Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici Hrvatskoga sabora. Ovo je još jedan zakon pred vama u nizu zakona koji su vezani za usklađivanje zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije a slične su tematike vezane za porezne olakšice. Naime, postojeći Zakon o području posebne državne skrbi bilo je potrebno uskladiti sa pravnom stečevinom Europske unije, odnosno Uredbom komisije, Europske komisije zajednice od 15. prosinca 2006. godine i Ugovora o Europskoj zajednici na potpore "male vrijednosti". To usklađivanje kao i druga dva zakona koja smo ranije imali u ovome Saboru je potrebno donijeti jer na osnovu toga se ostvaruju uvjeti za pregovore na poglavlju 8. Tržišno natjecanje. No, kod ovog Zakona o području posebne državne skrbi koji je donesen 1996. godine i nakon čega je uslijedilo 10 izmjena, prije zadnje dvije izmjene donesen je i čisti tekst zakona. No, u raznim tim izmjenama došlo je do pogrešne numeracije članaka te se nije moglo napraviti izmjena i dopuna, već se trebalo donijeti novi Zakon o području posebne državne skrbi. Pri izradi toga novoga zakona koji je pred vama preuzete su postojeće odredbe prethodnog zakona uz usuglašavanje sa pravnom stečevinom Europske unije, uređena određena poglavlja vezana za stambeno zbrinjavanje ali su i prošireni poticaji gradovima i općinama što će se, što ste i sami primijetili. Osnovna pitanja koja se uređuju ovim zakonom predlaže i reguliraju se definiranje i razvrstavanje općina i gradova i naselja u skupine od područja od posebne državne skrbi, mjere stambenog zbrinjavanja stanovništva koji se vraća ili naseljava na područja od posebne državne skrbi, porezne povlastice poduzetnicima na područjima od posebne državne skrbi s pravnom i usklađivanja tih poreznih olakšica sa pravnom stečevinom Europske unije, poticajne mjere u sklopu sustava odgoja i obrazovanja i osiguravanje dodatnih prihoda gradovima i općinama na područjima od posebne državne skrbi s osnova poreznih prihoda i naknada za iskorištavanje mineralnih sirovina i osiguravanja prihoda s osnova naknade općinama i gradovima koji na svom području imaju neki teritorij pod sustavom zaštite. Skupina područja od posebne državne skrbi. Zadržava se postojeći djelokrug područja od posebne državne skrbi, prve dvije skupine koje su bile zahvaćene direktnim ratnim djelovanjem i bila su okupirana '90.-ih godina a u trećoj skupini su općine koje su to pravo stekle prema postupku ocjenjivanja prethodnog zakona. Budući Vlada planira do kraja ove godine donijeti strategiju regionalnog razvoja i novi Zakon o regionalnom razvoju kojim će se pored ostalog posebno utvrđivati razina društveno gospodarske razvijenosti temeljene na vrijednostima razvojnog indeksa koji uključuje bruto društveni dohodak i dohodak po stanovniku, stopu nezaposlenost. Proračun … [[Govornik se ne razumije.]] jedinica lokalne uprave bez dodavanja iz budžeta državnoga demografskim promjenama i stopi obrazovanosti. Znači a i time će se utvrđivati status područja koje zaostaju u društveno gospodarskom razvoju, u ovom Zakonu se nije primjenjivao taj kriterij. U sustavu i modelu stambenog zbrinjavanja za stanovnike PPDS uključujući i darovanje državne kuće i stanova branitelja izvršene su određene korekcije. U novi Zakon preuzete su sve one odredbe starog zakona koje su se pokazale dobrim i dale su odličan rezultat na terenu, to se odnosi u prvom redu na sustav stambenog zbrinjavanja koje su u dijelu dorađene tako da se riješi pitanje stambenog zbrinjavanja mladih obitelji na primjer koji su kao djeca svojih roditelja bili na obnovi a i nisu do sada mogli ostvariti pravo na stambeno zbrinjavanje. Također se propisuje darovanje državnih kuća i stanova hrvatskim braniteljima, invalidima i obiteljima nestalih i poginulih hrvatskih branitelja kao i braniteljima HVO-a a što su prava koja je Vlada do sada propisivala uredbama. Time se ovim zakonom proširuje broj osoba koje mogu ostvariti pravo na stambeno zbrinjavanje na PPDS-u koje se danas pokazalo kao najvrijedniji dio zakona za povratak i ostanak ali i privlačenje stanovnika na ova područja koja su ratom bila potpuno devastirana i poharana i materijalno i ljudski. Porezne povlastice poduzetnicima na PPDS-u. To smo slično čuli u prethodna dva zakona; Zakon o brdsko-planinskom području, Zakon o gradu Vukovaru. I ovim zakonom porezne olakšice usklađuju se s pravnom stečevinom Europske unije. EU smjernice predviđaju iznimne slučajeve u kojima se one mogu dodijeliti budući da su operativne potpore namijenjene prevladavanju problema regionalnog razvoja. Operativna potpora uvijek treba biti ograničena vremenski i degresivna po vrijednosti. Tako se u ovom zakonu predlaže za ova tri područja u periodu 3 puta 3 znači 3 godine, po 3 godine za PPDS prve skupine i 2 puta po 3 godine PPDS druge i treće skupine. U zakonu ste vidjeli i iznose olakšica. S obzirom da Zakon o državnim potporama ne primjenjuje na poljoprivredu za ove djelatnosti predviđen je poseban režim poreznih olakšica poreza na dobit sve do ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Na porezne olakšice primjenjuje se princip potpora male vrijednosti. Potpore male vrijednosti znači da u trogodišnjem nizu fiskalnih godina poduzetnik ne može ostvariti sumarno više potpora u odnosu na 200 tisuća EUR-a ili ako je to poduzetnik u sektoru cestovnog prometa iznad 100 tisuća EUR-a. Te se gornje granice primjenjuju bez obzira na oblik potpora i male vrijednosti ili na cilj koji se, s kojim se želi postići. One, ove vrste potpora samo su dio ukupnih potpora koje se provode na PPDS-u u cilju pospješavanja razvoja gospodarstva. Ostale potpore realiziraju se kroz druga ministarstva i ova usklađenja poreznih olakšica neće značajno utjecati na ukupni razvoj nerazvijenih područja. Ja bi vam primjera radi rekao sljedeće. Prošle godine porezne olakšice na PPDS-u prve do treće skupine koristile 806 gospodarskih objekata, subjekata u iznosu od 191 milijun 475 tisuća 998 kuna. Ovim izmjenama predviđeno je da bi tih 806 gospodarskih subjekata moglo u tri godine, trogodišnjem razdoblju koristiti milijardu 168 tisuća, 168 milijuna 700 tisuća kuna povlastica što znatno više od trostrukog iznosa ovih 191. Znači da nisu još gospodarstva imala takve dobiti da dostignu te plafone koji se ovim zakonom predviđaju. Osim uređivanja ova dva područja, znači stambenog zbrinjavanja i poreznih olakšica u zakonu se donose i poticaji za gradove i općine koje su u tom području i osim onoga što je i prije bilo da porez na dobit se, ostvaren na jedinici lokalne uprave ostaje u toj jedinici lokalne samouprave. Ima još dvije poticajne mjere. Jedna je poticajna mjera u sustavu odgoja i obrazovanja. Naime zakonom su predviđene nove poticajne mjere u sustavu odgoja i obrazovanja i to u prvom redu kroz subvencioniranje i prijevoz učenika srednjih škola 3. i 4. razreda koji nije pokriven postojećim propisom odnosno kao prijelazno razdoblje dao rješenja školske godine 2010., 2011. što će kroz Ministarstvo znanosti biti riješeno. Te kroz subvencioniranje boravka djece u dječjim vrtićima i jaslicama u jedinicama lokalne samouprave što je posebno važno jer mnoge od njih nisu ni išle u izgradnju vrtića i jaslica jer nisu imali sredstava za, za plaćanje djelatnika u tim vrtićima i jaslicama a upravo različite mjere koje su do sad davane na tom području došlo je do toga da ima mladih ljudi i eto sva sreća i dosta djece kojima trebamo naći i smještaj u vrtićima. Ova sredstva bi omogućila gradovima i općinama ulaganje u izgradnju novih dječjih vrtića s obzirom na izrazit manjak takvih objekata na tom području. Isto tako predviđene su naknade gradovima, općinama koji na svojim područjima imaju teritoriju u nekom sustavu zaštite. Ili je park prirode ili je vodozaštićeno područje zakon je predviđeno osiguranje dodatnih prihoda gradovima i općinama na području od posebne državne skrbi sa osnova poreznih prihoda i naknada te iskorištavanje mineralnih sirovina od prihoda kojih se odriče država u korist jedinica lokalne uprave kao i osiguravanje prihoda s osnova naknade općinama i gradovima koji na svojem području imaju ovaj strogi rezervat ili park prirode i slično. Ovo je dodatni prihod općine gradovima koji imaju na svom području takav teritorij koji inače još pogoršava njihovo poslovanje u lokalnoj zajednici jer moraju imati veće izdatke za određene infrastrukturne aktivnosti u takvim sredinama kao što su zaštićena područja. Potrebna sredstva za provedbu zakona: za provedbu ovog zakona u skladu s ovim mjerama koje su predložene potrebno je u državnom proračunu osigurati godišnje približno 680 milijuna kuna u 2009., 658 milijuna u 2010. a od 2011. godine 644 milijuna kuna. Do sada se za ove potrebe u proračunu, nešto se stišalo kad su novci u pitanju. Do sada se za ove potrebe u proračunu osiguravalo godišnje oko 344 milijuna kuna a ovim zakonom taj se iznos udvostručava. Donošenje zakona po hitnom postupku je prvenstveno bio iz razloga što je to usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije. Na kraju smatram da će ovaj zakon pridonijeti daljnjem oporavku ovih ratom devastiranih područja kako na gospodarskoj … [[Govornik se ne razumije.]] tako i na socijalnoj a također daje i okvir da nastavimo ali i proširimo aktivnosti na stvaranju uvjeta za optimalno korištenje razvojnih potencijala koji su nedvojbeni na ovim područjima koja trebaju dodatnu pomoć države. Sve poduzete mjere po ovim zakonima u posljednje su vrijeme počele davati vidljive rezultate i potrebno ih je dalje nastaviti. U skladu s tim molim uvažene zastupnike za potporu u izglasavanju ovoga zakona. Ujedno bih molio gospodine predsjedniče iznijeti jedan amandman Vlade nomotehničke prirode kakav smo slično predložili i u prethodna dva zakona. Naime u članku 24. stav 2. predlažemo da glasi: «Iznos oslobađanja od plaćanja poreza na dobit za navedena vremenska razdoblja iz stavka 1. ovog članka utvrđuje se sukladno uvjetima i kriterijima utvrđenim odlukom o objavi pravila potporama male vrijednosti.» U Prijedlogu zakona koji imate pred vama pisalo je do maksimalno 200 tisuća EUR-a. Ovdje je kvalitetnije iskazana ista ta stavka. Zahvaljujem.
Hvala. Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja dostavila je mišljenje koje vam je podijeljeno na klupe. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo i Vlada Republike Hrvatske. Amandman Vlade postaje sukladno članku 160. Poslovnika sastavni dio Konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Žele li izvjestitelji radnih tijela uzeti riječ? Da. U ime Odbora za zaštitu okoliša predsjednica Odbora gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Odbor za zaštitu okoliša Hrvatskog sabora raspravio je na svojoj 8. sjednici održanoj 3. srpnja 2008. godine Prijedlog zakona o područjima posebne državne skrbi sa Konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 20. lipnja 2008. godine uz prijedlog da se sukladno članku 161. Poslovnika Hrvatskog sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor za zaštitu okoliša temeljem članka 140. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio je predmetni Konačni prijedlog zakona kao zainteresirano radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnica predlagatelja je istaknula da je postojeći Zakon o područjima posebne državne skrbi donesen 1996. godine od kada je doživio brojne izmjene i dopune u kojima je došlo do pogrešne numeracije članaka, pa nije bilo moguće napraviti nove izmjene i dopune i stoga se pristupilo izradi novog Zakona o područjima posebne državne skrbi. Nadalje, predstavnica predlagatelja je iznijela da se predmetnim zakonom pored ostalog regulira usklađivanje poreznih olakšica poduzetnicima na područjima posebne državne skrbi sa pravnom stečevinom Europske unije, osiguravanje dodatnih prihoda gradovima i općinama na područjima posebne državne skrbi sa osnova poreznih prihoda i naknada za iskorištavanje mineralnih sirovina od prihoda kojih se odriče država u korist jedinica lokalne samouprave, kao i osiguravanje prihoda sa osnove naknade općinama i gradovima koje na svom području imaju strogi rezervat, nacionalni park, park prirode i vodo zaštitno područje. Također, predstavnica predlagatelja je istaknula da predmetni zakon regulira i poticanje mjere u sklopu sustava odgoja i obrazovanja kroz subvencioniranje prijevoza učenika srednjih škola trećeg i četvrtog razreda, te kroz subvencioniranje boravka djece u vrtićima i jaslicama na područjima posebne državne skrbi. Na taj način osigurat će se i školovanje kadrova koji su im potrebni, te njihov povratak ali i zbrinjavanje većeg broja djece čime se gradovima i općinama daje mogućnost da mogu svoja sredstva ulagati u izgradnju i opremanje novih dječjih vrtića. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnice predlagatelja, predsjednica i članovi odbora u raspravi su podržali predložene poticajne mjere u sklopu sustava odgoja i obrazovanja koji predmetni zakon regulira. U raspravi je istaknuto da se poticajne mjere ne odnose na brdsko-planinska područja, nego samo na područja posebne državne skrbi. Ali da će Vlada Republike Hrvatske do rujna ove godine izraditi zakon o regionalnom razvoju koji će obuhvatiti i područja od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku kako bi bila stimulirana posebnim mjerama kojima će se potaknuti razvoj svih regija u Republici Hrvatskoj. Također, u raspravi je naglašeno da će naknade koje se ustupaju gradovima, odnosno županijama na čijim područjima je evidentiran rezervat, nacionalni park, park prirode i vodo zaštitno područje, a koje su jedinice lokalne samouprave dužne utrošiti u projekte za zaštitu okoliša i gospodarski razvitak biti obračunavane prema posebnom pravilniku koji će biti donesen nakon stupanja na snagu predmetnog zakona. I nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o područjima posebne državne skrbi. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li drugi odbori uzeti riječ? Ne. Prije nego otvorim raspravu, ponovo molim zastupnike i klubove da u 11,00 sati imamo glasovanje oko proširenja dnevnog reda i glasovanje o zaključenim točkama dnevnog reda, pa vas molim. Dakle, u 11,00 sati prekinut ćemo raspravu ovu tekuću i znači izvršiti dopunu dnevnog reda i glasovanje i onda nastaviti naravno po, što smo započeli. Otvaram raspravu. Na redu je Klub SDSS-a, gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajnici, gospođo ravnateljice, kolegice i kolege. Ja naravno moram poći od ovog naslova, a naslov Zakon o područjima posebne državne skrbi kako ja razumijem predstavlja jednu, obrađuje ili odgovara da tako kažem za materiju ubrzanoga razvoja i rješavanja krupne problematike, društvene problematike na jednom velikom prostoru Republike Hrvatske. Prema tome, radi se o velikoj temi, velikoj društvenoj temi i radi se o velikoj društvenoj odgovornosti da se ta pitanja u Hrvatskoj razriješe i razumijem da bi ovaj zakon trebao biti pravni okvir za to djelovanje, za to razrješenje. S obzirom na to da je to ovako pretenciozno i po naslovu i po sadržaju i ja na žalost moram na startu reći da ovo što imamo unutar sadržaja zakona ne odgovara ovako velikoj pretenziji iz koje startamo i u realnoj potrebi i po naslovu kako se zakon zove. Ja ću u nastavku reći nekoliko stajališta kojima želim objasniti zašto sam ovo izrekao. Prvo što ću reći to je ono što imamo u objašnjenju i razlozima zašto se ovaj zakon donosi. U uvodnom objašnjenju rečeno je kako se polazi od toga da mjere koje zakon uspostavlja su mjere za prvo za obnovu i razvitak, za otklanjanje posljedica rata, za brži povratak stanovništva, za demografski i gospodarski napredak, za ravnomjerni razvitak Republike Hrvatske. To je sve ne samo legitimno, nego to je sve izrazito nužno u situaciji prije svega razvojnoj i uopće društvenoj kakvu sada imamo i obavezni smo, dužni smo da na to obratimo pažnju i sve ovo što piše je sasvim na mjestu. S druge strane radi se o velikom prostoru Republike Hrvatske koji karakterizira socijalno, demografsko i gospodarsko zaostajanje i to naravno nije lako razriješiti, a mi moramo ući u to da se to postupno razrješava. U objašnjenju za donošenje ovog zakona piše još nekoliko sljedećih stvari u smislu procjene nedovršen proces povratka, nepovoljna dobna struktura na tom prostoru, niska zaposlenost i onda odmah uz to visoka nezaposlenost. Prema tome, mjereno gospodarskim kriterijima, mjereno socijalno-društvenim kriterijima sve negativne posljedice nekako su se koncentrirale na tom prostoru i na neki način pogađaju iznad prosjeka izrazito ljude koji tamo žive. Zbog svega toga ovdje se radi o izrazito zahtjevnom društvenom poduhvatu za koji treba politička volja, za koji trebaju ozbiljni politički projekti i ja mislim da treba i potpuno jasna svijest o kolikom problemu se radi i što moramo učiniti da se on razriješi. Već sam rekao, trebalo bi po mom gledanju na stvari da ovaj zakon koji danas imamo na dnevnom redu logično bude zakonski okvir za taj poduhvat. E sad, što smo dobili u zakonu? Ja ću sad malo ovdje iznijeti statistike prosto radi neke vrste u navodnicima "igrarije" što to znači. Zakon ukupno ima 35 članaka, kad odbijem o tome koja naselja zakon svrstava u posebnu državnu skrb, to je šest članaka i kad odbijem prijelazne i završne odredbe onda dobijemo 24 članka zakona. Kad izdvojim koliko se odredbi odnosi na ono što je stimulacija, a stimulacija svakovrsna u pozitivnom smislu zapravo je centralna stvar kojom možemo ili moramo razrješavati ove probleme. Onda imate sljedeću situaciju. Imate stambeno zbrinjavanje 13 članaka, imate poreske olakšice 3 članka, imate prijevoz učenika 2 članka i nemojte se ljutiti, meni se učinilo kad upravo zato što sam nezadovoljan ukupnim obuhvatom, meni se učinilo da bi ova materija mogla stati pod naslov pravilnik o stambenom zbrinjavanju. Naravno, sad malo karikiram, ali hoću zapravo reći da se radi o tome da veliki naslov sa ovako siromašnim sadržajem ne može odgovoriti na tako krupni društveni problem koji spada pod ovo područja posebne državne skrbi. E sad, ajde da, treća stvar, da pođemo od ovog stambenog zbrinjavanja, ja znam da ne možete dobiti ljude ako ne riješite stambeni problem, ali to se ne smije gledati samo statistički. Stambeno zbrinjavanje i u praksi i prema kriterijima koje dobijemo u ovom zakonu, zapravo odgovara samo na ovo pitanje raspored stambenog bogatstva, zapravo statistički. Što je tu problem koji po mom mišljenju nedostaje i što je problem na koji mi ovdje nismo odgovorili? Nema garancije da će statistički prilivi ljudstva dati gospodarski potencijal i ubrzati razvojni ciklus na tom prostoru, a ako toga nema onda stacioniranje ljudi i rješavanje njihovog stambenog problema ne rješava društveni problem tog prostora na dužu stazu, a na ovoj materiji i na ovom mjestu čini mi se da moramo o tome voditi računa. E sad, iznijeti ću jednu zamjerku u objašnjenju, u uvodu zakona ističe se imamo ili hoćemo imati jednak tretman i onih koji su u povratku i onih koji su u naseljavanju. Ja mislim da je to dobro, ali u nastavku te priče, u nastavku onog što pište u zakonu, to što sam uvjetno nazvao ravnopravnost se postupno gubi i na kraju izgubi. Ja ću ovdje zagovarati malo ovu priču povratka ljudi koji su bili na tom prostoru. Povratak izbjeglih donosi višestruku korist i ovdje želim reći nešto što mislim da je važno, a u velikoj mjeri se nekako zanemaruje. Kad vratite nekoga tko je na tom prostoru onda vi dobijete nekoliko sljedećih pozitivnih efekata. Prvo, povećava se broj ljudi, a to nam treba. Drugo, ta kategorija ima imovinu i ima neku vrstu razvojnoga resursa, proširuje se gospodarska aktivnost bez velikog ulaganja i to posebno u poljoprivredi koja je zapravo tamo najvažniji resurs. Treća stvar koja je na neki način pogodnost, aktivira se zadrugarstvo kao poželjna gospodarska forma. Četvrta stvar, manje će biti pustih prostora i peto, gradovi dobivaju pozitivnu životnu snagu jer neće imati prsten pustare oko sebe, a i za to prijeti opasnost. Prema tome, u svemu tome ja želim ovdje potencirati samo jednu stvar. Ne možete, ako ovaj problem gledamo samo statistički i samo brojevima postići ono što ovdje treba, a to je drukčiji raspored socijalnih davanja i postizanje ubrzanijeg razvojnog resursa. Ako bismo to gledali na taj način za kratko vrijeme mislim da bismo imali blagotvorne učinke. Ono što u ovom zakonu nema, ja naravno ne mislim da su ljudi koji ovdje to brane, državni tajnici i gospođa Radić i niz drugih ljudi koji se hrvu s ovim, bojim se da se hrvu bez odgovarajuće društvene podrške. Ono čega ovdje nema to je sljedećih nekoliko stvari. Nema ciljanih razvojnih ulaganja. Odmah da bude načisto, ja znam da ovaj zakon to ne može osigurati, ali ja polazim od toga što pište u naslovu. On je zakonski okvir za ovo za što se zalažem. Dalje, nema formule kako ćemo ulagati radi razvoja lokalnih resursa, jer samo "upumpavanje" novca nije dovoljno. Treća stvar koja ovdje čini mi se nedostaje. Nema stimulacije za razvoj poželjnih gospodarskih oblika. Samostalno gospodarstvo, zadrugarstvo koje sam malo prije spomenuo. Na tom prostoru ima formi koje se mogu razviti od višestruke koristi i s manje ulaganja. Četvrta stvar koja ovdje nedostaje, ne razvijaju se stručni timovi i razvojni programi u gradovima i općinama na tom prostoru. Imaju oni stotinu opravdanja, ali mora se to razviti i nema izlaza bez toga. Nema izlaza iz permanentnog razvojnog zaostajanja. E sada doduše ima nešto što mi se čini da također nije na odgovarajući način postavljeno. Postoje fondovi i postoje natječaji na koje se možete javiti da biste dobili novce za razvojne projekte, ali tu postoji jedan krivi pristup. Mnoge općine, dakle mnoge jedinice lokalne samouprave na prostoru o kojem mi govorimo, nisu sposobne da odrade, prirede odgovarajuću dokumentaciju da se jave na natječaj s kojeg mogu doći do novaca. Odnos koji je sada čak i u ministarstvima i ne ministarstva ovog koje ovdje predlaže zakon nego i šire od toga, otprilike odnos objavili smo natječaj, izvolite se javiti i u tom odnosu i nadmetanju snađite se sami. Snađite se sami. Ja potenciram ovo pitanje, mi smo društveno odgovorni da jedinice lokalne samouprave budu osposobljene da ostvare korist s ovog naslova. Sljedeća stvar koju ovdje još hoću reći, to je ovaj problem socijalne pomoći. Na izrazito puno socijalne pomoći daje se na ovim područjima. Opravdano. Ali, razvijamo mentalitet u kojemu mladi ljudi planiraju da odžive svoj život na socijalnoj pomoći umjesto da one pomognu da se razvije i najobičnija, dakle da na neki način razvijemo želju ili da natjeramo ljude da ono što imaju struku pa ili barem snagu, se pretvori u naviku da radim pa da živim od toga rada. Za sada se zapravo stimulira neka vrsta klijentalizma, a klijentalizam bilo da se radi o darovanju, bilo da se radi o davanju socijalne pomoći, bilo da se radi o bilo kakvim oblicima bez povratka, zapravo stimulira neku vrstu parazitizma da rečem grubo, koji u nikoj formi neće pomoći ili će zapravo odmoći da riješimo ovaj problem koji je u naslovu ovog zakona i koji na neki način iskazuje pretenziju da u ovoj stvari želimo nešto napraviti. Zbog svega ovog zaključno, ja bih volio ako hoćete i predlažem da ovaj zakon iz kategorije hitnoga postupka, jer ovdje je P.Z. ono E. samo radi poreza. Ja bih volio da ovo bude prvo čitanje pa da nakon toga dobijemo zakon koji će odgovoriti na krupna pitanja za koja smo odgovorni. Zahvaljujem.
Hvala. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Tomislav Vrdoljak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajnici, predstavnici Vlade, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Na početku svoga izlaganja u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice napominjem da ćemo podržati donošenje ovoga zakona. Pred nama se nalazi Prijedlog zakona o područjima posebne državne skrbi. Naime, postojeći Zakon o PPDS-u potrebno je uskladiti sa stečevinom Europske unije u dijelu koji se odnosi na porezne olakšice, poduzetnicima na ovim područjima. Zakon o PPDS-u donesen je 1996. godine, a nakon toga uslijedilo je deset izmjena. Iako se područja posebne državne skrbi znatno razlikuju po svojim zemljopisnim obilježjima, svima njima zajedničko je demografsko, socijalno i gospodarsko zaostajanje za ostalim dijelovima Hrvatske. Na područjima posebne državne skrbi u sve tri skupine živi nešto manje od 680 tisuća stanovnika. Prosječna starost stanovništva na ovim područjima je 40,4 godine što je za 1,1 godinu više od prosjeka Republike Hrvatske. Što se tiče obrazovanja stanovništva na ovim područjima ono izgleda ovako. Čak 56,3% stanovništava sa 15 ili više godina ili ima samo završenu osnovnu školu ili je bez škole. 5,3% stanovništva ima završen fakultet. Socijalnu sliku ovih područja opterećuje još uvijek nedovršen proces povratka stanovništva, nepovoljna dobna struktura stanovništva te velika nezaposlenost i niska zaposlenost. Uz posljedice ratnih stradavanja na gospodarskim i infrastrukturnim objektima na ovim područjima ono što posebno više nego u drugim područjima pogađa gospodarstvo na tim područjima je nedostatak sredstava te prekinute gospodarske veze i spone, odnosno nepostojanje novih mreža i veza. Nedostatak stručnih i obrazovnih ljudi također je daljnji razlog neoporavka i zaostajanja u razvoju. Prihodi općina i gradova na PPDS-u su dvostruko niži nego u ostatku Hrvatske što je još jedan razlog zašto jedinice lokalne samouprave na ovim područjima ne mogu same pokrenuti vlastiti razvitak. Sve je više jedinica lokalne samouprave čiji je proračun jedva dostatan za pokrivanje vlastitog tekućeg financiranja pa stoga ne mogu pomoći vlastitom gospodarstvu. Područja posebne državne skrbi utvrđuju se radi postizanja što ravnomjernijeg razvitka svih područja Republike Hrvatske, poticanja demografskog i gospodarskog napretka, završetka programa obnove, povratka prijeratnog stanovništva i trajnog stambenog zbrinjavanja. Ovim zakonom će se i dalje poticati povratak i ostanak stanovništva koje je prebivalo na PPDS-u prije Domovinskog rata te naseljavanje državljana Republike Hrvatske svih zanimanja osobito onih koji mogu obavljanjem djelatnosti pridonijeti gospodarskom i društvenom razvoju područja posebne državne skrbi. Ovim zakonom porezne olakšice usklađuju se s pravnom stečevinom Europske unije, usklađuju se također sa smjernicama za Nacionalne regionalne potpore 2007.-2013. i sa Odlukom o objavljivanju pravila o regionalnim potporama. EU smjernice predviđaju i iznimne slučajeve u kojima se one mogu dodijeliti budući da su operativne potpore namijenjene prevladavanju problema regionalnog razvoja. Ove operativne potpore uvijek moraju biti ograničenog trajanja i postupno se smanjivati te bi trebale biti ukinute u onom trenutku kada regije ostvare stvarnu izjednačenost s bogatijim područjima Europske unije. Opravdano je i svrsihovito postojanje i primjena porezne olakšice u promatranim područjima jer poduzetnici na ovim područjima bilježe stalan pojačan rast efekata od korištenja olakšica. Predloženo je da se porezne olakšice zadrže kroz određeno vremensko razdoblje, ali uz digresiju odnosno postupno smanjivanje postojeće porezne olakšice kroz jednaka trogodišnja razdoblja od maksimalnih 9 godina za prvu skupinu PPDS-a odnosno do maksimalnih 6 godina za drugu i treću skupinu. Dosadašnje stanje na ovim područjima pokazalo je da je za njihov brži gospodarski i ukupni oporavak i razvoj postojeće poticajne mjere nisu dostatne. Stoga je Vlada upravo ovim zakonom predložila dodatne mjere i poticaje oporavku i razvitku ovih područja. Ovim novim Zakonom o području posebne državne skrbi reguliraju se usklađivanje porezne olakšice poduzetnicima na području PPDS-a s pravnom stečevinom Europske unije, poticanje demografskog oporavka i područja koja su bila zahvaćena ratnim razaranjima i progonstvom stanovništva za vrijeme Domovinskog rata u prve dvije skupine PPDS-a, kao i područja treće skupine gdje je prisutan trend izrazite depopulacije. Mjere standardnog zbrinjavanja stanovništva koje se vraća i naseljava na PPDS, a kroz najam ili darovanje državnih kuća ili stanova te dodjelu građevinskog materijala ili građevinskog zemljišta za obnovu, dogradnju ili izgradnju obiteljskih kuća ili više stambenih zgrada kako bi se stanovništvo zadržalo na ovim područjima. Ovim zakonom se reguliraju i porezne povlastice poduzetnicima na području PPDS-a kako bi se privukla dodatna ulaganja na ova područja. Osiguranje dodatnih prihoda gradovima i općinama na PPDS-u sa osnova dodanih prihoda i naknada za iskorištavanje mineralnih sirovina od prihoda kojih se odriče država u korist jedinica lokalne samouprave, kao i osiguranje prihoda s osnove naknade općinama i gradovima koji na svom području imaju strogi rezervat nacionalni park, posebni rezervat, park prirode i vodozaštitno područje. Ono što se još ovim zakonom regulira, a što je svakako hvale vrijedno, jesu poticajne mjere u sklopu sustava odgoja i obrazovanja i to kroz subvencioniranje prijevoza učenika srednjih škola 3. i 4. razreda koji nije pokriven postojećim propisima, odnosno kao prijelazno razdoblje do školske 2010.-2011. godine kada će prijevoz u potpunosti financirati Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa te kroz subvencioniranje boravka djece u dječjim vrtićima i jaslicama. Ova dodatna sredstva omogućit će gradovima i općinama ulaganja u izgradnju novih dječjih vrtića s obzirom na izraziti manjak takvih objekata na tim područjima, a osobito u gradovima i općinama koje bilježe porast broja djece u odnosu na prosjek Republike Hrvatske. Budući da dolazim iz Knina, grada koji spada u drugu kategoriju PPDS-a, moram ovdje napomenuti da će ove poticajne mjere koje su predviđene ovim zakonom, a poglavito subvencioniranje prijevoza učenika 3. i 4. razreda srednjih škola i subvencioniranje boravka djece u dječjim vrtićima, uvelike olakšati gradskom proračunu iz kojeg smo godišnje izdvajali oko 300 tisuća kuna. Provedba poreznih olakšica poduzetnicima na PPDS-u u članku 24. ovoga zakona umanjuje prihod proračuna za procijenjenih 196,48 milijuna kuna za 2008. godinu. Temeljem postojećeg propisa zakona uz povećanje od procijenjenih 13 na prvu skupinu PPDS-a odnosno 25% za druge dvije skupine, uz smanjenje iznosa zakonom propisane olakšice za 25% odnosno 75% za treću skupinu. Ovaj izračun rađen je na temelju podataka porezne uprave o ostvarenoj dobiti i olakšicama za 2005., 2006. i 2007. godinu. Ono što zavređuje pozornost u ovom zakonu, ali i sve pohvale jest da porezna dobit koja se ostvari na području PPDS-a, a prema članku 45. Zakona o financiranju jedinica lokalne i područne samouprave pripada državnom proračunu i isplaćivat će se jedinicama lokalne samouprave na područjima PPDS-a kao pomoć iz državnog proračuna. Oni obveznici poreza na dobit koji obavljaju djelatnost poljoprivrede i ribarstva na PPDS-u i zapošljavaju više od 5 zaposlenika u radnom odnosu na neodređeno vrijeme, pri čemu više od 50% zaposlenika ima prebivalište i boravište na PPDS-u najmanje devet mjeseci, do ulaska Hrvatske u EU plaćat će porez na sljedeći način. Ne plaćaju porez na dobit, dakle oni poduzetnici na području prve skupine, plaćaju 25% od propisane porezne stope na području druge skupine i 75% propisane porezne stope na području treće skupine. Povratak i ostanak te naseljavanje stanovništva na PPDS-u poticat će se i stambenim zbrinjavanjem na jedan od sljedećih načina: davanjem u najam obiteljske kuće ili stana u državnom vlasništvu, davanjem u najam oštećene obiteljske kuće u državnom vlasništvu i dodjelom građevinskog materijala, darovanjem građevinskog zemljišta u državnom vlasništvu i građevinskog materijala za izgradnju obiteljske kuće ili darovanjem građevinskog materijala za popravak, obnovu i nadogradnju obiteljske kuće ili stana, odnosno izgradnju obiteljske kuće na građevinskom zemljištu u vlasništvu podnositelja zahtjeva, te darovanjem građevinskog zemljišta u državnom vlasništvu i građevinskog materijala za izgradnju stambene jedinice u višestambenom objektu, darovanjem također obiteljske kuće ili stana u državnom vlasništvu. Pravo na stambeno zbrinjavanje pod uvjetima propisanim ovim zakonom, na stambeno zbrinjavanje iz članka 8. točke 6. ovoga zakona mogu ostvariti hrvatski branitelji i članovi obitelji poginulih, zatočenih ili nestalih hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata, pripadnici Hrvatskog vijeća obrane te članovi obitelji smrtno stradalog pripadnika Hrvatskog vijeća obrane državljanin Republike Hrvatske. Korisnik koji je dobio na korištenje stan u državnom vlasništvu temeljem Zakona o najmu stanova na oslobođenom teritoriju, tzv. Reićeva rješenja, takvih je na mom području negdje oko 70 i ovo će sigurno za njih biti radosna vijest, dakle do sada su bili u neizvjesnosti, a evo ovim zakonom se reguliraju i njihova rješenja. Pravo iz članka 8. ovog zakona, dakle može ostvariti korisnik koji ima u suvlasništvu obiteljsku kuću ili stan, a čija stambena površina je manja od propisanog člankom 24. Zakona o obnovi. Temeljem podnesenih zahtjeva za darovanje Hrvatskih branitelja i branitelja Hrvatskog vijeća obrane, procjenjuje se da će pravo na darovanje ostvariti oko 3 tisuće podnositelja zahtjeva uz prosječnu cijenu stambenog objekata na PPDS-u u iznosu od 100 tisuća kuna. Na samom području grada iz kojeg dolazim, podneseno je oko tisuću zahtjeva Hrvatskih branitelja i branitelja Hrvatskog vijeća obrane za stambeno zbrinjavanje. Budući da je za darovanje ili najam obiteljskih kuća ili stanova u državnom vlasništvu trebalo napraviti niz predradnji smatram da je konačno došlo vrijeme da se to i napravi, jer ljudi na ovim područjima borave od 1995. godine. Novina u ovom zakonu je i to da se naknada za iskorištavanje mineralnih sirovina na PPDS-u koja je prihod Republike Hrvatske ustupa u iznosu od 50% gradu, odnosno općini, a 50% županiji na području kojih se obavlja iskorištavanje, a koristi se namjenski za zaštitu okoliša i prirode, te gospodarski razvitak. Odluku o visini naknade donijet će Vlada Republike Hrvatske u roku od 90 dana od dana donošenja ovog zakona. Provedba isplate naknade za korištenje mineralnih sirovina u korist lokalne i regionalne samouprave u dijelu koji je do sada bio prihod državnog proračuna procjenjuje se na oko 16 milijuna kuna za koliko će se umanjiti prihod proračuna. U proračunu 2008. godine za gore navedene svrhe osigurano je 344 milijuna kuna. Za provedbu ovog zakona potrebno je u državnom proračunu osigurati godišnje 680 milijuna, 580 tisuća za 2009. godinu, odnosno 658 milijuna 980 tisuća za 2010., a 2011. godine ukupno 644 milijuna 580 tisuća kuna. Iz svega navedenog vidi se da ova Vlada vodi računa o svim dijelovima Republike Hrvatske, a posebno vodi brigu o području posebne državne skrbi i na taj način pokazuje da joj je cilj da se svi dijelovi Republike Hrvatske ravnomjerno razvijaju. Na kraju koristim priliku, još jednom pohvaliti Vladu Republike Hrvatske, kao i Resorno ministarstvo, na ovako dobro izrađenom zakonu, te napominjem da će klub Hrvatske demokratske zajednice podržati donošenje ovoga Zakona o području posebne državne skrbi. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Dakle, Prijedlog Zakona o područjima posebne državne skrbi ima oznaku P.Z.E. On znači predstavlja usklađivanje sa Europskim propisima. Što se tu usklađuje? Usklađuju se porezni propisi. Ali znadete li vi koliko su jedna Rakovica, jedan Slunj, jedan Barilović, Josipdol, Krnjak daleko od Europske unije? I sada se porezni uvjeti u Krnjaku usklađuju s propisima i poreznim uvjetima u Bruxelles-u. I Krnjak bi ili Josipdol trebali profitirati od toga. To naime tvrde predstavnici Vlade. Za područja od posebne državne skrbi vrijede porezne olakšice. Koliko dugo one vrijede? Pa vrijede prilično dugo. Koliko su se ta područja u međuvremenu razvila? Malo. Što to znači? To znači da sva ulaganja koja su išla u ta područja, nisu bila dovoljna. I sve olakšice koje su vrijedile na tim područjima, nisu bile dovoljne da bi se ta područja razvijala dovoljno brzo i da bi u svom razvoju dostigla ostale dijelove Hrvatske, jer to je valjda cilj, to je smisao zakona. I kako ćemo sada mi vjerovati da će se oni razviti u idućih 6 godina u drugoj i trećoj kategoriji, odnosno idućoj 9 u prvoj kategoriji. Ali nije to ni 6 ni 9, jer se postupno smanjuju olakšice svake 3 godine. Znači, ne da će na tim područjima biti sve lakše i sve bolje, nego svake 3 godine sve teže. To je ono što piše u prijedlogu ove Vlade kada je riječ o porezu na dobit. Znači, umjesto da se bolesniku pojača terapija, uvede infuzija, kisik, Vlada postupno ukida ove olakšice koje predstavljaju pomoć, djelatnu pomoć. Dakle, u ovom zakonu događa se ono isto što se dogodilo i u Zakonu o brdsko-planinskim područjima. Raspravljali smo ga neki dan. Kada je donesen Zakon o brdsko-planinskim područjima u vrijeme mandata Račanove Vlade, onda je taj zakon značio stvarnu i veliku pomoć stanovništvu tih područja. I s tim zakonom se uspjelo. Zaustavljeno je iseljavanje s toga područja. Ljudi su ostajali tamo, mogli su pokrenuti nekakvu malu privrednu djelatnost, jer su bili pod olakšicama, pod poreznim olakšicama, to im se isplatilo. Jer nisu isti uvjeti poslovanja tamo i u Zagrebu. Pa to je bar svima jasno. Da nije bilo toga Zakona o brdsko-planinskim područjima, ta bi područja ostala prazna. Nekoliko starca bi ostalo tamo. Ovako je tamo život zadržan, pokrenut. I mogli smo očekivati da će se tako nastaviti. Međutim, i u Zakonu o brdsko-planinskim područjima, a evo i u ovom Zakonu o područjima posebne državne skrbi, predviđa se ukidanje postupno ukidanje tih olakšica sa nadom da kada Hrvatska uđe u Europsku uniju, da će i Krnjak valjda biti na nivou razvoja Europske unije. E pa neće. Sasvim sigurno je da neće. To je pogrešna pretpostavka ove Vlade. Znači to se sve radi, kao što smo ovdje čuli od predstavnika Vlade, pod fibom usklađivanje poreznih olakšica. To se tako zove, usklađivanje poreznih olakšica. Pa recite bar onda ljudima o čemu se radi? Radi se o tome da im smanjujete porezne olakšice, odnosno da ih potpuno ukidate s ulaskom Hrvatske u Europsku uniju. Onda to bar nazovite pravim imenom, pa im kažite, ljudi dragi sada imate olakšice, ali nećete ih imati. Svake 3 godine one će biti sve manje, a nakon 6, odnosno 9 godina nećete ih imati uopće. Recite im da to ljudi znaju što ih čeka. Pa ako se netko slučajno je toliko lud da ide u nekakvu privrednu djelatnost u područjima od posebne državne skrbi, da zna da će u prvoj kategoriji za devet godina plaćati puni porez na dobit, da zna to. Nemojmo ljude varati i govoriti im da se nešto usklađuje u njihovom interesu. Još ovdje čujemo od predstavnika HDZ-a. Vlada obećava Zakon o regionalnom razvoju i sad bi to trebalo valjda biti sve riješeno u tom Zakonu o regionalnom razvoju. Ali dobro, Vlada uvijek nešto obećava, to je posao Vlade da obećava. Gdje nam je taj zakon? Što će pisati u tom zakonu? Što će taj zakon značiti za te ljude koji žive na područjima od posebne državne skrbi? To je misterij, to još ne znamo ali bismo trebali vjerovati da će svi ti problemi biti riješeni u tom famoznom Zakonu o regionalnom razvoju. Kako se živi na područjima od posebne državne skrbi? Gledajte, u Hrvatskoj se nakon posljednjih parlamentarnih izbora nigdje ne živi dobro. A na područjima od posebne državne skrbi život je posebno težak. Nedovršen povratak, staro stanovništvo, kako Vlada ovdje kaže mala nezaposlenost i velika nezaposlenost kao da to nije jedno te isto, tautologija čista. Tko tamo uopće radi? Oni koji ne rade u državnoj službi teško da rade igdje. Što uopće može dovesti ljude u to područje ili ih zadržati tamo kad su već tamo? Pa bolji uvjeti privređivanja, veća zarada jer samo to jamči veću sigurnost a upravo se to limitira. Mali žamor je ovdje nastao kad sam rekao da se u cijeloj Hrvatskoj nakon posljednjih izbora nigdje ne živi dobro a posebno ne na područjima od državne skrbi. Ali evo, citirat ću premijera Sanadera, njegovu izjavu od 24. travnja rečenice koju je izrekao na Povjerenstvu za praćenje cijena: "Važno je da su ljudi siti a cijene energenata dostupne svima.". To je bilo u travnju mjesecu, krajem travnja. Te njegove riječi danas više ne vrijede. Cijene hrane su podivljale u cijeloj Hrvatskoj pa i na područjima od posebne državne skrbi. Jestivo ulje je tada bilo 9 kuna a danas je 16. Energenti više nisu dostupni svima kao što je rekao premijer Sanader. Poskupit će i plin nakon što cijene benzina idu, cijene struje su otišle u nebo. Dakle, ljudi su djelatnošću ove Vlade očito osiromašeni. Ne osiromašeni nego ogoljeni. Ne znam što im donosi iduća zima s tom cijenom energenata, s tom cijenom hrane. Možda glad i smrzavanje. Teško je dakle živjeti i u Zagrebu, u Rijeci, u Splitu a kako je onda tek živjeti na ovim područjima od posebne državne skrbi. Tu je potrebna razvojna politika i to bi trebalo biti sadržaj djelovanja Vlade, razvojna politika. SDP imao je, predočio je svoju razvojnu politiku od četiri puta četiri, četiri regije, u svakoj četiri industrije, u svakoj četiri jaka subjekta. I HDZ je predočio svoju politiku razvojnu. Ona je bila tri puta sedam. 7% bruto rasta, razvoja, 7% nezaposlenost i 7 najznačajnijih velikih projekata od kojih će valjda prvi biti ova zamjena dionica INA-e i MOL-a. Od sve te tri sedmice ostalo je amo 7% inflacije. Tih 7% inflacije pojede sav onaj razvoj od 4,5%. Opet imamo nazadak. I to vrijedi za ljude u Zagrebu, u Rijeci, u Splitu. A koliko tek vrijedi za one koji žive na područjima od posebne državne skrbi. Znači, ovo nije dobar pristup, ovo za SDP nije dobar pristup. Ovo je jedna šminka, ovo je jedno lakiranje i ovo je pod firmom usklađivanja izjednačavanje Krnjaka i Bruxellesa. Kao što ni Zakon o brdsko-planinskim područjima nije dobar pristup jer će otjerati ljude odande. Zašto bi oni ostali tamo? Ne da neće htjeti. Neće moći ostati. Pa i na ovim područjima, pa neće ljudi bježati odatle zato što će biti ljudi na nekoga, na ovu Vladu nego neće moći živjeti tamo. Ukinemo li mi ove olakšice kao što Vlada predlaže. Prema tome, dobar pristup bi bio posve drugačiji. Zašto Vlada odmah nije izašla s tim famoznim svojim zakonom koji obećava za na jesen? Pa imala je dovoljno vremena. Pa ova Vlada hoće u Europsku uniju i u prošlom mandatu i u ovom mandatu, to je sad već pet, šest godina. Pa imala je vremena se pripremiti, zna da će ovo doći na dnevni red. Pa ako moramo usklađivati poreze, pa zašto nismo došli do nekog drugog rješenja. Zašto ga Vlada danas nije predočila? Pa kako mi sada možemo glasati za postupno ukidanje olakšica a ne znamo što će se tim ljudima ponuditi da ostanu i kako će oni ostati kad ne znaju što ih čeka. Ako budu vjerovali onome tri puta sedam a dožive samo 7% inflacije a onda teško ih je pozivati na neku vjeru. Prema tome, mi u SDP-u mislimo da je ovo pogrešan pristup, plitak pristup. Uskladit ćemo ono što moramo uskladiti jer to Europa od nas traži a nismo pronašli kvalitetno rješenje da tim ljudima a svaki od njih ima ime i prezime, svaki od njih negdje živi, nešto mora jesti, mora jesti sutra, prekosutra, mora se nečim grijati. To rješenje u ovom zakonu ne vidimo. Evo, to je otprilike stav SDP-a prema ovom Vladinom Prijedlogu zakona o područjima posebne državne skrbi u kojima ne vidimo ni skrb ni brigu. Hvala.
Hvala. Devet ispravaka netočnih navoda. Prvi gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Ispravila bih navod gospodina Stazića kojim konstatira da olakšice nisu dobro. Upravo suprotno. Sukladno analizama učinaka fiskalnih potpora utvrđeno je opravdano i svrhovito postojanje i primjena porezne olakšice u područjima od posebne državne skrbi jer je evidentno da poduzetnici bilježe konstantan i pojačani rast efekata od korištenja ovih olakšica. Hvala lijepa.
Drugi ispravak gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo, kolega Stazić kao i obično svoje izlaganje temelji na neistinama pa koliko stignem. Netočno je "Ovim zakonom Vlada Republike Hrvatske ukida povlastice. Netočno je zbog toga što su te povlastice zamijenjene drugim zakonima i da kolega Stazić prati rad ove Vlade onda bi vidio da je osnovano posebno Ministarstvo regionalnog razvitka koje će napraviti substituciju za ove olakšice i uskladiti ih sa Europskom unijom jer ove i ovakve ne bi mogle opsatati. Dakle nije istina da ih ukida nego ih samo transformira i usklađuje sa onima koje će biti održive. Stazićeve olakšice nisu bile održive i to sva sreća da su birači prepoznali. I druga netočnost ostalo je samo 7% inflacije. Netočno. Ostao je porast BDP-a za 4 i pol posto. Ostao je indeks proizvodnje porast za 5%, ostalo je smanjenje nezaposlenosti za novih 30 tisuća ove godine. Ostalo je smanjenje duga i sve ono što će u budućnosti organizirati Vlada da bi ova područja mogla kvalitetno živjeti. Jedino s čim se s njim slažem i to je točno. Neću ispravljati. Nemojte varati ljude, ali ne Vlada nego gospodine Staziću.
Treći ispravak gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Netočno je kolega izjavio da se ukidaju porezne olakšice. Ovdje je riječ o usklađivanju ali tek od 2010. do 2017. kolega. U tom razdoblju naravno da imamo vremena donijeti Zakon o ruralnom razvoju koji će biti donesen dakle u 2008. godini. Dvije godine prije nego što uopće počne usklađivanje. Dakle nemojte obmanjivati hrvatsku javnost. A što se tiče dobrog života ja znam da se u SDP-u ne živi dobro nakon prošlih parlamentarnih izbora.
Četvrti ispravak gospodin zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora u nizu netočnih navoda ispravit ću samo ovaj jedan koji govori o tome da se poslije posljednjih izbora u Hrvatskoj ne živi dobro. Pa samo statistika koja govori da sa 380 tisuća nezaposlenih smo smanjili na 215 tisuća. A u svim drugim pokazateljima razvitka od cestovne, komunalne infrastrukture, od građenja škola, dvorana i svega ostaloga što se čini u Republici Hrvatskoj zasigurno građani žive bolje. Povećanje plaće pa tako i vraćanje onih 5% državnim službenicima koje ste vi ukinuli mislite da su onda živjeli bolje ili sada? I želio bih reći na kraju da ovakvim glumačkim i demagoškim istupima kako vi istupate zasigurno nećete prevariti građane koji osjećaju kako danas žive.
Peti ispravak gospodin zastupnik Tomislav Vrdoljak.
Hvala. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Pa u nizu također netočnih navoda ispravit ću samo jedna kolege Stazića koji je rekao da oni koji ne rade u državnoj službi ne rade nigdje. Nije dakle na Vladi da otvara nova radna mjesta tj. da gradi velike tvornice kao u vrijeme komunizma nego da stvara povoljne uvjete i da omogući povoljne porezne olakšice kako bi investitori došli na ova područja što ova Vlada upravo ovim zakonom i čini. Hvala lijepo.
Sljedeći je gospodin zastupnik Anton Mance.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ispravio bih krivi navod gospodina Stazića. A on je vezan za njegovo, ovako tvrdi. Kaže kad smo 2001. donijeli brdsko-planinski zakon mi smo tada riješili iseljavanje. Riješili smo sve demografske probleme. Potpuno netočno. Taj zakon kad je donešen 2001. godine on je tek omogućio lokalnim zajednicama da mogu raditi projektnu dokumentaciju. Nije mogao zaustaviti jer prostor iz kojega ja dolazim, Gorski kotar, on se sunovratio sedamdeset i, sedamdesetih godina prošlog stoljeća. Od tada je broj stanovnika tog prostora pao od 50 tisuća do danas na 25. Mi ćemo tek sada koliko ja vidim ovim zakonom jer teško možete očekivati to, u drugim zemljama povlastice pokazuju da je nemoguće razvijati područje na ovaj način. Tek očekujem da ćemo kroz pitanje održivog razvoja kroz 3 ministarstva, u prvom redu regionalnog razvoja a onda i ostalih, Hrvatske šume ovim područjima dati onu važnost tako da neće to biti jedno beneficije i ove porezne olakšice. One sigurno ne mogu privući i razviti ovaj prostor kao što vi tvrdite. Hvala.
Sljedeći gospodin zastupnik Boris Matković.
Gospodine potpredsjedniče, netočno je kolega Stazić rekao da je, da će se ovim zakonom i Zakonom o brdsko-planinskim područjima ta područja raseliti. Naime ta područja danas žive isključivo jer je danas infrastruktura kao pretpostavka gospodarstva a ovo opet demografske obnove učinjeno upravo u novijem dobu nakon Domovinskog rata. Točno je da je netko drugi ta područja raselio, a to su kolega Staziću oni koje ste vi kao politička stranka naslijedili. Moj Vrgorac danas ipak živi. Prestalo je iseljavanje zahvaljujući politici Hrvatske demokratske zajednice, poduzetnicima kao što su Pivci, Krah i ostali.
Sljedeći ispravak gospodin zastupnik Nedjeljko Strikić.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Ja bih ispravio iako je gospodin Stazić zaista izrekao danas mnogo netočnih navoda, ja ću ispraviti samo jedan koji je zaista egzaktan. Pozivaju se u svom govoru cijelo vrijeme na Karlovačku županiju, mjesto u Karlovačkoj županiji. Mislim da mogu mjerodavno o tome govoriti. A reći ću samo o Zakonu o brdsko-planinskom području koji ste donijeli vi ali ste 2003. godine dio, a veliki dio Karlovačke županije izbacili iz tog područja i nisu se ostvarivale premije za mlijeko a napravili ste to na kraju svog mandata a primjena nakon godinu dana. Znači HDZ-ova Vlada je to naslijedila i Ministarstvo poljoprivrede je prije dvije godine to ispravilo i to je donijelo napredak i stočarstva i poljoprivrede u Karlovačkoj županiji. Tako da nemojte govoriti o krivim činjenicama. Hvala lijepa.
I gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Zadnji ispravak netočnog navoda.
Pa evo kolega Stazić nas svakodnevno bombardira demagoško-gubitničkim razlozima tamo svojim. A čitav niz netočnih navoda, pored ostalih je da se područja prazne od posebne državne skrbi zahvaljujući ovom zakonu što apsolutno nije točno. Da, većina tih područja ispražnjena je prije 90-tih godina jer su posao u državnim službama mogli dobiti samo podobni a svi ostali su iselili od Australije pa naovamo. To je jedno. Drugo, da se lošije živi poslije ovih izbora sigurno nije točno. Treba malo pogledati. Stotine tisuća Hrvata išlo je na utakmice. 80 tisuća novih automobila. 30 tisuća godišnje novozaposlenih. Kamo sreće da se to događalo u vaše vrijeme. Možda bi, možda ne bi bili gubitnici.
Klub zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Zdravko Kelić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajnice, kolegice i kolege. Pa evo mogli smo i od prethodnika čuti puno toga vezano za područje od posebne državne skrbi. Ali ovo područje sasvim sigurno zaslužuje da se o njemu govori s posebnom pažnjom iz više razloga. Brojne analize, brojni skupovi su govorili su o tome koliku cijenu je taj prostor platio za stvaranje Hrvatske države. Govorimo i o onome ljudskom dijelu ali sigurno i onome materijalnom dijelu o kojem mi danas ovdje i govorimo. Znamo kolike su štete nastale iz ratnih stradanja. I moram na početku odmah i kazati da puno bogatije države od Hrvatske teško bi mogle za ovaj period ili ovo vrijeme dovesti taj prostor na onu razinu na koju mi želimo da on dođe, a to je da dođe na razinu prosjeka Republike Hrvatske. I sasvim sigurno da će još proći dosta vremena da bi došli na tu razinu i pitanje je hoće li taj prostor doći uopće na tu razinu. 12 godina je prošlo od zakona koji je bio donijet. Oni koji žive na tim prostorima ili blizu tih prostora kroz ovih 12 godina mogu svjedočiti svemu onome što im se dešavalo i sasvim sigurno možemo kazati da su pomaci napravljeni u onom stambenom dijelu u povratku ljudi na svoje prostore, u obnovi kuća i sasvim sigurno da u tome dijelu možemo dati pohvalu za velike napore koji su učinjeni i napravljeni, a da bi čovjek tamo se vratio u svoj dom i živio on mora od nečega živjeti. Naravno, mora i jesti. Današnje stanje nam pokazuje da ovi prostori zaostaju za prosjekom Republike Hrvatske i to puno zaostaju. Nezaposlenost je najveća u Hrvatskoj na tim prostorima. Gledajući s prostora s kojeg ja dolazim Vukovarsko-srijemske županije 30% je, oko 30% je nezaposlenost na prostoru te županije, a na prostoru o kojem mi govorimo je još veća. I sasvim sigurno da ovo o čemu govorimo daje nam za pravo da i dodatne napore uložimo da bi pokušali ovaj dio poboljšati. Gledajući prosjek plaća 30 pa i 40% plaće su niže od prosjeka plaće u Republici Hrvatskoj. To znamo svi i to nam je potpuno jasno i ako gledamo da su plaće toliko niže onda si postavljamo i pitanje kako ljudi žive na tim prostorima. A ako pogledamo da Vukovar primjerice spada među najskuplje gradove u Hrvatskoj onda ovo što je gospodin Stazić rekao kako žive ovi ili oni. Zamislite kako žive onda ljudi u Vukovaru, ako žive teško ljudi u Zagrebu. Onda vjerojatno i u Vukovaru se pitaju hoće li dočekati sutrašnji dan. To je naša stvarnost ako ćemo gledati sa te strane. Prema tome, teško se živi. To je potpuno jasno svima nama. Teško će se živjeti i bolje ako ne budemo uložili napore vezano za stvaranje infrastrukture koja se radi, ali i za stvaranje potencijala koji je prije svega bitan. Ljudi su se vratili, ljudi žive tamo, jer tu se radi o 15% pučanstva Republike Hrvatske. Prema tome, to nije neka zanemariva brojka. To je velika brojka i sigurno da će sutra ta brojka biti i veća od ovih 15%. Gledajući od čega danas ljudi žive onda možemo vidjeti da prednjače određene mirovine, institucije koje su vezane uz državu, financiranje preko toga, a ono što je najbitnije u svemu ovome i što treba biti najbitnije, a to je onaj pokretač stvaranje određenih potencijala da bi se moglo crpiti iz same baze. Ako nema radnih mjesta, sigurnih radnih mjesta onda neće biti sigurno i razvoja ovih prostora. Prema tome, kroz ovaj zakon koji ide određeni napreci će se sigurno vidjeti, ali se postavlja pitanje da li je to dovoljno i da li će to stvarno otvoriti onaj put koji svi želimo, a put je da kvalitetnije i bolje ljudi žive. Ako vam kažem samo jedan podatak da ona djeca koja odu na školovanje s tih prostora svaki peti, pa čak sad kažu i svaki osmi se tek vrati nazad. Ostali ostanu, ne vraćaju se nazad. To je pogubno za Hrvatsku državu i to je pogubno za te prostore, jer kažu država je bogata onoliko koliko je bogat njen prostor i njeni građani. Ja želim da i ovaj prostor o kojem mi danas pričamo sutra bude bogatiji i da pokušamo ga u skoro vrijeme kroz ovaj period o kojem smo pričali staviti na noge i da pokušamo vratiti te ljude na pravi put. Ako ne budemo napravili to, mislim da ćemo napraviti veliku pogrešku i sasvim sigurno da ćemo se vratiti korak nazad. Jer ovo područje se nalazi uz granicu. Mi moramo i to kazati. Najveći dio ovoga prostora je uz granicu da li sa Bosnom i Hercegovinom, da li sa Srbijom i sigurno da ti prostori moraju dobiti poseban status i posebno se mora država brinuti o njima. Gledajući kroz ulaganja i ovo što se predlaže, naime govori se oko 680 milijuna kuna će se godišnje ulagati na razne osnove na ova prostor. Sasvim sigurno da je to i velik novac, a ujedno će se kazati da je i mali novac. On će riješiti određene probleme i on će sigurno pomoći u jednom dijelu razvoja. Prije svega govorimo o samom školstvu, znači školovanju djece. Govoreći samo o infrastrukturi koja se obnavlja da se ipak završi ta infrastruktura. Gledajući kroz porezne olakšice mi ćemo dobiti određeni prostor, ali ja bih želio da čovjek koji ima novac danas ili sutra kaže ja ću svoj novac uložiti na taj prostor iz razloga jer tu imam interes. Jer danas se gleda interes. Ljubav je jedno, interes je drugo i mi iz ljubavi možemo doći tamo, ali netko iz interesa neće doći ako ga nema. Prema tome, to je potpuno jasno i ako čovjeku omogućimo da ima interes onda ćemo sasvim sigurno omogućiti da od tog interesa imaju i neki drugi koristi. U tome pravcu mi jednostavno moramo ići, jer trenutna situacija nam govori, ja ću slikovito kazati kao kad trčite na 100 metara onda netko ide od starta, a netko ide od 30 ili 40 metra i tražimo da dođu na cilj isto ili čak možda da ovaj bude brži. Bojim se da jednostavno nismo baš u jednoj sjajnoj situaciji i želim vjerovati kao veliki optimista da će kroz ovaj prijedlog zakona sasvim sigurno i ova područja kroz naredno razdoblje se razviti i doći koliko toliko na onu razinu koju ovdje i mi želimo. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke će podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. I Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa već ova prva rečenica u ovome Prijedlogu zakona o područjima od posebne državne skrbi doslovce glasi, citiram: “da postojeći Zakon o područjima od posebne državne skrbi potrebno je uskladiti sa stečevinama Europske unije u dijelu koji se odnosi na porezne olakšice poduzetnicima na području posebne državne skrbi.“ I to mene naprosto me ljuti. Zašto smanjivati određena prava onima koji su najslabiji, tim najslabijim područjima? Hajde, ono što je sigurno dobro u ovome zakonu da se ta područja ne diraju u onom smislu, pa da se sada ukida neki grad ili neka općina. Na taj način u Istri i dalje taj status područja od posebne državne skrbi zadržava jedan Grožnjan, jedan Oprtalj, odnosno Lanišće. Ja bih očekivao, kao i velika većina vjerojatno i ovdje da Europska unija tim prostorima npr. da nove olakšice a ne da sada Europska unija traži da se umanjuju, odnosno ukidaju pojedine olakšice. Možda nitko nije žešće, neću reći kritizirao, ali polemizirao recimo sa Crkvom od mene, ali npr. ja mislim da je ponekad gospodin Bozanić, kada govori o sluganstvu do Europske unije, točnije, kada Europsku uniju pretvaramo u pandan za svoje neuspjehe u 100%-tnom pravu kada to spominje. Mi smo u zadnjih, recimo mjesec dana donijeli, usuđujem se reći nekoliko nepovoljnih zakona, upravo pozivajući se na Europsku uniju. Npr. Zakon o Vukovaru, zatim Zakon o brdsko-planinskom području, pa onda smo donijeli Zakon o slobodnim zonama, uvijek je pandan bila Europska unija to od nas traži. I sada donosimo i ovo loše rješenje za područja od posebne državne skrbi. A što da npr. kažemo glede one … [[Govornik se ne razumije.]] oko zabrane Česima da u Hrvatsku unose više od 1 kg hrane, zbog čega će sada u Češkoj ostati oko 100 tisuća onih koji bi inače došli na Hrvatski Jadran. Ako je mislio gospodin Bozanić na te primjene onda je apsolutno bio u pravu. Provedba ovih poreznih olakšica iz ovoga obrazloženja vidimo, poduzetnicima znači 196,48 kuna više ili toliko 196 kuna manje u državnom proračunu za 2008. godinu. Inače, godišnje bi se za ta područja trebalo osigurati oko 680 milijuna kuna. To je znači negdje oko 100, ajde recimo ovako 100 milijuna eura. I to otprilike za stambeno zbrinjavanje na područjima od posebne državne skrbi, potrebno je godišnje osigurati 337 milijuna kuna, za trošak priključaka na energetsku mrežu stambenog objekta za oko 2500 stambenih jedinica 60 milijuna kuna, za poticajne mjere u sklopu sustava odgoja i obrazovanja 36 milijuna kuna, zatim za poticajne mjere u sklopu sustava odgoja i obrazovanja sufinanciranje u korist lokalne samouprave programa dječjih vrtića negdje oko 80 milijuna kuna, za naknade za strogi rezervat oko 74,6 milijuna kuna, za razne regionalne i razvojne projekte 57,7 milijuna kuna, za male kapitalne pomoći gradovima i općinama na područje od posebne skrbi negdje 10,5 milijuna kuna, itd.. Znači zaključno 658 milijuna kuna. Jasno je da onaj koji će dobiti posao na tom području a pogotovo ako vodimo računa da to bude tvrtke sa tog područja, moći će ostvariti i određenu malu dobit i dodatno nekoga zaposliti i to će biti sigurno od koristi i za to stanovništvo. Međutim, ja isto tako predlažem da se ne zaboravi, recimo i na ova područja od posebne državne skrbi u Županiji Istarskoj, konkretno na jedan Grožnjan, na jedan Oprtalj, na jedno Lanišće. Ti krajevi sumnjam da su po ovim osnovama koje sam spomenuo išta dobili u zadnjih, ne znam 10-ak godina a rekoh, godišnje se podijeli oko 100 milijuna eura za razne namjene. Vjerujem da će razmjena ubuduće biti nešto pravičnija. Na primjer jedno Lanišće, tu se slažem sa onima koji su rekli, broj stanovnika mu nije počeo opadati 90.-ih godina, to se dogodilo neposredno nakon II. svjetskog rata, '50.-ih, '60.-ih godina kada je brojka sa 3500 spala negdje na 4 stotine ljudi. I sada je to jedno staračko stanovništvo, osnovni problem je znači kako zadržati te ljude da na tim prostorima ostanu. Ako mi tim ljudima, tim prostorima ne pomognemo, život će uskoro, recimo na jednoj takvoj sredini, neposredno uz granicu sa Slovenijom, naprosto zamrti. A za to bi bili onda suodgovorni svi i oni koji vode Lanišće i oni koji vode županiju Istarsku i jasno oni koji imaju mandat na državnoj razini. U međuvremenu recimo u tim sredinama u svim gradovima, selima, naseljima, povućen je asvalt, sada se povlači i voda, ali to naprosto ne može biti sve, život je uz to i nešto drugo, održavanje toga sustava a sa jednim milijunom ili dva milijuna kuna, koliko, tim sredinama iznose proračuni, teško da je to moguće. Ono što je sigurno ovdje zanimljivo je i ovaj članak 10. stavak 2. koji doslovce glasi, da pravo na stambeno zbrinjavanje, znači između ostalog, imaju i pripadnici Hrvatskog vijeća obrane, te članovi obitelji smrtno stradalog pripadnika Hrvatskog vijeća obrane, državljanin Republike Hrvatske, to su svi koji na području Bosne i Hercegovine i Republike Hrvatske nemaju u vlasništvu drugi useljivi stambeni objekt ili ako isti nisu prodali, darovali i na bilo koji drugi način otuđili nakon 8. listopada 1991. godine uz uvjet da koriste stan ili obiteljsku kuću u državnom vlasništvu i u njima prebivaju te su evidentirani kao njihovi korisnici kod ministarstva. Dobro je, ajde, sada se može govoriti ovdje i o HVO-u, ali da li mi na jedan takav način možda, indirektno, nesvjesno potičemo i iseljavanje iz Bosne i Hercegovine. Gotovo bih se usudio reći da će za 10 godina Bosna i Hercegovina ostati bez Hrvata. Tj., brojka od 700 tisuća ljudi hrvatske nacionalnosti koliko je na tim prostorima tamo obitavalo, živjelo '91. danas je više nego prepolovljena, a bojim se da za 10 godina ta brojka može biti svedena na ne više od 100 tisuća. Znači, bio bih daleko sretniji da se tim ljudima pomaže da ostanu u Bosni i Hercegovini. Članak 16., znači, ovdje stavak 1. na stranici 13 govori da osobe koje su prema Zakonu o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji podnijele zahtjev za stambeno zbrinjavanje a koristi stan ili kuću u vlasništvu Republike Hrvatske na području posebne državne skrbi mogu ostvariti pravo na darovanje prema odredbama ovoga Zakona pod uvjetima da odustanu od drugih zahtjeva za stambeno zbrinjavanje prema Zakonu o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji. E sada, tko kaže npr. da Hrvatska nije i socijalna država. Niti jedan zastupnik nije dobio ništa slično, novinari, branitelji, ne znam, poljoprivrednici jesu, zastupnici nisu, pa zato ne treba nitko ni Sabor previše prozivati, ali ono što mislim da bi trebalo riješiti statuse i nekih drugih kategorija građana u ovoj zemlji koji od države nisu ništa dobili kao npr. obrtnika koji imaju poslovne prostore u gradskim, odnosno državnim tim prostorima. Na strani 10. člankom 10. govori se i o zaštićenim najmoprimcima kada je riječ o braniteljima. Ja bih isto ovdje apelirao da isti kriterij kao što će vrijediti za zaštićene najmoprimce branitelje sprovede se i na ove ostale zaštićene najmoprimce, točnije rečeno civile. Riješimo gospodo i te ljude, nemojmo ih tretirati da se tako izrazim, da budem možda predrzak kao Židove '36. u Njemačkoj, nemojmo to raditi tim ljudima, tim zaštićenim najmoprimcima, omogućimo im da otkupe svoje stanove u kojma žive od '48. ili pedeset i neke godine ili šezdeset i neke, a vlasnike, jasno tih stanova namirimo iz proračuna, jasno u cijelosti. Možda će netko reći da ni to nije pošteno, ali vjerojatno je to u ovom trenutku i najmanje loše. Što se tiče članka 23. na strani 15., ja mislim da to treba naprosto brisati zato jer se ovdje govori o smanjenju određenih poreskih olakšica koje poduzetnici u ovom trenutku, a koji prebivaju i imaju sjedišta tvrtke na tim prostorima imaju. Ista stvar je i sa ovim člankom 24., ono što sigurno pozdravljam, to je članak 28. na strani 17. da ministarstvo će nadoknaditi i jedinice lokalne samouprave trošak boravka djece u dječjim vrtićima ili jaslicama u iznosu od 25% od troška za područje prve skupine područja, 20% druge skupine, 15% ove treće skupine itd., itd. Sve u svemu, jasno zakon ima i nešto dobrih rješenja, možda čak i više dobrih nego loših, ali mislim da bi Europska unija odustala od ovih restrikcija koje ćemo mi sada nametnuti tim prostorima da se netko u nekom nadležnom ministarstvu ili Ministarstvu vanjskih poslova potrudio objasniti tim ljudima u Bruxellesu, Stratsbourgu, Luxemburgu o kojim je zapravo ovdje prostorima riječ. Nekoliko zastupnika prije mene, možda najdirektnije gospodin Gajica govorio je o nezaposlenosti na tim prostorima. Dobro, ta nezaposlenost nije slučaj kada govorimo o jednom Melanišću, Oprtlju, Grožnjanu u Istri, tu nema nezaposlenih. Druge su bile prilike '50.-ih, '60. ili početkom '90.-ih, ali teret funkcioniranja tih recimo jedinica u unutrašnjosti Istre možda je čak i veća nego u nekim drugim. Oni su malog broja stanovnika, velikog teritorija, to je brdsko-planinsko područje i organizirati život na njima je izuzetno skupo i zato doista molim državu da te prostore ne zapostavlja ili na njih ne zaboravlja iako mi je jasno da oni prostori koji su bili neposredno pogođeni ratom, iseljavanjem nakon toga, uništavanjem zbog nezaposlenosti, imaju izuzetno teške gospodarske i socijalne probleme. Ono što znači mora biti bit, a upravo u tom dijelu ovaj zakon je najviše manjkav i loš, znači kako pokrenuti zapošljavanje. Bez toga jednostavno neće biti sreće za te prostore i tu ne smije biti nikakve selekcije po nacionalnom osnovu, valja poticati povratak, ali tog povratka i dizanja te gospodarske osnove bez zapošljavanja, jasno neće biti. Zato ne treba smanjivati uvjete za poslodavca, te uvjete treba povećavati, jasno ne može 2008., to treba svima biti razumljivo država pokretati gospodarstvo, to mogu i moraju i moći će samo poduzetnici. Znači te ljude treba motivirati, nemojmo ih demotivirati, zaposliti sve u državnu službu teško da je moguće, teško da je moguće svakome rješavati status kroz umirovljenje jer to gospodo dugoročno gledano ni na koji način ne može biti jedna perspektivna politika. Danas bih čak rekao da ako je netko zaposlen u državnoj službi u tim područjima ima jedan hektar ili je u mirovini možda čak živi bolje nego u nekom velikom gradu, u Puli, Rijeci, Dubrovniku, Zagrebu. Ne zbog toga što oni mogu ići preko granice, kupovati u jeftinijoj Srbiji ili Bosni i Hercegovini, ali još jedanput ću reći ono sa čime ćemo se svi složiti. Nije čak možda najveći problem u njima koliko u ovoj drugoj generaciji koja bi trebala ostati iza njih, a malo prije smo čuli da onih od osmero djece koji odlaze na školovanje ili u Osijek ili u Zagreb ili negdje drugdje svega jedan se vrati i upravo vis a vis tih mladih ljudi koji bi se trebali vratiti na to područje, ne smijemo te prostore zapostaviti i moramo shvatiti da je najbolja socijalna politika politika pune zaposlenosti, da je najbolja ekonomska i razvojna politika politika pune zaposlenosti i da je najbolja politika za područja posebne državne skrbi politika pune zaposlenosti i u tom pravcu treba ići ovaj zakon, a nažalost taj zakon se bavi svim drugim, a ne ovim o čemu govorim.
Hvala. Obavještavam da je u 10 i 54 prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta po ovoj točki. Imamo 4 ispravka netočnih navoda. Prvo, gospodin zastupnik Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodin Kajin je dugo i puno govorio i teško je sve ispraviti, ali naveo je da će 100 tisuća turista iz Češke manje doći u Hrvatsku radi pravilnika o unošenju hrane. To jednostavno nije točno jer već sad ima više čeških turista u Hrvatskoj nego što je bilo prošle godine, a sigurno da neki neće doći radi Vinjeta koje su uvedene u Sloveniji. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kao prvo netočno je, rekao bih neodgovorno i paušalno reći da je Hrvatski sabor donio u posljednje vrijeme dosta nepovoljnih zakona pod pritiskom iz Europske unije. To je netočno zato što niti jedan zakon koji smo donijeli nije bio nepovoljan za hrvatske građane, štoviše on je u svim aspektima povoljan za cjelokupno društvo. Druga stvar, kolega sami smo se opredijelili zato da prihvaćamo usklađivanje našeg zakonodavstva sa europskim da bismo ušli u zajednicu europskih država. Prema tome to je naše opredjeljenje. Ako ste vi kao IDS protiv ulaska u Europsku uniju onda to jasno i glasno recite. Ako želimo svi da uđemo u Europsku uniju jasno da je naša obveza uskladiti naše zakonodavstvo, a sasvim sigurno da što se tiče ovog zakona donoseći Zakon o ruralnom razvoju u 9. mjesecu da ćemo apsolutno poticati razvoj svih krajeva, dakle svih ruralnih krajeva i da sasvim sigurno nitko neće biti na gubitku, što više biti će na dobitku hrvatskim građanima i ovim usklađivanjem zakona i naravno sa novim zakonima. Prema tome potpuno je netočno i neodgovorno tvrditi da donosimo nepovoljne zakone.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin Tomislav Čuljak. Izvolite. Vrdoljak, oprostite ovdje piše Čuljak.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Pa evo kolega Kajin je u svom izlaganju rekao u jednoj rečenici da zbrinjavanjem pripadnika Hrvatskog vijeća obrane da možda na taj način potičemo iseljavanje Hrvata iz BiH. Ja bih rekao da ne potičemo nego su ti ljudi doselili na područje Republike Hrvatske iz razloga što su protjerani i što im je imovina na području Bosne i Hercegovine uništena nego mi Hrvatima iz BiH pomažemo na ovaj način da se konačno zbrinu i da ostanu na ovim područjima jer iz raznih razloga se ne mogu vratiti na svoja vjekovna ognjišta.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Isti navod kolega Vrdoljak je ispravio. Ja bih se zahvalio kolegi Kajinu jer je dobro uvijek naglasiti koliko je važno brinuti o opstojnosti Hrvata u Bosni i Hercegovini jer su oni doista u pravu ste, prepolovljeni tamo. I postoje tendencije upravo one koje ste vi kazali. Međutim ja bih samo još segmenat jedan mali ispravio, dodao vašem ispravku, a to je da u prvom redu odgovornost za Hrvate u Bosni i Hercegovini je odgovornost matične države Bosne i Hercegovine, a u ovom slučaju jer je Bosna i Hercegovina protektorat i međunarodne zajednice. Prema tome dakako potpora Hrvatske i ona nije sporna, ona je trajna, ali mora biti na određeni način usklađena i sa matičnom državom Bosnom i Hercegovinom koja treba biti od prvorazrednog interesa i prioritetno Hrvati, dakle vlastiti narod, a i Međunarodna zajednica. Hvala lijepo.
Hvala. Privremeno ćemo prekinuti raspravu o ovoj točki dnevnog reda.
Gospođe i gospodo zastupnici nastavljamo raspravu o Konačnom prijedlogu zakona o područjima posebne državne skrbi. Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa, poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, par kolega zastupnika. Pa sigurno da ovaj Zakon o područjima od posebne državne skrbi je vrlo važan. Iako slušajući rasprave predstavnika različitih stranaka čovjek stekne dojam kao da razgovaramo o dva različita zakona. Činjenica je da područja od posebne državne skrbi imaju zajedničko obilježje, značajno je u tome što je razvojno zaostajanje za ostalim dijelovima Hrvatske. Ali sigurno je i to da je presudan utjecaj u tome ratna razaranja i snažene socijalne i gospodarske posljedice okupacije. Gospodarska se struktura tih područja zasniva uglavnom na malom poduzetništvu, to je obiteljskom poduzetništvu i obiteljskom obrtu. Rjeđe i manje se zasniva na srednjim i velikim poduzećima. Takva gospodarska struktura najčešće je orijentirana na lokalno tržište koje ima malu kupovnu moć. Razvojne su šanse ne tako, ne tako lokalnim tržištima minimalne zbog svoje rascjepkanosti i financijske slabosti. Za takve male obrte bilo bi neophodno nastupiti na širim tržištima Hrvatske ali i izvan naše zemlje za što je potrebna aktivnija uloga gospodarskih asocijacija poput gospodarske komore, obrtničke komore, raznih poduzetničkih udruga itd.. Sve do aktivnije uloge našeg veleposlanstva. Lokalne uprave i samouprave morale bi imati daleko aktivniju ulogu u stvaranju uvjeta za brži razvoj malog i srednjeg poduzetništva kroz poticaje i stimulacije osnivanja izgradnje poduzetničkih zona ili zona malog gospodarstva. Jačanjem partnerskih odnosa lokalne uprave i samouprave s lokalnim poduzetništvom što je tendencija u svim razvijenim zemljama. Pozitivna je inicijativa trenutno i Ministarstva regionalnog razvoja šumarstva i vodnog gospodarstva temeljem raspisanog javnog poziva za prijavu projekata za dodjelu sredstava darovnica a koja traje do 31 srpnja ove godine iz programa projekata socijalnog i gospodarskog oporavka za područja posebne državne skrbi. Što se tiče demografske slike radnog stanovništva tih područja ona nije blistava. Jer se radi o starijem i neobrazovanom stanovništvu. Neki pokazatelji govore da među nezaposlenima ima svega 3% sa višom ili visokom školom, znači visokim obrazovanjem, a cca. 56,3% starijih, koji su stariji od 15 godina života su bez škole ili sa završenom osnovnom školom. Stopa nezaposlenosti znatno je veća nego u razvijenim područjima Hrvatske, približno negdje oko 35 do 40%, a ta nezaposlenost je trajna i strukturna. Nije problem samo sa radnom snagom, problem je sa menadžerskim i vlasničkim kadrom. Zbog relativno visoke starosne dobi i relativno niske obrazovne strukture menadžerskog i vlasničkog kadra bilo bi prijeko potrebno predvidjeti osposobljavanje tih kadrova kroz razne obrazovne programe. Stručna sprema i kvalifikacijska struktura direktora ili vlasnika tih poduzeća prilično je skromna, prevladavaju osobe sa srednjom stručnom spremom, njih cca. 60%, sa višom 26%, kvalificirane radne snage negdje je 9% i tek 5% sa visokom stručnom spremom. Očito je problem da približno tri četvrtine tih direktora, vlasnika tih poduzeća koja djeluju na tim, na tom području čine osobe sa srednjom stručnom spremom, koje na tom području nisu dovoljno sposobne organizirati konkurentno i dinamično gospodarstvo. Zakon o područjima posebne državne skrbi uređuje dvije skupine poreznih olakšica, porezne olakšice za građane koji se naseljavaju na ta područja i druga skupina su porezne olakšice za trgovačka društva koja obavljaju djelatnost na područjima posebne skrbi i za obrtnike obveznike poreza na dobit koji imaju prebivalište na tim područjima. Porezne olakšice za građane propisane su u obliku trajnog oslobođenja od plaćanja poreza na promet nekretnina, ako se radi o kupnji, nasljeđivanju ili drugom načinu stjecanja nekretnine koje se nalaze na području posebne državne skrbi. Kada ne bi bilo ovog oslobođenja tada bi i ti građani koji kupuju ili na drugi način stječu nekretnine, plaćali 5% poreza na promet nekretnina. Naravno i za građane koji stječu nekretnine na područjima posebne državne skrbi. Također vrijede i opća oslobođenja koja su inače propisana posebnim Zakonom o oporezivanju prometa nekretnina. Na primjer za prvi nasljedni red se ne plaća porez itd.. Ovo porezno oslobođenje je uvjetno i obvezuje građanina koji ga je koristio da u roku od 10 godina ne otuđi tu nekretninu i da u tih 10 godina stvarno i boravi na području posebne državne skrbi. Ovakvim mjerama se nastoji potaknuti naseljavanje i ostanak stanovništva na tom području. Napominjem da ovo nisu jedine porezne olakšice propisane za stanovništvo na područjima posebne državne skrbi, značajna osnovica je propisana i Zakonom o prorezu na dohodak, u obliku prava na povećani osobni odbitak, kao neoporezivi dio dohotka, što sve zajedno ima za cilj pomoći socijalizaciji i kvaliteti životu na području posebne državne skrbi. Što se tiče poreznih olakšica za trgovačka društva i za obrtnike propisane su u obliku snižavanja stope poreza na dobit. Inače za druge poduzetnike stopa poreza na dobit iznosi 20%. Trgovačka društva i obrtnici na području posebne državne skrbi u trogodišnjem razdoblju sve znači do 2010. godine uopće nemaju obvezu plaćanja poreza na dobit, prva skupina ili plaćaju sniženu stopu druga i treća skupina. Npr. za drugu skupinu stopa poreza na dobit će u tom trogodišnjem razdoblju iznositi svega 5%, a za treću skupinu 15%, dok poduzetnici u ostalim dijelovima Hrvatske plaćaju porez na dobit po stopi od 20%. Iznimka je poljoprivreda i ribarstvo za koje strogi propisi Europske unije ne dozvoljavaju porezne olakšice pa će olakšice za te djelatnosti biti na snazi samo dok ne postanemo članica Europske unije. U razdoblju nakon 2010. godine olakšice se postupno smanjuju sve do 2017. kada se izjednačavaju uvjeti poslovanja s ostalim dijelovima Hrvatske. I ove olakšice nisu bezuvjetne, a uvjet je vezan uz obvezu zapošljavanja određenog broja radnika. Cilj nam je dakle motivirati poduzetnike da na područjima posebne državne skrbi otvaraju poduzeća i obrte, da zapošljavaju radnike s tog područja. Država se odriče dijela poreza na dobit kako bi ih na to potakla. Očekivano je da će sredstva koja poduzetnik ostvari od uštede na porezu na dobit uložiti u proširenje poslovanja, nabavu opreme i drugo što posredno omogućava otvaranje novih radnih mjesta. Znamo da su radna mjesta i posao uvjet egzistencije stanovništva, a time i uvjet gospodarskog oporavka. Zbog toga budući programi državne intervencije moraju značajnije uključiti jačanje ljudskih kapaciteta kroz kontrolirane obrazovne programe i kroz obrazovne kadrove jačati poduzetničku klimu, a ne samo kroz programe novčanih i kreditnih poticaja. Znači, spoj jačanja obrazovnog potencijala i novčanog poticaja. Takvim programima osposobljavati radnike i poduzetnike jer mjere sufinanciranja zapošljavanja i subvencija tj. posebnih pogodnosti poslodavcima za zapošljavanje nezaposlenih same po sebi neće stvoriti željene gospodarske i socijalne rezultate. Hvala.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Evo samo jednu kratku repliku gospodinu Kunstu. On je dobro primijetio da u ovom zakonu mi određene porezne olakšice postepeno ukidamo, ali sa druge strane rekao je da na područjima od posebne državne skrbi postoje posebne neke olakšice našim građanima, kao što je recimo 5% plaćanja poreza na nekretninu. Podsjetit ću gospodina Kunsta da je tu olakšicu uvela koalicijska Vlada 2003. godine, tako da činjenica je da mi sada skidamo određene olakšice, ali nemojte to opravdavati onda sa time da postoje neke olakšice koje smo mi prije 7,8 godina donijeli na snagu. Znači to je jedna stvar koja već egzistira 7,8 godina i nepotrebno je to uopće komparirati sa time da se kao nešto pomaže tim ljudima. Znači mi idemo u ovom zakonu korak niže ili ljestvicu niže nego što smo to imali u prethodnom zakonu.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Boris Kunst.
Hvala lijepa što se mi ustvari dali priliku da kažem da ustvari nema tako dramatičnog smanjenja tih poreznih olakšica kako je to dramatizirao vaš kolega zastupnik, gospodin Stazić, tako da u principu nema tako dramatičnog smanjenja. No, cilj logično bi trebao biti a vjerujem da ćete se i vi sa time složiti da bi cilj trebao biti stvarati uvjete da ta područja neće biti vječno na državnoj pomoći, nego da se stvore takvi uvjeti da ta područja mogu normalno funkcionirati, da tamo počinje i neka proizvodnja, da tamo počinju i nova zapošljavanja, da se ta područja razvijaju kao i sva ostala područja u ovoj državi. Znači, ništa ne znači što ćete vi imati određene poticaje kojima ćete pomagati tim područjima, ako nećete stvarati uvjete da ta područja mogu samostalno funkcionirati i dalje se gospodarski razvijati. To je smisao i to je upravo cilj ovog zakona. Znači, on je uveo jedno prijelazno razdoblje pomoći, ali i stvaranja tog gospodarskog razvitka na samim tim područjima.
Gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Podržavam donošenje Zakona o područjima od posebne državne skrbi koji je hrvatska Vlada dostavila Saboru na raspravu i usvajanje, jer to je zakon kojim se zakonodavstvo Republike Hrvatske usklađuje s pravnim stečevinama Europske unije, u manjem dijelu, onome koji se odnosi na usklađivanje poreznih olakšica za poduzetnike na području posebne državne skrbi, a u najvećem dijelu nastavlja se ovim zakonom doprinositi postizanju što ravnomjernijeg razvitka svih područja Republike Hrvatske. Naime, prijedlogom ovoga zakona utvrđuju se područja o kojima Republika Hrvatska posebno skrbi, kao i poticajne mjere za njihovu obnovu i razvitak, a u cilju otklanjanja posljedica rata i bržeg povratka stanovništva koje je živjelo na tim područjima do Domovinskog rata, ali i poticanje demografske obnove i gospodarskog napretka. U raspravu sam se uključila jer dolazim iz Brodsko-posavske županije koja je teritorijalno ustrojena na dva grada i 26 općina, od kojih čak 16 jedinica lokalne samouprave ima status područja od posebne državne skrbi. Naime, poznata su stradanja u Domovinskom ratu, okupirani dio teritorija Brodsko-posavske županije tako da prema odredbama zakona i skupinama dvije su općine u prvoj skupini. To su Općina Dragalić i Stara Gradiška, dvije u drugoj skupini Okučani i Gornji Bogićevci i čak 12 općina u trećoj skupini područja od posebne državne skrbi i to općina Bedrina, Cernik, Garčin, Gundinci, Kakar, Oprisavci, Oriovac, Podcrkavlje, Sikirevci, Slavonski šamac, Velika Kopanica i Vrbje. I nije neobično ove četiri koje su razvrstane u prve dvije skupine bile su tijekom Domovinskog rata okupirane, ali zabrinjava podatak o ovih čak 12 u trećoj skupini koje ispunjavaju nažalost uvjete iz zakona, a to je ekonomska razvijenost, kriterij strukturnih poteškoća i demografski kriterij. Pa već kad govorimo o demografskom kriteriju treba reći da je Brodsko-posavska županija prema propisu iz 2001. godine broji odnosno ima 176 tisuća stanovnika, od čega na području posebne državne skrbi živi 51 tisuća 754 stanovnika ili čak 29,3%, što je malo manje od 1/3 ukupnog broja stanovnika županije. Usporedbe radi, grad Slavonski Brod iste 2001. godine prema popisu je imao 64 tisuće stanovnika i bio je po veličini 6. odnosno 7. sa Velikom Goricom po veličini grad u Hrvatskoj. Međutim, malo bolji podaci iz 2008. godine sa Hrvatskog zavoda za zapošljavanje područnog ureda u Slavonskome Brodu s danom 31. svibnja 2008. godine pokazuju da od ukupno evidentirane 12 tisuća 693 nezaposlene osobe na području Brodsko-posavske županije, njih 3 tisuće 988 ili gotovo 1/4 ukupno nezaposlenih živi na području posebne državne skrbi u Brodsko-posavskoj županiji. I danas je netko u raspravi ovdje rekao da ovaj zakon, zakon koji je donijet 1996. godine ubiti nije postigao svoj cilj jer da su se te općine jako malo razvile. Nema kolege koji je to danas ovdje izjavio, ali ja se ne slažem s time. Općine ne samo da su ispunile svoju ulogu, možda su se malo razvile, ali ono što je značaj ovoga zakona, te općine su opstale i sa ovim mjerama koje se predviđaju i zakonom o čijem prijedlogu danas raspravljamo pa sve do donošenja Zakona o regionalnome razvitku u kojem će biti i dalje zadržane mjere potpore za ovakva područja ako hoćemo govoriti o ravnomjernom razvitku svih područja Republike Hrvatske morati ćemo se biti suočavati i sa evo, ovakvim stanjima. U svojoj raspravi, na primjer u Brodsko-posavskoj županiji istaknula bih dvije mjere i pohvalila ih koje uvodi prijedlog ovoga zakona, a odnose se dijelom na demografski oporavak ovih područja kao i poticajne mjere u sklopu odgoja i obrazovanja. Pa evo, od 16 spomenutih općina na području Brodsko-posavske županije koji uživaju status područja od posebne državne skrbi, njih 11 ima matičnu osnovnu školu, ostalih 5 imaju četverorazredne ili osmorazredne škole, područne jasno, koje ukupno pohađa 4 tisuće 270 učenika od ukupno 17 tisuća 700 učenika osnovaca u Brodsko-posavskoj županiji. Nažalost, s tendencijom pada učenika kao i u cijeloj županiji, a i onaj podatak koji nam se pokazuje i na razini cijele države. Oko petstotinjak srednjoškolaca s područja koje obuhvaća ovih 16 općina putuje u svoje škole u Slavonski Brod i Novu Gradišku. Stoga posebno pozdravljam u prijedlogu zakona predviđeno financiranje prijevoza učenika 3. i 4. razreda srednjih škola s područja posebne državne skrbi jer se time, ne samo pomaže obiteljima tih učenika, nego posredno olakšava, recimo konkretno Brodsko-posavskoj županiji koja je iz svoga po svemu siromašnoga proračuna sufinancirala prijevoz učenika srednjih škola na svome području. Ova mjera je, jasno privremena i na snazi je do školske 2010./2011. kada će Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa u cijelosti preuzeti financiranje prijevoza učenika srednjih škola. Kada govorimo u području demografskog oporavka, pomoći jedinicama lokalne samouprave u području predškolskog odgoja i naobrazbe na području Brodsko-posavske županije u ovih 16 spomenutih općina, svega 3 i to Okućani, Oriovac i Gornji Bogičevci imaju na svome području podružnicu predškolskog odgoja u sastavu gradskih predškolskih ustanova čijim financiranjem načelnici imaju uz veliku količinu dobre volje i razumijevanje za obveze koje jedinice lokalne samouprave ima prema djeci predškolskoga uzrasta imaju i velikih problema s kroničnim nedostatkom sredstava u ionako malim proračunima. Ono što treba istaknuti je i gotovo 100%-tni obuhvat djece programom predškole za koje načelnici svih jedinica lokalne samouprave pokazuju odgovornost u provedbi i realizaciji pripreme djece u 6. godini života koja ne pohađaju redovne programe u vrtićima, a čuli smo zašto ih ne pohađaju, naprosto nema tih ustanova. Zato pozdravljam i pohvaljujem u prijedlogu ovoga zakona u članku 28. predviđenu pomoć države u sufinanciranju troška boravka djece u dječjem vrtiću ili jaslicama na području posebne državne skrbi. Odredba ovoga članka usvajanjem zakona stupiti će na snagu 1. siječnja 2009. godine i sigurna sam da će načelnici općina biti zadovoljni i zahvalni državi na ovoj pomoći. Mjeru inače smatram poticajnom i za druge načelnike da i sami, pa i više njih osnuju podružnicu dječjeg vrtića na svom području znajući da će im država pomoći u subvenciji boravka djece u vrtićima. Uz ovu kao i sve ostale predviđene mjere nastavka pomoći države jedinicama lokalne samouprave u statusu područja posebne državne skrbi, a u cilju stvaranja uvjeta za ravnomjeran razvitak svih područja Republike Hrvatske, podržati ću prijedlog ovoga zakona uz želju da postizanjem ciljeva ovoga zakona imamo što više načelnika koji žele izaći iz ovoga statusa, dakle više njih nego li onih koji ovaj status žele steći. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ne slažem se sa navodom kolegice zastupnice Suzane Bilić Vardić da je učinjen gospodarski oporavak u općinama. Naime, ona promatra dosta usko područje Brodsko-posavske županije pa čak ni 5. izborne jedinice, gdje npr. općina Čaglin koja se također nalazi u 5. izbornoj jedinici ima pad broja stanovnika i jedno, da ne kažem jedno gospodarsko sivilo. Pad broja stanovnika sa 8 tisuća 2001. godine na 3 i pol tisuće stanovnika koliko broji prošle godine u općini Čaglin. Da ne govorimo o općinama koje se nalaze ovamo na Banovini, Lici, Dalmatinskoj zagori itd. Osim toga, mišljenja sam da bi s obzirom na to da su tako gospodarski uznapredovale općine, da bi neke bile i s obzirom na svoj BDP i ostalo i skinute sa popisa područja od posebne državne skrbi, ali to se ne događa, evo pa ni danas, je li. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić.
Hvala lijepo. Poštovani kolega, ja ne znam zašto ste mi sada replicirali jer ja sam se u svome izlaganju držala striktno podataka sa područja Brodsko-posavske županije, ali kako kolega dolazi isto iz Slavonskoga Broda od kuda i ja, ne može reći da ja usko poznajem problematiku Brodsko-posavske županije, jedino što sam iz druge stranke koja podržava razvoj cijele Hrvatske, a u svome dijelu borim se za razvitak i Brodsko-posavske županije, a ne cijele Slavonije, a sad vidim da je prešao i na cijelu Hrvatsku pa se onda dragi kolega često zna dogoditi da od drveta ne vidimo šumu ili od šume drvo. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Dobili smo Konačni prijedlog Zakona o područjima posebne državne skrbi koji ide po hitnom postupku i ovim zakonskim prijedlogom usklađuje se zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije poglavito onaj dio koji se odnosi na porezne olakšice poduzetnicima na područjima posebne državne skrbi. Zakon o područjima posebne državne skrbi donesen je 1996. godine i do sada je pretrpio 10 izmjena, a 2000. u samo jednoj godini tri puta se zakon mijenjao. Ne treba i ne želim dublje analizirati zašto se u devet godina mijenjao 10 puta, uglavnom zahvaljujući prije svega i ovom zakonu na tim područjima izgrađena je takva komunalna infrastruktura da je kojim slučajem izgrađena prije 30-40 godina, vjerojatno sa tih prostora bi bilo puno manje odlazaka. Ono što je zajedničko gotovo svim područjima na prostoru od posebne državne skrbi je demografsko, socijalno i gospodarsko zaostajanje sa ostalim dijelovima Republike Hrvatske, niska obrazovna struktura stanovništva i visoka nezaposlenost. Međutim kada se bolje analizira i proanalizira stanje na tim područjima, velike razlike su i među njima samima od demografske pustoši na jednoj strani do čak prenapučenosti nekih prostora na drugoj strani. Uzeti ću za primjer prostor iz kojega dolazim i kojega dobro poznajem. Na prostoru stare Vrličke općine živjelo je prije Domovinskog rata 8 tisuća stanovnika. Tu mislim na prostor Vrlike, novonastalih općina Kijevo i Civljane. Danas na tom području živi manje od 4 tisuće stanovnika, dakle broj je više nego prepolovljen. I usprkos svim mjerama i zakonima koji su dali sjajne rezultate u izgradnji infrastrukture nije na vidiku da će se u skoroj budućnosti nešto bitno promijeniti u povratku stanovništva i životu na tim prostorima. Zašto? Zato što s jedne strane imamo dobre zakone koji potiču izgradnju infrastrukture, a s druge strane nemamo strategiju za razvitak pojedinih područja. U ozbiljnom sustavu ne može se dogoditi da u jeku obnove i povratka stanovništva na ta područja, tu prije svega mislim na ovo područje iz kojeg dolazim, ministarstvo policije, odnosno ministar 2000. godine ukine policijsku ispostavu. Tada je dragi prijatelji na područjima od posebne državne skrbi ukinuto na desetke policijskih ispostava i kakve su zapravo posljedice takve politike. Nekoliko povratničkih obitelji iz Vrlike se iselilo u obližnje gradove, ovisno o tome gdje je policajac dobio posao. Oni koji su ostali živjeti u Vrlici svaki dan na posao putuju 38 kilometara, dakle u udaljeni Sinj. A što je tu ključno i što je zapravo najvažnije, a to je pitanje života građana na tim prostorima, pitanje sigurnosti građana i njihove imovine, jer je najbliži policajac udaljen 40 kilometara od mjesta. Dakle imaju li ti građani pravo na zaštitu i sigurnost 24 sata na dan kao i građani na drugim područjima Republike Hrvatske ili su kao sada osuđeni na polugodišnje akcije, uglavnom prometne policije koje više doživljavaju kao represiju nego zaista brigu o sigurnosti, jer kažem te se akcije događaju svakih nekoliko mjeseci, nema sustavne brige koja bi to. Ako tome dodamo da na tom prostoru nema županijskih ispostava, nema suda, katastra, bilježnika javnog, građani za svaku potvrdu u županijske ispostave trebaju putovati gotovo 100 kilometara na dan, pitam se nije li vrijeme da se to promijeni, da se država za koju su upravo ljudi na tim područjima dali najviše, dakle koji su bili prognani pet godina, koji su platili veliku cijenu u Domovinskom ratu da njihova država konačno dođe do njih da bude servis građana na tim područjima. Siguran sam da bi primanje državnih službenika u županijske ispostave na tim prostorima, a ne u obližnje gradove koji su udaljeni 40 kilometara, na određeni način bilo i u službi razvoja tih područja jer svaka obitelj koja dođe na to područje je zapravo bogatstvo i popravlja tu i tako lošu demografsku sliku. I još bih želio napomenuti da bi trebalo možda razmisliti da bi oživili te prostore da se u njih možda smjesti i granična policija ili vojska pa bolje je da je vojska na područjima uz granicu nego da je u priobalju. Ovo su samo neka razmišljanja kako bi država kroz svoje institucije i službe trebala potaći razvoj ovih krajeva. Zato predlažem da Ministarstvo za regionalni razvoj izradi analize stanje za svako područje posebno i programe razvoja ili da zaduži jedinice lokalne samouprave na tom području da oni to naprave sami, jer vjerojatno sami bi najbolje znali što im treba za razvoj na tom području. Ako se na ovom prostoru nastavi sa politikom po kojoj se sada radi, a to je uglavnom broj predmeta, ja se bojim da ćemo uskoro na tim područjima ukinuti i matične urede, jer broj predmeta je iz dana u dan sve manji. Ako se nešto bitno ne promijeni kažem neće biti dakle potrebe ni za policijom, neće biti prekršaja, neće ih nitko činiti i tako. Inače sam zakon i svi ovi zakoni, ja sam mišljenja da je jako dobar, ali kažem da treba promisliti o stvarnom životu na ovim područjima. Dakle nitko ne spori činjenicu sada imamo npr. izgrađena je autocesta. Ona je mnogo dobroga donijela cijeloj Hrvatskoj u povezivanju, u razvoju turizma, ali je činjenica i gospodarstva u priobalju, ali ostaje činjenica tvrda da je jedan veliki dio područja upravo dolaskom ove autoceste, gradnjom autoceste ostao izoliran. Recimo od Splita do Zagreba povezanost je nikakva, sve linije koje su autobusne bile otišle su dakle na autocestu, ovi ljudi ne mogu više komunicirati. Netko tko radi u Splitu i obližnjim gradovima od Splita, Sinja, Knina, dakle nemaju moraju putovati svojim automobilima. Možda bi i ovdje trebalo razmisliti o subvencioniranju linija prevoznih, nekoliko puta od Splita do Zagreba isto kao što se na otocima, što je danas jako dobro riješeno. Mislim da država i na taj način stimulira ostanak i razvoj otoka. Evo ovo bi bile moje primjedbe. Dakle, ja ću podržati ovaj zakon, on je sjajan, ali život na tim područjima je puno kompleksniji i mislim da bi trebali više uložiti napora da se tu vrati život u punom smislu. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Uzeo sam riječ da bi podržao prijedlog Zakona o područjima od posebne državne skrbi, jer ga iščitavam kao nastojanje Vlade Republike Hrvatske da se ti prostori čim prije približe standardima EU, kako bi mu u budućnosti više ne bi trebali poticaj, a pogotovo ne zato što im je pomoć potrebna zbog stradavanja u ratnim okolnostima. Zakon o područjima posebne državne skrbi nije važan samo zbog usklađenja hrvatskog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije u području državnih potpora, odnosno poreskih olakšica, već je još više zbog sređivanja zakonodavne problematike koja se do 2003. godine više puta rješavala izmjenama i dopunama temeljnog zakona iz '96. godine, a koja se očito bez novog zakona nije mogla zadovoljavajuće riješiti. Na područjima posebne državne skrbi živi 680 tisuća Hrvatskih građana, što ukazuje na značaj predmetnog zakona u pogledu uvjeta življenja čak oko 15% stanovništva Republke Hrvatske. U tim smislu sagledavaju se demografski i gospodarski razvojni efekti u prvom redu kroz provedbu programa obnove i stambenog zbrinjavanja. Područja posebne državne skrbi dosadašnjom zakonskom regulativom bila su razvrstana u tri skupine, od kojih ona treća nije imala svoju egzaktnu definiciju, već je od slučaja do slučaja ovisila o dokazivanju kakvog statusa. Ovim prijedlogom zakona taksativno se navode sva područja koja zaslužuju status treće skupine i tako otklanja problem za ubuduće i osigurava kontinuitet do izrade novog Zakona o regionalnom ustrojstvu. Vjerujem da je popis općine gradova koji prema ekonomskim strukturnim i demografskim kriterijima spadaju u skupinu sasvim dostatno sagledano. Mislim da nije potrebno podrobnije navoditi sve poticajne mjere koje se mogu iščitati iz pojedinih članaka prijedloga zakona, već bih samo istaknuo kako će državu provedba ovog zakona, odnosno spremnost da posebnu državnu skrb na dijelu područja Republke Hrvatske koštati iduće godine čak nešto više od 680 milijuna kuna u državnom proračunu, a ne bitno manje i u godinama koje slijede. Važno je na naglasiti da se svim predviđenim poticajnim mjerama ne pogoduje samo pojedincima u pogledu više različitih modaliteta stambenog zbrinjavanja, te rješavanja društvene infrastrukture i poreskih olakšica, već i omogućava dodatni prihod jedinicama lokalne i regionalne samouprave ustupajući im dio naknade za iskorištavanjem mineralnih sirovina i to već od 01. siječnja 2009. godine. Kako je već primjena postojećeg Zakona o područjima posebne državne skrbi dokazivo pokazala pozitivne rezultate, siguran sam da će budućnost ovih razvojno ugroženih prostora temeljem prijedloga novog zakona biti još bitno bolja. Uostalom sama vjera u bolje sutra, donosi stvarno bolje sutra. Hvala na pozornosti.
Hvala. Gospodin zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, uvažene kolegice i kolege. Nekoliko općih informacija da bude jednostavnije shvatiti o čemu govorim. Dolaznim sa područja zapadne Slavonije, sa područja gradova Pakrac i Lipika, preciznije kao zastupnik i gradonačelnik Pakraca. Zasigurno kada govorimo o Prijedlogu Zakona o područjima posebne državne skrbi, da ću s posebnim osjećajem istaknuti ulogu stanovnika Lipika i Pakraca. Ulogu grada Pakraca i Lipika i svih hrvatskih branitelja koji su dolazili na našu bojišnicu sve do vojno redarstvene akcije "Bljesak", kada je cijelo područje oslobođeno u Domovinskom ratu i u obnovi naših gradova duhovno i materijalno po završetku Domovinskog rata. Kaže Hrvatska enciklopedija da je Domovinski rat započeo 01. 03. 1991. godine, napadom srbočetničkih postrojbi potpomognuti Jugoslavenskom narodnom armijom, na policijsku postaju u gradu Pakracu. Ginuli su na području Pakraca i Lipika u orani hrvatskog naroda i hrvatske zemlje i civili, i branitelji, i Pakračani ili Lipičani, i Požežani, Virovitičani, Varaždinci posebno Bjelovarčani, branitelji koji su dolazili iz cijele Hrvatske. Deseci i stotine mladih i starih ljudi, žena i muškaraca, poginulih i ratnih vojnih invalida. Poznata slika na cijeloj bojišnici u Hrvatskoj. Treba reći da po završetku Domovinskog rata na području gradova Lipika i Pakraca nije bilo niti jednog stambenog objekta, niti jednog gospodarskog objekta, niti vrtića, škole, bolnice koja nije bila oštećena od razornih neprijateljskih projektila. U zadnjih 13 godina traje obnova na cijelom području bivše zapadno Slavonske bojišnice, čije jedinice lokalne samouprave imaju status posebne državne skrbi. Koliko god ponekad nismo zadovoljni brzinom obnove, toliko isto mogu potvrditi da nismo dobili status područja posebne državne skrbi, da danas na ovom području nebi bilo života. Ljudi su se ipak u značajnom broju vratili na ova područja. Kuće su 95% obnovljene, što iz državnog proračuna, što iz donatorskih sredstava. Gospodarstvo se obnavlja u značajnu potporu Ministarstva gospodarstva i Vlade Republke Hrvatske, povećava se broj zaposlenih, a smanjuje kontinuirano broj nezaposlenih. Komunalna infrastruktura uz to što je obnovljena stara grad i sinova, vodovod i kanalizacija, plinovod i ceste, gdje prije domovinskog rata nisu niti postojali. Društvena infrastruktura, vrtić i osnovne škole, srednja škola, bolnica i dalje su u obnovi i modernizaciji kroz programe resornih ministarstava Vlade Republke Hrvatske i skromni gradski proračun. I naši proračuni bi izgledali potpuno drugačije da nam država ne prepušta daleko veća porezna sredstva nego na ostalim područjima Republike Hrvatske. Sa završetkom nekoliko velikih projekata na području zapadne Slavonije, prvenstveno na najstradalijem dijelu područja gradova Pakraca i Lipika uz ovaj zakon u narednih nekoliko godina ovi gradovi bi dostigli značajnu razinu razvoja i standarda i ne bi trebali više biti područja posebne državne skrbi. Koji su to projekti? Na prvom mjestu razminiranje, minskih sumnjivih područja, poljoprivrednih površina i šuma. Nadalje, modernizacija državne ceste Pakrac – Lipik – Novska, tj. brži izlazak dug 20 kilometara ovih područja na autocestu što je premijer najavio još na sjednici Vlade u Požegi iako aktivnosti u Hrvatskim cestama idu dosta sporo. Zatim, tu je konačna prodaja većinskog paketa u vlasništvu države u trgovačkom društvu Zrc Lipik što je također najavljeno krajem protekle godine ali još nije realizirano. I na kraju rješavanje problema vodoopskrbe cijelog ovog područja, izgradnjom … [[Govornik se ne razumije.]] Šumetlica, projekt koji je u pripremi u Hrvatskim vodama i nadamo se skorom početku radova. Nažalost, sve to nije dovoljno i dobro je da je Vlada Republike Hrvatske nastavila aktivnu politiku iz prethodnog četverogodišnjeg razdoblja i u ovom mandatu te predlaže novi Prijedlog zakona o područjima posebne državne skrbi koji će zasigurno poboljšati novim projektima uvjete življenja na cijelom području posebne državne skrbi u Republici Hrvatskoj. Uz to što se ovim zakonom utvrđuju područja gradova i općina koja ulaze u područja posebne državne skrbi njime se definiraju mjere kojima se potiče demografski i gospodarski napredak kroz provedbu programa obnove, povratka i stambenog zbrinjavanja što se predmetnim zakonom uz postojeće mjere uvodi. Kao prvo usklađuju se porezne olakšice poduzetnicima. Zatim, osiguravaju se dodatni prihodi gradovima i općinama s osnove poreznih prihoda i naknada za iskorištavanje mineralnih sirovina, sve prihodi kojih se praktično odriče država u korist jedinica lokalne samouprave. Također, donose se mjere stambenog zbrinjavanja stanovništva koje se vraća ili naseljava na ova područja kroz dodjelu kuća, stanova, građevinskog zemljišta i građevinskog materijala s posebnim naglaskom na mladim bračnim parovima. Zatim, zakonom se reguliraju i poticajne mjere u sklopu sustava odgoja i obrazovanja kroz subvencioniranje prijevoza učenika srednjih škola trećeg i četvrtog razreda, znači opet program za mlade te subvencioniranje boravka djece u vrtićima, jaslicama što će omogućiti nova zapošljavanja u vrtićima, jaslicama, zbrinjavanje većeg broja djece te ulaganje u izgradnju i opremanje novih dječjih vrtića. Mi koji dolazimo s područja posebne državne skrbi znamo da niti ove mjere nažalost nisu dovoljne ali da su jedan veliki iskorak prema ratom stradalim područjima i ostalim područjima od posebne državne skrbi Republike Hrvatske i dižemo ruku za ovaj zakon. A vas ostale kolegice i kolege zastupnici nadam se da smo uvjerili svojim argumentiranim i iskrenim raspravama te da ćemo konsenzusom zajedno izglasati Zakon o područjima posebne državne skrbi. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege. Zakonom o područjima posebne državne skrbi predviđene su poticajne mjere za područja o kojima Republika Hrvatska posebno skrbi da bi se otklonile posljedice rata, ubrzao povratak stanovništva, poticao demografski i gospodarski napredak te postigao što ravnomjerniji razvitak svih područja Republike Hrvatske. Bez obzira na znatne razlike područja posebne državne skrbi zajedničko im je demografsko, socijalno, gospodarsko zaostajanje za ostalim dijelovima Hrvatske te izuzetno visoka stopa nezaposlenosti. U proteklih dvanaest godina od donošenja zakona učinjeni su značajni pomaci u razvoju i izgradnji komunalne infrastrukture, povratku stanovništva, obnovi i razvoju gospodarstva, posebice u obnovi i izgradnji ratom oštećenih stambenih objekata. Kao jedan uspješan primjer ovih rezultata koji su postignuti u obnovi možemo istaknuti područje iz kojeg ja dolazim Osječko-baranjska županija, posebice Baranja gdje su uložene stotine i stotine milijuna kuna u razvoj komunalne infrastrukture, gospodarstva, ali ono što je najznačajnije preko 90% prognanih se vratilo na to područje i tamo naravno živi. Ova područja i u buduće zaslužuju i trebaju povećanu državnu skrb radi ubrzanog razvoja jer općine i gradovi na područjima posebne državne skrbi svojim proračunima koji su u pravilu dvostruko niži nego u ostalim dijelovima Hrvatske ne mogu biti generatori razvoja te će se trend zaostajanja samo dodatno povećati. Usklađujući zakon s pravnom regulativom Europske unije osigurava se kroz različite mjere i poticaje kontinuirana skrb države za ova područja i njihov ravnomjeran razvoj s ostalim dijelovima RH sukladno EU propisima i zakonima. Zakonom se reguliraju porezne olakšice i povlastice poduzetnicima na području posebne državne skrbi, definiraju i razvrstavaju gradovi i općine u skupine područja posebne skrbi, osiguravaju dodatni prihodi gradovima, općinama s osnove poreznih prihoda te naknade za iskorištavanje mineralnih sirovina te prihodi s osnove naknade općinama i gradovima koji na svom području imaju nacionalni park, park prirode, poseban rezervat i vodno zaštitno područje. Zakonom se općinama i gradovima osiguravaju sredstva za subvencioniranje prijevoza učenika kao prijelazno rješenje do školske godine 2010./2011. kada će prijevoz u potpunosti financirati Ministarstvo znanosti te osigurava subvencioniranje boravka u dječjim vrtićima, jaslicama što će omogućiti izgradnju novih dječjih vrtića te zbrinjavanje većeg broja djece na tim područjima. Kroz mjere stambenog zbrinjavanja poput najma ili darovanja državnih kuća i stanova te dodjelu građevinskog materijala ili građevinskog zemljišta za obnovu, dogradnju ili izgradnju obiteljskih kuća osigurava se povratak stanovništva na ta područja ali i zadržavanje postojećeg stanovništva. Iz svega navedenog vidljivo je da će uz pojačanu državnu skrb biti osiguran daljnji ubrzani razvoj područja od posebne državne skrbi te ću stoga naravno podržati ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici sa suradnicom, kolegice i kolege. Zakonom o područjima od posebne državne skrbi utvrđuju se područja o kojima Republika Hrvatska posebno skrbi i poticajne mjere za njihovu obnovu i razvitak a u cilju otklanjanja posljedica rata, bržeg povratka stanovništva koje je prebivalo na tim područjima prije Domovinskog rata, poticanja demografskog i gospodarskog napretka te postizanja što ravnomjernijeg razvitka svih područja Republike Hrvatske. Iako se područja od posebne državne skrbi znatno razlikuju po svojim zemljopisnim obilježjima zajedničko im je demografsko, socijalno i gospodarsko zaostajanje za ostalim dijelovima Hrvatske. Područja od posebne državne skrbi određuju se u tri skupine. I to prva i druga skupina prema okolnostima nastalim na temelju posljedica agresije na Republiku Hrvatsku, a treća skupina utvrđena je prema tri kriterija koja smo već čuli. Popis jedinica lokalne samouprave u trećoj skupini nije za sada proširen budući Vlada planira do kraja godine donijeti novi Zakon o regionalnom razvoju i posebno definirati sve općine i gradove koji zaostaju u razvitku za drugim područjima. U novi zakon preuzete su sve one odredbe iz starog zakona koje su se pokazale dobrim i dale su rezultat na terenu. To se u prvom redu odnosi na sustav stambenog zbrinjavanja koje su u dijelu dorađene tako da se riješi pitanje stambenog zbrinjavanja mladih obitelji koje su primjerice kao djeca sa svojim roditeljima bili na rješenju za obnovu i nisu do sada mogli ostvariti pravo na stambeno zbrinjavanje. Također se propisuje darovanje državnih kuća, stanova hrvatskim braniteljima, invalidima, obiteljima nestalih i poginulih hrvatskih branitelja kao i braniteljima HVO-a a što su prava koja je Vlada do sada propisivala uredbama koje su imale svoj ograničeni rok trajanja. U ovom zakonu darovanje je omogućeno bez ograničenja u rokovima predaje zahtjeva. Osim ovoga naknada za iskorištavanje mineralnih sirovina na području od posebne državne skrbi koja je prihod Republike Hrvatske ustupa se u iznosu 50% gradu odnosno općini a 50% županiji. Jedinica lokalne samouprave na područjima posebne državne skrbi koje imaju na svom području evidentiran strogi rezervat, nacionalni park, posebni rezervat i park prirode i vodozaštitno područje ostvaruju pravo na novčanu naknadu a odluku o visini naknade donijet će Vlada Republike Hrvatske. S obzirom da je Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa preuzelo financiranje prijevoza učenika srednjih škola prvog i drugog razreda a od 2010. godine preuzet će financiranje prijevoza za sve učenike ovim zakonom predviđaju se sredstva za prijevoz učenika trećeg i četvrtog razreda u iduće dvije godine. Nadalje ovisno o skupini u kojoj se nalazi jedinica lokalne samouprave ministarstvo će nadoknaditi trošak boravka djece u vrtiću ili jaslicama čime lokalna samouprava stječe dodatni prihod i može ga iskoristiti bilo za gradnju dječjih vrtića ili osloboditi roditelje dodatnog dijela troška. Danas smo u raspravama čuli dosta crnih misli ili razmišljanja vezano za prostor područja posebne državne skrbi. Evo ja ću vam iznijeti podatak danas iz zadarskoga lista: izvoz roba po gradovima i općinama Zadarske županije. Među 6 jedinica lokalne samouprave koje su najveći izvoznici 3 su upravo s područja posebne državne skrbi. Prva je Poličnik koja spada u područje posebne državne skrbi sa 62 milijuna. Drugi je Zadar sa 52. Treći je Benkovac sa 41 i zadnji je Obrovac sa 12 milijuna dolara. Znači nije tako sve crno kao što se priča. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici. Pa evo moje kolege su danas u raspravi kazali manje-više sve o ovome dobrom zakonu koji ispravlja sve nepravilnosti koje se i poteškoće koje su se javljale od 2000. godine, 2002. i dalje. Znači od njegovog donošenja od 1996. godine i danas je on stavljen sav u zakon. Navođeno je dosta primjera čime država pomaže područjima od posebne državne skrbi. Ova Vlada zasigurno radi jedan program održivog razvoja a kako ćemo zadržati sve te koji sufinanciramo, koje pomognemo ukoliko ne izgradimo energetsku, komunalnu, cestovnu infrastrukturu, ukoliko ne organiziramo dobro školstvo, dječje vrtiće pa i poslovno-inovacijske centre da bi jednostavno mogli doškolovati potrebit kadar za industrijske zone odnosno zone malog gospodarstva na tim područjima. Točno se vidi da su porezne olakšice iz 2002. godine koje su bile za 3 skupine bile cirka 18 milijuna i 405 tisuća kuna, a 2005. godine su bile 87 milijuna 537 što je za cirka 70 milijuna povećano. U ovome zakonu kao načelnik općine Okučani dok sam bio od 2000. pa i 2005. godine da sam ga trebao sam sebi pisati zacijelo ne bih ga povoljnije napisao za sve ta poticaja, za stambeno zbrinjavanje, trajno stambeno zbrinjavanje, za komunalnu infrastrukturu i izgradnju jer moramo znati ukoliko nam ministarstvo odnosno fondovi pomažu kod izgradnje komunalne i društvene infrastrukture da možemo dobiti 100% financiranje ili 80% na područjima od posebne državne skrbi dok se to na ostalim područjima odnosi 40 ili 50% jednih, 50% drugih. Znači što se tiče toga Zakona o područjima od posebne državne skrbi mislim da je on dao svoju svrhu i prije a ovo je sada da će samo poboljšati na našim područjima i nadam se da će kroz 3, 4 ili 5 godina većina jedinica lokalnih samouprava trebati manje pomoći države. I raduje me ovaj zakon. Ono što me kao čovjeka koji je prije 3 godine iz Okučana otišao, odselio u Novu Gradišku što me žalosti što je grad Nova Gradiška grad koji je bio na području što znači na prvoj crti obrane Zapadne Slavonije. Grad koji je sve svoju, komunalnu, svoju infrastrukutru znači gospodarske resurse, ljudski potencijal dao za obranu Zapadne Slavonije Republike Hrvatske jednostavno je izostavljen i ne nalazi se kao područje od posebne državne skrbi. Naime granice grada Nove Gradiške sa zapada graniče sa općinom Dragalić koja je prva skupina područja od posebne državne skrbi. Sjeverna strana grada Nove Gradiške nalazi se općina Cernik. Sa južne strane je rijeka Sava a istočnog dijela općina Vrvje. Sa svih strana smo opasani a nažalost nismo u mogućnosti odnosno nismo na popisu ni prve ni druge ni treće skupine područja od posebne državne skrbi. Naime tri naselja koja su bila na prvoj crti obrane, Kovačevac, Brvča, Ljupina gdje recimo u Kovačevcu jedna noga branitelja bila u Kovačevcu druga u Mašićima. Mašići su u prvoj skupini a grad Nova Gradiška nije. Na tom području vjerovali ili ne kad te tri, ta tri sela su ili naselja su 60% katastra općine odnosno općinskog katastra grada Nova Gradiška a na nju, a tu imamo samo 12% stanovništva grada Nove Gradiške. Pa evo gospodo državni tajnici i predlagatelji možda još ima prostora do konačnog glasovanja da se ove tri, da se ova tri područja znači KOvačevac, Brvča i LJupina općine, katastarske općine znači grada Nove Gradiške da se uvrste u jednu od kategorija područja od posebne državne, područja od posebne državne skrbi. Ja znam da to nije bila vaša greška. Bivši gradonačelnik koga smo hvala Bogu smijenili a žalimo što to nismo uradili prije jednostavno nije imao volju da to bude područje od posebnog državnog interesa i ti ljudi na tom području, to vam je pazite 60% katastra jedne općine a 12% stanovništva. Jednostavno ljudi se iseljavaju. Do jučer su rovovi bili u tim selima. Danas nažalost nemaju ni vodovoda ni kanalizacije ni društvenih domova i tako dalje i tako dalje. Svakako bez razlike ja nisam htio pisati amandman. Ukoliko ima prostora vi ćete to svakako uvrstiti. Ukoliko nema ja ću svakako glasovati za ovaj zakon zato što znam da 680 tisuća stanovnika jer sam bio, živio sam dugo godina od konstituiranja općina, općine, živio sam tamo i živio sam u vremenu kada je posebno, područje od posebne državne skrbi kad smo ih mi načelnici zvali područje od posebne državne skrbi za koje nitko ne skrbi. Sa ovim zakonom i zakonima prije ove Vlade zasigurno se pokazala skrb, dobra skrb, kvalitetna ali da je treba poboljšati za ova područja. Hvala lijepo.
Hvala. Nekoliko replika. Prva gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvaženi kolega zastupniče. U svojoj raspravi dotakli ste se slobodnih zona i gospodarskog aspekta ovog zakona koji danas, o kojem danas raspravljamo. Ono što zapravo moram reći je da je njegov gospodarski aspekt relativno uzak i vrlo mali. Jedino na što se on odnosi i referira je na poreznu degresiju stope poreznog opterećenja dobiti za poduzetnike i poreznog rasterećenja i to znači pod nekakvom hajmo reći u skladu sa usklađenjem u procesu pristupanja Europskoj uniji. Znači, pregovora Hrvatske sa Europskom unijom. No međutim, to tako ne treba biti. Ono što je sada činjenica i ono što je de facto sada fakat je da imamo u Hrvatskoj na područjima od posebne državne skrbi samo dvije slobodne zone. Jedna je slobodna zona Obrovac koja nije u funkciji i druga je slobodna zona Vukovar koja ima 20% poslovnih subjekata i samo 120 zaposlenih. Blizu Karlovca je poslovna zona Ribrik sa 7 poslovnih subjekata i 17 zaposlenih. Dakle, definitivno nije dovoljno napravljeno u vidu gospodarske revitalizacije područja od posebne državne skrbi i to treba biti prioritet. Na žalost, još do danas nismo dobili u saborsku proceduru strategiju regionalnog razvoja Hrvatske. Ono što još moram reći je da se na ovaj način, a činjenica je i to se vidi iz ovih pokazatelja u područjima posebne državne skrbi gdje se subvencija, odnosno gdje su se posebne olakšice koristile za pokretanje gospodarstva koje je još uvijek slabo i koje je nedovoljno razvijeno, a to govore i podaci o maloj zaposlenosti, odnosno velikoj nezaposlenosti u tom području. Na ovaj ćemo način mi i one poduzetnike koji su došli u gospodarsku zonu demotivirati, tj. motivirati da izađu iz nje, a u procesu pregovora Hrvatske s Europskom unijom je moguće te neke stvari definirati i prolongirati i upravo zbog toga nema potrebe da sa danom ulaska Hrvatske u Europsku uniju ukidaju se potpore u poljoprivredi i ribarstvu. Dakle, to se moglo prolongirati i malo šire. Hvala.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Mato Bilonjić.
Uvaženi kolega u potpunosti se slažem da nije dovoljno. Zato se i donosi ovaj zakon koji će poboljšati ovaj dio, ali ja sam kazao da sam živio i vodio lokalnu upravu u vrijeme kad nisam dobio jednu kunu iz državnoga proračuna. Nema razvoja gospodarstva i nema održivog razvoja gospodarstva ukoliko jedinice lokalne samouprave ne uradi energetsku, komunalnu, cestovnu infrastrukturu i ne pripreme školstvo. Ova područja to bez Vlade Republike Hrvatske odnosno bez fondova i ministarstava ne mogu raditi, a pokazano je barem govorim u mjestima odakle ja dolazim da se u protekle 4 godine, da je Vlada napravila veliki iskorak i veliki zamah i ja se nadam da će u naredne 4 godine to biti pravo dobro učinjeno.
Druga replika, gospodin zastupnik Drago Bodakoš.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, cijenjeni tajnici, državni tajnici, gospodine i gospodo zastupnici. Pa gospodin zastupnik je govorio o poreznim olakšicama koje su povećane i naveo je ovdje iznose. Međutim, kad gledamo koji su ti, odnosno kad bi to na neki način preveli vezano za ove skupine treća skupina koja je nastala po kriterijima, a to su ekonomski, strukturni i demografski postavlja se pitanje koje su to ekonomske odnosno porezne povlastice za, govorim o Slavoniji i Baranji, za oko 40% mjesta u toj trećoj skupini su upravo iz Slavonije i Baranje i ona su zastupljena. Ako se postavi osnovno pitanje koja je to glavna proizvodnja u gospodarstvu tih područja? To je u prvom redu poljoprivreda i sada dolazimo do onoga članka 23. kojim se da, onima koji se bave poljoprivredom i ribarstvom dajemo povlastice da plaćaju 75% od propisane porezne stope na dobit. To izgleda po meni ovako bespredmetno, jer znademo kaka je naša poljoprivreda i koja onda to dobit može biti. U isto vrijeme ova područja smatram imaju upravo poljoprivredu kao osnovu i tu bi trebalo dati određene prednosti, odnosno da se prvenstveno proizvodnja koja se ostvaruje tamo kupi po pravim cijenama. Danas imamo situaciju da pred žetvu kupujemo pšenicu u pola manjoj cijeni ako smo uvezli po 250 eura vidimo da danas ta cijena se nudi seljacima u pola manja. Mislim da bi to bila veća povlastica nego ove porezne stope. Hvala.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo imao sam repliku na izlaganje kolege Bilonjića. Naime, kad bih govorio o Okučanima onda je kolega iz SDP-a s ove strane moje desne spomenuo da zapravo je gospodarstvo temelj razvoja ovih područja od posebne državne skrbi i to je ono što i danas zapravo u Okučanima ne možemo vidjeti pomak u tom smislu. Imamo područje, imamo proglašeno je područjem, odnosno općinom od posebne državne skrbi, ali gospodarstvo i dalje stoji na vrlo, vrlo niskim granama i nema nekakvog poticaja. Nadalje, govorilo se o tome da je Nova Gradiška, a ja bih rekao pri tome da je zaboravio i Slavonski Brod. Zapravo su gradovi na prvoj crti bili obrane i da ne kažem da su porušeni, ne bih htio uspoređivati sa Vukovarom, jer ne možemo ga, ali vrlo, vrlo slično. Na žalost, kolega dragi, lokalni čelnici koji su vodili županiju i grad nisu napravili korak prema središnjoj vlasti, pa evo danas smo takvi kakvi jesmo i Brod i Gradiška. Hvala lijepo.
Gospođa zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, zastupnice i zastupnici. Ja ću u svakom slučaju podržati prijedlog ovog zakona zato što mislim da on donosi dobre nove poticajne mjere i svakako olakšava život jedinicama lokalne samouprave na područjima od posebne državne skrbi. No, sigurno ću biti najsretnija onog trenutka kad nam ovaj zakon više neće trebati, odnosno kad će u Hrvatskoj sva područja biti jednako razvijena na zadovoljstvo svih naših građana. Sigurno je da na područjima od posebne državne skrbi su nagomilani i mnogobrojni problemi i unatoč tome što nam se možda čini da je prošlo dosta vremena i da je već trebao biti proveden oporavak. Ono što ja gledam kao najveći nedostatak, odnosno najveći manjak jest pitanje ljudi koji još uvijek nisu na tim područjima, dakle još uvijek je tamo jako mali broj stanovnika, a svi oni mladi koji eventualno završe škole ili se spremaju za neka dodatna viša obrazovanja jednostavno traže razlog da odu iz tih područja. Stoga se mogu složiti sa kolegama koji su ustvari dodirnuli u samu bit, a to znači da je potrebno u tim područjima kao i u svim drugim područjima, a posebno tu mislim na ruralni prostor, osigurati adekvatne uvjete života koji će biti slični onima u gradu, a to znači da je potrebno sagraditi komunalnu infrastrukturu i ceste i vodovode i plin i kanalizaciju i, naravno provesti elektrifikaciju tamo gdje ona nije provedena. Ja mogu reći, dolazim iz Sisačko-moslavačke županije gdje se proizvodi 2/3 električne energije Republike Hrvatske i ponosna sam, evo i donedavno sam obnašala dužnost zamjenice županice što upravo smo na tom području uspjeli zajedničkim naporima i države i jedinica lokalne uprave i naravno županije provesti skoro elektrifikaciju do kraja. Znam da to možda čudno zvuči danas u ovo vrijeme da netko nema struje, ali vjerujte bilo je obitelji i djece koje su pored svijeće pisali svoje domaće zadaće, posebno tamo na području Dvora i sigurno da to nije bilo ugodno niti vidjeti, a i da nije bilo jednostavno riješiti. Naravno da treba zahvaliti svima onima koji su kroz različite vrste pomoći pa naravno i međunarodne pomoći omogućili da se ta područja brže revitaliziraju, no sigurno da još uvijek mi ne možemo biti u potpunosti zadovoljni sa stanjem koje tamo imamo. No, željela bih istaknuti i neke pozitivne primjere, čini mi se da je to važno reći jer se stječe dojam ponekad u javnosti da su područja od posebne državne skrbi ustvari područja o kojima, bar tako zna pisati u novinama, ne brine Vlada, daleko od oka daleko od srca i da su to područja koja nisu niti jednoj vlasti interesantna. Ja se s tim ne slažem jer, evo na primjeru moje županije pokazalo se jednom sinergijom, a o tom su govorili neki drugi kolege da upravo na području poljoprivrede se mogu vidjeti najveći napreci i konkretni rezultati kada govorimo o područjima od posebne državne skrbi jest primjer Banovine gdje je u zadnjih 10 godina zajedničkom akcijom i države i županije i općine i gradova dignuto 230 hektara plantažnih nasada šljive i 300 hektara plantažnih nasada ostalih voćnih vrsta, dakle tamo postoje ljudi koji, ne samo da su primili poticajne mjere, nego su te poticajne mjere iskoristili na pravi način. Veliki dio njih sve više se počinje baviti eko poljoprivredom i eko turizmom jer su to područja koja su upravo pogodna za takav vid proizvodnje, a mogu reći da smo, evo i mi županija koja je prva u državi platila tečajeve za ekološke proizvođače, oni će dobiti certifikat koji ide u radnu knjižicu, a škola se odvija na području od posebne državne skrbi u Maloj Gorici u Petrinji. Mogu reći pozitivne primjere ljudi koji su živjeli u gradu Zagrebu, koji su imali dobre poslove, koji su radili u bankama i na mjestima gdje su imali dosta dobra primanja koji su se vratili ili doselili na područja od posebne državne skrbi gdje su razvili poljoprivredni biznis i u čemu su sad vrlo uspješni, jako dobro zarađuju, a ustvari pomažu razvoju cijelog kraja jer jedni Andrašeki na području Petrinje imaju sad toliko narudžbi za sir, šalju ih i u Dubrovnik i u Split i diljem cijele Hrvatske, a to znači da im treba i više mlijeka, a to mlijeko ne mogu sami proizvesti, nego otkupljuju od ostalih proizvođača. Dakle cijeli jedan lanac se na taj način zatvara. Također pitanje Centra za šljivu i pitomi kesten koji je otvoren na području Banovine izuzetno važan i kao stručna institucija i kao potpora proizvođačima gdje se također zajednički uz grad, županiju i državu došlo do jedne institucije koja će sigurno doprinijeti razvoju cijelog kraja. Ono što predstavlja veliki problem jest pitanje neobrađenog poljoprivrednog zemljišta. Mi ćemo i ovih dana raspravljati o novom Zakonu o poljoprivrednom zemljištu gdje se uvode novi mehanizmi i nove mjere. Ja moram reći da definitivno takvo neobrađeno poljoprivredno zemljište koje je u privatnom vlasništvu, a ljudi ne žive na tom području iz razloga što, ili ne žele živjeti ili ne smatraju da im je to dom, će prema novom Zakonu o poljoprivrednom zemljištu morati to zemljište ponuditi u zakup ili prodaju općini, a onda će se na taj način stvarati i jedan fond koji će koristiti za okrupnjavanje poljoprivrednog zemljišta i to onima koji se žele baviti poljoprivredom jer dokazano je da jedno novo otvoreno radno mjesto u poljoprivredi otvara dodatno dva radna mjesta i upravo na područjima od posebne državne skrbi poljoprivreda i turizam mogu biti itekako dobre dohodovne grane. Da tu postoji interes govore i podaci da, evo i u Ministarstvo turizma upravo najveći broj projekata u turizmu stigao iz Sisačko-moslavačke županije gdje je prosjek za druge županije 20, 30 projekata, iz Sisačko-moslavačke županije 86 projekata. To znači da ukoliko postoji koordinirana zajednička akcija, ako sve razine žele sudjelovati u poticanju dobrih projekata, rezultat sigurno neće izostati. No, ja moram upozoriti i na malverzacije koje se događaju na terenu kad je riječ o poljoprivrednom zemljištu gdje su upravo ljudi koji su pod minama obrađivali to poljoprivredno zemljište, a odlučili su ostati živjeti na području od posebne državne skrbi različitim igrama i igricama ostali bez poljoprivrednog zemljišta, ne mogu sad graditi farme i povećavati svoju proizvodnju i školovati svoju djecu jer su izrazili spremnost ostati tamo, dok su neki naši vrlo poznati tajkuni potezom pera dobili to poljoprivredno zemljište. Ja se nadam da takvih slučajeva više biti neće jer je to destimulativna mjera za one koji žele ostati na selu, za one koji žele ostati i obnavljati ratom razrušena područja. Također s ovog mjesta apeliram i na Vladu Republike Hrvatske da se pomogne onim zadrugama koje rade na terenu, bilo to proizvodne zadruge, poljoprivredne zadruge ili zadruge nekog drugog tipa jer smo uvidjeli da postoje oni koji love u mutnom, mogla bih to tako reći, podignu različite vrste poticaja, subvencija, posebno od države, imaju kvazi zadruge i onda ne naprave ništa na terenu. Postoje zadruge koje rade, takva je zadruga primjerice Vinska Banovina u Glini koja ima potpisane vrlo prestižne ugovore sa velikim proizvođačima koja je okupila sve poljoprivredne proizvođače na tom terenu i mi sad pokušavamo riješiti pitanje farme u Maji pored Gline da se upravo takvoj jednoj zadruzi koja je proizvodna, koja ima tržište, koja zna što radi, dodijeli takva jedna farma u koju je uloženo milijuni i milijune kuna, a danas stoji napuštena i mnogi ulaze, izlaze i kradu dijelove i odnose krov i vrata i sve što se tamo nalazi. Prema tome sigurno da treba postojati volja sa svih razina da bi se ovakva područja revitalizirala. Mjere koje su predložene ovim Zakonom o područjima od posebne državne skrbi, a koje se odnose i na eksploataciju mineralnih sirovina i prihode koji ostaju jedinicama lokalne uprave od tih prihoda, kao i osiguravanje prihoda sa osnove naknade općinama i gradovima koji imaju na svom području strogi rezervat nacionalni park, park prirode to su mjere koje su dobre. Svakako takve mjere treba pozdraviti kao i mjere gdje se pomaže ustvari općinama i gradovima i županijama u organiziranju prijevoza za učenike trećih i četvrtih razreda, jer znamo da Ministarstvo znanosti plaća prijevoz učenika za prve i druge razrede srednje škole. Evo obzirom da mi je vrijeme isteklo, dakle dajem potporu ovom zakonu i vjerujem da će uskoro doći vrijeme kada nećemo morati govoriti o područjima od posebne državne skrbi, kada će svaki kutak naše domovine biti zanimljiv i ugodan za život i kada će prostor cijele Republike Hrvatske se moći podičiti sa dobrim gospodarskim rastom i sa ljudima koji žele živjeti ovdje. Hvala.
Hvala. Dvije replike. Prvi je gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegica Petir je ustvrdila da podržava ovaj zakon zbog toga šta donosi nove mjere koje će pomoći hrvatskim građanima da što kvalitetnije žive i da se vraćaju u ta područja i da imaju lakši život. Ono šta se meni čini iz ovog zakona je da mi smanjujemo te poticajne mjere, odnosno da na način da uskraćujemo pravo na povrat poreza, odnosno na neplaćanje poreza firmama koje su otvorile poslovanje na tom području mi na neki način stvaramo okružje koje je poslovno negativnije, odnosno da će manje firmi otvarati nova radna mjesta na tom području. Tako da evo ja bih molio ako mi može samo reći koje su to nove mjere, a koje nisu do sada bile primjenjene. Meni se čini da puno ovih mjera je manje-više već bilo prije u primjeni. Ovo što se usklađuje sa europskim zakonodavstvom ide na štetu građana u tom području.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Marijana Petir.
Pa kolega Maras ja sam govorila u okviru svoje rasprave kako vidim ustvari revitalizaciju područja od posebne državne skrbi kroz koje razvojne grane. Ne mislim da na područja od posebne državne skrbi treba doći teška industrija i velike firme kojima ćete vi dati olakšice pa će tamo otvoriti 300 radnih mjesta i uništiti i zagaditi okoliš i cijelo to područje i na kraju krajeva niti će imati toliko ljudi da ih zaposle. Dakle na tim područjima treba stvarati uvjete, a to je osigurano ne samo ovim zakonom nego drugim paketom zakona koje smo donijeli ili ih sada donosimo na način da se potiče poljoprivredna proizvodnja, da se potiče turizma, da se daju poticaji malim obrtnicima i malim poduzetnicima. Kada je riječ o mjerama na koje se odnosi ovaj zakon onda to možete naći i u preambuli, a riječ osiguravanju dodatnih prihoda gradovima i općinama na područjima posebne državne skrbi sa osnova poreznih prihoda i naknada za iskorištavanje mineralnih sirovina od prihoda, dakle kojih se odriče država u korist jedinica lokalne samouprave, osiguravanje prihoda sa osnove naknade općinama i gradovima koje na svom područjima imaju strogi rezervat, nacionalni park, park prirode, vodno zaštitno područje. Također riječ je o poticajnim mjerama za sustav odgoja i obrazovanja kroz subvencioniranje i prijevoza učenika srednjih škola trećeg i četvrtog razreda te kroz subvencioniranje boravka djece u vrtićima i jaslicama na području od posebne državne skrbi. Hvala.
Sljedeća replika, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dobro ste dotakli kolegice Petir stanje, demografsko stanje u područjima posebne državne skrbi i to je jedan stvarno veliki problem. Ljudi iseljavaju od tamo i tamo nitko neće doći živjeti samo zato što će dobiti stan, nitko neće doći živjeti samo zato što će imati kuću nego prije svega doći će živjeti ako bude imao posao. I u tom smislu kao dobre gospodarske učinke i motore razvoja upravo ste i spomenuli poljoprivredu i dobra iskustva u poljoprivredi i ja se time slažem i podržavam to. I stoga moje pitanje koje postavljam vama i državnom tajniku je vezano, zašto su subvencije u poljoprivredi i ribarstvu će kraće trajati od subvencije i potporama ostaloj industriji. Dakle one će se ukinuti danom ulaska u Europsku uniju, a subvencije u ostaloj industriji će trajati po ovom prijedlogu do 2017. Znači pitanje je, zašto kada već imamo dobar efekt poljoprivrede, ribarstva na razvoj tih ruralnih krajeva koji su u području posebne državne skrbi, nismo mogli izboriti porezne olakšice za one gospodarske subjekte koji dobro rade i motor su razvoja tog područja. Zašto su neke druge grane gospodarstva u tom smislu privilegirane? Hvala.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Marijana Petir.
Ja doista kolega ne znam od kuda vama te informacije s kojima baratate da će potpore u poljoprivredi biti ukinute. Mi smo prošli tjedan razgovarali o Zakonu o potporama u poljoprivredi gdje smo upravo išli sa novim mjerama, sa povećanjem potpora, sa smanjivanjem kriterija, sa vraćanjem obiteljskih gospodarstava koja su bila izbačena iz sustava potpora vraćanjem njih u sustav. Dakle od 170 tisuća obiteljskih gospodarstava koliko ih je upisano u upisnik, na žalost njih preko 70 tisuća nije dobivalo potpore zbog rigoroznog zakona. Dakle zakon koji smo mi izmijenili, vratili smo 200 tisuća obiteljskih gospodarstava u sustav potpora i naravno stvorili uvjete da svako ekološko gospodarstvo dobiva potporu da gospodarstva na područjima od posebne državne skrbi imaju veće potpore u poljoprivredi nego što to imaju oni koji se bave primjerice u razvijenom području, tako da mi nije jasno na temelju čega izvodite taj zaključak da će potpore u poljoprivredi biti maknute ili da će biti skinute, jer ovog trenutka se razgovara o zajedničkoj poljoprivrednoj politici na razini Europe i ono što jest naš cilj da svakako budemo konkurentni i na tom tržištu, a naravno da to nije moguće bez potpora. Ja mogu reći evo ako imam još vremena, primjer Sisačko-moslavačke županije gdje smo mi uložili u dvije i pol godine 60 milijuna kuna kroz poticajne mjere za gospodarstvo, poljoprivredu i turizam, dakle dio tog novca zasigurno se odnosi na područja od posebne državne skrbi jer većina županija odnosno teritorija županije jest područje od posebne državne skrbi. Ostvarili smo industrijski rast od 5%, a vanjsku trgovinsku razmjenu 150 milijuna dolara što je bila jedna od najboljih vanjskotrgovinskih razmjena u Republici Hrvatskoj. Dakle, naravno da to nije ostvarila županija sama bez općine i gradova i bez države, ali svi su prepoznali da moraju nešto napraviti, da moraju udružiti sredstva i pomoći tom području.
Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, državni tajnici, kolegice i kolege. Evo, dozvolite u par rečenica da kažem koji imam stav prema ovom zakonu i što mislim da u ovom zakonu nije dobro, mada naravno svaki zakon koji potiče i pomaže hrvatskim građanima i nerazvijenim dijelovima naše zemlje treba dati potporu. Ali naravno neke stvari mogu biti bolje, nego što su zakonom predviđene. Ponovit ću još jednom dvije teze s kojima su početi, a to je da je činjenica da se u Hrvatskoj od kako je rekao jedan moj kolega zadnjih izbora teže živi, a pogotovo to vrijedi za područja od posebne državne skrbi. I drugo da ovaj zakon koji danas ćemo donesti ili već kad, izglasat ćemo ga budemo imali za to uvjete, će biti stepenica niže od ovoga zakona kojeg smo imali do sada, odnosno prava i 'ajmo to tako reći pomoć i subvencije za ta područja bit će slabija i niža nego što su to bili do sada. Zbog čega smatram da je nužno na neki način dati više napora i više podrške tim područjima. Radi se o područjima gdje konkretno od 170 jedinica lokalne samouprave, gdje lokalne jedinice jednostavno ne uspijevaju pružiti i one najminimalnije javne potrebe svojim građanima, gdje ne postoje uvjeti za kvalitetan život, a kvalitetan život podrazumijeva uz smještaj, stanovanje, kvalitetan posao od kojeg možete zaraditi plaću za dostojanstven život da možete podmiriti troškove za svoju obitelj. Zbog čega je to područje izuzetno bitno, ne moram posebno naglašavati. Tu je uključeno u prve dvije skupine jako puno lokalnih jedinica koje su bile na žalost tijekom Domovinskog rata i devastirane i okupirane, i na neki način treba im pomoći da što prije se razviju, odnosno da se te štete koje su tijekom rata nastale saniraju. I treće, treća kategorija, one koje s obzirom na kriterije ekonomske razvijenosti, strukturnih teškoća, demografskih kriterija i ostalih posebnih kriterija ne zadovoljavanju, odnosno nemaju određenu razinu razvijenosti i kojima treba pomoći da se sukladno, kako se naša cijela zemlja razvija i one razvijaju. Tih područja kao što sam rekao je negdje 170, od pet stotina i šezdesetak u Hrvatskoj, što znači jako puno. Na njihovom području živi, to su već dosta kolega isticali prije mene, 680 tisuća ljudi i sve kategorije koje možemo sagledati govore da ljudi tamo žive lošije, nego što žive ljudi u razvijenijim dijelovima Hrvatske. Znači i što se tiče prosječne plaće i što se tiče školovanja i što se tiče najosnovnijih potreba ljudi koji tamo žive. Ovi podaci koji govore da s obzirom na obrazovanje, čak 16% više ljudi starijih od 15 godina ima samo završenu osnovnu školu ili bez škole, nego što je to prosjek u Hrvatskoj ili 6% manje ljudi nego što je u Hrvatskoj završilo fakultet, živi na tim područjima, govori da se i u sustavu obrazovanja u tom djelu treba više uložiti. Ono što bih spomenuo, posebno i što mi nije drago u ovom zakonu, a to je se poduzetnicima na neki način uskraćuju porezne olakšice iz ovog tu podatka koji nam je i predlagač zakona dao vidi se da te olakšice nisu male i da tih poduzetnika nije malo. Znači mi smo tijekom svih ovih godina od kada je, od kada se na taj način i daju olakšice, vidi se konstantan rast. Znači 2002. je bilo 284 poduzetnika, 2003. 450, 2004. 489, 2005. 567. Znači očito su te mjere dale nekog rezultata i poduzetnici su otvarali svoje tvrtke u tim područjima i zapošljavali ljude koji tamo žive, sa svrhom da ti ljudi tamo ostanu živjeti, da se ne sele iz tih područja, da mogu kvalitetno živjeti i da na kraju krajeva se razvija taj kraj na neki način isto kao što se razvija i Hrvatska u cijelosti. I zbog toga ne mogu podržati kada se te olakšice ukidaju, pogotovo što samo osjećao da se moglo u pregovorima sa Europskom unijom iznaći način da se taj dio olakšica ostavi. Mi obično imamo dosta laku ispriku da je to usklađivanje s europskim zakonodavstvom i da zbog toga eto moramo ukinuti te olakšice, odnosno da ne možete staviti u privilegirani položaj firmu koja je, ili tvrtku koja je na tom području, odnosno na one koje su u drugom području Hrvatske. Ali u svakom slučaju, smatram da se to moglo kvalitetnije dogovoriti u pristupu Europskoj uniji, odnosno da se moglo vidjeti, vidimo da i dio tih olakšica ostaje u određenom periodu, možda je moglo se i nešto kvalitetnije tu ispregovarati i isposlovati da te olakšice ostanu. Ono što mogu reći da se vidi da ovaj zakon će proizvesti određene obveze države i dobro je da država pomaže ta područja. To je 2009. godine 680 milijuna, od toga moram reći da najveći dio otpada na obnovu kuća, što govori iako je rat već odavno prošao i da na neki način puno novce odlazi na te kuće, da ljudi jednostavno nemaju uvjeta ni da se vrate. Znači ja smatram da bi trebali dati još veću podršku povratku naših ljudi dolje, odnosno da im se da podrška u obnovi kuće kako bi mogli kvalitetno živjeti. Ovaj drugi dio kada se gleda elektrifikacije, nevjerojatno je da danas u Hrvatskoj imamo dvije Hrvatske. Jedna u kojoj mi živimo, u Zagrebu u krajevima koji su razvijeni, a druga gdje ljudi još nemaju najosnovnije potrebe, a to je električna struja. Znači, ljudi koji žive bez struje, bez vode i naravno da se mora tu dati jedna kvalitetnija podrška u tom smislu da se omogući kvalitetniji život ljudima u tim područjima. I na kraju ono što smatram da je izuzetno bitno, a to je da vidimo da se kroz određene poticajne mjere pokušava olakšati obrazovanje mladim ljudima u tim područjima. I smatram da je na neki način ispušteno iz zakona dati jednu podršku ljudima koji idu na fakultete odnosno koji su sudionici visokog školstva, koji pohađaju fakultete u gradovima. I vidim da tu nema nikakve potpore i zato ćemo kolega Bernardić i ja uputiti jedan amandman da se svim redovnim studentima sa tih područja isplati stipendija u visini 40% prosječne hrvatske plaće zbog toga što smatramo da ovaj ajmo to tako reći jaz između 5% ljudi koji imaju fakultete ili koji studiraju u tom području 11% u Hrvatskoj je prevelik. I smatramo da treba mladim ljudima pomoći da mogu kvalitetnije studirati iako dolaze iz tih područja. Pogotovo kad sam govorio već ranije vidimo da su plaće u tim područjima niže, da ljudi nemaju mogućnosti školovati svoju djecu. I smatram s obzirom da smo dali i za prijevoz za učenike za osnovne i srednje škole da moramo dati tu podršku ljudima i za visoko školstvo. Mislim da to ne bi bilo preveliki novac ako se radi o 25 tisuća mladih ljudi koji su u srednjim školama, ako uzmemo da je 10% otprilike ljudi koji idu na fakultete, to je 2,5 tisuće ljudi redovitih studenata. Kada bi dobivali naknadu od 2 tisuće kuna ili 2,5 tisuće kuna mjesečno to je otprilike nekih 5 milijuna kuna mjesečno mislim da tu država može pomoći a na neki način bi omogućila tim ljudima koji nemaju mogućnost da im netko plati studij i da na neki način studiraju u gradovima jer nema naravno fakulteta u tim sredinama baš previše, da na kraju mogu završiti fakultete i da se obrazuju. Tako da evo to će biti jedan amandman za koji se nadam da ćemo od predlagača a i od svih zastupnika u ovom Visokom domu dobiti podršku. I na kraju, naravno da bi pohvalio ovu mjeru koja se tiče hrvatskih branitelja da se njima izlazi u susret i da se rješavaju stambena pitanja hrvatskih branitelja u tim područjima ali kažem da još smo mi daleko od one razine obnovljivosti tih krajeva koja bi omogućila kvalitetan život ljudima i koja bi zadržala ljude da žive na tim područjima. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo replike. Prvo gospodin Davor Bernardić.
Hvala, predsjedniče Sabora. Poštovani kolega Maras, spomenuli ste obrazovanje i odgojne mjere, odgojno-obrazovne mjere i nema boljeg pokretača gospodarskog razvoja bez ulaganja u obrazovanje. I stoga ovaj prijedlog koji ste iznijeli a ja ću vas nadopuniti u onom dijelu u kojem nam je priloženo u obrazloženju a to je da u krajevima od posebne državne skrbi je 5% ljudi sa završenim fakultetom dok je priča u ostatku Hrvatske na razini 12% ako je suditi prema obrazloženju iz ovog prijedloga i nema razloga da mu mi ne vjerujemo. I upravo zbog toga nadamo se da će zastupnici u Hrvatskom saboru, svi zastupnici prihvatiti prijedlog da se studenti, redovni studenti iz područja posebne državne skrbi stipendiraju sa iznosom minimalne plaće u Republici Hrvatskoj. To je na razini od 39 odnosno 40% plaće, znači da se stipendiraju kako bi bili stavljeni u ravnopravan položaj sa ostalim studentima iz Hrvatske. Zašto? Zato jer njihovi roditelji rade za jako male novce ili ne rade i ne mogu priuštiti skup smještaj u sveučilišnim gradovima. Ne samo to, nego i oni ograničeni su kapaciteti studentskih domova. Postoje neki problemi vezani znači u samom studiranju tih ljudi i nema boljeg pokretača gospodarstva bez da nekako podignemo razinu ljudi koji su završili fakultet iz tih područja. I stoga ja se nadam da će svi zastupnici upravo podržati ovaj prijedlog.
Odgovor gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo. Kolega Bernardić, dobro ste to primijetili. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim, gospođo Šolić? … [[Upadica se ne čuje.]] Ne znam, probajte dignuti ovu pločicu pa će vam predsjedavajući dati riječ da kažete što vam je na umu. Ovako, a da novaca ima vidi se iz prijedloga ovoga zakona a to je da s osnove povrata poreza na dobit sve ove tvrtke koje će ostati u nekom roku bez tog prava su prošlu godinu ostvarile pravo na 87,5 milijuna kuna šta govori da će postojati još prostora a vidi se iz predlagačeve simulacije da će se ta sredstva iz godine u godinu smanjivati, znači 2009. 680 milijuna kuna, 2010. 658. Znači, sva sredstva koja idu za područja posebne državne skrbi će se smanjivati. Znači, postoji prostor da se izdvoji za te studente odnosno one koji žele studirati a nemaju mogućnost rekao sam zbog toga što su prosječne plaće puno manje na tim područjima, da se izdvoji prosječno 5 milijuna kuna mjesečno kako bi ti studenti koji imaju želju, koji imaju na kraju krajeva mogućnosti i sposobnosti osim financijskih kako bi mogli studirati. Hvala lijepa.
Gospodin Boro Grubišić, također replika.
Gospodine predsjedniče. Ja sam suglasan sa idejom da se stipendiraju studenti sa područja od posebne državne skrbi ali moramo znati i to da jedinice lokalne samouprave također imaju fondove dakle pri županijama, gradovima, općinama kojima se stipendiraju i učenici i studenti. Ali u svakom slučaju, vaš prijedlog je za pozdraviti i osobno sam sklon tome da podržim takav prijedlog jasno. Ali ima nešto drugo što bi bilo puno bitnije, da se ti stručnjaci kada završe fakultet vrate na područje odakle su došli i da tamo rade. To bi bilo puno važnije.
Hvala. Odgovor gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepa. To je naravno kolega Grubišić vezano jedno uz drugo. Ako stvarate povoljnu atmosferu što se tiče gospodarstva u tim područjima, ako stvarate ljude kvalitetne koji će završiti fakultete i raditi normalno da će oni htjeti tamo živjeti. Ali evo još jedna stvar koja mi upada u ovom zakonu kao nelogičnom. Mi kažemo da zbog toga što Europska unija ne dozvoljava ovako favoriziranje određenih tvrtki ukidamo te porezne olakšice. Ali na drugi način mi to možemo vratiti kroz regionalne razvojne programe. Znači, za to je predviđeno 57 milijuna kuna. S jedne strane, ukidamo 87 milijuna kuna kroz ove porezne olakšice a dali smo za regionalne i razvojne programe gradova i općina 57 milijuna kuna. Znači, možemo mi gospodine Grubišić dati i više novca kako bi se ti gradovi pomogli za svoje programe i kako bi se stvorili ovi uvjeti o kojima vi govorite, a to je da ti ljudi kada završe fakultete imaju gdje raditi. Samo je stvar kažem dobre volje da to napravi. Hvala lijepo.
Replika, gospođa Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine Maras, malo prije ste spomenuli stambeno zbrinjavanje branitelja koje je zapravo ovim zakonom određeno. Međutim, ja bih spomenula jednu grupu hrvatskih branitelja iz Cavtata koji zapravo svoje stambeno zbrinjavanje čekaju od '92. godine. Ima cijela kronologija koja je ovdje ispred mene što su sve, kakve su sve prepiske radili. To su bile prepiske između lokalnih jedinica, ministarstava, odnosno čak je s tim slučajem bio upoznat, upoznat je i predsjednik Vlade i Predsjednik države. Pa ja se nadam da će ovim zakonom, bila bih jako sretna i ja i svi oni dole kad bi se barem ovim zakonom njihova prava napokon se riješila. Usput bih i upitala predstavnike iz ministarstava. Mislim da znate o kojoj se grupi radi. Grupa branitelja iz Cavtata, jer u međuvremenu kako se nisu riješila njihova pitanja oni su stvarno, jedan je branitelj iz ove grupe koji je bio umirovljeni časnik Hrvatske vojske koji je rodom iz Slavonije on je sa osmero maloljetne djece i suprugom otišao je iz Cavtata, jer se naravno njihovo stambeno rješenje nije riješilo. Hvala lijepo.
Odgovor, gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo. Kolegice vi ste dobro primijetili probleme koji, na koje nailaze mnogi oni koji imaju pravo po zakonu, a to pravo nije novina. To pravo već postoji od ranije. Ja ću samo podsjetiti, imat ćemo na dnevnom redu ove sjednice ili možda ako ne stignemo ove sjednice, slijedeće Izvješće državnog pravobranitelja, pučkog pravobranitelja koje je puno primjera gdje ljudi na tim područjima ne mogu ostvariti ono pravo koje im zakon omogućuje i pučki pravobranitelj piše nadležnom ministarstvu ovo odgovara ali se ništa ne čini. Evo, imat ćemo prilike o tome raspravljati i ja bih bio sretan kada bi se ove stvari koje definiramo ovim zakonom i u ovom dijelu što ste vi spomenuli ostvarile. Na žalost, one se ne ostvaruju, a odgovora zašto nema.
Replika, gospođa Božica Šolić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo, kolega Maras rekli ste, dignite pločicu pa možete onda razgovarati i dapače. Niste se usuglasili prvo koliko će ta, postotak te prosječne hrvatske plaće biti za te studente iz područja posebne državne skrbi. Hrvatska demokratska zajednica i Vlada već u prošlom mandatu je mislila svakako na studente pogotovo djecu branitelja, hrvatskih branitelja pogotovo s tih područja kada ste vi kategorički bili SDP i vi zajedno s njima protiv te odluke. To se sjetite. Druga stvar što je jako važna što ste rekli. U gradu Zagrebu se dobro živi i grad Zagreb je razvijen. Ja mislim dragi kolega da vi uopće dobro ne poznajete grad Zagreb i do kuda sežu granice grada Zagreba. To trebate proći jednog dana, pa ćete vidjeti u koju bi kategoriju vi stavili područje južnog dijela grada Zagreba, da danas u 21. stoljeću nema vodoopskrbe, nemaju stanovništva, da vatrogasci, vatrogasna kola voze područje Dragonošca sa 3800 stanovnika svaki drugi dan pitku vodu. Pa područje Horvata, ista situacija. Pa područje Horvata gdje nema asfaltne ceste, gdje ne može školski autobus po djecu voze se djeca privatno i naravno koriste karlovačku cestu i koriste samoborski, karlovački prijevoz. To je jedna stvar. Ali svi ti ljudi plaćaju 18% prireza gradu Zagrebu. Kolega, ja vas molim vi bi trebali u Sisačko-moslavačkoj županiji brinuti se više, a ne u gradu Zagrebu, jer ja jako dobro poznajem grad Zagreb. Druga stvar, kolega Maras nikako se ne slažem s vašom politikom u gradu Zagrebu koju vodite 8 godina i gdje jednostavno vodite takvu raspodjelu bilo u gospodarskom pogledu, bilo financijskom, bilo u razvojnom i bilo kojem drugom. U Brezovici dajete nulu, ali zato će vas opet … [[Govornica isključena, ne čuje se.]]
Odgovor gospodin Gordan Maras. Hvala.
Hvala lijepo. Gospođa Šolić je dosta žestoko ovako malo i proširila temu. Otišla je sa Zakona o posebnoj državnoj skrbi na grad Zagreb, ali to je već uobičajena praksa, tako da ništa iznenađujuće. Što se tiče, gospođo Šolić, SDP-a i odnosa prema mladim ljudima. Mi nismo nikad bili da se mladi ljudi stipendiraju i nikad nismo barem što se ja sjećam, politika SDP-a je uvijek bila da se mladim ljudima omogući što kvalitetnije školovanje i da im se da tu potpora. Možda je bilo pitanje toga da su sva djeca ista i da bi sva djeca trebala biti u istoj poziciji kada se odluče da idu na studij i kada se odluče ići studirati na fakultete. Druga stvar što se tiče Zagreba, ja Zagreb jako dobro poznajem, jer sam bio i vijećnik gradske četvrti i dosta sam prošao grada Zagreba, ali ovo što vi govorite da to nije istina vidi se i iz rezultata izbora, gdje je gradonačelnik kojeg vi spominjete u Brezovici dobio više i SDP je dobio na zadnjim parlamentarnim izborima više nego vaša stranka. Da, tako da pogledate malo rezultate što se toga tiče. A na kraju krajeva, imat ćete, imat ćete, evo kolegica Opačić je bila nositeljica na toj listi. Ona zna da smo bili bolji u Brezovici i nisu nas kaznili. Vjerojatno ćete imati priliku na slijedećim lokalnim izborima potvrditi tu vašu tezu i osobno se kandidirati naravno za predsjednicu Vijeća četvrti, pa da vidimo kako će to građani prepoznati ovo što vi pričate.
Možda ste zaboravili da postojimo i mi ostali osim vas dvoje ovdje koji slušamo, pa nije uputno da se vi samo između sebe. I ne znam, ova točka dnevnog reda je zapravo proširena. S time smo sad završili ove replike. A idemo dalje, pa je na redu gospodin Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo neću, ja sam izvan ovih igara i lijevih i desnih. Evo ovako. 680 tisuća stanovnika, 680 milijuna kuna ove godine. Iduće godine nešto, 2010. nešto manje. Znači 1000 kuna po stanovniku za područje od posebne državne skrbi. 1000 kuna godišnje. Računica je vrlo jednostavna. Nekada je nakon Drugog svjetskog rata bio maršalov plan za Zapadnu Njemačku pa je onda bio u onoj truloj Jugoslaviji bio Fond za nerazvijene i ovaj prvi je uspio u Njemačkoj. Ovaj Fond za nerazvijene je nekako tako ostao da je oni koji su bili nerazvijeni ostali nerazvijeni i dalje. Ovdje u našoj slobodnoj Hrvatskoj imamo područja od posebne državne skrbi i brdsko-planinska područja pa onda zakon koji će izići o regionalnom razvoju koji bi zapravo trebao biti dakle u sva 3, sva ta 3 zakona odnosno sva ta 3 elementa bi trebali činiti nekakav maršalov plan za naša područja od posebne državne skrbi kojih ima 3 skupine iako, iako u svakoj od tih skupina ima općina koje su zaista, nisu u podjednakom položaju niti su čini mi se baš ponajbolje kategorizirane ali u to ne bih ulazio. U prijedlogu ovoga zakona stoji da će operativna potpora odnosno da operativna potpora uvijek treba biti ograničenog trajanja i postupno se smanjivati a mora biti ukinuta u trenutku kada predmetne regije ostvare stvarnu konvergenciju s bogatim područjima Europske unije na stranici broj 2 to piše. E pa bih ja pripitao i sebe a i nas sve skupa kada će to ta područja tako konvergirati sa gospodarskim rastom i bogatstvom da budu nekako koknvergentni ili u istom nivou sa bogatim područjima Europske unije. Recimo Bavarskom i ne znam, ajde imamo, imamo i druge primjere. Mi smo to ovako «ad hoc» donijeli da to mora biti 2017. godina. Netko kaže da se to poklapa odnosno da se ovo smanjivanje, govorim sada o onim poreznim olakšicama poreza, odnosno poreza na dobit, oslobađanja poreza na dobit sa nekako sa ulaskom u Europsku uniju i da to diktira Europska unija zbog izjednačavanja uvjeta poslovanja, tržišnog gospodarstva i tako dalje. Ali zapravo znamo li uopće kada ćemo mi ući u Europsku uniju i je li ovaj, ovaj datum 2017. dokle imamo nekakav rok u svezi ovih poreznih olakšica baš primjeren? Je li baš dobar? Ili to područja od posebne državne skrbi koja su ipak u većini ostala na nivou onome i nije, nema puno pomaka gospodarskih, demografskih i ostalih da li ipak baš za sve da ostane ta 2017. godina? Vidjeli smo da ovdje u statistici ima priličan broj gospodarstvenika i on se stalno povećava, on se stalno povećava. Dakle korisnika porezne olakšice i da kao što smo donijeli onaj zakon o Vukovaru neki dan i zapravo napravili restrikciju poreznih olakšica za gospodarstvenike koji nose gospodarstvo i tih regija i toga grada zajedno sa da kažem i potporom države, da li će to biti stimulativno i da li će to biti dobro ovako da kažem ove restrikcije u ovom dijelu. 1996. godine sam bio u Kabladi, Kablaru ili Kablarima u Pokuplju na, kao pripadnik specijalne policije liječnik na razminiranju. Ljudi su se vratili, to je bio okupirani kraj jel'. Ljudi su se vratili u svoje kuće. Cesta je bila asfaltirana ali jedan domaćin kod kojega smo eto dobili vodu za piti rekao je: «Ja ne mogu pojesti ni kuću. Ne mogu pojesti cestu. A evo sad kažu struja, plin, školski autobus i tako dalje bez zaposlenja i bez poticanja zapošljavanja i bez gospodarstva uzalud i infrastruktura i sve ostalo.» Da je tome tako svjedoči podaci, ja se usuđujem, nadam se da mi neće, da mi netko neće zamjeriti kao malo prije da govorim o cijeloj Hrvatskoj a ne samo o Slavoniji, da je tome tako svjedoči i podatak da na 50 i 4 kilometra između Zagreba i Siska živi pola milijuna stanovnika otprilike. A na potezu recimo od granice sa Bosnom i Hercegovinom, to je selo Ripač u Bosni do preko Lapca, Mazina, Bruvna, Gračaca pa i do Obrovca živi možda uvrh glave 15 tisuća stanovnika na dužini od 120 kilometara. To je tzv. a i da ne govorim o područjima Banovine i tako dalje, općine Dvor kao što je govorila gospođa Petir, to je tzv. meki trbuh Hrvatske. Pogotovo u ovom zadnjem dijelu što sam rekao, tamo se vrši šverc roba i ljudi. Tamo mafija vršlja kroz, slobodno kroz, svaka čast našoj graničnoj policiji i tako dalje ali na takvom prostoru koji je tako rijetko naseljen ima svega i svačega. Je li Hrvatskoj cilj da ti prostori opuste? Je li Hrvatskoj cilj da to ostane bijela mrlja na karti, demografskoj karti Hrvatske? Pored svih zahtjeva Europe ja sam svjestan da ovim prijedlogom zakona mi potpomažemo zaista maksimalno izgradnju kuća, infrastrukture, u području, u domenu socijalne skrbi smo također izdašni. I pozdravljamo to, sve je to u redu, ali ono što, što privlači ljude to je gospodarstvo, to je veća dobit ili ovako primjer. Koliko u Zagrebu, evo donedavno možda sad ima nešto manje, a ima ih i sada ima liječnika na Zavodu za zapošljavanju. Koliko liječnika treba na tom području? I koji bi liječnik došao iz Zagreba raditi u Lapac? Ili u Dvor? Ili u Drenovce kod Županje? Ili u Apševce? Ili u Lipovac na samoj granici Hrvatskog Srijema sa Vojvođanskim Srijemom da ne govorim neko drugo ime. I za koje novce bi on došao? Dakle ako ćemo imati ljude visokoobrazovane moramo ih nagraditi. Moramo taj nedostatak da ne kažem nekog, nekih civilizacijskih dostignuća i infrastrukture i komfora moramo ljudima to dakle na neki način im to kompenzirati. Dakle u ovom području o kojem su govorila gospoda koji su se dobacivali malo prije, dakle stipendija u svakom slučaju ti visoki kadrovi, visokoobrazovani ljudi, visoke stručne spreme moraju biti dobro nagrađeni ako će živjeti i tamo dakle vršiti odnosno raditi svoj posao na tom području. Tko ne bi otišao za stan i, recimo dvostruko veću plaću nego u Zagrebu otići na to područje živjeti? Sasvim sigurno će se naći takvih ljudi. Imamo mi takvih ljudi i među onih 20 tisuća koji čekaju na hrvatsko državljanstvo, a koji imaju određene komplikacije pri dobivanju toga, a razmišljamo o uvozu radne snage iz nekakvih drugih država. I nadalje, moramo shvatiti da na tim područjima koja su ovdje ispisana, dakle sve općine pa i gradovi, dakle u prvoj ovoj skupini ili kategoriji od 51 općine ili grada, 33 su iz Slavonije, 18 je sa ostalih područja Hrvatske, dakle ono što bih htio istaći da to je nerazminirane površine, a mi smo danas imali raspravu oko toga da je onih 20 milijuna kuna Centru za razminiranje u rebalansu proračuna premalo. A i to je zapravo upravo za ta područja i nismo računali i nismo nikakav amandman niti prijedlog usvojili da se to poveća, čim bi povećali i poljoprivredne prihode na tim područjima. Dakle, ima još prostora da se prijedlogom zakona, odnosno na području od posebne državne skrbi poboljša … [[Govornik se ne razumije.]] i državnom, to je jednostavno državna intervencija. Dakle ima mjesta, ima načina da se poboljša život, uvjeti životni i da se polako počne razmišljati da nam ti krajevi ne postanu potpuno pusti kao što su bili pusti za vrijeme turske imperije. Hvala vam lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Sam naziv ovog zakona, dakle Zakon o područjima posebne državne skrbi pokazuje da u Republici Hrvatskoj postoje gradovi i općine ili dijelovi gradova i općina o kojima je potrebna posebna državna skrb, odnosno da ipak budemo točniji, više skrbi nego što je to za ostatak Republike Hrvatske. U prijedlogu zakona, a mislim da se tu nije puno mijenjalo u odnosu na postojeći zakon, navedene su 3 skupine područja od posebne državne skrbi, pri čemu se prva i druga skupina, mahom se radi dakle o područjima koja su bila pogođena ratom i ratnim razaranjima, a treća skupina je definirana kao skupina pod posebnim ekonomskim, socijalnim, demografskim kriterijima. Kolega Bodakoš je primijetio da je 40% ako sam dobro čuo područja u trećoj skupini o kojima bih želio nešto reći, u Slavoniji. Mislim da tu dijelom leži i objašnjenje zbog toga što postoje još dva zakona koja definiraju također područja od posebnije državne skrbi, ako se već ovo zove od posebne, a to su Zakon o otocima i Zakon o brdsko-planinskim područjima. Kako jedinice lokalne samouprave u Slavoniji ne spadaju ni u otoku, a u većini ni u brdsko-planinska područja, onda je normalno da se nađu u ovom zakonu. Nesumnjivo je da postojanje ovog zakona olakšava život građanima na tim područjima, odnosno da nema ovog zakona bilo bi lošije, u kakvom god obliku od bio. Prema tome, ovaj zakon koji je sada na snazi i ovaj koji donesemo i kad bi pola od ovoga što je sada izbacilo iz njega, ponovo bi bilo dobro da ga ima nego da ga nema jer se na barem jedan način olakšava život na tim područjima o kojima se on odnosi. Postoje više vrsta olakšica koje država omogućuje ljudima i pravnim osobama i jedinicama lokalne samouprave na tim područjima. Kada govorim tim područjima, mislim na sva područja obuhvaćena, dakle i brdsko-planinska područja i otoke i dio u posebnoj državnoj skrbi. Jedan dio u svakom slučaju olakšica koje se odnosi na fizičke osobe podržavam, a također i veći dio onoga što se odnosi i na jedinice lokalne samouprave. Pri tome treba jasno reći, Hrvatska je visoko centralizirana zemlja i nama se ustvari dogodi da mi puno više iz jedinica lokalne samouprave, dakle općina i gradova i županija stavljamo u državni proračun nego što bi to bilo prihvatljivo za jednu srednje centraliziranu zemlju, a onda im kroz razne oblike pomoći vraćamo ono što su oni sami zaradili. No, ponavljam bolje i to nego da nema ovakvoga zakona. Kada se usvajao Zakon o Vladi na prvoj sjednici Sabora, kolega Branko Grčić, dakle osoba iznimno stručna u području regionalnog razvoja primijetio je da je formiranjem novog Ministarstva regionalnog razvoja ustvari Uprava za otoke i samim time skrb za otoke ostala visiti u drugom ministarstvu, u Ministarstvu mora. Pa nam se tako dogodi da neka rješenja u ovome zakonu i u Zakonu o brdsko-planinskim područjima dođu u Sabor u hitnoj proceduri i budu usvojena, a da to isto ne doživimo od drugog ministarstva koje bi iste ili slične stvari trebao izmijeniti onda i u Zakonu o otocima. Primjerice, u članku 25. i 26. ovog zakona govori se o naknadi za iskorištavanje mineralnih sirovina na područjima od posebne državne skrbi koje su prihod Republike Hrvatske. Barem tri općine na otoku Braču koji ne spada u područje od posebne državne skrbi jer ga obuhvaća Zakon o otocima, najveći dio svojih izvornih prihoda temelji upravo na naknadi za iskorištavanje mineralnih sirovina. Naime, poznati je u svijetu brački kamen, o njemu su mnoge pjesme napisane, neke su ispjevane, neke su ostale samo u literarnom obliku, ali od tog kamena žive mnoge obitelji i mnoge jedinice lokalne samouprave, a ja sam evo tu nabrojio tri od ukupno 8 koliko ih ima na otoku Braču. Vrlo je teško ustvari proizvesti brački kamen izvan Brača, ako netko ima formulu za to, neka mi je da, ja je ne znam pa prema tome te poticajne mjere za jedinice lokalne samouprave svakako bi trebalo onda ugraditi i u Zakon o otocima. Ja ne bih htio da otoci budu kolateralna žrtva podjele plijena u koalicijskim igrama vladajuće koalicije pa samo zato, eto što nema dovoljno koordinacije između dva ministarstva neke odredbe Zakona o područjima od posebne državne skrbi se ne primjenjuju i na otočne općine od kojih većina vjerojatno zadovoljava kriterije da ih se svrsta u ovu treću skupinu, dakle koja zaostaje u razvoju prema ova tri kriterija ekonomskom, strukturnom i demografskom. Ja sam cijeli dan čekao, ali se sjećam da je na raspravu u ime kluba kolege Stazića jedan od zastupnika, a nije to ni gospodin Markovinović ni gospodin Mance koji su također imali raspravu, govorio o tome kako se skrbilo za otoke, pardon za područja od posebne državne skrbi u onim vremenima za koje je gospodin Stazić rekao da se radi o njegovim, o našim ili njegovim nasljednicima. Ja sam spreman tome gospodinu koji je to rekao, refundirati cijelu partijsku članarinu koju je dao u tim vremenima, jer mislim da nakon 20 godina nema više smisla se vraćati u taj dio. Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi predstavnici ministarstva ja vas molim da razmislite o uvrštavanju ukoliko je to već u Zakonu o brdsko-planinskim područjima definirano, ja vas molim da razmislite o tome da se ili u Zakon o otocima ili u ovaj zakon uvrste rješenja koja su napravljena u ovome zakonu, a mogu se odnositi na njih, da nam se ne bi dogodilo da zakone opet moramo usklađivati sa pravnom stečevinom Republike Hrvatske. Zahvaljujem.
Hvala. Znači 20 godina se ne trebaju obraćati je li. Ima nas koji smo preko 30 godina, pa nas još žale što smo otišli i podsjeća … [[Ne razumije se.]] na vrijeme rata. Hvala. Evo sada gospodin Goran Heffer. Nema ga. Gubi pravo rasprave. I zaključno, u ime Vlade, državni tajnik, gospodin Milivoj Mikulić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, štovani gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Evo mi smo se trudili dakle savjesno evidentirati sve ili više-manje sve od onoga što ste vi danas iznijeli. Ja vam se najprije zahvaljujem na iscrpnoj raspravi i pozitivnim i negativnim primjedbama. Ja imam potrebu odgovoriti jedno po jedno ili mislim sublimirajući više-manje one zajedničke. Dakle kako je na samom početku obrazloženja koje je kolega Janić iznio tijekom jutrošnje rasprave, rečeno Zakon o područjima od posebne državne skrbi je ovdje pred vama uslijed usuglašavanja dakle određenih njegovih odredba s pravnom stečevinom Europske unije. Da toga nije bilo ovaj zakon ne bi doživljavao promjene već bi se išlo u smjeru koji Vlada inače ide i u kojem je, dakle rečeno je i biti će tako da će u 9. odnosno krajem trećeg kvartala pred vama biti nova Strategija regionalnog razvoja i Zakon o regionalnom razvoju gdje bi se trebale pomiriti upravo s jedne strane evaluacija svih mjera koje su do sada primjenjivane na ovom području, a i procijeniti, percipirati, dakle predvidjeti dakle nove mjere koje bi trebale doprinijeti upravo tom regionalnom razvoju upravo ovih područja, mislim da se o njima radi ponajviše. Po svim našim analizama mahom u više od 95% slučajeva, dakle najnerazvijenije općine preklapaju se s područjima od posebne državne skrbi. Manje sa brdsko-planinskim područjima, manje sa pograničnim područjima. Slažem se jednim dijelom i sa otocima. Dakle, kao što sam rekao u tijeku je izrada studija do sada dakle ovih mjera, odnosno mjera koje su bile na snazi do donošenja ovog zakona i dakle u izradi je studija novih mjera koje će doći u novoj strategiji. Dakle tako bi trebalo iščitati ovaj zakon. Što se tiče potpora također sam u obvezi objasniti jedan detalj. Mi idemo degresivnim pristupom ali na operativne potpore. Dakle ove potpore koje su danas predviđene ovim zakonom i bile su predviđene dosadašnjim Zakonom o područjima od posebne državne skrbi u naravi su operativne što znači da nisu dokazive u smislu opravdanih troškova. Ja bih vas samo uputio na Zakon o poticanju ulaganja i u svezi s njim dakle o karti regionalnih potpora gdje se sukladno statističkim regijama koje Hrvatska ima tri, te su mogući iznos povlastica je bitno veći čak nego što je bio ijedno od ovih zakona. Međutim njihova klasifikacija, dokazivanje je drukčije nego što je ovih potpora. S druge strane kada govorimo da će poduzeća, odnosno tvrtke koje rade na tom području izgubiti taj dio u naredne tri godine, dakle neće se dogoditi ništa, tek nakon tri godine dogoditi će se dakle jedan degresivni pad, taj prihod sve jedno ide jedinicama lokalne samouprave na tom području. Dakle same jedinice lokalne samouprave nisu izgubile ništa od toga, odnosno izgubile su tvrtke, ali su time dobile same te jedinice lokalne samouprave. Bilo je pitanje također o tome što su novosti, dakle bio je komentar da je ovaj zakon ispod standarda bivšega zakona i rečeno je sukladno tome, evo gospođa zastupnica je rekla, dakle subvencioniramo dječje vrtiće, srednje škole, mineralne sirovine, dakle odričemo se tog prihoda, nacionalni parkovi i sve ostale, dakle zaštićeni oblici teritorija. Također je riješen problem suvlasništva koji je do sada bio jako veliki problem u tretiranju i utvrđivanju prava na stambeno zbrinjavanje. Dakle ovim zakonom regulirano je da je 35 kvadrata minimum stambenog prostora koji osobi omogućava ili onemogućava pravo na stambeno zbrinjavanje. Drugo, riješena je skupina korisnika koji su na to područje došli neposredno nakon "Oluje", koji su dakle stanovi u tom trenutku, stambeno zbrinjavanje ostvarili temeljem Zakona o najmu stanova na oslobođenom teritoriju i oni do današnjeg dana nisu mogli otkupiti odnosno dobiti te stanove. Branitelji također su riješeni. Dakle branitelji skupina kojih smo mi zahvaljujući odlukama koje od 2005. na ovamo donosi Vlada Republike Hrvatske, do današnjeg dana darovano preko 2 tisuće stanova sukladno tim uredbama, a evo sada je to ugrađeno i u zakon. Riješene su određene dvojbe između obnove i stambenog zbrinjavanja. Dakle mi smo imali do sada korisnike primarno bivše nositelje stanarskog prava koji nisu mogli dobiti pravo na obnovu jer nisu imali prebivalište na kući, a nisu mogli dobiti stan, dakle nisu mogli ostvariti stambeno zbrinjavanje jer su imali u suvlasništvu ili u vlasništvu kuću koja je srušena i to je riješeno. Riješen je problem elektroenergetskih priključaka. Riješene su zemljišne knjige. Definiran je status, a po nama najvažnije, dakle definiran je status novonastale obitelji. Dakle i novonastala obitelj ima pravo na stambeno zbrinjavanje sukladno ovom zakonu. Ja bih se vratio dakle i na još jedan detalj, a to je gospodin Grubišić je iznio, da je tisuću kuna po stanovniku, ali to je cijena samo ovog zakona. Ovaj zakon nije sve, to je u redu kalkulacija, ali ovaj zakon nije sve ono što se odnosi na područja od posebne državne skrbi. Ja bih se vratio na uredbu od 28.6. prošle godine koja je slijedila iz Zakona o područjima posebne državne skrbi o prodaji kuća i stanova na tom području gdje je predviđeni prihod veći od milijardu kuna i u 100%-tnom iznosu pripada jedinicama lokalne samouprave. Što se tiče malog i srednjeg gospodarstva, evo idući tjedan bit će potpisan dakle jedan sa 73 tvrtke sa područja od posebne državne skrbi bit će potpisane darovnice, dakle ugovori sukladno programu socijalno gospodarskog oporavka gdje mi s darovnicama od 7 i pol milijuna eura ili 50 milijuna kuna mobiliziramo preko 300 milijuna kuna dakle investicija na tom području. Dakle, ne bi se sad vraćali na ove programe, dakle obnove komunalne infrastrukture kroz programe banke Vijeća Europe, kroz programe Europske investicijske banke i tako. Dakle, to nije cijena ovoga zakona, ali ne znači da je to jedino što se na područjima od posebne državne skrbi radi. I finalno, ne bih htio da ostane neodgovoreno, a ono što ustvari zakon potiho želi naglasiti je da. Vi vidite da mi lagano izlazimo iz sfere kupovine kuća i sfere na područjima od posebne državne skrbi za potrebe stambenog zbrinjavanja i iz sfere dakle obnove stanova jer taj, dakle ta tema da ne kažem priča ide svomu kraju i da dajemo naglasak na pakete građevinskog materijala. Dakle, paketi građevinskog materijala u ovom trenutku su najprokluzivnija mjera apsolutno na ovom području, a to nam svjedoči primarno, dakle njih je na razini godine preko 3 tisuće i to nam svjedoči o tomu dakle da korisnici stambenog zbrinjavanja koji se odlučuju na ovo u principu nisu više socijalno najugroženije skupine dočim mogu uzeti taj građevinski materijal i dočim mogu njime sagraditi kuću. Mislim to je jako bitno za naglasiti jer u ovom trenutku mi imamo skoro 11 tisuća zahtjeva za stambeno zbrinjavanje na ovom području putem dakle darovanja građevinskog materijala. I svi ovi brojevi koje smo danas iznijeli daleko su od simboličnih. I finalno gospođo da ne ostanem dužan, što se tiče cavtatskih branitelja kao što ste rekli višegodišnja je to priča. U nju sam evo i osobno bio uključen. Mi smo dakle, mi ne možemo preskočiti element jedinice lokalne samouprave. Dakle, ukoliko građanskog zemljišta nema njega nema u državnom vlasništvu, a dakle da je u građevinskoj namjeni, njega nema. Mi smo svima njima ponudili stambeno zbrinjavanje na bilo kojem drugom području Republike Hrvatske, među njima i obitelji … [[Govornik se ne razumije.]] koje ste rekli, koju ste dakle spomenuli, koja je otišla u Baranju i dobila pravo. Nije ona jedina, još je jedna obitelj Sobodić. Dakle dvije obitelji su prihvatile stambeno zbrinjavanje na drugim područjima. I to nisu oni usamljeni slučajevi. Oni jesu možda što se tiče Cavtata, ali nije jedinstven slučaj da netko podnese zahtjev za stambeno zbrinjavanje na jednom području i ostvari ga na drugom. To radimo u slučaju ako nemamo adekvatnog oblika stambenog zbrinjavanja. U konkretno njihovom slučaju zahtražen je ovaj D model, dakle da se nađe i zemljište i građevinski materijal. S obzirom na cavtatsko područje ajmo reći Dubrovačko-neretvanske županije koje je unutar područja posebne državne skrbi nismo bili u mogućnosti, ponudili smo im bilo koji drugi model ili da sami kupe zemljište da će dobiti građevinski materijal, ili da prihvate stambeno zbrinjavanje bilo gdje drugdje gdje mi to imamo. Kažem dvije obitelji su prihvatile. Evo to je to. Ja se zahvaljujem.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat će se kad se steknu uvjeti. Konačni prijedlog zakona o područjima pod posebnom državnom skrbi, hitni je postupak, P.Z.E. br. 117. Rasprava je zaključena. Pregled svih amandmana dostavljen vam je na klupe. Amandmane Vlade poslali su u skladu sa člankom 169. Poslovnika, sastavni dio konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima, gospodin Mikulić, državni tajnik.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče.
Prijedlog amandmana gospodina zastupnika Arsena Bauka na članak 2.?
Amandman se ne prihvaća uz obrazloženje da, dakle Zakon o područjima posebne državne skrbi nije krovni zakon. To će biti Zakon o regionalnom razvoju, dakle Zakon o otocima i Zakon … [[Govornik se ne razumije.]] , Zakon o područjima posebne državne skrbi odnosi se samo na područja od posebne državne skrbi.
Gospodin zastupnik Bauk. Izvolite. Nema ga. Glasujmo o amandmanima. Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. 2. Odbora za zakonodavstvo na članak 5.?
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 3. Odbora za zakonodavstvo u članku 6.?
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio. I Vladin amandman je sastavni dio zakona. Zatim zastupnici Davor Bernardić i Gordan Maras, 5. amandman … [[Govornik se ne razumije.]]
Amandman se ne prihvaća uz obrazloženje da je prijedlogom novog zakona predviđena i stavka male kapitalne pomoći i problem studenata rješavati će se na drugi način. Dakle, ovaj prijedlog amandmana ustvari komplicira ustanovljavanje redovitosti studenata i svega toga. Dakle, predviđen je jedan program pomoći općinama koje će onda kreditirati svoje studente. Dakle, ako je smisao prijedloga bio da se studenti kreditiraju, studenti će biti kreditirani, samo neće im biti centralizirano putem ministarstva, već putem jedinica lokalne samouprave.
Hvala. Gospodin Gordan Maras.
Hvala lijepo na obrazloženju. Pa smisao ovog amandmana je bio u tome da s obzirom da ste ukazali u samom prijedlogu zakona na problem koji je u jedinicama posebne državne skrbi u smislu da samo 5% stanovništva se odluči uopće ići na fakultete za razliku od 11% koje je u drugom dijelu Hrvatske. Htjeli smo na taj način dati podršku da ljudi se lakše odlučuju jer je u ne malom broju slučajeva razlog tome da nemaju financijska sredstva kako bi si platili studij. Ovo obrazloženje me djelomično zadovoljava, ali s obzirom da nema egzaktnih podataka koliko je to i na koji način se ti studenti pomažu, ja tražim glasanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebitu većinu. 6. Odbora za zakonodavstvo na članak 30.?
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 7. Odbora za zakonodavstvo na članak 34.?
Amandman se također prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. Hvala. Dajem na glasovanje, dakle Konačni prijedlog zakona o područjima posebne državne skrbi. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona prihvaćen je većino glasova, 80 glasova za, 7 suzdržanih i 44 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Prelazimo na - Konačni prijedlog Zakona o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 119. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Hitni postupak primjenjuje se u skladu s člankom 161. Poslovnika i sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za pravosuđe, Odbor za razvoj i obnovu i Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, gospođa Vera Babić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici. Dopustite u nekoliko rečenica podsjetiti vas na prijedlog koji je sada na dnevnom redu. Dakle, riječ je o Prijedlogu Zakona o osiguravanju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca. Riječ je o institutu koji je dio socijalne sigurnosti, a ova zakonodavna inicijativa pokrenuta je u cilju postizanja potpune usklađenosti s obvezujućom pravnom stečevinom u pregovaračkom poglavlju 19 socijalna politika i zapošljavanje i ispunjavanju preuzetih obveza iz pregovaračkog stajališta za to poglavlje u dijelu koji se tiče jačanja institucionalnih kapaciteta. Osim toga ovim prijedlogom izvršeno je i potrebno horizontalno usklađivanje nacionalnog zakonodavstva u području isplate potraživanja te je tako izvršeno usklađivanje sa Zakonom o izvršenju proračuna i Zakonom o porezu na dohodak. Što ovaj zakon uređuje? Zakon uređuje institut alimentacijske isplate radničkih potraživanja za slučaj otvaranja stečaja nad poslodavcem, prava radnika osiguravaju se na društveno prihvatljivo i minimalnoj razini, dakle fiskalno održivo i društveno prihvatljivo, pa onda i učinkovito i koliko to fiskalna održivost i prihvatljiva minimalna društvena razina dopušta. Dakle, tu nije bilo promjene u odnosu na sada važeća rješenja. Dakle, potraživanja koja se štite ovim zakonom, riječ je o neisplaćenim plaćama za posljednja 3 mjeseca prije otvaranja stečaja, odnosno prije prestanka radnog odnosa ukoliko je do prestanka radnog odnosa došlo unutar toga roka, zatim se štite neisplaćene naknade plaća za bolovanje i naknade za neiskorišteni godišnji odmor, propisane otpremnine prema zakonu i trećina pravomoćno osuđeni. Dakle, minimalne razine se odnose na najviše naknade za plaće za posljednja 3 mjeseca do visine minimalne plaće, na neisplaćene naknade za bolovanja najviše do polovine minimalne plaće, za neiskorišteni godišnji odmor najviše do polovine minimalne plaće. Što se tiče otpremnina štiti se polovina najvišeg iznosa zakonom određene otpremnine, a što se tiče pravomoćne dosuđene naknade štete zbog profesionalnih rizika riječ je o visini koja se odnosi na trećinu tako pravomoćno dosuđenog iznosa. Zatim zakon propisuje postupak i rokove ostvarivanja prava i djelatnost agencije za, koja je u funkciji naplate, isplate pa onda regresne naplate potraživanja. U odnosu na sada važeća rješenja sukladno propisima koji se uređuju stečajni postupak novina je da se precizno definira početak tijeka prekluzivnoga roka za podnošenje zahtjeva i to na način da je to dan kada na ispitnom ročištu u stečajnom postupku stečajni upravitelj prizna potraživanja, a ne ospori ga niti jedan stečajni vjerovnik, zatim se proširuje doseg primjene osiguranje potraživanja i na radnike stranog poslodavca sa sjedištem u državama članicama europskog gospodarskog prostora, kojima je mjesto rada ili uobičajeno mjesto rada bilo na području Republke Hrvatske s tim da te odredbe stupaju na snagu danom pristupanja Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Poslovi osiguranja radničkih potraživanja izdvojit će se i predlaže se iz Fonda za razvoj i zapošljavanje koji ima sasvim drugu ulogu, te se uređuje nova institucija, odnosno agencija koja u okviru svojih djelatnosti obavlja i potrebne međunarodne aktivnosti vezane za prava radnika stranog poslodavca i ostvarivanje regresnih prava putem jamstvenih tijela država nadležna nad poslodavcem. Uvažavajući činjenicu da je poslodavac u stečaju, poslodavac čije ovlasti i odgovornosti zapravo ima stečajni upravitelj, koji jedini može uspostaviti porezno priznatu dokumentaciju, ovim prijedlogom predlažemo urediti način isplate osiguranih potraživanja putem namjenskog računa poslodavca u stečaju koji je zaštićen, jer ne podliježe redovnoj raspodjeli sredstava stečajnog dužnika. Iako je riječ o tome da se opseg i razina prava koja se štite ne proširuju ipak će za osiguranje provedbe ovog zakona biti potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu kao što je navedeno u obrazloženju zakona. Naime, iako će nova agencija preuzeti dio službenika iz Fonda za razvoj i zapošljavanje, za obavljanje potrebnih poslova, biti će potrebno i novo zapošljavanje u stečajnom postupku u cilju bržeg ostvarivanja regresnog povrata isplaćenih sredstava, a morat će se naravno ta agencija uključiti u razvoj informacija na području transnacionalnih poslovnih aktivnosti. Vjerujem da je ovim prijedlogom, da se ovim prijedlogom dodatno osigurava kompetentnost i učinkovitost infrastrukture koja je potrebna za ovaj dio socijalne sigurnosti i vjerujem da će ovaj prijedlog zakona dobiti vašu potporu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo, do sada. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi je u ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, državna tajnice, kolege zastupnici. Predloženi zakon dio je paketa iz područja radno socijalnog zakonodavstva kojim Republika Hrvatska ispunjava obvezu prema usvojenim pregovaračkim stajalištima iz poglavlja- 19. Socijalna politika i zapošljavanje. Cilj zakona je priznata potraživanja u stečajnom postupku što brže i uspješnije isplatiti u kratkim rokovima, kako bi se izbjeglo daljnje osiromašenje radnika. Stoga je u cilju što uspješnijeg povrata alimentiranih potraživanja radnika stvoriti kvalitetne institucionalne pretpostavke kroz buduću Agenciju za osiguravanje radničkih potraživanja kao garancijsko tijelo koje preuzima sva procesna prava stečajnog vjerovnika u odnosu na preuzeta potraživanja. Fond za razvoj i zapošljavanje pri ostvarivanju svojih vjerovničkih prava, očito nije postigao zadovoljavajuće učinke, tako da su posljedice za period proteklih 5 godina ne naplaćenih 65 milijuna 281 tisuća 309 kina, tj. potraživanja prema poslodavcima u stečaju. Ovako slabu efikasnost fonda najviše su osjetili radnici koji su se zatekli u stečajnom postupku. Nažalost, najčešće stečajni postupci su usporeni, dugotrajni, neefikasni iz raznoraznih razloga, pa čak i zbog pojedinačnih interesa pojedinih stečajnih upravitelja čiju efikasnost i poštenje u provođenju bi češće morao kontrolirati viski Trgovački sud. Dosadašnja iskustva su pokazala da fond kao institucija nije pravni oblik koji može osigurati zaštitu radničkih prava do određenog socijalnog minimuma, ali i regresno u stečajnom postupku naplatiti te iznose iz stečajne mase. Zbog tih svojih nedostataka i pravnih zapreka fond nije uspijevao iz stečajne mase naplatiti svote koje su isplaćene radnicima. Agencija će djelovati kao javna ustanova na koju će se primjenjivati svi propisi koji uređuju rad i poslovanje ustanova. Iako je javna ustanova samostalna pravna osoba osigurani utjecaj i nadzor njezinog rada oda strane zainteresiranih socijalnih partnera na tržištu rada jer je upravno tijelo agencije sastavljeno od predstavnika triju socijalnih partnera, vlade, znači koje će predstavljati nadležno ministarstvo, sindikata i poslodavaca. Pravna forma agencije kao javne ustanove u značajno većoj mjeri osigurava zaštitu radnicima koji posredstvom te agencije ostvaruju svoja prava, jer je osigurana mogućnost drugostupanjskog rješavanja žalbi radnika na rješenje koje je izdala agencija. Prema novom zakonu će svaki radnik moći izjaviti prigovor na rješenje agencije, a o tom prigovoru odlučuje nadležno ministarstvo. Radniku ostaje i nadalje kao i do sada mogućnost sudske zaštite prava u stečaju, ali je uvođenjem dvostepenosti u rješavanju prava radnika prije sudskog postupka i skraćivanjem roka za isplatu objektivno povećana zaštita radničkih prava. Dodatno pravni oblik agencije u većoj mjeri omogućava da se iznosi koji su temeljem zakona isplaćeni radnicima naplate iz stečajne mase. Agencija preuzima radnička potraživanja i u stečajnom postupku stupa na mjesto radnika kao vjerovnika za onaj dio radničkih potraživanja koje radnicima isplaćuju. Važno je naglasiti da se predloženim zakonom ne umanjuje niti jedno pravo radnika koje je utvrđeno postojećim Zakonom o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja, koji je donijet 14. srpnja 2003. godine. Zato onima koji dovode u sumnju sigurnost radnika u stečaju po novom zakonu su sami u velikoj zabludi ili namjerno obmanjuju javnost. Predložene promjene u zakonu pozitivnije su i povoljnije za radnike od postojećeg zakona. U djelu zakona u kojem su uređena prava radnika poboljšana su u odnosu na raniji propis sadržana su u odredbama koje uređuju sljedeća prava. Prvo pravo na naplatu neisplaćenih plaća odrađuje se i za radnike koji u trenutku otvaranja stečaja nisu bili u radnom odnosu kod poslodavaca uz uvjet da im je radni odnos prestao unutar roka od tri mjeseca prije otvaranja stečaja, tj. u razdoblju za koje se isplaćuju plaće. Do sada to nije bilo precizno određeno pa je u praksi bilo različitih postupanja. Drugo, pravo na isplatu neisplaćenih plaća i naknada plaća se vezuje uz minimalnu plaću a ne više uz najnižu plaću određenu kolektivnim ugovorom o visini najniže plaće. Ova odredba nije samo usklađivanje ovog zakona sa Zakonom o minimalnoj plaći već povećava svote zaštićenih radnika upravo toliko za koliko je minimalna plaća veća od ranije najniže plaće. Treće, pravo na isplatu jedne trećine dosuđene naknade štete zbog ozljede na radu ili profesionalnog oboljenja se ostvaruje neovisno o tome kad je prestao radni odnos radnika. Propisuje se obveza stečajnog upravitelja da otvori posebni namjenski račun na koji se slijevaju sredstva doznačena od strane agencije. Do sada nije bila propisana obveza otvaranja posebnog namjenskog računa za prihvat i isplatu sredstava namijenjenih zaštićenim pravima radnika u stečaju pa se ovakvim rješenjem povećava sigurnost radnika i ubrzava postupak ostvarivanja radničkih prava. Pa slijedeće, skraćuje se rok. U pola je kraći u odnosu na dosadašnje rokove u kojim su povlaštena tijela dužna rješavati o zahtjevu radnika čime se postupak ubrzava. Potraživanja će se isto tako moći ostvariti i radnici kojima je mjesto rada u Republici Hrvatskoj a nad stranim poslodavcem je pokrenut stečajni postupak. Ta pozitivna novina bitna je zbog onih stranaca koji u Hrvatskoj otvaraju poduzeća ili kupuju tvornice sa ciljem kako iskoristiti ili prevariti našeg radnika otvaranjem stečaja. U buduće stečaj će uključiti njegovu cjelokupnu imovinu sukladno nacionalnom zakonodavstvu države članice europskog gospodarskog prostora. Propisuje se rok u kojem je stečajni upravitelj dužan primljena sredstva isplatiti radnicima što do sada nije propisano. Izrijekom se uređuje obveza stečajnog upravitelja na ispostavljanje odgovarajuće dokumentacije nadležnim tijelima vezane uz plaćanje doprinosa na zaštićena radnička potraživanja čime se izravno utječe na njihova prava u mirovinskom osiguranju što je posebno važno za radnike osigurane u drugom stupu obveznog mirovinskog osiguranja. U osnovi se ne radi o povećanju opsega novčanih prava radnika već se novim zakonom detaljnije uređuje pravna procedura ostvarivanja ovih postupaka, pa se ta procedura usklađuje s pravilima i zahtjevima stečajnih i poreznih propisa što posredno povećava stupanj zaštite prava radnika ali i efikasnost države u naplati preuzetih potraživanja u stečajnim postupcima. Sve u svemu, predloženi zakon je mnogo povoljniji i osigurava veću egzistencijalnu sigurnost radnicima čija poduzeća su u stečaju. Zato klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje predloženog Zakona o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavaca.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a gospodin zastupnik Željko Vincelj. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, kolegice i kolege. Kao što je poznato, važeći Zakon o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca donesen je 14. srpnja 2003. godine potrebno je reći jednoglasno od svih prisutnih saborskih zastupnika. Tim zakonom utvrđuje se uloga Fonda za razvoj i zapošljavanje kao jamstvenog fonda za isplatu dijela potraživanja radnika u slučaju stečaja njegovog poslodavca. Taj dio potraživanja radnika isplaćuje se na teret državnog proračuna radniku čije je poduzeće otišlo u stečaj te dakle ne ovisi o trajanju ali ni o ishodu stečajnog postupka nad poslodavcem. Iako se ne radi o apsolutnoj i potpunoj zaštiti radničkih potraživanja ona se ovim putem štite na društveno prihvatljivoj minimalnoj razini socijalne sigurnosti. Stečaj je u pravilu složen i dug postupak sa neizvjesnošću dobrog završetka koji znači isplatu radničkih potraživanja nastalih do dana otvaranja stečaja. Najvjerojatnije je da su u većini stečajeva u trenutku otvaranja stečaja poduzeća u kojem su zaposleni radnici već na koljenima sa određenim brojem mjeseci nekada i godina neisplaćenih plaća i ostalih prava iz radnog odnosa a treba jesti, platiti struju i vodu, školovati djecu. Kako bi se odgodila opasnost od potpunog siromaštva pa i bijede ovim zakonom država preuzima ulogu isplatioca posljednje tri neisplaćene plaće radniku ili možda neisplaćenog bolovanja najviše do visine minimalne plaće u Republici Hrvatskoj za svaki neisplaćeni mjesec, naknadu za neiskorišteni godišnji odmor u godini u kojem je prestao radni odnos najviše do polovine minimalne plaće u Republici Hrvatskoj, otpremninu kao polovicu najvišeg iznosa zakonom propisane otpremnine te pravomoćno dosuđenu naknadu štete zbog ozljede na radu ili profesionalne bolesti i to najviše do jedne trećine iznosa dosuđene takve naknade. To je dakle prva vatrogasna ali nužna mjera da radnika koji je izgubio posao i možda već dugo nema nikakvih primanja ne uhvati očaj i beznađe. Suštinski, u obimu i visini radničkih prava koja su se trebala isplaćivati po zakonu iz 2003. i sada po ovom novom zakonu koji donosimo nema bitne veće razlike, mijenjaju se neki rokovi i izvršenja, i procedura u radnjama. Razlike su prisutne u nosiocu tih aktivnosti, pa tako po ovom novom prijedlogu to više nije Fond za razvoj i zapošljavanje nego nova javna ustanova Republike Hrvatske koja će se po proglašenju ovog zakona osnovati pod nazivom Agencija za osiguranje radničkih potraživanja u slučaju stečaja poslodavca. Razlike će biti prisutne i u broju ljudi koji će raditi taj posao. Do sada su ga radile tri osobe u Fondu za razvoj i zapošljavanje a od sada će u agenciji biti zaposleno deset ljudi. Razlika će biti prisutna i u načinu transfera novca radnicima. Starim zakonom bilo je utvrđeno da fond plaća dugove poslodavca radnicima u roku od trideset dana od pravomoćnosti rješenja, no pokazalo se da to formalno nije u redu jer Zakon o proračunu ne dopušta isplatu sredstava iz državnog proračuna direktno radnicima a zakon nije bio usklađen ni sa Zakonom o porezu na dohodak koji obvezuje izravno poslodavca na uspostavu porezno priznatih dokumenata. Iako je s druge strane donesen i pravilnik kojim je Fond novac za radnike trebao doznačiti na račun, na žiro-račun poslodavca u stečaju ili trgovačkog suda nadležnog za stečajni postupak, neki stečajni upravitelji nisu željeli novac proslijediti radnicima pozivajući se upravo na odredbu zakona da to treba činiti fond direktno radnicima a ne stečajni upravitelji. Odredbe iz pravilnika koje su kazivale da će fond novac doznačiti njima, a oni radnicima nisu prihvaćali jer je zakon jači od pravilnika. Pravilnik je k tome kao nezakonit odbacio i Ustavni sud Republike Hrvatske. U tom prebacivanju loptice između fonda i stečajnih upravitelja trpjeli su radnici jer je novac ležao na žiro-računima a njima su iskapčali struju i vodu za to vrijeme. Nama naravno ostaje enigma zašto Vlada Republike Hrvatske nije istog časa kad se shvatila greška, kad se dogodio prvi takav slučaj kad netko nije mogao ili htio isplatiti novac radnicima u stečaju, poslala u Sabor izmjene zakona kojim bi se reklo da novci radnicima idu na žiro-račun stečajnog dužnika i da ih onda stečajni upravitelji moraju doznačiti radnicima. Radi se o nekoliko rečenica zakonskih odredbi. Trebalo je eto proći skoro 5 godina da tih nekoliko rečenica pojašnjenja dođe od Vlade pa je ta promjena načina transfera novca do radnika sada ozakonjena. Promjena u odnosu na stari zakon je i u tome što se primjena proširuje i na radnike stranog poslodavca iz Europske unije s time da te odredbe stupaju na snagu danom pristupanja Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Naravno i po starom i po novom zakonu tada fond a sada agencija nakon što isplate radnike u dijelu njihovih potraživanja ulaze u ulogu stečajnog vjerovnika u stečajnom postupku sa ciljem ostvarivanja regresnog povrata isplaćenih sredstava iz stečajne mase poduzeća u stečaju. Nismo dobili podatke koliko je ovih 5 proteklih godina Fond za razvoj i zapošljavanje uspio naplatiti od stečajnih dužnika umjesto kojih je izvršio uplate radnicima koji su izgubili posao. Bilo bi dobro da ovaj Sabor dobije i tu informaciju kako bismo vidjeli da li država naplati išta ili ništa od poduzeća u stečaju. Tada bismo mogli valorizirati i podatak koji smo dobili u materijalima a to je da država od stečajnih dužnika nije uspjela naplatiti 65 milijuna kuna u tom razdoblju. Intrigira naravno i podatak da će se trebati zaposliti 7 novih ljudi u ovu novu državnu javnu ustanovu a ujedno se kaže da se iz godine u godinu smanjuju potrebna sredstva za tu namjenu jer je sve manji broj radnika koji ostaju bez posla zbog stečaja poslodavca. Dakle po starom zakonu smo imali zaposlena 3 čovjeka koji su trebali isplatiti više novaca nego što će ih sad trebati isplaćivati 10 zaposlenih. Intrigiraju i odredbe članka 8. ovog zakona koji kaže da će agencijom upravljati upravno vijeće od 3 člana. Jednog će odrediti ministar nadležan za rad, jedan će biti predstavnik Sindikata, a jedan predstavnik poslodavaca na prijedlog Gospodarsko-socijalnog vijeća. Mislim da ne trebamo pogađati koji će od njih trojice biti predsjednik Upravnog vijeća. Stavak 5. ovog članka zakona kaže da predsjednik Upravnog vijeća može obustaviti od izvršenja odluke upravnog vijeća koje imaju negativne posljedice na financijsko poslovanje agencije. Uz najbolju volju da odgonetnem koje bi to mogle biti odluke sa negativnim financijskim posljedicama koje bi mogla izglasati ona druga dva nestašna člana upravnog vijeća agencije nisam uspio shvatiti logiku predlagača. Kad je zakon jasan ko dan. Ide linijom stečaj, prijava duga od strane radnika, rješenje agencije po strogo utvrđenim zakonskim kriterijima te isplata na namjenski račun stečajnog dužnika. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba SDP-a gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Pa evo ja ću iskoristiti prigodu u vezi ovoga zakona pa da možda dam i jednu pohvalu resoru na čijem čelu je gospođa državna tajnica Vera Babić i koji je koliko se ja sjećam prvi otvorio a nadam se da će prvi i zatvoriti poglavlja, poglavlje rad i socijalna politika što će reći da je očigledno u zakonodavnom smislu stvar bila dobro pripremljena i davno ranije. Ovaj zakon koji je donijet 2003. godine kojega sada inoviramo je sastavni dio paketa radnoga zakonodavstva iz 2003. godine kada smo promijenili 12 zakona i u to vrijeme ih u potpunosti uskladili sa Europskom unijom, govore da smo obavili dobar posao i za Hrvatsku kao državu, za naš pravni sustav ali da smo obavili dobar posao i za poslodavce i za radnike. Tako je i prigodom donošenja ovoga zakona dakle prije punih 5 godina, evo sad će biti 14. mislim srpnja kao što je ovdje već i podsjećano, jednoglasno prihvaćen ovaj zakon koji je doista bilo potrebno donijeti jer u to vrijeme je, u to vrijeme smo bilježili stečajni postupak koji je bio pokrenut u 5 tisuća 358 poduzeća, naslijedili nekih skoro 1000 neriješenih stečajnih postupaka i 32 tisuće ljudi je u to vrijeme bilo u igri kada je riječ o stečaju i stečajnom postupku. Uspio sam dobiti podatke za godine koje su slijedile nakon 2003. kada se, kada je razvidno da se novoprijavljene nezaposlene osobe zbog otvaranja stečajnog postupka od 2000. godine kreću 2004. tri tisuće, 2005. tisuću 792, dvije tisuće tisuću 461 i u 2007. tisuću 135. Od prvog do šestog mjeseca ove godine 571. U ovom trenutku je nezaposlenih osoba zbog otvaranja stečajnog postupka evidentiranih na Zavodu za zapošljavanje oko 10 tisuća. Ove podatke navodim zato što bi možda bilo dobro u, da ne prepričavamo sada što se u ovom zakonu jer je stvar riješena prije 5 godina, da možda pokrenemo priču koja bi značila zapravo jedno ozbiljenje problema stečaja koji je 5 godina stavljen potpuno u «out» kao rješenje koje je samo po sebi «apriori» loše, nepotrebno i štetno. I stvorena je jedna rekao bih politička fama o tome kako stečaje treba izbjeći pod svaku cijenu, pa i pod cijenu da se izmrcvarena poduzeća godinama održavaju umjetno na životu donacijama, subvencijama, potporama ili čim god hoćete i da se zapravo upropaštavaju resursi ljudski i materijalni u tim tvrtkama i da pri tome u konačnici dolazi kolaps ili smrt tvrtke, da svi radnici koji su radili odlaze na ulicu, a da su prethodno godinama bili iscrpljivani minimalnim plaćama, neredovitim plaćama itd. itd. Prema nekim podacima koje sam konzultirao oko 20000 tvrtki u ovog trenutka u Hrvatskoj imaju sve uvjete da se nad njima otvori, odnosno poslodavcima stečajni postupak. Sedamdesetak je takvih tvrtki u vlasništvu države. U proteklih 5 godina hrvatska Vlada nije otvorila niti jedan stečaj ja bih rekao iz politikanskih razloga, podilaženja ili kupovanja socijalnog mira, podilaženja u onom dijelu u okviru sindikalne scene koji zapravo neće razumjeti da je to najveća pogibelj prije svega za radnike ne otvaranju stečaja u takvim okolnostima. Dakle, riječ je o tome da bi se o stečaju trebalo počet razgovarati kao sasvim normalnom, jednoj normalnoj pravnoj operaciji i jednome procesu koji može biti velika investicijska šansa za Hrvatsku o čemu svjedoče i brojna vrlo ozbiljna stručna i znanstvena istraživanja. Taj strah od stečaja nema nikakve osnove i on se ne treba uopće ticati radnika ni na koji način. No međutim, evo brojke u zadnjih pet godina govore da tome nije tako i da je to zapravo rezultat toga sasvim neopravdanoga straha. Kada je riječ o ovom zakonu onda kada smo ga donosili smo imali prije svega u vidu činjenicu da je moguće da se dogodi i ovo što se dogodilo, a to je da država u ovom slučaju preko Fonda za razvoj zapošljavanja ne bude bila sposobna naplatiti svoja potraživanja koja je regresirala, dakle alimentirala u svrhu radnicima u svrhu zaštite njihovih potraživanja. I ja moram reći da me veseli činjenica da je država 65 milijuna 281 tisuću kuna prikraćena. Veseli me zato što to znači da ovog zakona nije bilo, da bi toliko bili uskraćeni radnici. A to što država nije bila sposobna to naplatiti to je njezin problem, dakako i sviju nas, jer je to opet uzet novac iz državnoga proračuna. Ali slažem se s mojim prethodnikom. Pet godina se čekalo da se konstatira da mi kako se to ovdje kaže nismo stvorili institucionalne, administrativne pretpostavke za aktivno uključivanje garancijskog tijela u stečajni postupak i dionička tijela koja u njemu sudjeluju. To nije dopustiva praksa. Ako se vidjelo da 65 milijuna koja su ovdje naznačena, pa nisu ona nastala preko noći. Onda se valjda trebalo reagirati i ranije. Dakle, kada je riječ o klubu SDP-a mi nemamo naravno ništa protiv ovakve prenamjene da tako kažem ili novoga institucionalnoga rješenja ako će se osnovati agencija. Ali sam siguran da su i postojeći zakon i postojeća institucionalna rješenja mogla biti dostatna da se nije išlo sa tim nesretnim i nespretnim pravilnikom da se osigura kvalitetno ispunjavanje zakonskih obveza koje ima država u odnosu na radnike i radnička potraživanja. To sve skupa govori zapravo kao i ono prvo što sam rekao da je zakonska pretpostavka stvorena, zakon i propisi su dobri. Oni su, njih smo podigli na najviše europske standarde. Ali primjena, želja rekao bih … [[Govornik se ne razumije.]] i opći nered kada je riječ o poštivanju zakona i propisa nisu osigurali primjenu, kvalitetnu primjenu propisa koji se dakako daju dorađivati u operativnom smislu i poboljšavati i između ostaloga i pravilnicima koji su također predviđeni za ovu vrstu posla. Ono što u ovom slučaju je promjena u odnosu na prethodni zakon je iako nisam shvatio to možda možete objasniti zašto u ovom zakonu, u ovom zakonskom prijedlogu je izostao bivši članak 16. kada je riječ o kaznenim odredbama i ostale su samo predviđene novčane kazne za one poslodavce koji na zahtjev fonda ne dostave sada u ovom slučaju agencije zatraženu dokumentaciju u istim iznosima kao što je bila i prije pet godina. Ja mislim da to se može se i povećati, a u cijelosti izbačen članak 16. u kojem su bile predviđene kazne i sankcije i za fond, u ovom slučaju za agenciju ako ne daj Bože ne donese rješenje u zakonom propisanom roku. Mi smo to do sada imali da se novčanom kaznom od 10 do 30000 se kažnjava fond ako ne donese rješenje u roku iz članka 12. stavka 1. ovog zakona, a od 3 do 10000 odgovorna osoba u fondu. Penaliziranje nerada državnih službi u ovom slučaju ove agencije je također nešto što bi bilo dobro predvidjeti jer smo vidjeli da se tu štošta može, štošta se tu događa. Da li će agencija sama po sebi postati, biti dostatno jamstvo da će se primjena ovoga zakona uspješnije odvijati u smislu zaštite radnika i njihovih potraživanja, ali s druge strane i zaštite samoga državnog proračuna iz kojega se ti novci, ta sredstva izdvajaju to ćemo tek vidjeti. Ako bi tome bilo tako, onda tih milijun i 930 tisuća kuna za njihove plaće, stolice itd. ne bismo trebalo smatrati prevelikim opterećenjem i prevelikim troškom. Neki su izrazili žaljenje zašto kod donošenja ovog zakona se nije napravio jedan korak dalje? Zašto se nije napravio korak dalje u smislu povećanja opsega prava pa i dosega iako su ovdje uvršteni strani radnici pa možda iz samog načina funkcioniranja, vidio sam prijedloge koji su dolazili iz nekih sindikalnih središnjica koje su nudile, možda se mogla provesti rasprava da se sama agencija, odnosno cijeli taj fond za radnička potraživanja financira iz doprinosa poslodavaca kao što je to dosita slučaj u nekim europskim zemljama. Dakle, možda je ovo bila prigoda da se sva ova pitanja vezana za stečaj, razbijanja svih tih magli oko stečaja, svih tih nakupina koje nemaju nikakve veze sa stvarnom zaštitom radnika i traženje modela koji bi bio možda primjereniji i onome s čim se Hrvatska susreće u ovom trenutku, ali i ono što nas čeka u budućnost, možda je ta prilika upravo bila donošenje ovoga zakona pa i stečajnoga koji je donesen, evo prije nekoliko mjeseci. U svakom slučaju, ja vjerujem da će izmjena ovoga zakona i usklađivanje u potpunosti sa važećim dokumentima Europske unije biti dobro došla poboljšica i klub SDP-a će podržati ovaj zakon.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. Imamo još dvije rasprave prijavljene u ime klubova. Prva od njih je rasprava u ime kluba HSS-a i uvaženi zastupnik gospodin Boris Klemenić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Klub HSS-a pozitivno ocjenjuje i zalaže se za donošenje ovog zakona iz nekoliko razloga za koje smatramo da stvaraju pretpostavke za rješenje problema koji se u našoj bližoj prošlosti pokazao značajan za elementarno rješavanje egzistencije socijalno ugroženih radnika. Posljednjih smo mjeseci svjedoci problema s kojima su se nakon proglašenja stečaja suočile radnice sinjske "Dalmatinke nove" i sličnih poduzeća. Mjeseci bez plaća i problemi s poslodavcem stotinjak su radnica doveli do štrajka. Ovaj zakon trebao bi spriječiti takve situacije i omogućiti radnicima naplatu svojih ostvarenih prava. Predloženim zakonom uz novine koje donosi vrši se usklađivanje sa direktivom iz 2002. godine kojom se izmjenjuje i dopunjuje direktiva iz 1998. godine te je sastavni dio izmjena radno-socijalnog zakonodavstva koje je Republika Hrvatska preuzela otvaranjem pregovora za pristupanje Europskoj uniji u području socijalne politike i zapošljavanja. Svjesni smo činjenice da je vrijeme cijelo životnog zaposlenja u jednoj stabilnoj i većinom dobrostojećoj firmi iza nas i da danas živimo u drugačijem okruženju i uvjetima koji donose mnogo promjena. Također smo svjesni da promjene nose dobro, nove izazove, mogućnosti, prilike, ali isto tako te promjene često nose nesigurnost, potplaćenost, otkaze i socijalno nezaštićene radnike. U socijalnoj državi, a po Ustavu naša zemlja se opredijelila da će biti socijalna, neophodno je zaštititi radnike barem u njihovim elementarnim pravima, a to je pravo na isplatu zarađenih i odrađenih plaća. Isto tako, svjedoci smo da važeći Zakon o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavaca koji je na snazi od 2003. godine nije donio željene efekte, a njegovom primjenom pokazale su se brojne manjkavosti u primjeni. Primjenom stečenih propisa pokazala se sva složenost i nepremostivost formalnosti stečenog postupka te neusklađenost brojnih stečenih tijela u procesu što je rezultiralo nesigurnošću i nemogućnošću naplate radničkih potraživanja. Da bi se ispravila ta blokada ovim zakonom je predviđeno da radnici mogu očekivati isplatu materijalnih prava po osnovi rada odmah po priznanju stečenog postupka. Prema važećem zakonu, institucije koje su trebale osigurati realizaciju materijalnih prava po osnovi rada po svojoj namjeni i administrativnim kapacitetima nisu na adekvatan način mogle sudjelovati u postupku realizacije ostvarenja radničkih prava, što je rezultiralo nezadovoljavajućim rezultatima i učincima. Budući da je nepostojanje odgovarajućeg institucionalnog okvira detektiran kao jedan od važnih problema, ovim prijedlogom zakona ispravlja se taj nedostatak te se predviđa osnivanje agencije za osiguranje radničkih potraživanja u slučaju stečaja poslodavaca kao prvostupanjskog tijela za rješavanje i isplatu osiguranih potraživanja radnika i tijela koje je nadležno za međunarodnu razmjenu informacija u slučaju poslovnih djelatnosti na području dvije ili više država europskog gospodarskog prostora. Mi u klubu HSS-a smatramo da je jako važno zbog složenosti i formalnosti stečenog propisa uspostaviti takve pravne mehanizme kojima će se određena privilegirana radnička potraživanja posebno zaštititi i kojima će se osigurati njihova isplata neovisno o pravomoćnosti rješenja u stečajnom postupku. Ovaj zakon vodeći se tim ciljem poboljšava dosadašnji institucionalni okvir kako bi navedena prava bila ostvarena u što kraćem roku te kako ne bi bilo mjesta pravnoj nesigurnosti. Opisana isplata osiguranih potraživanja radnika ima alimentacijsku namjenu jer nakon nje isplaćena i u stečajnom postupku priznata potraživanja prelaze na garancijsko tijelo koje tada preuzima sva procesna prava stečenog vjerovnika u odnosu na preuzeta potraživanja sve do njihove potpune ili djelomične naplate. Opseg prava radnika se ne mijenja, osim što se visina njihova ostvarivanja usklađuje s novim propisom na području uređivanja instituta minimalne plaće, što je regulirano člankom 3. zakona. Predlagatelju skrećemo isto tako pozornost na rečeni članak, stavak 2. na točke 1., 2. i 4. kojima se propisuju najviši iznosi određenih potraživanja radnika, ali se ne spominje koji je najmanji mogući iznos na koji radnik ima pravo u navedenim slučajevima. Smatramo da bi trebalo definirati i te minimalne iznose kako bismo na taj način izbjegli moguće nedoumice i dvojbe. Pozdravljamo novinu predloženu člankom 15. stavak 2. koja ide u korist radnicima time što se ne vezuju prava na naknadu štete zbog ozljede na radu ili profesionalne bolesti uz prestanak radnog odnosa. Naime, radnik koji nije ostvario ovu naplatu, pravomoćno dosuđene naknade štete ostvaruje pravo iz ovog zakona bez obzira kada mu je prestao radni odnos. Isto tako smatramo pozitivno precizno definiranje početka tijela prekluzivnog roka za podnošenje zahtjeva na način da je to dan kad na ispitnom ročištu u stečajnom postupku stečajni upravitelj prizna potraživanje, a ne ospori ga niti jedan stečajni vjerovnik, a sukladno propisima koji uređuju stečajni postupak. Kako se prema dosadašnjem zakonskom uređenju nailazilo na mnoge probleme u praksi kada je u pitanju način isplate potraživanja radnika, dobro je da se ovim zakonom propisuje način isplate, putem namjenskog računa poslodavca u stečaju, što je regulirano člankom 20. ovog zakona. Naime, važećim zakonom propisan način isplata potraživanja radnika nije usklađen sa Zakonom o izvršenju proračuna koji ne dopušta, odnosno isključuje isplate sredstava iz državnog proračuna izravno radnicima kao niti s poreznim propisima odnosno Zakon o porezu na dohodak koji obvezuje izravno poslodavca na uspostavu porezno priznatih dokumenata. U tom smislu već je bilo pokušaja da se izmjenom i dopunom pravilnika poboljša i pojednostavi isplata radnicima, ali zbog odluke Ustavnog suda kojim je navedeni pravilnik poništen kao nezakonit i dalje postoje poteškoće pri isplati i kolizija spomenutih propisa. Namjenski račun je rješenje za koje ne postoje prepreke u propisima kojima se uređuje stečajni postupak. I na kraju mi u klubu HSS-a pozitivno ocjenjujemo da se ovim zakonom osigurava zaštita potraživanja radnika i što je iznimno važno uspostavljaju se institucije bez kojih ne bi bilo moguće zaštitu provesti. U tom smislu ustrojavanje agencije za osiguranje radničkih potraživanja u slučaju stečaja poslodavaca veliki je napredak u odnosu na dosadašnju regulativu i praksu na tom području. Ranije spomenutom novinom kojom se ne vezuje pravo na naknadu štete zbog ozljede na radu ili profesionalne bolesti uz prestanak radnog odnosa ide se u korist radnicima. Također se osigurava zaštita radnika na području Republike Hrvatske kada su u pitanju strani poslodavci koji će postati iznimno važni pristupanjem Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Konačno zakon rješava i način isplate potraživanja radnika te time rješava koliziju propisa i poteškoće pri isplati koje su dosadašnji načini isplate i uzrokovali. Klub HSS-a podržati će ovakav prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa gospodine zastupniče. I posljednji prijavljeni klub u čije će ime raspravu imati gospodin Silvano Hrelja je klub HSLS-a i HSU-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Ja sam dobio dodatni motiv da izađem za ovu govornicu sa izlaganjem kolege Vidovića s kojim sam ja tada kao sindikalac imao puno okršaja oko tih stečajnih zakona za vrijeme dok je on bio ministar rada i socijalne skrbi. Ja ne bih glorificirao ulogu ni jedne Vlade oko stečaja jer tu je bilo puno promjena stečajnih zakona i na kraju znate, puno je veći broj radnika koji su izgubili radno mjesto u stečaju a da nisu dobili ništa nego što će ih u Hrvatskoj biti da su dobili ova zajamčena minimalna sredstva putem sada fonda odnosno sutra agencije. Gledajte 2001. godine je koalicijska Vlada učinila jedan dobar pomak, a to je da je radničko potraživanje stavila u prvi isplatni red i da je to ostalo da se to nije promijenilo 2003. godine u najvećem dijelu, dakle ni ovaj zakon ni fond ne bi bio trebao. Trebao bi bio samo za one slučajeve kada je došlo do stečaja poslodavca gdje nema stečajne mase, tada opravdanje za postojanje sadašnjeg dakle Fonda za razvoj i zapošljavanje koji je alimentirao zaštitu potraživanja radnika u stečaju ili buduće agencije bi imalo smisla. Međutim nije se to dogodilo, odnosno od 2003. na dalje, radnička potraživanja imaju sasvim drugi tretman, oni su u drugom isplatnom redu, država se najprije namiruje za svoja potraživanja od pravnog subjekta odnosno poslodavca u stečaju. Na žalost moram konstatirati i ne slažem se sa svima onima koji govore da je u Hrvatskoj po Stečajnom zakonu stečaj neka nova šansa iako bi to trebalo biti. Niti je stečaj opredijeljen prema spašavanju onog dijela pravnog subjekta koji ima tržište, koji može proizvodnjom dobara osigurati svoje mjesto na tržištu i osigurati egzistenciju za svoje radnike. Ja u svom iskustvu životnom bilježim i jedan jedini slučaj da je stečaj završio, stečajni postupak završio i da je poslodavac, dakle novi vlasnik, poslodavac da su zapošljavali nakon stečaja veći broj radnika nego što je bilo to prilikom ulaska u stečaj. Jedan jedini slučaj. U većini slučajeva je poslodavac nestao, jednostavno ta gospodarska djelatnost se ugasila, a u jednom manjem broju slučajeva je pak taj samo dio proizvodnih programa koje je poslodavac imao prije stečaja uspio ostati na tržištu. Dakle i danas u našem Stečajnom zakonu ne postoji prevencija stečaja, odnosno na neki način zbog višeg društvenog interesa, tjeranje dakle vjerovnika i dužnika da nađu izlaz iz situacije a da ne gase gospodarski subjekt, da ne otvaraju stečajni postupak. To je imala Slovenija tzv. prisilnu poravnavu u tom dijelu, dakle da se nađu, da se vjerovnici nađu i dogovore što će učiniti od tog subjekta. A sjećam se da sam dosta radio sa Hrvatskim fondom za privatizaciju i bilo je puno slučajeva da su se naši gospodarski subjekti, odnosno da su mogli svoja potraživanja pretvoriti u vlasničke udjele i tako nastaviti proizvodnju. Sjećam se i jednog drugog slučaja, jednog jedinstvenog slučaja od otvaranja stečajnog postupka i zatvaranja tog istog stečajnog postupka a da se ništa u gospodarskom subjektu nije dogodilo, odnosno da se ni jedan dug nije riješio. To je primjer vjerovali ili ne, tvornice za preradu ribe "Mirne" Rovinj. Zašto? Pa zato što vjerojatno otvaranjem stečaja u raspodjeli nekretnina kojima pretežno završavaju 90% naših stečaja, bi sve ono što "Mirna" Rovinj ima u svojoj ingerenciji, dakle i koncesiju na pomorsko dobro i prostor bilo vrlo upitno i netko je vidio svoj interes da se svi mogućim sredstvima bori da se ta tvrtka izvuče na Visokom trgovačkom sudu iz stečaja, ulažući ne znam koje garancije, ali to je jedan jedini slučaj gdje se dogodilo izvlačenje iz stečajnog postupka, a da se ništa bitno što se dugovanja tiče firme tiče, nije promijenilo. Dakle u svakom slučaju ja ne bih ponavljao ono što su prethodnici govorili dobro za ovaj prijedlog zakona. Klub Hrvatske socijalnoliberalne stranke i Hrvatske stranke umirovljenika će ovaj prijedlog zakona podržati. Mislimo da su to dobra rješenja, iako stojim i kod onog što sam ranije rekao, da se možda u prošlosti moglo i drukčije, ali sada tu jesmo gdje jesmo i sada idemo ovim putem dalje, nećemo stalno mijenjati pravila igre i mislim da je to jedna solidna garancija. Naravno postoji rizik da li će država koja će dati taj novac, da li će u stečajnim postupcima i dio tog novca naplatiti, jer ona u suštini isplatom obveze radnicima zauzima mjesto tog vjerovnika u stečajnom postupku, dakle i uvijek ovisi da li će biti dovoljno stečajne mase i uvijek i državi koja ima i vlasničke udjele u takvim firmama bi trebalo biti interesantno da li će moći ono što je isplatila i vratiti. U tom kontekstu imam jedan prijedlog koji možda ćemo nekad u budućnosti se toga sjetiti, odnosno postavlja jedno retoričko pitanje da li je baš fer da se novcem poreznih obveznika isplaćuju ove garancije u slučaju da nema, da država ne naplati svoja potraživanja u stečajnom postupku ili bi to bilo možda bolje kao u nekim uređenim zemljama da se kroz sustav doprinosa poslodavaca i ovaj rizik pokrije. Ja sam siguran da, tu sam malo popričao sa državnom tajnicom da bi to nas tražilo jedno ajmo tako reći ponovno restruktuiranje ajmo reći sustava doprinosa što nije baš jednostavno, ali kao ideju želim podijeliti sa vama jer mislim da nije u redu da se takve rizike pokrivamo sredstvima poreznih obveznika, da su poslodavci itekako odgovorni za taj rizik, a i dobro je kad oni brzo pokreću, kad sam poslodavac brzo pokreće stečaj, kada traži rješenja. Znate ja sam i to ću podijeliti s vama, imao slučaj da je 14 mjeseci direktor odugovlačio sa stečajem, a bilo je evidentno da ne može nastaviti proizvodnju. I znate što je on po zakonu bio obvezan učiniti u roku 60 dana, i znate koji je rezultat takvog jednog njegovog postupanja? Iz stečajne mase je dobio potraživanja svoje plaće od ukupno 250 tisuća kuna. Dakle, nije mu bilo tako loše odugovlačiti u stečaju. Ali to su naše realnosti, ja tu mogu argumentirati točno imenom i prezimenom i situacijom. Dakle, netko je zbog odugovlačenja 14 mjeseci kod evidentne nemogućnosti poslodavca da može nastaviti sa poslovanjem za to odugovlačenje bio u stečajnom postupku nagrađen. Ne bih volio da se takve stvari i dalje događaju. Ovaj mehanizam, ovaj institut zaštite radničkih potraživanja je rezultat socijalnog dijaloga, je rezultat dogovora socijalnih partnera iz 2003. još, on egzistira, on se mora unapređivati i kao takav, kao zastupniku mogu biti kritičan, ali zaista mi nema druge nego poštivati dogovor socijalnih partnera i predlagati eventualno određena rješenja kao unapređenje sustava. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. Sad imamo dva ispravka netočnoga navoda. Prvi se javio uvaženi zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Pa ispravio bih vjerojatno nešto što je više implicite nego explicite rečeno da su radnici izbačeni iz prvog naplatnog reda 2003. Nije to u cijelosti točno. Naprosto samo dio potraživanja ispao je iz prvog naplatnog, isplatnog reda, jer u prvom su isplatnom redu ostali podsjećam plaća za zadnja 3 mjeseca prije otvaranja stečaja, naknada plaće za godišnji odmor na koji je radnik stekao pravo u kalendarskoj godini u kojoj je otvorenoj stečaj, onda, to je bilo dvije trećine prosječne mjesečne plaće isplaćene u Hrvatskoj. Naknada plaće za posljednja 3 mjeseca prije otvaranja stečaja, otpremninu do iznosa jedne trećine prosječne mjesečne plaće isplaćene u Hrvatskoj, naknada štete pretrpljene zbog ozljeda na radu ili profesionalne bolesti. Dakle, to je ostalo bilo u prvom isplatnom redu, ostala potraživanja su bila prebačena u drugi … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]]
Hvala lijepa. I drugi ispravak navoda, uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa s obzirom da je kolega Silvano istinoljubiv čovjek, a vjerojatno se jedna mu greška potkrala, moram ju ispraviti da ne ostane u zraku, a to je onaj navod kada je rekao da je jedini ili osnovni problem 2003. kada su radnička potraživanja isplaćena iz prvog prioritetnog isplatnog reda. Ne samo to. Naime moram sve nas podsjetiti da 2005. sam predlagao izmjene Stečajnog zakona predlažući da se u prvi prioritetni isplatni red vrate sva radnička, a ne minimalna potraživanja što je koalicija na vlasti koju je, kolega Hrelja … [[Govornik se ne razumije.]] glatko odbila. Dakle i 2003., ali i 2005. ista greška je ponovljena. Hvala.
Hvala lijepa. Sada nastavljamo sa prijavama za pojedinačnu raspravu. Imamo ih 7 ukupno. Prvi je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Prvo što želim reći oko ocjene stanja u zakonu i uvodnog obrazloženja, a obećao sam to uvijek iznova podsjećati da nije mi jasno zašto u obrazloženju zakona i ocjeni stanja ne piše da li su socijalni partneri Gospodarsko-socijalno vijeće da li su … [[Govornik se ne razumije.]] ili imaju kakva izdvojena mišljenja, da li su oduševljeni ili bilo što drugo. Pitao sam i sindikate zašto toga nikad nema i rekli su mi da premijer Sanader nikako ne pristaje da se to u prijedlog zakona upisuje, pa se pitam da li se to premijer Sanader srami dijaloga sa socijalnim partnerima ili činjenica da s nekim o nečem mora razgovarati ili dogovarati. To zbog toga što bi i nama ovdje u Saboru olakšavao situaciju da kad dobijemo neki prijedlog zakona odmah vidimo stav Gospodarsko-socijalnog vijeća, dakle i poslodavaca i sindikata. I o tome ću govoriti uvijek kada god bilo koji propis, zakon s tog područja dođe tako dugo dok nekome ne puknu živci pa pristane na to da se to u zakon upisuje. Prva moja primjedba, strah ili pitanje odnose se na članak 3. stavak 2. točka 1. zakona koja regulira visinu plaća na koje radnici od trenutka otvaranja stečajnog postupka imaju pravo i kaže najviše do visine minimalne plaće u Republici Hrvatskoj. Ako ispravno čitam ovu formulaciju, znači li to da će žene koje rade u tekstilu, koži, gumi, obući i drvoprerađivačkoj djelatnosti i u stečajnom postupku imati na umanjeno pravo minimalne plaće kao što je to Zakonom o minimalnoj plaći propisao. Podsjećam da najveći broj stečajeva i gubitka radnih mjesta i otkaza s tog naslova je upravo u tim djelatnostima u Republici Hrvatskoj unatrag 16 godina bio i da najčešće upravo žene starije starosne dobi sa većim brojem godina staža ostaju bez posla. Tamo smo im zakonom stavili u drugi razred po visini minimalne plaće, e ovdje kad dođe do stečaja također će primati manju plaću bar za ta 3 mjeseca jer smo to tako tamo propisali. Ne bi li bilo minimum društveno prihvatljivo kako to lijepo tamo piše, da je ovo usuglašeno sa tim društveno prihvatljivim minimalnim standardima, da barem u stečajnom postupku za sve radnike vrijedi isti minimalac kojega će ostvarivati pravo … [[Govornik se ne razumije.]] Kada je u pitanju točka 3. tog istog stavka odnosi se na jubilarnu otpremninu i kaže, polovica najvišeg iznosa zakonom propisane otpremnine, s obzirom da u stečaj ne idu službenici javne, državne, lokalne niti nitko drugi osim radnika, Zakonom o radu propisana je otpremnina jedna trećina bruto plaće po godini kod toga poslodavca. Bruto plaća 7 tisuća 300, jedna trećina, tisuću 210 pola od toga, bruto iznos, to je sve. Dakle, i ovdje smo opet došli da … [[Govornik se ne razumije.]] svega ostaloga sa umanjenim plaću i drvoprerađivačke industrije, dolazimo zapravo do toga da ta garantirane isplate koje ovaj zakon nudi i nisu tako društveno prihvatljive što se minimalnog standarda tiče. Članak 17. stavak 2. govori o zahtjevu i citiram: "u stečajnom postupku priznao stečajni upravitelj, a nije osporio niti jedan stečajni vjerovnik." Sada u drugim odredbama piše da sredstva koja je stečajni upravitelj u toku stečajnog postupka ostvaruje, otvara posebni račun na koji ta sredstva idu da bi se našao novac da … [[Govornik se ne razumije.]] radnička potraživanja. Da li ostali vjerovnici imaju interesa osporavati radnička potraživanja, jer ona idu sada na posljednji račun i time blokirati stečajnog upravitelja da akumulira novac za isplatu, odnosno da li ona formulacija znači da je dovoljno da jedan vjerovnik podnese osporavanje radničkog potraživanja ili mora pravomoćnom odlukom biti osporena radnička potraživanja. Drugim riječima gospođo državna tajnice, da li je formulacija toga stavka 2. u članku 17. ne bi trebala biti nešto jasnija i zašto bi bilo dovoljno da jedan vjerovnik pokrene osporavanje radničkih potraživanja i time blokira radničko pravo, pa i stečajnog upravitelja da akumulira novac za isplatu toga. Dakle, što znači riječ osporio? Konačnom odlukom ili pokretanjem postupka. I treće, moj strah vezan je ili pitanje na članak 20. stavak 4. Agencija će iznimno vršiti izravnu isplatu priznatih potraživanja radnicima iz članka 16. ovog zakona. Iznimno. Dakle, agencija u zakonu piše da će iznimno, izravno vršiti isplate. Tko odlučuje, dakle što je to iznimno? Koje su to okolnosti i uvjeti moraju biti po zakonu zadovoljene da bi išla izravna isplata? Ne bi li zakon trebao biti nešto jasniji i propisivati okolnosti i uvjete kada ide izravna isplata? Bojim se da kod ovakvih definicija koje ostaju nejasna iako se to odnosi na članak 16. dakle, na strane radnike ako dobro razumijem, opet je, ostavlja mogućnost arbitriranju unutar same agencije, jer ne veli se da će agencija za sve strane, nego iznimno ili je redoslijed riječi kriv. Dakle, onda je trebalo napisati da će agencija za radnike iz članka 16. vršiti neposrednu isplatu. Onda je jasnija odredba. Probajte još jednom pročitat, vidjet ćete se, dok meni je nejasna ja znam da ja ništa ne znam, pa onda dozvolite da izrazim sumnju, ali najčešće primjedbe i upozorenja koja dajem u svojoj raspravi, popravljate u prvim ili drugim izmjenama ili dopunama zakona ili morate ipak na kraju prihvaćati amandmane. I uvijek iznova se čudim kako i ona upozorenja koja dolaze sa najdobrijim namjerama, odbacujete, a kasnije ipak u provedbi kao što ste i u opisu stanja opisali, da provedba do sada pet godina je ukazivala na loša zakonska rješenja, pa ih onda popravljate tek onda kada dođe situacija toga da je predmetni zakon, predmet ocjene, stanja, gospode u Bruxelles-u. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeći prijavljeni za pojedinačnu raspravu je uvaženi zastupnik gospodin Franjo Lucić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice, uvažene kolegice i kolege. Kada govorio o Zakonu o osiguravanju potraživanja radnika u slučaju stečajnog postupka, onda moram napomenuti da je on donesen još 2003. godine. Zakonodavna inicijativa pokrenuta je u cilju postizanja potpunog usklađenja ovog zakona sa direktivom Europskog parlamenta i Vijeća od 23. rujna 2002. godine. Navedenom direktivom se izmjenjuje i dopunjuje direktiva Vijeća o usklađivanjima zakona država članica glede zaštite zaposlenika u slučaju insolventnosti njihova poslodavaca ili prestanka sa radom i stvara normativna pretpostavka za uspostavu nove institucije koja će osigurati razmjenu informacija sa nadležnim garancijskim ustanovama, država članica Europske unije u slučajevima poslovnih aktivnosti na području dvije ili više države članice. Obzirom da se Konačnim prijedlogom Zakona o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca uređuje osim opisanog usklađivanja i materijalno pravno, pravna zaštita radnika kojima poslodavaca zbog poslovnih poteškoća nije isplatio materijalna prava po osnovi rada. Time je ugrozio njihovu socijalnu sigurnost. Ovim su zakonskim prijedlogom preciznije definirani pravni instituti u smislu ostvarivanja ciljeva uređenih pravnih instituta koji se u primjeni važećeg zakona su različito tumačili i primjenjivali kroz sudsku praksu Upravnog suda Republike Hrvatske. Osim toga, važećim zakonom propisan je način isplata potraživanja radnika, a nije usklađen Zakonom o izvršenju proračuna koji ne dopušta, odnosno isključuje isplate sredstava iz državnog proračuna izravno radnicima, kao niti sa poreznim propisima odnosno Zakonom o porezu na dohodak. Zakonom se uređuje institut alimentacijske isplate radničkih potraživanja u slučaju otvaranja stečaja nad poslodavcem, osniva se agencija stečajnog vjerovnika, prava radnika se osiguravaju na društveno prihvatljivoj minimalnoj razini po vrsti i opsegu dok se preostali dio nastavlja ostvarivati u stečajnom postupku, rješenje je isto kao u važećem zakonu. Neisplaćene plaće za posljednja tri mjeseca prije otvaranja stečaja odnosno prije prestanka radnog odnosa, neisplaćene naknade plaće za bolovanje koju je prema propisima o zdravstvenom osiguranju bio dužan isplatiti poslodavac iz svojih sredstava u posljednja tri mjeseca prije otvaranja stečaja odnosno prije prestanka radnog odnosa, naknadu plaće za neiskorišteni godišnji odmor na koji je radnik stekao pravo u kalendarskoj godini, polovinu najvišeg iznosa zakonom propisane otpremnine, trećinu pravomoćno osuđenu, dosuđenu naknadu štete zbog pretrpljene ozljede na radu ili profesionalne bolesti itd. Ovdje također moram istaći da su sindikati imali svoj prijedlog, međutim on je neprihvatljiv. Prijedlozi usmjereni proširivanju prava na način da se isplaćuje mnogo duži period od tri mjeseca prije otvaranja stečaja nisu prihvatljivi iz nekoliko razloga. Radnici kojima je radni odnos prestao znatno prije stečaja ostvarili su Zakonom o radu propisana prava i mogli su ih već utužiti te ih ostvaruju u stečajnom postupku. Drugo, u slučaju dugih perioda neisplata materijalnih prava radnici su trebali pokrenuti stečajni postupak kao jedini od stečajnih vjerovnika. I treće, proširenje materijalnih prava propisanih direktivom ne obvezuju druge države članice i njihove jamstvene ustanove u okviru regresnih zahtjeva. Kada govorimo o ovom zakonu onda također moramo reći da su potrebna i sredstva iako nacrt prijedloga zakona u odnosu na važeći zakon ne proširuje prava niti njihov opseg. Ipak će uspostava nove agencije za osiguranje potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca iziskivati dodatna sredstva u državnom proračunu za 2009. godinu u visini od 1 milijun i 930 tisuća kuna. Agencija će preuzeti dio službenika iz Fonda za razvoj i zapošljavanje. Za obavljanje svih propisanih poslova bit će potrebno zapošljavanje novih službenika jer će nova institucija preuzeti aktivnu ulogu stečajnog vjerovnika u stečajnom postupku. Stoga podržavam Konačni prijedlog zakona o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca. Hvala lijepa.
Hvala lijepo gospodine zastupniče. Obavještavam da je u 18 sati i 53 minuta isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od deset minuta a sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika. Nastavit ćemo raspravom uvaženog zastupnika Gordana Marasa. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Evo, na početku da kažem u kratko u biti jednu kratku definiciju stečaja. Stečaj je znači bitni sudski postupak, pravni sudski postupak nad imovinom dužnika koji je postao nesolventan. Imovina dužnika postaje stečajna masa iz koje se podmiruju dugovi stečajnim vjerovnicima. Mogu ga pokrenuti vjerovnici poduzeća dužnika ili samo poduzeće dužnik. E sad, šta je problem? Dosta često se u praksi pokazalo da prilikom stečaja vjerovnici nemaju iz čega naplatiti svoja potraživanja pa tako u tom smislu i radnici kao oni koji potražuju novac za rad koji su odradili. U tom smislu svaka zaštita radnika i mogućnost ostvarivanja njihovog prava na zasluženu plaću ili zasluženi novac koji su zaradili u poduzeću koje je otišlo u stečaj ja podržavam. I u tom smislu podržavam donošenje ovog zakona koji definira naravno vrste i opseg prava radnika u slučaju stečaja, prava radnika koja se definiraju na društveno prihvatljivoj i minimalnoj razini, propisuju neka tijela kao što je agencija, propisuje se tijelo koje će provoditi, to je agencija koja će provoditi cijeli postupak osiguranja prava radnika, proces, odnosno sami postupak na kojem radnici imaju pravo zatražiti taj novac koji su oni zaradili. Imam nekoliko temeljnih zamjerki što se tiče ovog zakona. Prva je ta što mislim da bismo mogli preuzeti jedno iskustvo koje se pojavljuje u europskim zakonodavstvima a to je da ne padne sve na teret države odnosno da naravno država nakon što isplati ova temeljna prava koja radnici imaju onda može potraživati to od poduzeća koje je u stečaju ili stečajne mase, ali najčešće ne uspijeva ništa naplatiti. I postoji praksa u Europskoj uniji gdje poslodavci doprinose daju odnosno participiraju svi u punjenju određenog fonda iz kojeg se onda ova potraživanja radnika naplaćuju. Mislim da je to jedan pravedniji sustav i da smo mogli pribjeći takvom modelu gdje vjerujem da bi onda bilo i više sredstava i više sredstava da se ta neka osnovna prava ljudi koji su ostali bez svojih plaća uspiju ostvariti. Samim time vezana je i druga moja primjedba a to je da smatram da su iznosi koji su osigurani preniski. Mislim da dobro je naravno da smo proširili ovaj period od tri mjeseca, znači prije samog stečaja da radnici imaju pravo koji su i kojim slučajem bili zaposleni u roku tri mjeseca prije otvaranja stečaja kod poslodavca ostvariti svoje pravo. Ali smatram da su iznosi koje smo odredili premali. Taj iznos isplate do najviše do visine minimalne plaće u Republici Hrvatskoj za svaki mjesec za koji radniku nije isplaćena plaća odnosno naknada plaće mislim da je prenizak. Mislim da smo trebali ići na višu razinu. Vrlo vjerojatno da je tu predlagač odnosno Vlada imala ogradu, možda to državna tajnica može reći da bi taj iznos bio puno veći iz državnog proračuna, da se to ne može podnijeti. Volio bih čuti razlog zbog čega ta razina nije recimo do visine prosječne plaće ili, ili nekog drugog iznosa koji bi bio prihvatljiviji za one koji čekaju sredstva koja su već odavno zaradili. Isto tako radi se i o ostalim razinama znači najviše do polovice minimalne plaće u Hrvatskoj za slučaj kada nije isplaćena naknada plaće za bolovanje ili u slučaju za neiskorištenog godišnjeg odmora odnosno u slučaju kada se radi o otpremnini najviše od jedne trećine pravomoćno dosuđene naknade štete, pardon to se radi o naknadi štete pretrpljenoj zbog ozljede na radu. Tako da te neke stvari smo mogli po meni staviti na jednu višu razinu kako bi, kako bi radnici ostvarili u prvom momentu kada mogu to od agencije odnosno od države određeni iznos u, od svojih novaca koje će onda kasnije razliku naplatiti od poslodavca. Druga stvar šta smatram da ovakav po meni sporan, sporna odredba u članku 8. stavak 5. gdje se govori prilikom agencije odnosno definiranja šta njeno Upravno vijeće radi govori se da predsjednik, da predsjednik Upravnog vijeća može obustaviti od izvršenja odluke Upravnog vijeća koje imaju negativne posljedice na financijsko poslovanje agencije. Smatram da agencija kao takvo tijelo i koje se financira po ovom zakonu iz proračuna ima predviđena sredstva u proračunu, ne bi trebalo odnosno ne znam koje su to aktivnosti koje bi bile potpale pod ovu odredbu tako da postavlja se pitanje da li je moguće da predsjednik Upravnog vijeća može obustaviti isplate radnika po zahtjevu. Tako da mislim da za takvu jednu odredbu nema apsolutno nikakve potrebe i smatram da agencija bi trebala biti samo jedan transfer odnosno onaj koji će administrativno obraditi one zahtjeve koji pravovaljano pristignu na njezin, njoj na dnevni red. I na kraju malo mi je nejasno prilikom obrazlaganja oko ocjena izvora potrebnih sredstava, vidi se da sredstva idu iz proračuna. Govori se o tome da su do sada u Fondu za razvoj i zapošljavanje tri službenika odrađivala cijeli posao, a radi se po onome što ja vidim u zadnjih 5 godina oko 65 milijuna kuna šta je fond isplatio na ime potraživanja radnika čije su tvrtke otišle u stečaj. Sada je to povećanje po mojoj procjeni od 30, 40% većeg prometa koji će eventualno ići preko agencije a formira se jedno tijelo od 10 odnosno agencija od 10 zaposlenika koja će imati administrativne troškove od 2 milijuna kuna. Tako da mi je nejasno da li je to, da li je to zbog toga da se agencija više pravno ekipira da može biti sposobnija naplaćivati ta potraživanja u budućnosti ili koji je razlog tome tako da bih volio da mi državna tajnica proba ako ima informaciju odgovoriti na to pitanje. U svakom slučaju ja ću podržati ovaj zakon. Bio bih sretniji da se radi o većim iznosima koje država garantira radnicima ali evo šta je tu je možda, možda u praksi i u budućnosti budemo mijenjali neke stvari u zakonu pa možda uvedemo te neke doprinose gdje bi onda poslodavci solidarno uplaćivali odnosno bili obvezni uplaćivati određene doprinose na osnovi kojih bi se onda veći iznosi isplaćivali radnicima koji ne mogu ostvariti svoje pravo iz stečajne mase poslodavca koji je nažalost svojim poslovanjem završio u stečaju. Hvala lijepa.
Hvala vama. I sada je za sljedeću raspravu prijavljen uvaženi zastupnik gospodin Ante Kulušić. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Ova zakonodavna inicijativa pokrenuta je u cilju postizanja potpune usklađenosti sa obvezujućom pravnom stečevinom u pregovaračkom poglavlju 19. socijalna politika i zapošljavanje. Ovim zakonom se uređuje institut alimentacijske isplate radničkih potraživanja u slučaju otvaranja stečaja nad poslodavcem. Prava radnika se osiguravaju na društveno prihvatljivoj minimalnoj razini po vrsti i opsegu dok se preostali dio nastavlja ostvarivati u stečajnom postupku. Neisplaćene plaće za posljednja tri mjeseca prije otvaranja stečaja odnosno prije otvaranja radnog odnosa, neisplaćene naknade plaća za bolovanje, naknade plaća za neiskorišteni godišnji odmor, polovinu najvišeg iznosa zakonom propisane otpremnine, trećinu pravomoćno dosuđene naknade štete zbog pretrpljene ozljede na radu ili profesionalne bolesti. Najvažnije promjene izvršene u ovom nacrtu prijedloga odnose se na, precizno se definira početak tijeka prekozimnog roka za podnošenje zahtjeva na način da je to dan kada na ispitnom ročištu u stečajnom postupku stečajni upravitelj prizna potraživanje a ne uspori ga niti jedan stečajni vjerovnik. Proširuje se doseg primjene osiguranja potraživanja na radnike stranog poslodavca sa sjedištem u državama članicama europskog gospodarskog prostora. Poslovi osiguranja radničkih potraživanja izdvajaju se iz Fonda za razvoj i zapošljavanje. Uređuje se način isplate osiguranih potraživanja radnika putem namjenskog računa poslodavca u stečaju koji je zaštićen jer ne podliježe redovnoj raspodjeli sredstava stečajnog dužnika. Propisuje se obaveza otvaranja posebnog računa stečajnog dužnika u svim slučajevima kada isti ima zaposlenih radnika. Podržat ću ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala vam lijepa. Nastavljamo s pojedinačnim raspravama i molim uvaženu zastupnicu gospođu Nadu Čavlović Smiljanec za sljedeću raspravu. Hvala.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Pa Zakonom o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca kako to navodi predlagatelj usklađuje se hrvatsko zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije u pogledu zaštite zaposlenika u slučaju nesposobnosti za plaćanje njihovih poslodavaca. Te se osim toga uređuje i materijalno pravna zaštita radnika kome je poslodavac zbog poslovno uvjetovanih razloga odnosno poteškoća nije isplatio materijalna prava po osnovi rada. Naime zbog složenosti stečajnog postupka za prijavljena i privilegirana radnička potraživanja koja su nastala do dana otvaranja stečajnog postupka vrlo je neizvjesno kada i da li će i u kojoj visini se naplatiti. Zato se ovim prijedlogom zakona osigurava bar u jednom dijelu njihova isplata i to odmah po priznanju, a neovisno o pravomoćnosti rješenja o stečajnom postupku. U svakom slučaju dobro je što država preuzima na sebe obvezu isplate tog zagarantiranog dijela, znači tog socijalnog minimuma. Ali već u članku 17. stavak 2. ovog prijedloga zakona vidi se da to ipak nije tako odnosno da nije dovoljno za isplatu samo da stečajni upravitelj na ispitnom ročištu prizna to potraživanje. Naime navedeni članak propisuje da se zahtjevom za ostvarivanje prava a riječ je o pravima koja propisuje članak 3. zakona znači neisplaćene plače, neisplaćene naknade za bolovanje i slično podnosi agenciji ili područnoj službi Zavoda za zapošljavanje u roku od 30 dana od dana kada ih na ispitnom ročištu u stečajnom postupku prizvao stečajni upravitelj, a nije ih osporio niti jedan stečajni vjerovnik, odnosno od dana kada je objavljena odluka nadležnog suda da se stečajni postupak neće provoditi. Pitam što će se dogoditi ako bilo koji drugi stečajni vjerovnik ospori potraživanje, a znamo da su postupci koji se po tim pitanjima vode vrlo dugotrajni. Pa ako se već zna da otvaranjem stečaja ugrožena socijalna sigurnost radnika, pa se zbog toga predlagatelj bar tako kaže u obrazloženju želi zaštiti radnička potraživanja na određenoj društveno prihvatljivoj razini, onda u ovom članku ne bi trebao stajati ovaj uvjet jer ovim zakonom ionako se štiti i isplaćuje minimum radničkih potraživanja koja su sigurno daleko veća. Pa ako je stečajni upravitelj priznao to potraživanje onda nema niti jednog razumnog razloga da se čeka sa tim priznatim potraživanjima ako je neki stečajni vjerovnik osporio to potraživanje. Nadalje mislim da u članku 3. stavak 2. koji određuje u kojoj visini se ostvaruju pojedina radnička prava treba propisati točnu visinu osigurane isplate, a ne propisivati najviše dopuštene iznose za pojedina radnička potraživanja. Držim da to nije dobro iz razloga, jer ovim zakonom želimo osigurati da se radnička potraživanja osiguravaju na određenoj društveno prihvatljivoj minimalnoj razini. Onda bi to trebalo vrijediti i za sve radnike u bilo kojem dijelu države i bez obzira o kojem poslodavcu je riječ. Zanima me tko će i o čemu će ovisiti odluka o visini radničkih prava kada znamo da su potraživanja radnika u stečaju ionako veća od ovog minimuma, pa ako štitimo minimum nek on onda bude barem jedan za sve radnike u svim stečajevima u Republici Hrvatskoj. Isto tako, držim da bi bilo daleko prihvatljivije da se prava iz članka 3. stavak 1. zakona ostvaruju u visini prosječne plaće u Republici Hrvatskoj iz mjeseca koji prethodi mjesecu u kojem je otvoren stečajni postupak, kako je to i propisano Stečajnim zakonom, a ne da se za na primjer neisplaćene plaće radnika za posljednja tri mjeseca to bude najviše do visine minimalne plaće u Republici Hrvatskoj za svaki mjesec za koji radniku nije isplaćena plaća, odnosno naknada plaće. Zaključujem da s ovim prijedlogom zakona zaista neće dobiti veća razina zaštite radničkih prava u stečaju, a samim time niti osigurati veći socijalni standardi bar u ovom dijelu o kojem sam ovdje govorila. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. I posljednja prijavljena pojedinačna rasprava je rasprava uvažene zastupnice Nadice Jelaš. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Ovo je Zakon o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca kao što je rekla uvažena državna tajnica nije nov zakon budući da se njime ne proširuju ni prava, a niti njihov opseg u odnosu na sada važeći zakon koji je donesen 2003. godine. Ovim zakonskim prijedlogom samo se usklađuje jedan segment hrvatskog radno-socijalnog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije na način da se i kao i kod svih zakona koji se usklađuju sa EU stečevinom unosi element inozemnosti. U ovom slučaju je to odredba po kojoj prava iz ovog zakona mogu ostvariti i radnici stranog poslodavca kojem je sjedište u zemlji članici Europske unije pod uvjetom da je radnicima mjesto rada bilo na području Republike Hrvatske, a nad stranim poslodavcem je pokrenut stečajni postupak prema nadležnom nacionalnom zakonodavstvu. Prvenstveno zbog te činjenice dakle da se prava ovog zakona proširuju i na radnike stranih poslodavaca. Bilo je potrebno osigurati i institucionalne i administrativne pretpostavke potrebne za razmjenu informacija s nadležnim garancijskim ustanovama država članica Europske unije kada se poslovna aktivnost poslodavca proteže na dvije ili više članica. Zbog toga, ali i zbog očekivano bitno veće efikasnosti u provedbi suštine samog zakona, a to je upravo zaštita stečajem ugrožene socijalne sigurnosti radnika ovim se zakonom uspostavlja i u stečajni postupak uvodi novo garancijsko tijelo. Dakle, Agencija za osiguranje potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca. Naime, po dosadašnjem zakonu sva procesna prava radnika nad čijim je poslodavcem otvoren stečaj imao je Fond za razvoj i za zapošljavanje. Međutim, iz samog imena fonda jasno je da on ni po svojoj primarnoj namjeni, a samim time ni po administrativnim kapacitetima nije bio prava adresa za ostvarivanje vjerovničkih prava radnika budući da su aktivnosti tog fonda bile usmjerene prvenstveno na poticanje gospodarskog rasta i na otvaranje novih radnih mjesta. Da fond nije postizao zadovoljavajuće učinke u ostvarivanju vjerovničkih prava radnika najbolje dokumentira podatak, da u proteklih pet godina primjene još uvijek važećeg zakonskog rješenja fond nije uspio naplatiti više od 65 milijuna kuna radničkih potraživanja prema poslodavcima u stečaju. Za razliku od neefikasnog fonda agencija bi trebala daleko biti aktivnija i daleko efikasnija u ostvarivanju regresnog povrata sredstava isplaćenih radnicima, a osim toga kao što sam naprijed već bila to spomenula trebala bi se aktivno uključiti i u međunarodnu razmjenu informacija potrebnih za kvalitetno obavljanje svoje funkcije. Jasno, za sve ovo biti će potrebno zaposliti nešto više radnika, pretpostavlja se desetak njih s tim da bi se jedan dio preuzeo od fonda, a i u proračunu za 2009. godinu bit će potrebno osigurati sredstva od otprilike 2 milijuna kuna. Ovim zakonskim rješenjem država pruža radnicima u stečaju slikovito ću to reći prvu pomoć za otklanjanje neposredne opasnosti od siromaštva i omogućava im da preostali dio svojih potraživanja mogu lakše čekati a možda i dočekati u beskrajno dugim stečajnim postupcima. No, ja moram reći da je sve ovo i zakašnjela i slaba satisfakcija hrvatskom radništvu za svu kalvariju proživljenu devedesetih godina kada su stečajevi bili zaista masovna i izuzetno traumatična pojava, zbog koje je velik broj radnika ostajao bez posla, na cesti i bez ikakve šanse da ostvare svoja nenaplaćena potraživanja od poslodavaca. Naime, sve do 2003. godine jedina zakonska mogućnost ostvarivanja tih potraživanja bili su redovi čekanja u Zakonu o stečaju najčešće potpuno jalovi, jer bi izlučni i razlučni vjerovnici, preciznije banke, a i ostali vjerovnici iz prioritetnih isplatnih redova najčešće pokupili zapravo cjelokupnu stečajnu masu. To je bilo vrijeme poduzetničkog eldorada s jedne strane i pretvorbe i privatizacije s druge strane. Vrijeme kada se događala kriminalna prvobitna akumulacija kapitala koja je zapravo ishodište raslojavanja hrvatskih građana na bogatu elitu i siromašnu masu. To je bilo vrijeme masovnog osnivanja tvrtki s minimalnim kapitalom, kad su se neplaćanjem obveza prema državi i vjerovnicima među kojima su najbrojniji i istovremeno najnezaštičeniji bili upravo radnici sticala ogromna bogatstva. Dakle, vile, skupi automobili i debeli bankovni računi zaštićeni jasno bankarskom tajnom. I nisu se proglašavali stečajevi iako je Zakon o stečaju nalagao da se to mora učiniti ako je ispunjen formalni razlog za pokretanje stečaja, a to je bila trajnija insolventnost. Tisuće poduzetnika bilo je insolventno godinama i nisu pokretali stečaj unatoč tome što su Zakonom o trgovačkim društvima bile predviđene i sankcije za nepravodobno pokretanje stečaja očito su te sankcije bile potpuno nedjelotvorne. Tvrtke su se iscrpljivale do kraja, do posljednjeg novčića tako da je u trenutku kada je ipak pokrenut stečaj više nije bilo novca ni za predujmivanje za troškove stečaja, a kamo li da bi postojala ikakva stečajna masa za namirenje pa je u takvim slučajevima sud proglašavao u istom trenutku i otvaranje i zatvaranje stečaja, a milijunske svote neplaćenih obveza solidarno su platili, a tko drugi, hrvatski građani, odnosno porezni obveznici jer se za obveze odgovaralo samo imovinom tvrtke, a nje nije bilo jer je pretočena u privatnu imovinu, potrošena za naprijed spomenute vile, automobile i egzotična putovanja, a do privatne imovine poduzetnika se nikakvim zakonskim putevima i sredstvima nije moglo doći jer je bila prebačena na supruge, na djecu i na svu ostalu daljnju i bližu rodbinu. Zbog toga što nisu pravovremeno pokretani u Hrvatskoj zapravo imamo zanemariv broj stečajeva s preustrojem, gotovo svi stečajevi redom su završavali likvidacijom tvrtke, a stečajni upravitelji istovremeno postajali najbogatiji građani Hrvatske. Evo, sad kad je sve to iza nas, kad su tragovi velikim dijelom i izbrisani i gotovo sve je zapravo i legalno i normalno, kad već država nije bila sposobna stati na kraj poduzetničkom egzibicionizmu već ga je svojim nečinjenjem zapravo i podržavala, sad kad nas Europa tjera da u svim područjima uredimo državu prije nego nam ona otvori svoja vrata moralo se, eto i kvalitetnije normativno zaštiti i radnike u stečaju i zapravo je žalosno da nas Europa mora tjerati da se na ovakav način zbrinjavaju radnici u stečaju, odnosno da ih država preko agencije preuzme na sebe barem dio rizika naplate radničkih potraživanja iz stečajne mase. Hvala lijepa.
Hvala. Državna tajnica Vera Babić, završni osvrt. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene zastupnice i uvažene zastupnici. Zahvaljujem svima koji su sudjelovali u raspravi. Dopustite tek nekoliko osvrta na ovdje izrečena stajališta, odnosno primjedbe, prijedloge vezano na ovaj prijedlog zakona. Činjenica je da smo sustav zaštite radničkih potraživanja za slučaj stečaja poslodavca uveli 2003. godine i da je tada i tom prigodom prednost data upravo uvođenju toga sustava socijalne sigurnosti, a manje je pozornosti posvećeno kreiranju eventualnih novih institucija ili nove infrastrukture, nađeno je rješenje kroz Fond za zapošljavanje i razvoj, tada je bilo više važno uvesti sustav da on profunkcionira, iako smo tada bili svjesni da će dugoročnije gledano biti potrebno transformirati sustav upravo u području infrastrukture koja podržava taj sustav. Bilo je ovdje riječi od zastupnica i zastupnika zašto kroz sredstva državnog proračuna osigurati alimentacijska sredstva, zašto ne doprinosima. Kao što sam kazala, ovaj sustav osiguranja jest dio sustava socijalne sigurnosti, jedna od temeljnih vrednota ustavnog poretka Hrvatske jest socijalna sigurnost na temelju solidarnosti. Prema tome, nije toliko neobično i nije u neskladu sa tim načelima da se alimentacijska sredstva osiguravaju u državnom proračunu. Razvoj društva slobodnog tržišta i promjena strukture vlasništva sigurno će dovesti do daljnjeg razvoja ove infrastrukture i vjerujem da će interes poslodavaca za stečajem kao mehanizmom, gospodarskim mehanizmom, kao mehanizmom koji u destrukciji poslova vodi konstrukciji većoj poslova na drugoj strani, da će njihov interes za što bržom regresnom naplatom ići u tom smjeru da ćemo razvijati sustav i na temelju doprinosa poslodavaca, ali je onda pravedno i realno očekivati da se dobro napravi inventura u postojećem sustavu poreza i doprinosa kako ne bismo umanjili konkurentske sposobnosti gospodarstva. Mislim da, koliko sam razumjela raspravu, da zapravo nitko nije doveo u pitanje ovaj sustav, dakle nije riječ o tome da nas je natjerala Europa na taj sustav, na prioritetnu ili prvu pomoć kako je kolegica zastupnica rekla, dakle činjenica je da smo taj sustav uveli onda kada su se za to stekli uvjeti. Nije to oduvijek postojeći sustav u komparativnim rješenjima drugih zemalja, osobito europskih zemalja, dakle to su relativno noviji sustavi socijalne sigurnosti, njih treba usko povezati sa stečajem. Treba znati da koliko god se zauzimamo za zaštitu radničkih potraživanja kod poslodavca koji je u stečaju da to nisu jedini radnici kojima je eventualno egzistencija ugrožena, da drugi stečajni vjerovnici također imaju svoje zaposlenike koji su u tom krugu dovedeni u poteškoće, dakle ne može se prioritetno i do najviših privilegija štititi samo zaposlenici tog poslodavca u stečaju, mora se voditi računa i o drugim vjerovnicima jer je to vrlo složen i vrlo kompleksni mehanizam i o tome treba uvijek voditi računa. Zahvaljujem još jedanput svima, gospodine potpredsjedniče, budući su mi prezentirani amandmani Odbora za zakonodavstvo koristim prigodu izjaviti u ime predlagatelja da prihvaćamo sve izjavljene amandmane.
Hvala. Odbori zakonodavstva, europske integracije, pravosuđe? To je bila završna riječ, da. Evo da zaključim raspravu onda.
Konačni prijedlog zakona o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca, hitni je postupak, P.Z.E. br. 119. Rasprava je zaključena, amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Predlagatelj je na sjednici prihvatio amandmane odbora te oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona i o njima se ne glasuje. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o osiguranju potraživanja radnika u slučaju stečaja poslodavca. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj je zakon je prihvaćen većinom glasova, 124 glasa za i 4 suzdržana zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
- Prijedlog rudarskog zakona, prvo čitanje, P.Z.E. br. 127. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Raspravu su proveli Odbori za europske integracije, zakonodavstvo, gospodarstvo, Odbor za prostorno uređenje, graditeljstva i zaštite okoliša. Državna tajnica Tamara Obradović Mazal će dodatno obrazložiti prijedlog.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvaženi saborski zastupnici, dame i gospodo. Ovim Prijedlogom rudarskog zakona u procesu pristupnih pregovora u dijelu koji se odnosi na Poglavlje XV - Energetika, Rudarski zakon, odnosno potreba donošenja novog zakona uočena je u postupku same ocjene razine usklađenosti nacionalnog zakonodavstva sa pravnom stečevinom i to u odnosu na direktivu broj 22 iz 94. koja se odnosi na uvjete za davanje i korištenje odobrenja za istraživanje, eksploataciju nafte i plina, odnosno jednom riječju ugljikovodika. Uvjeti iz direktive adekvatno su primijenjeni u ovom Prijedlogu rudarskog zakonika i na ostale vrste mineralnih sirovina. Sumirajući najvažnije izmjene, odnosno najvažnije, najbitnije novele koje predlaže Vlada unutar Rudarskog zakona možemo ukratko rezimirati na sljedeći način. Pored nove podjele mineralnih sirovina koje su između ostaloga prilagođene i specifičnostima, odnosno potrebama Republike Hrvatske uvodimo dakle pet kategorija mineralnih sirovina. To su energetske mineralne sirovine, mineralne sirovine za industrijsku uporabu, mineralne sirovine kovina, arhitektonsko građevni kameni kao i mineralne sirovine za industrijsku preradu i za proizvodnju građevnog materijala. Nakon te nove podjele mineralnih sirovina u skladu sa Zakonom o koncesijama o kojima je ovaj Visoki dom imao prilike raspravljati jučer, paralelno sve postupke, odnosno načela kao i dio koji se odnosi na pravnu zaštitu, povlačimo iz trenutnog Prijedloga zakona o koncesijama, dakle druge dvije najvažnije novele koje uvodimo ovim Prijedlogom rudarskog zakona odnose se na potrebu, odnosno na princip raspisivanja javnog natječaja kako za odobrenje za istraživanje mineralnih sirovina tako i raspisivanje javnog natječaja za davanje koncesije za eksploatacijsko polje mineralnih sirovina. Kao što znate postojećim važećim zakonodavstvom koncesija se u tom dijelu izdavala na temelju podnesenog zahtjeva samog zainteresiranog rudarskog gospodarskog subjekta, dakle postojala je opcija da zainteresirani gospodarski subjekt podnese zahtjev i da mu se temeljem tog zahtjeva izda koncesija. Međutim primarni princip, ono osnovno načelo slijedi postupak javnog natječaja, dakle tu kroz Zakon o koncesijama ujedno radimo i poveznicu na Zakon o javnoj nabavi o kojim izmjenama i dopunama ćemo imati u nastavku dnevnog reda prigodu raspravljati. Prema tome temeljem javnog natječaja kako za istraživanje mineralnih sirovina tako i za odobrenje za eksploatacijsko polje mineralnih sirovina, javni natječaj i izdavanje koncesije za ove dvije kategorije je apsolutni princip. Čak i u odnosu na podneseni zahtjev gospodarskog subjekta, dakle ukoliko gospodarski subjekt ukaže na potrebu istraživanja odnosno za eksploatacijsko polje mineralnih sirovina bez obzira na podneseni zahtjev opet će javni natječaj biti princip po kojem će se dodjeljivati koncesija. Uvodimo također i obvezu da javni natječaj za izdavanje odobrenja također bude objavljen u službenom listu Europske zajednice, dakle u tom segmentu naravno uz odgodu. Onog trenutka kada stupanjem u članstvo Europske unije biti ćemo za ove vrste koncesija u obvezi također te javne natječaje s obzirom na prekograničnu mogućnost obavljanja ovakve djelatnosti objaviti u roku od 90 dana i u službenom istu Europske zajednice. Također ulazimo i u segment povećanja naknada za eksploataciju mineralnih sirovina. Naime temeljem postojećeg zakonodavnog okvira naknada za eksploataciju mineralnih sirovina trenutno iznosi 2,6% od ukupnog prihoda koji je ostvaren njihovom prodajom na eksploatacijskom polju. Naknadu za zauzetu površinu odobrenog istražnog prostora kao i zauzetu površinu odobrenog eksploatacijskog polja rudarski gospodarski subjekti nisu plaćali. Ono što mijenjamo, što uvodimo ovim Prijedlogom rudarskog zakona uvodimo plaćanje godišnje naknade kako za eksploataciju mineralnih sirovina tako i za istraživanje koja se sastoji od dvije komponente. Prvo naknadu za zauzetu površinu odobrenog eksploatacijskog polja čvrstih mineralnih sirovina, odnosno površinu bušotinskih krugova eksploatacijskih polja ugljikovodika kao i mineralne i geotermalne vode. Naknada se plaća u iznosu po jedinici površine godišnje, znači novčani iznos po hektaru na bazi jedne godine i predstavlja prihod Republike Hrvatske. Uvodimo također i drugu naknadu i to naknadu za otkopanu, odnosno za izvađenu količinu mineralnih sirovina i ta naknada iznosi odnosno može iznositi prema ovom prijedlogu do 10% prihoda koji je ostvaren prodajom tako otkopane, odnosno izvađene količine mineralnih sirovina na eksploatacijskom polju. Ova naknada za razliku od prvo predstavljene naknade trećinski se dijeli, tako da u jednoj trećini ona predstavlja prihod Republike Hrvatske, u drugoj trećini predstavlja prihod županije na čijem području se eksploatira mineralna sirovina i u posljednjoj trećini ona je prihod grada, odnosno općine na čijem području leži eksploatirana mineralna sirovina. Što su ostale bitne novele, odnosno novine koje uvodimo ovim prijedlogom zakona? Jedna od najvažnijih je i ono što je naravno dosta i medijski popraćeno i što nastojimo spriječiti, što nastojimo i sankcionirati što je na žalost jedna česta i neželjena praksa, a to je raspolaganje odnosno ostvarivanje nezakonito stečene imovine raspolaganjem, odnosno daljnjom prodajom one dodatne vrijednosti koja se dobije temeljem građevinske dozvole otkopom mineralne sirovine najčešće šljunka. Radi se najčešće o šljunku, dakle o dodanoj vrijednosti onoga što nije obuhvaćeno građevinskom dozvolom. Kao što znate takvom jednom daljnjom prodajom ostvaruje se itekako visoka nezakonito stečena imovina. Ovim prijedlogom zakona određujemo vrlo jasno postupanje sa tom dodanom vrijednošću sa mineralnim sirovinama koje se otkopaju prilikom gradnje pojedinih građevina, koje se grade sukladno naravno posebnim propisima o gradnji i uvodimo naravno kaznene odredbe. Što se događa sa viškom mineralnih sirovina koje su do sada na neki način bile u zrakopraznom pravnom prostoru? Višak takve mineralne sirovine automatski postaje prihod jedinica lokalne samouprave na čijem području leži građevina koja se gradi. Također ono što predviđamo ovim zakonom je i oduzimanje takve protupravno stečene imovinske koristi koja je ostvarena daljnjom nelegalnom prodajom i to u visini njezine tržne vrijednosti. Spomenula bih još da stvaramo jedinstveni informacijski sustav kojim ćemo dakle uvezati sve potrebne podatke koji su vezani za ovu djelatnost, a isto tako obvezujemo i gospodarske subjekte da prilikom obavljanja posla koji rade moraju obavezno zapošljavati stručne osobe, naravno u cilju i sigurnosti i kvalitete izvođenja radova. Svi postupci na temelju budućeg dakle Prijedloga rudarskog zakona svi poslovi od 1. siječnja 2011. godine za razliku od dosadašnjeg režima važećeg Rudarskog zakona prelazili bi u nadležnost tijela državne uprave koji brine, odnosno koji je nadležan za poslove rudarstva. Evo ukratko ovo su na neki način najvažniji naglasci Prijedloga rudarskog zakona koji se nalazi pred vama. Zahvaljujem se na vašoj pažnji i unaprijed zahvaljujem na svim osvrtima i korisnim prijedlozima. Također koristim i prigodu zahvaliti na vrlo ne samo konstruktivnoj raspravi na pojedinim odborima, nego i na visoki stupanj pozitivne zainteresiranosti za novele koje uvodimo ovim Prijedlogom zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Odbori? Europske integracije, zakonodavstvo, gospodarstvo, prostorno uređenje i graditeljstvo, zaštitu okoliša? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Branko Kutija. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnicima, dame i gospodo. Nacionalnim programom Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji za 2008. godinu predviđeno je donošenje novog Rudarskog zakona kao završnog dijela procesa usklađivanja zakonodavnog okvira Republike Hrvatske u području energetike. Zakon se usklađuje u dijelu koji se odnosi na naftu i plin s direktivom 94/22. Prijedlogom rudarskog zakona propisuje se nova podjela mineralnih sirovina prilagođena potrebama Republike Hrvatske kako slijedi: energetske mineralne sirovine, mineralne sirovine za industrijsku preradbu, mineralne sirovine za proizvodnju građevnog materijala, arhitektonsko-građevni kamen, mineralne sirovine kovina. U dosadašnjem zakonu imali smo ukupno 11 radnji koje je bilo potrebno odraditi da bi se došlo do odobrenja za izvođenje rudarskih radova, odnosno eksploatacije, a prva je bila zahtjev za istražne radove. Znači odredbe Prijedloga rudarskog zakona propisuju da se odobrenje za istraživanja mineralnih sirovina izdaje nakon provedenog javnog natječaja. Na temelju postojećeg rudarskoga zakonodavstva postupak za odobrenje istraživanja mineralnih sirovina pokretao se isključivo temeljem zahtjeva zainteresiranog rudarskoga gospodarskog subjekta. Odredbama Prijedloga rudarskog zakona određeno je da se javni natječaj za odobrenje za istraživanje mineralnih sirovina održava osnovom javnog poziva tijela državne uprave nadležnog za poslove rudarstva ili temeljem podnesenog zahtjeva zainteresiranog rudarsko-gospodarskog subjekta. U Prijedlogu rudarskog zakona sadržana je i odredba da javni natječaj za izdavanje odobrenja za istraživanje ugljikovodika ministarstvo nadležno za rudarstvo objavljuje u službenom listu Europske zajednice kao što je kazala gospođa državna tajnica. Znači ista radnja se ponavlja i za odobrenje za eksploatacijsko polje. Na temelju postojećeg rudarskog zakonodavstva naknada za eksploataciju mineralnih sirovina iznosi 2,6% od ukupnog prihoda ostvarenog njihovom prodajom na eksploatacijskom polju. Naknadu za zauzetu površinu odobrenog istražnog prostora, te zauzetu površinu odobrenog eksploatacijskog polja rudarski i gospodarski subjekti nisu plaćali. Odredbama Prijedloga rudarskog zakona uvodi se plaćanje godišnje naknade za istraživanje mineralnih sirovina po jedinici površine odobrenog istražnog prostora čvrstih mineralnih sirovina, odnosno površini bušotinskih krugova istražnih prostora ugljikovodika te mineralne i geotermalne vode. Pored iskazanog Prijedlogom rudarskog zakona uvodi se godišnja naknada za eksploataciju mineralnih sirovina koja se sastoji od godišnje naknade za zauzetu površinu odobrenog eksploatacijskog polja i naknade za otkopanu količinu mineralnih sirovina koja iznosi do 10% prihoda ostvarenom prodajom otkopanih, odnosno izvađenih količina mineralnih sirovina na eksploatacijskom polju. Propisuje se također uvođenje jedinstvenog informacijskog sustava mineralnih sirovina Republike Hrvatske, određuje se postupanje sa mineralnim sirovinama koje se otkopaju prilikom građenja građevina, koje se grade sukladno propisima o gradnju te kaznene odredbe u slučaju nepostupanja po istim, a što do sada nije bilo jasno regulirano. Višak mineralne sirovine je prihod jedinica lokalne samouprave na čijem području se gradi građevinom. Propisana je i obveza rudarskim gospodarskim subjektima kojima je dodijeljena rudarska koncesija za izvođenje rudarskih radova i eksploatacije mineralnih sirovina na zemljišnim česticama u vlasništvu Republike Hrvatske da tijelu nadležnom za upravljanje državnom imovinom u svrhu osiguranja troškova sanacije rudarskim radovima otkopanih prostora predaju odgovarajuće instrumente plaćanja u visini troškova sanacije utvrđenih provjerenim rudarskim projektom. Propisane su strože mjere i kaznene odredbe u cilju suzbijanja nelegalne eksploatacije mineralnih sirovinom, oduzimanje protupravno stečene imovinske koristi ostvarene nelegalnom eksploatacijom mineralnih sirovina propisana je obaveza rudarskim i gospodarskim subjektima da prilikom obavljanja rudarskih radova moraju zapošljavati stručne osobe s ciljem kvalitetnog i sigurnog obavljanja istih. Na temelju postojećeg rudarskog zakonodavstva postupci u svezi istraživanja eksploatacije mineralnih sirovina za proizvodnju građevnih materijala bili su u nadležnosti ureda državne uprave u jedinicama područne ili regionalne samouprave nadležno za poslove rudarstva, odnosno Gradskog ureda Grada Zagreba nadležnog za poslove rudarstva. Odredbama Prijedloga rudarskog zakona od 1. siječnja 2011. godine navedeni poslovi prelaze u nadležnost ministarstva nadležnog za rudarstvo. S obzirom da dolazim iz područja koje se bavi sa eksploatacijom kamena, odnosno iz naselja u kojem se svo stanovništvo bavi sa eksploatacijom kamena bit ću slobodan dati nekoliko sugestija s obzirom da je ovo prvo čitanje. Znači mi za cijelu Dalmaciju imamo samo jednog jedinoga inspektora sa sjedištem u Splitu. Znači potrebno je pojačati inspekcijski nadzor. Inspektor nadzire jedino i isključivo znači pravne osobe koje su u postupku legalizacije ajmo to tako nazvati. Znači imamo veliki broj isto tako osoba koje se nelegalno bave sa eksploatacijom kamena i naravno oni nisu u sustavu, odnosno njih se ne nadzire od strane inspektora. Mislim da bi isto tako trebalo pojednostaviti proceduru u postupcima istraživanja. Moguće da nije potrebno sazivati javne rasprave kod istraživanja ona se ponavljaju kasnije kod eksploatacije, odnosno da kod eksploatacije. Znači procedura predugo traje. Prije sam kazao da je potrebno odraditi ukupno 11 radnji. Sve te radnje neću ih nabrajati koliko koja iz prakse kod nas traje, ali uglavnom prođe do 3 godine da čovjek dobije odobrenje za izvođenje rudarskih radova, jel. Nadalje, mislim da bi bilo potrebno dodijeliti eksploatacijska polja za probnu eksploataciju, jer sada imamo znači na terenu dosta konfuzno stanje, naime, dobivanje koncesije za eksploatacijsko polje, koncesionar ne može još uvijek eksploatirati rudno bogatstvo bez rudarske koncesije, odnosno potvrde rudarskog projekta, što isto traje, a na terenu je situacija da se vrši eksploatacija rudnog bogatstva znači na temelju koncesije o eksploatacijskom polju, jel. Prije raspisivanja natječaja za dodjelu koncesije za istražne radove, mislim da bi bilo potrebno minimalno izići na teren i utvrditi kakvo je stanje na terenu, jer postoji znači eksploatacija na crno i kada koncesionar dobije odrđeni prostor, zatekne devastiran teren i njega se u biti kažnjava za ono što je zatekao na terenu. Isto tako mislim da bi bilo potrebno uskladiti dobivanje dozvola sa drugim ministarstvima. Npr. prema prostornom planu mi predvidimo neku lokaciju za istražne radnje i u tekstualnim odredbama kažemo da ukoliko se na tom polju utvrdi da postoje rudne rezerve, onda se može pokrenuti postupak za dobivanje eksploatacije. E sada, stranke tako i naprave, ali u postupku dobivanja lokacijske dozvole, znači Ministarstvo zaštite okoliša i prostornog planiranja i graditeljstva pravi problem i ne izdaje lokacijsku dozvolu, jer naravno po njim to nije polje namijenjeno za eksploataciju, nego za istraživanje. U svakom slučaju klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati donošenje ovog zakona. Zahvaljujem se.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice, štovane kolegice i kolege zastupnici. Prema članku 52. Ustava Republke Hrvatske prirodna bogatstva kao što su vode, kopno, zračni prostor, rudno blago, zemljište, šume i druga prirodna bogatstva za koje je zakonom određeno da su od interesa za Republiku Hrvatsku i imaju njenu osobitu zaštitu. Zakonom o rudarstvu koji je sada na snazi, člankom 1. određeno je da rudno blago je dobro od interesa za Republiku Hrvatsku i ima njenu osobitu zaštitu i ono je u vlasništvu Republke Hrvatske. Više je nego jasno da rudarstvo predstavlja specifičnu djelatnost koja se neminovno nalazi u dodiru sa nizom područja i zakona koji se odnose na prostorno uređenje, zaštitu okoliša, vodu, poljoprivredno zemljište i slično, a ne nalazi se isključivo u nadležnosti Ministarstva gospodarstva. Činjenica jest da zbog ne usklađenosti ovih zakona i međusobnih isključivosti u ponekim slučajevima i ponekim odredbama nastaju problemi i sporene situacije koje za posljedicu imaju čitav niz prijepora. Pri izradi prostornih planova najčešći je slučaj da se mineralne sirovine tj. potencijalna istražna i eksploatacijska polja ne ucrtavaju i to zbog razloga neistraženosti i neutvrđenosti potencijalnih ležišta i mineralnih sirovina. Kako se pak prostorni planovi ne mogu svakodnevno mijenjati nemoguće je ukoliko se kasnije i utvrde ležišta pojedinih mineralnih sirovina promijeniti namjenu određene lokacije od one koja je predviđena prostornim planom. Nadalje, u pojedinim se slučajevima prostornim planovima i predvidi istražni prostor, ali ne i mogućnost eksploatacije. U tom slučaju postavlja se pitanje smisla i opravdanosti troškova i istražnih radova, te tko će ih snositi. S druge strane postoji slučajevi gdje u prostorne planove nisu ucrtana ni postojeća eksploatacijska polja za koja postoje važeća zakonska rješenja, a koja su jednostavna izbrisana zbog prijedloga nekolicine lokalnih moćnika na javnim raspravama ili u postupku dopuna prostornih planova po volji raznih lobija, što na široka vrata otvara mogućnost korupciji posebice onoj političkoj. U tom kontekstu valja još jednom spomenuti uništavanje Urbanističkog instituta Republike Hrvatske koji je naprosto uništen u prijetvorbi i privatizaciji usprkos tome što se radilo rekspektibilno i stručno u znanstvenoj instituciji koja je na braniku sprječavanja devastacije hrvatskog prostora, te prirodnog i kulturnog krajobraza. Postavlja se pitanje je li ga se uništilo namjerno, upravo zato da građevinska i ina mafija ovlada hrvatskim prostorom, te nesmetano raspolaže i prirodnim resursima. Sjetimo se i slučajeva gdje i sama država radi njenih tzv. viših ciljeve, prioritetnih ciljeva i interesa nekima omogućavala razne sumnjive radnje npr. pri gradnji određenih cesta primjerice od strane inženjerijskih jedinica Hrvatske vojske sve bez poštivanja pravne procedure, a što je za posljedicu imalo i ostavilo nezaliječene rane ne samo na državnom proračunu, već i u vidu nesaniranih šljunčara duž trasa autocesta u kojima se kasnije taložio otpad te legla gamad i komarci. Štetu po proračunu nije niti moguće procijeniti, budući da su transakcije često išle kroz fantomske tvrtke tipa "RH Alan", koja je sama primjerice imala budžet veći od budžeta Ministarstva kulture i Ministarstva znanosti zajedno. Kako bi se valjda riješile takve situacije danas imamo određenu preregulaciju, npr. u ovome prijedlogu zakona. Tako se postavlja pitanje koja je razlika i čemu služi odobrenje eksploatacijskog polja i lokacijska dozvola kada se u biti radi o dokumentima koji imaju istu svrhu. Odobrenje za eksploatacijsko polje izdaje Ministarstvo gospodarstva ili Ured državne uprave u jedinici područne samouprave ovisno o vrsti mineralne sirovine, a lokacijsku dozvolu izdaje državni ured u županiji, odnosno Ured Grada Zagreba nadležan za poslove prostornog uređenja na čijem se području planira zahvat u prostoru. Posljedično to znači da se neke radnje udvostručavaju, odnosno da se za odobrenje za eksploatacijsko polje ne priznaje od strane Ministarstva okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Prema posljednjim podacima u Atlasu rudarstva Republike Hrvatske iz godine 2006. se kaže da se krajem 2005. godine eksploatiralo čak dvadeset i tri vrste mineralnih sirovina na 647 odobrenih eksploatacijskih polja a rudarskom se djelatnošću bavilo cirka 350 trgovačkih društava i obrtnika sa registriranih desetak tisuća zaposlenika. Prema novčanoj vrijednosti najveći udio proizvodnje za razdoblje od 98. do 2004. godine odnosio se na tehničko-građevinski kamen i to 56%, arhitektonsko-građevinski kamen 22% te pijesak i šljunak 16% i ciglansku glinu 3%. Prema volumenu to recimo za tehničko-građevinski kamen iznosi otprilike 12 milijuna kubičnih metara a za arhitektonsko-građevinski kamen oko 65 tisuća kubičnih metara. Kao što je vidljivo, najznačajnije po vrijednosti proizvodnje u Hrvatskoj predstavljamo mineralne sirovine koje se uglavnom koriste u građevinskoj industriji. Prema tome, jasno je da bez mineralnih sirovina i nema izgradnje prometnica, kuća, gospodarskih i ostalih infrastrukturnih objekata, nema ni njihovog održavanja li ni nema jednoznačajnog udjela industrijske proizvodnje. S druge strane, mineralne sirovine spadaju u najvećem dijelu u neobnovljiva prirodna bogatstva odnosno neobnovljive resurse zbog čega je potrebno uložiti izuzetno brigu, mar i strategijski pristup u njihovu korištenju radi racionalnog gospodarenja i dugoročnog osiguravanja rezervi za potrebe društva ali i budućih generacija. Također, eksploatacija mineralnih sirovina a posebice kamena često ima fatalan učinak na krajobraz. Ako se prema zakonskim osnovama uspoređuje zaštita mineralnih sirovina u odnosu na druga dobra RH onda one imaju nažalost najmanju zaštitu iako s obzirom na njihov značaj i na obnovljivi karakter mogu imati veću vrijednost od ostalih prirodnih dobara na nekom području. Stoga valja istaći da vezano uz članak ovog prijedloga zakona kojim se definiraju mineralne sirovine u dosadašnjoj verziji slijed navođenja mineralnih sirovina je podrazumijevao i njihov vrijednosni slijed pa se lako moglo razaznati koja je to sirovina višeg reda u eventualnim prijeporima no sad to nije učinjeno. Postavlja se pitanje tko će i pod kojim kriterijima ocjenjivati što je to sirovina višeg reda. Treba znati i to da se na današnjem stupnju tehnološkog razvoja štetni utjecaji rudarenja mogu smanjiti na najmanju moguću mjeru suvremenim tehnologijskim postupcima, primjerice buka, zaprašenost, seizmički učinci itd., posebice ako se to provodi putem uporabom eksploziva. Spomenimo još neke od problema i neriješenih pitanja ovim prijedlogom zakona. Članak 6. definira rudarske poslove u smislu ovog zakona kao sve one radove koji se izvode u svrhu istraživanja i eksploatacije mineralnih sirovina kao i radove na saniranju rudarskih radova, otkopnih prostora po okončanju istraživanja ili eksploataciji mineralnih sirovina. Međutim, ne i aktivnosti koje se u realnom životu događaju a koje u praksi u pravilu imaju ireverzibilan učinak na neobnovljiva prirodna bogatstva. To su uređenje i prenamjenu napuštenih eksploatacijskih polja, površinskih kopova, jama i u druge svrhe, skladištenje i odlaganje ugljikovodika u podzemne geološke strukture i napuštene rudničke jame i prostorije, skladištenje i odlaganje otpadnih tvari u podzemne prirodne objekte i napuštene jame, bušačko minarske radove na probijanju trasa infrastrukturnih objekata u niskogradnji te drugim djelatnostima te iskopu građevinskih jama u visokogradnji, rušenje određenih objekata eksplozivom, izradu tunela i podzemnih prostorija tijekom iskopa i postavljanja primarne podgrade. Članak 7. predviđa način prikupljanja i pohranjivanja geoloških, geokemijskih i geofizičkih podataka prikupljenih pri istraživanju mineralnih sirovina ali nisu precizirani mehanizmi tko je kako i u kojem roku obvezan dostavljati te podatke koji će se prikupljati u bazi Hrvatske geološke službe pri Hrvatskom geološkom institutu. Izdašno je spomenuti kako su na taj način otvorena vrata različitim zloporabama a nažalost u RH je također u procesu pretvorbe i privatizacije se država olako odrekla već postojećih ekstenzivnih baza podataka o hrvatskom geološkom podzemlju izručivši ih u privatne ruke privatizacijom određenih strateških i istraživačko znanstvenih tvrtki. U članku 14. nije jasno što se podrazumijeva pod javnim pozivom i u kojem se slučaju ta varijanta aktivira. U članku 15. to nije jasno koji su to prostori za koje u postojećoj prostorno planskoj dokumentaciji ne postoji zapreka za obavljanje istraživanja. U praksi se susreće primjer da prijedlog u postupku izmjena i dopuna županijskog prostornog plana, da se istraživanje i moguća eksploatacija omogući na svim prostorima županije koje nemaju posebnu namjenu, građevinsku, turističku, energetsku itd. a da je taj prijedlog onda glatko odbijen. U članku 19. nije jasno što je to mikro lokacija rudarskog objekta i koji su to rudarski objekti za koje nije potrebna građevinska dozvola i kojim propisom se propisuje. Ova formulacija se stalno provlači kroz zakon a nikako da se donesu podzakonski akti koji to reguliraju. U članku 33. što je to točno prihod ostvaren prodajom otkopanih količina mineralnih sirovina na neeksploatacijskom polju, kako se utvrđuje vrijednost otkopane količine mineralne sirovine ako tvrtka na primjer svu mineralnu sirovinu koristi u svojoj proizvodnji finalnih proizvoda recimo cementa, vapna ili cigle. U članku 34. ako se želi racionalno iskorištava mineralne sirovine je li i dalje za isto eksploatacijsko polje a različite sirovine u njemu potrebno više rudarskih koncesija. Članak 51. predstavlja jedan od najkontroverznijih članaka. Apsurdno je prosuđivanje podnositelja zahtjeva na kraju čitavog postupka kad je on već utrošio znatna sredstva. Što ako prosudba ne bude pozitivna? U tom se slučaju koncesija može dodijeliti nekome drugome što otvara prilično prostora za malverzaciju. Zaključimo. Radi se o potrebnom zakonu kojim se mora unaprijediti rudarska djelatnost te mineralne sirovine dovesti barem na istu razinu zaštite u odnosu na druga dobra RH jer trenutno one imaju najmanju zaštitu i u tom kontekstu ovaj bi zakon trebao učiniti značajan iskorak ka propisivanju načina usporednog vrednovanja pojedinih prirodnih resursa na nekom području bez koje ne postoji njihova adekvatna zaštita te ne postoji strateški pristup u njihovom racionalnom korištenju. Pri poboljšavanju teksta ovog prijedloga zakona za drugo čitanje valjalo bi u većoj mjeri poslušati ne samo glas nas zastupnika u ovoj raspravi već i glas struke tj. udruge primjerice hrvatskih rudarskih inžinjera makar to značilo i treće čitanje. SDP će podržati ovaj prijedlog zakona za drugo čitanje naravno uz molbu da se uvaže ova razmatranja. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici sada bi prekinuli sjednicu, nastavili sutra u 9 i 30 sa ovom točkom. Na redu je prva sutra u 9 i 30 gospođa zastupnica Marijana Petir u ime Kluba HSS-a. Nakon toga gospodin Željko, zastupnik Željko Vincelj, Klub zastupnika HNS-a i u ime Kluba IDS-a gospodin zastupnik Marin Brkarić nakon toga i onda pojedinačna rasprava. I nakon toga dalje po dnevnom redu sve one točke kako su u dnevnom redu. Dakle nastavak sutra u 9 i 30.
Dobro jutro svima, dame i gospodo zastupnici, nastavljamo sa radom. Prelazimo na Prijedlog Rudarskog zakona, to je prvo čitanje, P.Z.E. br. 127. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prvo čitanje je dakle, zakona. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za europske integracije, Odbor za zakonodavstvo. … [[Upadica se ne čuje.]] Oprostite, onda, raspravu samo nastavljamo, jer je već i otvorena ova točka dnevnog reda sinoć. Znači nastavljamo po klubovima. I prva je gospođa Marijana Petir u ime kluba HSS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, zastupnice i zastupnici. Raspravljajući o Zakonu o rudarstvu možemo reći da je kamen svugdje oko nas, ne samo u prometnicama, zgradama, već u zubnoj pasti, u tabletama, neophodan je u poljoprivredi kao mineralno gnojivo. U Hrvatskoj postoji duga tradicija obrade kamena i nadaleko je poznat naš brački kamen. Građevine od kamena obilježje su naše graditeljske tradicije poput Šibenske katedrale a naravno da smo i svi ponosni na Zagrebačku katedralu čiji je toranj po visini 30-ti na svijetu a to je isto građevina izgrađena od kamena. Postoje i oni za koje u narodu kažu da imaju kameno srce, najviše ih ima u politici, a koncesiju za eksploataciju toga kamena sigurno ne bi zatražio niti jedan građanin lijepe naše. Da li je Vlado Zec imao kameno srce ili ne, vrijeme će pokazati. Taj magistar ekonomije iz Radovanaca kraj Velike nije uspio ostvariti svoj san. Njegova želja bila je u rodnom selu sagraditi aerodrom kako bi nogometni klubovi iz cijelog svijeta mogli imati pripreme na stadionu Kamen-Ingrad koji broji 7 tisuća mjesta koliko i cijela općina ima stanovnika. Malo poviše stadiona nalaze se sporni kamenolomi Veličanka 1 i Veličanka 2. Broj dva je unutar granica parka prirode i to je najveći bespravni kamenolom u Hrvatskoj te trajno uništava nacionalno, prirodno i arheološko blago. U rujnu 2004. godine državni rudarski inspektor zabranio je rad spornog kamenoloma jer u veljači 2005. na inicijativu bivšeg direktora Kamen-Ingrada gospodina Vlade Zeca, uz pomoć nekih, nama dobro znanih saborskih zastupnika kamenolom Veličanka 2. otpečatila je rudarska inspektorica ni više ni manje. Tvrtka Kamen-Ingrad nije nikada dobila uvjete zaštite prirode od nadležnih državnih ministarstava, obzirom da iskapa kamen u zaštićenom dijelu prirode a rudarska koncesija na temelju koje je kamenolom otpečaćen izdana je na temelju nevažeće i nepostojeće lokacijske dozvole. Ovaj primjer nažalost nije usamljen u Hrvatskoj i sve je zamjetnije neodrživo korištenje prirodnih resursa. Mi smo mala zemlja koja svoju ekonomiju, prije svega turizam temelji upravo na očuvanom okolišu, a uništavajući taj okoliš doslovno pilimo granu na kojoj sjedimo. U ovoj kategoriji neodrživog korištenja prirodnih resursa svakako ulaze šljunčarenje i kamenolomi, tj. korištenje rudnih tvari tako da se prekomjerno iskorištavaju na pojedinom području. Pri tome treba posebno istaknuti da se u Hrvatskoj kamenolomi praktički ne saniraju a većina ih nema ni adekvatnu dozvolu. Što se šljunčarenja tiče, problem je dvojak, naročito zabrinjava šljunčarenje iz korita rijeka koje spušta razinu podzemnih voda te tako isušuje okolne šume, ali isto tako je šljunčarenje na vodozaštitnim područjima gdje nastaju šljunčare u koje se onda neprimjerno sukladno dobroj hrvatskoj praksi odlaže otpad te tako zagađuje podzemne vode. Članak 5. ovoga Zakona donosi jednu novinu, dakle, on obavezuje na donošenje strategije gospodarenja mineralnim sirovinama što mi u Klubu HSS-a pozdravljamo, smatramo posebno dobrim, budući da se na taj način dugoročno planira gospodarenje tim važnim blagom. Ono što želimo predložiti obzirom da u članku 5. piše da Vlada donosi tu strategiju, prijedlog HSS-a je da tu strategiju raspravi i donese Hrvatski sabor kao što je riječ i o drugim strategijama. Zakonom o rudarstvu koje je sada u prvom čitanju uvode se mnoge pozitivne novine, kao što je među ostalim i povećanje naknade za eksploataciju mineralnih sirovina i to je bitan iskorak u vrednovanju prirodnih resursa. No, po našem mišljenju nužno je pojačati inspekcijski nadzor zbog nelegalne eksploatacije kamena i šljunka, a to neće riješiti niti jedan zakon već kapacitiranje inspekcijskih službi. Ovim zakonom uvodi se obavezni javni natječaj za davanje koncesija za eksploataciju ili istraživanje mineralnih sirovina. Čak i kada je koncesiju zatražio samo jedan poslovni subjekt. Smatramo da je dobro što se povećava i naknada za eksploatiranje sa 2,6% na 10% prihoda ostvarenog od prodaje sirovine. Novost je i to da po trećina naknade odlazi u državni, županijski te gradski ili općinski proračun. Obzirom da je uvođenje ove naknade za poduzetnike povećanje troška od 7 puta, zanima nas da do drugog čitanja dostavite podatke o koliko novca je riječ, te koliko novca će dobiti općine i gradovi na čijem području se nalazi kamenolom. Uvodi se i naknada za zauzetu površinu a novost je da će iskopani i kasnije prodani višak sirovine iskopane gradnjom nove građevine pripadati lokalnoj samoupravi. Problemi i sporne situacije vezane uz eksploataciju mineralnih sirovina nastaju naravno i zbog neusklađenost brojnih zakona s kojima je rudarstvo kao specifična djelatnost u dodiru, a riječ je o zakonima koji se odnose na prostorno uređenje, zaštitu okoliša, vodu, poljoprivredno zemljište, građenje i slično. Čest je također slučaj da se pri izradi prostornih planova ne ucrtavaju potencijalna istražna i eksploatacijska polja a u nekim slučajevima ni postojeća polja za koja postoje zakonska rješenja jer su jednostavno izbrisana zbog interesa raznih grupacija. Mali je broj područja rada u kojima postoj toliko zakukuljena korupcija kao što je to u području eksploatacije mineralnih sirovina. Ona je naravno najdjelotvornija na lokalnoj razini premda se uvukla i u pojedine urede na državnoj razini. Ne radi se isključivo o novčanom obliku korupcije nego prvenstveno o lokalnim političkim moćnicima kao nepotizam, vip veze, neutemeljena obećanja i sličnim metodama omogućavaju eksploataciju prirodnog bogatstva, šumskih, vodnih i drugih resursa. Odličan primjer za tu rabotu su 600 kamenoloma u Hrvatskoj od kojih je 200 unutar zaštićenih prostora. Najpoznatiji je naravno već spomenuti primjer kamenoloma Veličanka, unutar parka prirode Papuk u čiju su ilegalnu višegodišnju eksploataciju bili uključeni visoki državni dužnosnici i strane građevinske tvrtke. Ali primjer papučkog kamenoloma nije usamljen, tu je uništavanje Medvednice, Velebita i drugih lokacija uključujući i šljunčarenje na Dravi. Posljednjih mjeseci aktualiziran je problem vađenja šljunka u Zagrebu i s njim povezano uništavanje prirodnog filtra vode, a to je doseglo vrhunac zbog građevinske ekspanzije u samom Zagrebu i okolici. Na području Zagreba i zagrebačke županije u posljednjih pet godina ukraden je šljunak u vrijednosti od više od 170 milijuna kuna. Do 2005. godine nelegalnom eksploatacijom kamenih materijala na području grada Zagreba u promet je stavljeno oko 150000 kubičnih metara godišnje. Pobrojane su ilegalne šljunčare, one su fotografirane. Jedna baka je novinarima pokazala listu registarskih tablica kamiona koji su odvozili ilegalno iskopani šljunak i nije se dogodilo ništa. Samo dva inspektora tako će i dalje obilaziti stotine šljunčara na području Zagreba, Zagrebačke, Karlovačke, Bjelovarske i Sisačko-moslavačke županije. Građani će i dalje prijavljivati što se radi. Sudovi i dalje neće rješavati predmete zbog teške dokazivosti. Poduzetnici će i dalje sa smiješkom na licu tvrditi kako je došlo do malog nesporazuma u vezi koncesija za eksploataciju. Nevjerojatna je ta nonšalancija prema oštećenju države i prirode, jer pet rudarskih inspektora mogu jedino jurišati na ilegalne šljunčare kao Don Quiote na vjetrenjače. Osim što poduzetnici koji kopaju ilegalno šljunak nisu platili 2,6% državi. U konačnici, riječ je o stotinama milijuna kuna. Oni nisu platili niti porez od prodaje mineralnih sirovina. Samim kopanjem su oštetili sloj koji štiti vodu. Zatim su još zaradili iznajmljujući rupe da se u njega baca komunalni i građevni otpad sa brojnih gradilišta. Niti na tu zaradu nisu platili porez, a dodatno su u sloj vode nabacali otpad raznog sastava kojeg će kišnica slijedećih stotinu godina ispirati i zagađivati pitku vodu. Ako se ne reagira na tako višestruko kršenje zakona, ne znam stvarno na što bi se trebalo reagirati, jer nije uzalud u zakonu ilegalna eksploatacija kazneno djelo za koje se ide u zatvor, a naši sudovi ga uporno tretiraju kao prekršaj i naplaćuju kazne koje se isplate jednom prikolicom kamiona. Ova zakon sigurno predstavlja pozitivan pomak o uvođenju reda u eksploataciju mineralnih sirovina, a hoće li biti dovoljno volje i kapaciteta da se provede ovisi o svim razinama vlasti. Klub HSS-a podržat će donošenje Zakona o rudarstvu. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba HNS-a gospodin zastupnik Željko Vincelj. Izvolite. Oprostite, bio je jedan ispravak netočnog navoda. Oprostite. Damir Kajin, izvolite.
Gospođa Petir spominje srce kameno u ljudi koji se bave politikom. To je po meni jedan netočan navod, ali sada gospođo Petir kada ste na vlasti onda možete pokazati jednu brižnu majčinsku dušicu i kada je riječ o kamenolomima i šljunčarama i socijali i stanogradnji i nafti i plaćama i svemu ostalome.
Hvala. Gospodine Vincelj, izvolite.
Poštovani predsjedniče Sabora, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Rudarstvo i eksploatacija mineralnih sirovina svugdje u svijetu pa i kod nas predstavlja baznu industriju. Ona nigdje nije lijepa i ugodna, ali je nužna i izuzetno važna, jer bi sva industrija stala ako stane eksploatacija mineralnih sirovina na samo nekoliko dana. Rudarstvo osigurava sirovine za sveopći civilizacijski napredak i nacionalnu sigurnost država. Rudarstvo je gospodarska grana koja stvara nove vrijednosti i potiče rad čitavog niza drugih proizvodnih gospodarskih grana. Mineralne sirovine predstavljaju pored šuma, voda i poljoprivrednog zemljišta osnovni prirodni resurs Republike Hrvatske. Ležišta nemetalnih mineralnih sirovina smještena su pretežno u gorskim područjima i jadranskom priobalju Istra, Dalmacija, Dalmatinska zagora, Lika i Gorski kotar. Dakle, u krajevima važnim i za razvoj turizma i značajnim po krškim fenomenima i potencijalima pitke vode. Rudarski radovi imaju višestruke utjecaje na okoliš koji se najčešće manifestiraju kroz trajnu promjenu morfologije zahvaćenog terena i povremenim manje, više neugodnim ili opasnim pojavama kao što su buka, prašina, sejzmički efekti miniranja i drugo. Promjene terena uslijed rudarskih radova obično imaju za posljedicu utjecaj na harmoničnost krajobraza. No, mogu imati utjecaj i na sigurnost okoliša. Iako u Hrvatskoj nema više rudnika u klasičnom smislu a jedina tvrtka koja kopa ispod zemlje i to arhitektonsko-građevinski kamen je kamen Pazin rudarstvom, odnosno eksploatacijom mineralnih sirovina bavi se više od 350 trgovačkih društava i obrtnika koji zapošljavaju preko 8000 radnika. Dodaju li se tome gospodarski subjekti koji te sirovine prerađuju, tada je to ukupno oko 600 tvrtki s više od 18000 zaposlenih. Hrvatska je bogata nemetalnim mineralnim sirovinama, a eksploatacijske rezerve dostatne su u većini slučajeva za najmanje dvadesetogodišnju proizvodnju. I znatno veće zalihe postaje kako arhitektonsko-građevnog kamena tako i tehničko-građevnog kamena. Sirovine koje se vade ponajprije su namijenjene proizvodnji u staklarskoj, keramičkoj, cemetnoj, vatrostalnoj, opekarskoj, te građevnoj industriji. Oko 80% proizvodnje iskorištava se kao reprodukcijski materijal u graditeljstvu, prehrambenoj, kemijskoj i metaloprerađivačkoj industriji, a ostatak proizvoda i roba široke potrošnje. Posebnu skupinu sa manjim zalihama predstavljaju energetske mineralne sirovine, dakle nafta i plin kojih je manje i koji se svrstavaju u strateške energente. Na žalost, podaci o zalihama nafte i plina u Hrvatskoj razlikuju se od dokumenta do dokumenta, pa tako bilježimo informaciju da su zalihe plina prema Upravi INA-e krajem 2005. godine veće za četrdesetak posto od podatka u Ministarstvu gospodarstva, a zalihe nafte čak osamdesetak posto veće nego što to smatra Ministarstvo gospodarstva. Zalihe nafte prema tvrdnjama INA-e krajem 2005. godine su više od 2 puta veće, nego što to tvrdi strategija gospodarenja mineralnim sirovinama koje su prije dvije godine za Ministarstvo gospodarstva izradili Rudarsko-naftno geološki fakultet, ali ta strategija još nije prihvaćena u Vladi, a niti ugledala svjetlo dana ovdje u Saboru. Izrađena, ali još neprihvaćena strategija gospodarenja mineralnim sirovinama otvara i onu vječnu dilemu što je bilo prije kokoš ili jaje. Naravno da je stručna logika da se najprije donijela strategija, dakle vizija i koncepcija rudarskog sustava, a onda se trebalo ići na donošenje ili usklađivanje rudarskih propisa. Ovako imamo prvo zakon, a strategiju ćemo donijeti kasnije. Nije logično i nije opravdano. Stalan rast proizvodnje i prihoda u tom gospodarskom sektoru posljedica je domaće potrošnje ponajprije zbog velikih infrastrukturnih projekata, ali i izvoza na druga tržišta ponajprije stakla, cementa, keramičkih proizvoda, arhitektonskog građevnog kamena, mineralne vune, opekarskih proizvoda. Postojeći Rudarski zakon datira iz '91. godine, a zadnje izmjene je doživio 2001. Ovaj novi Rudarski zakon predstavlja završna usklađivanja sa europskim zakonodavstvom i obrađuje bitna pitanja funkcioniranja ove strateške državne djelatnosti istraživanje i eksploataciju mineralnih sirovina, plaćanje naknade za to, postupke izdavanja potrebnih odobrenja, dozvola i koncesije, informacijski sustav i drugo. Od novina u odnosu na postojeći zakon vrijedi spomenuti odredbu po kojoj će odobrenje za istraživanje eksploatacije mineralnih sirovina moći dobiti i stranci sa sjedištem u državama Europske unije, te promjenu visine i načina obračuna naknade za obavljanje eksploatacije. Postojeća naknada od 2,6% prihoda ostvarenih prodajom mineralnih sirovina tako će se po novom zakonu moći povećati i do 10% temeljem odluke Vlade. Ta naknada po novom zakonu dijeliti će se između države, županije i grada ili općine, dakle svakom po trećina. Županije i gradovi, odnosno općine taj novac od naknada za eksploataciju mineralnih sirovina koristiti će za gospodarski razvoj te zaštitu okoliša i prirode. Treba reći da su ove stare naknade kod nas i 10 puta niže od uobičajenih u svijetu i ovim novim zakonom se vrši približavanje naših naknada onim svjetskim. Ovdje imamo i prijedlog da se koncesijska naknada dijeli samo između županija i općina ili grada. Neće država propasti ako ne ubire trećinu tih prihoda i ne bi pokazala da joj je stalo do veće autonomije i snage lokalne zajednice. Još je jedan razlog zašto država ne treba uzimati tu trećinu za sebe. Naime, ako postotak naknade bude ispod 8% općina ili grad će sa svojom jednom trećinom dobiti manje nego što dobiva danas. No, uz ovu naknadu za otkopane količine sirovina uvodi se i naknada za zauzetu površinu eksploatacijskog polja. Logika i motivi za uvođenje takve naknade objašnjavaju se činjenicom da mnogi koncesionari eksploatacijskim poljem rezerviraju mnogo više prostora nego što je objektivno potrebno i moguće s obzirom na ležište sirovine pa bi ih takva naknada dezmotivirala u tom smislu. No, postavljam pitanje zna li ministarstvo kako u praksi izračunati takvu obavezu koncesionaru po tom osnovu? Uz ovu dvojbenu metodu utvrđivanja naknade prema formalno zauzetoj površini eksploatacijskog polja koncesionari upozoravaju na neusklađenost roka na koji se dobiva rudarska koncesija koji može biti do 40 godina sa kratkim rokom prava služnosti nad zemljištem na kojem se eksploatira koji najduže može trajati 5 godina. To je naravno nespojivo s dugoročnom strategijom bilo kojeg koncesionara pa se npr. događa da i legalni kamenolomi posluju protuzakonito čekajući i više od godinu dana da ponovno dobiju pravo služnosti. S obzirom da se na ovom području tuku Zakoni o rudarstvu, vodama, šumama, poljoprivrednom zemljištu, prostornom uređenju, zaštiti okoliša i drugih, česti su slučajevi neusklađenosti tih propisa, ali i djelovanja državnih institucija nadležnih za svaki od tih sektora posebno. Usprkos svemu dobrome što predstavlja i donosi rudarstvo i eksploatacija mineralnih sirovina, percepcija te djelatnosti u javnosti je općenito negativna zahvaljujući medijskoj prezentaciji negativnih djelovanja i posljedica ilegalne eksploatacije mineralnih sirovina, prvenstveno putem kamenoloma i riječnih šljunčara. Više od 95% ukupne nelegalne eksploatacije mineralnih sirovina čine građevni kamen, pijesak i šljunak. Svi ćemo se složiti da ilegalni kamenolomi i šljunčare ugrožavaju živote, zdravlje, imovinu ljudi, uništavaju prirodu i arheološke lokalitete, a nanose i ogromne štete državnom proračunu, odnosno lokalnoj zajednici kojoj bi se te naknade za korištenje platile da su kamenolomi i šljunčare legalni. Prema nekim podacima o zaštićenim područjima Hrvatske, Žumberak, Plitvička jezera, Velebit, Medvednica, Učka, Papuk, Kalnik, Risnjak, Mljet evidentirana su 92 površinska kopa kamena, a aktivno ih je još desetak posto. Ne postoji nikakva dokumentacija o dobivenim količinama materijala iz kopova, a nema ni primjera sanacije kopova nakon eksploatacije. U mnogim napuštenim kopovima i dalje se povremeno ilegalno eksploatira. I dosadašnji zakon je jasan, treba samo evidentirati kradljivca, ilegalnog eksploatatora kamena kazniti ga novčano ili zatvorom i natjerati na sanaciju devastiranog zemljišta. No je li to tako? Nažalost ne. U izvještaju državnog inspektorata u radu rudarskih inspektora u 2007. godini stoji doduše da su imali 405 inspekcijskih pregleda i npr. 62 prekršajne odluke, ali i 25 zastara za prekršitelje, da su imali 12 odluka za kaznena djela, ali i 9 zastara za isto. U protekle 4 godine ukupna vrijednost nelegalno eksploatiranih mineralnih sirovina iznosi oko 600 milijuna kuna. Govorimo samo o evidentiranim vrijednostima inspekcijskih službi, ne i onim vrijednostima koje oni nisu vidjeli i zabilježili. Inspektori kažu da nelegalna eksploatacija kamena u Hrvatskoj sudjeluje sa 24% ukupne proizvodnje kamena. Moramo priznati i uputiti snažnu kritiku hrvatskoj izvršnoj vlasti koja je sama pokazala nevjerodostojnost dozvoljavajući eksploataciju kamena, šljunka i pijeska izvođačima radova na izgradnji autocesta bez rudarskih koncesija. Niti jedan od dvjestotinjak kamenoloma nije saniran, a daljnje iskapanje u kamenolomima više nitko ne kontrolira. Upropašteni su nam krajolici, ceste, šumski putovi i lokalne ceste, izmijenjene navike lokalnog stanovništva, ukradena su nam rudna bogatstva, a mi to sve skupa lijepo masno platili izvođačima umjesto da oni plate nama. Ilegalne šljunčare, posebno na Savi na Dravi posebna su priča, poglavito zbog posljedica koje ta prljava rabota može imati na naš život jer ugrožava esencijalno prirodno dobro i potrebu, pitku vodu. Niti pobrojane ilegalne šljunčare, niti slike i registarske tablice kamiona koji odvoze šljunak nisu dovoljne da to spriječimo. Zašto? Jer to neki moćnici očito ne žele. Zašto ne žele? Ne zbog lijepih očiju kradljivaca, eksploatatora šljunka, nego zbog koristi koju imaju od njih, od njega. Stotine milijuna kuna završavaju u privatnim džepovima kradljivaca, ne zaboravimo da su to i ugledni ljudi u našoj zajednici, a trujemo si pitku vodu zbog poremećaja u vodonosniku i raznoraznog smeća koje se pojavi u rupama nakon odvezenog šljunka. Kažu da zagrebački vodonosnik ugrožava najmanje 169 divljih odlagališta smeća i 26 ilegalnih šljunčara. Hoćemo li uskoro zbog toga morati piti vodu iz plastičnih boca u dućanima. Zar nije strašno da su za nadzor nad eksploatacijom mineralnih sirovina na području Karlovačke, Bjelovarske, Sisačko-moslavačke, Zagrebačke županije i grada Zagreba u 2007. godini bila zadužena samo 2 rudarska inspektora. Prema Kaznenom zakonu eksploatacija mineralne sirovine bez rudarske koncesije predstavlja kazneno djelo za koje se propisuje novčana kazna ili kazna zatvora do 3 godine, a ako je djelo počinjeno u posebno zaštićenom području prirode, kazna je i do 8 godina. No posljednje 3 godine nije donesena ni jedna presuda s kaznom zatvora za nelegalnu eksploataciju mineralnih sirovina. Zaključuje, klub Hrvatske narodne stranke podržati će ovaj Rudarski zakon.
Hvala. U ime kluba IDS-a, gospodin zastupnik Marin Brkarić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Evo ja ću nešto reći o samom Prijedlogu rudarskog zakona koji je pred nama u prvom čitanju i koji se usklađuje jednom dijelom sa pravnom stečevinom Europske unije, u drugom dijelu ja bih rekao da bi bilo dobro da se ovaj zakon uskladi i sa dobrom praksom ostalih europskih zemalja sa stajalištima i prijedlozima struke, prije svega polazeći od članka 52. Ustava Republike Hrvatske kojim je regulirano da rudno blago uživa osobitu zaštitu Republike Hrvatske. Pa bih posebno naglasio, jer mislim da do sada tu osobitu zaštitu nije uživalo to rudno blago ja bih rekao i zbog neučinkovitosti same inspekcije, ali isto tako i zbog nekvalitetnih zakonskih propisa. Osvrnuo bih se kratko na članak 5. samog prijedloga zakona gdje je regulirano da je osnovni dokument Strategija gospodarenja mineralnim sirovinama. Strategiju koju donosi Vlada Republike Hrvatske normalno da je nemamo i temeljem te strategije županije donose rudarsko geološke studije. Ono što je osnovno i što bi trebalo u strategiji utvrditi to je racionalna i svrsishovito i učinkovito korištenje mineralnih sirovina. Evo postavljam jedno temeljno pitanje da li smo racionalno, svrsishovito, učinkovito koristili do sada mineralne sirovine. Većim dijelom osvrnuti ću se na eksploataciju kamena. Mislim da nismo. Mislim da nismo i da u tom dijelu možemo primijeniti dobru praksu ostalih europskih zemalja, jer ostale europske zemlje Europi kojoj težimo imaju značajne ili snažne restrikcije u otvaranju novih eksploatacionih polja, a kod nas je pristup i ovim zakonom i ostalim zakonima krajnje liberalan. I ono što nam se dešava je i sljedeći segmenti koji strategija treba utvrditi to je osiguranje zaštite okoliša. Već su moji prethodnici rekli što se tiče zaštite okoliša manje-više ili gotovo u pravilu sva trgovačka društva i obrti koji vrše eksploataciju mineralnih sirovina nakon završetka u pravilu ostavljaju devastiranu prirodu. Ja govorim u pravilu jer imamo i časnih izuzetaka. I upravo iz tog razloga mislim da vrijedi učiniti još daljnje iskorake u ovom dijelu, jer ne mislim da samo Ministarstvo gospodarstva nego i ostala ministarstva, Ministarstvo za zaštitu okoliša pa u jednom dijelu i Ministarstvo financija treba koordinirati vidjeti koje to dodatne mjere možemo ugraditi i u ovaj zakon i u ostale zakone. Jer zasigurno ono što se dešava, a ja ću reći i na prostoru, posebno na prostoru priobalja pa i na prostoru Istre, imamo da tako kažemo intenzivan izvoz drobljenog kamena ili građevinskog tehničkog kamena koji se izvozi u ostale zemlje reći ću Europske unije. Znači znamo što to znači. To ne znači kamen koji je finaliziran, obrađen nego je to drobljeni kamen koji se krca u brodove i izvozi upravo u one zemlje koje su uvele snažne restrikcije. Samim time činimo jednu štetu u devastaciji našeg prostora, ne saniraju se otkopana polja, odnosno eksploataciona polja i mislim da tu moramo učiniti jedan dodatan iskorak. Ja bih ovdje htio spomenuti brački kamen, ja svakako ću spomenuti i istarski kamen koji se nalazi na mnogim da tako kažem, svjetskim i trgovima, počev od Kine pa do Amerike i zasigurno tvrtke koje vrše takvu eksploataciju, a jedna od njih je i "Kamen" Pazin sa podzemnim iskopavanjem kamena. Treba ih pohvaliti, ali i zasigurno mnoge one koji vrše ja bih rekao i ilegalan eksploataciju kamena zasigurno taj dio treba i spriječiti i kroz jedan restriktivniji pristup i u samom ovom zakonu onemogućiti takav vid eksploatacije kamena. I drugi dio na koji se želim osvrnuti to je članak 33. samog zakona gdje je predviđena da se godišnja naknada za eksploataciju mineralnih sirovina s jedne strane plaća na zauzetu površinu i to je prihod Republike Hrvatske, a s druge strane plaća se na otkopanu količinu mineralnih sirovina koja može iznositi do 10% prihoda ostvarenog prodajom i ta naknada pripada u trećinama prema prijedlogu zakona Republici Hrvatskoj, županiji, odnosno općini i gradu na kojem se vrši eksploatacija. Evo ja bih molio da mi se pojasni što znači to prihod ostvaren prodajom, jer činjenica je da se do sada posebno gdje se građevinski kamen ili slična neka ruda koristi u preradi, koristi knjigovodstvena vrijednost koja je znatno manja od prodaje znači neke tržne prodaje samih iskopanih mineralnih sirovina i onda ta naknada bude simbolična što je svakako neprihvatljivo i mislim da predlagač zakona treba ili pravilnikom ili na osnovu određenih tržnih pokazatelja odrediti i elemente za određivanje cijene. Drugo što predlažem u odnosu na prijedlog zakona da naknada na otkopanu količinu se dijeli na način da 60% pripada općini, gradu na području koje se vrši eksploatacija, 20% županiji i 20% Republici Hrvatskoj. Zašto 60% gradu i općini? Pa razlozi su što upravo na tom području se nalazi eksploataciono polje, upravo na tom području se vrši devastacija prostora, vrši se devastacija prometnica, buka, prašina, znači sve one negativne posljedice koje jedno takvo eksploataciono polje normalno da se radi o površinskom kopu i većim dijelom govorim o građevinskom, odnosno tehničkom kamenu ima utjecaj na određeni grad, općinu. S druge strane predlažem da se u ovom članku nadoda da Republika Hrvatska osniva Fonda za sanaciju rudarskih radova u kojem bi bilo usmjeren dio sredstava od naknade za eksploataciju mineralnih sirovina, a ta sredstva koristila bi se namjenski za sanaciju i rekultivaciju eksploatacionog polja tijekom izvođenja i nakon završetka izvođenja radova. Što se tiče Fonda za sanaciju radova taj fond susrećemo u susjednoj nam Sloveniji. Fond se puni iz sredstava ubranih od naknade za eksploataciju mineralnih sirovina. U Mađarskoj imamo Fond za rekultivaciju krajolika i Fonda za zaštitu okoliša, gdje se isto taj fond puni iz sredstava iz rudarske rente. Isto tako imamo u poljskoj Fond za zatvaranje rudarskih pogona u koji se slijevaju sredstva od 3 do 10% dobiti i u ostalim zemljama da ih ne nabrajam, znači Nizozemskoj, Švedskoj gdje su uspostavljeni slični fondovi upravo za sanaciju eksploatacionih polja nakon završetka ili u toku samog izvođenja radova, a znamo da ta sanacija znači sanaciju kosina površina, kopova i tehničku i biološku sanaciju. Evo mislim da se ovim prijedlozima možemo ovaj prijedlog zakona bitnije popraviti i ja bih zamolio predlagača da i ovaj Fond za sanaciju rudarskih radova ugradi u prijedlog zakona. Mi ćemo u tom pravcu podnijeti i amandmane da se svakako naknada raspodijeli na ja bih rekao jedan pravičniji način, da 60% tih sredstava ostane gradu, općini na području kojeg se vrši eksploatacija mineralnih sirovina, a preostalih 40% dijele županija odnosno Republika Hrvatska i zasigurno da se predvidi jedan restriktivniji pristup u otvaranju novih eksploatacionih polja, rekao bih to prije svega u onom dijelu gdje se kamen izvozi kao drobljeni kamen, znači kao jedna sirovina. S obzirom, a svakako jesam i apsolutno podržavam da ono što je i dužnost i lokalne i regionalne i državne vlasti da se omogući našem gospodarstvu da li se radi o niskogradnji, visokogradnji ili prerađivačkoj industriji koja koristi kamen kao sirovinu za preradu. Isto tako i izvoz obrađenog kamena kao finalnog proizvoda da se tome da prioritet. Mislim da izvoz drobljenog kamena koji je posebno karakterističan za priobalje zbog transporta brodovima je jedno ja bih rekao zlo za prostor Republike Hrvatske. I ja često znam reći da toliko volimo svoj kraj da bi ga najradije za novce izvezli negdje drugdje. Hvala.
Hvala. Obavještavam da je u 10,05 proteklo vrijeme za prijavu 10 minuta. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani predsjedniče. Prijedlog Rudarskog zakona o kojem danas raspravljamo iznimno je važan zakon i njegov utjecaj je ogroman u svim aspektima ili temeljima na kojima počiva tako nam često za ovom govornicom zazivani koncept održivog razvoja. Ovaj zakon, ali i cijela problematika vezana uz korištenje i eksploataciju rudnih bogatstava ima veliki utjecaj na pitanja zaštite okoliša, na pitanja gospodarskog razvoja posebice tzv. održivog gospodarskog razvoja, ali i na pitanja socijalne kohezije i socijalne održivosti. Često se zaboravlja da bezobzirno iskorištavanje rudnog bogatstva kojem u Hrvatskoj nažalost tako često svjedočimo, ne otvara samo bolne rane u okolišu već i bolne rane na socijalnom krajobrazu društva. Taj se model najčešće manifestira bezobzirnim i ekstremnim bogaćenjem preko noći tzv. koncesionara koji u pojedinim slučajevima samo nose maske ljudi iz biznisa, no iza tih se maski krije lice najcrnjeg kriminala, organiziranog kriminala koji počiva na sprezi lokalnih i državnih vlasti s okorjelim kriminalcima odjevenima u poslovna odijela. Paralelno s takvim beskrupuloznim bogaćenjem u znatnoj se mjeri smanjuje i degradira kvaliteta života lokalnog stanovništva, a ponekad se potpuno onemogućava ili uništava mogućnost bilo kakvog gospodarskog razvoja koji bi omogućio i socijalni prosperitet zajednice. Takvih primjera u Hrvatskoj nažalost ima jako mnogo. A sama činjenica donošenja novog Rudarskog zakona koji će naslijediti Zakon o rudarstvu, neće uvesti reda u doslovce Divlji zapad koji vlada eksploatacijom rudnog bogatstva u Hrvatskoj. Kao znakoviti primjer takvog stanja navest ću primjer kamenoloma Podoštra kraj Gospića koji danas veselo radi iako krši ne jedan već sve zakone koji su na ovaj ili onaj način vezani uz eksploataciju kamena. U sklopu kamenoloma Podoštra nalazi se eksploatacijsko polje gdje se vrši miniranje, nalazi drobilišno postrojenje, asfaltna baza i to sve na svega 50-tak metara od prvih naseljenih kuća, iako bi sukladno članku 59. odredaba za provođenje prostornog plana Ličko-senjske županije udaljenost trebala biti 500 metara. Kada postrojenja rade stanovnici sela su izloženi neugodnom mirisu asfalta, emisijama prašine, velikoj buci te trešnji i pucanju kuća. Koncesionar je toliko iskoristio polje da je čak odrezao i stepenice koje bi koliko-toliko omogućile sanaciju ove otvorene rane u prostoru. Ovo je samo jedan slučaj a takvih ima jako puno. Treba li podsjećati na kamenolom Kamena Ingrada u srcu Parka prirode Papuk? Treba li spominjati svakodnevne primjere beskrupuloznog vađenja šljunka iz korita naših rijeka kojima se nepovratno onečišćuje naše podzemne vode, tzv. strateški resurs 21. stoljeća. Činjenica jest da stalno svjedočimo urbanom razvitku gradova koji se konstantno povećavaju, pa sama već 50% hrvatskoga stanovništva živi upravo u njima. A time se konstantno povećava i potreba za građevinskim materijalima koji se uzimaju iz prirode. Štetniji utjecaj na okoliš koji izaziva tzv. šljunčarenje i druge prakse, gotovo su uvijek velikih razmjera. Tu nažalost nije ključno to što takvim praksama nesavjesni pojedinci ostvaruju veću ili manju imovinsku korist, već to što se na taj način otvaraju rane vodonosnih slojeva, horizonata čime se omogućava direktan unos zagađenja u podzemlje. Ukoliko ne postoji stvarna politička volja da se učinkovitom inspekcijom, zaustavljanjem gledanja kroz prste različitim koncesionarima i onima koji ilegalno vade rudna bogatstva i to posebice kamen, pijesak, šljunak, ukoliko ne postoji volja za provedbu temeljitih i beskompromisnih istraga, novčano i zatvorsko sankcioniranje zločina koji se nepropisnim iskorištavanjem rudnog bogatstva nanosi okolišu, lokalnom stanovništvu i nacionalnoj ekonomiji, ovaj novi Rudarski zakon ostat će samo mrtvo slovo na papiru, a to bi bila ogromna šteta. Ne samo za našu generaciju, već i za sve generacije koje će doći poslije nas. Činjenica jest da javnost nije dovoljno senzibilizirana za ovu problematiku i nije svjesna toga koliko štete ostvaruju … [[Govornik se ne razumije.]] beskrupulozno iskorištavanje rudnih bogatstava. Zbog cijene naftnih derivata kojima svakodnevno punimo svoja vozila kako bismo uživali u slobodi samostalnog kretanja, a koje nam već više od stoljeća omogućuju upravo fosilna goriva, zbog sve veće krize naftnog tržišta postali smo nešto svjesniji problema prekomjernog iskorištavanja i crpljenja nafte, ali i drugih fosilnih goriva pa čak i drugih energetskih mineralnih sirovina koje su predmet ovog zakona. To je razumljivo jer o njihovoj količini i raspoloživosti ovisi civilizacijski komoditet svakog od nas. No znatno smo manje senzibilizirani za probleme eksploatacije drugih rudnih bogatstava koja su u ovom zakonu klasificirana kao mineralne sirovine za industrijsku preradu, mineralne sirovine za proizvodnju građevnog materijala, arhitektonski građevni kamen i mineralne sirovine kovina. Danas nam se još uvijek čini da su izvori tih sirovina neiscrpni, pa čak i obnovljivi, a naravno da nije tako i naravno da se sve bržim rastom nekulture konzumerizma sve brže prelazimo nimalo imaginarne granice rasta. I to bez obzira na to radili se o sve novijim i novijim cestama i autocestama protezanju tzv. komunalne infrastrukture i najzabačenije dijelove Hrvatske, eksplozije sve većih i viših građevina i blokova zgrada ili pak tako na oko trivijalnih postupcima poput brze izmjene novih lonaca za kuhanje ili pak novog porculanskog posuđa. Suzbijanje nekulture konzumerizma u širenju kojeg na žalost svi rado sudjelujemo, samo na prvi pogled nije predmet ovog zakona. Strogo i strateško, promišljeno i plansko korištenje rudnih bogatstava, te vrlo oprezna i limitirane dodjela i kontrola koncesija, kao i gdje god moguća ponovna uporaba iskorištenih rudnih bogatstava, ukazivalo bi na to da je politika doista postala svjesna važnosti mudrog korištenja ovih prirodnih iscrpivih bogatstava. Stoga se nadam da će to biti definiranom strategijom koja je prema riječima predlagatelja u pripremi, te da će se u drugom čitanju u tekstu zakona promijeniti odredba prema kojoj tu strategiju donosi Vlada, odnosno da ćemo ga tu strategiju donijeti mi ovdje kao Sabor. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Jerko Rošin. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Prijedlog rudarskog zakona nosi oznaku E. kao naznaku potrebe njegovog usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije, no istodobno ovaj prijedlog zakona nije opterećen hitnošću postupka kako bi se njegova složenost mogla raspraviti u dva saborska čitanja. Takvu odluku svakako treba pozdraviti, jer nam daje šansu da se ovaj zakon donese zaista na najbolji način. Dosadašnja zakonska regulativa rudarske problematike nije dostatno vodila računa o koordiniranosti s drugim državnim resorima, također na određeni način nadležnima za rješavanje odlučivanja po pitanju istraživanja eksploatacije rudnog bogatstva Republke Hrvatske. Posebno pak ne u domeni prostornog planiranja, pa je za pohvaliti što je ovaj prijedlog zakona u tom pogledu pravi značajan iskorak. Pozitivne novine očituju se i u detaljnijoj definiciji podijeli mineralnih sirovina, što vidimo iz članka 4., te urednijom raspisivanju natječaja za dodjelu koncesija uključuju u suglasju sa Direktivom 22. U vođenju informacijskog sustava svakako će značajno doprinijeti sustavnijem praćenju stanja, pogotovo stoga što se napokon i kvalitetnije rješava nadoknade u korist jedinica lokalne samouprave na čijem prostoru se eksploatacija rudnog bogatstva i događaju. Značajnija briga vidljiva je u pogledu praćenja tijeka eksploatacije, pa ocjenjujem da bi trebalo još veću pozornost obratiti segmentu zaštite okoliša u koji se eksploatacija mineralnih sirovina unosi bitan poremećaj. Odobreni rudarski projekti trebali bi predstavljati okvir eksploatacije od kojeg se ne bi trebalo odstupati, posebno ne u pogledu provođenja permanentne sanacije prostora, čak do razine kojom bi se nekom oduzela koncesija ukoliko bi se odnos prema okolišu razvijao u pravcu degradiranja. Isto ovo odnosi se i na uvjetno rečeno nekvalitetni dio izvođenja rudnog bogatstva, koje zadržavanjem u neposrednom okružju ekspoloatacionog polja stvara ekološki neprihvatljive okolnosti, umjesto pak da se na tome pokrene nekakva sekundarna proizvodnja. U tom pogledu svakako bi pomogla bolja inspekcijska služba za koju se može reći da danas nije dostatno efikasna. Kada se govori o eksploataciji arhitektonskog kamena, posebno u svijetu jedinstvenog bijelog Bračkog kamena, trebalo bi zakonom istaknuti zaštititi tu jedinstvenost koja nije dostupna niti na cijelom Braču. Trebalo bi ograničiti izvoz sirovih blokova kamena, a potaknuti izvoz proizvoda od kamena. Dodao bih na kraju i potrebu boljeg i jasnijeg jezičnog izričaja čitavog teksta prijedloga Rudarskog zakona, kako se pojedine formulacije ne bi mogle dvosmisleno iščitavati, te detaljnije definirati procedure od ideje do same eksploatacije rudnog bogatstva. Podržavam usvajanje ovoga zakona u prvom čitanju uz preporuku za njegovo fino brušenje do drugog čitanja. Zahvaljujem.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Ovim prijedlogom zakon, Rudarskog zakona dakle predlagatelj nastoji ostvariti ciljeve kako ih i navodi ovdje uvodno, ali u svakom slučaju jednom riječju, odnosno rečenicom moglo bi se zaključiti da se želi postići ovaj red u složit ćemo se svi, u neredu u eksploataciji rudnog bogatstva. Naime, podsjetimo se da je oduvijek i Kaznenim zakonom kao naročito društveno opasno djelo bilo protupravna eksploatacija rudnog blaga, pa smo mi sve do '96. godine imali kao kazneno djelo, krađu rudnog blaga. A onda tzv. kaznenom mini reformom '96. godine tajanstveno je iz Kaznenog zakona nestalo kazneno djelo krađe rudnog blaga. Odakle, zašto ovo uopće i spominjem, jer odatle je uslijedila jedna pojava kao poruka u biti da krasti rudno blago i nije nešto društveno opasno, jer nemamo više društvene imovine, pa onda eto to ne treba biti ni zaštićeno. Tek novelom Kaznenog zakona iz 2003. godine ponovo je u naše kazneno zakonodavstvo uvedeno kazneno djelo krađe rudnog blaga kao naročito opasno kazneno djelo. Međutim, evo vidite u ovim novčanim u kaznenim odredbama ovog prijedloga zakona, koje su kazne predviđene za protupravnu eksploataciju, odnosno ukratko rečeno, za krađu rudnog blaga. Male i minorne, s obzirom na to koja se šteta može počiniti sa nelegalnom eksploatacijom rudnog blaga. Ako mi malo pogledamo neke druge zakone koje donosimo, pa i one koje se tiču svih građana, recimo kao vozača ili u nekim drugim slučajevima kada su adresati zaista, svi građani ne određene ne samo skupine, da su te kazne enormne a ovdje za jednu veliku štetu koja može proisteći iz takvog protupravnog ponašanja kazne su zaista bagatelne, od 5 tisuća do maksimalno evo 250 tisuća kuna. To je loša poruka. To je dakle i dalje Vlada kao da šalje poruku da eksploatacija rudnog blaga sa tim enormnim količinama protupravnosti koja se postiže takvim nelegalnim postupanjem i nije nešto opasno. Prema tome, treba ako Vlada želi zaista poslati tu poruku onda kazne trebaju biti daleko veće rukovodeći se upravo štetom koju je takav protupravni vaditelj i ekploatator rudnog blaga i počinio. I još nešto što mi se čini jako važnim a to je jedna transparentnost u dodjeljivanju koncesija. I ako ovo još povežemo sa nedavno evo ovdje raspravljenim Zakonom o koncesijama gdje se predstavlja upravo da će koncesije biti tajne u smislu da javnost ponovo neće znati podatke tko su koncesionari pa i ovi koji će imati rudnu koncesiju, koliko će ona trajati jer to piše ne izravno ovdje ali piše vam upravo da se ovaj zakon dakle i te odredbe o koncesiji sa tim općim zakonom, ovo je jedan lex specialis u odnosu na taj Zakon o koncesijama primjenjuje upravo Zakon o koncesijama. Prema tome, javnost traži pošto se radi o zajedničkoj imovini, o imovini koja je javno dobro upravo i zbog toga treba i takav pristup i odnositi se prema toj imovini na takav način jer prihod od tih naknada je prihod javnog proračuna i on mora biti transparentan. Prema tome, ako želimo zaista ostvariti onu strategiju sa akcijskim planom u borbi protiv korupcije ovo su temeljna pitanja. Odobrenje koje daje za eksploatacijsko polje mineralnih sirovina i koje određuje uvjete sam ministar pravilnikom mislim da nije dobar način kako se borimo upravo i protiv korupcije i organiziranog kriminala jer takve jedne odredbe i uvjeti i načini bar oni minimalni trebali su se naći u zakonu. I ovo što su druge kolege napomenule, također oni koji žele legalno poslovati država im to treba omogućiti ali sa čitavim ovim nizom odobrenja koje moraju priskrbiti a ako takva odobrenja idu u nedogled, ako se ne postupa sukladno Zakonu o općem postupku u kojem roku treba izdavati takva odobrenja ili pak ih uskratiti ali onda dati i obrazloženje kako bi ovaj mogao imati adekvatnu pravnu zaštitu, onda su također mogućnosti za nered ostale i dalje velike. Prema tome, evo ja apeliram da se ovi nedostaci inače dobrog zakona uklone kako bi doista onda i sam prijedlog zakona polučio svoju osnovnu misiju da uvede red u nelegalnu eksploataciju našeg rudnog blaga. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Vezu Bračana i kamena najbolje je opisao Stjepan Pulišelić u pjesmi "Bročan i stinja", "Na stini se rodi, sa stinjon je rijeso, posti nje hodi, u stinji je … [[Govornik se ne razumije.]] i cilu kuću sagrodi". Jer nisu samo na Braču sagrađene kuće od bračkog kamena. Nije mu odolio niti rimski car Dioklecijan. Hladni ali opet topli brački kamen sanirao je rane mnogih objekata i spomenika srušenih i oštećenih u Domovinskom ratu. Zbog toga je rasprava o Rudarskom zakonu za mene osobno i rasprava o budućnosti cijelog otoka s kojeg dolazim jer jasno je da bračkog kamena nema bez Brača ali niti bi Brač bio isti jedan od najrazvijenijih otoka bez bračkog kamena. Dojam ljudi koji se bave eksploatacijom bračkog kamena je da zakon ne pojednostavljuje nego otežava i produljuje postupak ishođenja rudarske koncesije. Dojam je da zakon djelomično i centralizira cijeli postupak jer su se prema prošlom zakonu bitne stvari mogle ishoditi na lokalnoj razini a sada je za sve mjerodavno ministarstvo. Koncesiju za fizičke osobe i za tehnički kamen prije je odobravala županija, lokacijsku dozvolu i građevnu dozvolu za gradnju rudarskih objekata te uporabnu dozvolu prije je davao područni ured a sada prema novom zakonu za sve je nadležno ministarstvo. Također, nisam siguran da je godišnja naknada za istraživanje dobro rješenje. Fizičke i pravne osobe koje su nosioc odobrenja za istraživanje mineralnih sirovina i procesu istraživanja imaju isključivo troškove pa im ne treba uvoditi još jedan namet. Trebalo bi razmisliti o tome da naknadu za zauzetu površinu odobrenog eksploatacijskog polja treba primijeniti samo na ona eksploatacijska polja na kojima se ne obavlja eksploatacija. To iz razloga jer bi se za istu stvar tj. eksploataciju mineralnih sirovina plaćale i do tri naknade, ono za zauzetu površinu, za izvađenu količinu i treće za služnost ako je polje na državnom zemljištu. Upitna je i potreba za idejnim rudarskim projektom jer se na temelju njega ne može ništa raditi. Rudarski radovi izvode se prema glavnom rudarskom projektu koji je glavni i sveobuhvatni dokument i time se samo stvaraju nepotrebni troškovi za investitora, komplicira se i produljuje vrijeme ishođenja koncesije. Vezano uz članak 51. stavak 1. i članak 39. stavak 1., 2. i 3. trebalo bi precizno definirati utjecaj vlasništva zemljišta na dodjelu i prijenos pri dodjeli eksploatacijskog polja i rudarske koncesije. Jasna je i osjetljivost države i svih nas na nelegalnu eksploataciju. O nekim slučajevima poznatim javnosti govorili su i prethodnici. Ipak, mislim da ovako stroge odredbe o članku 51. da je odredba u članku 51. stavak 3. stroga. Možda se treba malo ublažiti i ispitati okolnosti pod kojima je došlo do nelegalne eksploatacije te ostaviti mogućnost dodjeljivanja rudarske koncesije jer tko bi i kako u slučaju nedodjeljivanja koncesije ako se samo time bavi a jedan dio ljudi koji se dole bavi eksploatacijom kamena bavi se samo time ne bi mogao platiti dugovanja i kazne. Treba omogućiti rad pa se iz poslovanja mogu platiti dugovanja i ostavlja se mogućnost da takva mala poduzeća prežive jer prema velikim tvrtkama država uvijek ima posebnu osjetljivost i sumnjam da bi se INA-i ili nekom većem uskratila koncesija ili oduzela koncesija za eksploataciju čak i u takvim slučajevima. Naime, o subjektima o kojima govorim dogodi se da plaćaju razna davanja a da im se ništa od toga ne prizna u troškove. Jedan od primjera je i rad na nekim eksploatacijskim poljima na Braču na kojima se više godina nije smjelo ništa raditi jer zbog nedonošenje prostornih planova najprije županijskog a onda i općinskog prostornog plana, međutim tu smo imali moram priznati razumijevanje županije i lokalnih vlasti. Naknadu za otkopanu i izvađenu mineralnu sirovinu iz članka 4. točke 4. tj. za arhitektonsko građevinski kamen ne bi trebalo povećavati sa sadašnjih 2,6% jer to je mineralna sirovina koja se eksploatira uz najveće gubitke. Ali svakako ne bi trebalo smanjivati udio koji ide jedinici lokalne samouprave. Proračuni općina Pučišća, Selca i Nerežišća veliki dio izvornih prihoda imaju upravo od naknada za eksploataciju mineralnih sirovina. Jučer smo raspravili Zakon o područjima od posebne državne skrbi. U njemu stoji odredba po kojoj 50% prihoda od ove naknade a koji su prihodi Republike Hrvatske ostaje lokalnoj samoupravi. Kako se taj zakon zbog postojanja Zakona o otocima ne primjenjuje na općine na otocima ja sam podnio amandman da se to primjeni i na te općine jer će one posebno biti pogođene, a posebno ove tri općine ukoliko takvo rješenje ne bude ili u ovom zakonu ili u Zakonu o otocima ili u Zakonu od posebne, područjima od posebne državne skrbi. Obzirom da zakon dakle ide u drugo čitanje nadam se da će i moje primjedbe i primjedbe ljudi koji se bave eksploatacijom kamena biti razmotrene, neke od njih i prihvaćene. A Brač i Bračani bit će i dalje vezani za svoj kamen jer «sa stinjon se uvik zatezo i sa stinjon se zauvik zavezo». Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici, uvažena gospodo zastupnici. Mislim da smo se svi tijekom ove jutarnje, jutrošnje rasprave složili da ilegalcima u vađenju kamena nije bitno da li se to dešava u Istri, u Dalmaciji, na otocima ili je tu riječ o vađenju šljunka po Savi, Dravi. Treba reći dosta. Treba im jednom riječju stati na kraj. Uz ove naknade koje su dosadašnjim zakonom propisane, koje jasno nisu dostatne za sanaciju tih kamenoloma mislim da bi trebalo potražiti i one koji su ilegalno eksploatirali sve te rudnike, sve te jame, sve te kamenolome, iza sebe ostavili pustoš i trebalo bi ih natjerati da iste saniraju jasno svojom imovinom. Mislim da bi od tuda trebalo poći kada je riječ o ovom Rudarskom zakonu. Ono što je s druge strane najbitnije a o čemu nitko do sada nije govorio, usuđujem se reći da je ovaj zakon jedan od preduvjeta da bi se mogli upustiti u privatizaciju preostalih dionica INA-e. Odnosno u prodaju preostalih dionica INA-e. Naime u članku 4. stavku 1. točci 1. odmah se i lijepo počinje sa energetskim mineralnim sirovinama pa se tako spominju fosilna goriva. To su tvari: ugljen, treset, lignit, smeđi ugljen, kameni ugljen. Pa se onda nastavlja: ugljikovodici, nafta, plin, zemni vosak i tako dalje. Znači ovaj zakon ne tretira samo kamen, samo šljunak, ne znam, nego tretira sve ostale sirovine koje se nalaze na zemlji odnosno ispod zemlje odnosno ispod površine mora. Interesantno je da je, da bi potvrdio tu tezu da je ovaj zakon jedan od preduvjeta privatizacije INA-e, jedna od, da je interesantna jedna reakcija iz same INA-e, ja ću je citirati gdje su oni poručili potpredsjedniku Vlade Damiru Polančecu da im Rudarski zakon dostavljaju na očitovanje s kratkim rokom te zamjerili su što nisu bili uključeni u njegovu izradu. Kaže sada u INA-i se da nema obrazloženja koja obično ide uz zakon a iz njega bi se trebalo doznati zašto se zakon donosi prije strategije raspolaganja mineralnim sirovinama, stoji u INA-inom očitovanju. Naknade za eksploataciju određuje isključivo Vlada a do sada su one tvrde bile precizirane isključivo zakonom. Aktualni iznosi godišnje naknade za eksploataciju mineralnih sirovina u Hrvatskoj su oko 200 do 250 milijuna kuna za ugljikovodike, znači to je ta nafta plin. To je 150 milijuna kuna. Stoga je potrebno da se o bilo kakvoj izmjeni naknadno obavi dogovor s naftnim gospodarstvom poručuju iz INA-e. Jasno je da mislim da je prodaja INA-e ili zamjena tih dionica jedne tvrtke koja je nota bene ajde iznijela rat ali u kojoj su se u takvim okolnostima i mnogi obogatili po mom sudu znači nepotrebno. Nepotrebna je zamjena tih dionica. Nepotrebno je prodavati udjele u INA-i. Još su gora ova razmišljanja koja dolaze iz Vlade o privatizaciji Hrvatske elektroprivrede. Inače ova najava prodaje INA-e dovela je do toga da je cijena njihovih dionica na burzi u zadnjih nekoliko dana skočila za 6,16% ali uvjeren sam da od zamjene dionica neće biti ništa već zbog besparice Vlada će ići u prodaju ovih dionica uz pun jasno blagoslov koji stiže i iz redova opozicije. Konačno vi svi znate da ova zemlja nema novaca da bi mogla radnicima «Trećega maja» isplatiti recimo iduće mjesečne, mjesečna primanja a kamoli da bi sada mogla razmišljati o zamjeni dionica. No kako je prodaja tih 25% plus jedne dionice sa 50% upravljačkih prava bila pogreška tako će biti pogreška ako idemo u budzašto rasprodaju INA-e do kraja u cijelosti. Međutim ovaj zakon sugerira još nešto da veća naknada za naknade za eksploataciju dovest će isto tako do poskupljenja svih građevinskih investicija. Veća cijena za sirovine, nije bitno da li je riječ o kamenu ili nečemu drugome. To će biti veća cijena za ceste, za stanove odnosno za druge građevine. To je zapravo bit. Ovdje u ovom prijedlogu zakona naprosto te dadžbine cirka poskupljuju za 3 puta po kubnom metru. Sve će se to u konačnici ugraditi u cijenu materijala. Na kraju će se sve preliti na onog konačnog kupca no ja i dalje mislim da je možda u ovom trenutku u ovoj zemlji jedan od najisplativijih i najboljih poslova imati recimo jedan kamenolom i izvoziti, ne znam, kamen prema Veneciji i tako dalje. Za šljunčare ne znam, zašto? Jer ih Istra nema. Ali dio divljih kamenoloma treba doista početi nadzirati i trebalo bi ih isto tako početi zatvarati. Da se razumijemo ja se ne slažem ni sa promišljanjem tih raznih zelenih udruga koji naprosto pretjeruju u svojim zahtjevima da svaki takav kamenolom bio ilegalan ili ne treba naprosto zatvoriti. Bez kamenoloma nema kamena, a bez kamena nema ceste, nema tvornice, nema auto-ceste, auto-puta, nema mosta, nema života. Kamen je kao što je to Arsen citirao civilizacija i zato neka naknada bude pravična, neka naknada znači bude pravična ali neka se isto tako tvrtke koje se bave tim kamenom puste na miru da rade, da izvoze, da stvaraju i neka im se ne otežava egzistencija. I istina je. Velike će se u pravilu pustiti da mogu mirno raditi, ali će se uglavnom ta jedna disciplina voditi ili poduzimati ili primjenjivati na malim tvrtkama. To je branša u kojoj radi 367 tvrtki. Oni prema podacima Hrvatske udruge poslodavaca, odnosno Hrvatske gospodarske komore na godišnjoj razini ostvaruju 11,3 milijardi kuna prihoda. To je negdje u ovom trenutku oko 10% bruto društvenog proizvoda Republike Hrvatske. Ono što bih ja zamolio da nam se u buduće daje komparacija koliko u toj djelatnosti, na primjer naknadu za eksploataciju tih ruda plaćaju pojedinci u pojedinim europskim zemljama, a koliko je to u pravilu recimo u Republici Hrvatskoj. Ja neću sada čitati koliko to iznosi po pojedinim kamenolomima u Istri, ali doista to su cifre koje usuđujem se reći omalovažavaju sredine u kojim se ti kamenolomi nalaze. Mene dio tih ljudi koji se bave tom eksploatacijom s druge strane uvjerava iako im ja govorim da su cijene te naknade od 7, 11, 10000 kuna po kamenolomu mizerne, da su u Europskoj uniji čak cijene niže. Zašto? Jer su na te koncesijske naknade u Republici Hrvatskoj ugrađene razne popratne naknade. No, ono što svakako treba regulirati to je eksploatacija nafte, to je eksploatacija plina. Pogotovo po mom sudu bi trebalo na neki način regulirati tu eksploataciju plina u podmorju i mislim da bi trebale te tvrtke koje se time bave plaćati najbližoj lokalnoj sredini i određenu naknadu iako od toga vjerojatno u tako dogledno vrijeme neće biti ništa, od toga neće biti ništa. Mi ćemo u klubu jasno podržati zakon, ali neka se stvori atmosfera da kamenolom može raditi. Ali isto tako neka se vrši nadzor da u slučaju nepravilnosti taj isti kamenolom se može i zatvoriti pogotovo ako je šteta od eksploatacije veća od koristi. E onda ga treba zatvoriti. Neka se kamenolom nadzire, neka ne praši, neka eksplozije ne uništavaju kuće i šta ja znam svu ostalu imovinu, ceste itd. koje vode prema tim kamenolomima. Što se tiče same raspodjele koncesijske naknade do sada je to bilo 2,6%. Do sada je sve pripadalo općini, odnosno gradu gdje se vršila eksploatacija. Međutim, problem je što tvrtkama dopuštamo da same utvrđuju knjigovodstvenu cijenu kamena, tj. mineralne sirovine, pa zato i dolazimo do toga da su te naknade u iznosu od 10, 15, 20 ili 30000 kuna što naprosto vrijeđa zdrav razum. Sada će to biti do 10% od prodajne cijene i to će se dijeliti trećina, trećina, trećina, grad, općina, država, županija, a klub IDS-a predlaže da to bude 60% za općinu, 40% državu, odnosno županiju i da to ide za sanaciju kamenoloma. I za kraj samo još jednu rečenicu. Ja stalno govorim da sam protiv drakonskih kazni i jesam. Međutim, kazne u ovom zakonu za eksploataciju rudnog blaga su doista mizerne i minimalne. Ako popijemo dvije, tri pive, pa nas netko uhvati hajde, neka to bude 4 pive. Onda ćemo mi platiti 15 kuna, a ako srušite jedno brdo, onda ćete platiti 40000 kuna naknade, ne znam kome, nekoj inspekciji, državi. To jednostavno ne može meni ući u glavu i mislim da ove kazne kao što su i neki prije zastupnici govorili treba u ovom konkretnom slučaju drakonski povećati.
Bila je jedna replika. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Kajin govoreći o ilegalnoj eksploataciji šljunka spomenuo je Dravu. Možda je to i posljedica toga što je u njemu u podsvijesti i upisana rečenica da je Hrvatska do Drave Mura, također je lokacija i mjesto ogromne ilegalne eksploatacije šljunka. A što pak se tiče ukupne i Mure i Drave najveći dužnik u Međimurju ostala je Republika Hrvatska zbog eksploatacije šljunka za izgradnju auto-puta od Goričana negdje pa do polovice puta do Zagreba, bez normalno i jedne kune koncesijske naknade. Ali isto tako ne mogu razumjeti gospodu u INA-i zašto su šokirani, iznenađeni i vele da nisu imali dovoljno vremena proučiti ovu odredbu o povećanju koncesijske naknade ili rudarske rente kako to ljudi bolje razumiju i da će ona biti 10%. Bilo je jasno već iz programa Vlade, a posebice koalicijskog ugovora HSS-a, HDZ-a gdje je jasno upisano da će se koncesijska naknada ili rudarska renta povećati na 10% i to nije nikakva novost. To je samo taj dio ugovora prepisan u Prijedlog zakona, a zašto se inzistiralo na rudarskoj renti. Ali baš ikog u ovoj državi briga za onu drugu rentu koja je od velikog interesa lokalne samouprave, a to je hidro renta za objekte koji proizvode struju koja u ovom trenutku iznosi 0,6% od cijene struje, a ovdje sa 2,6 povećavamo na 10. Od spomenutih 150 milijuna kuna rudarske rente koja je INA platila za naftu i plin, recimo u 2005. godini čak 45 milijuna kuna završilo je u Koprivničko-križevačkoj županiji, pa ako ste se pitali zašto ovaj članak 33. je renta do 10%, a na plinu će sigurno biti maksimalna, onda ovaj podatak od 45 milijuna u jednoj županiji što je četvrtina ukupno isplaćene rente u Republici Hrvatskoj je jasno da i u INA-i, pa i u ovom Saboru nikoga ne treba iznenađivati.
Odgovor, gospodin Kajin. Izvolite.
Pa kaže gospodin Lesar da ne razumije INA-u. Međutim, ja itekako razumijem INA-u poglavito njihovo poslovodstvo koje kroz ovu zamjenu dionica, odnosno privatizaciju ovoga preostalog portfelja iz državnog paketa želi naprosto sebi pod navodnicima sačuvati mjesta na čelnim pozicijama te ili jedne od najvećih hrvatskih kompanija. Ono što bih ja volio da u buduće naši direktori koji sudjeluju u privatizaciji pojedinog sustava nije bitno da li je riječ o bankarskom, da li je riječ o THT-u ili INA-i, nakon obavljene privatizacije temeljem zakona više ne smiju obnašati funkciju koju su imali do tada. Jer, ako nastave je obnašati, onda će više voditi računa o kupcu jasno koji će njih zadržati na čelnoj poziciji no što će voditi računa o državnom interesu. Isto nam se dogodilo sa Poštanskom bankom, isto nam se dogodilo sa THT-om i da ne nabrajam razne druge velike državne tvrtke. Direktori koji vrše privatizaciju tobože u korist države, a za svoj račun više ne smiju biti na čelu tih kompanija. Mislim da je to jedan minimum, mislim da bi to bilo pošteno i mislim da bi u tom pravcu trebao ići budući Zakon o privatizaciji INA-e, jer bez njega Vlada niti može spojiti inu sa MOL-om ili OMV-om, niti može se upustiti u prodaju preostalih 19% dionica te kompanije i svog portfelja.
Hvala. Gospodin zastupnik Zdenko Franić.
Štovani gospodine predsjedniče, štovana gospođo državna tajnice, štovane kolegice i kolege zastupnici. Prema posljednjim podacima u atlasu rudarstva Republike Hrvatske najznačajnije vrijednosti proizvodnje predstavljaju mineralne sirovine koje se uglavnom koriste u građevinskoj industriji koje spadaju u neobnovljive prirodna bogatstva, odnosno neobnovljive prirodne resurse. Ako prema zakonskim osnovama usporedimo zaštitu tih mineralnih sirovina u odnosu na druga prirodna dobra Republike Hrvatske onda ona nažalost imaju najmanju zaštitu iako s obzirom na njihov značaj i neobnovljivi karakter imaju možda čak i veću vrijednost od ostalih dobara na nekom području. Stoga valja napomenuti ono što u ovom zakonu fali a to je vrijednosni slijed kojim se definiraju mineralne sirovine u smislu ovoga zakona. Naime u prijašnjoj verziji zakona je takav vrijednosni slijed postojao pa se lako moglo razaznati koja je to sirovina višeg reda i onda su se mogli rješavati i eventualne prijepore što u ovom prijedlogu nije načinjeno. Postavlja se dakle pitanje tko će i kojim kriterijima ocjenjivati koja je to sirovina višeg reda. Pri izradi prostornih planova najčešći je slučaj da se mineralne sirovine tj. potencijalna istražna eksploatacijska polja naprosto ne ucrtavaju u planove zbog neistraženosti ili neutvrđenosti potencijalnih ležišta. Kako se pak prostorni plani ne mogu mijenjati svakodnevno, jednom kada su doneseni nemoguće je ukoliko se kasnije utvrde ležišta pojedinih mineralnih sirovina promijeniti namjenu određene lokacije od one koja je već predviđena prostornim planom Nadalje, u pojedinim prostornim planovima se u slučajevima da se i predvidi istražni prostor često ne predviđa i mogućnost eksploatacije. U tom se kontekstu postavlja i pitanje smisla i opravdanosti troškova istražnih radova i tko će ih i zašto zapravo i snositi. Također postoje slučajevi kada u prostorne planove nisu ucrtana ni postojeća eksploatacijska polja za koja postoje već važeća zakonska rješenja a koja su jednostavno i izbrisana na javnim raspravama djelovanjem određenih moćnika, lobija što na široka vrata ostavlja mogućnost političke korupcije i izravnoga, dakle, interveniranja u prostor. U tom kontekstu još jednom valja spomenuti uništavanje urbanističkog instituta Republike Hrvatske koji je u pretvorbi i privatizaciji naprosto zbrisan usprkos tome što se radilo o respektabilnoj, znanstveno-istraživačkoj stručnoj ustanovi više od stotinjak zaposlenih a koja je djelovala na braniku sprječavanja devastacije hrvatskoga prostora a naravno i kulturnog krajobraza. Postavlja se pitanje je li se taj institut uništilo namjerno zato da građevinska i ina mafija može zagospodariti hrvatskim prostorom i načiniti prostorne planove kao da nas je 10 milijuna a ne samo 4,5 milijuna. I također da zavlada hrvatskim resursima. Posljedično, danas, u kontekstu ovoga zakona imamo razno razne ilegalne šljunčare, kamenolome. Imamo slučajeve da niti 5 km zračne linije od ovoga uvaženoga Doma imamo ilegalno šljunčarenje na budućem golf terenu koji niti nema zapravo sve potrebne dozvole, a inspekciji su trebale godine da sve to uopće i ustanovi. Pogledom na Google Earth možemo pogledati te rane na prostoru ne samo u okolici Zagreba, nego i uzduž trasa nekih autocesta jer je sjetimo se i sama država radi njenih tzv. viših ili prioritetnih ciljeva i interesa nekima omogućavala razno razne sumnjive radnje pri gradnji, pri cestogradnji pa čak povjeravajući radove inžinjerinskim jedinicama Hrvatske vojske a sve bez poštivanja pravne procedure, javne nabave što je za posljedicu ostavilo ožiljke na državnom proračunu ali i niz nesaniranih šljunčara duž tih trasa. Štetu po proračun nije moguće niti procijeniti budući da su takve transakcije išle kroz fantomske tvrtke tipa RH Alan koja je sama imala, sjetimo se godine 2000. budžet veći od budžeta od proračuna Ministarstva znanosti i Ministarstva kulture zajedno. Kako bi se valjda riješile tek takve situacije u ovom prijedlogu zakona imamo i određenu preregulaciju i tako se postavlja pitanje koja je razlika i čemu služi odobrenje eksploatacijskog polja i lokacijske dozvole kada se radi o dokumentima koji u biti imaju istu svrhu. Odobrenje za eksploatacijsko polje izdaje Ministarstvo gospodarstva ili ured državne uprave u jedinici područne samouprave, ovisno o vrsti mineralne sirovine, a lokacijsku dozvolu izdaje ured državne uprave u županiji, odnosno gradu Zagrebu. Posljedično to znači da se neke radne udvostručavaju. Ima još i nekoliko stvari koje zasigurno bi se moglo popraviti ovim zakonom, recimo spomenimo članak 42. tko, kako i na koji način vrednuje kvalitetu idejnog rudarskog projekta za dodjelu eksploatacijskog polja, što ako se naknadno kod studija utjecaja na okoliš izrodi sasvim drugo projektno rješenje i da li se i na njega odnosi odredba o pravu projektiranja kao i na ostalo. Članak 45. kako se utvrđuju bitna odstupanja od glavnog ili dopunskog projekta? Odlukom, pravilnikom i mišljenjem ili arbitriranjem od slučaja do slučaja. Zbog toga bi trebalo pobliže definirati što su bitna, a što su nebitna odstupanja. Svakako, ovo je hvale vrijedan zakon koji valja pustiti u drugo čitanje, ali još na njemu zaista treba poraditi kako bi se otklonile sve ove primjedbe koje ima struka, ali i trebalo bi zaista napraviti jednu koordinaciju sa ostalim ministarstvima kako bi se optimizirao utjecaj cjelokupne hrvatske legislative na ovo izuzetno važno područje koje može imati fatalne posljedice na hrvatski prostor. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik i potpredsjednik Josip Friščić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče, državne tajnice i tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Rudarski zakon, zakon kojim reguliramo kako ćemo upravljati nečim što je iscrpljivo, što ima ograničene volumene korištenja, a što nam je trajna potreba, radilo se to o kamenu kao materijalu za građenje, radimo se to o energentima kao sredstvu za grijanje, vožnju itd. I zasigurno da je vrlo značajno i važno što se događalo do sada, kako su ova pitanja do sad bila regulirana i što ovim zakonom i u kom pravcu želimo riješiti. Ministarstvu i inspekcijama nije bilo lako dok su čitava područja Hrvatske bila naznačena kao potencijalna eksploataciona polja bez poslovnih planova, bez jasnih odrednica, a sve se baziralo na tome ako ispitivanja, odnosno istraživanja pokažu da tamo ima određenog materijala, onda u pravilu je bilo teško odbiti da se tome da dozvola i za eksploataciju. A tko god, recimo moji u Podravini živi zna, uzmeš lopatu, zakopaš 40 centimetri, naći ćeš ili pijeska ili šljunka i to tako od Legrada do Pitomače u slojevima od 30 do 170 metara i koje su sad tu istraživačke mudrolije? Naprosto, mi se moramo i odredili smo se prostornim planovima i to je dobro da ovaj zakon to naređuje na kojim prostorima, s kojim volumenima i kada će se raditi i mogu se raditi eksploatacije. Drugo pitanje koje zakon također precizira, određuje, to je tko izdaje i kada i kako te dozvole i to je dobro jer dio ljudi je shvatio da je to nešto za čime će postojati trajna potreba i sada treba bez obzira na potrebe trenutne eksploatacije okupirati što je moguće više prostora i tad, recimo kad sam ja bio župan prije tri godine, u mojoj županiji je tada bilo 290 hektara pod eksploatacijom, a novi zahtjev za 400 i sigurno je da smo zajedno s ministarstvo morali tražiti rješenja kako to spriječiti. Jedno pitanje koje je ovdje dotaknuto u nizu rasprava ovdje rečeno, to je pitanje eksploatacije iz vodenih korita. U pravilu, i ove tri rijeke i Mura i Drava i Sava su i granične rijeke, tu dio toga imamo regulirane i međudržavnim sporazumima, ali to je onaj dio koji je najteže kontrolirati jer ako je to iskop iz bagera u kamion i ako je to onda još noćni kop, do jutra sve to voda poravna. Ujutro nitko ne može skubicirati koliko je šljunka ili pijeska iskopano i zato ima pojedinih lokacija koje se ekspoloatirao 10 i više godina i stalno je kod njih nivo isti, ali onog trenutka kada smo napravili brane i hidrocentrale na rijeci, onda to više nije pijesak i šljunak iz Austrije, nego za sve što je iz rijeke iskopano, mi produbljujemo nivo korita, a za koliko smo produbili nivo korita, za toliko gubimo nivoe podzemnih voda, u pravilu pitkih voda i zato se navedenim područjima događa da kontinuirano ti stupci padaju. To je posljedica ili jedna od posljedica toga da se suše šume, da se događa promjene kvalitete poljoprivrednog zemljišta itd. To su trajne posljedice za koje i ovim zakonom treba vidjeti što i kako postaviti, napraviti i zaštititi. Ono što još također želim ovdje reći i istaknuti, to je pitanje sanacije eksploatacionih polja. Dobro je, sada se tu kaže jamstvo, moraš osigurati adekvatno jamstvo jer što se događalo? Dobio si dozvolu, iskapao si šljunak ili pijesak, u pravilu kada je sve bilo gotovo, eksploatirana površina je iskopana do kraja, tražiš novu površinu, a ovdje kupiš na željeznici one stare pragove u Mađarskoj, onaj drot za ogradu i napišeš gore tablu zabranjeno kupanje jer su tu dubine i do 30, 40 metara, ovisno kakvi su bageri i to je bila sanacija. Elaborat sanacije mora biti, on se mora provoditi, a sredstva za tu sanaciju mora biti osigurana i dobro je da se predviđaju jamstva za sanaciju. Ono što također želim ovdje istaknuti i reći, a u članku 33. vezano je uz naknade nije po meni do kraja jasno precizirano jer on govori da naknada pripada jedinici lokalne samouprave na čijem se području eksploatira. Kada je riječ o nafti i o plinu, onda nafta pripada jedinicama na čijem je području ležište jer, ne znam iznos plina je u Molvama, ali je to i pod općinom Novigrad s jedne strane i gradom Đurđevcom s druge strane, prema tome da taj dio preciziramo. I već kada govorim o ovome, onda zasigurno treba i jasno reći što je to prodajna cijena. Jer vi iz ministarstva znate da smo imali situacije u određenom razdoblju da su uprave firmi određivale što je to prodajna cijena. Jednu su određivale za obračun, a drugu su primjenjivali u prodaji. Ta razlika je upravo ono što izaziva bijes jedinica lokalne samouprave. Jer obračun za nakladu šljunka na Dravi je 20 kuna, a obračun za prodaju u Zagrebu je 120 kuna i to je sada ta razlika. Oni sa 20 kuna moraju održavati puteve, mostove, voditi brigu, skladištiti, a ovdje se ovih 100 kuna pretvori onda u nešto drugo. Zasigurno po meni to treba regulirati i jasno reći i dobro je da se dijeli, to se mora podijeliti. Ne slučajno ne dobija Podravina ovu naknadu zato što je tamo netko lijep nego zato što se s tog prostora u prosjeku godišnje između milijardu i 500 i milijardu 600 milijuna kubika plina samo eksploatira što je to negdje 60% hrvatskoga potencijala energetskoga, a znamo koji je to značaj, ali i zato što tamo ostaju posljedice. Jer 17 tisuća hektara nije eksploatacija plina samo onog gdje je bušotina. 17 tisuća hektara u mojoj županiji ili negdje, 16% ukupnoga prostora je pod vodovima, plinovodima, naftovod itd. da bi se sve to skupa moglo staviti u funkciju i zato tom kraju, toj sredini i takvim sredinama treba omogućiti da primaju određenu naknadu jer to je ono što se … [[Ne razumije se.]] zatrpa, a devastacija prostora je trajna. Sigurno je da zbog toga imaju pravo i ovi šire. Još jedan moment. Dio onoga što se odobrava za rudarsku se u datom trenutku želi prenamijeniti za nešto drugo. Ja sam bio bitku sa snažnim lobijem u ovoj državi, koji su naftne iscrpljene bušotine ili plinske htjeli pretvoriti u odlagalište otpada. To treba i u ovom zakonu reći. Kako sam obilazio ministarstva bilo je rečeno to nije regulirano, ali su svjetske direktive. Ugradimo ovdje direktive, tko to može, za koje namjene i kako. Ja znam da ono što je na prostoru izišlo iz zemlje može biti i vraćeno u tu zemlju, ali ništa drugo, ali to treba onda ugraditi u zakon. I još samo jednu stvar. Nadzor inspekcije, ako one neće funkcionirati onda pod ovo gdje poravna voda pa tamo gdje zaraste raslinje neće biti puno efekta i dobro je da ovaj zakon, s time ću i završiti, regulira i pitanje zaštite radnika, jer baviti se rudarstvom je vrlo opasan posao. I tu treba voditi računa da se na štetu radnika ne obavlja djelatnost i ne stiče profit. Jer ovdje je već i govoreno posebno što sada ide u funkciju te eksploatacije Jadrana, mi nemamo helikopter za spašavanje ljudi s platforme. To netko mora u ovoj državi znati i nekome u trošak ugraditi, jer da se tamo dogodi … [[Ne razumije se.]] oni ili mogu skakati u more ili čekati za tri vure dok dođe brod. Mi nemamo ugovor s bolnicom gdje bi ih se helikopterom ako se nešto dogodi, erupcija itd. a sigurno da je to opasno i sigurno da takve stvari treba i zakonom, a nakon toga i inspekcijama pratiti da li se, jer to su profitabilne djelatnosti, da li se postižu i sve mjere zaštite prate koje su propisane. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključno u ime predlagača gospođa Tamara Obradović Mazal, državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja zahvaljujem svima koji su sudjelovali u raspravi ovog nacrta prijedloga zakona u prvom čitanju. Rekla bih da je zajednički nazivnik cjelokupnoj raspravi zaista jedno zajedničko nastojanje da se i spriječi kriminal koji je bio prisutan do sada i da se očuva ono što nam je svima kamenim srcima jako drago. Često je bio spomenut Brač pa u tom segmentu vjerujem da i stanovnici samog Brača pažljivo promatraju i pozdravljaju nalaze Državnog inspektorata i iščekuju ishod nalaza i daljnjih postupaka državnog odvjetništva kada je baš konkretno kamenolom Banja u pitanju. Nekoliko osvrta na što pitanja, što rasprave koja se vodila od jučer na danas, početi ću sa inspekcijskim nadzorom i vrlo je točno lociran problem inspekcijskog nadzora u ovoj djelatnosti, jer broj inspektora kojima raspolažemo u Zagrebu, Varaždinu, Osijeku, Rijeci, Zadru i Splitu ne premašuje trenutno riječju i slovom broj od 8 inspektora. Osam inspektora koji pokrivaju apsolutno sva područja koja potpadaju pod navedene gradove. Nadamo se da će poticaj dolaska novih inspektora rudarsko geološke struke u Državni inspektorat koji će svakako biti okosnica provedbe ovog budućeg zakona, nadamo se da će novi Zakon o Državnom inspektoratu o kojem ćete imati uskoro vremena raspravljati, biti definitivno poticaj za njihovo, za širenje broja rudarskih inspektora unutar Državnog inspektorata. Nadalje bilo je postavljeno pitanje javne rasprave. Naime ovim prijedlogom Rudarskog zakona mi što sam naglasila i jučer u uvodnom obrazloženju, uvodimo princip obaveznog javnog natječaja i javni natječaj za odabir kvalificiranog rudarskog gospodarskog subjekta je apsolutna osnova. Prema tome za odobrenje istraživanja mineralnih sirovina kao što je to bilo do sada, ne održava se više javna rasprava, to je dakle naš prijedlog u prvom čitanju. Bilo je postavljeno pitanje probne eksploatacije mineralnih sirovina. Ona je predviđena za potrebe laboratorijskih ispitivanja, tehnoloških proba i utvrđivanja uvjeta eksploatacije. Odnos između lokacijske dozvole s jedne strane i dozvole Ministarstva gospodarstva vezano je za koncesiju, za eksploataciju između ostalog. Dakle lokacijska dozvola je nužna. Ono što je preduvjet za lokacijsku dozvolu i to ću povezati sa jednim dijelom rasprave koji je postavio pitanje uopće idejnog rudarskog projekta. Da bismo došli do lokacijske dozvole nama slijedom Zakona o gradnji treba taj početni idejni rudarski projekt. Bez njega mi bismo prekinuli naprosto jedan stručni krug za uvjet dobivanja lokacijske dozvole. Lokacijska dozvola je uvjet za izdavanje odobrenja za eksploatacijsko polje. Procjena utjecaja na okoliš, sad dolazim do treće komponente koja je također bila postavljena odnosno stavljena u uzročno-posljedičnu vezu je osnova. Ako Ministarstvo zaštite okoliša kaže ne, Ministarstvo gospodarstva i tu vjerujem da prepoznajete našu međusobnu koordiniranost, Ministarstvo gospodarstvo dalje neće ići sa dozvolom za odobrenje za eksploatacijsko polje. Dakle, rekla bih da samo ne samo vrlo dobro koordinirani već da jedna posljedica logična, dakle od idejnog rudarskog projekta do lokacijske dozvole, do konačne dozvole za odobrenje odnosno koncesije imaju itekako svoj logični i iznad svega stručni slijed. Postupkom javnog natječaja za odobrenje eksploatacijskog polja mineralnih sirovina ne provode se one radnje koje su u nadležnosti lokacijske dozvole. Ta dva postupka se rekla bih ne preklapaju, nego se međusobno nadopunjuju. Oni uvjeti i ona ograničenje iz lokacijske dozvole za rudarski zahvat u prostoru naravno moramo poštivati i on je ugrađen u rudarski projekt eksploatacije. Vezano za podjelu mineralnih sirovina o kojoj je bilo riječ, mi ovim prijedlogom zakona uvodimo novu podjelu koja je prilagođena potrebama Republike Hrvatske i držimo da ova kategorizacija definira mineralne sirovine po njihovom značenju, ali i po prisutnosti na teritoriju Republike Hrvatske. Bilo je spomenuto skladištenje plina u geološkim strukturama, skladištenje ugljikovodika dakle plina u geološkim strukturama i eksploatacija mineralnih sirovina. Smatramo da predloženim zakonom je u potpunosti uređujemo. Skladištenje tehnološkog otpada iz istraživanja i eksploatacije mineralnih sirovina je sastavni dio radova na sanaciji eksploatacijskih polja i jednako tako mislimo da ovim prijedlogom zakona uređujemo i tu domenu. Što se tiče spomenutih radova koji se odnose na projektiranje i na radove na niskogradnji, visokogradnji odnosno tunelima, ovaj zakona ne obuhvaća tu materiju. Ona jest povezana, međutim materija je u nadležnosti Zakona o gradnji. Bio je spomenut i jedinstveni informacijski sustav. Svi rudarsko-geološki podaci koji su prikupljeni što istraživanjem, što eksploatacijom mineralnih sirovina postaju dio jedinstvenog informatičkog sustava. I ovu materiju odnosno postupanje sa tim podacima uređujemo na odgovarajući način nacrtom prijedloga zakona u poglavljima od 3. do 6. Što se tiče mikro lokacije koja je također bila spomenuta i naglašena u raspravi, mikro lokacija rudarskih objekata i postrojenja za istraživanje ugljikovodika i mineralne te geotermalne vode, kada se koristi naravno u energetske svrhe za čije građenje nije potrebna građevinska dozvola. Kao i do sada naravno zainteresirani gospodarski subjekti ishodit će za izradu istražnih i probnih bušotina odobrenje za koje se tijekom istraživanja i eksploatacija ukaže potreba, a naravno ako se radi o aktivnostima koje nisu obrađene provjerenom projektno-tehničkom dokumentacijom, već će tek biti obrađene naknadno. Postupkom za odobrenje mikro lokacije pored ostalog propisanog Prijedlogom Rudarskog zakona potrebno je i provjeriti mogućnost izvođenja radova na izradi primjerice istražnih i probnih bušotina obzirom na prostorne planove, imovinsko-pravne odnose za zemljišne čestice gdje se tek namjeravaju izvoditi predmetni radovi. Rasprava u ime kluba HNS-a stipulirala je razlike u podacima. Da, točno je da se podaci Ministarstva gospodarstva u ovom dijelu razlikuje od podataka kojima raspolaže INA kako što se tiče nafte, tako što se tiče plina. Međutim, gdje se ne podudaraju naši podaci. Naši podaci bilježe utvrđene rezerve. INA-ini podaci. INA-ini podaci bilježe utvrđene rezerve, ali njihova bilanca odnosno INA-ina bilanca također u svojim podacima unosi i potencijalne rezerve. Dakle mi u svojim podacima bilježimo samo de facto utvrđene, potvrđene rezerve i pretvaramo ih u odgovarajuće pokazatelje, a projekcije i potencijalne rezerve, dakle taj dio podataka INA unosi u svoju bilancu. I tu nastaje naravno razlika između jednih i drugih. Što se tiče izračuna naknade eksploatacijskih polja, ona se kao što sam spomenula u uvodnom izlaganju obračunava po hektaru eksploatacijskog polja godišnje. A što se tiče vrijednosti, dakle bilo je postavljeno pitanje pojašnjenja što je, što znači prihod ostvaren prodajom odnosno gdje je sadržana ta vrijednost. Radi se vrijednosti mineralne sirovine u samom ležištu, ne govorim o finalnom proizvodu, a vrijednost mineralne sirovine uvijek je točno određena elaboratom o rezervama i to u trenutku bilanciranja utvrđenih rezervi prije izdavanja odobrenja za eksploatacijsko polje. Jedan hvale vrijedna sugestija vezana za samo pitanje sanacije, pogotovo napuštenih eksploatacijskih polja. Uistinu prakse pojedinih zemalja pokazuju da se osnivaju posebni fondovi za sanaciju ili se sanacija vrši putem postojećih fondova. Dobra ideja, svakako ćemo biti rukovođeni ovim prijedlogom. U trendu opće debirokratizacije i smanjivanja administrativnog opterećenja vjerujem da bi naša početna razmišljanja ipak išla u smjeru postojećeg Fonda za zaštitu okoliša i energetske učinkovitosti radije nego možda izmišljanja nekog novog tijela, novog fonda i nove administracije koja bi se bavila sličnim poslovima. Ali u svakom slučaju pozdravljamo ovu ideju i svakako ćemo ili ovim putem ili sličnim putem malo jasnije precizirati i zbrinuti pitanje sanacije. Bilo je postavljeno i pitanje same cijene. Mislim da se radi o bojazni da će godišnja naknada odnosno povećanje na do 10% utjecati i na cijenu finalnog proizvoda. Međutim, upozoravam da najmanje zastupljene mineralne sirovine ima upravo u vrijednosti onog finalnog proizvoda koji se nalazi na tržištu. Naravno tržište i praksa će pokazati da li je ta bojazan opravdana ili nije. Što se tiče ilegalnih kamenoloma odnosno šljunčara uz autoceste, apsolutno je definiran problem kojega smo i sami svjesni. Zbog tog problema i niza drugih problema, kao i evidentnog kriminala koji se uvukao u ove pore ove djelatnosti i predlažemo u prvom čitanju nacrt prijedloga zakona ovakav kakav jest. Napominjem da je on u prvom čitanju živi dokument i dalje vodimo rasprave sa strukom između ostalog i sa Rudarsko-geološko-naftnim fakultetom, kao i Hrvatskim geološkim institutom, i Gospodarskom komorom, i Udrugom poslodavaca i Obrtničkom komorom. Naša konzultacija sa javnosti ne prestaju kako bismo zaista za drugo čitanje imali napravljen vrlo kvalitetan tekst koji će između ostalog pitanja kao što su naravno rane, napušteni i ilegalni kamenolomi uz autocestu koju su primjerice nastali recimo u razdoblju od 2002. do 2004. i to čak u vrijednosti od ilegalno iskopanih mineralnih sirovina, kažu 60 milijuna kuna, biti procesuirani pred institutima pravne državne. Tako da ja se zahvaljujem upravo HNS-u na podsjećanje na ovakve nezakonite radnje koje su nastale prilikom gradnje autocesta. Zahvaljujem još jednom svima na raspravi i doprinosima koji će svakako biti i razmotreni i ugrađeni za potrebe drugog čitanja. Zahvaljujem.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kada se steknu uvjeti. Prelazimo na prijedlog Rudarskog zakona, prvo čitanje, P.Z.E. br. 127. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se prijedlog Rudarskog zakona, jedan. Dva, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputiti će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj je zaključak prihvaćen sa 119 glasova za, 8 suzdržanih i ništa protiv. Dakle većinom glasova.