čeprav gre za čisto klasične vrtne pridelke. In težko razumem, da je njim dovoljeno voziti se v neregistriranih vozilih, medtem ko se ostalim državljanom ni. Teh stvari si nisem sam izmislil, ker živim na območju, kjer Romi ne živijo, ampak sem te stvari slišal, ko je naša poslanska skupina obiskala Belo krajino. Ko smo se tam pogovarjali z ljudmi, je seval nek strašanski občutek neenakosti, da nekaterim je dovoljeno več, drugim manj, da se nekaterim določene stvari spregleda, drugim ne. Bi rekel nekdo, da tako razmišljajo civili. Lahko. Verjamem pa, da tudi na drugi strani pa Romi razmišljajo, da nimajo dostopa do čiste pitne vode, do kanalizacije in še bi lahko našteval. Varuhinja človekovih pravic je opozorila na neodzivnost in počasnost slovenskih občin pri urejanju romske problematike. Ko gre za neko romsko naselje, je največkrat to romsko naselje postavljeno na nekem zasebnem zemljišču, to potegne za seboj kup težav – od odkupa, prostorskega urejanja in tako dalje. Upam, da ne bom preveč trdo rekel, da včasih je razumljiva počasnost, ko morajo nekateri zemljišča kupiti in plačati urejanje, medtem ko nekateri drugi pričakujejo, da se bodo ta zemljišča uredila na račun davkoplačevalcev. Moje mnenje je, da bi morali vse napore vložiti v šolanje Romov. Mislim, da je to edina pomembna in naša skupna prihodnost. Obstajajo primeri dobrih praks. O eni takšnih praks so govorili že moji predhodniki. Prekmurje je takšen primer, kjer stvari odlično funkcionirajo, in če tam funkcionirajo, potem ne vidim razloga, zakaj ne bi tudi na kakšnem drugem koncu Slovenije funkcionirali. In mi kot predstavniki oblasti oziroma kot država bi morali narediti več za sistem, ki bi spodbujal Rome, da bi svoje otroke pošiljali v šolo, in to striktno. Če zaključim, bi rekel naslednje, da se moramo vsi skupaj potruditi za boljše sobivanje. Če uporabim romski izraz, mi civili se moramo potruditi, da bomo čim bolj zmanjšali oziroma odpravili vse morebitne predsodke, ki dejansko so, in marsikateri izmed njih je tudi neupravičen. Številni posamezni Romi mogoče dajo včasih slab primer, pa za to niso krivi vsi Romi. Na drugi strani se bodo tudi Romi morali truditi za boljšo generacijo. Če bomo vsi naredili vsak svoj del naloge, potem verjamem, da bodo vsa ta poročila, ki jih zdaj obravnavamo, vsako leto boljša.
Hvala lepa. Še nekaj razpravljavcev je na seznamu. Mnogi so se odjavili. Gospa Franca Jurše ne vidim tukaj, tudi ne Mihaela Prevca, Ivana Hršaka. Na vrsti je mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Ko razmišljam o naših pričakovanjih, kako se naj integrirajo Romi v okolju, v katerem živimo, mislim, da sem že komu povedala tipičen mariborski primer ali mariborsko izkušnjo. Na desnem bregu Drave je veliko blokovskih naselij in v enem od teh blokov so dobili stanovanje tudi Romi. Stanovanjska skupnost se je ukvarjala z razmerami, ki so jih motile: umazano stopnišče, treskanje z vrati in ne vem kaj še vse in potem so izbrali mojega kolega, da se je pogovoril s to romsko družino in so poiskali in našli skupen dogovor in za tisto romsko družino poiskali v Mariboru neko majno staro privatno hišo, kamor se je romska družina po svoji volji in tudi v svoje zadovoljstvo preselila. Romske družine v bloku ni bilo več, stopnišče je bilo pa še vedno umazano in treskanje z vrati je tudi ostalo. Morala ali nauk je implicitna v tej zgodbi. Zdaj pa k temu, kar bi rada povedala. Konvencija o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah je naslov akta. To bi morali vedeti, ko nekaj vedno povezujemo in pogojujemo z drugim: človekove pravice – že že, ampak tudi dolžnosti! No, tu v civilizirani družbi in urejeni družbi so zakoni. Ampak rada bi vas opozorila, da zakonov in institucij pravne države ne spoštujejo celo tisti, ki bi nam morali biti za zgled – ne bom govorila imen, mislim, da si jih znamo priklicati v spomin. Kar zadeva spoštovanje lastnine. Zame je to velik problem in sem zagovornica tega, da tisti, ki ne spoštuje tuje lastnine, mora za to nespoštovanje tudi vzeti nase konsekvence. Ampak zame problem nastane takrat, kadar je neka romska družina pripravljena, ali katera koli druga družina: ima denar, je pripravljena plačati zemljišče in bivališče, pa okolje ne dovoli, da se tista družina v okolje vseli. Smo imeli tudi že poskus takšnega obiska na terenu, pa so se potem tisti, ki bi se z nami morali pogovarjati, obisku raje odpovedali. Tudi ne verjamem, da je v Prekmurju vse idealno. Sem bila v Prekmurju že velikokrat, pa tudi nastajajo kakšne praske, tako kot nastajajo praske vsepovsod; in tudi kot je resnica, da če je nekje nekaj že ustaljeno kot dobra praksa, naj bi bil vsak naslednji rod, vsaka naslednja generacija dolžna to dobro prakso ne samo upoštevati, ampak jo tudi nadgrajevati. Tu se lahko zgodi to, da ima, recimo, romska mladina možnost imeti svoje nogometno društvo, klub nogometni in da je ta klub zelo uspešen. Dejstvo je, da je nam vsem skupno to, da želimo imeti pozitivno samopodobo. Enako je tudi takrat, da kadar se to ne more uresničevati, se znajdemo pogosto v nekem začaranem krogu, iz katerega težko najdemo izhod. Ampak zame je bistveno to, da imamo nacionalni program ukrepov za Rome, da je v tistem marsikaj lepega napisano, celo boste našli tisto temo, ki je meni tako ljuba, kako se načelo spola upošteva pri sprejemanju kakšnih ukrepov, ampak če pa greste gledat, kaj se v resnici dogaja, koliko možnosti za doseganje, za izvrševanje teh ukrepov, pa poudarjam, je pa bore malo. Tisto, kar mene skrbi – poglejte, že prej sem v mnenju poslanske skupine omenila program romskega pomočnika. Ta je v Sloveniji stekel zato, ker je bil to program iz evropskih sredstev. Dobro bi bilo, ker je bilo res zelo veliko, mislim, da je bilo največje število romskih pomočnikov 31, zdaj berem, da je po nekih zapisih ta program sploh ukinjen, po drugih zapisih je samo skrčen; no, upam, da mi bo minister odgovoril na zastavljeno poslansko vprašanje in bom ugotovila, kaj je res, hkrati pa tudi ugotovila, zakaj je skrčen program romski pomočnik. Ker tisto, česar ljudje ne razumejo, je to, da so sredstva, ki jih dobimo iz Evrope za integracijo Romov, za izobraževanje, za delovno usposabljanje, namenska sredstva in za kaj drugega kot za Rome niti porabljena ne morejo biti. In to je težava, s katero se nekateri ne morejo soočiti. Ko sem nekoč na centru za socialno delo spraševala, ali so izkušnje v Mariboru z romskimi družinami kaj slabše kot z drugimi, so rekli: "Tako kot z vsemi; imate dobre družine in imate slabe." Hvala.
Hvala lepa. Ima morda predstavnik Vlade še željo po besedi? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, spoštovana gospa varuhinja s sodelavcema! Na navedbe gospe poslanke Majde Potrata bi poskušal kar takoj odgovoriti glede programa romski pomočnik. Ta program romski pomočnik se ni skrčil, niti se ni ukinil, ampak poteka program nemoteno naprej, gre pa za vprašanje, kdo izvaja ta program. Se pravi, gre za drugo izobraževalno ustanovo, ki dela na tem programu, vendar boste dobili tudi ustrezen odgovor s strani gospoda ministra na vaše poslansko vprašanje, kot ste povedali. Glede Komisije Vlade Republike Slovenije za zaščito romske skupnosti. Kot je že gospa poslanka ugotovila, jo vodi minister za kmetijstvo in okolje, gospod Franc Bogovič, ki ima izkušnje tudi s tovrstno problematiko iz preteklosti, ko je bil župan občine Krško. Ta komisija se je že sestala na prvi konstitutivni seji 20. septembra, torej prejšnji teden. Komisija se je seznanila z delom komisije v preteklem mandatu, s sprejetimi sklepi in nalogami ter sklenila, da bo nadaljevala delo, kot je bilo že začeto. Seveda bo ena izmed prioritetnih nalog te komisije v novem mandatu tudi vprašanje morebitnih sprememb Zakona o romski skupnosti in vprašanje urejanja bivanjskih razmer pripadnikov romske skupnosti sploh. Ta komisija se bo po zadnjih podatkih sestala v kratkem tudi že na drugi seji. Tako lahko odgovorim tudi gospodu poslancu Židanu, da bo Vlada oziroma vladna komisija aktivno delala naprej, kot je bilo v preteklosti. Kar se tiče poročila o položaju romske skupnosti v Republiki Sloveniji, bi poudaril, da je pripravljeno tudi že drugo poročilo, ki se nanaša na obdobje druge polovice leta 2010 in 2011 – s tem poročilom se je že seznanila ta vladna komisija na prvi konstitutivni seji – in potem bo to poročilo ustrezno obravnavano na vladnih odborih, na Vladi ter potem poslano vam v Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa. Gospa varuhinja dr. Zdenka Čebašek Travnik bi imela priložnost za besedo, vendar je ne vidim v dvorani. Poglejte, gospa varuhinja je bila tukaj, ve, kako poteka razprava, bodimo korektni in jo počakajmo pol minute. Želite besedo? [[Da.]] Izvolite.
Hvala za besedo. Ugotavljam, da ste poslanke in poslanci zelo dobro proučili in razumeli naše sporočilo. To sporočilo je, da je treba pri reševanju problematike romskih naselij delovati usklajeno in temeljito. In ko rečem temeljito, pomeni, da moramo predvideti, kdo je za kaj odgovoren in kaj se zgodi, če se te odgovornosti ne izvršuje. Če pogledamo podatke iz občin – prepričana sem, da jih tudi vi lahko pridobite –, bomo videli, kako občine nepopolno sporočajo podatke o tem tudi vladi. Vlada – ne govorim zdaj ali ta ali prejšnja – vlada na to pomanjkljivo odgovarjanje nima orodja. Nič se ne zgodi, če iz neke občine ne dobi odgovora o tem, kako je s prostorskimi akti v določeni občini. Sedaj se moramo vprašati naslednje vprašanje: Kako ukrepati v občinah, kjer zavračajo – namreč, tudi to so nam že jasno povedali in pokazali – urejanje vprašanj romske skupnosti? Ali pa malo lepše: Kako spodbuditi župane in županje, da bolj aktivno pristopijo k reševanju? Nekaj dobrih zgledov v Sloveniji seveda imamo. Ali je mogoče to spremembo doseči z neke vrste nagrajevanjem, recimo, da država takim občinam prispeva nekaj več sredstev, ali pa zgolj s sankcioniranjem. O tem boste, upam, enkrat v prihodnosti odločali vi, spoštovane poslanke in poslanci. Ko govorimo o analizah stanja, bi rada povedala, da je Agencija Evropske unije za temeljne pravice, imenovana FRA, delala analize o položaju romske skupnosti, ampak v teh analizah Slovenija nikoli ni bila vključena. Tudi to, da bili smo izpuščeni iz te in marsikatere druge raziskave, popularno rečeno FRA, me je navedlo k temu, da sem kandirala za člana upravnega odbora. Upam, da bodo tisti, ki bodo v prihodnosti zastopali Slovenijo v tej evropski instituciji, ki nas lahko zalaga s primerljivimi podatki, dosegli večjo vključenost v druge programe. Vesela sem, kar sem slišala, da bo romski pomočnik kot pojem ostal in da bo, o tem sem se tudi sama prepričala, uspešno nadaljeval oziroma bodo uspešno nadaljevali svoje poslanstvo. Ne vem, če je kdo tukaj med vami bil tolikokrat v tem časovnem obdobju v romskih naseljih, kot sem bila jaz s svojimi sodelavci, in bila sem tudi med civili, ki se pritožujejo nad ravnanjem Romov. Vem, o čem govorim. Želim vam povedati, da so stvari pretresljive. Če želite razumeti ali pa doživeti to, o čemer je govorila predsednica komisije za peticije, potem kakšen dan preživite tam, v Kamencih, kjer je lepo in kamor se vedno rada vračam, pa tudi pojdite kdaj v Dobruško vas, kjer vam ne bo lepo. Enovita romska populacija je utvara. Oni delujejo podobno kot mi vsi: izražajo svoje različne interese na različne načine. Zakaj bi pa od njih zahtevali in pričakovali neko enotnost? Je pa res, da moramo mi njim vsem posredovati enake informacije, predvsem pa jim omogočiti aktivno participacijo. Poglejmo. Podatki o tem, v čigavi lasti so romska naselja – tudi te si lahko pridobite na Ministrstvu za kmetijstvo in okolje – in ti podatki kažejo samo za jugovzhodno Slovenijo, da so na dosti lokacijah Romi lastniki, pa tudi država, pa tudi Sklad kmetijskih zemljišč in seveda tudi zasebniki, zato je treba o vsakem naselju govoriti posebej. Zato je pomembno to, kar smo naredili mi pri varuhu, da smo se odzivali na posamezne pobude in da naše ugotovitve niso splošne. Seveda jih lahko vsaj delno posplošimo, ampak so konkretne in izhajajo iz konkretnih podatkov. Poslanska skupina Socialnih demokratov je opozorila na razlike med priporočili v našem posebnem poročilu in tistimi, sprejetimi na komisiji. Tudi razliko so pojasnjevali in tega meni ni treba. Na vas je, da odločite, ali boste sprejeli njihov amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem splošno razpravo in prehajamo na razpravo o amandmaju k predlogu poročila matičnega delovnega telesa, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja, in sicer z dne 24. 9. 2012. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k predlogu priporočila. Odpiram prijavo in prosim za pozornost tiste, katerim je čas za razpravo že potekel. Imamo enega prijavljenega. Izvolite, gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav varuhinji človekovih pravic. Kolegice in kolegi! Prijavil sem se k razpravi o tem amandmaju. Moram reči, da mi je žal, ker sem poslušal prejšnjo razpravo o tem poročilu. Upam, da ste ga vsi dobro prebrali, da ste notri izsledili tudi tisti del ugotavljanja varuhinje človekovih pravic, ki se tiče okoliških prebivalcev. Strinjam se z ugotovitvijo gospe varuhinje. Prihajam namreč iz občine, ki je v neposredni bližini naselja Žabjek, kjer sem bil župan 13 let in dobro občutimo tudi posledice bližine tega naselja. Naj povem malo o zgodovini. Tudi jaz sem to pred leti šele slišal, da so nekoč Romi živeli tukaj na hribu Žabjek, ker samo naselje je Brezje, na katerem je bila tromeja. Nekoč so se Romi lahko zadrževali v občini, ker so jih smatrali za nomade, samo mesec dni. Ker je bila na vrhu tega hriba tromeja, živeli pa so v šotorih, so se vsak mesec prestavili toliko, da so bili v drugi občini. To je bil način bivanja. Potem pa so se preselili v dolino ob cesti, nastalo je veliko naselje Brezje. Okoliški prebivalci so postali glede na razmere, ki se čedalje bolj zaostrujejo, že kar zgroženi in se poskušajo tudi organizirati. Govorijo o tem, da se bodo samoorganizirali v tako imenovane vaške straže, ker ekscesi, ki se pojavljajo, so praktično že nevzdržni. Če ste prebrali, v poročilu je tudi ugotovitev varuha, bom prebral: "Zapletenost razmer povečuje tudi to, da varuh obravnava tudi pobude, ki kažejo na razdor v sami romski skupnosti znotraj naselij in med njimi. Ugotavljamo, da so nekateri pripadniki romske skupnosti sprijaznjeni z izoliranostjo slovenske družbe in vključevanje vanjo vidijo kot grožnjo svoji tradiciji in kulturi. Na primer, poroke mladoletnih deklic ali načinu življenja, na primer nošnja orožja brez orožnega lista, odpor do formalnega izobraževanja in podobno." Jaz vidim tukaj bistvo, izvor vsega nesoglasja, do katerega prihaja med sobivanjem s tako imenovani civili in Romi na tem območju. Če pogledamo, ali imamo podatek, koliko teh romskih otrok konča osnovno šolo. Koliko Romov iz naselja Brezje je zaposlenih? Mislim, da jih na prste ene roke lahko preštejemo. Zakaj? Zato, ker je socialna politika taka, da ne spodbuja zaposlovanja, ker pri nekaj otrocih dobi on več podpore, kot če bi bil zaposlen, ali pa ravno toliko, kot če bi bil zaposlen. To tudi sami zatrjujejo. Kar se tiče tega naselja in legalizacije naselja. Moram pač pohvaliti policijo, da ukrepa vedno, vendar mislim, da ima tukaj omejene pristojnosti in ne razišče oziroma je nemogoče raziskati razne ekscese. Kar se tiče nošenja orožja brez orožnega lista: v pol leta, v šestih mesecih leta 2012 je policija prejela 26 prijav o streljanju v romskem naselju Brezje. V preteklem letu 2010, v pol leta 33 primerov. Ne vem, kdo bi bil vesel, ko prideš domov, pa vidiš razbito šipo od naboja, ko dobiš v fasadi ali v oknih naboje, ki priletijo iz sosednjega naselja. Ljudje so v strahu, ko zaslišijo streljanje. Policija je opravila veliko hišnih preiskav in tudi veliko orožja zasegla. Da ne govorim še o osnovni šoli, kaj se dogaja v Bršljinu, kjer je že približno 30 % romskih otrok, in starši ne želijo svoje otroke dati v to šolo. Če ne bodo šli, bo koncentracija še večja. Kar se tiče nezakonite gradnje. Bom prebral samo en primer, ki je tukaj naveden. Ena izmed pobudnic je pri okrožnem državnem tožilstvu v Novem mestu zoper Roma vložila kazensko ovadbo zaradi zavzetja tuje nepremičnine z namenom gradnje. Sodišče je o zadevi izdalo pogojno obsodbo zaradi protipravnega zavzetja nepremičnine po 338. členu Kazenskega zakonika, sankcija pa ni odpravila protipravnega stanja kljub ugotovitvi sodišča, da gre za protipravno gradnjo na tujem zemljišču. Odstranitev gradnje ni bila naložena v okviru kazenskega postopka, saj tega Kazenski zakonik 1 niti ne omogoča. Pobudnica se sicer zaveda, da ima zoper obsojenca na voljo tudi civilnopravni zahtevek, vendar ima nizko pokojnino, ki ji ne omogoča plačilo odvetnika in sodnih stroškov, povrnitev le-teh si namreč tudi v zelo verjetnem uspehu v pravdi ne more obetati, saj potencialni toženec nima premoženja. Se pravi, epiloga tukaj tudi ne more biti. Občina Novo mesto je celo razlastila nekatere lastnike z namenom, da se legalizira ta gradnja, pa do nje ni prišlo. Gradbeni inšpektor po zakonu nima pristojnosti nadzora nad rabo zemljišč, nad postavljanjem raznih bivalnih in drugih provizorijev in podobno. Romski objekti so v večini primerov postavljeni na kmetijskih zemljiščih, tako da primarni inšpekcijski nadzor na teh zemljiščih je v pristojnosti kmetijske inšpekcije, če gre za gozdno zemljišče, pa v pristojnosti gozdarske inšpekcije. Se pravi, tudi gradbeni inšpektor ne more ukrepati v teh primerih, ko gre za nelegalno gradnjo na tujem zemljišču. Ena ob občin naj bi tudi pridobila evropska sredstva za nakup zemljišč v romskem naselju, pa si Romi tega zemljišča ne želijo. Zakaj? Ker imajo s tem imetje, in če imajo imetje, je vsaka globa, ki jo zaradi prekrška dobijo, lahko izterljiva. Če nimajo nič, jim ne morejo nič vzeti. Od socialne podpore v zakonu jim ne morejo vzeti ali odtegniti globe za prekrške. Avtomobile vozijo otroci, stari do trinajst let, ker jim država nič ne more. Sam sem imel primer prometne nesreče s takim otrokom, ko je oče sedel zraven. Po dvoletnem postopku na sodišču je sodišče ugotovilo, da ker je mladoleten, gredo vsi stroški na račun države. In to se dogaja. V tej državi, če nič nimaš, ti ne morejo nič vzeti, dobiš pa socialno podporo, ki je takšna, da se ti ne splača v službo hoditi za 600 evrov, če jih dobiš 550, da ne hodiš v službo. Koliko je zaposlenih v naselju Žabjak? To sem že povedal. Glede zadnjih ekscesov v Grosuplju, ko so Romi razbili gostinski lokal. Primer v Ljubljani s Strojanovimi. V Novem mestu je ustanovljena civilna iniciativa gostincev, da se bodo sami organizirali, da se bodo branili proti takim primerom. Tudi Vlada je zato nemočna v teh primerih. Bojim se, da bo prišlo do čedalje več primerov, ko bodo civili posnemali Rome, da se najbolj živi, če nič nimaš in nič ne delaš. In nič ti ne morejo vzeti. Drugače pa je regionalna in civilna iniciativa tudi pripravila program, ki je bil sprejet na zboru krajanov in ga poslalo vam, varuhu človekovih pravic – mislim, da ga imate, o tem pa tukaj ni govora. Stvari se čedalje bolj komplicirajo in treba je najti skupaj z Romi – sicer imamo v moji občini nekaj svetlih primerov in nimamo problemov, nekaj družin in nimamo z njim nobenih problemov, ampak to so res prave izjeme. Nekateri se želijo zaposliti, se šolajo, pa zaradi velike večine, ki so drugačni, težko dobijo zaposlitev, to je res. Nihče ne želi zaposliti Roma. To je velik problem, ki se bo verjetno še povečeval. Vsi smo dolžni pristopiti k reševanju te situacije, ki pa ni tako enoznačna, kot sem tukaj poslušal nekatere, ki živijo v drugem koncu Slovenije, ki s tem nimajo problemov. Mislim, da občine niso tiste, ki bi lahko to rešile. Nekoč je načelnik upravne enote sklical župane in naročil, da naj preštejemo Rome. Tako daleč je šla zadeva. To ni v pristojnosti občine, ampak v pristojnosti države.
Hvala lepa, gospod Lah. Imamo še čas za razpravo. Je še kakšna želja po razpravi? Prosim za prijavo. Gospa Tamara Vonta in gospod Roman Jakič. Izvolite, gospa Vonta.
Hvala lepa. Se strinjam, gospod Lah, vse to so težave. Jih poznam. Poznam tudi težave na drugi strani. Poznam težave s civilno iniciativo, ki se pojavi pred vsakimi lokalnimi volitvami kot zelo močen akter in zlorablja vprašanje Romov, zato da dobiva glasove na lokalnih volitvah. Poznam to. In ni pošteno to, kar govorite. Vem, da so težave in vsi tukaj smo opozarjali nanje. Vem, kaj se dogaja, in seveda to ni prav. Tako kot ni prav tudi za koga drugega, da raje doma sedi in dobiva socialno pomoč, kot da bi delal. Mi smo zgled tudi njim v marsičem. Bistvena zadeva je ta, kot ste že sami ugotovili: kdo bo vzel Roma v službo? Kdo? Saj niti ne dovolimo, da živi v sosednjem stanovanju! In vi prelagate vso odgovornost za tako situacijo nanje! To ni pravično. Tukaj zavajate in s tem smo vedno znova v istem začaranem krogu, iz katerega ne moremo izstopiti, dokler ne spremenimo, in to na obeh straneh, ne samo na eni. Samo na to sem želela opozoriti. Razumem, da morate dati svojim ljudem v vašem okolju upanje, da se boste zavzemali za rešitev tega problema, ampak vaša pot ni prava. Verjemite. Jaz živim v enem od takšnih območij, kjer imam stik s temi problematičnimi Romi. Pa se je vedno dalo vse dogovoriti! Zato ker smo se z njimi pogovarjali in delali kot z ljudmi in jih nismo izkoriščali za kakršne koli druge namene in zato ker je nekdo v naši občini tudi imel voljo, da je z njimi delal. In: ja, med njimi so kriminalci, tako kot med nami, ne rečem tu, ampak tako kot med civili. Seveda so! Preprodajalci z orožjem. Povejte, kaj delajo ljudje z družbenega roba? Kaj delajo?! To je nesmiselno, kot je nesmiselno brati oziroma grozno brati v medijih, da so se Romi streljali; Romi so razbili; Romi so – ne vem kaj. To je nepravilno, to je nekorektno. Ali rečemo, da sta se dva Gorenjca streljala; dva Dolenjca sta razbila gostilno? Pa se tudi dogaja! Ali me razumete, da je treba narediti en preskok. Ko bomo mi to doumeli, bodo tudi oni. Verjemite mi, in nekateri so to že doumeli in nekateri so o tem že govorili. Imate prav, res so problemi! Ampak vedite, da za vsako stvar, ko sem delala še na televiziji, ki je bila na Dolenjskem narobe, so bili krivi Romi, pa če so bili zraven ali ne. Telefoni so zvonili. da Romi sežigajo gume, Romi sežigajo ne vem kaj, Romi razbijajo ne vem kaj. Oh poglej, saj to so pa itak Romi naredili! Vi ste žrtev predsodkov. Tudi vi. In oni samo opravičujemo to, kar jim pripisujete. V bistvu gre, ali razumete, za začaran krog, gre za dve strani. In ena od teh strani ste tudi vi. Zapomnite si to. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jakič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Nisem se v resnici hotel javiti k besedi, ampak moram reči, da me je ta predzadnja razprava sprovocirala do tega, da sem hotel kolegom, ki tako menijo, kot je bilo prej diskutirano, da si kljub vsemu kdaj pa kdaj vzamejo Ustavo Republike Slovenije v roke, si preberejo poglavje, ki zadeva človekove pravice in temeljne svoboščine, predvsem 14. člen, ki govori o tem, o enakosti pred zakonom, predvsem – in to najbolj velja za nas, ki smo javne osebe – pa bi si morali vedno natančno brati 63. člen, ki govori o prepovedi spodbujanja k neenakosti in nestrpnosti ter o prepovedi spodbujanja k nasilju in vojni. Razumem predsodke, ki jih lahko imate, ampak kljub vsemu je ta država, ne nazadnje, zgrajena na človekovih pravicah. Zaradi človekovih pravic smo zgradili to državo. In državljani te države morajo svoje človekove pravice imeti varovane. Vsi. Ko mi razlagate, kako Romi streljajo in hodijo okoli oboroženi brez orožnega lista, vas sprašujem, zakaj nikoli ne dvignete besede, ko hodijo okoli kriminalci, ki niso Romi. Zakaj nikoli ne dvignete glasu, ko pride navijaška skupina Olimpije v Maribor in razbije cel mariborski stadion – ali Mariborčani v Ljubljano. Ne! Vedno govorimo samo, etiketiramo samo Rome. Zato ste me sprovocirali, da sem vam pokazal, da si preberete ustavo. Res bi prosil, da si preberete ustavo, ker s temi besedami, ki ste jih danes povedali, ste samo podžgali nestrpnost, podžgali ste nezadovoljstvo na strani tistih, ki so v tem trenutku prizadeti, Romov, ker generalizirate. To pa mi gre najbolj na jetra, da nekdo zaradi nekih deviantnih obnašanj generalizira na celo populacijo ali pa na celo nacijo, če hočete, ali na celo skupino. In seveda: če imamo dobre prakse v Sloveniji, kjer pa lahko shajajo skupaj eni z drugimi, bi, namesto da kritizirate, da jim preprečujete udeležbo v javnem življenju – predvsem vaša stranka je zelo zanimiva glede tega, kjer imajo Romi zagotovljeno participacijo v občinskih svetih, pa je SDS bila vedno tista, ki je blokirala to, da bi lahko v občinah prišlo do realizacije zakonske podlage. Zato še enkrat, preden začnete razpihovati nestrpnost med državljani Republike Slovenije, si preberite 63. člen, ki bo vam povedal, da delate nekaj, kar je zoper ustavo, predvsem pa zoper človekove pravice v Republiki Sloveniji. Še enkrat naj povem: bil sem od 80. leta zraven in sem se boril za človekove pravice in mi je žal, včasih res žal, da vas ni bilo zraven takrat, da vas v teh letih borbe ni bilo zraven – ne generaliziram, za vas govorim, ko vas nisem videl do 1995 leta –, takrat ko se je ta država delala na zaščiti človekovih pravic. To je edini dragulj, za katerega upam, da ga ta država ne bo izgubila. Vso reputacijo je že izgubila, te pa, upam, da ne bo izgubila.
Hvala lepa. Še varuhinja je želela besedo. Ob tem naj vas samo opozorim, da prej zaradi tehničnih težav čas ni bil pravilno merjen in imate še štiri minute.
Hvala. Na začetku je tudi bil merjen, ko me še ni bilo notri, ampak bom hitra. Kar se tiče enakosti pred zakonom. Če nimaš nič, ti nič ne morejo vzeti. Dobiš DSP, ki ga ne morejo rubiti. To drži. Drži za vse, ne samo za Rome. Ampak jaz sem govorila s številnimi, ampak res številnimi Romi, predvsem mladimi, ki so izobraženi, ki imajo poklic, ki imajo srednjo šolo. Tudi Romski akademski klub obstaja. Tam so tudi diplomanti fakultet. Želijo in znajo delati, a dela ne dobijo. Skrivajo svojo romsko identiteto, da bi morda le dobili delo in ko delodajalec izve, hitro najde neko napako, zaradi katere jih lahko odpusti. Predlog civilne iniciative o drugačni ureditvi romskega naselja smo prejeli in tudi smo predlagatelju dali dovolj časa in besede, da nam je to razložil. Varuh seveda nima pooblastil za analizo ali celo za uresničitev takšnega predloga, ampak upam, da se bo ta predlog obravnaval na vladni komisiji za zaščito romske skupnosti. Moje veliko zaupanje do ministra Bogoviča je v tem, da bo tudi to komisijo vodil uspešno, ker to on zna – reševati probleme z romsko skupnostjo. Tam bi bilo, po mojem predlogu, ta predlog civilne iniciative za obravnavati. Ko smo slišali o nepristojnosti različnih inšpekcij, smo to napisali ravno z namenom, da se zavedate, do kod sežejo pravzaprav pooblastila države in inšpekcije, da tudi če civili, ali pa Romi, ali pa varuh opozarjamo na nepravilnosti, so zakoni tisti, ki nam onemogočajo bolj učinkovito delo. Na koncu bi rada povedala še nekaj o večji participaciji Romov. Slišala oziroma brala sem v medijih, da se bo odpiral Zakon o romski skupnosti. Že pred leti smo predlagali, pa tudi na Ustavno sodišče dali vlogo, da bi se spremenil sestava Sveta romske skupnosti. Prav tako bi želela slišati vašo besedo, mogoče bo to ob priložnosti predstavitve letnega poročila, katere občine so dolžne imeti romske svetnike. To je bila arbitrarna odločitev, Romi pa živijo tudi drugje. Na srečo obstajajo tudi občine, ki so ustanovile delovne skupine, resnično delovne, za reševanje vprašanja romske skupnosti. Povem naj, da so prebivalci, civili, prebivalci okoliških naselij v hudi stiski, imajo hude težave. Želim, da s tega mesta tudi pripadniki romske skupnosti slišijo moj glas, da tudi za njih veljajo vrednote, po katerih se trudimo živeti mi, da vzgajamo otroke k nenasilju, da se trudimo skrbeti za svoje družine in da prispevamo svoje državi, ki nam omogoča življenje v miru. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj sprašujem tehniko, ali nam je še ostalo kaj časa za razpravo oziroma vas, če želi še kdo razpravljati. Kot vidim, ni več želje po razpravi, zato bomo zaključili razpravo s to točko. O amandmaju in predlogu poročila bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali v sredo, 26. 9. 2012, v okviru glasovanj. S tem prekinjamo to točko dnevnega reda in tudi 6. sejo za danes. Jutri nadaljujemo ob 10. uri. Na svidenje.