Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Borba protiv droge kao jednog od najvećih i najznačajnijih problema Republike Hrvatske kao i mnogih drugih zemalja podrazumjeva široku društvenu i državnu aktivnost koja mora biti osmišljena i cjelovita i u ni u kojem slučaju ne smije biti kampanjska. Bilo da se radi o prevenciji, bobrbi protiv ovisnosti ili sprječavanju i suzbijanju ilegalne trgovine svih vrsta droga. Prevencija je zasigurno najbolji i najjeftiniji način borbe protiv ovisnosti ali nažalost nije i dostatan. Represivnim mjerama pravne države treba permanentno raditi na suzbijanju tržišta ilegalne ponude i potražnje za drogama. To podrazumjeva prije svega borbu protiv organiziranog kriminala velikih dilera, dakle, onih koji u Republiku Hrvatsku donose veće količine droga. Država mora osigurati kako zakonski, tako i materijalne ali i sve druge uvjete kako bi borba protiv droge bila što efikasnija. Republika Hrvatska očekuje kako na zakonodavnom tako i na drugim segmentima niz mjera i aktivnosti. Možda bi već prilikom najavljenih izmjena kaznenoga zakona barem trebalo razmišljati o pojmom definicijama vezanim za zlouporabu droga. Obzirom da je Republika Hrvatska jedna od rijetkih europskih zemalja koja ne upotrebljava termin zabranjenih droga već opojnih droga, koja ne razlikuje isto tako lake od teških i mnoge druge, dakle pojmove koji razlikuju i imaju određeni dakle zakonodavni sustavi u zapadnoeuropskim zemljama. Isto tako bilo bi dobro da u izmjenama Kaznenog zakona koje će doći pred Hrvatski sabor ostane i jedna odredba koja je bila u prošloj izmjeni Kaznenoga zakona a koji je dakle, dakle, bio izvan snage zbog odluke Ustavnog suda a to su bile vrlo teške kaznene sankcije za velike dilere. I mislimo dakle da je to bio jedan dobar način da se onima koji unose velike količine droge u Hrvatsku i koji jesu dakle, oni koji su izvor svega zla da ih se doista i kazni vrlo visokim zatvorskim kaznama. I da to bude isto tako sa ove strane kada su u pitanju sankcije svojevrsna poruka društva da ne želimo drogu u Hrvatskoj. Borba protiv droge je sociološko, psihološko i medicinsko pitanje, pitanje prava i funkcioniranja pravne države. Ali sigurno ne bi smjelo biti i političko pitanje. Nažalost u Republici Hrvatskoj je problem droga najčešće političko pitanje i zbog toga često izostaju adekvatna rješenja i rezultati. Klub SDP-a predlaže zastupnicima Sabora Republike Hrvatske da usvoje Izmjene i dopune Zakona o suzbijanju zlouporaba opojnih droga kao jednu od prvih i najmanjih stepenica koje valja prijeći u ostvarivanju što boljih uvjeta za efikasniju borbu protiv droga. Proteklih godina na planu borbe protiv kriumčarenja droga urađeno je dosta. Prije svega zahvaljujući suradnji hrvatske policije sa američkim i europskim policijama. Bilo je dosta velikih zapljena svih vrsta droga ali tada su uhvaćeni i počinitelji kaznenih djela što je vrlo bitno ali isto tako što se godinama prije nije činilo. To potvrđuje i zadnje izvješće State Departmenta koje govori da je na polju borbe protiv ilegalne trgovine drogama postignut značajan napredak ali da je nužno poraditi na izmjeni zakonodavstva i sprječavanju pranja novca vezanih za ilegalnu trgovinu drogama. Efikasnost hrvatske policije rezultirala je kao što sam već rekla zapljenama znatnih količina droga koje se zbog neprimjenjivanja dijela zakona o suzbijanju zlouporaba opojnih droga, već dvije pune godine ne uništavaju. Sjetite se samo nekih novinskih naslova o zapljenama 110000 tableta ekstezija, 360 kg kokaina, 28 km amfetamina, 19 kg heroina, i da dalje ne nabrajamo. Sve to još je uvijek u skladištima i puno, puno više dakle, zapljenjene droge se momentalno nalazi u određenim skladištima. Zapljenjena droga se ne uništava jer povjerenstvo pred kojim se droga treba uništavati nikada nije imenovano. Razlog je tomu izostanak dogovora između Ministarstva pravosuđa i unutarnjih poslova te Vrhovnog suda Republike Hrvatske o svima prihvatljivom prijedlogu rješenja ovoga probelma. Istovremeno se za ovo vrijeme u javnosti sve više stvara sumnja u moguće zlouporabe vezane za zapljenjenu drogu. Stoga se predlaže imenovanje stalnoga povjerenstva kojega bi osnovala Vlada Republike Hrvatske i u kojemu bi bili predstavnici više resora u čijem je djelokrugu rada provedba ovoga i drugih zakona u svezi s problematikom droga a to su po našem mišljenju Ministarstvo pravosuđa, Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi te Ured za suzbijanje zlouporabe droga, i radi pravovremenog i cjelovitog informiranja te kontrole javnosti i predstavnik Hrvatskog novinarskog društva. Izmjenom zakona predlaže se također veće količine droge zapljenjenje u pojedinačnoj zapljeni uništiti odmah nakon vještaćenja i izrade foto elaborata i nalaz za vještaćenja potrebnoga za daljnji prekršajni ili kazneni postupak. Manje pojedinačne količine oduzete droge uništavale bi se pred povjerenstvom najmanje jednom u tri mjeseca. Kako je povjerenstvo tijelo koje je o svome radu dužno voditi određene evidencije, zapisnike i drugo, dopunom zakona se predlaže da administratvine poslove u vezi sa tim poslovima obavlja Ministarstvo pravosuđa. Što se tiče ocjene potrebnih stredstava za provedbu ovoga Zakona treba reći da nisu potrebna nikakva sredstva iz proračuna budući da je prema odredbi članka 52. ovoga Zakona sredstva se osiguravaju u redovnom proračunu Ministarstva unutarnjih poslova s time da treba naglasiti da su sredstva osiguranja i čuvanja oduzete droge veće od njezinog uništenja. Mjesec dana nakon što je Klub SDP-a uputio u proceduru ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, Vlada je na prijedlog i na inicijativu dakle, SDP-a izjašnjava se svojim zaknoskim prijedlogom. To je već viđeno u više navrata dakle, da se nakon davanja u proceduru jednog oporbenog zakona može naći u proceduri i Vladin zakon koji dakle, jednim dijelom ili pripisuje samu itenciju zakona, no nažalost ovdje moram reći da mislimo da Vladin zakon uređuje i neke dijelove koji, koje dakle, nije naš zakon obuhvatio, riječ je ovdje prvenstveno o prevenciji. Ali s druge strane mislimo da ne rješava na adekvatan način ovu problematiku o kojoj smo mi htjeli progovoriti u svojim Izmjenama i dopunama zakona a to je uništavanje droga. Evo, za sada toliko u ime predlagatelja. A mi ćemo u ime predlagatelja se očitovati o svim primjedbama i prijedlozima koji će doći od strane zastupnika.
Zahvaljujem se poštovanoj zastupnici Opačić. U ime Vlade državni tajnik profesor doktor Velimir Božikov. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, vrlo poštovani kolege zastupnici, droga je veliko globalno zlo koje nažalost nije mimoišlo ni našu domovinu. Potrebna je permanentna borba protiv droge. Jasno da je prevencija jedan od prvobitnog značaja, od ništa manjeg značaja nije isto tako niti liječenje već koji su posrnuli u tome zlu, a naše pozitivno zakonodavstvo mora pripomoći da se to zlo što prije iskorijeni koliko je god više moguće. Pa polazeći od bivšeg zakona, članka 55. stavka 7. o suzbijanju zlouporabe opojnih droga propisano je da se uništenje opojne droge, znači dijelovi biljke i inih tvari, članka stavka 2., točke 1. Zakona obavlja predpovjerenstvo što ga imenuje tijelo koje je donijelo odluku o oduzimanju opojne droge, dijelova biljke ili tvari. Iz ovoga je proizlazilo da su sudovi bili ti koji su trebali donositi odluke o oduzimanju opojne droge, nakon stupanja na snagu ovog Zakona i trebali po pravomoćnosti svojih odluka imenovati povjerenstva pred kojima bi se mogla uništiti opojna droga, a koja se temeljem Odluke o privremenom oduzimanju odnosno čuvanju oduzeti predmet ne nalazi kod policije. Međutim praksa je pokazala neučinkovitost ovakvog pristupa obzirom da do danas od stupanja Zakona na snagu, to je bio prosinac konca 2001. godine sudovi nisu imenovali niti jedno povjerenstvo pred kojim bi se izvršilo i uništenje opojnih droga. Stoga se išlo predložno izmjenom važećeg Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. Tijela pred kojim se provodi uništenje opojne droge, biljke i tvari jest Povjerenstvo koje imenuje Vlada Republike Hrvatske. Predsjednike i članove Povjerenstva predlažu ministar unutarnjih poslova, ministri nadležni za zdravstvo, ministar nadležan za pravosuđe, ministar nadležan za obitelj, predstojnik Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Predsjednik Povjerenstva imenuje se iz redova predstavnika Ministarstva unutarnjih poslova i nakon toga se usklađuju svi ti zakoni zapravo i prijedlog je Vlade da bi se droga mogla uništiti tek kad je pravomoćnost postignuta sa sudskim odlukama da ne bi iza toga slijedile razne zlouporabe po tom postupku uništavanja droga i da se ne bi određene razne ove kriminalne skupine mogle izvlačiti na temelju raznih pravnih smicalica u takvim postupcima. U tome je bio cilj Vlade da donese ovakav Zakon prijedlogu kojega imate i pred sobom na vašim klupama. Hvala.
Zahvaljujem se državnom tajniku. Želi li izvjestitelj Odbora uzeti riječ? Dr. Marko Turić, Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 5. sjednici Odbora održanoj 22. ožujka 2004. godine raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zloupotrebe opojnih droga koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 3. ožujka 2004. godine. Odbor je Prijedlog zakona raspravio kao matično radno tijelo sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskog sabora. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja na prijedlog članova Odbora provedena je objedinjena rasprava o ovom zakonskom prijedlogu i istovjetnom koji je u saborsku proceduru uputio Klub zastupnika SDP-a. U opširnoj raspravi članovi Odbora su istakli nužnost izmjene zakonskih odredbi o postupku i tijelu pred kojim se vrši uništenje opojnih droga. Postojeće rješenje po kojem sudovi trebaju po pravomoćnosti svojih odluka o oduzimanju opojnih droge osnovati povjerenstvo za njeno uništavanje pokazalo se neučinkovitim. Tako od stupanja na snagu Zakona o suzbijanju zloupotrebe opojnih droga sudovi nisu imenovali niti jedno povjerenstvo pred kojim bi se izvršilo uništenje opojnih droga. Stoga su predložene izmjene važećeg Zakona i ustrojavanje stalnog povjerenstva koje imenuje Vlada Republike Hrvatske da se kontinuirano i kontrolirano provodi uništavanje opojnih droga. Ujedno ovakvim postupanjem će se i spriječiti moguća zloupotreba vezana uz zaplijenjenu drogu. U raspravi je upozoreno da bi do drugog čitanja ovog prijedloga zakona bilo korisno razmotriti kroz sastav Povjerenstva mogućnost da se na odgovarajući način osigura informiranje i kontrola javnosti. Nakon opširne rasprave članovi Odbora su većinom glasova uz 2 glasa suzdržana odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje sljedeći zaključak: Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zloupotrebe opojnih droga u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi, mišljenje iznesene u raspravi prilikom prvog čitanja dostavit će se predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade teksta Konačnog prijedloga zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Marku Turiću. U ime Odbora za obitelj, mladež i šport uvaženi zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege i Odbor za obitelj, mladež i šport je također na svojoj 5. sjednici održanoj 22. ožujka razmotrio prijedloge obaju ovih, oba prijedloga zakona i nakon objedinjene rasprave i uvodnog izlaganja predstavnika predlagatelja zaključeno je sljedeće: da kada je riječ o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama zakona od Kluba zastupnika SDP-a istaknuto je u većini rasprava da predložene izmjene i dopune nisu u skladu sa važećim odredbama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga i Zakonom o kaznenom postupku te je mišljenje većine članova Odbora da nije moguće prihvatiti Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona Kluba SDP-a. No predsjednik Odbora je sukladno članku 51. Poslovnika iznio izdvojeno mišljenje u kojem je naveo razloge zbog čega bi trebalo prihvatiti navedeni prijedlog uz obrazloženje da je riječ o zakonskom prijedlogu koji bolje regulira i rješava pitanje uništavanja droga i prilikom koje je upozorio da upravo neformiranje povjerenstava i kašnjenje sudova neće biti ni na ovaj način riješeno jer se upravo čekanjem sudova i ovo povjerenstvo na neki način limitiranja u mogućnosti uništavanja opojnih droga. S druge strane kada je riječ o vladinom prijedlogu onda su predložene izmjene ovoga Zakona uz posebno, uz posebno obrazloženje i rekao bih opću suglasnost da vladin prijedlog vrlo dobro regulira posebne dakle mjere za donošenje posebnog programa odvikavanja od ovisnosti i skrbi ovisnicima o opojnim drogama te povremenim uzimateljima opojnih droga. U raspravi Odbora dakle istaknuta je preporuka koja se upućuje madim ljudima o štetnosti uporabe droge i njezinim posljedicama. U samoj raspravi ili nakon same rasprave dakle Odbor je prihvatio u, jednoglasno vladin prijedlog a kod glasanja o prijedlogu SDPa dva su glada bila za, 3 protiv i 4 glasa suzdržana. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Davorku Vidoviću. U ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina uvaženi zastupnik Furio Radin.
Hvala llijepa gospodine potpredsjedniče, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Sabora Hrvatskog sabora razmotrio je na 3. sjednici 23. ožujka 2004. godine prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. To je vladin prijedlog. Na dnevnom redu smo imali i prijedlog koji je dao SDPe ali međutim budći da nije bio prisutan predlagač nismo mogli raspravljati o tom prijedlogu jer je običaj našega Odbora da se ne raspravlja o prijedlogu akon ije prisutan predlagač. S obzirom da se radi o istoj zakonodavnoj materiji rasprava oa ovome prijedlogu zakona o objedinjena je. Jer ipak na kraju neke članke ovoga prijedloga čijem predstvnika nije bio prisutan ipak je raspravljeno. Znači, objedinjena je s raspravom o ovom drugom prijedlogu zakona. U raspravi su iznjeta sljedeća mišljenja prijedbe i prijedlozi. Kako bi se praksa ujednačile i izbjegle eventualne zlouprobe ovim zakonom trebalo bi utvrditi kriterije za donošenje odluke o tome kada se oduzeta droga može uporabiti kao sirovina i preadsti uz nadoknadu pravnoj osobi koja ima odobrenje za izradu opojnme droge a u kojem se slučaju donosi odluka o uništavanju oduzete opojne droge. Naime mi raspravljamo o tome kako se će droga uništiti ali međutim zna se d jedan dio ddroge se ne unišava pa onda mi za druago čitanje smo predložili Vlada da nas upozna sa kriterijima koja se droga ne uništava i koja se droga npr. nudi i prodaje farmaceutskim ustanovama, industrijama. Zakonom bi trebalo utvrditi da se sredstva ostvarena iz nadoknade od predaje oduzete opojne droge pravnim osobama koje imaju odobrenje za izradu opojne droge, namjenski upotrebljava za financiranje liječenja ovisnosti, i suzbijanje zlouporabe droga. Pri uništavanju oduzete opojne droge potrebno je zakonom osigurati javnost. Radi se o osjetljivom pitanju u kome se mora spriječiti mogućnost b ilo kakve zlouporabe, za što je uvid djavnosti značajan preduvjet. Predlaže se stoga da se zakonom s tim u vezi nadopuni odgovarajućom odredbom. Prilagodbom zakona uređuje se osnivanje tijala za uništavanje opojne droge, ali nije prediđena obveza izvjheštavanja vlade RH o tom postupku. Zakonom bi tu obvezu, znači izvještavanja Vlade, trebalo predvidjeti pa se stoga predlaže da predlagartelj takvu odredbu uključi u konačni prijedlog zakona. Nakon provedene rasprave odbor je glaso kao što smo rekli samo o Vladinom prijedogu i sa 11 glasova za, i 2 glasa suzdržano odlučio Hrvatskom saboru, predložiti sljedeće zaključke. Jedan prihvaća se prijeldog zakona o izmjenama i dopuni zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. I dva, mišljenje, prijedjedbe i prijedlozi iznjeti u raspravi upućuju se predlagatelju da ih uzme u obzir prilikom izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljuem se uvaženom zastupniku RAdinu. S ovim smo završili izvješća po odborima. Prelazimo na raspravu u ime kluba Libre uvaženi uvaženi zastupnik Željko Pavlic.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, poštovane dame i gospodo. Klub Libre neće podržati predloženi zakon, tj. promejne kojima se predlaže novi način formiranja povjerenstva, pred kojim bi se vršilo uništavanje opojnnih droga, biljaka ili tvari. Naime ovim Zakonom predlaže se da to povjerenstvo ne predlaže tijlo sud koje je donjelo odluku o oduzimanju opojne droge dijelova biljeka ili tvari već da to povjerenstvo imenuje Vlada RH. Po našem mišljenju nije prihvatljivo što se predložene pr omjene zakona kreću smjeru prijenosa nadležnoati za uništenje opojnih droga sa sudbenih tijela na tijela izvršne vlasti. Time po našem mišljenju dolazi do nepotrebne koncentracije ovlatsi kod tijela izvršne vlasti, a u pogledu uništavanja oduzetih narokotika. A bez stvarne potrebe i minoriziranje uloge sudbenih tijela. A samo da ponovim dakle da su do sada upravo sudovi bili ovlašteni imenovati tijelo pred kojim će se uništavati narkotici. Navedena objašenja kako postojeća rješenja nisu polučilika očekivane rezultate treba promatrati kontestu propusta provođenja zakona a njegovoe manjkavosti. Tako da bi trebalo djelovati u smjeru svrsishodnijeg funkcioniranja i implementacije postojećih zakona. A ne na njihovoj sadržanoj izmjeni. Jer se tako ništa ne garantira dakle da će sustav profunkcionirati ovim zakonom koji bi se trebao donjeti. Osim toga još je jedan tu od bitnih razloga zašto nije došlo do pokretanja dakle procesa uništavanja droge a to je da hrvatska trenutno a to je dosta dugo više od godinu dana, nema pogodne spalilonice. Znamo da je jedina takva spalionica PUto u Zagrebu eksplidirala prije više od godinu dana. Tako da jednostavno nemamo ovlaštene spalinice ovdje u Hrvatskoj gdje bi se spaljivanje droge moglo vršiti. Po nekim informacijama skupilo se te droge negdje na blizu 2 tonme. I ono dakle što nam preostaje da probamo dok se tone napravi dakle da se ta droga spaljuje negdje vani u nekim ...to bi se radilo dakle u Austriji. Klub Libre dalje mišljenja je da bi bilo daleko transparetnije i primjernije rješenje osnivanja tijela nadležnog za nadzor uništavanja oduzetih opijata, pri Vrhovnom sudu Republike Hrvatske. Čime se ne bi dirali u sadržajno logička postojeća zakonska rješenja. Što više takva rješenja i u duhu sa Ustavom zajamčene trodiobe vlasti bez prava miješanja tijela izvršne vlasti u rad, djelovanje, integritet, i samostalnost onih zakonodavne i sudske. Dopustite da ovom prilikom upozorim isto na jednu činjenicu koja se ovdje pojavila, ovdje je već bilo dakle napomenuto da je ovaj vladin zakon zapravo reakcija na zakon od SDPa. I to nije dakle prvi takav slučaj koji se pojavljuje u ovom Saboru. Na neki način ovi zakoni su dvojajčani blizanci. Ali na što bih htio upozoriti naime, na mišljenje Vlade koje je stiglo odmah nakon prijedloga SDPa, dakle u tom mišljenju piše da Vlada ne prihvaća predloženi zakon tj. formiranje toga povjerenstva i sa ovom formulacijom. Evo tu je mišljenje Vlade. Pročitati ću ga. Stoga navedenim prijedlogom izmjene važećeg zakona stvorio bi se presedan u našem pravnom sustavu, s obzirom da bi na povjernstvo Vlade RH bile prenesene nadležnosti sudova koj isu dužni postupati sukladno Ustavu RH i zakonima. Također potjrebno je napomentui da prema članku 23. Zakona o Vladi RH Vlada može osnivati stalna i povremena radna tijela, sa točno određenim ovlastima. Davanje prijedloga mišljenja odnosno stručnih obrazloženja o pitanjima iz djelkruga za koje su osnovane. Dakle to je mišljenje Vlade, Da bi odmah kratko vrijeme iza toga Vlada izašla sa svojim prijedlogom zakona, u kojem predlaže izmjenu važećeg zakona o suzbijanju zlopotreba opojnih droga, tijelo pred kojim se provodi uništanje opojne droge biljke ili tvari jeste povjerenstvo koje imenuje Vlada RH dakle u vrlo kratko roku dijametralno suprotan stajališat u vezi osnivanja ovoga povjerenstva. Po našem mišljenju to je neozbiljan pristup ovoj tematici. Znamo koji su problemi s drogom i kako droga utječe na zdravlje. I život ljudi i stanovništva. Pitanje uništavanja zapljenjene droge važno je kako bi se sačuvalo povjerenje u djelovanje nadležnih službi. Ali klub LIBRE smatra daleko važnijim što prije poboljšati uvjete u informiranju javnosti i pomoći ovisnicima. Zato očekujemo da Vlada što hitnije uputi Hrvatskom saboru prijedlog Kaznenog zakona. Isto tako očekujemo od Ministarstva zdravstva da se hitno započne izrada metadonskog algoritma primjenom kojeg bi se uveo red u područje na kojem trenutno vlada kaos. To bi bili stvarni doprinosi politici suzbijanja zloupotrebe droge. Također klub LIBRE misli da bi djelovanje trebalo usmjeriti prema aktivnijem uključivanju mehanizme suradnje s tijelima Europske unije u borbi protiv trgovine i distribucije narkoticima i to zbog činjenica da se na našim prostorima presjecaju putevi ilegalne trgovine narkoticima iz jugoistočne Europe i Balkana, posebice heroina, kokaina i kanabisa i stoga što ćemo sa ulaskom u Europsku uniju suočiti s prostorom najveće proizvodnje sintetičkih droga u ovom dijelu svijeta. Poštovane dame i gospodo zbog navedenih razloga klub LIBRE neće dati podršku ni jednom od ovih dviju zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem uvaženom zastupniku Pavlicu. Prije sljedećeg kluba jedna obavijest. Šesta sjednica Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo zakazana za danas u 13,30 a održat će se u dvorani u 84 a ne u dvorani 202 kako je naznačeno u pozivu. U ime Kluba zastupnika HSS-a uvažena zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama su dva prijedloga izmjena i dopuna Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga što predstavlja već treću izmjenu od njegovog donošenja sredinom 2001. godine. U pravilu nas u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke ne smeta česta izmjena ako je ona u funkciji otklanjanja nejasnoća i nedorečenosti koje je provedba zakona pokazala kao manjkavosti koje otežavaju provedbu pa time i postizanje cilja zbog kojeg je zakon donesen. No ovdje imamo dva prijedloga koja su sadržajno gotovo ista. U saborsku proceduru prvi je ušao prijedlog SDP-a u hitnom postupku. Preciznosti radi, prijedlog je zaprimljen dana 16. veljače 2004. godine. Iz tada nepoznatih razloga, a voljom većine skinuta je hitnost postupka, tako da je prijedlog u redovnoj proceduri dočekao i vladin prijedlog od prije nekoliko dana. Nakon zaprimljenog mišljenja Vlade Republike Hrvatske o prijedlogu Kluba zastupnika SDP-a u kojem izrijekom piše: "Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da ne prihvati Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, s Konačnim prijedlogom" koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnio Klub zastupnika SDP-a dana 16. veljače 2004. godine. Nakon takvog mišljenja bilo je nemoguće očekivati za mjesec dana vladin prijedlog gotovo istog sadržaja. Klub zastupnika SDP-a svojim prijedlogom predlaže imenovanje povjerenstva koje bi odlučivalo o tome da li će se oduzeta opojna droga predati pravnoj osobi koja ima odobrenje za izradu opojne droge ili će se uništiti. Prema prijedlogu povjerenstvo bi imenovala Vlada Republike Hrvatske, a bilo bi sastavljeno od po jednog predstavnika Ministarstva pravosuđa, Ministarstva unutarnjih poslova, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ureda za suzbijanje zloporabe opojnih droga i Hrvatskog novinarskog društva. U svom mišljenju kao razlog neprihvaćanja Vlada Republike Hrvatske navodi da je predložena izmjena citiram: "U protivnosti s odredbama članka 168. stavak 3. Zakona o kaznenom postupku kojom je propisano za slučaj kada je u presudi izrečena sigurnosna mjera oduzimanja predmeta da će sud koji je izrekao prvostupanjsku presudu odlučiti hoće li se takovi predmeti prodati prema odredbama koje vrijede za ovršni postupak ili će se predati kriminalističkom muzeju, odnosno drugoj ustanovi ili će se uništiti" završen citat. U ovom dijelu mišljenje i ima neku pravnu logiku, ali sasvim sigurno može biti predmet pravnih rasprava i teško je prognozirati s kojim zaključkom bi rasprava završila i zbog toga preko ovog dijela prelazimo. Međutim, svojim prijedlogom SDP predlaže da se droga uništava pred povjerenstvom u ranije iznesenom sastavu koji imenuje Vlada Republike Hrvatske. Na ovom dijelu se posebice zadržavamo jer Vlada u svom mišljenju ističe da je drugi razlog za odbijanje SDP-ovog prijedloga u tome što je citiram: "U protivnosti s odredbama članka 165. stavka 1., 2. i 3. Zakona o kaznenom postupku kojima je propisano kada presuda postaje pravomoćna i tko je nadležan za njezino izvršenje. Također navedenim člankom Zakona o kaznenom postupku propisan je slučaj da kada sud koji je donio presudu u prvom stupnju nije nadležan za njeno izvršenje, isti mora dostaviti ovjereni prijepis presude s potvrdom o izvršnosti tijelu koje je nadležno za njezino izvršenje te da se pravomoćna presuda izvršava kada je uredno dostavljana i ne postoje zakonske smetnje za njezino izvršenje. Stoga je predložena izmjena članka 51. stavka 7. u protivnosti s odredbama Zakona o kaznenom postupku vezano uz izvršenje odluke suda, a time i njegovu nadležnost za izvršavanje pravomoćne presude." završen citat. S obzirom da se nastupanje pravomoćnosti presude kojom se opojna droga i sredstva za njihovo pripravljanje oduzimaju, omogućuju izvršavanje takve odluke suda i drugog tijela nadležnog za njezino izvršenje. Rezime jeste da prijedlog treba odbiti jer je protivan Zakonu o kaznenom postupku i ništa u mišljenju ne bi bilo čudno ma kako nelogično bilo, jer to nije ni prvo a ni zadnje mišljenje koje predlaže odbijanje oporbenog prijedloga zakona. Ono što začuđuje jest činjenica da sadržajno gotovo isti prijedlog nakon mjesec dana u saborsku proceduru upućuje Vlada Republike Hrvatske. Čak su i razlozi kojim se predlaže izmjena i dopuna isti. Od 2001. godine sudovi nisu imenovali ni jedno povjerenstvo pred kojim bi se izvršilo uništavanje opojnih droga i vladin prijedlog predviđa imenovanje povjerenstva koje bi ubuduće umjesto tijela koje je donijelo odluku o oduzimanju opojne droge, dijelova biljke ili tvari imenovala Vlada Republike Hrvatske. I sastav povjerenstva je isti osim jednog člana za kojeg SDP predlaže da bude predstavnik Hrvatskog novinarskog društva, a Vlada predlaže da bude imenovan na prijedlog ministra nadležnog za obitelj. Sve u svemu razlike neznatne i nedostatne za odbijanje ranijeg prijedloga, a prihvaćanje kasnijih. Međutim ako zanemarimo i tu sitnicu ostaje ključni problem, a koji je sadržan u mišljenju Vlade Republike Hrvatske. Ako je taj isti prijedlog SDP-a prije desetak dana po stručnoj ocjeni Vlade bio protivan odredbama Zakona o kaznenom postupku vezano uz izvršenje odluke suda, a time i njegovu nadležnost za izvršenje pravomoćne presude, zar takav isti prijedlog Vlade nakon dvadesetak dana također nije protivan tom istom zakonu koji se u međuvremenu nije promijenio ili je možda Vlada u međuvremenu promijenila mišljenje. Dopustivo je promijeniti političko mišljenje, ali stručno mora biti jednako neovisno o tome koje je predlagatelj političke opcije. Ovo je eklatantan primjer poslušničkog odnosa struke prema politici i dokle god se struka bude naginjala ovisno o vjetrovima politike, hrvatski narod uzaludno će čekati realizaciju ključnog obećanja "Pokrenimo Hrvatsku". Ne želimo reći da je prvi prijedlog savršen i da ga predlagatelj nakon provedene rasprave u prvom čitanju nije trebao dopuniti, pa i izmijeniti sukladno provedenim raspravama, ali želimo reći da nije bilo razloga da Vlada uzaludno troši 20-ak dana nepotrebno trošeći energiju i vrijeme smišljajući, tako tvrde, razloge zbog kojih je prvi prijedlog trebamo odbiti, a zatim 20-ak dana na izradu svoga prijedloga koji je sadržajno gotovo isti onomu što se po njima treba odbiti. I dok se nekorisno troši vrijeme i energija ovisnost o drogama u Hrvatskoj postaje sve veći problem, ne samo za ovisnike nego i njihove obitelji koje su rastočene i uništene. Postaje sve veći problem i za ovo društvo koje se s njime teško nosi. Danas je droga sve dostupnija i ulazi bez posebnih problema u osnovne i srednje škole, a o disco klubovima, barovima i ostalim okupljalištima mladih da se i ne govori. Zašto se ne upitamo, koji su razlozi da se kod nas zapljeni svega 10 do 15% ulične droge? Da li se možda zapljenjena droga vraća na tržište? Koji su razlozi da sve veći broj mladih ulazi u svijet droge? Loša organizacija vremena mladih ili nešto drugo? Ovisnost ne može i ne smije biti problem samo ovisnika i njihovih obitelji. Te iscrpljene i razorene obitelji trebaju potporu društva. Zakon o suzbijanju zlouporabe opojnih droga još nije saživio u potpunosti. Neophodne su izmjene u sferi kaznenog zakonodavstva kako bi se ovisniku pružila mogućnost izlječenja. Dakle, problem je puno kompleksniji nego što to dade predložena izmjena i upravo zbog toga žalimo zbog nepotrebno potrošenog vremena i energije. Zalažemo se za uništenje zapljenjene droge pred povjerenstvom, ali u vrijeme i na način kako se ne bi uništili dokazi potrebni za pravedno okončanje pokrenutih postupaka i pravedno kažnjavanje onih koji radi vlastitog bogaćenja ne prezaju od nuđenja droge čak i osnovnoškolcima, dakle, djeci u najranijoj dobi. Uništenje je potrebno i radi otklanjanja mogućnosti vraćanja droge na tržište kako bismo sa sigurnošću mogli ustvrditi da je svega 10 do 15% zapljenjene ulične droge odraz neučinkovitosti policije. Međutim, za odluku o podršci jednog ili drugog prijedloga nedostaje odgovor na pitanje, kako, ako su u protivnosti sa Zakonom o kaznenom postupku, to nije naše mišljenje. To je mišljenje Vlade. To je mišljenje Vlade Republike Hrvatske izraženo u pismenom obliku od 3. ožujka 2004. godine. Ukoliko se Vlada predomislila i promijenila svoje mišljenje o navedenoj nesuglasnosti sa Zakonom o kaznenom postupku tada ćemo mi podržati Prijedlog SDP-a koji je prvi ušao u proceduru.
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici Lalić. Koristim priliku i s nama su na galeriji i pozdravljam studente 3. godine politologije i želim ugodan boravak u Saboru. [[Pljesak]] Na redu je Klub HSLS, DC. Uvažena zastupnica, potpredsjednica Sabora Đurđa Adlešić.
Hvala lijepo, kolega potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Mi smo ovu raspravu danas započeli na već uobičajeni način i uobičajeno krivi način. Tko je prvi predao zakon, a ne čiji je prijedlog zakona bolji. Kad bismo doista htjeli biti odgovorni onda bismo pokušali ne samo spajati raspravu nego spajati dobra rješenja jednog i drugog zakona koja zasigurno postoje. Međutim, naša prosudba je da su zapravo oba zakona prilično površna, da samo grebu po površini, da suštinski niti rješavaju niti pokušavaju riješiti problem ovisnosti. Inače, mislimo da je problem ovisnosti marginaliziran, i od nas političara. Uglavnom se tim problemom bavimo u kampanji, skupljanjem često političkih bodova, što je naravno legitimno, ali isto stanje je i sa medijima koji kad se bave problemom ovisnosti onda ćemo vidjeti ili patetične, odnosno pročitati patetične priče, pročitati da li je dijete nekog političara ili političarke ovisnik ili nije ili pročitati gdje je netko u kojem javnom zahodu umro. Ili ćemo vidjeti slične fotografije. To je nažalost razina koju radimo, koju održavamo i mi političari i mediji i naša je odgovornost, čini mi se, zajednička. nama u Klubu HSLS-a i DC-a je bliži stav nevladinih udruga koji imaju vrlo zanimljivu procjenu pa kažu da je prvi politički problem u Hrvatskoj problem nezaposlenosti. I činjenica je da takvu tezu nitko ne dovodi u pitanje, ali da je drugi problem problem ovisnosti. I problem ovisnosti traži jedan interdisciplinarni pristup, a stručnjaci su koje smo zamolili za mišljenje, proučavajući ova dva prijedloga zakona, upozorili na prilično teške pogreške u oba zakona. Npr., čak i na krivu terminologiju koja se nije smjela dogoditi. Od čistog termina povremenog uzimatelja za kojeg kažu da ne postoji nigdje drugdje nego samo kod nas, na nešto što je puno opasnije, a to su nepotpune liste droge, na problem slobodne prodaje kodeina. Mi smo jučer na jednoj tribini slušali apotekare koji upozoravaju na tu činjenicu, na slobodnu prodaju kodeina. Zatim, izostanak ili u boljem slučaju nedovoljnu edukaciju u školama, slabu suradnju s roditeljima, otuđenje u obiteljima, što sve znam. Upozoreni smo od predstavnika nevladinih udruga na brojke koje su doista strašne ako su točne. Od onih za koje već znamo, da je otprilike otkriven uvijek samo vrh sante leda, a to je negdje 1/3, ali i na činjenicu da godine kada smo odvojili u proračunu 860 tisuća kuna za edukaciju, za borbu protiv droge, da je prema njihovim procjenama te godine 74 milijuna eura otišlo na potrošnju skupih droga. Kako ne bismo i danas, a već smo tako počeli, završili raspravu sa zaključkom problem droga se mora riješiti, tako mi najčešće zaključujemo, mora se riješiti ili treba postići politički konsenzus bilo bi dobro, pa mi to iz kluba HSLS-a i DC-a i tražimo, izvješće Vladinog ureda koje je izostalo. Mi možda doista nismo ni smjeli pristati na raspravu o izmjenama Zakona bez izvješća Vladinog ureda. Da imamo takvo izvješće onda bismo doista znali gdje smo. Mi tražimo da Ured za droge podnosi jednom godišnje izvješće koje treba sadržati najmanje 10 potpuno određenih točaka kako ne bismo imali samo lijepe priče. Što su najnovija znanstvena otkrića u području droga, programske aktivnosti, kongresi i seminari koji se planiraju, dakle, edukacija, preventivne aktivnosti, suradnja s medijima, internacionalna suradnja, izmjene u nacionalnoj strategiji i kako se ona provodi, financijska izvješća za fiskalnu godinu, izvješće o suradnji s drugim ministarstvima, pa zašto ne i godišnje nagrade, ako one postoje, stručnjacima koji su se posebno na tom području pokazali, ali i edukacijske programe za učenike, nastavnike i roditelje. Čuli smo zašto nije osnovan Državni zavod za ovisnosti nego samo odjel. Ne znam da li znate da 16 takvih centara radi bez titulara, sa djelatnicima koji imaju samo ugovor o djelu i u tim centrima rade po svega nekoliko sati. Iz te činjenice da je nejasan titular, da se radi svega nekoliko sati vjerojatno savjesno ili bar većina, prilično je jasno kakve rezultate možemo očekivati. I zato držimo da hitno treba osnovati Državni zavod za ovisnosti, ali da se ovaj puta na čelu takvog Zavoda doista nađe stručnjak. Tvrdim da smo svaki puta do sada, a u tome naravno je i HSLS i DC sudjelovao, ne manje ili ne više časno od ostalih političkih stranaka uvijek imao političare. Doista bi bilo vrijeme da postignemo politički konsenzus za početak samo na imenovanju stručnjaka na čelu državnog fonda. Nužan je naravno i drugačiji odnos prema komunama. Obilazeći neke od tih komuna, vjerojatno ste svi zaključili koji ste ih obilazili, da im je potrebna pomoć. Ali isto tako potrebna je i transparentnost rada, možda koji puta i kontrola. A bilo bi dobro vidjeti postoje li i sukob interesa ljudi koji rade u određenim institucijama i komunama. Trebalo bi čuti od Ministarstva unutarnjih poslova da li se priprema Zakon o internetskom kriminalu? Jer postoji podatak doduše iz Sjedinjenih Američkih država da u jednoj godini tisuću vlasnika otkriveno koji su prodavali drogu na ovakav moderni način. Teško da i Hrvatska tu modu izbjegla. Nadamo se naravno samo u manjim postocima. Govorili smo danas, a to bi trebala biti glavna tema, uništavanje droge. Pred komisijom to je u redu. Komisija se mora pažljivo definirati, treba biti sastavljena od stručnjaka, krim vještaka, medicinskih vještaka, toksikologa, policajaca, predstavnika pravosuđa. Međutim, danas je otvoreno pitanje na koje nitko nije odgovorio, a mi držimo da je bitno da zastupnici, pa zašto ne i javnost imaju odgovor o kojoj se lokaciji radi, ako u to ne radi? Postoje li rezervne lokacije i gdje su one? Treba biti oprezan, s obzirom da se, kad se radi o drogi često puta radi o velikim novcima i prikrivenim interesima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženoj potpredsjednici Sabora, Adlešić. Na redu je Klub IDS-a, uvažena zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac.
Pošovani potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Do sada je o pošasti zvanoj droga, već puno toga rečeno. A ovim prijedlogom zakona izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, možemo reći da u dijelu zakona koji se tiče povjerenstva za uništavanje zaplijenjenih opojnih droga posebnih primjedbi kao Klub IDS-a nemamo, jer je to povjerenstvo svakako potrebno i po svom sastavu je logično, ali bi možda u tom povjerenstvu trebalo uključiti, slažem se i sa odborima, da se u to povjerenstvo svakako treba uključiti javnost. Da li su to neke udruge zainteresirane, predstavnici pisanih ili elektronskih medija, svejedno. Međutim, po našem mišljenju trebalo bi povezati godišnja izvješća o količini zaplijenjene droge iz Ministarstva policije i naravno godišnja izvješća tog povjerenstva za uništavanje zaplijenjenih droga, kako bi se vidjelo da li je zaista sva droga uništena i da se u javnosti ne postavlja pitanje, da li se nešto od tih droga vratilo na tržište na bilo koji način. Iako je ovaj zakon, možemo reći samo jedno formalno tehničko usklađivanje zakona, po nama je to ipak vrlo važno pitanje. Jer nam se čini da kroz ovaj zakon se želi provući sasvim nešto drugo. Što se tiče prijedloga da se posebne mjere za odvikavanje od ovisnosti i skrbi o ovisnostima, do sada je bila praksa da te odredbe donosi ministar zdravstva. To sada treba naravno donijeti ministar za zdravstvo i socijalnu skrb. To po našem mišljenju i mišljenju stručnjaka na terenu, koji se bave tom problematikom nije u redu. Evo da pojasnim i zašto. Kao obrazloženje u prvu ruku se čini i logično objašnjenje, navodi se da je to usklađenje sa Zakonom o ustrojstvu ministarstava, a misli se naravno o spajanju dva ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Problematično je što ovakvim postupkom može se bitno prmijeniti pristup problemu ovisnosti, iako to na prvi pogled izgleda kao kozmetička promjena. Naime, iako su se dva ministarstva spojila, ne znači da ovisnosti moraju izaći iz dijelokruga zdravstvenog dijela ministarstva. To se vidi iz članka 1. ovog zakona. No, da pojasnim. Po mom mišljenju iza toga stoji koncepcija, da ovisnost nije bolest, već socijalni problem. A to je krucijalno pitanje pristupa ovisnosti. Sve razvijene zemlje su prihvatile koncepciju ovisnosti kao bolesti. Tako je i definira Svjetska zdravstvena organizacija, jer je takva koncepcija najbolja i za ovisnike i za društvo. Sve one zemlje koje su to drugačije tretirale i gledale, da li iz političkih ili nekih drugih razloga sada sve više prihvaćaju tu koncepciju. U ovom zakonu se govori naravno o posebnom programu mjera. Ako su to mjere za odvikavanje, one prvenstveno moraju biti medicinske, to su lijekovi, sutra će to biti cijepiva, jer su u pripremi i cijepiva protiv nekih opojnih droga. To su psihoterapijski postupci, mjere zaštite od zaraznih bolesti, koje se osobito šire kod ovisnika kao što su AIDS, hepatitisi ili tuberkoloza. U ovakvim slučajevima socijalna skrb ima posao u resocijalizaciji, ali niti to ne stižu obaviti, jer jednostavno nemaju ljudi ni novaca, da bi to sprovodili onako kako bi trebalo. Netko će reći da je to cijepidlačenje i da je to sve i tako jedno ministarstvo. Jer ako je to svejedno, zašto se predlažu onda izmjene zakona? Očito da to nekome je bitno. Možemo reći da na razini Hrvatske je donesena mreža timova za prevenciju ovisnosti po županijama, njih je 27, te dva tima na razini Hrvatske. Naime, taj zadatak prevencije, odnosno preventivne zdravstvene zaštite uključivši i školsku preventivu dobili su zavodi za javno zdravstvo. Tu im svakako treba dati podršku u preventivnim programima i preventivnim aktivnostima te edukaciji. i to svakako mora biti u toj ustanovi. Ali smo mišljenja da bi intervencija trebala se obavljati u nekoj drugoj ustanovi, a najprirodnije bi bilo da to budu domovi zdravlja. Ova tema je možda prevežna i trebalo bi je stvarno posvetiti izuzetnu pažnju, jer na primjer dva tima u Primorsko-goranskoj županiji ne mogu biti dovoljna za edukaciju što veći broj nastavnika uključiti, profesora, roditelja, kako bi odgajali zdrave mlade ljude, da imamo što manji broj ovisnika, a ne kao do sada iz godine u godinu sve veći broj ovisnika i sve više umrlih od predoziranosti. Moram na kraju reći da ovo što sam danas iznijela je izlaganje bazirano na mišljenju liječnika iz Istarske i Primorsko-goranske županije koji se bave tom problematikom na terenu. Hvala.
Zahvaljujem uvaženoj zastupnici Dorotea Pešić-Bukovac. Na redu je Klub HSP-a, uvažena zastupnica Ruža Tomašić.
Gospodine dopredjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Istražujući podatke o ovoj velikoj pošasti o kojoj se danas sve više govori u Hrvatskoj i svijetu, te imajući u vidu prijedlog novog Zakona o suzbijanju zloporabe opojnih droga, smatram potrebnim u ime Kluba zastupnika HSP-a istaknuti brojne probleme koji zahtjevaju određene promjene zakona. U 2002. godini prema dostupnim podacima broj liječenih, dakle registriranih ovisnika bio je 5811 osoba, od toga 4812 muških i 999 ženskih osoba. Ovo ne znači da se radi o stvarnom broju ovisnika, već samo o registriranom. Kada bi ovo bio ukupni stvarni broj ovisnika, isti moguće ne bi ukazivao na alarmantne situacije. Međutim, svi smo svjesni da se u konkretnim brojkama barata samo sa statistikom a ne i stvarnošću. Primjera radi, navodim meni poznate podatke, u jednom našem mjestu u Dalmaciji koje broji oko 4 tisuće stanovnika ima 50 registriranih ovisnika o heroinu. Dakle, njih 50 troši negdje minimum gram heroina. Znači kada zbrojimo to bi došlo da se otprilike mjesečno tu konzumira 1,5 kg heroina. Ova brojka ne znači, zapravo ova brojka znači da se u jednoj izuzetnoj maloj sredini godišnje konzumira najmanje 18 kg heroina. Te se dakle, postavlja pitanje koliko se droge godišnje konzumira u cijeloj Hrvatskoj. Brojke koje sam navela ukazuju da je situacija u Republici Hrvatskoj čak više nego ozbiljna, čak alarmantna. Te da bi joj se trebalo posvetiti daleko veća pažnja od jedne saborske rasprave i donošenja zakona. Zapravo bilo bi potrebno poduzeti radnje u svezi preventive a ne sanacije posljedica. Pri čemu mislim na edukaciju obitelji, škola i pomoći Crkve kao i svih ostalih društvenih organizacija koje mogu utjecati na stavove i moralna načela mladih i upoznati ih sa opasnostima i posljedica koje neminovno proizlaze iz konzumacije droga. Koliko se trudimo i nastojimo utjecati na povećanje nataliteta u Hrvatskoj tako bismo isto trebali poduzeti sve moguće i boriti se i za ovu malo veću djecu koja su jednako važna za budućnost svih nas. Dopustite mi da u ime Kluba HSP-a a i kao osoba koja ima iskustvo u borbi protiv zlouporabe narkotika ukazati svima nama na činjenicu da osobe koje se nalaze u paklu droge nisu niti propalice niti kriminalci ili izgubljeni slučajevi već su uglavnom djeca koja su iz različitih razloga skrenula sa puta i kojima bismo sa svojom pomoći koja se odražava u svim segmentima života morali pomoći u povratku u zdrav i normalan život. Ne smijemo ih gledati niti sa prezirom a niti sa mržnjom. Te im zasigurno ne treba okrenuti leđa jer se niti jedan ovisnik nije probudio to jedno jutro i odlučio da će taj dan postati ovisnik. To je posljedica društvene situacije u vidu bolesti a kao rezultata naše nedavne prošlosti, gospodarske situacije u državi i drugih utjecaja, te je istima neophodno omogućiti pomoć i resocijalizacija u društvo. Ne zavaravamo se, ovakve situacije događaju se, ne događaju se samo u siromašnom dijelu društva, ova pošast ne pita za socijalno i ekonomsko stanje pojedinca odnosno društva. Ne možemo nažalost isključiti mogućnost da i među nama u Saboru ima osoba koje su se blisko upoznale sa ovakvom tragedijom, bilo u obitelji ili u svom obližnjem okruženju. Do sada se pokušavalo sa brojnim zakonskim i brojnim mjerama koje su usprkos dobrim namjerama pokazale relativno neznatne rezultate. Kao jedan od osnovnih i uspješnih načina liječenja koji je doveo do znatnih rezultata su komune koje djeluju na dobrovoljnoj osnovi. Koje se pojedincima ovisnicima ukazuju na značaj osobnost i vraćaju vjeru u sebe, zdrav, normalan život. Međutim, iste komune nemaju potporu u našim zakonskim odredbama te kao takove nisu niti predviđene kao obveza, mjera liječenja jer zakon dopušta samo mogućnost liječenja u bolnicama a koje uglavnom koriste heptanonsku terapiju kao način izljećenja. A koja se uglavnom ne pokazuje kao adekvatna je ovisnici, većinom isto joj pribigavaju radi izbjegavanja novčanih ili zatvorskih sankcija. Isto tako kratkotrajne zakonske obveze liječenja ne dovodi do gotovo nikakovih rezultata jer je ista obveza propisana u trajanju od tri mjeseca do jedne godine što je nedvojbeno prekratak period za izlječenje. Iskustveni podaci kako kod nas tako i u svijetu, a naročito iskustveni podaci različitih terapijskih zajednica koje naglašavam imaju i najveće uspjehe u izlječenjima, ukazuju da bi se liječenje trebalo provoditi u trajanju od najmanje 2 godine. Dakle, mi u HSP-u smatramo da bi bilo potrebno dodatno educirati kako obitelji, tako i škole. Nadalje, samoj djeci intenzivnije ukazivati na opasnost konzumacije droga i posljedice po zdravlje i život. Potaknuti Crkvu da se još više aktivira u pomoći, u prevenciji i liječenju ovisnika. Osigurati sredstva kojima bi se omogućila dodatna edukacija djelatnika policije, naročito u malim mjestima oko prevencije i sprječavanja zlouporabe opojnih sredstava te naročito izmjenama zakona omogućiti najadekvatnije načine liječenja ovisnika kao krajnje mjere i to kako načinima liječenja u smislu komuna tako i u pogledu duljine obveze, mjere liječenja. Nažalost, obzirom da se radi o izuzetno teškom i velikom problemu to smo svjesni da isti nije moguće riješiti odjednom i na čitavom području Republike Hrvatske koja je izuzetno preplavljena ovim problemom već treba započeti sa manjim mjestima gdje bi bilo lakše i u kraćem vremenskom periodu moguće rješiti ovaj problem, naravno uz punu i bezrezervnu suradnju svih državnih i drugih institucija a naročito uz potporu i bezuvjetnu suradnju policije i pravosuđa koje će biti utemeljena na izmjenama i zakonskim propisima. I dopustite mi da završim riječima predsjednika Udruge roditelja za prevenciju i vanbolničko liječenje Život Vita iz Vele luke, nemojmo dozvoliti da sporost i ne funkcioniranje našeg sustava bude jedan od razloga da ostanemo bez našeg najvećeg bogatstva a to su naša djeca. Hvala.
Zahvaljujem uvaženoj zastupnici Ruži Tomašić. Na redu je u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice Kajo Bučan.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o ovim predlozima zakona Vlade i Kluba zastupnika SDP-a pa dopustite da iznesem naš stav. Nacionalnu strategiju suzbijanja zlouporabe opojnih droga donio je Hrvatski državni sabor još 1996. i ona je osnova za djelovanje svih tijela državne uprave, tijela lokalne i regionalne samouprave kao i nevladinih organizacija. Republika Hrvatska aktivno je uključena u regionalnu suradnju posebice sa zemljama koje su na tzv. balkanskoj ruti preko koje prolazi oko 80% heroina koji se potroši u Europi. Dakle, kada je riječ o krijumčarenju droge vrlo smo tranzitna zemlja a aktivnosti proizašle iz međunarodne suradnje vidljive su i iz povećanog broja zapljena opojnih droga u našoj zemlji. U prosincu 2001. godine donesen je Zakon o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. Od tada do danas nije uništen niti jedan gram droge. Naime u tom razdoblju sudovi kao tijelo koje donosi odluku o oduzimanju droge nisu osnivali povjerenstva, povjerenstvo za nadzor njenog uništavanja po pravomoćnosti svojih presuda. Zašto je tome tako? Možemo pretpostavljati o razlogu ne dogovora između nadležnih ministarstava ali neučinkovitost je očigledna. Sljedeće godine 2002. prikazuje se osim po povećanju broja zapljena opojnih droga i povećana nazočnost opijatnih droga na tržištu koja se ogleda i kroz porast broja hospitalno liječenih osoba od opijatnih droga u odnosu na 2001. godinu. Od 3067 na 4061 bolesnika. Po približmo točnim količinama policija je u protekle 3 godine zapljenila 142 kg heroina, 1,76 tona marihuane, 306 kilograma kokaina i 153 tisuće tableta Extasy-a. Sada je dio droge zbog vještaćenja pohranjen u MUP-u, a dio je smješten na tajno uskladištenim lokacijama. Naravno da su za višegodišnjeg skladištenja moguće kvalitativne i kvantitativne promjene narkotika, a to izaziva razna nagađanja o možebitnim manipulacijama. Čuvanje droge košta i to dosta jer za to trebaju posebni uvjeti i skupe mjere osiguranja. U veljači 1999. u Trstu je otkrivena veća pošiljka marihuane koja je za krajnje odredište imala Hrvatsku. Nakon samo nekoliko dana ista pošiljka, ona koja je zadržana u Trstu je javno spaljena, a nekoliko tona marihuane iz iste pošiljke zaplijenjeno je u Hrvatskoj i javno spaljeno nakon nekoliko ne dana nego godina čuvanja. Prema dostupnim podacima posljednja veća uništavanja droga dogodila su se u listopadu 2000. godine kada je u spalionici “Puto” na zagrebačkom Jakuševcu spaljeno: 862 kilograma kokaina, a poslije toga 4. srpnja 2001. godine na istom mjestu spaljeno je 3,6 tona marihuane zapakirane u 1830 limenki voćnog kompota zaplijenjenih u međunarodnim operativnim akcijama policije Slovenije, Austrije, Italije, Nizozemske, Velike Britanije i Hrvatske. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava predloženu izmjenu važećeg zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga na prijedlog Vlade Republike Hrvatske i to članka 51. stavak 7. gdje se kaže da je povjerenstvo koje imenuje Vlada ono tijelo pred kojim se provodi uništenje opojnih droga, a na prijedlog ministra unutrašnjih poslova, ministra nadležnog za zdravstvo, pravosuđe, obitelj i predstojnika Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Zakonom se također vrši usklađivanje odredbi važećeg zakona koje se odnose na odgovarajuću nadležnost određenih ministarstava. Zbog usklađivanja s navedenim zakonom predlaže se i izmjena ovlasti za donošenje posebnog programa mjera za odvikavanje od ovisnosti i srkbi o ovisnicima opojnim drogama te povremenim uzimateljima opojnih droga. Predloženom i izmjenom zakona ovlast za donošenje navedenog programa daje se ministru nadležnom za socijalnu skrb, a povjerenstvo iz ovog zakona imenovati će se u roku od 30 dana od dana nastupanje, stupanje na snagu ovog Zakona. Što se tiče istog, prijedloga istog zakona koji je podnio Klub zastupnika SDP-a, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice smatra da je vladin prijedlog obuhvatnije, sistematičnije i pravno utemeljenije regulira ovu problematiku jer prijedlog Kluba zastupnika SDP-a jednim dijelom kada su povoljnije ovlasti povjerenstva ulazi u sudsku nadležnost i tako bi se stvorio presedan u našem pravnom sustavu obzirom da bi na povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske bile prenešene nadležnosti sudova. A predložena izmjena članka 51. stavak 7. osim što može dati mogućnost manipulacije nalazima vještaćenja u protivnosti je s odredbama članka 165. stavka 1., 2. i 3. Zakona o kaznenom postupku kojim je propisano kada presuda postaje pravomoćna i tko je nadležan za njezino izvršenje. Obzirom da se nastupanjem pravomoćnosti presude kojom se opojna droga i sredstva za njihovo pripravljanje oduzimaju omogućuje izvršavanje takve odluke suda ili drugog tijela nadležnog za njeno izvršenje. Osim toga Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice je mišljenja da prijedlog Kluba zastupnika SDP-a neprecizno definira što su to veće, a što manje količine droge. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire vladin Prijedlog zakona i ostaje otvoren za razmatranje kvalitetnih prijedloga koji bi se mogli pridodati ovom prvom čitanju znajući da posljedica učinka opojnih droga nije samo bolest, duševna ili tjelesna nego ima i značajne socijalne implikacije. Česte, pod navodnim znakovima kampanje koje su nažalost prisutne na našoj sceni kada je u pitanju droga i zlouporaba opojnih droga su kontraproduktivne kada je u pitanju suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Kampanje i njihov, pod navodnim znakovima učinak ogledaju se između ostalog i u poraznim podacima broja umrlih od opojnih droga. U 1997. u Republici Hrvatskoj bilo je 44 smrti, a 2002. godine 86. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice vjeruje da predložena izmjena ovog Prijedloga zakona Vlade Republike Hrvatske omogućava kontinuitet, a ne kampanju u jednom segmentu i jamči učinkovitost, profesionalnost i temeljitost te doprinos ukupnoj stabilizaciji sustava za suzbijanje zlouporabe opojnih droga i zato ćemo svoj glas dati za vladin prijedlog. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Bućanu. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani kolege zastupnice i zastupnici, pred vama su kao što je već rečeno dva gotovo identična teksta i Klub SDP-a naravno zahvaljuje onima koji su ispravno primjetili kako je riječ o već uobičajenoj praksi da Vlada na neki način prihvaća inicijative oporbe i da ih onda redefinira kroz svoje prijedloge koji su vrlo slični izvornom prijedlogu oporbe. To da je droga jedno od najvećih zala našeg društva ali nažalost jedan od najvećih biznisa u ovom društvu vrlo jasno pokazuje činjenica da je jedna naizgled nevina da tako kažem, tehnička promjena zakona izazvala vrlo bih rekao primjerene i argumentirane rasprave predstavnika klubova zastupnika koji su upozoravali na velik spektar, širok spektar i onih problema koji nisu naprosto predmet ni vladinog ni SDP-ovog prijedloga. Mislim da je to ozbiljni indikator za Vladu da ove podatke koje smo čuli i od Kluba zastupnika HDZ-a i od Kluba zastupnika HSP-a i od HSS-a i HSLS-DC, da su ozbiljni i da vjerojatno naravno da je točno da ove, ove izmjene i dopune koje se predlažu ne ulaze u bit onog problema koji droga jest u ovom društvu, ali služe nečemu, a to nešto je otklanjanje onog problema koji je bio evidentan u praksi da se zaplijenjena droga ne uništava. Čak predstavnik Kluba HDZ-a je sofisticirano rekao da je riječ o kvantitativnim promjenama uskladištene droge ili u prijevodu na jedan jednostavniji jezik znači da zapljenjena nadroga nestaje sa skladišta i vraća se natrag na ilegalno tržište droga. Ono što mene možda malo i žalosti u cijeloj ovo priči jeste ne činjenica da je sada uzet jedan raniji prijedlog pa je modificiran nego me žalosti da je zapravo došlo do izvjesne bih rekao zlouporabe, pravničke struke u tome kako je u mišljenju obrazloženje neprihvaćanje prijedloga u SDPa koji je u biti Vlada na kraju ipak prihvatila uz neke manje modifikacije. U prvom redu me brine to da je očito da je onaj tko je pripremao ovo mišljenje Vlade, zapravo ne vidi i nema cijelinu pravnog sustava u RH. Jer se poziva na izdvojen propis i ne gleda ga u kontekstu cijelokupnog pravnog sustava a posebice ne u svjetlu činjenice da zakon koji se mijenja ne uređuje samo oduzimanje uništenje droge koja je ili hoće biti poslije predmet kaznenog postupka. Nego i neke druge, isto tako uređuje uređivanje uništenje one droge koja nikada neće iz razno raznih razloga biti predmet kaznenog postupka bilo zato što nema počinitelja jer je droga napušta, bilo zato što nije rezultt kazneog dijela nego možda nekih drugih manipulacija. Isto tako zanemaruje činenicu da je Zakon o kaznom postpuku osim članka 168. stavak 3. ima još jedno 400 drugih članaka, iz kojih je vidljivo kada se postupa sa onim predmetima koji mogu poslužiti kao dokaz u kasnijem postupku da postoje hitne istražne radnje, da postoje postupanje policije prije započinjenja kaznenog postupka. ali mislim da bi priča o tome možda izašla izvan konteksta ovoga Zakona. Već samo pokazuje koja je razina struke u pripremi različitih mišljenja. Isto tako narav opozivanje na članak 23. zakona o vladi je očito deplasirano jer je Vlada u svom prijedlogu učinila isto sšto je učinio i SDPe u svom prijedlogu. I isto tako uopće tako vrhunac je vjerojatno pozivanje na to da se ovim Zakono mijenjaju odredbe o nastupanju pravomoćnosit presude. Primjerice, o tome naprosto nema ni riječi u prijedlogu SDPa i zaistan ije korektno da se u mišljenju Vlade takve stvari ističu jer to naprosto nije točno. Ono što bi isto tako trebalo reći jest to da činjenica da netko drugi izvršava ako je riječ o spaljivanju i uništavanju droge na temelju sudske odluke. Da to čini netko drugo tijelo nije nikakav presedan u pravnom sustavu RH, na kraju krajeva vrlo jednostvni uvid u zakonodavstvo govori da je primjerice za izvršavanje kazne zatvora nadležna državna uprava ne sam sud. Prema tomeveć na tom jednostavnom primjeru vidite koliko zapravo argumetnacija nije točna. I što na kraju rećiu naravno ako bi konstatirao da je Vladin prijedlog zapravo SDPov prijedol drugim riječima. Onda bih mogao reći dobro podržimo zakon i zaist tu ne bi bilo problema. Međutim kažem razlika zbog kojega naravno ne samo zato što govorim ispred kluba SDPa nego iz suštinskih razloga mislim da je jedna ovo ih blizanaca bolje razvijen a to je onda SDPov je upravo u tome što taj prijedlog diferencira odnosno otvaram mogućnost diferencijacije u onim predmetima u kojima se radi o uništavanju droge izvan kaznenog postupka. A s druge strane osigurava sve one mjere koje provedbu svih onih mjera koje ZKPe predviđa za slučaj osiguranja dozaka prije započinjanja kaznanog postupaka. S obzirom da vjerojatno imaa još vremena da se ovaj blizanac dotjera bilo s jedne bilo s druge strane, evo na neki način plediram da se to učini i naravno u ime kluba SDpa podržavam onaj prijedlog koji je taj klub uputio u saborsku proceduru.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Josipoviću. U ime Kluba SDSa uvaženi zastupnik Vojislav Stanimirović.
Poštovani potpredsjedniče. Vlade, poštovane kolegice i kolege. Nedavno smo održali naš klub vezano prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. I analizama ovoag zakonskog prijedloga uočili smo namjeru kako je efikasno kako kontinuirano, i kako kontrliramo da se zapljenjena droga uništava. Smatramo da ovaj vladin prijedlog predviđa i donošenjhe programa za odvikavanje od ovisnosti te briogu o ovisnicima o opojnim drogama što je jako dobro. Prije nego što se dopuni zakon znači ova dopuna o suzbijanju zlouporaba opojnih droga mislim da bi trebalo nešto reći o mjerama za suzbijanje zlouporabe. Takve mjere us predviđene kroz primarnu prevenciju koja podrazumjevea kontinuirano organiziranje, preventivnih odgojno obrazovnih programa, kroz obitelj, školu, zdravstavene ustanove, udruge, vjerske zajednice, javne medije. I sekundarnu prevenciju koja podrazumijeva r ano otkrivanje i praćenje povremenih korisnika opojnih droga, i pod dva, rano otkrivanje i liječenje, rehabilitaciju ili socijaliuzaciju ovisnika. Imali bi provođenje također programa smanjenja ponude i potražnje opojnih droga kao bitan element u ovom segmentu. Kako dosadašnji zakon nefikasno regulira postupak za uništenje opojnih droga i koji predviđa da sudovi nakom pravomoćonsti svojih odluka trebaju formirati povjerenstva za njeno uništavanje. što zna,mo d osada nije bio slučaj. Jer sudovi do sada praktično to nisu radili ta povjerenstva nisu redovito formirali. Postavlja se sigurno pitanje šta se sa drogom dešavalo nakom pravomoćnosti sudske predsude, gdje je ona završavala , dali u nekm ustanovama ili formama koje su kao pravna lica imale dozvolu da istu koriste kao sirovinu ili je ona pak uništavana. Iz tihr azloga ima velikog opravdanja da se sada važeći zakon izmjeni i da Vlada imenjuje stalno povjerenstvo koje bi funkcioniralo i koje bi kontinuirano i redovito provodilo uništavanje oduzetih droga. Smatramo da zakon treba biti decidan i da treba unišavati isljučito i samo one droge koje se ne mogu upotrijebit kao sirovina. Predlažemo da u sastav povjerenstva također koje imenuje Vlada uđe i jedan član iz javni medija kako bi javnost imalo uvid i kontrolu a što bi Vladu na neki način obevazlo da mora izvještavati šta je učinjeno sa zapljenjenom drogom. Bilo bi također društveno i medicinski korisno da se u zakon ugradi obveza da eventualno ostvaranje financijskih sredstava od prodaje oduzete droge, pravnm osobama znači onima koji imaju dozvolu za izradu opojnih droga, kao što su farmaceutska industrija, da se ta sredstva namjenski znači finaciska dobit da se namjenski koristi za stvaranje boljih uvjeta kod prevencije i lječenja ovisnosti. Naš klub smatra i predlaže da se uz navedene nadopune i preporuke prijedlog zaakona o izmjeni i dopuni zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga prihvati. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Stanimiroviću. U ime kluba HNSa PGSa uvaženi zastupnik Miljenko Dorić.
Gospodine potpredsjedniče, uvaženi članovi Vlade kolegice i kolege. Ja ću značajno skratiti svoje izlaganje obzirom da evo kao deveti klub koji ima prostora govoriti, mislim da je puno toga već rečeno, posebno bih podvukao naše slaganje sa onim što je rekao malo prije gospodin Josipović i gotovo u cijelosti možemo potpisati ono što je on rekao. Međutim dozvolit ćete mi ipak nekoliko rečenica vezanih uz stav kluba HNS-a i PGS-a. Najprije o postojećem Zakonu o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. Ovaj je zakon znamo stupio na snagu prije nepunih dvije i pol godine. Od tada ga evo danas treći puta mijenjamo. Dakle mijenjali smo ga 2002., 2003. i 2004. godine. Jasno građani nas pitaju da li je uistinu svaki zakon koji donesemo tako loš, da li su nam zakoni uistinu neprovedivi. U ovom konkretnom slučaju da li je Ministarstvo pravosuđa nešto učinilo da se nakon donošenja odluke o oduzimanju droge imenuju povjerenstva nekim naputkom ili na neki drugi način. Da li uvijek i u svakoj prilici kolegice i kolege moramo ostaviti toliko prostora za sumnje i špekulacije? Čini mi se da sadašnji zakon u biti nije patio od ozbiljnijih nedostataka već da nije bilo dovoljno volje, dovoljno kreativnosti, a prije svega dovoljno odgovornosti da se u biti postupi po sadašnjem zakonu. Nadalje, ako je postojala dvogodišnja praznina u uništavanju zaplijenjenih količina opojnih droga i ako ovo pitanje moramo što prije riješiti, podvlačim što prije riješiti onda se logično nameće pitanje da li je Vlada u biti ovaj zakon trebala uputiti u Sabor po hitnom postupku, a ne jasno po redovnoj proceduri kako je to učinjeno. Tu se slažemo sa kolegama iz SDP-a i njihovim prijedlogom da je ovdje trebalo ići po hitnom postupku. Konačno malo napravimo rekapitulaciju svega onoga šta smo provukli u zadnja tri mjeseca po hitnom postupku pa ćete sigurno se složiti s nama da je i ovdje trebalo brže i efikasnije djelovati. Konačno ako se u izmijenjenom zakonu kako ga Vlada predlaže, budu tražili propusti, bojim se da ćemo i ovaj zakon do godine ponovo imati na dnevnom redu. Da se to ne dogodi klub HNS-a PGS-a predlaže Vladi da do drugog čitanja dopuni svoj prijedlog na način da se precizno definira broj članova povjerenstva, rok na koje se povjerenstvo bira, da li je to stalno ili ad hoc povjerenstvo. Način na koji će povjerenstvo urediti svoj rad, pravilnikom, poslovnikom. Posebno način i obveza izvješćivanja Vlade o rezultatima svoga rada. Nadalje treba definirati kriterije kada će se oduzeta droga moći prodati kao sirovina, kada pak uništiti. Nismo sigurni da je jasno ova materija dovoljno kvalitetno regulirana Zakonom o kaznenom postupku. Nadalje treba sigurno osigurati uvid javnosti u postupak uništavanja zaplijenjenih droga i konačno treba regulirati i to koje će ministarstvo obavljati administrativne poslove za ovo povjerenstvo. Ponovo se slažem sa prijedlogom kluba SDP-a ovdje da je to najlogičnije da bude Ministarstvo pravosuđa i sigurno da Vlada treba uzeti niz rješenja koja su ponuđena u ovom zakonu koji danas paralelno razmatramo. No što se tiče posebnog programa mjera za odvikavanje od ovisnosti za koji se predlaže da ga ubuduće donosi ministar zadužen za socijalnu skrb, smatram da nema nikakvog razloga da se ne prihvati ova izmjena, jer ja osobno kao medicinar moram reći da medicina može pomoći onima koji se nađu u akutnoj krizi, ali sigurno ne može izliječiti i trajno odviknuti nekoga uporabom bilo koga lijeka i lijekova. Prema tome pitanje terapijskih zajednica i pitanje ovih programa uistinu treba prepustiti drugim strukama, odnosno interdisciplinarno kvalitetno riješiti. Dobar program dakako spašava mnoge živote, a loš program je gubitak vremena, novca i ponavljam mladih života. Međutim ono što mi želimo dodati vezano uz ovaj program ispred kluba HNS-a i PGS-a je nešto sasvim drugo. Mi smatramo da bi i program i naknadne izmjene tog programa i jasno ocjena kvalitete realizacije tih programa trebala se vraćati nama saborskim zastupnicima da imamo uvid, da imamo kontrolu, da imamo nadzor nad onim što se događa na terenu. Prema tome, naš je prijedlog da se i programi i izvješća o realizaciji tih programa obavezno upućuju i saborskim odborima za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, odnosno Odboru za obitelj, mladež i šport kako bi kolegice i kolege ne samo imali uvid u ono što se događa na terenu nego i preuzeli svoj dio odgovornosti za eventualni neuspjeh državnog programa. Apsolutno moramo preuzeti svoj dio odgovornosti. Ja se slažem s onim što je malo prije također ovdje rečeno za govornicom, da kada smo razgovarali o pronatalitetnoj politici jasno smo rekli da je to jedan mali kamenčić u ukupnoj demografskoj politici. Ovo je drugi kamenčić u toj demografskoj politici i zato moramo itekako oprezni biti, itekako pedantno pratiti što će se dogoditi na terenu sa realizacijom ovih programa. U SAD-u trebalo im je 30 godina, ponavljam 30 godina da prepolove broj ovisnika sa 40 milijuna tamo 70-tih godina na otprilike 7 milijuna danas. Nadam se da ćemo mi koristeći iskustva europskih zemalja u Sjevernoj Americi i drugih, znatno skratiti rok i da će konačno krivulja krenuti na dolje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Doriću. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. S ovim smo završili raspravu po klubovima. Prelazimo na 10-minutnu raspravu, pojedinačnu raspravu. Na redu je uvažena zastupnica Lucija Čikeš.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavniče Vlade, kolege i kolegice. 23. studenoga 2001. godine u okviru Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga donesen je i članak 51. U stavku 7. članka 51. kaže se: "Uništenje opojne droge, dijelova biljke ili tvari obavlja se pred povjerenstvom što ga imenuje tijelo koje je donijelo odluku o oduzimanju opojne droge, dijelova biljke ili tvari". Međutim izostalo je imenovanje ovog povjerenstva, a to je uzrokovalo gomilanje velikih količina, govori se čak i o tonama raznih vrsta droga u policijskim postajama. Ako ovome pridodamo još i crv sumnje koji se uvukao u javnost o mogućim zlouporabama vezanim za zapljenu droge onda uviđamo da su štete zbog neimenovanja povjerenstva višestruke. Stoga Vlada Republike Hrvatske predlaže imenovanje stalnog povjerenstva. Članovi ovog povjerenstva bili bi predstavnici više resora u čijem je djelokrugu rada provedba zakona u svezi sa zlouporabom opojnih droga. Pa tako bi u povjerenstvu bili predstavnici Ministarstva pravosuđa, Ministarstva unutarnjih poslova, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ureda za suzbijanje zlouporabe droga kao i Hrvatskog novinarskog društva. Ove izmjene u Zakonu o zlouporabi opojnih droga koji je predložila Vlada Republike Hrvatske neophodne su i predlažem i podržavam ih u cijelosti. Uništavanje zaplijenjene droge jedan je od važnih mehanizama smanjenja zlouporabe droga. Ovako smanjujemo ponudu opojne droge. Dodamo li ovome još i smanjenje potražnje bilo da je ona primarna što postižemo primarnom prevencijom ili sekundarna što postižemo liječenjem ovisnika pozitivni rezultati će biti značajni. Ova dva sustava ili ova dva mehanizma u području zlouporabe opojnih droga moraju djelovati i istovremeno i učinkovito i onda sinergistički učinak nije upitan. Od svih postojećih problema u Republici Hrvatskoj problem zlouporabe opojnih droga je jedan od najznačajniji, a usudila bi se reći i najteži, gotovo nacionalni problem broj 1. Nema niti jednog pitanja oko kojeg su svi zainteresirani kao oko ovog pitanja, stoga, sve sumnje ovdje treba otkloniti. U Republici Hrvatskoj po podacima ima od 15 do 20 tisuća teških ovisnika budući da se radi o mladim ljudima, to je ovo naš veliki socijalni i medicinski i gospodarski problem i zaslužuje svu našu pozornost i našu angažiranost. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici Čikeš. Na redu je uvaženi zastupnik Drago Prgomet.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Svaki zakon koji regulira jedno ovakvu osjetljivu problematiku poput ove kada je riječ o zloupotrebi droga u pravilu doista izaziva pozornost i Hrvatskog sabora, ali i javnosti, medija i građanstva Republike Hrvatske pa očigledno je to danas i kada je riječ o ovim promjenama Zakona. Dakle, doista ne treba zatvarati oči pred jednim problemom koji je naša stvarnost. Ako se dobro sjećate prije 20-ak godina smo gledali uništavanje velikih polja marihuane i konoplje, u drugim dijelovima svijeta. Danas ako malo pročitate oko Zagrebačke gore, nije iznenađenje da sami naiđete na takva polja. Prema tome, radi se o javno-zdravstvenom problemu prije svega, ali bolesti koja je izišla iz onih okvira kada je bila hir bogatih nego postala problem s kojim se susreću i siromašni i bogati i doista možemo govoriti u pravom smislu državnom problemu. Ovdje bih kao medicinar i kao liječnik apelirao prije svega na donošenje i sprovođenje onih odluka koje govore u prilog jačanju edukacije, jačanju preventivnih mjera, senzibiliziranja javnosti, internacionalizacije problema, dakle, sveg onog što bi u konačnici trebalo spriječiti pojavu zloupotrebe droga, a manjem dijelu jasno voditi računa u ovom dijelu koji govori, prije svega, o kaznenoj problematici. Danas je pred nama, danas su pred nama dva zakona koja su doista sadržajno vrlo slični. Ja bi ovdje izbjegao neke političke rasprave o tome da li jedan zakon mjesec dana prije ili ranije ili zašto takva promjena nije donešena još nakon 2001. godine. Jer mislim da su oba prijedloga u dobroj namjeri. Ovaj sadržajni ili bolje reći pravne razlike ipak govore u prilog Prijedloga zakona Vlade koji na određeni način precizira način uništavanja droga i izbjegava jednu situaciju da se kroz bespravomoćne sudske presude dovede u situaciju uništavanja dokaza, manipuliranja činjenica, pa da se bojim, ne dovedemo u situaciju još plaćanja zateznih kamata onima koji su švercali drogom. Što se tiče medijske prezentacije, ja osobno mislim da ne postoji nijedan ministar unutarnjih poslova na svijetu koji se neće vrlo rado fotografirati kada je riječ o jednom takvom aktu kao što je spaljivanje droge, ali iskreno ću biti, pozivam Vladu i smatram da bi se u jednom segmentu moglo upravo zbog izbjegavanja mogućnosti, razmišljanja o manipulacijama ili javnosti izvan ovog problema, da se i u konačnom prijedlogu možda uvede ta odredba da i mediji dobiju i zakonsku mogućnost prisustvovanja ovakvim situacijama, dakle, uništavanju zapljenjenih droga. Hvala lijepo.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Prgometu. Na redu je uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Istina je kad god se jedna zakonska problematika, bar jednim segmentom dijela tiče ove tako važne i prevažne problematike, onda naravno da je i širina i zainteresiranost svih zastupnika povećana. To je normalno jer nažalost droga je nacionalni, ali i međunarodni problem. Postala je velika prijetnja ne samo životu i zdravlju ljudi, naročito mladeži nego i prijetnja je gospodarskom razvitku zemlje. Više od ¾ zemalja pristupile su raznim međunarodnim konvencijama i sve one zajedno su zaključile, te zemlje, nešto što bi se moglo odnositi i za našu zemlju. Da učinkovitost represije ne zadovoljava, da školski programi ne obuhvaćaju sve škole i da nisu dostatni, da mjere ranog otkrivanja konzumenata droge pokazuju se neučinkovitim i da u penalnom sustavu, naročito u zatvorima stanje se znatno pogoršalo, jer upravo imamo ovakvu populaciju. Međutim, naša strategija oko ovoga, samo najopćenitije ću reći, jeste upravo jedan obazrivi i smisleni postupak glede represije. Evo, uskoro ćemo imati na dnevnom redu i izmjene neznatne izmjene Kaznenog zakona koji ne reguliraju, odnosno ne žele unaprijediti ovu problematiku i one koji su najčešće žrtva, to je ta mladež i dalje potpadaju pod kaznenopravnu represiju što dovodi do toga da nam je naprosto atrofirao i policijski i pravosudni, naročito kaznenopravni ovdje sustav jer vojske mladeži svakodnevno, evo i ovog trenutka, krenite na svim općinskim hodnicima, odnosno hodnicima općinskih sudova, da uglavnom i pretežito se tu nalazi mladež koja je posjedovala drogu. A vrlo rijetko, izuzetak je kada se uhvati ukoštac pravosudni sustav sa proizvođačima, narkodilerima. Dakle, to je nekako stanje koje je bivša vlast pokušala riješiti, ali izgleda da ova vlast u tom smislu nema sluha. Naime, o čemu se radi? Zabrinjavajući su podaci kako iz Državnog odvjetništva tako i sudova, za 2000. godinu i stalno je taj porast. Dakle, sama inkriminacija posjedovanja droge nije dovela do suzbijanja droge, a to je bio glavni motiv prvobitne inkriminacije nego dapače, stalno imamo porast. I time se bave naši sudovi. U ukupnoj masi kriminaliteta učestvuje samo posjedovanje droge za jednu godinu blizu 75%, a kod maloljetnih osoba preko 75% svih kaznenih djela zlouporabe opojnih droga. To nije jedan smisleni, racionalni način kako se država bori protiv ove opasnosti. A u ukupnoj masi svog kriminaliteta samo posjedovanje droge blizu 20%. Dakle, što ostaje sudovima? Da se bave još sa 4 vrste predmeta. Dakle, očito je da je to dovelo do negativnih reperkusija jer se povećao i dakle, nije se smanjio broj konzumenata, atrofirao je, posebno to naglašavam, naš policijski i pravosudni sustav koji se mora baviti ovom problematikom. Dakle, a ostali su van domašaja oni na koje treba zaista udariti, narkobosovi, narkodileri. I onda se pojavljuje naš Zakon koji se samo i nadopuna, dakle, ovog Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga koji je za vrijeme bivše vlasti donesen, a također je donesen i program, dakle, na osnovu nacionalne strategije, donesen je program mjera o suzbijanju droge. Ovdje je već bilo rečeno, naš predstavnik koji je govorio u ime kluba, profesor Josipović, kako je lijepo naglasio da su ovdje već iz drugih klubova izašlo je ponovno jedno utvrđenje da se ponovno radi o jednim blizancima. Dakle, na inicijativu SDP-a reagirala je vladajuća stranka. I neko je reko da se radi o blizancima, ali u svakom slučaju, dobro je primijetio kolega Josipović, ako bi se radilo o blizancima, onda u tom smislu da je ovaj naš zakonski prijedlog jedna, jedan razvijeniji od te dvojice i da mu svakako treba pružiti onda šansu da zaživi. Ali očito kakva je konstalacija događaja i snaga da tomu neće biti tako, ali ne po prvi put. Međutim, … [[zbog lupkanja papirima po mikrofonu, govornica se ne razumije]] ne radi o blizancima, jer Vlada je nakon mjesec i pol dana tek reagirala, nakon što je Klub SDP-a podnio ovaj svoj zakon, prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe droga. i ni u kojem slučaju Vladin prijedlog nije ni precizniji ni sveobuhvatniji. Vladin prijedlog samo kaže, koji je sastav tog povjerenstva i ništa drugo. Pa to nije riješenje same problematike. Djelomično je, jer sudovi uistinu nisu postupali onako kako su bili dužni po Zakonu o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. Ali ne treba ni čuditi zašto nisu postupali, jer svakodnevno oni imaju prosijek po 10, 20 takvih predmeta i to kod manjih sudova, odnosno srednjih sudova općinske nadležnosti. i jednostavno naravno da to nije opravdanje zašto nisu postupali po zakonu. Ali sa svojim takvim reguliranjem stvari jednostavno namećemo im nemogući zadatak i neučinkoviti. E, ono što je najbitnije jeste, da se droga uništi. i mi sada moramo koncentrirati ovdje svoju raspravu oko toga. Ne puno lamentirajući o problematici droge, kako je to bilo iz početka neki koji su htjeli u biti razvodniti situaciju, pa onda javnost kada nas sluša mi ovdje govorimo o drogi, o problemu droge, o uzrocima droge, a ovdje se pojavio problem najednostavniji, kako tu drugu na kojoj su tijela progona, pravosudna tijela došla, kako je treba uništiti. Vrlo jednostavno. Onako kako to predlaže Klub SDP-a, jer je to postao također problem. Onda kako ćemo biti učinkoviti u suzbijanju droge, kad nam je problem kako drogu do koje se došlo uopće moguće uništiti. Ali nije problem samo uništenja droge nakon pravomoćne, odnosno nakon donošenja presude u kojoj sud donosi onda i sigurnosnu mjeru. Nego je problem i droge i u predistražnom postupku, i u tijekom čitavog kaznenog postupka, jer su poznate situacije da ogromna količina droge je zaplijenjena, a počinitelj je nepoznat i tko zna da li će ikada biti poznat. Što s tom drogom? Po takvom prijedlogu, odnosno ne riješavajući tu situaciju, Vladin prijedlog uopće ne riješava tu situaciju, a te situacije nisu rijetke. A zašto nisu rijetke? Zato što sam upravo ono uvodni i rekla, čime se naši sudovi bave? Jednom tableticom. A kad dođu do posjeda ogromne količine droge, onda je najčešće počinitelj ne poznat i ne može se doći do njega. A i neće se moći doći do njega dok god se pravosuđe bude iscrpljivalo u sitnicama i u bagatelnim stvarima, odnosno gdje bude udaralo na žrtve, a ne na organizatore ovako opasnog kriminala. Prema tome, to je zaista pitanje, da li želimo ovu situaciju gledati sa tog aspekta. Dakle, Vladin prijedlog ne riješava uopće problematiku. A ono što se, a Vladino mišljenje na naš zakonski prijedlog da mi ulazimo, da prijedlog SDP-a ovog zakonskog prijedloga ulazi u prerogative suda. Nije točno, jer uvijek nakon odluke suda, ovo je samo način izvršenja, pa sudovi ne izvršavaju svoje odluke, izvršavaju ih u pravilu izvršna tijela, bilo redarstvene vlasti, bilo netko drugi, kako je to zakonom i određeno. Prema tome, mislim da Vladin prijedlog ne riješava ništa. Govori samo o predstavnicima pojedinih ministarstava. Ali upitno je, kako će se i to riješiti s obzirom na male količine droge, o čemu upravo SDP-ov prijedlog govori. Jer razlika je u tom smislu veće količine i manje. Jer će biti krajnje neekonomično postupanje i potrošit će se ogromna sredstva da bi to jedno povjerenstvo kružilo po Hrvatskoj i svako malo uništavalo te sitne i neznatne količine droge. Dakle, nama je najveći problem uništenje ovih ogromnih količina droge, i to ne samo nakon pravomoćne odluke, nego posebno naglašavam kada je počinitelj nepoznat, kada se ne može doći do njega ili možda su već i zastara progona nastupila, jer to se često događalo, s obzirom na onu legendarnu izmjenu Kaznenog zakona 97. godine … [[govornica se isključila, ne čuje se]]
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici Antičević- Marinović. Na redu je uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Profesor Josipović, govorit ću u ime Kluba SDP-a rekao je kako su ova dva zakonska prijedloga, prijedlozi blizanci. Ne bih rekao da su to blizanci, jer se blizanci rađaju istodobno ili uz malu vremensku razliku, a ova dva prijedloga se su rođena, svijetlo dana ugledali s mjesec dana razlike. Pa bi bilo bolje reći, da je ovaj Vladin prijedlog zparavo klon SDP-ovom prijedlogu. … [[govornik se isključio, ne čuje se]] time se nastavlja jedna praksa, da Vlada prepisuje zakonske prijedloge opozicije. Ona time s jedne strane pokazuje svoju neimentivnost, a s druge strane nedemokratičnost. Neimentivnost zbog toga što prepisuje. A nedemokratičnost zbog toga što eto nema snage prihvatiti dobar prijedlog samo zbog toga što dolazi iz redova opozicije. Pa ako onda ga je potrebno popraviti amandmanom, on se uvijek može popraviti. Ali pogotovo kad se radi o ovakvim zakonskim prijedlozima koji nisu nikakve ideološke naravi, koji ne ovise o tome koju političku platformu zastupa ova ili ona stranka, koje su naprosto u interesu općeg dobra. Što se mijenja u ova dva zakonska prijedloga? Pa mijenja se stvar koju treba promijeniti. Do sad je sud trebao imenovati povjerenstva, sad to treba učiniti Vlada. Tu promjenu je potrebno uvesti, jer sudovi nisu imenovali povjerenstva, prema tome, nije se droga ni uništavala, jer se nije imala pred kim uništavati. Tu su oba dva prijedloga u tome identična. U čemu se oni razlikuju? SDP-e predlaže da se to učini odmah, ne čekajući pravomoćnu presudu i u svakom pojedinom slučaju okončanje kaznenog postupka. Vlada, predlaže, da se to ipak pričeka. Međutim, postavlja se pitanje, šta kod onih droga zaplijenjenih gdje nema kaznenog postupka, bilo zbog toga što počinitelj nije otkriven ili iz bilo kojeg drugog razloga? Postavljamo dakle pitanje Vladi, kako uništiti te droge? Ima li ona u svom prijedlogu zakona to riješenje? Mi ga ne vidimo. A bilo bi dobro da se to riješenje u zakonski prijedlog uvede. Prema tome, moj je poziv Vladi, kad ste već prepisali sve drugo, pa prepište i ovo, ali riješite taj problem. Jer će on ostati neriješen. Pa manja je greška prepisati još jednu rečenicu, nego htjeti pod svaku cijenu biti originalan i različit od SDP-ova prijedloga, a ostavit problem neriješen. To nije dobro. Međutim, ima jedna važnija stvar od svega ovoga. Što će usvajanje ovog zakona riješit? Pretpostavljam da će biti usvojen Vladin. Što će on riješit? Uništavanje droge? – neće. Iz jednog drugog razloga. Ne zato što je prijedlog zakona loš, nego zato što se droga nema gdje uništavati. U Hrvatskoj postoji jedna jedina spalionca za uništavanje opasnog otpada. To je Puto u Zagrebu. Puto ne radi. Puto ne radi, a osim toga Puto je i nabavljeno da bi riješilo jedan posve drugi problem sanaciju Jakuševca. i to je jedna mobilna spalionica, koja je nabavljena u tu svrhu sada. Nakon požara u skladištu Putoa raste otpor u Zagrebu. Da Puto uopće proradi ponovno. Raste otpor građana. I pitanje je što će biti sa Putom. To je problem pravni, stvarni problem koji se nalazi pred Vladom. Vlada umjesto da propisuje dobre zakonske prijedloge ona bi trebala rješiti ovaj problem, pronaći lokaciju, dogovoriti sa lokalnom samoupravom da nema otpor građana takvoj lokaciji, nabaviti spalionicu i staviti u funkciju. Jer ovo sve što sada mi tu sada donesemo osnovati će se povjerenstvo, sve će se napraviti, što će to povjerenstvo nadlegati spaljivanje droge? Ne, jer se ta droga neće spalivati dalje, ostaje u onim istim skladištima na onim istima policama gdje se nalazi i sada. I nakon donošenja ovoga Zakona. Prema tome, moj najozbiljniji poziv Vladi je da ovo pitanje riješi što je moguće prije. I da recimo, u prijedlogu proračuna za iduću godinu vidimo stavku, vidimo stavku, nabava, kupnja, spalionice otpasnog otpada. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvažnom zastupniku Staziću. Za ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Kajo Bučan.
Gospodine potpredsjedniče, ispavljam netočan navod kolege Stazića, naime da je ovaj Zakon Vlade klon, očito ne baratatajući pojmom klona koji podrazumjeva istovjetni genetski materijal, ja odričem na ovaj način pravo da se govori o ovom Vladinom prijedlogu zakona. I nije točno da je ova Vlada gospodine Staziću zakasnila sa idejom. Ova Vlada je negdje 70-ti dan od svoga zasjedanja uputila u saborsku proceduru ovaj zakon a sa sprovođenjem postojećeg zakona zakasnila je prošla Vlada kojoj je ovo sve skupa kasnilo dvije, najmanje dvije godine.
Zahvaljujem uvaženom zastupniku Kaji Bučanu. Kada je medicinska terminologija moguće je da se i blizanci rode u razmaku od mjesec dana. Na redu je uvažena zastupnica Mirjana Brnadić.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, dame i gospodo. Predloženom izmjenom Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga koje je Hrvatskom saboru podnjela Vlada Republike Hrvatske, stalno povjerenstvo pred kojim se provodi uništenje opojne droge, biljke ili tvari imenuje Vlada. To je po mome mišljenju pravo rješenje koje garantirla da će se uništenje droga zaista obavljati na vrijeme a ne kao do sada kada se nije niti osnivalo povjerenstvo niti su se u protekle 2 godine obavljala uništenja droga. Koliko god sa oduševljenjem doćekamo vijesti o zapljeni većih ili manjih količina raznih droga tako isto javno treba popratiti i uništavanje droga što će u javnosti biti pozdravljeno i što će učvrstiti povjerenje u institucije države. Svakako da rasprava o Izmjenama zakona o suzbijanju zlouporabe droga ne može samo proći osvrtom na konkretne izmjene koje je predložila Vlada i koje podržavam a koje su bile nužne jer zlouporaba opojnih droga ugrožava cijelo hrvatsko društvo i cijeli svijet. Pa ću se tako i ja osvrnuti sa nekoliko riječi o ovom problemu. Ne bih sada govorila o prevenciji, o liječenju i rehabilitaciji ovisnika, programu smanjenja štete, resocijalizaciji ovisnika i svim drugim mjerama i programima suzbijanja zlouporabe opojnih droga o kojima je u ovom Visokom domu do sada bilo puno riječi. Već bih citirala priču iz jedne knjige koja kaže: "Onaj koji se počne baviti tretmanom ovisnika nalikuje na čovjeka koji stoji na obali rijeke i vidi osobu koja se utapa, priskoči joj u pomoć, izvuće je na obalu, te potom vidi drugog, ponovo skoči, dok to radi vidi trećeg, četvrtog i pomalo bivajući sve umorniji ugleda kako uz obalu netko dolazi te ga zamoli da mu pomogne da ih izvuće. Ovaj mu odvrati, a ne, ja idem uzvodno da vidim zašto skaću u vodu." Najprije bih se osvrnula na istinu o drogama, a reći istinu o drogama podrazumjeva ne precjenjivati ali ni podcjenivati opasnosti njihovo zlouporabe. Upornim izbjegavanjem da se o drogama otvoreno progovori bilo u obitelji, školi, medijima i slično, prepuštamo mladim ljudima da u svijetu droga koja ih zasigurno zanima nagađaju sami ili još gore, da ih o njima obavjeste sami narkomani ili preprodavači droge. Što više, kod same ulične prodaje i stvaranja novih ovisnika droge i drogiranje se prikazuju u pozitivnom i bezopasnom svjetlu. Govorenjem istine o drogama a tu su u velikoj mjeri ne zaboravimo i dozvoljene droge, duhan i alkohol, valja uvjeriti mlade da kratkotrajni užitak, opuštanje i zaborav životnih problema što droge omogućuju nije vrijedan prevelike cijene još dubljeg propadanja uz istu bijedu iz koje su potekli. Ne mali broj mladih je radi drogiranja završio u ludnici, sudnici, pa nažalost i u mrtvačnici. Ja sam iz Zadra i nažalost moram reći da je u mom gradu veliki broj mladih kjoi su zbog ovisnosti o drogama prekinuli školovanje izgubili radna mjesta, iscrpili i slomili svoje obitelji a mnogi izgubili živote. Mladi ljudi se drogiraju radi zabave i užitka. Da bi se međusobno bolje družili drogiraju se da bi se opustili, da bi zaboravili ružnu stvarnost. Drogiraju se kako bi se prestali osjećati jadno, napeto, depresivno, kako bi se na kraju osjećali slobodno, živo. Uglavnom lakomisleno misle da priča o postajanju ovisnih za njih ne vrijedi i da oni ovisnost mogu kontrolirati. Istodobno ne primjećuju da se droga polako uvlaći u sve pore njihova života i da postepeno gube doživljaj svijeta bistrim mozgom. Žrtva upada u klopku droge, jer bez droge više ne može. Za sve dotadašnje drogiranje plaća se velika cijena razorenog života, jadnog i prezrenog ovisnika. U boljem slučaju, uspje li izaći iz pakla droge opet se plaća cijena u izgubljenom zdravlju, izgubljenom najljepšem dijelu mladosti potrošenom kroz godine drogiranja, izgubljenim životnim prilikama, ranjenoj duši koja vjerojatno nikada neće zarasti. Pružiti ruku svakom ovisniku koji traži pomoć je obveza svih nas i time pridonosimo općoj toleranciji što će zasigurno uvjeriti mladog čovjeka da prihvati zdravije stilove života. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici. Na redu je uvaženi zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Za ocjenu dva prijedloga Zakona o izmjenama i dopunama zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga ja bih ovako rekao. Među nama u Saboru a nadasve ni u društvu nema spora, nema prijepora da je naše društvo i naša država ne efikasna u suzbijanju zlouporabe opojnih droga. Naime, i službeni podaci i sredstva javnog informiranja tvrde da je u porastu zlouporaba opojnih droga. Ako je tome tako, a čini mi se da jeste, onda ova dva prijedloga zakona treba promatrati sa stajališta koji nešto može postići u suzbijanju zloupotrebe opojnih droga. Ni jedan ni drugi nije sporan, čuli smo, sa stajališta pravnog sustava. Nije sporan. I jedno i drugo rješenje može biti dobro bez obzira što je Vlada sa zakašnjenjem uputila prijedlog, budimo realni pa oba promatrajmo sa stajališta koji više može doprinjeti. Po mojem sudu prijedlog vladinog zakona ne rješava problem o kojem mi govorimo. I jedan i drugi prijedlog traže imenovanje povjerenstva od Vlade. Dakle tu smo identični. Sastav povjerenstva manje je bitan, ali možemo o tome razgovarati. I jedan i drugi traže uništenje droge. E tu se razlikujemo. Vlada ostaje kod svojeg prijedloga nakon pravomoćnosti odluke. Mi u SDP-u smatramo zbog opasnosti, a nesporna je među nama opasnost zloupotrebe droge, a zakonski je to moguće. Drogu treba uništiti prije, a ne stavljati je u skladišta i to neprimjerena skladišta, povećavati troškove, a što je najvažnije i ovdje nitko nije osporio postoji opasnost da se iz takvog skladišta droga ponovo vrati u, na, na, na podzemno tržište droge. Dakle cilj SDP-a je da se efikasnost poveća u suzbijanju zlouporabe droge čuvajući ili sačuvajući dokaze. Pa ni po prijedlogu HDZ-a neće predsjednik suda ili sudac ići uništavati drogu. Opet će povjerenstvo. Opet će povjerenstvo. Prema, prema tome ako bi samo jedan od razloga valjanih išao u prilog Prijedloga zakona SDP-a a to je da se sasvim sigurno eliminira mogućnost da se iz skladišta droga ponovno vrati na podzemno tržište droge u Republici Hrvatskoj bilo bi pametno od Vlade da razmotri još jedanput prijedlog SDP-a i usvoji bar tu činjenicu da je moguće uništiti drogu u skladu sa pravnim sustavom Republike Hrvatske čuvajući dokaze i prije završetka postupka. Tim više što su kolegice i kolege naveli, postoje slučajevi u praksi kada nema kaznenog postupka, a postoji droga i postoji mogućnost da bude zloupotrebljena i ponovo vraćena na, na podzemno tržište droge u Republici Hrvatskoj. Poštovane kolegice i kolege dakle problem jeste uništavanje droge i kad nema kaznenog postupka za, za stavljanje te droge u podzemno tržište. Dakle složili smo se da sudovi nisu bili efikasni na ovom području, ne ulazimo sad u druge područje. Zato je prijedlog SDP-a bio po mojem sudu primjeren težini problema i najvažniji problem u ovoj problematici rješava. Da ne dužim predlažem još jedanput da Vlada bez obzira otkud dolazi prijedlog razmotri suštinu problema koji pokušavamo ovdje riješiti, da smanjimo troškove skladištenja, čuvanja, ali najvažnije da onemogućimo povratak droge iz naših skladišta na, na podzemno tržište droge. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Leki. Na redu je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Najljepša hvala gospodine potpredsjedniče. Dozvolite da u svojoj raspravi ukažem na nešto što je direktno vezano na članak 1. predloženih izmjena i dopuna odnosno na posebni program mjera za odvikavanje od ovisnosti i ostale skrbi ovisnika. Nakon nekoliko godina pokušaja i lutanja u konceptu državnih institucija koje bi se poslom odvikavanja i liječenja, prevencije bavile, prošle godine je matični zakon izmjenjen u koji, prema kojemu postojeći centri za prevenciju ovisnosti bilo da se radi o žuapnijskim ili gradskim centrima trebaju prijeći u nadležnost i u sastav Zavoda za javno zdravstvo. Godinama je u Zavodu za javno zdravstvo bio veliki otpor preuzimanja tih centara a s obzirom da već nekoliko mjeseci je na snazi izmjenjeni zakon koristeći prisutnost gospodina državnog tajnika bilo bi jako dobro da dobijemo podatak koliko županijskih i gradskih centara jeste prešlo u sklop Zavoda za javno zdravstvo jer ti centri su također dio organizacija, ustanova ili organizacija koje se bave pomoći ovisnicima. ... [[Govornik se ne razumije]] zbog toga što je pa sigurno polovica tih centara i u trenutku osnivanja bio ni na nebu ni na zemlji jer nisu postojali adekvatni zakonski propisi u njihovoj organizaciji, ustroju, osnivačkim pravima pa i financiranju. Drugo što je bitno kad razgovaramo o programu pomoći ovisnicima i govorimo o mogućim, a i zakonu, to je precizirano da se tim poslom mogu baviti vjerske zajednice, udruge, pravne i fizičke osobe postoji li podatak koliko je kapacitet svih tih ustanova bio bez obzira na oblik vlasništva i ustroj i organizaciju, koliko dakle kapaciteta? Koliko infrastrukture imamo u postojećim kapacitetima koji se tim poslom mogu baviti. Dakle za koliko kapaciteta ovaj program ćemo uopće i Vlada odnosno nadležni ministar propisivati? Govorimo dakle o problemu ovisnosti, govorimo o potrebi posebnog programa, govorimo o potrebi da država to organizira, ali nisam primjetio da u svim ovim raspravama su bili dati podaci s koliko kapaciteta Hrvatska raspolaže da se bavi u provođenju ovog programa koji je predmet članka 1. izmjena i dopuna. I na kraju iza svega, svakog programa, svake prevencije, svake pomoći ovisnosti pa i iza potrebe uništenja zaplijenjene droge dolazimo do pitanja novaca. Ja sam pažljivo pokušao analizirati državni proračun za ovu godinu i ako nisam napravio pogrešku onda u ovoj godini struktura predvidljivih sredstava je otprilike sljedeća. Ured ima proračun od 5 milijuna 158 tisuća kuna od čega je više od 3 milijuna sredtava za rad i funkcioniranje ureda, a 2 milijuna i 45 tisuća su predviđena sredstva transfera organizacijama, udrugama i zajednicama u dijelu prevencije i pomoći ovisnicima. U Ministarstvu financija poglavlje carina je 309 tisuća kuna za ovu godinu, dakle pretpostavljam da se radi ili o edukaciji ili tehničkom opremanju carinske službe za taj dio posla. Ministarstvo prosvjete ima 871 tisuću pretpostavljam da se radi o školskim preventivnim programima koji unazad 3, 4 godine u posebice srednjim školama i osnovnim školama funkcionira negdje više negdje bolje. U Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi ima jedna stavka od milijun 740 tisuća za prevenciju i 4 i pol milijuna kuna za terapijske zajednice, ali tih 4 i pol milijuna kuna radi se namjenska sredstva za investiciju u, u objekte ili objekat. I u Ministarstvu pravosuđa našao sam 150 tisuća namjenjenu borbi protiv droga. To sam zbrojio i došao sam do iznosa od 12 milijuna 419 tisuća od čega je 4 i pol milijuna su objekti, 3 milijuna funkcioniranje troškovi rada ureda i ostalo je 4 milijuna 919 tisuća što bi trebalo pokriti troškove prevencije u školskom sustavu, socijalnom sustavu, zdravstvenom sustavu, i sve programe pomoći i liječenje ovisnika. Oni koji su se time proteklih godina bavili moći će najbolje ocjeniti što u cijeloj Hrvatskoj znači 4 milijuna 900 za kompletnu prvenciju i liječenje ovisnika i uz činjenicu da vjerojatno dio novaca za te namjene osiguravaju se u županijskim proračunima i većih ili dva tri grada u RH. Ne vjerujem da bi ta brojka kad se i to zbroji prešla 8 milijuna kuna S obzirom da i u strukturi proračuna nisam našao ni jednu stavku pitanje je dakle kada i riješimo pitanje ovoga čarobnog čvora tko će imenovati komisiu koja će paliti ili pripremati drogu za paljenje, očito ćemo drogu izvoziti. Da je u inozemstvu uništavamo samo ćemo taj izvoz platiti jer nemamo kapacitete za uništenje ali nigdje u proračunu i iz ovoga prijedloga zakona nije mi jasno tko će financirati jer u pravosuđu rekao sam, za cijelu ovu godinu je 150 tisuća kuna. Pa ako gospodin državni tajnik zna odgovor ggdje suu osigurana sredstva za izvoz droge bilo bi dobro da vidimo koliko je sredstava planirano za ovu godinu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Lesaru. Na redu je uvaženi zastupnik Ivan Bagarić.
Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo kolege zasatupnici. Budući u ovom Saboru sjedi veliki broj liječnika, onda oni dobro znaju da zapravo duhan alkoho. i droga su veliki rizici koji izazivaju bolesti ovisnisti. I da zapravo među 10 vodećih rizika uopće svih oboljenja spadaju upravo ovi. Držim da je ovo zapravo prijedlog vlade u biti intervencija među ostalima s ciljem razrješenja ovoga velikog problema. Radi javnosti mislim da treba kazati nekoliko podataka u smislu što zapravo u brojkama znači problem droge danas u Hrvatskoj. Nakon toga ću zapravo iznjeti i moje viđenje odnosno prijedlog mjera stručnjaka u Hrvatskoj koji sve bave ovim problemom. Prema registru osoba liječnih zbog zlouporabe psihoaktivnih droga u 2002. liječenih u 2002. bolnički liječneih je 444 a ambulantno 497. a u cijelom periodu od 96. do 2000. bilo ih je 1158 liječenih dakle radi se o znatnom porastu lijčenih zbog roga. Kada su u pitanju županije ondabroj liječenih na 100 tisuać stanovnika ondonso stopa lječenih je najveća u Istarskokj 307 njih, dok je najmanja u Međimurskoj 119. A u cijeloj Hrvatskoj ih je 130. Doba oboljelih je isto tako vrlo značajna kao argument u smislu velikog problema oboljenja. Tako da zapravo ispod 16 godina liječenih je bilo 1,2% najveći broj je onih koji se liječe je zapravo između 16 i 25 godina. Također ima i onih koji se liječe iznad vrlo stare dobe nema. Jer od droge se umire. Kada je u pitanju radni status ne oboljevali samo odnosno ne liječe se samo nezaposleni. Nego i zaposleni dakle nego i zaposleni. Dakle 20% zaploslenih je liječeno, nezaposlenih 50%. Oboljenjem od droge se gubi posao jer je čovjek nesposoban i zbog toga je zapravo tako veliki postotak. Među učenicima je bilo 13%. Studenata 7% umirovljenika tek 3%. Kada je u pitanju upućivanje na liječenje važno je napomentui da ljudi sami iskazuju želju da se liječe i nji he 46%. Dakle na osobni zahtjev obitelj je sudjelovala je 20%. Dakle napor obitelji. Također, ne oboljevaju od droge odnosno od bolesti oviosnisti samo beskućnici, dakle to su ljudi koji žive u obitelji i njih je 84%. dok je beskućnika svega 0,2% a samaca 8%. Uz drogu idu i druga oboljenja vrlo ozbiljna oboljenja tako da u onoj grupi liječenih od droge na hepatitis C pozitivno je 70% ljudi, Hapatitis B 27% dok su HIV pozitivni 1%. 0,2% ih oboli od AIDSA. A kada je u pitanju cijepljenost ovih pacijenata onda svega njih 5% je cijepljeno. A necijepljenih je dakle 95% što je ogroman postotak. 60% ljudi koji su liječeni zapravo koriste zajedničke igle a svega njih 40% ima vlastite. Dakle, i tu t reba voditi brigu zapravo kako dostaviti igle ljudima koji već se liječe da ne koriste iste i da ne proširuju oboljenje. Vrlo zanimljiv je podatak kojeg je već netko spomenuto da je u 1996. godini umrlo 29 ljudi a u 2002. 86. dakle radi se ovelikom porastu. MOgli bi zapravo sumirati stanje danas u Hrvatskoj sljedećom ocjenom da je droga jedan od najvećih problema u Republici Hrvatskoj, i da su mnoge zemlje označile to nacionalnim problemom. U smanjenju zlouprabe droge treba obuhvatiti i smanjenje ponude i smanjenje potražnje. Ovo prvo dakako zahtjeva i policijske i sudske i carinske i zakonske postupke, dok smanjenje potražnje zapravo trebalo bi definirati se i ustremiti prvestveno na lječenje. Nema netko je rekao ovdje da nema ni jednoga pitanja oko kojega su svi toliko zainteresirani, a ja bih dodao ni pitanja o kome se na kome se dosta krivo radi. Je ovoga časa u Hrvatskoj imamo 15 do 20 tisuća teških ovnisnika. Što zapravo predlažem kao mjere u smislu prevencije i liječenja. Kada je u pitanje liječenja, liječenje se pokazalo kao najvažniji i jedino znanstveno potvrđeno postupak u smanjenju problema povezanih sa ilegalnim drogama. Kada je u pitanju ulaz onih kojima je potrebna pomoć u sustavu lječneja onda je značano spomenuti da zapravo sada na tzv. listama na čekanje ljudi provedu od 2 do 6 mjeseci. Prema tome nužno je omogućiti bolji ulaz onih kojima je potrebna pomoć u sustavu. Kada je u pitanju proračun netko je govorio ovdje o proračunu, i u sredstvima koja se koriste za troše pardon, za liječenje ovih pacijenata, onda je značajno to da se veliki dio sredstava koristi neracionalno. Potrebno je također proširiti spektar oblika liječenja. Dakle, ne samo nisu samo liječnici oni koji daju pomoći nego i svi drugi i njih treba uvesti u sustav. Potrebno je organizirati trajni edukacijski centar za područje ovisnosti, jer na ovom području vladaju velike zablude pa i kod profesionalaca. I ove zablude jako otežavaju liječenje i vrlo važno ih je ukloniti. Vrlo je važna uloga liječnika obiteljske medicine i onih koji su u prvom kontaktu sa djecom, dakle liječnika školske medicine jer prepoznavanje djece koja imaju veće psihičke poteškoće, a takvi su veliki kandidati kako bi postali ovisnici i također upućivanje ovih na liječenje. Među druge mjere koje treba uvesti, odnosno povesti brigu o njima je povećanje kazne za posjedovanje i prodaju droge, izbjegavati žestoke rasprave o pitanjima koja ne mogu unaprijediti borbu protiv zlouporabe droge npr. rasprave o legalizaciji marihuane i upotrebi metadona. Zatim treba činiti sve kako bi se promijenio stav u društvu prema uzimanju droge. Što je stav spram droge pozitivniji više će mladih početi s uzimanjem droge. Dakle to što nismo zabranili uzimanje duhana nije snizilo upotrebu duhana, ljudi lakše dođu do njega i tako bi se dogodilo i s drogom. Treba također naznačiti i iznimnu ulogu sporta u prevenciji ovisnosti. Na koncu na ovim podacima od Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo zahvalio bi se dr.Kuzman iz Zavoda za javno zdravstvo i ovo joj je na određeni način i zahvala i poticaj na poslu kojeg čini. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Bagariću. Na redu je uvaženi zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani predstavniče Vlade, uvaženi kolege zastupnici i zastupnice. U dosadašnjoj raspravi očito se pokazuje kolika briga se vodi o drogi i problemu ovisnosti od droge i svi ovi prijedlozi koje smo do sada čuli sigurno će poslužiti Vladi da sve te prijedloge uvrsti i razmotri ozbiljno i uvrsti ih u drugo čitanje. Zato ja ne bih ponavljao sve ono što je rečeno, osvrnuo bih se samo na nekoliko stvari koje mislim da je bitno naglasiti, a to je ovo povjerenstvo koje se novim prijedlogom zakona predlaže. Razlika je između prijedloga Vlade i SDP-a u tome što Vladin prijedlog praktički uvodi novost u formiranje toga povjerenstva. Ono se sastoji od predstavnika više čimbenika, a isto tako i govori o tome da se to povjerenstvo mora brzo formirati, dakle u roku 30 dana od dana stupanja na snagu zakona. Prijedlog Vlade govori da je to povjerenstvo zapravo za očevid i da mu je to svrha, a prijedlog SDP-a govori da to povjerenstvo treba praktički na sebe preuzeti neke ovlasti sudbene vlasti, dakle da to povjerenstvo donosi odluku o uništavanju droge. Naglašen je problem šta sa onim slučajevima kada nema poznatog počinitelja i da tu vreba opasnost da ta droga nakon dugog ležanja na mjestima gdje se čuvaju, da postoji opasnost da se ona možda nekim kanalima ponovo vrati na tržište. To je sigurno za razmisliti, ali mislim da o tome trebaju voditi druge službe računa i smatram zato da je prijedlog Vlade koji govori i o tome i o prevenciji, dakle u tom svom prijedlogu zakona daje važnost i svim oblicima prevencije koje treba, da je on sveobuhvatniji i da ga zato podržavam. Ja očekujem da će Vlada još jedanput kažem, uvažiti sva ova korisna razmišljanja, sve ove dobre prijedloge i za drugo čitanje pripremiti kvalitetniji prijedlog. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Bačiću. Na redu je uvaženi zastupnik Mate Brletić.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, dame i gospodo saborski zastupnici. Mišljenje na Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju opojnih droga. U odnosu društva prema drogama može se govoriti u tri važne dimenziji: ponudi droge, potražnji droge i šteti koja za pojedinca ili društvo nastaje zbog različitih aspekata upotrebe droge. Trgovina drogom danas je najnečasniji posao pa nikoga ne bi trebalo čuditi što se u poslu okreće puno novaca, više trgovine drogom znači i više ovisnika. Iako se u najvećem broju zemalja trgovina drogom tretira kao kriminal, ovisnici će učiniti sve da do droge dođu riskirajući zdravlje pa i sam život. Droga najviše zahvaća mladu generaciju od čega i naša zemlja nije nikakav izuzetak. Za adolescenciju se može reći da je to razumlje psihičke labilnosti, povećane … u odnosu prema vršnjacima pa je zato i veća opasnost za mlade ljude da podlegnu negativnim utjecajima i krenu pogrešnim putem koji vodi u sukob sa zakonom. Svi znamo da je ovisnost o drogama ozbiljna bolest i radi nje same ali i zbog mogućnosti širenja drugih bolesti kao što su AIDS i Hepatitis. Problem … [[Ne razumije se.]] zlouporabu opojnih droga u Republici Hrvatskoj poprimio je intenzivne razmjere nakon 90-tih godina, a sredinom 90-tih došlo je do prave epidemije, bolesti, ovisnosti o drogama u nas. Prema podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo broj novoregistriranih opijatskih ovisnika u posljednje tri godine kreće se između 850 do 1048 a svih tipova ovisnosti od 2000 do 2548 ovisnika. U 2002. godini u zdravstvenim ustanovama, bolnicama i centrima za prevenciju ovisnosti tretirano je 5811 ovisnika, od toga 59,9% ovisnika bilo je nezaposleno. Ti su podaci vrlo poražavajući. Zakon o suzbijanju zlouporabe opojnih droga temelji se za sve zakone sa područja kaznenog prava, socijalne i zdravstvene skrbi, gospodarskog poslovanja, međunarodne suradnje na području opojnih droga. Zakon propisuje najvažniju i cjelovitu … [[Ne razumije se.]] osnovu vezanu za suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Propisuje uvjet za uzgoj biljaka iz kojih se mogu dobiti opojne droge, uvjeta za izradu, posjedovanje i promet opojnih droga i tvari koje se mogu uporabiti za izradu opojnih droga. Nadzor nad uzgojem biljaka iz kojih se mogu dobiti opojne droge te nadzor nad izradom i posjedovanjem, prometa opojnih droga i tvari koje se mogu uporabiti za izradu opojnih droga. Zakon definira sustav za prevenciju ovisnosti te pomoć ovisnicima, povremenim uzimateljima opojnih droga te mjesto i uloga ustanova, nevladine organizacije u sustavu skrbi i pomoći ovisnicima i povremenim uzimateljima opojnih droga. Resorna ministarstva i ostala tijela državne uprave zakon je obvezao na provedbu definiranim mjerama suzbijanja zlouporabe opojnih droga. No od njegovog stupanja na snagu kraj 2001. do danas sukladno zakonskim odredbama nije puno napravljeno. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga ništa bitno ne mijenja osim što se vrši usklađivanje odredbi važećeg zakona koje se odnose na nadležnosti određenih ministarstva. Sukladno njihovom djelokrugu utvrđeno zakonom o ustroju i djelokrugu ministarstva i državnih upravnih organizacija. Predlaže se izmjena ovlasti za donošenje posebnih programa mjera za odvikavanje ovisnosti i skrbi o ovisnicima koji od kraja 2001. do danas još nisu doneseni. Prema važećem zakonu taj program je bio u nadležnosti Ministarstva zdravstva. Predloženim izmjenama ovlast se daje ministru nadležnom za socijalnu skrb što bitno ne mijenja na stvari. Problem predstavlja provedbu cijelog postojećeg zakona budući čak ni nakon svih donošenja izmjena i dopuna zakona još uvijek nije riješeno sljedeće. Prvo, služba za prevenciju bolesti ovisnosti pri Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo prethodnim izmjenama Zakona odustalo se od formiranja Hrvatskog zavoda za prevenciju i bolesti, ovisnosti, te je dogovoreno da će se umjesto navedenog, a zbog financijske naravi, troškovi bili oko 20 milijuna kuna godišnje, formirati Služba za prevenciju bolesti ovisnosti pri Hrvatskom zavodu za javno zdravstvo. Međutim, do danas još uvijek ništa nije riješeno. Nedovršen ustroj centra nije moguć u potpunosti unificirati dok se ne formira navedena služba. Drugo, status Centra za prevenciju i izvanbolničko liječenje, centri još uvijek nemaju riješen pravni status. Nisu ni zdravstvene ustanove ni ustanove socijalne skrbi niti nevladine organizacije. Zaposlenici rade na temelju ugovornih odnosa, nekoliko sati u tjednu, što je nedovoljno, još uvijek se nije napravila mreža centara za liječenje ovisnosti koje bi sukladno postojećim zakonskim odredbama trebali postati podružnice županijskih zavoda za javno zdravstvo. I treće, isto je potrebno što prije učiniti, budući je istim Zakonom za ovisnike o opojnim drogama predviđena mjera obaveznog liječenja od ovisnosti u zdravstvenoj ustanovi, odnosno mjera odvikavanja u ustanovi socijalne skrbi, udruzi ili drugoj pravnoj osobi koja za to ima odobrenje ministra nadležnog za socijalnu skrb. Postavlja se pitanje, gdje će se ovisnici liječiti, ukoliko se gore navedeni problemi ne riješe. Tako se izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga od listopada 2003. između ostalog predviđaju i mjere da se za počinitelja prekršaja iz članka 54. do 63. Zakona koji su ovisnici o opojnim drogama umjesto dosadašnje mogućnosti, da se istima izrekne zaštitna mjera liječenja u trajanju od 3 mjeseca do jedne godine, zamjeni izricanje zaštitne mjere obaveznog liječenja u zdravstvenoj ustanovi koja ima odobrenje Ministarstva zdravstva, odnosno zaštitna mjera odvikavanja od ovisnosti u ustanovi socijalne skrbi, udruzi, odnosno drugoj pravnoj osobi koja za primjenu te mjere ima odobrenje Ministarstva rada i socijalne skrbi, u trajanju od 3 mjeseca do 1 godine. Pored navedenog prekršaja iz članka 54. do 63. izriče se kako je to bilo uređeno do sada, novčana kazna s tim da je u izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga predloženo da se izrečena novčana kazna neće izvršiti ako počinitelj koji je ovisnik o opojnoj drogi, odnosno povremeni uzimatelj opojne droge. Postupak liječenja u zdravstvenoj ustanovi, odnosno postupak odvikavanja u pravnoj osobi uspješno završi u trajanju izrečene mjere liječenja, odnosno odvikavanja. Nadalje, ukoliko se radi o ovisniku koji je prekršaj počinio prvi put zaštitna mjera obaveznog liječenja, odnosno odvikavanja izriče se samostalno bez izricanja novčane kazne. S obzirom na navedeno, a i na novi Zakon o prekršajima koji je stupio na snagu u listopadu 2002. koji je između ostalog uređuje i posebne obveze koje se mogu primijeniti prema maloljetnom počinitelju prekršaja. Posebice u svezi dijela zlouporabe opojnih droga kao i na odredbe Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga. Kada je u pitanju područje sprečavanja suzbijanja zlouporabe opojnih droga stvoreni su mehanizmi i institut koji daju podlogu tijelima državne vlasti i drugim institucijama za poduzimanje socijalno medicinskih tretmana i drugih preventivnih aktivnosti u svrhu liječenja, odnosno odvikavanja od ovisnosti. Od stupanja na snagu Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga još uvijek nisu doneseni posebni programi i mjere suzbijanja zloporabe opojnih droga. Rok za donošenje bio je 2. mjesec 2002. godine. Nije donesen opći program mjera za suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Rok za donošenje bio je 2. mjesec 2002. Nije određeno područje na kojem se može uzgajati mak koji je namijenjen za izradu opojnih droga. Rok je bio 12. mjesec 2002. godine. Nije na odmet spomenuti da su u izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga od 6. listopada 2003. spominje i suradnja sa Zavodom za socijalnu skrb. Postavlja se pitanje hoće li se taj Zavod uopće formirati. Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, ako ne isto, potrebno izmijeniti. Isto pitanje je vezano uz daljnju opstojnost Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga koji je formiran temeljem Zakona o suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Na kraju izlaganja napominjem na otkrivanje droge i njezinog oduzimanja te puteva kojim droga dolazi u Republiku Hrvatsku. Posao taj radi Ministarstvo unutarnjih poslova i to nezadovoljavajućim uspjehom. Jedan od najjačih puteva jeste Balkanska ruta sa kojom droga dolazi u istočnu, istočih zemalja u Hrvatsku preko graničnih prijelaza Bajakovo, Tovarnik, Iluk i drugih prijelaza. Zbvog nedostatka tehničkih sredstava bolje pokrivenosti graničnog područja sa većim brojem policije prema Srbiji i Crnoj Gori izostaju bolji rezultati na otkrivanju droge. Npr. policijska uprava Vukovarsko-srijemska ...
Vrijeme.
... posjeduje tehniku koja je stara više od 10 godina te ne možemo tražiti rezultate na tom području. Za pohvaliti je policiju policijske uprave Vukovarsko-srijemske na dosadašnjim rezultatima i na otkrivanju droge na graničnom prijelazu Bajakovo. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Brletiću. Na redu je uvaženi zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Na televiziji smo neku večer mogli saznati kako ova spalionica koja se dosta danas spominje ustvari više i ne funkcionira za potrebe spaljivanja droga tako da je rekao istinu netko tko je spomenio da bi nam se moglo desiti da ćemo ipak, da bi se moglo desit hipotetski da počmemo izvoziti droge, ali ne kao droge nego kao materijal za spaljivanje, pa da platimo taj izvoz. Dakle, Hrvatska da bi se riješila toga kontigenta droga koja je uspjela zaplijeniti policija moglo bi joj se desiti, s obzirom da ih ne može spaliti u Hrvatskoj, da ih recimo izvozi u Austriju i plati za taj izvoz kako bi se te droge spaljivale u Austriji, recimo. To na jedan drastičan način govori o apsurdnosti situacije u kojoj smo se našli i o zbilja o nužnosti da se donesu zakonske promjene koje su ovdje predložene. Nije nikakva tajna, mi smo razgovarali o drogama ovdje dosta puta, donosili nacionalnu strategiju borbe protiv zloupotrebe droga, itd. Nije nikakva tajna da je konzumiranje droga jedna vrsta ekskapizma, bjegstva od stvarnosti. Tu su kolege govorili na različite načine. Ja jedino mislim da se protiv droge, odnosno protiv konzumiranja droga ne može boriti samo onim ne koje je svugdje po plakatima, ne droge, nemoj, nemoj. To je ono kao da smo zamislili da su ljudi mala dica koja u procesu socijalizacije u familiji, školi, itd., kad ga učite ovo-ono, će naučiti i kako da se ponaša. Radi se već o osobama koje su ovisne, itd. Mislim da je osnova ne ono, izbjeći ono "ne", a upotrijebiti "da". Mislim da je "da životu" ujedno dovodi i do ovoga ne drogi. Da je dakle, da se treba boriti za to da taj afirmativni odnos prema životu ustvari postane dominantan jer ako je konzumiranje droge oblik samodestrukcije onda mi moramo govoriti o uzrocima. Dakle, o onome što uvjetuje takav način ponašanja ljudi i tek mijenjajući pretpostavke koje nekoga tjeraju ka toj vrsti bjegstva iz stvarnosti, a to nije jedini oblik bjegstva iz stvarnosti. Neko je spomenio alkoholizam, itd. Tu smo benavolentni. Tu država čak zna i zaradit malo od toga, itd. Tu se ponašamo, iako je možda alkoholizam, kad bi gledali po brojci, to će znati oni koji se time detaljno bave, koji su obuhvaćeni alkoholizmom pogubniji možda. Možda neko konzumiranje droge, ali na drogu smo osjetljivi jer su ipak pogođeniji, i to je kolega Bagarić spominjao i godišnje dobi koje su najviše zastupljene kod ovih koji se liječe, onda vidimo da su to ovi između 15, 16 i 25 godina. Dakle, da je ta ciljana grupa na neki način, ionako ima starijih i mlađih od toga, dakle ipak ta mlada populacija i zbog toga smo tako senzibilizirani za to. Uostalom, ja mislim da se ne treba boriti samo za bolesne, za bolesne se treba boriti za sve bolesne. Ali se treba Boga mi boriti za zdrave da ne bi obolili. A to znači, kao i o svakoj drugoj bolesti. Prevencija je, pa da bi se spriječio rak dojke, onda se zna koji su oblici prevencije ranog otkrivanja itd. Čini mi se da i kod ovoga trebamo pristupiti malo drukčije. Dakle, da se ne dokazujemo samo na već oboljelima, nego da pokušamo spriječiti da dio generacije mladih ljudi ili bilo koga uostalom. Pomisli ili ima potrebu dakle, da posegne za drogom kao za oblikom bijegstva, i za njih često nepodnošljive stvarnosti. Zašto nepodnošljive? Nije to, ne treba materijalno da tako kažem neko bogatstvo ili nešto bit mjerilo smislenosti života, nepodnošljivost može proizlaziti iz niz drugih predispozicija. Uvijek je bilo i uvijek će biti razloga za bjegstvo iz stvarnosti. Mi tu možemo sad ulaziti u područje filozofije i pitati se nisu nikakve, šta je to, šta ja znam nekad je to bila svjetska bol … [[govornik se ne razumije]] nekad je to bila aspurdna ubačenost u život, egzistencijalističke filozofije, ovakve, onakve, ništavilost, besmisao. Ali je činjenica, da je činjenica da kad mi postavljamo ova pitanja da mi postavljamo pitanja ustvari o borbi za smisao življenja. i upravo možda na indirektan način ulazimo u jedno od najbitnijih pitanja ljudskog bića uopće. Zašto ljudsko biće bježi od života, ako bježi? Zašto bježi? A sad bih spomenuo nešto, ljudsko biće i piće. Vidite, u našoj tradiciji, mi imamo sreću šta nemamo tradiciju konzumiranja, bez obzira šta se dešava u društvu. Ipak mi smo takvo društvo da nemamo tradiciju konzumiranja droga. Kao neka istočna društva gdje je to u tradiciji. Ali Boga mi imamo tradiciju konzumiranja alkohola. Iz kraja gdje ja dolazim iz Dalmacije, iz naše Zagore itd. pa imamo pjesme "pime ga, pime ga sve do dana belega, tko ne pije Dalmatinac nije" itd. Vidite, mi kao da stimuliramo putem jednog oblika, stvaranja kulturološkog obrasca kao jednog ili nacionalnog identiteta i poželjnog ponašanja nekog kromačizma ne znam ja hrvatskog mačizma gdje muškarac mora piti tako se dokaza, inače nikakav slindre, tupan, meškinjast, kako kažemo šta ja znam polumuškarac i tome slično. Čini mi se da smo tu jako neoprezni i da radimo veliku štetu koja često nama prividno nezamjetna. Je li iz ovog područja koje se krije iz alkoholizma također proizlazi niz po društvu pogubnih ponašanja od onoga nasilja koje tako često spominjemo itd., normalna stvar da najpogubnija ova kombinacija droga plus alkohol, ali to je malo skuplji oblik bjegstva iz stvarnosti. Dakle, radi se o tome da se i "droge" demokratizirale. Demokratizirale, dakle jeftina je postala. Ne govorimo o najtežim drogama, jeftina je, dakle postala je dostupna. Od relativnog, od ekstazija, šta ja znam čega. i stil ponašanja, stil života. Pa nemojmo zaboraviti da mi smo skloni imitaciji, stil život je pjesme normalno, kod nas u Hrvatskoj nema pjesme koja veliče drogu. Ali ćete u suvremenoj pop kulturi, šta ja znam … sex and drogs and rock and roll, … [[govornik se ne razumije]] poznate pjesme itd. koje kao stil življenja kao način identifikacije sa nečim šta je za nekoga izgleda napredno ili poželjno ponašanje, na što kod mladih dobnih skupina koje se identificiro sa svojim idolima, sve je to nešto što pogađa naše društvo, i u tome se nije lako snaći, ali barem se snađimo oko ovoga šta možemo napraviti da ono šta je policija zaplijenila da to uništimo. Ja dolazim od … grada iz Splita koji je bio jedan od najpogođenijih gradova što se tiče droge i pokazalo se da su neki oblici i borbe protiv narkomanije i prevencije itd. pokazali rezultate. Dakle, ne može se reći, treba se truditi. Ali kažem, radi se o jednom zaista velikom pitanju da ne spominjem ovdje otoke naše, jel u velikim urbanim sredinama aglomeracijama gdje postoji tzv. usamljena gomila otuđenost itd. jedna usamljenost u masi je način bjegstva može biti droga. Ali isto tako i u malim mistima kad zapuše jugo, a vi gledate nemate gdje, a pada kiša, ne pada, mislim jednostavno ta besperspektivnost je zaista nešto što može voditi i ka ovome. i još nešto, osnovno pitanje za mene, ako se složimo da ovo treba uništiti, ja ovdje zastupam ono što predlaže ovaj prijedlog SDP-a, ali mislim da su bliski ti prijedlozi. Ali osnovno pitanje, hoćemo li udariti na mlade, na bolesne, na onu skupinu koju kolega Bagarić spominjao između 16 i 25 godina ili na dilere? Da li ćemo udariti na bolesne ili na one koji ustvari su doveli do toga da oni budu bolesni? Zbog toga budimo oprezni, bez obzira na razlike među nama koje su se tu pojavile, bit će ih još, oko Kaznenog zakona to je druga tema. Ali zaista, da li neki 15-godišnjak mora biti kazenno prognjan, zbog toga što je zapalio cigaretu marihuane da mu se otvara dosje itd. utjerava ga se u jedan svijet kojem ne pripada ili se moramo boriti da nestanu preduvjeti? A između ostaloga i kriminalna mafija koja kod nas psotoji, organizirani kriminal oko toga su jedni od preduvjeta koji također možemo malo bolje sasijeći nego što smo do sad radili. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Jurjeviću. Na redu je uvaženi zastupnik Vladimir Šišljagić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Evo u dosadašnjoj raspravi imali smo zapravo prigode čuti niz problema s kojima se u Hrvatskoj susrećemo, a vezano za kako prevenciju liječenje, tako i zloporabu droge u prometu, odnosno posjedovanju. Međutim, danas pred sobom imamo prijedlog zakona o izmjenama i dopuni Zakona o suzbijanju zloporabe opojnih droga, kao sasvim sigurno rezultat nedjelotvornog zakonskog riješenja u dijelu koji propisuje izvršenje uništenja opojnih droga, odnosno dijelova biljke ili tvari. Naime, sudovi koji su donosili odluku o oduzimanju opojne droge, trebali su slijedom odrednica ovog zakona, po pravomoćnosti svojih odluka imenovati povjerenstva pred kojima bi se oduzeta opojna droga mogla uništiti. Proteklih godina, javnost je imala prigode uvjeriti se o brojnim zaplijenama velikih količina opojnih droga. Porazna je međutim, činjenica da od prosinca 2001. godine dakle, od dana stupanja na snagu Zakona o suzbijanju zlopuporabe opojnih droga sudovi nisu imenovali niti jedno jedino povjerenstvo pred kojima bi se uništenje opojnih droga izvršilo. Za mene dakle, opravdano pitanje postaviti pitanje, što se u ove dvije i pol godine zapravo događalo? i zašto nadležni sudovi nisu imenovali niti jedno jedino povjerenstvo pred kojim bi se izvršilo uništenje opojnih droga? Za mene kao liječnika i osobe koje svojedobno aktivno sudjelovalo u provedbi nacionalne strategije suzbijanja zlouporabe droge u Republibi Hrvatskoj ovo je izuzetno zanimljivo pitanje koje bi sasvim sigurno zahtjevalo širu raspravu o razno raznim modalitetima, nelegalnog prometa i uporabe opojnih droga, a poglavito o učinkovitosti provedbe represivnog dijela zakonodavstva u suzbijanju zlouporabe droge. Sasvim je međutim sigurno da izostanak pravodobnog i kontroliranog uništavanja opjnih droga otvara mogućnost za razno razne zlouporabe, pa i do mogućnosti da zapljenjena droga, ili dio zapljenjenog kontigenta dođe u posjet neovlaštenih osoba. Kako se dosadašnja provedba zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga pokazala nedjelotvornom u dijelu u kojem sudovi za 2,5 godine nisu imenovali niti jedno jedino povjerenstvo pred kojim bi se izvršilo uništenje droga, Vlada Republike Hrvatske je predloženom izmjenom iz sasvim razumljivih razloga želi osigurati sigurno i pravodobno uništavanje oduzete opojne droge. Predloženom izmjenom važećeg zakona povjerenstvo pred kojim se provodi uništenje opojne droge imenuje Vlada Republike Hrvatske na prijedlog ministra unutarnjih poslova, ministra nadležnog za zdravstvo, nadležnog za pravousuđe, ministra nadležnog za obitelj i predstojnika Ureda za suzbijanje zlouporabe opojnih droga. Dok bi se predsjednik povjerenstva imenovao iz redova predstavnika Ministarstva unutarnjih poslovan. Ustrojavanjem stalnog povjerenstva osigurala bi se kontinuirana i kontrolirana provedba uništavanja oduzetih opojnih droga i spriječila eventualna i sasvi izvjesno moguća zlouporaba vezana uz zapljenjenu drogu. I na kraju da zaključim, u cijelosti podržavam Prijedlog zakona o izmjenama i dopuni zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga u tekstu kakav je predložen od strane Vlade Republike Hrvatske. U uvjerenju da on predstavlja važan ali odlučan korak u borbi protiv narko mafije i organiziranog kriminala. Hvala lijepo.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Šišljagiću. Na redu je uvaženi zastupnik Valter Poropat.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniće, kolegice i kolege zastupnici. Pošast zvana droga postaje svakodnevna tema razgovora i rasprava na svim nivoima našega društva. Ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga istićem da bi u dijelu koji govori o Povjerenstvu za uništavanje zapljenjenih opojnih droga dobro bilo uključiti i javnost direktno preko medija. Isto tako važnim smatram da bi godišnje izvješće o zapljenjenoj količini opojne droge iz Ministarstva unutarnjih poslova i izvješće Povjerenstva za uništavanje zapljenjenih opojnih droga morali povezati radi transparentnosti uporabe, odnosno usporedbe. Nadalje, a ne manje važno poznato je da su posebne mjere za odvikavanje od ovisnosti i skrbi o ovisnostima, o ovisnicima bile u ingerenciji Ministarstva zdravstva što po sadašnjem ustrojstvu pripada Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi. Ovdje nikako ne bi bilo prihvatljivo da navedena problematika "ispadne" iz djelokruga zdravstvenog dijela ministarstva odnosno, da uđe u ingerenciju socijalne skrbi što bi u praksi značilo da ovisnost nije bolest već socijalni problem. Iskreno se nadam da do toga neće doći a podsjetiti ću samo da su sve razvijene zemlje svijeta prihvatile koncepciju ovisnosti kao bolest kako istu definira i Svjetska zdravstvena organizacija. I iz razloga i što je takva koncepcija najbolja za ovisnike ali i za društvo. Želim vjerovati da će predlagatelj uzeti u obzir ovo što sam naveo te da posebno istaknem da je moje izlaganje temeljeno na stručnim stavovima liječnika iz Istarske i Primorsko-goranske županije koje se svakodnevno bave ovom problematikom. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodinu zastupniku. Na redu je uvaženi zastupnik Željko Kurtov.
Poštovani potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Upozoravam ministra nadležnog za socijalnu skrb, kada bude ubuduće donosio poseban program za odvikavanje od ovisnosti da posebno povede računa za branitelje koji boluju od PTSP-a a ujedno su i ovisnici. Sadašnji program je nedovoljno učinkovit a posebno za ovu populaciju branitelja. Predlažem da se organiziraju specijalizirane terapijske zajednice koje mogu istovremeno tretirati oboljele od PTSP-a a ujedno i ovisnike o drogama. Osobno sam bio nazočan kod preuzimanja branitelja u Vinogradskoj bolnici gdje je bio problem da nisu imali adekvatnu terapiju za takvu populaciju. Te vas državni tajniče molim da o ovom problemu povedete računa i poduzmete potrebite mjere. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Kurtovu. U ime Kluba LIBRE raspravu u trajanju od pet minuta uvaženi zastupnik Vilim Herman.
Gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege. Predložene izmjene i dopune Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga kreću se u smjeru prijenosa nadležnosti za uništenje opojnih droga sa sudbenih tijela na tijela izvršne vlasti. Time i dolazi do nepotrene koncentracije ovlasti po našem mišljenju u pogledu uništavanja oduzetih narkotika, tijela izvršne vlasti a bez stvarne potrebe i uz minoriziranje uloge sudbenih tijela. Slijedom postojećih rješenja sudovi su kao tijela zadužena za donošenje odluka u oduzimanju opojnih droga bili ovlašteni imenovati tijelo pred kojim će se izvršavanje, izvršiti uništavanje istih. Navedena objašnjenja kako postojeća rješenja nisu polučila očekivane rezultate treba stoga promatrati u kontekstu propusta u implementaciji pozitivnih hrvatskih zakona a ne samo njihove manjkavosti. Stoga bi delege ferenda bilo poželjnije djelovati u smjeru svrsishodnijeg funkcioniranja i implimentacije postojećih zakona a ne na njihovoj sadržajnoj izmjeni. Odnosno, prijenosu ovlasti sa tijela sudbene na tijela izvršne vlasti. Držimo kako bi daleko transparentnije i primjerjenije rješenje bilo osnivanje tijela nadležnog a to smo i ranije predlagali za nadzor nad uništavanjem odluzetih opijata pri Vrhovnom sudu Republike Hrvatske čime se ne bi diralo u sadržajna, dapače logična postojeća zakonska rješenja. Štoviše, takvo je rješenje i u duhu Ustavom zajamčene trodiobe vlasti bez pava mješanja tijela izvršne vlasti u rad, djelovanje, integritet i samostalnih onih, zakonodavne i sudbene. U kontekstu izmjena pozornost bi držimo trebalo usmjeriti također prema aktivnijem uključivanju u mehanizme suradnje sa tijelima unije, odnosno zajednice, Europske zajednice u borbi protiv trgovine i distribucije narkoticima. Daljnje implementiranje preporuka kako ga zovu akcijskog plana za borbu protiv droga u 2000./2004. kao i prioriteta u zaštiti javnog zdravlja iz članka 152. Ugovora o Europskoj zajednici, odnosno danas Europskoj uniji. Ovo se ističe osobito i zbog toga, činjenica što je kanabis i dalje jedna od najčešće korištenih droga u članicama Unije. Dalje, naglog porasta uporabe amfetabina. Zbog toga što se na našim prostorima doslovce presjecaju putevi ilegalne trgovine narkoticima i drugim psihotropičnim supstancama iz Jugoistočne Europe iz Balkana, postebice glede trgovine heroinom, kokainom i kanabisom. Zbog toga što ćemo se ulaskom u Europsku uniju suočiti sa prostorom najveće proizvodnje sintetičkih droga u ovom dijelu svijeta. Zbog toga što ćemo se ulaskom u Europsku uniju suočiti s prostorom najveće proizvodnje sintetičkih droga u ovom dijelu svijeta. Zbog toga što je za borbu protiv trgovine i upotrebe droga neophodna koordinirana, multidisciplinarna, integralna i globalna strategija. Zbog toga što je suočavanje s navedenim problemima neizostavan dio našeg socioekonomskog razvoja. I osobito ističemo potrebu osiguravanja financijskih sredstava za izgradnju središta za trajno uništavanje opojnih droga i to odmah i sada. Zbog svega toga, a suprotstavljajući se improvizacijama pa i nedorečenostima Klub Libre opetovano se protivi donošenju ovoga Zakona. Gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Hermanu. U ime Kluba HSP-a uvažena zastupnica Ruža Tomašić.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Htjela bih samo još nadodati nekoliko stvari, a to je kada govorimo o ovisnicima o opojnim drogama moramo uzeti u obzir i više važnih činjenica. Ovisnost o opojnim drogama je bolest i jedino je tako moramo promatrati. Kako se radi o teškoj i nadasve smrtonosnoj bolesti koja posljedično sa sobom nosi i više drugih bolesti kao AIDS, hepatitis prema njoj moramo posvetiti izuzetnu pažnju da bi sačuvali našu djecu koje u Republici Hrvatskoj imamo sve manje. Svi pokazatelji i naša iskustva govore da se bolest ovisnosti proširila na veliki broj djece te je stanje nadasve alarmantno. Povećana je i smrtnost novorođenčadi kao posljedica ovisnosti njihovih roditelja. Dugogodišnja iskustva nadasve govore da je detoksikacija tj. fizičko čišćenje organizma od droge samo prvi korak ka konačnom izlječenju koje u pravilu traje dvije i više godina. Da bi došlo do kvalitetnog izliječenja ovisnika potreban je angažman cjelokupnog društva. Svi ovisnici u pravilu traže našu pomoć samo je na nama da to prepoznamo i da im pružimo pomoć bez obzira na okolnosti. Da bismo kvalitetno riješili problem moramo poznavati još par važnih činjenica, a to su: svi teži ovisnici da bi došli do dnevne doze droge u pravilu moraju izvršiti barem jedno kazneno djelo, a to je dilanje droge, krađa i slično. Kako svi znamo procesuiranje i zatvorsko kažnjavanje ovisnika u konačnici ne daje očekivane efekte već naprotiv. Nakon izdržavanja kazne ovisnik se ponovno vraća na ulicu i u pravilu ponavlja sva kaznena djela i još ih intenzivira. Da bismo ovaj problem bolje riješili moramo kroz zakone pružiti ovisnicima mogućnost uvjetne osude obaveznog liječenja u zamjenu za zatvorsku kaznu kao i kod psihijatrijskog liječenja. Na ovaj način imamo šanse trajno riješiti problem. U rješavanju ovoga problema moramo puno više uključiti mnogobrojne udruge i terapijske zajednice koje su do sada jedine dale rezultata u trajnjem izliječenju ovisnika te im dati sva potrebna odobrenja zakonom propisana a koja do sada nisu mogla ishodovati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici Tomašić. U ime predlagatelja uvažena zastupnica Opačić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Danas nakon evo tri sata rasprave možemo zaključiti da je u ovom domu uvijek bila prisutna kada se raspravljalo o štetnosti droga vrlo visoka, prisutna dakle vrlo visoka razina svijesti o tome da su droge štetne, da moramo puno raditi na prevenciji i da nikada nije dovoljno sve ono što činimo. Dakle evo i današnja rasprava u ova tri sata je pokazala da su zastupnici i u ovom sazivu Sabora negdje visoko senzibilizirani za ovu problematiku. Stoga se ja zahvaljujem svima koji su na, dakle inicijativu zakona iz Kluba SDP-a raspravljali danas o ovoj problematici. Nije baš bilo puno konkretnih prijedloga kako poboljšati naš Prijedlog zakona. Poznavajući dosadašnju praksu možemo biti sigurni u to da će prijedlog Kluba SDP-a biti odbijen u prvom čitanju, da će dakle većina u Hrvatskom saboru odlučiti da u drugo čitanje pusti samo vladin prijedlog i smatramo da u svakom slučaju ukoliko dakle do toga dođe da bi ovaj vladin prijedlog trebalo doraditi, da je ovdje danas bilo dovoljno onih koji su rekli da droge treba uništavati, dakle sve ono što je zaplijenjeno, što sada godinama negdje se skladišti u neprimjerenim skladištima gdje je zbog toga što se na neprimjereni način skladišti zahtijeva povećana sredstva iz hrvatskog proračuna s jedne strane i s druge strane predstavlja dakle potencijalnu mogućnost zlouporabe ili bolje rečeno dakle da se ponovno jedan dio droge iz tih skladišta nađe na hrvatskim tržištima i ponovo dakle ponudi negdje našoj djeci. Prema tome mi iz Kluba SDP-a samo inzistiramo na tome da Vlada Republike Hrvatske nađe modalitet na koji način i tko će dakle uništavati drogu, naravno i ono što se ovdje otvorilo mjesto i način gdje će se uništavati droga s obzirom na ove probleme koje imamo sa spalionicom “Puto”. Evo dakle to je, to je ono što je bila intencija našeg zakona pokrenuti negdje raspravu i dovesti do jednog rješenja koje će maknuti iz skladišta ove velike količine droge koje su zaplijenjene, koje se svakim danom zaplijenjuju i dakle spremaju u to skladište. Evo još jedanputa u ime Kluba SDP-a hvala lijepa svima koji su raspravljali o ovom Zakonu.
Zahvaljujem uvaženoj zastupnici Opačić. U ime Vlade državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Vladimir Božikov.
Štovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi saborski zastupnici gotovo 3 sata bila mi je doista čast biti među vama i ovu problematiku slušati iz sve dubine vašeg uma i duše. Nema u Hrvatskoj trenutačno razboritog čovjeka koji ne bi znao veličinu ovog problema. Mene u jednoj dinamičnoj raspravi zastupnik uvaženi Jurjević, on je jedne velike socijalne misli nabacio, ali one datiraju 3 dekade unatrag i više od 30 godina kad mi nismo se socijalno, sociološki pripremili za nastup lakšeg dolaska novca u, bilo u naše na obali mjesta gdje je govorio zastupnik ili koji, novca koji su donosili gastarbajteri ili je novac došao iz turizma ili bi on dolazio iz ribarenja kad su naša djeca nepripremljena počela konzumirati drogu. Kasnije u smislu raznih stilova pomodarstva to se dalje produbljivalo, jasno i sve nevolje koje smo imali tijekom agresije na našu Hrvatsku i oslobađanje i tako dalje i tako dalje. Problem je doista krucijalan, veliki. Vrlo je slojevit. On treba veliku ažurnost i bavljenje prvenstveno struke, a i cijele zajednice. Nema segmenta društva koje ne bi trebalo biti u tom involviran. To je toliko bitno problem, to je, da mi moramo biti toga svi svjesni i toga i jesmo i na tome moramo raditi. Prvo Vlada će preko Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo, ona će sigurno kroz sve svoje županije jer razrađen je taj sustav zavoda za javno zdravstvo koji postoji u svakoj županiji. To je jedan model o kojem je govorio zastupnik Lesar, koji se podržava i koji će se razvijati. Na tome se radi. Drugo, pitanje sredstava. Sigurno da nemamo dovoljno sredstava za tako veliki problem i da će se sigurno u sljedeće proračune, sljedeće godine tražiti više da se na tom problemu napravi puno. Namjera je ove Vlade koja je praktički sto dana na sadašnjoj poziciji, je uvidjela da je praktički tromost sprovođenja Zakona o suzbijanju droga odnosno uništavanju zapljenjenih droga, da sudovi nisu napravili o tome ništa i to je ponukalo da se napravi što prije, Komplementarni sigurno ima stvari i u prijedlogu koji je dao SDPe, i ono što je komplementarno i što je rto dobro do se sigiurno uvijek podražva. A cilj nam je svima isti da napravimo što bolji zakon. Jedinom moramo paziti da ne bismo došli u kontradikciju sa zakonitošću mi smo ukazivali na po tom članku 165. stavku 1. 2. i 3. mora postojati pravo snažnost presude. Nema tolike žurbe ja osjećam i taj osjećaj da se može zloupotrijebiti. Pa sve se može zlouptrebiti, mog use zloupotrebiti trezori, može zemlje koja ima nuklearnu silu može netko z loupotrebiti onu šifru. Pa imao toliko tih bunkera od SFRJ ostatak koji sem ogu jako dobro učvrstiti naći mehanizme da se tu droga doista čuva i onda se uništi. Zašto to govorim, iz praktičkih razloga. Nije to pitanje samo malih dilera u Hrvtskoj mi smo doista jedno trusno tranzicijsko područje. I vrlo smo zanimaju se sve europske zemlje imaju uprerene oči u nas. Svi putovi idu kroz ovo naše područje koje uvije i povijesno bilo na tom području koje je bilo prolaz raznih puteva i križanje raznih puteva. Ta droga nesmiljanom žestinom prodire kroz ta područja. Vi znate da u našem susjedstv uima dosta neeređenih zemalja u našoj zemlji također ima problema sa drogom dilanjem droge, a s druge strane neke sigurnosti ima puno bolje nego u zapadnim zemljama. Da naše može doista se mogu slobodno šetati se ulilcama da vam neće nitko istrgnuti torbu dok prolazite. A neki vrlo razvijenih zemalja ima tih problema, ali nemaju oni niti manje probleme sa drogama. Droge se treba suzbijati naša namjea je bila doista da bude zakon i da se što prije radi na tome, kao i svih nas koji smo na ovoj sjednici Sabora želimo da se što prije sprovede u praksu. Možemo donjeti ne znam koliko zakona zakon nije dovoljan, ako nema monitoring toga zakona, ako nema kontrole toga zakona. Jer prije je bila kontrola i zpravosuđa dali se pitalo zašto se nije sprovela uništavanje droga, možda bi se bilo pospješilo. S obzirom da to nije funkcioniralo kako treba, naša namjera nakana je bila doista da ovaj dio funkcionira. Što se tiče spalionice jasno je nesreća je bila ta spalionica je nekom nesrećom izgorila. E sada je pitanje dali ćemo to skupo plaćati srazvijenim zemljama pa mi imamo svoje hrvatske pameti pa ćemo proračunatiako bi to spaljivanje više koštalo u susjednoj zemlji bogatijom onda ćemo mi kupiti tu tehnologiju pa ćemo spaliti. Vjerujem da ćemo se svi s time složiti. Na koncu vam želim zahvaliti svima na vrlo dobrim prijedlozima, i budite uvjereni da će Vlada sve ono što je konstruktivno što poboljšava ovaj zakon da će to doista to uzeti u obzir. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem se državnom tajniku Božikovu. Budući da nema više prijavljenih za raspravu zaključujem raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Glasovanje će biti u petak i prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda reda.
Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o suzbijanju zloporabe opojnih droga, prvo čitanje, P.Z. br. 35. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju zlouporabe opojnih droga, koju je predložio Klub zastupnika SDP-a, zbog razloga navedenih po mišljenju Vlade Republike Hrvatske, izvješćima radnih tijela. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 76 glasova za, 37 protiv i 2 suzdržana usvojen predloženi zaključak.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda reda. - Konačni prijedlog zakona o kulturnim vijećima; hitni postupak, prvo i drugo čitanje; P.Z. br. 64; Predlagatelj Zakona je Vlada RH, a kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovoga Zakona. Prijedlog akta primili ste u pretinice sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje 1. i 2. čitanje zakona. Am,andmani se mogu podnositi do kraja rasprave po članku 164. Poslovnika. raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstvnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Ministar u Vladi RH Božo Biškupić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, uvaženi zastupnici. Prijedlog novoga zakona o kulturnim vijećima izrađen je u cilju unapređenja sustava kultunih vijeća i stvaranam temeljnih pretpostavki za daljnju decentralizaciju i demokratizaciju u području kulture. Predviđeni zakon o kulturnim vijećima ne predstavlja konačno rješenje, već samo prijelaznu fazu u daljnjoj demokratizaciji i decentralizacii u kulturu. cilj je da se u naredom periodu od poreza na donodak i poreza na dobit povećanim ustupanjem sredstava od strane države jedinicama lokalne i područne samouprave, otvore mogućnosti kvalitenijeg odlučivanja o kulurnoj politici na svim razinama. Zakonom se propisuju razine, na kojima se obvezno osnivanju kulturna vijeća pri Ministartsvu kulture osnivaju se vijeća za glazbu i glazbeno scenske umjetnosti, za dramske umjetnosti, film i kinomatografiju, knjigu i nakladništvo, likovne umjetnosti kao i novo, vijeće za međunarodnu kulturnu suradnju i eurospke integracije. Uvažavajući prijedlog i amandman Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu, spremni smo prihvatiti i predloženi amadman i osnovati vijeće za nove medijske kulture. Kulturna vijeća se osnivaju i na razini županija i gradova, s više od 40 tisuća stanovnika, kako bi se pr ekinulo centralizirano odlučivanje na državnoj razini, o programima od regionanog ili lokalnog interesa. Osnivanje ovih vijeća tek je prvi korak. U procesu daljnje decentralizacije, koji će pratitii odgovarajuće decentralizacija financijskih sredstava s kojima ć eupravo ta vijeća odlučivati o javnim potrebama o kulturi županija i većih gradova. Županije i gradovi odlučivat će sami o broju vijeća. Zakon daje i drugim gradovima i općinama mogućnos osnivanja kulturnih vijeća ukoliko to ocjene svrhovitim. NOvi zakon jasno utvrđuje djelokrug kultrnih vijeća a posebno značajnim držimo uspostavljane v ijeća za međunarodnu kulturnu suradnju, i europske integracije čiji će rad i djelovanje pridonjeti kvalitetnijem predstavljanju hrvatske kulture u Europi i u svijetu. Posebna novina u zakonu je propisivanje obveze kulturnim vijećima da u svojem području djelovanja posvećuju posebnu pozornost pr omicanju potreba u kulturi i umjetnosti nacinalnih manjima i njihovom kulturnom stvaralaštvu. Zadaća kulturnih vijeća je suodlučivanje pri utvrđivanju kulturne politike i predlaganje ciljeva i mjera za njezino provođenje. Predlaganje programa javnih potreba u kulturi za koje se sredstva osiguravaju iz državnogproračuna, odnosno, proračuna županija, gradova ili općima. Pružanje stručne pomoći ministru u donošenju i provedbi godišnjih i dugoročnih planova, pružanje stručnih podloga i mišljenje inicijativa i prijedloga, i prema Zakonu o izvršenju proračuna ministar je jedna osoba koja odgovara za izvršenje državnog proračuna i svoga razdjela i iz toga razloga , s kulturnim vijećima nužno surađuje i suodlučuje. Predloženim zakonom propisuje se postupak izbora i imenovanja i razrješenja članova kulturnih vijeća. Koja se osnivaju pri Ministarstvu kulture. Ministar kulture pokreće postupak izbora članova, pri ministartsvu kulture javnih pozivom institucijama i udrugama iz područja umjetnosti, kulture, da predloži osobe te od prispjelih prijedloga imenuje članova vijeća. Time se napušta komplicirani postupak imenovanja od strane Vlade RH, kojim se imenovanje odnosno razrješenje članova obavljalo na prijedlog ministra kulture. O neučinkovitom provođenju važećeg zakona svjedoči niz podataka prema kojima su pojedina vijeća i duže od godinu dana djelovala u krnjem sastavu zbog brojnih ostavki a da pri tome nisu imenovani novi članovi. Osim navedenih razloga valja uočiti da su kulturna vijeća tijela koja obavljaju zadaće iz djelokruga Ministarstva kulture, te je potpuno prirodno da na taj način i na toj razini budu imenovani. Razmatrajući neke od prigovora koji su isticani u javnoj raspravi ali i u medijima, kao što je prigovor da se vijeća pretvaraju u povjerenstva, to uvaženi članovi uvaženi zastupnici nije točno, ali je razlika u odgovornosti. Povjerenstva su imala savjetodavni karakter, a vijeća suodlučuju. Nacionalno vijeće za kulturu prema sadašnjem vaćem zakonu trebalo je utvrdit prijedlog nacinalnog programa kulture. Međutim u dvije godine postojanja, nacionalno vijeće nije utvrdilo prijedlog nacionalnog programa. Vijeće je trebalo uskladiti i usklađivati rad kulturnih vijeća međutim ni tu zadaću nije obavilo jeer je održana uz konstituirajuću samo jedna sjednica. Nacionalno vijeće za kulturu prema prijedlogu novog zakona je savjetodavno tijelo ministru koje pruža stručnu pomoć pri utvrđivanju strategije kulturnog razvitka. Ministar će prema novom zakonu na sjednice nacionalnog vijeća moći pozivati i predsjednike županijskih i gradskih vijeća za kulturu i to je još jedan oblik demokratizacije. Dozvolite mi sada nekoliko riječi o dosadašnjem autonomnom odlučivanju kulturnih vijeća Ministarstva kulture te u javnosti njihova rada. U spomenutoj javnoj raspravi i medijima kao što sam prije spomenuo, spominjalo se da se predloženim zakonom ukida autonomno odlučivanje kulturnih vijeća i transparentnost njihova odlučivanja. Prvo da bi se nešto ukinulo mora najprije postojati. Drugo, predloženim zakonom ništa ne ukidamo već započinjemo. Analizom podnesenih zahtjeva na javne pozive ministarstva i donesenih odluka od strane kulturnih vijeća kao i zaključenih ugovora o dodjeli sredstava državnog proračuna u protekle dvije godine utvrdili smo: određeni broj zahtjeva nije nikada razmatran na nadležnom vijeću iako je uredno urudžbirano u ministarstvu. Postoje pisani tragovi o odlukama ministra kulture koji su različiti od odluka vijeća, ali istovremeno ne postoje pisana obrazloženja koja je ministar kulture bio dužan sukladno zakonu uputiti vijeću. Primjerice za jedan filmski program vijeće 900, ugovor je na 700, nema obrazloženja. Za drugi film vijeće predloži 200, ugovor je na 280, dodatni iznos plus 100, nema obrazloženja. Takvih primjera ima i puno više. U određeni broj programa ugovorena potpora nikada nije odobrena od strane vijeća što je protivno članku 14. zakona. Primjer, naknada potpora jednom kazališnom projektu dvije godine za redom, a da kulturno vijeće to nije odobrilo. Određenom broju programa odluka vijeća je prihvaćena i objavljena na web stranicama ministarstva, ali korisnici nikada nisu dobili ugovor o dodjeli sredstava kao ni sredstva potpore. Ovo je tek samo nekoliko primjera o radu ministarstva na provedbi dosadašnjeg zakona o kulturnim vijećima. Što se pak tiče ostvarene razine javnosti rada kulturnih vijeća dovoljno govori činjenica da vijeća nisu imala javno objavljene kriterije po kojima su donosile odluke i ovdje valja naglasiti da su vijeća donosila odluke bez prethodne evaluacije izvještaja o izvršenim projektima zbog čega su brojni programi do danas ostali djelomično ostvareni i čak neostvareni primjer, zato imamo u izdavačkoj djelatnosti, ali i u filmu jer nije praćena realizacija. Dakle iako je važeći zakon propisivao javnost rada vijeća koje po slovu zakona mora osiguravati predsjednik vijeća, može se konstatirati da javnost rada nije postojala. Javnost rada vijeća nije ostvarivana ni na jedan od moguća tri oblika sjednicama otvorenim za javnost, priopćenjima za javnost ili periodičnim izvještajima. Samim objavljivanjem podataka o raspodjeli proračunskih sredstava na web stranicama ministarstva nije ostvarena javnost rada propisana zakonom pogotovo stoga što dio tako objavljenih podataka nije ni točan niti potpun. Dopustite još nekoliko riječi o radu kulturnih vijeća i ostvarenom sukobu interesa. Postojeći zakon izuzima od odlučivanja samo onog člana vijeća koji je bio neposredno uključen u projekt o kojemu se odlučuje. Takvom odredbom zakona nije onemogućeno da član vijeća sudjeluje u odlučivanju o potporama koje su usmjerene na pravne osobe u kojima član vijeća ima udio u vlasništvu ili sudjeluje u njezinu upravljanju. Kao primjer negativne prakse svakako je primjer vijeća za knjigu i nakladništvo o čijim je odlukama i ostvarenom sukobu interesa javnost izrazila svoje negodovanje u više navrata. Prijedlog novog zakona onemogućava ovakav sukob interesa člankom 10. predloženog zakona. I na kraju nekoliko zapažanja. Tvrdnja da je uvođenje kulturnih vijeća jedno od najvažnijih stečevina ministarstva kulture u prethodnom mandatu čudi s obzirom na to da strategija kulturno razvitka predložena u istom mandatu tek sporadično spominje kulturna vijeća i njihovu ulogu u kulturnom razvitku. Drugo, konstatacije da se kulturnim vijećima pri Ministarstvu kulture ostvaruje decentralizacija je potpuno netočna, jer su vijeća bila uspostavljena samo na državnoj razini na kojoj se upravo na centralistički način odlučivalo o svim javnim potrebama u kulturi pa i onima koji se donose za lokalnu razinu. Postojeći sustav kulturnih vijeća prema važećem zakonu ne možemo čak smatrati nedemokratizacijom u odlučivanju jer je iz samih zapisnika o radu vijeća vidljivo da nije ostvaren sustav suodlučivanja između vijeća i ministra propisan zakonom. Postojeći Zakon o kulturnim vijećima je loš te samim time nedosljedno proveden u praksi. On je kao takav neprihvatljiv. Stoga vas molim da raspravimo predloženi zakon te nakon rasprave da uvažite prijedlog. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem se ministru Biškupiću. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? U ime Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu uvažena zastupnica Martinčević.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospodo iz ministarstva, kolegice i kolege. Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora razmotrio je na sjednici koja je održana 24. ožujka 2004. godine Prijedlog zakona o kulturnim vijećima, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 64 koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 17. ožujka 2004. godine. Odbor je pitanje razmotrio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja navodeći da je postojeći Zakon o kulturnim vijećima pokazao nedostatke i nedorečenosti, na lokalnoj razini se vijeća nisu ni osnivala jer je njihovo osnivanje bilo fakultativno, mehanizam imenovanja i razrješenje je bio prezahtjevan pa nije funkcionirao. Vijeća za arhitekturu i urbanizam ne ulazi u djelokrug ministarstva kulture. Međunarodna kulturna suradnja i europske integracije nisu bile obuhvaćene posebnim vijećem pa se ta aktivnost pokazala nedostatnom, a Nacionalno vijeće za kulturu sastalo se samo jednom i nije donijelo nacionalni program. Hitni postupak se predlaže između ostalog i zato da se u proračunima gradova na vrijeme predvide sredstva. Uslijedila je diskusija u kojoj je zastupnica Jagoda Majska Martinčević predložila amandman na prijedlog zakona kojim se predviđa vijeće za nove medijske kulture koje bi pokrivalo područje raznovrsnih interdisciplinarnih područja posebno vezanih za mlade što je jednoglasno i prihvaćeno. U diskusiji su iznesene primjedbe kako nije bilo potrebno predlaganja novog zakona da se novim prijedlogom ne garantira javnost rada vijeća te da su ovlasti ministra prevelike, a razni oblici subkulture mladih više nemaju svog pokrovitelja. No tijekom rasprave je istaknuto da je javno djelovanje vijeća predviđeno u zakonu te da ministar ionako sudjeluje u radu Vlade, a da će vijećem za nove medijske kulture mladih biti u potpunosti pokriveni. Nadalje konstatirano je da dosadašnja vijeća nisu bila učinkovita te da su radila u krnjem sastavu. Nakon provedene rasprave donesen je većinom glasova sljedeći zaključak: Odbor predlaže Hrvatskom saboru donošenje Zakona o kulturnim vijećima po hitnom postupku i u obliku izrađenom od strane predlagatelja uz sljedeći amandman. U članku 2. iza 5. podstavka dodati novi podstavak koji glasi: "Nove medijske kulture" podstavak 6. postaje podstavak 7. Ovdje upozoravam ne kako ste vi kolege dobili tehničkom greškom napisano u jednini "nova medijska kultura". Obrazloženje amandmana. Ovim prijedlogom odbor se zalaže da se pored predloženih predvidi i vijeće za nove medijske kulture polazeći od raznovrsnosti interdisciplinarnih područja koja obuhvaćaju kulturu medija, a posebice ona vezana za mlade. Ovaj je prijedlog Jagode Majski Martinčević prihvaćen jednoglasno. Hvala lijepa.
Zahvaljujem uvaženoj zastupnici Martinčević. Povreda Poslovnika uvaženi zastupnik Pavlic.
Dopustite da upozorim da je povrijeđen Poslovnik članak 45. sa željom da se ovakve stvari ne ponavljaju ubuduće. Naime u članku 45. piše da predsjednik, potpredsjednik radnog tijela Sabora u slučaju spriječenosti, odsutnosti predsjednika ima njegova prava, obaveze i odgovornosti određene ovim Poslovnikom. Ja sam potpredsjednik ovog odbora u čije ime je dakle gospođa iznijela svoje izvješće, a predsjednik može dakle odrediti zamjenika ukoliko ja nisam prisutan na samoj sjednici. Dakle mislim da je ovdje Poslovnik prekršen i nadam se da se ovakve stvari neće i ne samo u našem odboru ponavljati. Hvala lijepa.
Ja nisam znao jeste vi bili nazočni na sjednici, ali ja sam dobio ...
Jesam, od početka, da.
...obavijest predsjednika o njegovoj spriječenosti i da će mišljenje Odbora iznijeti članica Odbora Jagoda Majska-Martinčević. Zahvaljujem se. Otvaram raspravu. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice, uvažena zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospođe i gospodo. Prijedlog zakona o kulturnim vijećima s Konačnim prijedlogom zakona Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati. Zakon o kulturnim vijećima, donesen 2001. godine u primjeni je pokazao niz nedostataka. Uspostavio je sustav kulturnih vijeća koja su prema područjima kulture sudjelovala u odlučivanju o raspodjeli sredstava državnog proračuna, namijenjenih zadovoljavanju javnih potreba u kulturi, a trebala su prema Zakonu sudjelovati u odlučivanju, te predlagati ministru kulture mjere vezane uz strateška pitanja kulturnog razvitka i kulturne politike, te sudjelovati pri donošenju i provedbi programa javnih potreba u kulturi Republike Hrvatske. Postojeći Zakon nedosljedno je proveden i prema mišljenju Kluba Hrvatske demokratske zajednice kulturna vijeća u najvećem dijelu nisu uspjela jer to nije bio korak naprijed, već je to bila čudna kombinacija nekadašnjih samoupravnih SIZ-ova i pokušaja stvaranja novog pristupa bez odgovornosti i čvrstog uporišta za donošenje odluka. Trebalo je pogledati dobra rješenja u našem okruženju jer važeći Zakon o kulturnim vijećima neusporediv je s bilo kojim sličnim zakonom u Europi pa ovakav model kulturnih vijeća nije poznat. Rad kulturnih vijeća pratile su afere i ostavke članova, a novi stručni ljudi nisu imenovani pa pojedina kulturna vijeća radila su u nepotpunom sastavu i više mjeseci. Npr. u Vijeću za likovnu umjetnost jedan član je tražio razrješenje u lipnju 2002. godine, a razriješen je 21. studenog 2003. Ili u Vijeću za scensku umjetnost predsjednik Vijeća podnio je ostavku 14. studenog 2002. i od tada do 21. studenog 2003. Vijeće je radilo bez predsjednika i jednog člana. Ili Vijeće za glazbu je u nepotpunom sastavu s 5 članova jer su 2 dala ostavku radilo pune 2 godine od 17. prosinca 2001. do 21. studenog 2003., itd. Ministar je prebacivao odgovornost na kulturna vijeća, a vijeća na ministra. Nije se znalo tko nosi odgovornost. U jednom dijelu vijeća su radila bez kriterija, ali i bez povratnih sustavnih informacija o izvršenim programima i ulaganjima. Ministarstvo je prema Zakonu trebalo biti logistika vijećima. Analizom podnešenih zahtjeva na javne pozive Ministarstva i donešenih odluka kulturnih vijeća o odjeli sredstava iz državnog proračuna vidljivo je da neki zahtjevi nisu nikada razmatrani na nadležnom vijeću iako su zaprimljeni u ministarstvu, da neke odluke vijeća ministar nije uvažavao, da u određenom broju programa odluka vijeća je prihvaćena i objavljena, ali korisnici nikada nisu dobili sredstva. Uz navedene poteškoće kod nekih članova vijeća, na primjeru Vijeća za knjigu i nakladništvo, teško je reći da li su kod utvrđivanja prijedloga raspodjele sredstava iz državnog proračuna svi članovi uspjeli izbjeći sukob interesa. Postojeći Zakon izuzimao je od odlučivanja samo onog člana Vijeća koji je bio neposredno uključen u projekt o kojem se odlučuje. Bilo je omogućeno da član vijeća sudjeluje u odlučivanju o potporama koje su usmjerene na pravne osobe, a u kojima član vijeća ima udio u vlasništvu ili sudjeluje u njezinu upravljanju. Novi Prijedlog zakona onemogućava takav sukob interesa, a Prijedlog Kluba Hrvatske demokratske zajednice je da takva osoba ne može biti niti član vijeća. U proteklom dvogodišnjem razdoblju, kulturna vijeća su bila zaokupljena uglavnom utvrđivanjem prijedloga raspodjele sredstava iz državnog proračuna prema pojedinim programima, a iz zapisnika o njihovu radu vidljivo je da nisu raspravljali niti donosili strateške odluke vezane uz razvitak pojedinih područja u kulturi. Nacionalno vijeće za kulturu koje je prema postojećem Zakonu trebalo utvrditi prijedlog nacionalnog programa kulture, osim konstituirajuće sjednice sastalo se samo jednom te u dvije godine nije predložilo nacionalni program kulture, nije raspravilo strateška pitanja i ciljeve kulturne politike i nije usklađivalo rad svih vijeća, što mu je prema Zakonu bila zadaća. Stoga u Klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da kulturna vijeća oblikovana prema postojećem Zakonu nisu uspjela. Nismo protiv savjetodavnih vijeća, podupiremo uključivanje ne samo potrebnih nego i neophodnih stručnih ljudi iz djelatnosti kulture, ali u Klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da punu odgovornost za kulturnu politiku i njeno provođenje mora nositi ministar i Ministarstvo. Prijedlog novog razvitka o kulturnih vijećima unaprjeđuje sustav vijeća koji se osnivaju pri Ministarstvu kulture, u članku 1. kulturna vijeća suodlučuju pri utvrđivanju kulturne politike i predlažu ciljeve i mjere za njezino provođenje. Predlažu programe javnih potreba u kulturi za koje se sredstva osiguravaju u državnom proračunu. Pružaju stručnu pomoć ministru pri donošenju programa i daju stručne podloge, mišljenja i prijedloge. U članku 2. treba utvrditi jasan djelokrug svakog kulturnog vijeća pri Ministarstvu kulture. Uz predložena kulturna vijeća podupiremo amandman Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu polazeći, Vijeća za nove medijske kulture, polazeći od raznovrstnosti područja koja obuhvaća kultura medija. Također podupiremo prestanak djelovanja Vijeća za arhitekturu i urbanizam jer mu se djelokrug u nadležnosti, jer mu je djelokrug u nadležnosti Ministarstva za prostorno uređenje i graditeljstvo. Sastav vijeća, izbor članova i mandat članova vijeća pokriven je člancima 3., 4. i 5. Ministar kulture pokreće postupak izbora članova kulturnih vijeća pri Ministarstvu kulture javnim pozivom institucijama i udrugama iz područja umjetnosti i kulture, te od prispjelih prijedloga ministar kulture imenuje članove vijeća. Čim se napušta dosadašnji postupak imenovanja od strane Vlade Republike Hrvatske koji se u protekle dvije godine nije pokazao najboljim rješenjem zbog ostavki i nemogućnosti razrješenja. Prema mišljenju Kluba Hrvatske demokratske zajednice, u članku 4. treba dodati novi stavak koji bi glasio: "Član vijeća ne može biti osoba koja ima udio u vlasništvu ili sudjeluje u upravljanju pravne osobe koja obavlja djelatnost u kulturi iz područja kulturnog vijeća". Postojeći stavak 2. postao bi stavak 3., a obrazloženje glasi: "Ovim prijedlogom klub se zalaže da se u cijelosti spriječi mogućnost sukoba interesa, da članovi vijeća ne mogu biti osobe koje imaju udio u vlasništvu ili upravljaju pravnom osobom koja se bavi područjem kulture za koje se imenuje vijeće". Također smo predložili izmjene u članku 10. stavku 2., ako se prihvati ovaj amandman. Nacionalno vijeće za kulturu prema Prijedlogu novog zakona u članku 7. je savjetodavno tijelo ministra koje pruža stručnu pomoć pri utvrđivanju strategije kulturnog razvitka. Klub Hrvatske demokratske zajednice podupire odredbu predloženog članka 6. koji je u svrhu decentralizacije u kulturi propisuje obvezu osnivanja kulturnog vijeća za područje županija, Grada Zagreba, te gradova koji imaju više od 40 tisuća stanovnika. Akt o osnivanju, broj i mandat članova vijeća donosi predstavničko tijelo jedinice lokalne i područne samouprave dok druge općine i gradovi mogu osnovati kulturno vijeće ukoliko to se ocjenjuje svrhovitim za pojedino područje. U članku 1., 12. i 13. jasnije je utvrđen djelokrug rada vijeća uz posebnu obvezu svakog vijeća na razmatranje mjera za poticanje i promicanje profesionalnog, kulturnog i umjetničkog stvaralaštva te kulturnog amaterizma i alternativnog stvaralaštva uz posebnu pozornost promicanja kulturnog stvaralaštva nacionalnih manjina. Klub Hrvatske demokratske zajednice također podupire novo vijeće za međunarodnu kulturnu suradnju i europske integracije. Zadaća svih vijeća je da u svom radu posebnu pozornost posvećuju promicanju hrvatskog kulturnog i umjetničkog stvaralaštva, te što snažnijeg utjecaja struke i zaposlenika u kulturi za usmjeravanje kulturnih procesa u Republici Hrvatskoj, te određuju najprimjerenije kutove prema očuvanju kulturne baštine kao temeljnog određenja nacionalnog identiteta. Stoga će Klub Hrvatske demokratske zajednice poduprijeti donošenje prijedloga Zakona o kulturnim vijećima, s Konačnim prijedlogom zakona. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici Mariji Bajt. U ime Kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Antun Vujić.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege. Pred nekih dvije godine dana podržana je ovdje na Gornjem gradu u muzeju povijesna jedna interesantna izložba, zvala se "20 stoljeće", "Hrvatska u 20. stoljeću". U 20. stoljeću je Hrvatska prošla pet država. Pet država. Budući da su eksponati bili vezani za kulturu, moglo se točn vidjeti, koliko tih 5 država i unutar svake države još tko zna koji drugi broj perioda određuju što će u datom trenutku biti kultura. Pa će onda jedanput biti ove boje, drugi put će biti one boje, treći put će biti među boje itd. Hrvatska kultura je svašta vidjela i mnogo toga je učinila, jedino što nije vidjela, a to je autonomiju odlučivanja u kulturi. Nije se razvijala na način kako se razvijala u Nizozemskoj, najprije preko bogatog građanskog društva, potpuno nezavisno od bilo koje vlasti, pa onda isto tako u bogatstvu svih mogućih oblika. Ova naša razvijala se uvijek uz veću ili manju prisutnost države, a ta država je uvijek u svim razdobljima osim možda u ovome posljednjemu nastojala da od kulture dobije nekakav sasvim određeni produkt, nekakvu sasvim određenu vrijednost, vrlo često i napose, i naprosto apologiju. To je bio razlog zašto smo krenuli u velike dvije reforme. Jedna je reforma materijalnog položaja kulture, druga je reforma načina odlučivanja u kulturi. Reforma materijalnog položaja kulture sastojala se u upravo, ovdje smo čuli nečemu što bi trebalo biti učinjeno, a to je već učinjeno, u oslobađanju ulaganja u kulturi od poreza na dobit i od poreza na dohodak uz čitav niz drugih olakšica itd., a reforma odlučivanja je trebala da osigura upravo to da nikakvi sadašnji niti budući komiteti, nikakve sadašnje niti buduće stranke, nikakve grupe ili grupice ne mogu bitno utjecati na to što će se u kulturi odlučivati. Ministarstvo kulture na adresu Ministarstva kulture, godišnje dolazi negdje preko 10 tisuća različitih kulturnih projekata preko javnog poziva za financiranje javnih potreba u kulturi, i netko treba odlučiti o desetak tisuća pojedinačnih projekata. Tko će to činiti? Tražio se način kako da se to učini? Budući da mnogi projekti su vezani za osobne preferencije, budući da se ovdje radi recimo često o umjetničkim produktima, gdje mislim vrednovanje vrlo teško da može biti kvantificirano. Ovdje nema pravila kako se nabavljaju robe i usluge, to se dakle mora činiti na neki institucionalno garantirani način da možda se neće uspjeti izbjeći svaka pogreška, ali da će iza te pogreške stajati, tko? – struka i prvenstveno struka. To je bio razlog da se krene u ovu jednu reformu, jer tako nečega do sada nije bilo, pogotovo nije bilo takvo dijelo koje više ili manje, bolje više, nego manje smjer bi novih zakona bi trebao ići da bude viša, autonomna u odnosu na upravu i u odnosu na trenutačnu konstalaciju političke vlasti bila ona ovakva ili onakva, bila ona lijeva ili desna, ili ne znam kakva druga. I to se učinilo. Naravno kad se to učinilo, i kad se nekih stotinjak ljudi po prvi puta našao u prostoru odlučivanja, ne samo u prostoru slušanja odluka, nego i u prostoru odlučivanja da se nije niti moglo postići ona vrsta harmonije koju ovdje neki neupitno žele i misle da je dobra za kulturu. Ne. U kulturi slaganja nema. Po definiciji nema slaganja, postoje različite opcije, opcije postoje različite, estetike postoje različite, preferencije, a ovdje se trebao naći zajednički sadržaj između različitih orijentacija, pa čak i različitih političkih orijentacija budući da su neki članovi Vijeća upravo bili iz ujedno rečeno dvije glavne političke grupacije, moralo se postići jedan zajednički dostatan sadržaj da se može pozitivno odlučiti o tome. Da, postoje, i naiva, i da postoji konceptuala. O tome da postoje filmovi i eksperimentalni i da postoje dokumentarni, da postoje i igrani, da postoje ove ili one knjige itd. Nije se to učinilo savršeno, jer se to niti ne može učiniti savršeno. Ali se učinilo javno, i učinilo se u odgovornosti da se znade tko, što, da tako kažem unutar toga odgovara. Nigdje nije uopće dovedena u pitanje ona posljednja i odlučna uloga ministra. On je taj koji zbog takve ili onakve politike napušta scenu, pa ako je dobar, možda će biti slavljen, a ako nije dobar onda će biti kuđen. Prema tome, njegova jest zadnja, on odgovara za državni proračun, ali on svoje odluke mora jasno i transparentno reći. Ovdje je bilo rečeno nešto kritika, ja se neću na njih osvrati, osim ako bude potrebno mogu i pojedinačno. Ali koja je bit stvari. U nekim stvarima se postigao konsenzus, bilo usmeno, bili nausmeno. Jedan od temeljan takav princip karakterističan i takav događaj karakterističan, kada je ministar upravo na financiranju filma proizveo negodovanje vijeća, a on je na sebe preuzeo odgovornost da financira za 800 tisuća kuna još tri filma, obzirom da četiri filma koja smo preko vijeća financirali su koštali 16 milijuna kuna. Da, i na svu sreću jedan od tih filmova je dobio i sve nagrade u Puli, pa ministar onda nije morao dati ostavku. Inače bi je možda i dao. To je poanta. Poanta suodlučivanja je autonomnost dviju strana koje suodlučuju, a ne samo jedne. Poanta suodlučivanja jest i dalje odgovornost ministra, ali takva koja će biti transparentna i jasna. To je poanta suodlučivanja. Dopustite da kažem samo nekoliko primjedbi, zbog čega toga ovdje nema i zašto ovaj zakon kolokvijalno, malo doduše skraćno, zovemo Zakonom o ukidanju kulturnih vijeća, a ne o unapređenju kulturnih vijeća. Sve ovo što je negativno bilo u radu kulturnih vijeća trebalo se popravljati. Kulturna vijeća traju dvije i pol godine. Ali ne na način da se osnovna supstanca uništava, a to je relativna kakva takva samostalnost kulturnih vijeća. Sada imamo slučaj da ministar imenuje i razriješuje članove vijeća. i kaže se, da je vrlo nepraktično kada to čini Vlada. U redu. A molim vas, objasnite mi sljedeće. Kako će se čuti mišljenje koje možda čak poželjno da bude drugačije od ministrovog, ukoliko ministar i postavlja i razriješava članove Vijeća? Za suodlučivanje trebaju dvije strane, oprostite, ovdje je ova druga strana naprosto izvedena iz ove prve strane. On iz razriješuje, on ih imenuje. Vlada to je jedna procedura. Da to je procedura unutar iste grupacije političke na kojoj sjedi i ministar. Ali tu dolazi prijedlog definiran, sa razlozima, i postoji dakle netko treći u krajnjoj liniji koji može intervenirati u ovakav postupak. Ovdje se taj treći ukida. Suodlučivanje bez prizivnog mjesta na treći da tako kažem element ne postoji, to nije suodlućivanje, to je naprosto povjerenstvo i u tom smislu ništa drugo. Zašto se gubi institut odgovora? Možda doista u svim napetostima i različitim mišljenjima i nije uvijek bio neki precizan odgovor, to se po svojoj prilici odnosi možda na neke manje predmete ili tamo gdje možda i naknadno neki konsenzus postignut. Ali princip odgovora je bitan. On je bitan da bude javan da bi se moglo vidjeti što se to, što je to bilo predmet spora i što se to odlučilo. Transparentnost, pa to je ključ metodologije kako uopće donositi bilo kakve odluke u tisućama različitih interesa koje plivaju u kulturi i gdje. Niti jedan jedini, niti jedna jedina odluka nije takve prirode da netko sa njom ne bi bio zadovoljan a svi koji su zadovoljni vrlo lako dolaze do javnosti i vrlo lako izražavaju svoja mišljenja. Nemoguće je u kulturi funkcionirati na način a da se ta odgovornost ne podijeli u fazi donošenja odluke i da se istodobno ne preuzme u fazi same odluke ukoliko je ona različita. Nacionalno vijeće u kulturi, ono dakle sada ima potpuno proizvoljan jedan status, njega saziva ministar i njemu i predsjeda ministar, prije je ono biralo svoga predsjednika. Da, to je točno. Nacionalno vijeće za kulturu nije još utvrdilo svoj nacionalni program tim zato što je između ostaloga strategija za jedno vrijeme služila kao takva. Međutim, to je bilo 2,5 godine dana. Kaže se kako vijeća nisu mogla raditi, vijeća su cijelo vrijeme radila sa kvorumom i kaže se kako se sada treba pod hitno nešto odlučiti jer vijeća nema. Vijeća postoje. Ona su gospodo predložena i nominalno su prošla Vladu, i nominalno su sva vijeća puna. Zato ona sada imaju mogućnosti i kvoruma i da tako kažem unutarnju strukturu da odlučuju o svemu što treba pa i o utvrđivanju nacionalnog programa u kulturi. Kako će to vijeće utvrditi nacionalni program u kulturi a zvati će se nacionalni program vijeća ukoliko ono samo je proizvedeno odlukom ministra i istodobno u kojemu i predsjedava sam ministar? To je mislim vraćanje na nešto od čega smo upravo željeli otići. Ja ponavljam, ja ne mislim da je nakon 2,5 godine rada vijeća da neke korekcije nisu trebale biti. Međutim, ne korekcije u smislu povratka na staro, gubitka te autonomije nego u smislu promocije te autonomije. Ništa se ne kaže o pokretanju zaklada i fondacija, to je izašlo kao nešto što je sastavni dio odluke vijeća a to je bilo krupno. Pa kada govorimo o tome što bi ona u perspektiva treba biti onda isto treba odgoriti na sljedeće pitanje. Kako će paradržavno tijelo, paradržavno tijelo biti istodobno nosilac onih vrsta i zaklada za koje mislimo da uz olakšice p orezne koje smo dobili moramo dobiti i mješoviti kapital unutra i različite druge vrste financiranja a što je uzuz u Europi. Ukida se Vijeće za arhitekturu i urbanizam i kao što smo vidjeli da će se sada natrag vratiti Vijeće za medijsku kulturu, to dakako podržavam ovo vraćanje. Ali zašto ne za arhitekturu i urbanizam? Zato kaže se da to spada u jedno drugo resorsko ministarstvo, to je noncense. To upravo i ne smije biti u onom ili pri onom ministarstvu koje gradi, to mora biti izvan njega. Jer je smisao Vijeća, Kulturnog vijeća za kulturu, za, za urbanizam i arhitekturu upravo to da se iz kulturnih razloga sa nećime slaže ili ne slaže i da djeluje unutar toga idioma i da djeluje javno unutar toga, da ne kažem da su o tome rekli i svoje mišljenje i udruga arhitekata kako vidimo tko čita danas štampu može vidjeti o ćemu se radi. Propisuje se obaveza osnivanja Vijeća za gradove koji imaju više od 40 tisuća stanovnika. Na jednom mjestu se kaže kako do sada to nije, nisu se osnivala. I do sada je zakon omogućio da se osnivaju i neka su se osnivala. Osnovana su takva Vijeća u Rijeci, osnovana su takva Vijeća u Koprivnici na način koji je odgovarao tim sredinama. Ne može se zamisliti da bi Vijeće nekoga grada od nešto preko 40 tisuća stanovnika, neću spomenuti niti jedan grad da se ne uvrijedi, moglo imati Vijeće za kulturna dobra, ili da bi moglo imati Vijeće za vilm i kinematografiju i ne znam što drugo. To su mislim noncensi. Ja znam da će se možda i u tom pogledu pokušati nešto učiniti ali tu ćemo doći na kraju do pitanja zašto to donosimo po hitnom postupku a mi smo izmjerili posljedice ovakih odluka. Napokon, govori se o tzv. decentralizaciji. U ovom ovdje papiru nema apsolutno ništa od decentralizacije, jer decentralizacija kao problem u kulturi zvući i glasi drugačije. Ona se sastoji od toga da nikakav monopol ne određuje kulturne odluke a nije moguće niti zamisliti pri ukupnoj produkciji filmskoj, izdavaćkoj, umjetničkoj itd., da bi neka druga Vijeća mogla meritorno odlučivati o onim stvarima gdje je kao što smo vidjeli prilično teško skupiti i 7 članova vijeća na nacionalnoj razini. To nema veze sa decentralizacijom ali ima veze sa centralizacijom u smislu gdje se centralizira sva snaga odlučivanja. Napokon, mijenja se broj članova vijeća sa 7 na 5 članova. To je način da se kaže da ova vijeća koja postoje, koja po zakonu upravo sada postoje i upravo su sada po zakonou izašla iz krize što poneki su dali ostavke jer su popunjena, to znači zapravo samo to da ćemo ta vijeća sada ukinuti, budući da kada donesemo da će ih biti 5 a ne 7, znači oni sada koji su postavljeni, pri čemu se vodilo računa na pluralizam pa čak i političkih orjentacija unutar članova vijeća, oni dakle, neće više biti članovi vijeća. Ne vjerujem da je razlika između broja 5 i broja 7 bitna. Možda je čak i bolje da ih bude 5 nego da ih bude 7. Možda je bolje da ih bude 9. Ali molim vas, u politici kada nešto postoji što se hoće ukinuti, onda mu se mijenja okvir, pa se to mora ukinuti. I zato je to još jedan argument koji prilično dobro otkriva namjere kod ovoga svega. Ja, kao što vidim moram završiti, ako se ne varam, pa dopustite samo da sumiram. Prvi Zakon o kulturnim vijećima gospodine potpredsjedniče, to je posljednja rečenica, ovdje je u ovom Saboru donesen u redovnoj proceduri jednoglasno. Jednoglasno gospodo, gospodo na vlasti i gospodo u poziciji. Ovaj zakon, na kojemu smo sada već imali brdo primjedbi, tehničkih, pa i od strane Kluba HDZ-a odvija se po hitnom postupku a sa posljedicama o kojima smo govorili. Mislim da je to ne samo zaključak ove rasprave nego i poanta onoga o ćemu mi trebamo raspraviti. Klub SDP-a neće podržati ovaj Zakon, može podržati donošenje zakona u redovnoj proceduri uz amandmane koje će biti ostavljeno prostora da se dadu. Hvala.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Vujiću. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Uvažena zastupnica Martinčević.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo kolege, ispravljam netočan navod uvaženog zastupnika Vujića koji je podjednako terminološki koliko i kvalifikativne naravi. Govorio je o prošlim, sadašnjim i budućim komitetima. O prošlima možda, iz vlastitih redova no danas ih jamčim nema niti će ih biti jer su oni neprimjereni civilizacijskom motrenju ove problematike. Dakle, netočan je navod o sadašnjim komitetima.
Zahvaljujem. Za ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Čehok.
Više je navoda koje bi valjalo ispraviti o ovome što je govorio gospodin Vujić. Prije svega ne mislim da s ovime na bilo koji način narušava autonomija Nacionalnoga vijeća za kulturu jer autonomija nije ni proizvoljnost ni samovoljnost ni bezvoljnost. A u samoj činjenici da se to Nacionalno vijeće za kulturu jednom sastalo jasno nam se govori da su radili i proizvoljno i samovoljno pa i pomalo bezvoljno jer se nisu sastajali. A mi danas i to se svi slažemo nemamo kulturnoga identiteta Hrvatske. Prema tome moramo ga [[Upadica: Ja vas molim ispravak netočnog navoda]] Točno to, ispravak moramo ga steći i nije točno da će sada time se narušiti autonomija što će ministar predsjedavati nego će sada ministar biti konačno odgovoran za to da Nacionalno vijeće za kulturu jednom proradi. Do sada ministar nije bio odgovoran za to. Prema tome mi moramo obvezati ministra da on predsjedava, da on saziva i da bude odgovoran imamo li konačno nacionalni, kulturni identitet ili nemamo?
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Marija Bajt, ispravak netočnog navoda.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravljam na temelju članka 209. Poslovnika netočan navod kolege Vujića koji kaže da u zakonu nema ništa o decentralizaciji i da će gradovi i općine morati osnivati kulturna vijeća kao na primjer vijeće za film pa dovodi to do apsurda. Naime u članku 6. Zakona kaže: “Kulturno vijeće osniva se za područje županije, grada Zagreba te grada koji ima više od 40 tisuća stanovnika, a mogu ga osnovati i druge općine i gradovi ako to ocijene svrhovitim.” Govori se u jednini. A isto tako vezano za komitete kolege su već rekli netočno je jer sada gospodin ministar i Ministarstvo preuzimaju odgovornost, a ne za donošenje odluka tako da su to netočni navodi kolege Vujića. Hvala.
Zahvaljujem uvaženoj zastupnici Bajt. U ime Vlade Republike Hrvatske ministar Božo Biškupić. Izvoli.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupnici dopustite samo jedan kraći komentar na tekst koji je izgovorio kolega Vujić. Kad je riječ o odlučivanju, suodlučivanju, autonomiji želim reći način odlučivanja s kulturnim vijećima isključivo je na razini Ministarstva bio je centralistički. Provođenje pod krinkom demokratizacije odlučivanja, a sad se tvrdi da je to reforma. Što se tiče reforme financiranja Zakon o financiranju javnih potreba u kulturi primjenjivan je kao neizmjenjen tijekom cijelog mandata prošle Vlade dakle ni tu reforme nije bilo. A kad je riječ o autonomiji dopustite mi samo citat jednog člana Vijeća za film koji kaže: “Odluke o sufinanciranju koje su donesene bez konzultacija s ovim savjetodavnim tijelom, bez umjetničkog vrednovanja i bez objavljivanja javnog natječaja već drugi ili treći put za redom u potpunosti marginaliziraju rad ovog Vijeća.” Suodlučivanje je uvaženi zastupnici po prirodi dogovaranje. To nije konflikt. U dosadašnjem sustavu bili smo svjedoci po ovim izvješćima koje smo mi iznijeli, koje smo ovdje čuli zapravo, svjedoci konflikta. U filmu konflikt kao što sam spomenuo nije rješavan na zakonski način. Trebalo je onda Vijeću napisati, objasniti kao što to zakon obvezuje o čemu je riječ. Kad je riječ o nacionalnim vijećima bilo bi dobro i bilo bi vjerojatno puno više sjednica da je Nacionalnom vijeću predsjedavao ministar kulture jer onda se ne bi čekalo da li će ga sazvati ili ne njegov predsjednik i vjerujem da bi bilo i vjerojatno i puno toga više riješeno nego ono, barem onog što je bilo u zadaći. Kad je riječ o Vijeću za arhitekturu i urbanizam mi smo dali jedno javno priopćenje u medijima da Ministarstvo skrbi o arhitekturi, skrbi o programima arhitekture, ali smo rekli za razliku od Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva ne može utjecati na procese u području urbanizma i arhitekture osim kad je riječ o zaštićenoj graditeljskoj baštini i zaštićenim povijesnim cjelinama. Tako da su oduvijek, a i sada su, a i ubuduće će biti članovi Vijeća za zaštitu kulturne, prirodne baštine i kulturne baštine će biti isto tako članovi arhitekti koji su to i do sada i koji će to biti ubuduće. Kad je riječ o decentralizaciji ja sam ovdje i spomenuo da ovo nije konačno rješenje, da bez onog financijskog dijela ustvari nećemo postići našu namjeru da decentraliziramo odlučivanje u cijelosti i upravo prijedlogom ovog Zakona zapravo započinje proces stvarne decentralizacije jer će doći do osnivanja kulturnih vijeća na razini županija i većih gradova koja trebaju postati kreatori kulturne politike na tim razinama. Nije dakle cilj da na državnoj razini povećamo sredstva za kulturu kao što je to činila prethodna Vlada već moramo stvoriti stvarne uvjete decentralizacije i odlučivanja na terenu. Hvala.
Zahvaljujem se ministru Boži Biškupiću. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Antun Vujić.
Neću komentirati gospodina ministra pa ću zato samo se osvrnuti na jedan njegov navod gdje je rekao kako nešto u vezi sa filmskim vijećem nije bilo zakonito. Zbog izraza koji je upotrebljen to dakako opovrgavam. Zakonito je upravo sve što se tiče toga Vijeća učinjeno u okviru ovlasti koje s jedne strane ima ministar i u okviru obrazloženja koje inače pismeno postoji. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se. Uvaženi zastupnici i zastupnice nastavak sjednice je u 15 sati, a na redu je Klub zastupnika HSS-a. Uvaženi zastupnik Haramija u 15 sati. Poštovane zastupnici i zastupnice molim vas u klupe. Na redu je klub zastupnika HSSa uvaženi zastupnik Zdenko Haramija. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine ministre i gospodo iz ministarstva, štovane kolegice i kolege zastupnici. Klub HSSa na svome sastanku razmotrio je prijedlog zakona o kulturnim vijećima. Prethodni zakon o kulturnim vijećima donesen je 2001. godine rađen je po uzoru na slične propise u skandinavskim zemljama i VElikoj Britaniji. Predviđao je da se sredstva namjenjena za kulturne potrebe raspodjeljuju temeljem odluka vijeća sastavljenih od 7 članova iste struke. Predlaganih po udrugama iz kulture te uglednih kulturtih djelatnika a imenovanih u vladi RH. Tih vijeća je također bilo 7 kao njihovih članova a pokrivala su područja glazbe, scenske umjetnosti, likovne umjetnosti, izdavačke djelatnosti, arhitekture, filma te medijske kulture. Njima su bila pridružena još 4 vijeća osnovana temljem drugih zakona za muzeje, knjižnice, arhive i kulturna dobra. A predsjednici tih vijeća sačinjavali su nacionalno vijeće koje se trebalo baviti utvrđivanjem nacionalne strategije kulturnog razvoja. Fakulativno bila je predviđena mogućnost osnivanja takovih vijeća na nivou županija, grada Zagreba i ostalih gradova a koja vijeća nisu nikada zaživjela. Odluke Vijeća imale su za ministra kutlure obvezatnu snagu time da je ministar imao mogučnost uložitiveto što je u praksi vrlo rijetko korišteno. Prijedlogom novoga zakona suštinski se mijenja pozicija i svrha postojanja kulturnih vijeća, smanjuje im se broj te se smanjuje broj njihovih članova a ne imenuje ih više Vlada RH po prijedlogu ministra kutlure već ih imenuje osobno sam ministar kulture. Predviđeno je obvezatno osnivanje kulturnih vijeća za nivoe županija, grada Zagreba te gradova sa više od 40 tisuća stanovnika. I vijeća koja su preostala u odnosu na prethodni zakon su vijeća za glazbu i glazbene i scenske umjetnosti. Za dramske umjetnosti, za film i kinematografiju za knjige i nakladništvo, za likovne umjetnosti, te kao novo vijeće za međunarodnu kulturu suradnju i europske integracije. I nadalje ostaje nacionalno vijeće za kulturu kao savjetodavno tijelo, koje sačinjavaju svi predsjednici vijeća predloženih u novom zakonu te kao ranije vijeća osnovanih po posebnih zakonima. Dakle u odnosu na prethodni zakon izostavljena su vijeća za arhitekturu te medijsku kulturu. Klub HSSa smatra da prijedlog zakona iz nekoliko razloga nije dobar te da je bitno lošiji od prethodnog zakona. PKao prvo smatramo da novo utvrđeni način imenovanja i razrješenja članova kulturnih vijeća po ministru za kulturu predstavlja sužavanje a u praksi vjerojatno i ukidanje autonomnosti odlučivanja u kulturi, budući su predloženom izmjenom u odnosu na prethodni zakon budući se predloženom izmjenom u odnosu na prethodni zakon ne osigurava samostalnost članova vijeća. Kao drugo, odluke koje će vijeća donositi za ministra kulture nemaju nikakvu obvezujući snagu. Budući da ministar nije dužan svoje odluke usklađivati sa odlukama vijeća, nije dužan na njih niti javno odgovoriti ćime se derogira, veoma značajan institut javnog i transparentnog odlučivanja u kulturi. Kao treće, ukidanjem vijeća za arhitekturu i ubranizam i vijeća za medijsku kulturu ta područja značajne kulturne djelatnosti potpuno su izostavljena i na neki način marginalizirana. Teško je za vjerovati da će preostala vijeća koja su sastavljena od stručnosti za određene područje pokrivati i djelokrug rada i dosadašnjih a sada ukinutih vijeća. Kao četvrto uvođenjem obvezatnosti osnivanja i vijeća i na razini gradova sa više od 40 tisuća stanovnika, a ne imajući u vidu stvarne mogućnosti pojedinih gradova da formiraju kvalitetna vijeća usklađena sa razvojem pojedinih djelatnosti za nas je vrlo upitno. U prethodnom sustavu fakulatativne mogućnotsi osnivanja vijeća niti jedan od gradova to nije koristio. Pa se postavlja doista upitnost propisivanja zakonom obvezatnosit takvoga osnivanja. kao problem nameće se i pitanje financiranja takvih vijeća, na toj razini a primjera radi upitno je i što će svakome gradu s više od 40 tisuća stanovnika npr. vijeće za film. Smtramo da se zakonskim propisim ne može pospješiti kulturni razvoj na nekom teritoriju. Kao peto, smanjenje broja članova ocjenjujemo isključivo kao način da se na zakon o imenovana vijeća od 7 članova zamjene novim ljudima po ukusu novoga ministra. Čime se direktno zadireu kontinuitet rada tih vijeća a što je za kulturne projekte i te kako značajno. Kao šesto, smatramo da taj zakon ipak treba donositi u redovnoj proceduri, a ne po hitnom postupku. Jer takva žurba odaje određenu nervozu koja je u području kulture aposlutno nepotrebna. Uz put ističemo da je predloženi novi zakon u kulturnim vijećima uzburkao, o kulturnm vijećima uzburkao ne samo kulturne krugove već i širu javnost, što takđer potvrđuje naše mišljenje da je zakon trebao ići u redovnu proceduru te da ako je već trebalo mijenjati postojeći zakon trebalo je uvažavati stavove i mišljenja izrađena u kulturnim djelatnostima i kulturnim udrugama. S obzirom na rečeno klub HSSa neće podržati predloženi zakon te će glasovati protivi istoga. Hvala najljepša.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Haramiji. Ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Martinčević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočni navod kolege zastupnika koji kaže da će se u gradovima od 40 tisuća stanovniak osnovati vijeća za film i što će ta vijeća takvim gradovima. To nigdje u zakonu nije rečeno. Rečno je da će se osnivati vijeća prema potrebi tih sredina. Nikakvo vijeće za film nije spomenuto ni u kakvom gradu od 40 tisuća stanovnika.
Zahvaljujem. Na redu je klub zastupnika Libre uvaženi zastupnik Željko Pavlic.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre. Dopustite da vam dakle ukratko u ime kluba Libre iznesem naš stav o novo predloženom zakonu o kulturnim vijećima. Naime klub Libre neće podržati predloženi Zakon o kulturim vijećima jer smo mišljenja da novim zakonom radimo korak unazad. Na putu ka ostvarenju autonomonosti odlučivanja samih kulturnih djelatnika i plašimo se da bi njegova prihvaćanje značilo da se politika u kulturnnoj djelatnosti vraća na velika vrata. Također mogu podsjetiti da smo nešto više dvije godine podržali postojeći zakon o kulturim vijećima ističući dakle njegove namjere da s poradi upravo na depolitizaciji, decentralizaciji, autonomnosti i transparentnosti. Ukoliko ima poteškoća dakle u provođenju postojećeg zakona, naše je mišljenje dakle da se to ne rješava novim zakonom nego da se stanje poboljša unutar samog sustava. To bi bilo efikasnije i racionalnije rješenje. Na ovakav način otvaramo put ka daljnjoj … [[Ne razumije se.]] i prenormiranosti u cjelokupni sustav, jer ovo nije na žalost izdvojen slučaj. Već je do sada bilo u Saboru nekoliko takvih zakona gdje se stvar pokušala poboljšati donošenjem novih zakona. Dakle za nas je to neracionalno rješenje i bit ćemo i zbog toga protiv toga. Što se tiče, dopustite da samo spomenem proces decentralizacije koji je u protekle tri-četiri godine krenuo i to po mom mišljenju jako dobro. Mogu tu prenijeti iskustva koja imamo u Međimurskoj županiji gdje je mnogo projekta u općinama dobilo podršku iz ministarstva, dakle bila su udružena sredstva i općina i gradova i županije i nakon dugo dugo vremena obnovili su se neki kulturni spomenici ili domovi kulture koji su bili itekako potrebni da im se omogući obnova. Nadam se da će se to nastaviti i dalje. Što se tiče naših konkretnih primjedaba one su slične primjedbe koje su iznesene i do sada u raspravi, no nabrojat ću ih ukratko. Naši primjeri dakle idu gotovo na sve članke ovog zakona. Kod članka 2. gdje se protivimo ukidanju vijeća za arhitekturu i urbanizam i isto vijeća za medijsku kulturu. I to zbog čega? Mislimo da ova značajna područja kulturne djelatnosti i kulturne politike ostaju nepokrivene meritornim prijedlozima i odlukama. Klub LIBRE dakle podržava sve one koji tvrde da se nužne artikulacije prostora ne smiju prepustiti samo volji građevinara i da nezavisna kultura mora imati svoje uporište u ministarstvu pa stoga podržavamo i amandmane Odbora za obrazovanje koji je predložio da ostane ili da se malo promijeni vijeće za medijsku kulturu kako se sada zove. Isto tako podržavamo one amandmane koji idu ka tome da se u zakon stavi i vijeće za arhitekturu i urbanizam. Što se tiče članka 3. protivimo se dakle da se smanji broj članova vijeća sa 7 na 5 jer po našem mišljenju više članova vijeća može osigurati i raznovrsnost i pluralnost i jaču kreativnost što je zapravo i temelj ovoj djelatnosti. Plašimo se da iza članka 3. zapravo stoji namjera da se smjene na takav način dosadašnji članovi vijeća da se formiraju dakle nova vijeća. I upravo naša najveća primjedba ide na članak 4. koji govori o imenovanju članova, tih pet članova vijeća čije ovlasti se prenose isključivo na samog ministra kulture. Po nama to je korak unazad. Do sada je dakle to radila Vlada i Vlada je na neki način i kontrolirala i ministarstvo i samog ministra. Vlada po svom sastavu je heterogena na ovaj ili na onaj način tako da se izbjegava unificiranost članova, sastava članova vijeća, a ukoliko bi ovako ostalo plašimo se da bi rezultat bio da bi uzak krug ljudi iz istog miljea mogao kreirati kulturnu politiku a to se zapravo kosi sa suštinom kulturnih djelatnosti. Također isto protivimo se da se kulturno vijeće osniva za područje županije, Grada Zagreba te grada koji ima više od 40 tisuća stanovnika kao obaveza. Do sada je to bilo fakultativno i radi se o velikim sredstvima. Po nama dakle bi trebalo da ostane na razini fakultativnosti, da oni gradovi koji zaista imaju uvjeta, imaju tradiciju dakle, imaju obavezu da oni skrbe o svojoj kulturnoj baštini na taj način. Obaveze koje iz ovog zakona proistječu za te županije, gradove i općine su velike. U članku 8. dakle govori se o tome da poglavarstvo županije, Grada Zagreba, odnosno općine osigurava obavljanje stručnih administrativnih, tehničkih i drugih poslova za potrebe vijeća iz članka 6. ovog zakona. U članku 9. govori se o tome da članovi vijeća primaju naknadu za svoj rad. Dakle to su dodatni troškovi koji i nisu mali. Također protivimo se i članku 7. kojim se dodatno koncentriraju ovlasti i vlast i moć ministra kulture, jer on tim člankom predsjedava nacionalnim vijećem, a kao što znamo prije je između sebe samo vijeće biralo predsjednika na prijedlog ministra za što mislimo da je daleko bolje rješenje od ovog. Evo uz ove primjedbe dakle, naš je generalni stav da nećemo podržati ovaj zakon i on je za nas zbilja korak unatrag u odnosu na onaj postojeći prvenstveno ka očuvanju autonomnosti odlučivanja u kulturi i umjetnosti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Matušić.
Gospodine potpredsjedniče ispravljam netočan navod da je … [[Ne razumije se.]] zakonom zapravo počeo proces decentralizaciji u odlučivanju u kulturi. Naime kasnije ću to malo u svom izlaganju malo bolje obrazložit. Zapravo je tim zakonom omogućena centralizacija i ostvarivanje uskih interesa pojedinih članova tih istih vijeća o čemu ću kasnije govoriti.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a PGS-a Alenka Košiša Čičin-Šain.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, cijenjeni zastupnici i zastupnice. Povodom donošenja novog Zakona o kulturnim vijećima kojeg bi Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske trebao donijeti po hitnom postupku još na ovoj sjednici, potrebno je uzeti u obzir njegovu nelogičnost i bitne nedostatke. Cjelovito gledajući zakon ne možemo se oteti dojmu da se radi o narušavanju sustava slobode odlučivanja, transparentnosti postupka, odnosno ukida se prisutnost javnosti u donošenju odluka naročito na nižim razinama i o koncentraciji svih odluka u sferi kulture u samom ministarstvu, odnosno u ingerenciji gospodina ministra. Prema konačnom prijedlogu smanjio bi se broj vijeća u Ministarstvu kulture sa sedam na šest ukidanjem vijeća za arhitekturu i urbanizam te vijeća za medijsku kulturu. Jest da je kasnije prijedlogom Odbora za obrazovanje i kulturu se to vijeće za medijsku kulturu zadržavao u jednom malo drukčijem obliku sa jedne strane, ali osnivanjem novih vijeća za dramsku umjetnost i za međunarodnu kulturnu suradnju i europske integracije s druge strane. Dva odvojena vijeća, ono za scensku umjetnost i ono za glazbenu spojena su u jednom, ali je osnovano dodatno vijeće za dramsku umjetnost što je sve zajedno uglavnom samo promjena nazivlja. Time se nikako ne usmjerava djelokrug tih vijeća na bitna pitanja što je navedeno kao jedno od osnovnih pitanja koje se želi urediti novim zakonom. Istovremeno predlaže se ukidanje vijeća za arhitekturu i urbanizam i vijeće za medijsku kulturu čime ova značajna područja kulturne djelatnosti i kulturne politike ostaju nepokrivena meritornim prijedlozima i odlukama. Dopustite da kao arhitekt, a u ime svojih kolega iskažem nezadovoljstvo ovom izmjenom, jer ona u potpunosti marginalizira kulturni i umjetnički aspekt arhitekture, urbanizma i srodnih djelatnosti dok u isto vrijeme kad je god to potrebno ističemo upravo prostor za razvoj Hrvatske kao najvažniji resurs. Vijeće koje je osnovano pri ministarstvu na području arhitekture i urbanizma u svom sastavu ima ugledne društvene djelatnike, kritičare, arhitekte i urbaniste i brine se o djelatnosti za koju dvojim u Ministarstvu zaštite okoliša i graditeljstva nema sluha, a to je izdavaštvo, organizacija tematskih domaćih i stranih izložbi, teoretske rasprave i davanje mišljenja o pojedinim projektima većeg značaja i sl. Koliko je upravo to vijeće doprinijelo promicanju kulturnog identiteta hrvatskog suvremenog stvaralaštva govore izložbe kao što su Salon arhitekture, Salon mladih, Milanski trienale, Venecijanski bijenale i slično. Savjet, osnovan temeljem Zakona o prostornom uređenju pri Ministarstvu zaštite okoliša, u svom djelokrugu ne obuhvaća umjetničke i kulturne aspekte arhitektonskog djelovanja. Začuđuje ova odluka, još i više, imajući na umu da u isto vrijeme upravo ovo ministarstvo dodjeljuje prestižne godišnje nagrade i nagrade za životno djelo "Vladimir Nazor", i to upravo arhitektima i urbanistima. Nadam se da se ovaj Visoki dom nije samo deklarativno odredio ističući prostor kao najveće nacionalno dobro već da će i izvršna tijela svojim angažmanom, a da ne kažem i proračunskim stavkama pokazati koliko je upravo arhitektura značajna za prepoznavanje kulturnog identiteta naše zemlje u europskom kontekstu. Poštovani gospodine ministre, molim vas da u ime struke da prije svoje konačne odluke o istom konzultirate Udruženje hrvatskih arhitekata koje se, eto, u subotu ipak sastalo saznavši o ovoj temi samo iz medija, Komoru arhitekata, Društvo arhitekata i srodne institucije, a i pojedince kako se, eto, u blizini ne bi desila neka nepromišljenost. Vjerujem da je situacija sa Vijećem za medijsku kulturu podjednako, no ne poznavajući dovoljno ovu sferu djelovanja, ne bih željela elaborirati već samo upozoravam da još jednom preispitate svoje odluke o ukidanju ovih vijeća. Prijedlogom novog zakona bespredmetna postaju vijeća jer njihove odluke nemaju nikakvu obvezujuću snagu prema konačnim odlukama koje donosi ministar. I što je dodatno nezamislivo, u Prijedlogu zakona koji deklarativno tendira decentralizaciju u području kulture ministar čak nije dužan niti javno odgovoriti na te odluke vijeća. Potpuno se zatire svaki oblik transparentnosti i prisutnosti javnosti u odlučivanju u svim područjima kulturne djelatnosti i kulturne politike. Novoosnovanom vijeću za međunarodnu kulturnu suradnju i europske integracije, ostala vijeća su obavezna podnositi prijedloge vezane za poticanje hrvatskog kulturno i umjetničkog stvaralaštva u inozemstvu i upoznavanje hrvatske javnosti sa priznatim vrijednostima i suvremenim nastojanjima kulture i umjetnosti drugih naroda. Zapravo se radi o osnivanju posebnog tijela koje bi bilo nadležno za ono što su postojećem zakonu nadležna sama vijeća unutar svog djelokruga. Time dolazi do preklapanja, nepotrebnog gomilanja administracije čime se ne osigurava postizanje suštinskog cilja, primicanje međunarodne kulturne suradnje. Upitan je i smisao predlagane promjene da se smanji broj članova sa 7 na 5. Time bi se neposredno ukinula sadašnji zakonski formirana vijeća te se isključuje kontinuitet u njihovu radu. Nadalje, nigdje se ne spominje način izbora predsjednika vijeća iako mu se u prijedlogu dodjeljuju određene ovlasti. Predlaže se promjena načina imenovanja i razrješenja članova vijeća, predložena promjena prepušta u potpunosti u nadležnost ministra imenovanje i razrješenje članova vijeća. Time se u potpunosti onemogućuje samostalnost vijeća i ono zapravo preraste u savjetodavna tijela samog ministarstva. Nadalje, odluke vijeća nemaju nikakvu obvezujuću snagu prema odlukama ministra. Ministar nije dužan uskladiti svoje odluke sa odlukama vijeća pa što je potpuno nezamislivo, niti na njih javno odgovoriti. Nelogične su i odredbe o izuzeću člana vijeća od odlučivanja. Neposredno zainteresirana osoba bi trebala biti izuzeta i sa rasprave i o odlučivanju o pitanju u kojima ima neposredni interes. Kriterij neposrednog, osobnog interesa kao razlog izuzeća je preuzak. Osim osoba koje su neposredno, osobno zainteresirane za donošenje odluka o nekom pitanju jer u njemu osobno sudjeluju ili sudjeluje pravna osoba u kojoj ista ima udio u vlasništvu trebalo bi izuzeti članove vijeća, iako predmet odluke umjetnički ili kulturni projekt u kojem sudjeluje njezin ili njegov član obitelji, srodnik ili druga osoba s kojima se u odnosu koji može biti od značajnog utjecaja na opredjeljenje člana vijeća pri davanju svog mišljenja ili glasa. U prijedlogu se propisuje kao obavezno osnivanje vijeća za područje županija, Grada Zagreba i gradova sa više od 40 tisuća stanovnika, ali se ne navodi sankcija u slučaju neosnivanja. Samim propisivanjem obvezatnosti postojanja ovih vijeća ne dolazi do decentralizacije kulture kao što se sugerira u obrazloženju. Naime, ne uzimaju se u obzir stvarne mogućnosti pojedinih gradova da formiraju takva vijeća s obzirom na razvoj pojedinih djelatnosti niti se njihova uloga i ovlasti usklađuju sa postojećim propisima i djelovanju i odlučivanju tijela lokalne samouprave. Vijeća osnovana na razini županija, Grada Zagreba i odgovarajućim gradovima nemaju gotovo nikakav utjecaj na utvrđivanje strategije kulturnog razvitka. No, nikako ne predstavlja, to nikako ne predstavlja korak prema decentralizaciji u području kulture koja je navedena kao posljedica koja bi trebala proizaći iz ovog prijedloga. I naposljetku, nespretno sročen članak 13. stav 2. ima samo deklaratorni karakter, ali konkretno ništa ne znači, odnosno koja su to načela multikulturalnosti koja vijeća u svom radu potvrđuju. S obzirom da je postojeći Zakon o kulturnim vijećima bio donesen jednoglasno i u redovnoj proceduri neosnovana je potreba da se novi zakon sa posljedicama otklanjanja decentraliziranog odlučivanja u kulturi donese po hitnom postupku jer se time stječe dojam udara na nezavisnost kulture. Uzimajući u obzir navedene nedostatke i nelogičnost podnesenog prijedloga te važnost transparentnosti i sudjelovanja javnosti u procesima odlučivanja, naročito u kulturi, predlažem u ime Kluba zastupnika HNS-a i PGS-a da se ovaj prijedlog zakona stavi u redovnu proceduru i dobro još jednom promisli što donosi ovakva centralizacija moći u području kulture. Kritika neefikasnosti postojećeg sustava nedovoljni je razlog centralizaciji moći već upravo razlog efikasnijeg provođenja već postojećeg sustava kulturnih vijeća koji je transparentan, autonoman i blizak javnosti. A da je to tako najbolje nam govori Okrugli stol koji je neki dan bio održan u Zagrebu gdje je prisutno bilo 200 umjetnika i raznih kulturnih radnika, što najbolje govori koliko je na ovu temu senzibilizirana šira javnost. Klub HNS-a i PGS-a neće podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženoj zastupnici Alenki Košiša Čičin-Šain. Za ispravak netočnog navoda uvažena zastupnica Martinčević.
Gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočan navod kolegice i to sa stanovišta uske struke muzikologije kada je rekla da je nazivlje pojedinih kulturnih vijeća samo formalno, dakle, deklarativno promijenjeno. To nije točno jer je Vijeće za glazbu dobilo svoju sasvim prirodnu i jedinu moguću vezu sa glazbom i scenskim umjetnostima jer je prije opera i balet bila u kategoriji sa dramom što je sasvim opterećivalo rad postojećih vijeća.
Zahvaljujem. U ime Vlade Republike Hrvatske, ministar Biškupić.
Dopustite uvažena zastupnice barem da prokomentiram. Mislim da ste upotrijebili teške riječi, da se narušava i uništava sustav odlučivanja na nižim razinama, obratno. Mi baš omogućavamo na nižim razinama da obavezom da osnuju vijeća, a drugima da ta vijeća mogu osnovati, dapače, omogućavamo ustvari da mogu odlučivati o svojim potrebama na svojim razinama. I drugo, kad je riječ o arhitekturi, Vijeće za, ja sam to spomenuo i u uvodu, da je Vijeće za arhitekturu i urbanizam, da mi nemamo te ovlasti da se te velike ovlasti zapravo nalaze u Ministarstvu prostornog uređenja. Vi ste rekli da tamo nema sluha. Možda nije bilo sluha u prošlom mandatu, sada je na čelu tog ministarstva gospođa Dropulić koja je isto arhitektica po struci. Prema tome, ja sam i s njom razgovarao, nije točno da nema sluha, ima itekako sluha za arhitekturu, za urbanizam i za vaše kolege. Drugo, rekli ste da ne podržavamo djelatnosti arhitekata, dapače. Za razliku od odluke pred dvije godine kad je Venecijanski bijenal arhitekture i kad se u ministarstvu nitko nije sjetio poslat na Venecijanske bijenale hrvatske arhitekte, ne znam iz kojih razloga, ali nije ih bilo. Mi smo ove godine osigurali izbornika za Venecijanske bijenale, izbornik radi svoj posao, osigurali smo sredstva za Venecijanske bijenale i hrvatski arhitekti imat će ove godine osiguran nastup na Venecijanskom bijenalu. Drugo, podržavamo izrazito tri časopisa arhitekturi, o … arhitekturu i čovjek i prostor i svu drugu izdavačku djelatnost koju arhitekti imaju. i mislim da stoga ne treba na taj način, mislim komentirati to da u Ministarstvu nema smisla, da marginaliziramo. Mi ulogu arhitekta ne marginaliziramo, ja sam vam čak spomeno da su arhitekti se nalaze u svim mjerodavnim vijećima u kojima mogu mjerodavno odlučivati, kao što je na primjer Vijeće za zaštitu kulturne baštine.
Zahvaljujem ministru Biškupiću. Za ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Vujić.
Da ispravio bih netočni navod da Ministarstvo kulture nije imalo sluha za Venecijanski bijenale. Ovo Ministarstvo kulture je upravo u svojoj prvoj godini i poslalo izložbu Hrvatske arhitekture na Venecijanski bijenale arhitekture, dakle to nije bio … [[govornik se ne razumije]] i dapače tamo su bili vrlo zapaženi Penezić i Rogina. Prema tome, itekako se ima sluha. A inače se preko kulturnih, preko projekata Vijeće upravo odlučuju, da li su neki projekti vrijedni koji su došli za tako nešto ili nisu. Pa se onda te godine odlučilo da se ne ide, što ne znači da se iduće godine opet ne treba ići. A što pogotovo ne znači da se iz toga mogu izvlačiti nekakvi dramatični zaključci, jer je to potpuno jedno s drugim nepovezano.
Zahvaljujem. Sljedeći za raspravu se javio uvaženi zastupnik Nenadić Stazić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Uvaženi ministre Biškupić, kolegice i kolege. Imamo pred sobom Zakonom, koji zapravo ima dvije osnovne karakteristike. A to je, da on predstavlja korak unazad ka konceptu državne kulture, tako svojestven za totalitarne sustave. i drugo, da je on revanšistički. To su dva osnovna obilježja predloženog zakona, a sve drugo što u tom zakonu piše, samo je smokvin list. Smokvin list da bi se prikrile ove dvije osnovne karakteristike ova dva stidna mjesta predloženog zakona. Broj vijeća, njihov dijelokrug, to može biti ovako, ionako ima razloga i opravdanja za jednu i za drugu varijantu. No, ja držim da to nije bitno. To nije ono najvažnije u ovome zakonu, i zbog toga se oko toga neću ni iscrpljivati u ovoj raspravi. Koncept državne kulture. To je onaj koncept u kojoj državi s jedne strane mecena, a s druge strane arbitara. Pa tada država, ministar odlučuju o tome, što će se financirati i istovremeno arbitriraju, da li je neki kulturni program, da li je nekakav sadržaj podoban ili nije podoban. Nema dakle tu kulturne slobode. Kultura ponovno postaje dirigirana, samim time ona postaje sluškinja. Ona postaje sluškinja države. i to je ono što se ovim predloženim zakonom želi i postići. Zapitajmo se, što je smisao Vijeća, kad su vijeća uvođena? Što je njihov osnovni smisao? Osnovni smisao uvođenja vijeća jest uvođenje suodlučivanja, to je ono najbitnije. Ne da li je njih 7 ili ih je 6 ili ih je 9, nego to da se uvođenjem vijeća smo postigli to da ministar više ne odlučuje o svemu. Zajedno s ministrom odlučivala su i vijeća. Ovim prijedlogom zakona to se ukida, i to je ono što je ovdje bitno, i to je ono što je u ovom prijedlogu zakona potpuno neprihvatljivo. Ovako koncipirana vijeća gospodine ministre kako ih predlažete, ona zaprav neće biti kulturna vijeća. To će biti jedan prošireni sastav vašeg ministarstva. Upravo vašeg ureda. To je prošireni sastav ureda ministra. Dobit ćete još 50 savjetnika, 49 ili koliko, ako zadržite 7 vijeća ili 6 koliko ćete imati 30 savjetnika, koji će vas savjetovati, a vi ćete njihove savjete uvažiti ili nećete uvažiti. Vi ćete istovremeno odlučit tko će biti vaši savjetnici. Vi ćete ih po svojoj volji izabrati, i oni će vama pomagati u vašem radu. Ali suodlučivati neće. Kad biste vi htjeli demokratizirati sustav kao što ste u prijedlogu zakona napisali. Vi biste napravili jedan iskorak kojeg do sada nije bilo. Vi biste možda predložili kao što Vlada predlaže na primjer kod izmjena, najavljenih izmjena Zakona o HRT-u, da se u vijeća imenuju, dakle da sama struka imenuje članove Vijeća. Da vi ili Vlada ili država uopće u tome nemate utjecaja. Pa neka struka sama vama predloži ili imenuje članove Vijeća, koji će s vama suodlučivati. Tada bi to bio daljnji korak u demokratizaciji sustava koji smo uveli. Ovako ovo je jedan retrogradni proces, za koji sam ja sasvim siguran da neće naići na oduševljenje kulturnih radnika. E sad drugo pitanje. Zašto novi zakon? Vi ste ove izmjene koje uvodite mogli napraviti i kroz promjene zakona, dopunu, izmjenu zakona. Predložite novi zakon, i što je druga bitna karakteristika toga zakona, to je smanjivanje broja članova vijeća sa 7 na 5. Opet je, ali potpuno svejedno, da li u tim vijećima 7, 5, 9 članova, to je potpuno svejedno. Važno im je promijeniti broj i to upravo novim zakonom. Zašto? Da bi se ovi mogli smijeniti. 49 ljudi, bit će smijenjeno kad se ovaj zakon usvoji po hitnom postupku. Istog časa. To je i razlog zašto se zakon nudi kao novi zakon i zašto se on nudi po hitnom postupku. Jer koji je drugi opravdan razlog za hitnost ovoga postupka? Osim što je važno hitno njih sve posmjenjivati. Prema tome, mislim da je predloženi zakon koji ima dvije karakteristike, da se vraća na koncept državne kulture, i da u svojoj suštini revanšistički. Ne da bi ga trebalo provesti u dva čitanja, trebalo bi ga povući. I gospodine ministre, da ovaj prijedlog dolazi na primjer od ministra Hebranga ja se ne bih čudio. Ali čudim se kad dolazi od vas. I ja vas pozivam da povučete ovaj prijedlog zakona, i potvrdite mišljenje kojoj kulturnoj javnosti o vama inače vlada, to je da ste čovjek koji je sklon kulturi, koji brine o kulturi, koji voli kulturu i koju želi unaprijediti. Povucite predloženi zakon. Hvala vam.
Dakle, uvaženi zastupniče, potpredsjednik Vlade Hebrang ne možde dati ovaj Zakon ... [[Govornik se ne razumije.]] Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi. Povreda Poslovnika, uvažena zastupnica Bajt.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolega zastupnik je povrijedio one članove Poslovnika koji govore o vrijeđanju ministara i Vlade Republike Hrvatske, i u tom dijelu je povrijedio Poslovnik.
Zahvaljujem. Molim vas. Za povredu Poslovnika Jure Bitunjac, uvaženi zastupnik.
Povreda Poslovnika članak 214. stavak od 1. do 6. Gospodin Stazić naprosto vrijeđa potpredsjednika Vlade i ministara zdravstva gospodina Andriju Hebranga. I mislim da je s obzirom na ovo što je izrekao da ste mu trebali izreći javnu opomenu. Hvala.
Pa ne vidim razloga iskreno govoreći za opomenu, između redova se da iščitati vrijeđanje ali nije izrekao rečenicu kojom vrijeđa potpredsjednika Hebranga. Za povredu Poslovnika uvaženi zastupnik Stazić.
Gospodine potpredsjedniče, ali vi kršite Poslovnik kada kažete da se između redaka date iščitati uvreda. Usporedio sam dva ministra, ne znam za koga je to uvredljivo. Za ministra Biškupića ili za ministra Hebranga ako sam usporedio dva ministra?
Ja sam iznio svoje razmišljanje. Time nisam povrijedio Poslovnik. Za ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Martinčević.
Ispravljam netočan navod kolege zastupnika koji je rekao da je bivši ministar zajedno sa postojećim još uvijek kulturnim vijećima je suodlučivao a to ću potkrijepiti samo jednim primjerom da je od 7 članova Vijeća za film i kinematografiju razrješenje tijekom srpnja 2002. zatražilo 5 članova i to sa razlogom podnošenja ostavki, ne slaganje sa odlukom ministra kulture o financiranju filmova. I ima još toliko primjera. Prema tome ministar nije suodlučivao sa vijećima, pogotovo ne sa onima koja su radila sa jednom trećinom.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Roksandić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega zastupnik Stazić mislim da je naveo čitav niz netočnosti u svome izlaganju, između ostalog rekao je da je ovaj novi Zakon korak unatrag, da ima revanšističko obilježje. Ja vjerujem da je ovo korak unaprijed u poboljšanju rada ovih vijeća. Isto tako ovo što je kolegica zastupnica ispravila, isto tako imam saznanje da dosadašnja kulturna vijeća nisu radila u potpunosti mada su imala imenovanih 9 članova. A isto tako mislim da je i bivši ministar često odlučivao sam jer je imao to diskreciono pravo.
Zahvaljujem. U dijelu ste ispravili razmišljanje uvaženog zastupnika Stazića. Sljedeći za pojedinačnu raspravu riječ ima uvaženi zastupnik Antun Vujić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Malo toga se reklo, mnogo je argumenata upotrebljeno a koji se ne zasnivaju na stvarnim podacima ali vrlo ih je teško da tako kažem pojedinačnom listom izlistati, da na svakoga odgovoriti. Ako bi imali prilike, što se ja još uvijek nadam da se ovaj zakon pojavi u dva čitanja, onda ne bi samo gospodin ministar Biškupić čitao neku dokumentaciju nego bi i ja donio svoju pa bi se moglo vidjeti što smo sve činili i kako smo činili i na koji način smo odlučivali. Činjenica je međutim, da se nešto najbolje može slomiti dok još raste. A činjenica je da dok raste ne može u svakom trenutku odgovoriti na sve zadatke i na sve ideje koje smo imali. Prvi i osnovni čin tih vijeća je trebao biti da tako kažem izlazak prema onom tipu daljnje decentralizacije i demonopolizacije koji se tiče osnivanja posve nezavisnih društvenih institucija. Vijeće za film, ono je supstitut u situaciji u kojoj nismo imali organizirane producente, imali smo jednu potpuno retardiranu praksu financiranja filma, nismo imali distributere, nemamo filmski zakon, nemamo uvjeta za filmski zakon, kino dvorane su nestale, nestali su nacionalni filmski studiji itd., itd. Trebalo je rekonstruirati cjelokupnu kulturnu scenu na pojedinim područjima. I kako to raditi? Raditi preko vijeća, formirati vijeća kao buduće nukleuse za u polju filma, filmski savez, ne ovaj ili onaj kako se sada zovu, nego ili akademiju ili institut koji bi nosio cjelokupnu ovu produkciju. Slično učiniti sa knjigom, slično učiniti sa nizom drugih područja. Da je bilo prilike da razgovaramo i da na neki način surađujemo što je prilično uobičajen stav, uobičajen način rješavanja ovakvih stvari koje se zamišljaju da idu daleko. Onda bismo mogli i sami i sami bismo htjeli i mislili promijeniti neke insitute u ovom zakonu. Ali promijeniti prema naprijed, promijeniti prema autonomiji kulture, promijeniti prema što nezavisnijem odlučivanju u kulturi a ne unatrag gdje argumentacija otprilike glasi ovako. Budući da vijeća nisu bila baš savršena, budući da je bilo ovakvih i onakvih odlučivanja, grešaka itd., onda ih je najbolje ukinuti, od njih napraviti povjerenstva pa onda neće tih problema niti biti. Naravno tih problema neće biti jer neće se moći niti očitovati. Ministar nema obavezu, da tako kažem, oni nemaju zaključke koji su obligatorni za ministra, ministar nema obavezu da se na neki način referira na to, prem tome o čemu govorimo?! To su stvarno savjetnici u Ministarstvu kulture, koji međutim ne rade neposredno u Ministarstvu kulture. Ja bih bio volio da sam mogao na neki način proširiti krug savjetnika, to Ministarstvo financija tada ne bi dalo. Super. Možda će i to biti korak naprijed. Ali, molim vas, to sa pitanjem autonomije kulture koji je bio smjer cjelokupnoga razvitka i koji je trebao u tome smislu ići dalje, nema nikakve veze. To nama, nama ništa ne znači to što se nadamo da će gospođa Dropulić koja je ministrica i koju ja osobno vrlo cijenim u ovome drugome ministarstvu budući da je arhitek, donašati adekvatne odluke i koje se tiču potencijalnog rada vijeća za arhitekturu i urbanizam. To nema veze, ljude ne dijele samo njihove profesije, ljude dijele njihovi interesi, njihovi položaji u procesu odlučivanja, onog koga zastupaju, dijele ih čak ovdje između nas i stranke pri čemu mnoge plauzibilne stvari koje smo govorili bi vjerojatno svatko kao pojedinac podržio pa ih ne podržava jer su klubovi odlučili ovo ili ono. Prema tome, ovdje nije u pitanju benevolentnost ovoga ili onoga ministra, ovdje nije u pitanju benevolentnost niti ovoga ministra niti onoga bivšega ministra. Ovdje je u pitanju da li izgrađujemo institute koji mogu garantirati nezavisnost i autonomnost kulture i u tom smislu njeno oslobađanje od permanentnog tutorstva od države ili ne. To sa ovim zakonom ne činimo. U tom pogledu idemo natrag. Nekoliko puta se čulo u raspravi kako ne postoje kriteriji. Molim vas lijepo. Upravo kada kriteriji konačno postoje onda netko kaže kako nema kriterija zato što vjerojatno kada vidi da se na natječaje o kojima vijeće odlučuje treba javitit po kriterijima, pa kada se tamo ustanovi da možda neki kriterij nije najbolji da bi bio bolji nekakav drugi onda nema kriterija. Kriterija nije bilo prije, ovo je prvi puta da su javno objavljeni kriteriji kako se dolazi do filma, kako se dolazi do knjige, kako se dolazi do izložbe, kako se dolazi do ovoga ili onoga. I to je prvi puta da se to događa. Možda, nije mi drago što ću upotrijebiti jedan argument ali nadam se da ćemo se razumijeti oko neke argumentacije. Možda su kriteriji bili onda kada smo 1999. pod konac same godine, pod konac same godine odobrili 3 puta 4 i po milijuna za 3 filma. Jesu to tada bili kriteriji neki? Je li se uopće znalo po kojim se osnovama o tome odlučuje? Tko je odlučio o tome? Mislim, ako ćemo na ovaj način govoriti. Mi smo tu već imali prilike slušati inventuru zla. Postoji jedna latinska uzrečica, nadam se da ću je dobro citirati: “Abusus non tolit uzum.” To što nešto nije dobro i u svemu najbolje funkcioniralo ne znači da to treba ukinuti. A ovdje je zapravo argumentacija cijela koju smo čuli isključivo vezana na to. Vijeća su krenula, ona su podigla kulturnu javnost na jedan bitno viši stupanj samosvjesti. To šta se događalo, da je ovo Ministarstvo u onome mandatu permanentno moralo odgovarati na ovo ili na onaj zahtjev, da se permanentno moralo sukobljavati, da je također permanentno bilo kritizirano jer se i zvalo na neki način na kritiku to je jedna nova pojava u hrvatskoj kulturi koje prije toga nije bilo u cijeloj povijesti Hrvatske. Nije bilo zbog toga što sam rekao, što su postojale 5 država na ovom istom prostoru samo u 20. stoljeću i što je svaka nametala svoju viziju kulture i svoju viziju apologije svoje vlastite politike. Ovo je bio iskorak koji je to trebao da, da, da razriješi. Govorimo o ostavkama i spominjemo to kao argument zašto između ostaloga treba razriješiti pitanje Vijeća na taj način da ih dakle ne postavlja Vlada na prijedlog ministra nego sam ministar. Postavke su konzumirane. U periodu kada je trebalo da dođe do prirodno cikličke smjene jednoga dijela Vijeća mi smo pokretali inicijative za popunu Vijeća jer su u svakom trenutku svako od ovih Vijeća imalo kvorum. Ali uvažene kolegice i kolege i gospodine ministre, mi ne pričamo ovdje o onim vijećima nego pričamo o tome kako da donesemo bolji Zakon o vijećima. I ako je za onaj zakon ovdje bilo potrebno dva čitanja i istodobno je donesen jednoglasno pa zar to barem malo ne opterećuje savjest onih koji misle da ovdje gdje se bitno mijenjaju instituti autonomije i kulture mogu na ovaj način progurati da se u kratkom postupku te tekovine ukinu. Samo jedna javna rasprava je bila organizirana jer se nije niti moglo drugačije. Nju su u gradu organizirali kolege budući da su isto tako bili pod pritiskom i što su bili zabrinuti što to sada znači. Nije bilo jednog jedinog čovjeka na toj ... [[Govornik se ne razumije]] raspravi a bilo ih je oko dvije stotine koji barem nije tražio da se ide u redovni postupak pa da se usporede argumenti kako, kako treba dalje razvijati ovo Vijeće? To je uvreda Hrvatskoj kulturnoj javnosti, način, ovakav način donošenja ovoga Zakona čak da ne ulazimo u meritum samoga zakona. Tu odgovornost će ponijeti oni koji to predlažu, a da ne pokušaju čuti argumente koji im se u vrlo dobroj namjeri ovdje podastiru zašto ovo treba još jedanput promisliti? Čak u ime Kluba HDZ-a bilo je spomenuto nekoliko da tako kažem prijedloga koji ovdje nisu unutra mogli biti niti stavljeni niti su izrečeni u obliku amandmana, a imali su meritum i mojih bi bilo mnogo toga. Donašaju se mislim amandmani, nije se raščistilo stvar. Imamo, imamo pritisak udruga, ali ne bilo koje udruge nego arhitekata, tako reći kao cjeline ne odgovara se na to. Pa mislim znači šta? Donijeti ćemo zakon u mraku, ugasit ćemo svjetla, a vi se poslije toga žalite. E pa mislim tako kako smo zamislili ova vijeća koje imenuje i razriješava ministar tako smo to i pokazali kakav nam je odnos prema kulturnoj javnosti u Hrvatskoj. To je jedno drugome objašnjenje možda čak dostatno. Hvala lijepa.
Zahvaljujem se uvaženom zastupniku Vujiću. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prva je na redu uvažena zastupnica Bajt.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod kolege Vujića vezan za članak Poslovnika 209. kada je govorio o autonomiji kulture i kulturnih vijeća i transparentnosti. Pa netočan je to navod vezano za prošli zakon i rad vijeća jer evo samo na temelju Kulturnog vijeća za film i kinematografiju Vijeće je u 2003.godini predložilo financiranje hrvatskog filmskog saveza s iznosom od 900 tisuća kuna. Ugovor je sklopljen na iznos od 700. Vijeće je predložilo sufinanciranje jednog filma s iznosom od 200 tisuća kuna, a ugovor je sklopljen sa 280 tisuća, a naknadno je još dobilo 100 tisuća. Vijeće nije razmatralo mnoge programe koji su kasnije odobreni u iznosima od 280 tisuća, 80 tisuća i tako dalje i tako dalje. Toliko o transparentnosti i autonomiji kulturnih vijeća. Hvala.
Zahvaljujem uvaženoj zastupnici Bajt. Sljedeći za ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Matušić.
Gospodine potpredsjedniče, netočno je kolega zastupnik Vujić da je ovaj Prijedlog zakona uvreda hrvatskoj kulturnoj javnosti. Uvreda hrvatskoj kulturnoj javnosti je način na koji su funkcionirala vijeća do sada odnosno bolje rečeno način na koji nisu funkcionirala, a i tamo gdje su funkcionirala, nemam vam sad vremena obrazložiti ali ću obrazložiti kasnije, su funkcionirala samo u korist onih koji su sjedali u tim vijećima. To je jedna stvar. Druga stvar stalno ste provlačili tezu kako se ukidaju kulturna vijeća. Nije točno. To jednostavno nije istina. Ovo je Zakon o kulturnim vijećima. Prema tome vaša teza o dokidanju, o ukidanju kulturnih vijeća je potpuno netočna i neprimjerena ovom trenutku.
U drugom dijelu ste ispravili netočan navod. U prvom ste ispravili netočno po vama razmišljanje uvaženog zastupnika Vujića. Sljedeći za ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Zvonimir Puljić.
Iako je ovaj netočan navod već ispravljen, on zaslužuje da ga se još jedanput ispravi. Izjava da je donošenje, način donošenja ovog Zakona uvreda hrvatskoj javnosti je netočna jer je način donošenja u skladu sa ovlastima Sabora i u skladu sa Poslovnikom. Međutim ovakova formulacija koju je izrekao zastupnik Vujić je uvreda i Saboru i hrvatskoj javnosti.
Zahvaljujem. I još jednom to je razmišljanje ili mišljenje uvaženog zastupnika Antuna Vujića. Za repliku se javila uvažena zastupnica Martinčević.
Gospodine potpredsjedniče, kolege, ako je prijedlog ovoga Zakona uvreda hrvatskoj kulturnoj javnosti onda ja ne znam kako bismo mogli nazvati prešutno odobravanje kada su si članovi još uvijek postojećih vijeća dodjeljivali novce na zgražanje cijelokupne hrvatske javnosti.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Vujić.
Takav slučaj mi nije poznat, ali mi je poznat slučaj da tako kažem komitetskog načina odlučivanja o kojem je gospođa Jagoda Martinčević imala drugačije mišljenje. Samo njeno čitanje u ime Odbora za naobrazbu, kulturu i znanost, odluke umjesto potpredsjednika govori da takve prijetnje istinski postoje čak i u ovom Saboru.
Zahvaljujem. Sljedeći za raspravu, sljedeća za raspravu uvažena ... ... [[Upadica se ne razumije]] oprostite, oprostite. Ministar Biškupić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi zastupnici, uvaženi zastupniče Vujić to sam već i ranije kolegici htio reći na okrugli stol na žalost nitko arhitekte nije ni pozvao. Oni su me nazvali, predsjednik njihova društva žalio se da ih nitko nije zvao ni na okrugli stol. Ali sada nekoliko samo jedan komentar vi ste upotrebili ovdje dostateških riječi, govorii se o inventuri zla. Uvaženi zastupnici, dokumentacija kojim se mi ovdje služimo nije ministra Biškupića nije moja, nego je dokumetnacija koju smo našli u Ministarstvu kulture i sve što ovdjek navodimo je dokumentacija iz mandata od četri godine 2000. do 2004. Premat ome ne iznosimo nikakvu svoju dokumentaciju ja vas molim da to uvažite što got je ovdje rečeno na temelju dokumentacije to je dokumentacija koju smo našli u Ministarstvu kulture.
Hvala lijepa ministru. Poštovana zastupnica Jelena Pavičić Vukičević izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i koleg poštovani ministre, dozvolite mi da ja vrlo kratko kažem par misli o ovom prijedlogu zakona iako ću vjerojatno ponoviit dobar dio rasprava ne samo u ime klubova nego i pojedinačno. Naime nakon rasprave o državnom proračunu za 2004. godinu, iz Ministarstva kulture i Vlade prije se doista mogla očekivati jedna uredba o promjeni kriterija za dodjelu financijskih sredstava za pojedne programe i javne potrebe u kulturu nego ovaj prijedlog i to kkonačni prijedlog zakona o kulturim vijećima dakle moglo se očekivati i zaključiti da je zapravo rad kulturnih vijeća za razliku od kriterija po kojima su ta kulturna vijeća i radila u najmanju ruku bio ipak korektan i transparetan, ako već ne i bezprijekoran. Stoga mislim da je važno osvrnuti se također i na vrlo kratku povijest nacionalnih kulturih vijeća, dakle vijeća koje vlada imenovala na prijedlog ministar nakon javnog poziva kulturnim insititucijama i udrugama te umjetnicima i pojedinicima koji rede u sektoru kulture. Pri tome sklona sam vjerovati da su institcije i udruge zapravo malo marile jesu li njihovi prijedlozi politički više ili manje skloni tadašnjoj vladi i ministru. U situaciji kada su svi navedeni dobili priliku autonomno odlučivati o proračunskim sredstvima namjenjenima sektoru kulture. Sklona sam vjerovati da su svi ti prijedlozi zapravo bili stručna mišljenja, stručna rješenja, a izabrani članovi vijeća one osobe koje su doista mogle meritorno odlučivati o kulturnim programima po pojedinim djelatnostima. Pa ipak umjesto modifikacije za dodjelu p roračunskog novca programima u kulturu i nakon dvogodišnjeg rada vijeća kada su ta vijeća mogla i sadržajno mogla mnogo toga reći na temelju svoga iskustva Vlada RH i Ministartsvu kulture predlažu modifikaciju kulturih vijeća o čijem radu smatram da ipak nije bilo prevelikih polemičnih pojmova u javnosti.Umjesto sedmero članova u vijećima će sjediti petero članova čime se dokida kontinutite rada. Onima kojimata novina zapravo izgleda kao zgodna racionalizacija napominjem da članivi vieća kao što je što je to već puno puta bilo istaknuto više ne imenuje vlada već sama osoba ministra. Tako kulturna vijeća postaju tehnička ispomoć samome ministru koji prijedloge kulturnih vijeća može i ne mora poštivati a da pri tome nij edužan javnosti dati pripadajuće objašnjenje. Tako kulturna vijeća gube svrhu svoga postojanja a toa je decentralizacija moći odlučivanja, stručna kompetencija za pojedine djelatnosti u kulturi, i naposljetku ali i vrlo važno transparetnost dodjele javnoga novca. Postavlja se i pitanje koji će to priznati javni kulturni djelatnik i umjetnik sudjelovati u radu takvoga kulturnog vijeća, kada zna da zapravo ne odlučuje ni o čemu i da je svaka odluka podložna ministrovom konačnom sudu. Tako bi u tome vijeću jednako mogli raditi i državnim službenici u tom ministarstvu ukoliko imaju diplomu odgovarajućeg fakulteta, a u smislu već spomenute racionalizacije za takav rad ne bi bili nimalo financijski obeštećeni jer bi taj posao zapravo radili u okviru svoga radnog vremena. Dozvolite mi također da podvučem i još dvije zakonske odredbe ovoga prijedloga zakona o kulturnim vijećima, jedom se ukidaju vijeća za arhitekturu i urbanizam, pa se predlaže i ukidanje vijeća za medijsku kulturu, prvo zbog presjecanja djelkruga rada sa Ministarstvom prostornog uređenja i graditeljstva. Kao da je to u ovom interdisciplinarnom društvu nešto loše i neprihvatljivo ne normalno i poželjno. A drugo vijeće za medijsku kulturu zato što također interfira sa drugim područjima. To zapravo izgleda kao jedna heretička optužba. Kao alibi da se u obrazloženju može napistai da ovaj prijedlog zakona nudi poboljšanje stanja uvodi se novo vijeće, vijeće za međunarodnu suradnju i europske integracije. To je doista nedopustivo i loš alibi. Prema kriteriju po kojem je vijeće za arhitekturu i urbanizam postalo suvišnim i novo predloženo vijeće već svojim nazivom ulazi u djelokrug interesa isto imenog ministarstva za eurpske integracije, i jednako bi tako njegovo osnivanje bilo potpuno zališno. Budimo barem u nečemu dosljedni. Kada bismo razmišljali na taj način zapravo ne bi trebalo biti niti ministarstva za europske integracije. Zato što se tim područjem i to nešto dužim stažem i dužom tradicijom bavi cijeli niz vladinih in evladinih organizacija. Dozvlite da završim, danas doista svako tko se imalo bavi područjem kulture i kulturne politike zna da i u našoj zemlji postoje vrlo istaknuti stručnjaci koji se bave kulturnim politikama. I to ne samo kulturnim politikama u zemljama Europske unije nego i šire. Odnos prema javnom interesu u kulturu i protežiranju rauličitih programa naravno da je različit i u tim zemlajma Europske unije. Ali svaka od tih kulturih politika vrlo dobro zapravo kirurškom preciznošću točno zna razliku izmeđo potrošnje javnog i privatnog novca. bojim se da ovakav zakonski prijedlog u Hrvatskoj ukida tu granicu. I poručuje da se u Hrvatskom javnim novcem raspolaže kao da to je novac iz privatnog fonda nekoga eto imućnog kulturnog ilustrisimusa. Posve je neprihvatljivo stjalište ali bojim se uskoro i praksa, jer Hrvatska kultura u 21. stoljeću očito ide u mjeru privatizacije i neće biti podložna javnim kritikama suklada javnim potrebama, i otvorena transparetnoj dodjeli javnih sredstava. A to je zapravo stvarna razlika između centralizacije i decentralizacije odlučivanja u kutluru. I naposljetku dozvolite mi još samo jednu napomenu ili komentar da zapravoovom izmjenom zakona impliciramo da će se zakoni opet mijenjati kada na hrvatskaj politički sceni bude neka nova Vlada. Jer ako ministrica graditeljstva više neće biti jednoga dana ministrica i arhitektica Marina Matulović Dropulić koja ima sluha za urbanizamm i tu neku koordinaciju za urbanizma i kutlure to zapravo znači da mi zakone pišemo za ministre a ne za hrvatsku kulturu u 21. stoljeću što je doista nedopustivo. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Marija Bajt.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegica je izrekla nekoliko netočnih navoda temeljem članka 209. Poslovnika. Ispravljam netočan navod da se gubi decentralizacija u ovom prijedlogu zakona, što nije točno. Jer u članku 6. kulturno vijeće imperativ osnova se za područja županija grada Zagreba te grada koji ima više od 40 tisuća stanovnika. A mogu ga osnovati i druge općine i gradovi ako to osjete svrsihodnim. To je netočan navod kolegice, i isto tako rekla je da u prijašnjem prijedlogu zakona su svi imali priliku odlučivati vezano na temelju u kulturnim vijećima, pa u člankj 4. stoji ...
Hvala lijepa kolegice Bajt. Ispravak netočnog navoda kolega, poštovani zastupnik Frano Matušić.
Gospodine predsjedniče potpuno je netočan navod da ćemo ovim prijedlogom zakona dobiti zakon koji neće voditi zapravo brigu o tome da su sredstva o kojima se odlučuje zajednička sredstva svih građana Hrvatske nego da će to navodno biti privatna sredstva nekih koji će o tome odlučivati u tako uskim krugovima. To je potpuno netočno. Zapravo je dosadašnji način funkcioniranja omogućio da osobe koje sjede privatiziraju maksimalno sredstva. Na žalost morati ću kasnije iznijeti i konkretne podatke o kojima govori …
Hvala lijepa kolega Matušić. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec.
Gospodine predsjedniče, ministre i suradnici, kolegice i kolege. Htjela bih se na početku svoje rasprave osvrnuti na neke konstatacije koje su izrečene od uvodnog izlaganja do nekih rasprava. Naime govori se da je ovo prvi korak u demokratizaciji i decentralizaciji u kulturi, međutim ja ocjenjujem da do demokratizacije i decentralizacije može doći tek onda u svakom području djelatnosti ako se odlučivanje udaljuje od vlasti, dakle spušta na niže razine na one koji rade u takvim djelatnostima, a do decentralizacije i onda kada uz odlučivanje idu i sredstva. Drugim riječima to bi bio početak i demokratizacije i decentralizacije u ovom slučaju u kulturi i u svakom drugom području ljudske djelatnosti. Čuli smo i argumente da treba donijeti novi zakon zato što su nekakvi argumenti o vremenu za imenovanje ili razrješenje koje je dugačko, da to ne treba biti razlog za ukidanje postojećeg načina rada kulturnih vijeća nego mora biti razlog za poštivanje procedure. Dakle ako nešto ne funkcionira zbog toga što određene institucije ne rade sukladno zakonu ne treba mijenjati zakon, treba mijenjati praksu. A da nešto nije u redu sa ovim prijedlogom zakona meni govori to činjenica što su se puštanjem u proceduru ovog zakona i to po hitnom postupku odmah oglasili mnogi koji rade u kulturi, dakle očito trebalo bi malo ipak poslušati i te ljude i što se mene tiče barem skinuti hitnu proceduru i ići s ovim zakonom u redovitu proceduru. I sad nešto bih rekla kratko oko obrazloženja zašto se donosi ovaj zakon. Govori se o ocjeni stanja da postojeći Zakon o kulturnim vijećima ima određene nedostatke i nedorečenosti i da se to prvenstveno odnosi na nepostojanje kulturnih vijeća na lokalnoj razini jer su ona postojećim zakonom uređena kao fakultativni način. Mislim da to ne bi trebao biti nedostatak nego da to treba dalje razvijati. Zatim se kaže da je mehanizam imenovanje i razrješenja članova vijeća bio prezahtjevan. Ovo nije prvi puta da imamo ovakva obrazloženja. Kada smo prošli tjedan raspravljali o setu poreznih zakona tada nam je također Vlada rekla da neke stvari ne možemo rješavati zato jer je to komplicirano jer trebaju obrasci i sl. Mislim da nije funkcija Vlade da bježi od zahtjevnih poslova nego da ih zapravo mora rješavati. Dalje se kaže kad se govori o zakonu da će vijeće, imenovanje i razrješenje članova kulturnih vijeća provodit će se učinkovitije tako da će nakon provedenog natječaja njih imenovati ministar. Mislim ipak da ne znači ako ih Vlada imenuje da je to više zahtjevno, ovisi samo hoće li to ažurno se stavljati na dnevni red Vlade. Ako to nije bilo tako, dakle to bi trebalo ispraviti a ne zbog toga mijenjati sam zakon. I još nešto da kažem oko hitne procedure. Ovakve izmjene mogle bi se naći kao izmjene postojećeg zakona. Vlada se odlučila na novi zakon. Mislim, ponovo ću ponoviti, bolje bi bilo da ide po redovnoj proceduri jer ovako samo eto mi neki iščitavamo da je razlog hitne procedure to da se mogu prije isteka roka razriješiti postojeći članovi postojećih kulturnih vijeća. I sada nekoliko rečenica o samom zakonu. Koje su razlike na postojeći zakon? Ima ih nekoliko, već je o njima bilo riječi, dakle radi se o novom načinu imenovanja i razrješenja za koje kažem mislim da ne bi ih trebalo i stoji donekle ocjena da se time ukida i postojeća autonomnost u odlučivanju, jer ovaj puta ne postoji obveza usklađivanja stavova između članova vijeća, odnosno samoga vijeća i ministra. Dakle ministar nije dužan ni uskladiti svoje odluke s odlukama vijeća niti javno na njih odgovoriti. Ako to i do sada u svakom slučaju nije bilo rađeno opet ću ponoviti, to nije razlog da se ukine zakon nego da se poštuje procedura. Što se tiče propisivanja obveze osnivanja vijeća na razini gradova većih od 40 tisuća stanovnika, odnosno na razini županije mislim da bi to ipak trebalo ostaviti odluci njihovih predstavničkih tijela na koji način će o tome odlučivati, jer na žalost treba reći da u mnogim gradovima u proračuni su im toliko napregnuti da zapravo za ove namjene osim za reći ću ono osnovno, a to je za osnovnu djelatnost, materijalne troškove i plaće jako malo ostaje sredstava i vidjelo se to po ovim natječajima da je većina i gradova i županija svoje projekte zapravo, svojim projektima se javljalo na razini države tražeći financiranje ili sufinanciranje. I zaista se na kraju može postaviti pitanje, kakva će biti funkcija kulturnih vijeća ako ministar ostaje jedini arbitar, ako nema usklađivanja stavova i ako kulturna vijeća ne odlučuju i o financijskim sredstvima, dakle i o financijama koje će pratiti određene programe. Gubi se time mogućnost ocjena kulturnih programa, projekata i projekta u investicijama i njihovo financiranje ili sufinanciranje iz državnog proračuna. S obzirom da mi u državnom proračunu ne pratimo niti u jednom ministarstvu pa tako ni u kulturi po projektima nego sredstva, po pojedinačnim projektima nego sredstva izdvajamo zbirno zaista može se desiti da neki programi koji bi se na ovakav način sufinancirali ovaj puta ne budu uzeti u obzir pogotovo što se tiče lokalnih i regionalnih projekata. I na kraju bih vas još pitala, čini mi se da želite uzeti riječ, da mi odgovorite što će biti sa postojećim otvorenim javnim natječajima koji su bili krajem prošle godine, odnosno koji su trebali biti u ovoj godini. Na koji način će se oni riješiti s obzirom da smo mi iz županija vrlo zainteresirani na to jer su se i naše općine i gradovi i županije javljali na ove natječaje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Poštovana zastupnica … Prije gospodin ministar kulture, Božo Biškupić. Izvolite.
Uvažena zastupnice, vijeća i da natječaj koji su bili u prošloj godini, vijeća su radila do prošle, do nove godine odradila taj svoj posao i oni programi za koje su se oni odlučili ta se rješenje će se financirati i ta rješenja egzistiraju, ništa nismo ukidali. Ali sam htio prokomentirati kako je već nekoliko zastupnika o tome govorilo, o fakultativnosti. Rezultat fakultativnosti našeg zakona, čini mi se 98. godine je u knjižnicama je da je još uvijek u Hrvatskoj nedostaje nešto više od 200 narodnih knjižnica. Zato što smo u Zakonu u ono vrijeme ostavili fakultativno da općine mogu osnovat knjižnice. Nažalost, rezultat je vrlo porazan, čini mi se oko 235 knjižnica još uvijek nedostaje u Hrvatskoj. Zbog odluke o fakultativnosti.
Štovana zastupnica Jagoda Majska Martinčević.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, kolege zastupnici. Moram priznati da će početak ovog mog priloga raspravljanju je promijenila jedna dirljiva misao bivšega ministra kulture koji je, ako se ne varam, rekao da su postojeća kulturna vijeća bila u krizi. Da, on je tako rekao, ona su bila u krizi dvije godine, ali ona su sada dobro prema tome, pustimo ih da rade i dalje. Ja vas, gospodo, na početku pitam da li je država sanatorij koja mora čekati dvije godine da joj pravni mehanizmi prorade? Mislim da ne. I nije nimalo retoričko pitanje zašto postojeći Zakon o kulturnim vijećima treba mijenjati? Odgovor je vrlo jednostavan, zato jer je loš gotovo u svim svojim segmentima. Postojeći zakon prije svega nije funkcionirao u svom temeljnom određenju, a to znači u odgovornosti onih koji su ga trebali provoditi. Vijeća su, kao što je to već nekoliko puta ovdje izrečeno, radila u krnjim, a ne propisanim sastavima. Ostavke su pljuštale učestalo, a nova imenovanja izostajala i sa zaostatkom od godine dana pa i dulje. Nadalje, postojeći Zakon nije sprječavao sukob interesa o čemu je javnost brujala jer su pojedini članovi vlastitim projektima ili poduzećima odobravali veliki novac, naravno, poreznih obveznika, a da to usprkos učestalim upozorenjima javnosti nikada nije bilo sankcionirano. Nadalje, postojeći Zakon nije učinio ništa na decentralizaciji i demokratizaciji odlučivanja u manjim sredinama i ono što je, po meni, najvažnije postojeći Zakon nije obvezivao na odgovornost, ama baš nikoga, ni vijeće, ni ministra. Oni koji su ga pokušavali provoditi radili su to manjkavo i zbog toga smo imali toliko prosvjeda u javnosti kako vijeća tako i kulturnih djelatnika. Sve te nedostatke prijedlog novoga zakona ispravlja. O decentralizaciji i demokratizaciji odlučivanja lijepo je i popularno zboriti, ali ako ova načela ne funkcioniraju u praksi pa da takve proklamacije zovemo pukom demagogijom. Jer kako drugačije objasniti prosvjed da je navodi status Nacionalnoga vijeća za kulturu obezvrijeđen kada se dosadašnje Nacionalno vijeće u dvije godine, osim na konstitutivnoj sjednici, sastalo samo jedanput. Tko je, dakle, obezvrijedio status Nacionalnoga vijeća? Oni koji nisu funkcionirali ili oni koji predlažu promjenu? Nadalje, što znače prigovori o mijenjanju broja članova vijeća sa postojećih 7 na 5, sada predloženih, jer taj smanjeni broj navodno ukida dosadašnja, citiram: "Na kulturnom pluralizmu zasnovana vijeća", završavam citat, kada se zna da su dosadašnja vijeća djelovala uglavnom krnje, ponekad i sa samo tri člana, a onima koji su davali ostavke nije pronađena zamjena, ponekad niti nakon godine dana. Uostalom, čuli ste iz izlaganja kolega malo prije, niz takvih primjera. Treba li takvim primjerima komentar? Ja mislim da ne treba jer podaci dovoljno govore za sebe, odnosno oni govore o neodgovornosti onih koji su danas tako glasni, u protiv prijedlogu novoga zakona. U pogledu osnivanja vijeća na razini gradova i županija također su prigovori vrlo glasni sa posve nelogičnim objašnjenjima kako malim sredinama nisu potrebna vijeća za pojedine djelatnosti poput primjerice filma ili izdavaštva. To je dakako istina i nitko pametan u takvim sredinama neće osnivati takva vijeća, ali zaobilazi se činjenica da profili vijeća u tim sredinama neće biti propisivani već će se ona formirati prema prirodnim potrebama te sredine, što upravo i jest suština, bit decentralizacije odlučivanja, odnosno pružanje najdemokratičnijih mogućnosti u suodlučivanju o kulturnim zbivanjima tih sredina. Što se pak tiče navodnog posebnog međunarodnog ugleda koji je, citiram: "Model do sada postojećih kulturnih vijeća donio Hrvatskoj", kako se tvrdi, "veliku međunarodnu afirmaciju", čudi da su ona tako sramežljivo prikazana u strategiji kulturnoga razvitka Ministarstva kulture u prošlom sazivu Vlade, jer bi u protivnom upravo na njima bio akcent pozitivnih novosti u viziji boljitka kulturnih djelatnosti Republike Hrvatske. S obzirom da tome tako nije, što se može i evidentirati i dokazati, bojim se da nam međunarodni ugled kulture baš i nije ovisio o dosadašnjem modelu kulturnih vijeća. Napokon, zašto je nužno da se novi zakon o kulturnim vijećima donese u hitnom postupku? Vrlo jednostavno, gospodo kolege, zato da bi kulturne djelatnosti u svim svojim segmentima konačno profunkcionirale što prije i to na temelju nove pravne regulative i što je još važnije, zato da oni koji predlažu ovaj Zakon mogu savjesno odgovarati za njegovu provedbu. Pitanje odgovornosti zacijelo je u svemu tome jedno od najvažnijih pitanja jer će se novim zakonom stati na kraj sukobu interesa o kojemu je već bilo mnogo riječi, a koji u Vijeću za knjige i nakladništvo imao svoje najdrastičnije primjere. Novi Prijedlog zakona jednostavno onemogućuje sukob interesa i to jedna od njegovih najvažnijih vrijednosti. Rezimirajući, dakle, odredbe dosadašnjega i Prijedlog novoga zakona o kulturnih vijećima, valja ustvrditi i to na temelju zornih pokazatelja, da Prijedlog novoga zakona jasno utvrđuje ponajprije odgovornost onih koji taj zakon moraju provoditi, da on donosi jasnije kriterije po kojima će buduća vijeća raditi, da ukida i najmanju mogućnost sukoba interesa te da donosi posebno važnu i nužnu decentralizaciju u odlučivanju, uspostavljanjem kulturnih vijeća u županijama i gradovima s više od 40 tisuća stanovnika. Nadalje, uspostavljanjem Vijeća za međunarodnu kulturnu suradnju i europske integracije, predstavljanje hrvatske kulture i Europi i svijetu dobit će zacijelo onu važnost koja je nužna u razdoblju u kojem će Hrvatska biti i formalno integrirana u Europsku zajednicu. Također je od iznimne važnosti i nova obveza kulturnim vijećima u Prijedlogu novoga zakona koji nalaže promicanje potreba u kulturi i umjetnosti nacionalnih manjina i njihovog kulturnog stvaralaštva. Na kraju, prihvaćanjem amandmana saborskoga Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu o uspostavljanju Vijeća za nove medijske kulture, Ministarstvo kulture svjedoči svoju otvorenost spram dobrih ideja i inicijativa osobito kada je riječ o interdisciplinarnom području koje obuhvaća najrazličitije kulture medija, a napose one vezane uz stvaralaštvo mladih. Zaokružujući time svoj Prijedlog novog zakona o kulturnim vijećima Ministarstvo kulture Republike Hrvatske kao predlagača inicira dobar i pravedan zakon koji svakako valja podržati. Hvala.
Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani predsjedniče, poštovani ministre. Ja ću tek referirat se na nekoliko stvari. Ja posebno mislim da ovaj zakon nepotreban, odnosno da ako je, ako već je, da je nepotrebno njegovo donošenje po hitnom postupku, jer radi o zakonu koji će regulirati način odlučivanja u pola proračunske godine, i kao što je kolegica Zgrebec rekla, pitala ustvari, što će biti s onim, gdje su se gradovi, općine i županije javile na javni poziv, a gdje nisu donesena riješenja, dakle za sredstva iz ove proračunske godine. Da li će, da li o tome već odlučeno ili ćemo o tome čekati negdje sredinu godinu, jer trebat će znači negdje 2 mjeseca da vijeća se osnuju, da se konstituiraju, i da prouče te zahtjeve, da li će tek tada ta vijeća nova dakle donijeti odluku o zahtjevima za sredstva iz državnog proračuna? Ja osobn mislim da ministar i danas ima sasvim dovoljno ovlasti da usmjerava financiranje javnih potreba u kulturi i da ako je bilo potrebe za izmjenom zakona ili za donošenjem novog zakona, da ga je trebalo onda tako terminirati da on stupi na snagu, odnosno da nova kulturna vijeća stupe na snagu s novim javnim pozivom, dakle da ona odlučuje o nečem što će biti za 2005. godinu. Mislim da ovako stvaramo jednu nesigurnost u jedinicama lokalne regionalne područne samouprave, jer u konačnici znači već četiri mjeseca ni nema nikakve odluke, niti sredstava, niti se moglo raspisivati natječaji, kretati u razne radove, pa postoji opasnost da dio tih sredstava ni ne bude u konačnici iskorišten. Argumenti koji su ovdje opetovano spominju da je bilo sukoba interesa, da su sjedili ovakvi ili onakvi ljudi u tim kulturnim vijećima, za mene su pomalo apsurdni, jer ja postavljam pitanje, tko će onda to sjediti u novim kulturnim vijećima? Da li ljudi koji će sjediti u novim kulturnim vijećima neće biti niti jedan od ovih koji su sjedili dosadašnjim ili će sjediti neki ljudi bez poroka, ili će sjediti neki ljudi koji nisu kreativci, pa u te četiri godine mandata neće ništa raditi, pa ni za ništa zatražiti sredstva iz državnog proračuna zato da ne bi bili u sukobu interesa? U konačnici, uopće mi nije jasno iz diskusija, da li je problem u zakonu, ili je problem u ljudima koji su sjedili u kulturnim vijećima? Što bi trebalo promijeniti? Ili je ovo izlika da se ustvari promjene postojeći članovi kulturnih vijeća, koje ionako se svake dvije godine zanavljaju. Dakle, ako je bilo problema treba onda, trebalo je to doraditi, a moguće ne ići na potpuno novi zakon. Ovdje se ističe za provedbu, da za provedbu ovog zakona neće biti potrebna dodatna sredstva i puna su nam usta decentralizacije. Ja moram konstatirati da ti koji govore ili koji su spominjali danas decentralizaciju u svezi ovog zakona, da ne znaju što je decentralizacija. Bilo bi dobro pročitat što je decentralizacija. Decentralizacija ne znači da osnujete kulturno vijeće na nivou grada ili općine, jer onda bi decentralizacija još veća bila da možete osnovati ministarstvo, onda bi bili apsolutno decentralizirani. Decentralizacija znači da dobijete ovlasti, ali da za te ovlasti dobijete i novac. Ovdje se samo propisuje da u dijelu jedinica lokalne uprave i samuprave, način na koji će se odlučivati o novcu, koji ionako postoji u proračunima jedinica lokane uprave i samouprave. Moram čestitati na hrabrosti ministru ideja uvođenja prireza zbog kulture je doista hrabro. Ja vam na tome od srca čestitam, ja bih bio jako sretan kad bi bio u poziciji raspisat prirez za kulturu, to bi bilo vrlo veliko dostignuće, što bi znači da smo riješili sve druge probleme i da možemo raspisat prirez za kulturu. Ali ideja je sjajna moram priznat, jedino što ćemo za to pričekati vjerojatno do 2o, 30 godina, da neki grad ili općina raspiše prirez da bi dobio sredstva kulture. Da se radi doista o decentralizaciji, onda bi ovim zakonom, odnosno državnim proračunom bilo predviđeno da se odlučivanje sa državnih kulturnih vijeća spušta na kulturna vijeća općina i gradova i županija. Pa bi onda u državnom proračunu bilo predviđeno da se i novac spušta na te razine odlučivanja. A ne da se osnuju vijeća o tome da odlučuju o onome što ionako postoji u gradskim, općinskim i županijskim proračunima. Inače mislim da nije dobro definiran članak 14. koji kaže, da će se kulturna vijeća na lokalnoj razini osnivati moraju osnovat, odnosno akt donijet do 31. 2., a vijeće osnovat 30 dana kasnije, ja mislim da je puno bolje da se vijeća osnuju primjerice do 30. rujna, odnosno donese akt, da ta vijeća raspišu javni poziv za zadovoljavanje potreba u kulturi i da temeljem toga se utvrdi proračunska stavka u proračunima jedinica lokalne samouprave u sljedećoj godini. Dakle, mislim da bi to bilo puno bolje, ukoliko već idemo na to. Mi u Koprivnici imamo kulturno vijeće, ja ne vidim razloga zašto bi ga morao ponovno osnivati. Ja ga imam od 7 članova, pola je imenovano na 4 godine, pola na dvije godine. Jednoj polovici ističe mandat u 9 mjesecu ove godine. Ne vidim razloga zašto bih ja morao sada mijenjati to kulturno vijeće. A to izričito traži ovaj zakon, izričito traži ovaj zakon od mene, jer u članku 15., kaže da dakle, imenovanjem novih članova prestaje mandat postojećim članovima kulturnih vijeća. Nadalje, ne vidim nikakvog razloga da se osnivaju kulturna vijeća na nivou županija. Županije nemaju županijske kulturne ustanove, uglavnom su osnivači ustanova, gradovi i općine, županije nemaju to. i sredstva koja se raspodjeljuju za kulturu u županijama su višestruko manja od sredstava koja su raspodjeljuju za kulturu u gradovima, dakle već sada iz lokalnih proračuna gradova. Ja mislim da treba osnovati kulturna vijeća u gradovima, stim da ja sam čak i uputio amandman da ne bude to 40 tisuća stanovnika grad, jer takve gradove imamo samo 11, ja predlažem da bude 30 tisuća. Jer smo takvim gradovima dozvolili da imaju decentralizirane osnovno školstvo, pa predlažem onda da to bude kriterij, da taj kriterij onda imamo kao kriterij, i da dakle takvih gradova imamo 18, to su uglavnom sjedišta županija, i njih onda motivirajmo doista da to osnuju. Ali im dajmo onda i novac, jer imamo potpuno disonantnu raspravu. Imali smo prekjučer, odnsno u petak raspravu o prijedlogu zakona od HNS-a o porezu na dohodak, gdje su kolege iz HDZ-a rekli da to ne bi bilo dobro da se decentralizira porez na dohodak. Danas je ministar uvodnom obrazloženju rekao da će se decentralizirati dohodak i to za kulturu. i to bi bilo sjajno, bilo bi sjajno da država decentralizira porez na dohodak za kulturu, da potaknemo razvoj kulture i na lokalnom nivou. Jer u konačnici o puno problema ili potreba i zadovoljavanje javnih potreba u kulturi bolje se artikuliraju i prepoznaju upravo u gradovima, u gradovima. i bilo bi dobro kad bi to uspjeli. Bilo je spomenuto to, i da nedostaje 200 narodnih knjižnica. Knjižnice jesu poželjne i potrebne ustanove. Međutim, knjižnice su skupe. Nemoguće je da osnujemo 200 knjižnica u Hrvatskoj i da ih financira lokalna zajednica. Za to bi trebalo otprilike utrostučiti novac koji se sada izdvaja iz državnog proračuna. Trebalo bi vidjeti da matične službe budu te koje će onda služiti općine koje to ne mogu imati ili da se nastavi projekt bibliobusa, koji je u Hrvatskoj započet 4 bibliobusa su napravljena, mislim da su još jedno četiri ili pet u planu. Ja dakle mislim da bi bilo dobro ovaj zakon staviti u prvo čitanje i da bi ako je potrebno mijenjati zakon zato što nam kulturna vijeća nisu radila dobro, odnosno zato što su ljudi u tim kulturnim vijećima bili u strašnom sukobu interesa, ali svakako da ovu proračunsku godinu odradimo na stabilni način, i da onda kulturna vijeća započnu sa javnim pozivom za novu proračunsku godinu, dakle, od 9. mjeseca na dalje. I jednako tako da se propiše onda u članku 14. da Vlada promijeni da oni koji osnivaju kulturna vijeća u općinama i gradovima da ta kulturna vijeća jednako tako moraju biti osnovana primjerice do 30. rujna kako bi uputili javni poziv za novu proračunsku godinu. A sugeriram predlagatlju da izostavi županije kao mjesta gdje je obavezno osnivanje kulturnih vijeća. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Jozo Topić.
Raspravom o ovom Prijedlogu zakona o kulturnim vijećima do sada se vodila prvenstveno sa gledišta velikih gradova dok se zanemarivala pri tome stanje u manjim sredinama. Dok se ovim Prijedlogom zakona ta situacija želi ispraviti stoga u cijelosti pozdravljam itenciju ovoga Zakona s posebice obveznog osnivanja kulturnih vijeća u gradovima koji imaju preko 40 tisuća stanovnika. Na ovaj način, a to je stav svih šibenskih kulturnih institucija osiguralo bi se neposredan utjecaj direktnih kulturnih čimbenika u odlučivanju glede kulturne politike određene cjeline. Posebice glede javnih potreba u kulturi tih sredina čime se doprinosi daljnjoj decentralizaciji u području kulture. Zatim, sa ovim Prijedlogom zakona postiže se osiguravanje povezice između kulturnih ustavnova, odnosno njihovih uprava sa osnivaćem posebice kod onih institucija koja nemaju upravna vijeća. Na ovaj način postiže se, omogućava se suodlučivanje kod raspodjele proračunskih sredstava za kulturne programe, odnosno na taj način i direktan utjecaj na programske, programsku politiku i potrebe određene sredine u segmentu kulture. U tim sredinama osnivala bi se samo ona kulturna vijeća koja su potrebna čime se negiraju u raspravi iznešeni prigovori da bi osnivanje svih vijeća u tim sredinama bilo kontraproduktivno, odnosno da se ne bi kvalitetno mogli ekipirati. Ovakav zakonski prijedlog je dobar i prihvatljjiv poštovane kolegice i kolege. I sa gledišta ekonomičnost jer neće tražiti većih opterećenja gradskih prorčauna, s obzirom na mali broj, pet članova vijeća a administrativno tehničke potrebe djelovanja ovih vjeća lako je osigurati unutar postojećih gradskih uprava. Iz svega navedenoga, poštovane kolegice i kolege, pozivam vas da se pridružite i podržite ovaj Prijedlog zakona koji je pred nama. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda poštovana kolegica Pavičić.
Hvala lijepo. Naime ispravila bih netočan navod u djelu kada gospodin zastupnik kaže da će se dakle kulturna vijeća osnivati prema potrebi u jedinicama lokalne samouprave. Naime, ovaj Prijedlog, tj. Konačni prijedlog zakona zapravo predviđa formiranje samo jednog kulturnog vijćea, što ponavljam za grad Zagreb doista neće biti moguće i provesti.
Poštovani zastupnik Frano Matušić.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Danas smo mogli slušati u ovoj raspravi ovaj Zakon o kulturnim vijećima dosta i argumentirane ali i prilično neargumentirane rasprave pa mi dopustite da krenemo od činjenica da bismo hrvatskoj javnosti mogli zapravo objasniti o čemu se radi kada danas govorimo o funkcioniranju kulturnih vijeća i o dosadašnjem zakonu. Naime, prvu i osnovnu činjenicu koju treba posebno istaknuti je da je nacionalno vijeće koje je temeljem ovog Zakona formirano, svega jedanput u protekle 2 godine se sastalo. To je dovoljno alarmantan podatak za sve one koji se bave kulturom da bi se izmjenio kompletan zakon. Samo na temelju ove činjenice, dakle, da ne spominjemo sad sljedeće činjenice. Dakle sama činjenica da nacionalno vijeće koje je zaduženo za nacionalni program kuture i kulturnog razvitka se nije sastalo nego samo jedan jedini put dovoljno upućuje da je zakon i njegova provedba bilo neefikasno i da je hitno trebalo poduzeti određene izmjene čak i u mandatu bivšeg ministra. Dalje, koliko su ta vijeća i kako su funkcionirala dati ću jedan vrlo jasan prikaz na kojeg su me natjerali zapravo moji prethodnici kada su govorili o tome da nije postojao sukob interesa itd. Ja ću uzedi samo jedan primjer rada jednog vijeća a to je Vijeće za knjigu i nakladništvo. Pa mi dopustite sada da hrvatskoj javnosti iznesemo činjenice kako je ovo Vijeće funkcioniralo. Naime u tom Vijeću su sjedile osobe, uvažene osobe iz ovog kulturnog područja koje su bile naravno u vezi sa određenim nakladničkim kućama. Pa su bili ili suvlasnici tih istih nakladničkih kuća ili glavni urednici ili u nekoj drugoj direktnoj vezi sa tim nakladničkim kućama. Kako ovaj Zakon o kulturnim vijećima nije spriječavao sukob interesa tako nije ni spriječio ni to da ti isti ljudi glasuju i davaju prijedlog da se financiraju njihove nakladničke kuće. Pa konkretno, sam predsjednik Vijeća gospodn Lučanović, kojeg možemo povezati uz nakladničku kuću naklada ... [[Govornik se ne razumije.]] recimo ta kuća je dobila 540 tisuća kuna. Dalje, naklada Ljevak čiji član sjedi u Vijeću preko 2,5 milijuna kuna je dodjeljeno toj istoj nakladi. Dalje, gospodin Golštaj je predstavnik kuće antibarbarus, 710 tisuća kuna je dodjeljeno toj istoj kući. Gospodin Visković, predstavlja nakladničku kuću konzor, pa je milijun i 200 tisuća kuna dodjeljeno toj istoj nakladničkoj kući. Lunapark gospodina Maleša koji je također član Vijeća 650, 2 tisuće kuna. Bivši pomoćnik ministra gospodin Čegec koga možemo povezati uz nakladničku kuću ... [[Govornik se ne razumije.]] njegova je evo, nakladnička kuća dobila milijun i 600 tisuća kuna. Dakle, samo kada se sve ovo zbroji dobivamo iznose od preko 7 milijuna kuna. Samo u jednom Vijeću, kulturnom vijeću imamo očit sukob interesa gdje osobe koje su vezane uz ove nakladničke kuće zapravo jedni drugima svojim kućama davaju u ovom slučaju 7, preko 7,5 milijuna kuna. Dakle ovakav eklatantan primjer sukoba interesa ne da zavređuje našu pozornost i pozornost hrvatske javnosti nego zavrjeđuje doista da se upitamo koje sankcije poduzeti u ovom slučaju, konkretno u slučajevima. Dakle, mislim da ovakav radkulturnih vijeća ne da zaslužuju izmjene zakona nego zaslužuju puno više pozornosti onih koji bi trebali se brinuti o kulturi. Dakle, govor o tome da je bilo u ovom Zakonu riječ o decentralizaciji potpuno suprotan od istine. Ovdje se radilo o centralizaciji sredstava i davanju mougćnosti da o tom sredstvima odlučuje jedan uzak krug ljudi koji je ta sredstva dodjeljivao svojim kućama. Dakle o tome se radi. O tome hrvatska javnost treba biti upoznata. Prema tome, meni je žao da gospodni bivši ministar kolega zastupnik Vujić nema spoznaju o tim stvarima. Kako je to rekao: “Nemam spoznaju, ne, nisam, ne znam o čemu se radi. Evo kolega zastupniče ovo su konkretni podaci koji su provjereni. Možemo vam dati, ja vam mogu dati podatke. Ja sam se malo potrudio da to i sakupim. Osim toga ova vijeća su imala i neka druga zaduženja. Na primjer mogla, mogla su predlagati određene izmjene zakona, mogla su malo osluškivati bilo javnosti pa su konkretno mogli recimo ako govorimo o Vijeću za glazbeno scensku djelatnost mogli jasno čuti iz strukovnih udruga da je itekako potrebno izmijeniti Zakon o kazalištima. Nije jasno zašto su prijedlozi izmjene i dopune toga zakona koji su stizali i iz strukovnih udruga, nisu uopće razmatrani niti je Vijeće poticalo izmjenu tog Zakona. Malo prije spominjan i Zakon o filmu i kinematografiji o kojem nije bilo ni riječi prošle tri, četiri godine. Prema tome sasvim je jasno da su vijeća koja su funkcionirala u proteklom razdoblju funkcionirala isključivo radi osobnih interesa pojedinaca koji su sjedila u tim vijećima. Neću reći da su to bili svi niti da su sva vijeća tako funkcionirala ali ovaj primjer Vijeća za knjigu i nakladništvo upućuje nažalost, nažalost da je to bila praksa. Prema tome sa takvom praksom treba hitno prekinuti i zato apsolutno je potrebno da se ovaj Zakon donese u hitnom postupku. Mislim da je ovo sasvim dovoljno da bi hrvatska javnost jasno znala o čemu se ovdje radi. Također ako govorimo u pogledu uloge i ovlasti kulturnih vijeća po novom prijedlogu zakona kulturna vijeća i dalje suodlučuju pri utvrđivanju kulturne politike, predlažu programe, pružaju stručnu pomoć ministru, daju stručne podloge mišljenja i prijedloge i tako dalje i tako dalje. Prema tome sve ove poboljšice koje se donose u novom Prijedlogu zakona doista idu u pravcu decentralizacije samom činjenicom osnivanja kulturnih vijeća, obavezama osnivanja, obavezama osnivanja na nižim razinama u županijama i u gradovima preko 40 tisuća stanovnika dovoljno jasno kazuje o namjeri ovog Ministarstva da se doista na tim razinama i suodlučuje o pitanju kulture. Također izuzetna je namjera kao što je rekao gospodin ministar da se održana sredstva, konkretno decentraliziraju tj. da se spuste na niže razine i da se omogući jedinicama lokalne samouprave da se iz tih sredstava financiraju kulturni programi. Evo ja mislim da je ovo dovoljno, dovoljno jasno i dovoljno činjenično da bi hrvatska javnost znala zašto idemo u izmjene Zakona o kulturnim vijećima, koji su to stvarni razlozi? A ovo su stvarni razlozi jer se radi o, o konkretnim osobama, radi se o konkretnom sukobu interesa i radi se o doista alarmantnim stvarima za hrvatsku kulturnu javnost koja nažalost možda nije imala sve podatke niti je mogla do njih doći, ali evo ja se nadam da će iz današnje raspravi moći jednu kompletnu sliku o tome i imati [[Upadica: Bravo! Pljesak.]]
Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Jelena Pavičić-Vukićević.
Hvala vam lijepo. A sad apropo ovog sukoba interesa članova Vijeća, s obzirom da su članovi Vijeća zapravo osobe koje su predložile različite udruge, institucije u kulturi doista radi se o osobama koje su u kulturi domicilne. I zbog toga i sad aktualnom Zakonu i u ovom Prijedlogu zakona postoji članak u svezi sa izuzećem članova Vijeća od odlučivanja. Dakle nema nikakve promjene i ne možete to navoditi kao argument. Član Vijeća koji je neposredno, osobno zainteresiran za donošenje odluke o nekom pitanju može sudjelovati o raspravi o tom pitanju, ali ... [[Govornica se ne razumije]] od odlučivanja. Dakle netočan je navod da vi to s ovim Zakonom tretirate, a da dosadašnjim zakonom to zapravo nije bilo konzumirano.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Antun Vujić.
Gospodine predsjedniče, svatko ima mišljenje na svoju diku pa neću se upuštati u mišljenja premda su ona isto samo skup navoda. Međutim opetovano govoriti kako sumnjičiti neka vijeća da su tamo sjedala samo zbog osobne odgovornosti je nešto ne samo neprihvatljivo nego i vrlo ružno. A razlika između ovog Zakona i ovoga sada što će doći jest u tome što na bazi toga što ćete, imali i što ste imali podatke vi ovo uopće možete iznositi inače netočno, a ubuduće nećete to niti moći.
Zahvaljujem kolega Vujić. Poštovana kolegica Alenka Košiša-Čičin-Šain. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine ministre nisam se javila ranije na vaš komentar mog, moje rasprave, ali koliko je ova tema osjetljiva najbolje govori činjenica koja ovih dana u Zagreba, u Zagrebu dovela na okrugli stol dvjestotinjak javnih radnika i to upravo iz djelokruga kulture i svi oni su zajedno napisali prema vama jedan, jednu molbu, jedno pismo gdje vas traže da upravo Prijedlog izmjena ovog Zakona ide u regularnu proceduru, u normalnu proceduru kako bi se o njemu moglo još raspraviti, kako bi se detaljnije moglo neke stvari i razmisliti, a uostalom i Društvo arhitekata odnosno Udruga hrvatskih arhitekata vam je uputila javno pismo iz istih razloga moleći i tražeći da se Vijeće za kulturu, za arhitekturu i urbanizam ne isključi iz ovog, iz popisa Vijeća koje su bila do sada. Ministarstvo zaštite okoliša, a naročito ne Savjet koji je temeljem Zakona o prostornom uređenju osnovan pri tom Ministarstvu sigurno nema u svom djelokrugu promicanje, ponovo naglašavam kulturnog i umjetničkog aspekta arhitekture i urbanizma, djelatnosti već ako sam, sam naziv govori to je Ministarstvo za zaštitu okoliša i graditeljstva. Kao što je malo prije kolegica uvažena zastupnica naglasila promjenom struke ili promjenom ministra u tom Ministarstvu što to znači da netko tko će imati manje sluha od dosadašnje ministrice neće znači uopće na tom planu raditi nikakav doprinos? Afirmiranje ovog područja u okviru djelatnosti Ministarstva kulture jedva da smo doživjeli u prošlom mandatu od presudnog je značenja za prepoznavanje kulturnog identiteta naše zemlje naročito u ovom novom europskom okruženju Ujedinjene Europe, a ukidanjem ovog Vijeća sve značajnije područje kulture i djelatnosti i kulturne politike ostaju potpuno nepokrivena meritornim odlukama ili prijedlozima. Uostalom ono što, što se zalažem je vraćanje ovog Zakona samo u regularnu proceduru čime se daje široj javnosti, a i nama da kroz javnu raspravu iznesemo još svoja mišljenja i stavove, a i vama vremena da o svojim odlukama još promislite. Što se tiče, malo smo, ranije spomenute fakultativnosti zaista je točno da u prethodnom sazivu nije bilo dovoljno, nije bilo dovoljno angažiranosti, nazovimo to gradova i vijeća na nivoima jedinica lokalne samouprave međutim činjenica da se zakon nije dosljedno provodio nije dovoljan razlog da se zakon promijeni. Dopuštam nedostatak je da nije donesena kulturna strategija međutim to sve nisu razlozi za promjenu zakona odnosno barem ne za ovakovu promjenu zakona i ne za promjenu zakona po hitnom postupku. Stil donošenja zakona upravo je odraz načina promjene sadržaja koji ovaj Zakon regulira. Stil promjene. I još jednom apeliram na zadržavanju Vijeća za arhitekturu i urbanizam i na regularnu proceduru donošenja ovog Zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Samo malo ministre, imamo još, ovaj, lista govornika je iscrpljena. Imamo samo još u ime Kluba SDP-a poštovani zastupnik Vujić petminutnu raspravu. Hoćete li ministre onda sada ili da pričekate ovu zaključnu raspravu? Pričekat ćete. Poštovani zastupnik Antun Vujić u ime Kluba SDP-a.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Umjesto rezimea, vani? Ne, mogu i odavde. U redu. Umjesto rezimena ja bih zapravo postavio nekoliko pitanja na koje smo ovdje čuli o dstrane Vlade i predstavnika i predstavnika vodećega kluba odnosno, većinskoga klubo nekoliko različitih mišljenja. Pa me zanima šta je od toga istina. Prvo gospođa Martinčević kažeda treba ići u hitan postpak ovaj Zakon zato da bi se mogle donjeti odluke. DRugo gospodin Biškupić je rekao da na pitanje gospođe Zgrebec što će biti sa programima koji su u toku hoće li se financirati i tako dalje. Da tu nekakvih promjena neće biti ili sam ga ja barem tako shvatio da će to dakle, nekako se odlučiti onako kako kako je krenulo. međutim, odluke nisu donesene, koliko sam ja upućen nije b ilo sjednica vijeća koje bi potvrdile bilo kakve odluke koje se tiču ovoga sadašnejga proračuna. Postoje dakako preuzete obveze ono što ide po ugovoru i što se financira u više godine to je drugo. Međutim postoje dakle ogromna većna nije uopće takve prirode. što je zapravo onda od toga istina. I drugo što se nije dovoljno istaknu o ovoj raspravi, možda asm ja kriv što to tad anisam dovoljno jako i snažno istaknuo, pa možda neki nisu obratili pažnju ali gospođa Zgrebec to posebon primjetila. Po ovom konceptu vijeća uopće o sredstima i ne raspravljaju. Dakle vijeća ne raspravljaju o sredstvima nego daju strateška savjetoavanja da bi se donjele odluke treba hitan potupak. Po sadapšnjem zakonu te odluke se mogu donjeti ako e ova vijeća pitaju kako izgledaju odluke, ona se ne sazivaju. Ovo je nije jako komplicirano ovo što govorim, premda izgleda logički kao da su unutra pet , šest rečenica koja sljede jedna iz druge. Ali ukazuje jednu proturječnost. Ovaj zakon treba donjeti po hitnom postupku da bi se mogle donjeti odluke koje nisu utemeljene niti na ovim vijećima jer oni nisu njih donjeli a neće biti terećene niti za budća vijeća jer i buduća vijeća ionako neće zapravo prvenstaveno donositi odluke koje se tiču financijske prirode. Pa dajte molim vas lijepo jeli jasno o čemu se radi. Mislim da je pitanje i dovoljno kao konstatacija. Hvala lijepa. Molim vas naš je zaključak kluba da tražimo da se prolongira i da se donese zakon u drugom čitanju. to je naš prijedlog i molimo uskoro će doći u pisanom formi nadam se da će tu sada biti.
Zahvaljujem. Hvala lijepa. Ministar kulture Božo Biškupić izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, uvaženi zastupnici zahvaljujem na raspravi. Bilo je izrečeno neopravdanih strahova, bilo je dobrih prijedloga Na strah dalk u stavku 2. članka 1. koji kaže, u ostvarivanju zadaća iz stavka 1. ovog članka vijepa pružaju stručnu pomoć ministru pri donošenju i provedbi godišnjih i dugoročnih programa javnih potreba u kulturu ... [[Govornik se ne razumije]] za RH i njihovo financiranje Bilo je pitanja koji će ljudi sjediti u novim kulturnim vijećima, sjedit će ljudi koji uživaju povjerenje institucija. Koji će ih i predlagati udruga u kulturi. I koji ne mogu ustvariti sukob interesa. Ovaj puta u zakonu piše za svakk slučaj ipak mora reći da ja se nadam da se više neće moći dogodit isukob interesa tome smo u nekoliko članaka, i spremni smo naravno na tome poraditi. I sami naglasili. Ali i o tome govore i pojedini članci tko može biti zapravo pozvan u ta vijeća. Nadam se da će biti čak i u novim vijećima i to me radovali da će bude jedna veća širina analizom sadašnjeg sastava vijeća, vidi se da je koncentrac ija velika udruga je u Zagrebu ali je preko 90% članova vijeća su u Zagrebu ovdje smješteni iz Zagreba. A nadam se da će u idućem raspisu toga natječaja da će se javiti udruge iz drugih krajeva i gradova Hrvatske, da ćekmo imati tako složena vijeća da ljudi mogu prepoznati i potrebe svojih krajeva. A kada je riječ o ovome decentraliazciji ja sam čvrsto uvjeren da ćemo uspjeti u ovoj godini isto tako provesti naša htjenja, da je ovo sam prva faza da ćemo ovim zakomom i utjecajem naravno na zakon od poreza dohodak i prihode da ćemo uspjeti i tako osigurati sredstva za lokalne jedinice samouprave da sami mogu odlučivati o programima koji su za njih najvažniji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem vama. Obzirom da je poštovani zastupnik Antun Vujić u ime SDPa najavio prijedlog zaključka o stavljanju ovoga prijedloga zakona u redovitu proceduru. Ali s obzirom da postoji odluka ovoga Sabora kod utvrđivanja dnevnog reda da je prihvaćena primjena hitnoga postupka kod donošenja ovofa zakona o vašem prijedlogu ako i kada ga podnesete da se promjeni odluka Sabora u pogledu hitnosti postupak će se glasovanjem odlučiti u petak kada bude bilo i glasovanje o svim ostalim pa i o zakonskim prijedlogu. Zaključujem raspravu o ovom prijedlogu zakona, Konačni prijedlog zakona o kulturnim vijećima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 64. Rasprava o tekstu zakona je završena. Sukladno Prijedlogu kluba zastupnika SDP-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak. O Konačnom prijedlogu zakona o kulturnim vijećima provedena je rasprava u prvom čitanju. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je 75 glasova protiv Prijedloga zaključka, 37 za i 1 suzdržan. U skladu s time zaključak nije prihvaćen da ide, da se ide u prvo čitanje. Idemo na amandmane. Postoji lista, tabela podijeljena zastupnicima. Molim ministra kulture Božu Biškupića da se očituje o prijedlogu amandmana. Amandman broj 1.
Ne prihvaća se. U istom članku izrijekom se utvrđuje da je rad kulturnog vijeća javan.
Poštovana zastupnica Jelena Pavičić-Vukičević.
Poštovani gospodine ministre, takva je rečenica stajala doista i u sada važećem Zakonu o kulturnim vijećima, a činjenica da u suvremenom društvu pitanje javnosti rada zapravo treba biti imperativ i da ga treba ugraditi u sve zakonske norme. Pa i ova rečenica da javnost rada vijeća osiguravaju predsjednici vijeća i da su za to odgovorni smatram da je nužna i u ovom Prijedlogu, Konačnom prijedlogu zakona. I iz tog razloga tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 2., također gospođe zastupnice Pavičić-Vukičević.
Ne prihvaća se. Ministarstvo kulture nije matično ministarstvo za djelokrug urbanizma i arhitekture već je to Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva te stoga vidimo svrsishodnost tog vijeća u dotičnom ministarstvu. Arhitekti i urbanisti nisu izostavljeni iz sudjelovanja u radu vijeća u Ministarstvu kulture.
Poštovana zastupnica Jelena Pavičić-Vukičević, izvolite.
Hvala vam lijepo. Uvažavajući doista sve što je bilo rečeno, ne samo u raspravi o ovom Konačnom prijedlogu zakona o kulturnim vijećima nego doista i sve one informacije koje su bile u javnosti pa čak i reakcije samih udruga koje su neposredno zainteresirane smatram da dosadašnje Vijeće za arhitekturu i urbanizam da je svojim radom opravdalo svoje postojanje nadam se da bi zapravo i glasovanjem o ovom amandmanu mogli popraviti tu nepravilnost, da iz Konačnog prijedloga zakona ovo vijeće izostavljeno.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 3. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio Zakona. Time je postao i amandman broj 4. Odbora za obrazovanje ...
Konzumiran.
... znanost i kulturu konzumiran jer je izglasovan u prethodnom amandmanu prihvaćenim. Amandman broj 5. istog Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio Zakona. Amandman broj 6. zastupnika Zvonimira Mršića.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio Zakona. I amandman broj 7. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Hvala. Postaje sastavni dio Zakona. Hvala ministre. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 75 glasova za, 37 protiv donesen Zakon o kulturnim vijećima u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sada bi bila na dnevnom redu točka, Prijedlog odluke o popisu trgvačkih društava od posebnih državnog interesa. Nemamo uvjeta jer odbor nije završio svoju raspravu i izvješće poslao na plenarnu sjednicu. Sljedeća točka je Izvješće o mirovinskim tržištima u Republici Hrvatskoj 2002. godini. Ovdje je Odbor za financije i državni proračun predložio zaključak da se o tome izvješću koje je proveo Odbor za financije i proračun ne provede sada raspraav. Nego da se donese zaključak da se obvezuje AGencija za nadzor mirovinskih fondova i osiguranja da u Izvješću o mirovinskim tržištima u RH u 2003. godini koje će podnjeti Hrvatskom saboru istakne i osnovne karakteristike navedenih tržišta u 2002. godini. Dakle prije nego što se otvori rasprava obzirom an ovaj Prijedlog Odbora za financije i državni proračun, dužan sam dati na glasovanje ovaj prijedlog zaključka Odbora. Dajem na glasovanje. Molim dakle tko je za ovaj prijedlog zaključka Hvala lijepa. Protiv? Hvala. Suzdržani? Hvala. Utvrđujem da je ovaj zakljuačk donjet sa 93. glasa za i 1 suzdržanim.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine pomočniće ministra, kolegice i kolege zastpunici. Kao što znate Hrvatski sabor je na prošloj sjednici donio izmjene i dopune Zakona o djelokrugu rada ministarstva i državnih upravnih organizacija i u tom zakonu je stvorena, dakle taj zakon je oformio jednu novu veliku državnu upravu koju zakonodavac naziva Državna uprava za zaštitu i spašavanje. U tom zakonu je određen i djelokrug rada te uprave i određeno je također da će uprava početi sa radom, a i sam se zakon u tom djelu primjenjivati od 1. siječnja iduće godine, što je dobro. Dakle dalo se Vladi vremena da pripremi nekoliko zakona, a isto tako i podzakonskih akata prije svega u uredbi koje su potrebne da bi se taj zakon počeo primjenjivati. Upravo na tragu toga je Hrvatska seljačka stranka i uputila Hrvatskom saboru konačni prijedlog Zakona o zaštiti i spašavanju jer smatra da je taj zakon važan za funkcioniranje ne samo te uprave nego da se urede odnosi na tom području. Kao što, osim toga isto tako znate, zaključkom Hrvatskoga sabora je skinuta hitna procedura i ovaj zakon se nalazi u prvom čitanju pred vama. Naime što smo htjeli ovim zakonom? Htjeli smo predložiti Hrvatskom saboru da se doista uredi ne samo pitanje vatrogastva. Ponavljam često se puta u javnosti ističe pogrešno da je ovo vatrogasni zakon nego da se odredi reguliranje, odnosno da se državnom regulativom odredi ponašanje svih subjekata u katastrofama, a i u nesrećama koje mogu poprimiti katastrofe, a što do sada nigdje nije regulirano. Moram vam reći kolegice i kolege zastupnici da je konačno prvi puta na ovom prostoru oformljena, stvorena, odnosno bit će s 1.1. iduće godine, jedna državna uprava i da su svi vatrogasci, a isto tako cjelokupna hrvatska civilna zaštita, gorska služba spašavanja kao i sve ostale službe konačno dobili ono svoje da nazovem ministarstvo, naravno ne zove se ministarstvo zove se državna uprava. U ovom zakonu smo mi pokušali, ne samo pokušali nego i doista to napisali i predložili Hrvatskom saboru i djelokrug rada određujući točnu nadležnost takve uprave, odnosno konkretno te uprave. Naime koliko mi je poznato, hrvatska Vlada priprema nacrte zakona, a i vjerojatno će vrlo brzo uputiti ovom Saboru nove zakone, odnosno prijedloge zakona o vatrogastvu i prijedloge zakona o civilnoj zaštiti smatrajući da je to važno i smatrajući da se ti zakoni prije trebaju donijeti nego bude donesen ovaj zakon, a to se na kraju krajeva i vidi konačno iz vladinog mišljenja o ovom prijedlogu Hrvatske seljačke stranke. Smatram da ovaj zakon nema nikakve direktne veze s tim zakonima, ali opet smatram da je dobro da hrvatska Vlada predloži nove zakone jer je stanje i u vatrogastvu i u civilnoj zaštiti nezadovoljavajuće i česta izmjena tih zakona, a pogotovo česte izmjene u zadnjih deset godina nisu naravno promijenili u mnogočemu stanje koje jest takvo kakvo jest. Ono što je dalje važno da se ovim zakonom kad ste pažljivo čitali tekst zakona, koriste pravni standardi. Naime polazili smo od toga da mi poimenično ne određujemo nazive službi, odnosno tijela koje će se baviti zaštitom i spašavanjem i to iz jednog vrlo praktičnog razloga, da se promjenom zakonodavstva u oblastima koje regulira, odnosno kojima će se baviti državna uprava nužno ne moraju mijenjati i ostali zakoni, a prije svega ta dva zakona, međutim i regulativa u gorskoj službi spašavanja, a isto tako i regulativa u hitnoj medicinskoj pomoći i regulativa koja se odnosi na centar 112. Htjelo se zapravo složiti preko pravnih standarda jednu mogućnost države da i dalje naravno vrši regulativu u tim područjima, ali da to ne znači dodatno kompliciranje i dodanu izmjenu tih zakona. Htjelo se ovim zakonom zapravo u jednoj državnoj upravi skoncentrirati tri stvari. Htjelo se postići da doista u jednoj državnoj upravi bude maksimalna koncentracija znanja, dakle ljudi, koncentracija materijalnih dobara i koncentracija ovlasti. Napominjem vam samo kolegice i kolege zastupnici da u prijašnjoj Vladi je doslovce 7 ministarstava vodilo brigu samo o vatrogastvu. Ako se ne varam, sada po novom ustroju državne uprave o vatrogastvu vodi brigu 4 ministarstva. Teško me uvjeriti da nešto može dobro funkcionirati o čemu vodi brigu 4 ministarstva. Njihova međusobna povezanost jest Vlada, Vlada jest poveznica ali nemamo moć odlučivanja na jednome mjestu. Kad smo pisali ovaj zakon vidjeli ste i sami da u zakonu nema ocjene potrebnih sredstava, a reći ću vam dva razlog zašto je to tako. Prvi razlog je taj što je teško procijeniti koliko će biti potrebno sredstava radi provedbe ovog zakona, ali je sasvim sigurno da zapravo sredstva koja će biti potrebna za provedbu ovog zakona jesu prije toga sredstva da se oformi državna uprava i da se ona fizički negdje smjesti, dakle da se pronađe zgrada. Smatramo da zapravo za provedbu ovog zakona i neće biti potrebna sredstva veća nego što se inače koriste za rad ovih službi jer će se zapravo svi ljudi i sva materijalna dobra objediniti na jednom mjestu i bit će sigurno ta uprava efikasnija i po nekakvoj našoj procjeni čak i manje rastrošna. Naravno da u ovom intervalu koje se odnosi na početak rada uprave, tj. do 1. siječnja iduće godine će Vlada ne samo zbog ovog zakona, a ja nemam iluzija kakav će rezultat glasanja biti u Hrvatskom saboru, ali ponavljam zbog onog zakona koji je sama Vlada predložila Hrvatski sabor donio, morati donijeti i nekoliko zakona, ponavljam prije svega Zakon o civilnoj zaštiti i Zakon o … [[Ne razumije se.]] ali će isto tako morati donijeti uredbu o unutarnjem ustroju ove uprave, ove državne uprave za zaštitu i spašavanje i zato se i mi nismo bavili njezinim ustrojem u ovom zakonu jer i to nije predmet ovog zakona. Isto će tako morati da li sam ravnatelj, da li Vlada donijeti i niz drugih uredaba, a sam ravnatelj uprave će morati donijeti i pravilnik o sistematizaciji radnih mjesta naravno uz svu onu proceduru koja mora proći u Vladi. Da vam ne elaboriram stanjem, ponavljam ni u civilnoj zaštiti ni u vatrogastvu ni u gorskoj službi spašavanja, a moram naglasiti da i ona jest sastavni dio ovog zakona jer su se počele provlačiti teze da smo njih zaboravili, da one nisu važne i mi smo ih naravno uvrstili u prijedlog ovog zakona. Ono što hoću reći, a što se odnosi na hitnu pomoć, na hitnu medicinsku pomoć. Naravno ovim se zakonom ne dira vlasništvo nad ustanovama koje se bave pružanjem hitne medicinske pomoći, ovaj zakon samo regulira njezin rad, odnosno mogućnost državne intervencije u rad te službe kada je to potrebno, odnosno kada se radi o katastrofama. Nikome nije na kraj pameti da ovim zakonom mijenja vlasništvo nad ustanovama za pružanje hitne medicinske pomoći niti to jest predmet ovog zakona. Ono što želim dalje reći, želim naglasiti posebnu važnost centra 112. Kao što znate kada trebate nešto ili kad doista se nađete u poziciji da hoćete nazvati nekoga tko se zove hitna medicinska pomoć, vatrogasci i ostale službe koje rade ovaj posao, vi zapravo imate nekoliko brojeva. Ne postoji nikakva unifikacija veza između korisnika i centara. Mi još uvijek na žalost imamo centar za uzbuđivanje ili za uzbunjivanje kako Pero veli zato sam to ponovio, i osmatranje koji djeluje u sastavu Ministarstva obrane Republike Hrvatske. Ako se ne varam centri koji su teritorijalno podijeljeni po Republici Hrvatskoj zapošljavaju negdje 500 i nešto ljudi. Ponavljam centri se ne nalaze u sastavu glavnog stožera, dakle nisu u sastavu Hrvatske vojske, ali jesu pri Ministarstvu obrane Republike Hrvatske i smatramo ih tzv. vojnim poslovima. Htjeli mi to priznati ili ne, ono što je kod Ministarstva obrane bilo u stožeru ili ne bilo u stožeru jesu vojni poslovi, a radi se o izuzetno važnim civilnim poslovima. Nemojmo zaboraviti da Svjetska banka kada kreditira ovakve programe, a mi imamo pravo i na kreditiranje ovakvih programa, ne kreditira vojne programe. Kreditira tzv. civilne programe. Samim time i tu nije izvršena podjela između vojnih i civilnih poslova a što jest važno za funkcioniranje ovih centara. Naravno osvrnut ću se i na vašu raspravu, nesumnjivo da će biti i pitanja, bit će prijedloga itd. ali sam još dužan reći nešto o mišljenju Vlade. Dakle Vlada u svom mišljenju navodi da ona piše vlastiti tekst zakona o zaštiti i spašavanju. Ja se slažem s time da konačno taj zakon vidi svjetlo dana bio ovaj usvojen ili ne. Mi smatramo da bi trebalo čim prije iskoristiti vrijeme. Naime, vrijeme je tu vrlo važan faktor, a reći ću vam i zašto. Približava se požarna sezona. Vi znate, gospodine pomočniće, koji su problemi svake godine, za što sve Vlada odgovara, i vi ćete sigurno, kolegice i kolege zastupnici, kada nešto tu ne štima, postaviti pitanje Vladi, tražit ćete raspravu o tome. Vlada se, naime, odriče da upravlja jednim područjem, ali se nije odrekla svoje odgovornosti i ona se hvala Bogu, tu ne može odreći odgovornosti. U prigovoru, pisanim prigovoru Vlade, odnosno njezinom mišljenju stoji i da je čudno, a mi smo napisali doista u Prijedlogu ovog zakona da se ravnatelj državne uprave imenuje na rok od 8 godina. Htjeli smo time postići dvije stvari. Prvo, da razdvojimo njegovu funkciju od bilo kakve politike. Da uopće ne bude spojena sa političkim mandatom jer smatramo da je stručnost ovih poslova prevažna stvar da bismo mogli mandat ravnatelja ovakve uprave brkati sa političkim mandatom i smatramo da to nije dobro. I drugi razlog kojim smo se rukovodili je bio taj da se za 4 godine i teško u ovakvom području da nešto napraviti i da je potrebno najmanje 8 godina, po našoj naravno procjeni, da bi određena osoba zvala se ona ravnatelj ili kako god drugačije vodi jedan takav sustav i zbog samog sustava, a i zbog same osobe koja ga vodi. I na kraju, vidjeli ste i sami da smo određenim djelatnicima u Upravi, Državnoj upravi za zaštitu i spašavanje dali tzv. BEN staž kako se to voli popularno nazivati, benificirani staž ili kako ga Zakon točno zove, staž sa produženim trajanjem. U prigovoru Vlade stoji da se to radi u ... [[Ne razumije se.]] , što naprosto nije točno. Naime, benficirani staž ili staž sa produženim trajanjem se ustanovljuje zakonom, Vladinom uredbom, a to imaju najmanje dva ministarstva, to su Ministarstvo obrane i Ministarstvo unutarnjih poslova, se propisuju koja su to radna mjesta za koja se uvodi tzv. BEN staž, mi smo ovdje stavili 12 za 14, ne 12 za 16, a Pravilnikom, a to tako stoji i u našem Prijedlogu zakona, se opisuje, opisuje ne propisuje nego opisuje koja su to radna mjesta za koja je potreban takav staž. I na kraju, kolegice i kolege zastupnici, ja vas molim da poslije rasprave, iako velim, nemam iluzija donesemo ovaj zakon u prvom čitanju, odnosno da donesemo zaključak da se prihvaća zakon u prvom čitanju. Tema je prevažna, a vremena je premalo. Ne eskupiram time ni bivšu Vladu, meni je doista žao što taj Zakon nije donesen. Taj Zakon je izuzetno važan ne samo zbog vatrogastva neg inače zbog cjelokupne regulative na ovom području. Ovo možda i jest krovni zakon, ali ga je potrebno čim prije donijeti. Hvala lijepo, osvrnut ću se kasnije, poslije rasprave.
Zahvaljujem gospodinu Vresku koji je govorio u ime predlagatelja Kluba HSS-a. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Izvolite, gospodin Jarnjak u ime Odbora za unutrašnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvolite, gospodine Jarnjak.
Poštovana gospođo dopredsjednice, kolegice i kolege. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 7. sjednici održanoj 25. ožujka 2004. godine razmotrio je Prijedlog zakona o zaštiti i spašavanju koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio Klub zastupnika HSS-a, aktualnog 16. veljače 2004. godine. U uvodnom izlaganju, predstavnik predlagatelja upoznao je članove Odbora sa razlozima zbog kojih se predlaže donošenje zaštite, Zakona o zaštiti i spašavanju. Navodi kako današnje civilizacijske katastrofe zahtijevaju brzo i djelotvorno postupanje sudionika zaštite i spašavanje i njihov usklađeni rad i jedno oprezno postupanje. Stoga predlagatelj smatra nužnim normativno urediti ovo područje, odnosno donijeti predloženi zakon. Odbor je za raspravu raspolagao s mišljenjem Vlade Republike Hrvatske koja ne podržava Prijedlog ovog zakona jer smatra da predloženim zakonskim tekstom nisu dovoljno obuhvaćene i razrađene sva područja zaštite stanovništva. Istaknuti su i nedostatci glede ponuđenog ustrojnog rješenja hitnih službi, imenovanje ravnatelja Državne uprave za zaštitu te nedostatak preciznije procjene financijskih sredstava potrebnih za provedbu ovog zakona. Predstavnik Vlade RH u svom izlaganju podržao je i dodatno obrazloženje mišljenja Vlade RH te istaknuo da će u saborsku proceduru Vlada RH uskoro uputiti tekst zakona kojim će temeljito i sustavno urediti područje zaštite i spašavanja. Nakon provedene rasprave Odbor je prihvatio mišljenje Vlade Republike Hrvatske te većinom glasova, 7 glasova protiv, prihvaćenog ovog, prihvaćanje ovog zakonska prijedloga, 3 glasa za prihvaćanje i 1 suzdržanim glasom, odlučio je Hrvatskom saboru predložiti ne prihvaća se Prijedlog zakona o zaštiti i spašavanju zbog razloga navedenim u obrazloženju ovog izvješća. Hvala lijepo.
Zahvaljujem predsjedniku Odbora. Drugi odbori? Nema. Hvala vam lijepa. Prelazimo na raspravu. Prvi se za raspravu po klubovima javio gospodin Pero Kovačević, u ime Kluba HSP-a. Izvolite, gospodine Kovačević.
Potpredsjednice, gospodine pomočniće, kolegice i kolege. Klub HSP-a će podržati donošenje u prvom čitanju Prijedloga zakona o zaštiti i spašavanju zbog sljedećih činjenica, jer se i daje Vladi dovoljno vremena da na temelju ove cjelovite rasprave, a nadam se da će danas bit cjelovita, koja će biti provedena u ovome Visokom domu pripremi Konačni prijedlog zakona jer situacija u području ustrojstva, opremljenosti i djelovanja sustava zaštite i spašavanja je nadasve kaotična i katastrofalna. Mi možemo slobodno reći da mi u ovome trenutku nemamo sustava zaštite i spašavanja. Mi imamo sustav zaštite i spašavanja samo kao pravni izričaj, kao određenje jednoga područja, a u punom smislu te riječi mi sustava zaštite i spašavanja nemamo. Zašto je tome tako, postoji puno razloga. Je li mi u ovom trenutku imamo civilnu zaštitu? Nemamo je. Imamo samo civilnu zaštitu na papiru, vidjeli smo kakva je situacija, nema više ni postrojbi civilne zaštite ni postrojbi opće namjene, ni specijalističke namjene, opremljenost je katastrofalna. Vidjeli smo kakva je situacija sa samim skloništima, skloništa su zapuštena umjesto da se daju u najam da bi se na taj način moglo i održavati. Znamo da je dio predan u nadležnost gradova i općina, što je dobro. Znači, ali na tome planu nije ništa napravljeno. Zbog toga nam se dešavalo ovo što se, odnosno događalo što se događalo vezano za požare i za bilo koje akcidente gdje se mora sustav zaštite i spašavanja uporabiti. Vidjeli smo kakva nam je situacija bila prošle godine za vrijeme turističke sezone. Opreme nemamo, oprema nam je stara 20, 30 godina, vatrogasna vozila. To govorim o onome bolje dijelu, znači o profesionalnim vatrogasnim postrojbama. Što se tiče, Hrvatska ima tu stvarno veliku tradiciju dobrovoljnog vatrogasnog društva i tu je situacija nikakva. Znamo i sami što je i kako je bilo. Oni nažalost imaju bicikle i nemaju ništa drugo da bi išli na gašenje požara. Dalje, kakva nam je situacija, uporabljavamo vojsku, vojska je također normalno nije niti opremljena niti ima opreme da bi sudjelovala u akcijama zaštite i spašavanja. Znamo kakva nam je situacija sa kanaderima, kakva je situacija neriješenog statusa pilota koji su angažirani vezano za upravljanje kanaderima. Naime, može nam se desiti da ove godine budemo imali kanadere, ali nećemo imati pilote. Prema tome, postoji stvarno ogroman broj razloga da se sustavno krene, da se ovo područje konačno regulira i da uspostavimo pravi sustav zaštite i spašavanja. Situacija sadašnja je nedopuštena zbog toga što imamo u razno raznim situacijama kada se nešto, znači, dogodi, bilo da je požar, bilo da je akcident, bilo da je neka elementarna nepogoda, mi nemamo organiziranih snaga, znači, nemamo državne uprave i nemamo snage koji će odmah biti uporabljene u akcijama zaštite i spašavanja i događa se ono što se događa, recimo cisterna se sa naftom prevrne, što smo imali slučajevi na Plitvičkim jezerima. Ne zna se tko što radi. Dođe policija, ne zna što treba napraviti, umjesto da postoji taj sustav, tijelo, odmah se zovne, i automatski se reagira, znači dođe i za sanaciju terena i za uklanjanje, dođe i policija, inspektori i sve na jednom mjestu. Takva nam je isto situacija i na području zaštite Hrvatskoga Jadrana, znači isto imamo puno razno raznih subjekata, razno razne nadležnosti, i dolazimo do te situacije da u svim tim područjima brinu svi, a u biti ne brine nitko. Što se tiče samoga pristupa, mi u Klubu HSP-a se zalažemo da u okviru ovoga zakona bude sve na jednom mjestu riješeno. Znači, i ovaj dio što je sad sadržan u samom prijedlogu zakona. Ali mislimo da bi trebala sva područja biti kodificirana na jednom mjestu, znači poglavlje o zaštiti za civilnu zaštitu, poglavlje o vatrogastvu, također daljnja poglavlja vezano za elementarne nepogode i druge situacije. Mi naime, imamo sad situaciju da u slučaju elementarnih nepogoda, zna se mogućnost da je obveza svih za to sposobnih građana da sudjeluju u akciji zaštiti i spašavanju. Mi toga sustava više nemamo. Pazite, kad su bile turističke sezone, ljudi gledaju šta se dešava, a gori kod njegove kuće. Mislim to su stvarno situacije koje su totalno nedopustive. Ali što moram isto napomenuti, Vlada u svome odgovoru kaže da će već u prvom tromjesječju ove godine, a znači danas istječe prvo tromjesječje ove godine koliko znam 31. ožujka, da će uputiti prijedlog zakona. Znači, Vlada to još nije učinila. Ali se bojim iz ovoga svega, iz odgovora Vlade da ni Vlada nema vizije. Zašto to kažem. Kažem zbog te činjenice što smo vidjeli na prošloj sjednici kad smo mijenjali ustrojstvo državne uprave, kad je ustrojena državna uprava za zaštitu i spašavanje što je prijedlog bio Hrvatske stranke prava već i na prvoj sjednici ovoga Sabora, što nam je drago da je prihvaćeno, zbog samog utvrđivanja dijelokruga poslova. Tamo je stavljen samo jedan dio stručnih poslova, a ostao je vrlo važan dio, a to je znači vođenja, tzv. rukovođenja i zapovjednog dijela. Prema tome, u tome je već vidljivo da je to samo bilo pokušaj pronalaženja nekakvih mogućnosti, a posebno se sjetite one činjenice, da je u tome zakonu, znači na naš prijedlog je to Vlada dala svoje amandmane, nije uopće bili ni kazano kad započinju s radom državna uprava za zaštitu i spašavanje. Stoga mi, Klub HSP-a stvarno upozoravamo Vladu da se s ovim područjem ne možemo ponašati na ovakav način, i da se mora pod žurno u dva čitanja, a uzmimo da je prvo čitanje pripremiti cijeloviti sustav. MI taj sustav moramo opremiti opremom modernom, da bi se moglo odgovoriti i da bi se mogla postići puna prevencija, ali moramo u međuvremenu sve to na odgovarajući način regulirati, jer nedaj Bože da se ove godine u turističkoj sezoni ponovi ista priča sa požarima prošle godine. Znamo kakva je situacija vezano za turistička djelovanja i na taj način, mi možemo sebi odsječi onu granu koja još drži ovu situaciju vezano za ogroman dug države vezano za ogroman deficit i sve ostale varijante, ako nama ode turistička sezona, gdje ćemo biti? Prema tome, ovo je vrlo ozbiljna tema, znači uspostava pravoga sustava zaštite i spašavanja, ali dajmo to regulirajmo na način da stvarno imamo sustav zaštite i spašavanja i da bude djelotvoran, nemojmo se prepucavati o tome, da li hitna pomoć treba biti na broju koji je predložen, nekom drugom broju, to je sasvim beznačajna stvar, okrenimo se onome što je bitno, uspostavimo sustav i stoga plediram da se podrži prvome čitanju, kažem, sretno što je skinut hitni postupak, jer za hitni postupak ovaj zakon nije i mi imamo puno primjedaba. Ali sad se stvara mogućnost da na temelju svega ovoga Vlada ubrzo znači za dva, tri mjeseca izađe s konačnim prijedlogom zakona, ali da već sad vodi računa o mjerama da se ne bi desila, odnosno ponovila, dogodila situacija sa požarima na Jadranu, što su se dogodila prošle godine. Jer, pazite, tu je Uskrs je tu situacija kreće, vidimo da ima i sad požara. Bojim se da moramo poduzeti mjere, da nam se ne bi to dogodilo što se događalo. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem gospodin Kovačević. U ime Kluba SDP-a gospodin Antun Peruško. Izvolite gospodin Peruško.
Poštovana gospođo potpredsjednice Sabora, gospodine predstavnik Hrvatske vlade, kolegice i kolege. Ja se slažem s uvodnim obrazloženjem kolege Vrska, i svjesni smo u Klubu SDP-a činjenice da je dobro da ovom zakonu na inicijativu HSS-a danas ovdje raspravljamo. Međutim, imamo već i očitovanje Vlade, i svjesni smo činjenice da se priprema Vladin prijedlog. Ja sam bio čak i u prilici da ga vidim. i danas davati amandmane na ovaj tekst je zaista promašeno i u tom smislu ja pozdravljam što je potegnuta procedura da se ova važna služba ustroji i da valjda će biti jedan dodatni impuls Vladi, da čim je moguće prije izađe sa svojim prijedlogom. No, nekoliko temeljnih stvari, htjeli to ili ne pred nama je prijedlog Zakona o zaštiti i spašavanju, što ga je u saborsku proceduru uputio Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke. Prijedlog je bio da se zakon donese po hitnom postupku. Što jasno nije usvojeno i prijedlog ide u proceduru u redovnu, u prvo čitanje, jer će sigurno Vlada uputiti svoj prijedlog. Nakon štoje na 4. sjednici Hrvatskog sabora donešen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i dijelokrugu ministarstava i državnih upravnih organizacija, kojim je ustanovljena državna uprava za zaštitu i spašavanje nužno je potrebno donijeti i odgovarajući Zakon o zaštiti i spašavanju, koji bi se zakonom reguliralo i uredilo područje zaštite i spašavanja u Republici Hrvatskoj kao područje od posebnog značaja i interesa. Zakon o zaštiti i spašavanju je zakon koji je nužno potreban Republici Hrvatskoj i trebao bi biti zakon koji objedinjava sve subjekte zaštite i spašavanja u jedan jedinstveni efikasan i racionalan sustav. Kako pri usvajanju zakona o izmjenama i dopunama Zakona o ustrojstvu i dijelokrugu ministarstava i državnih upravnih organizacija kojom je izmjenom ustanovljena državna uprava o zaštiti i spašavanju nisu usvojeni pojedini amandmani oporbenih zastupnika, prvenstveno zastupnika kolege Valtera Drandića, koji je amandmanom prvenstveno imao za cilj da se vatrogasna organizacija tretira kao jezgru iz kojeg će se razvijati sustav zaštite i spašavanja, to sada valja prihvatiti realnost, državna uprava je ustrojena i donijeti zakon koji će se regulirati ova važna materija što je moguće prije. Prema posljednjim informacijama jučer je bila i sjednica Vatrogasne zajednice Hrvatske, koja kao jedan od važnih subjekata i u budućoj državnoj upravi podržava osnivanje državne uprave i donošenje odgovarajućeg zakona. Uvjeren sam ja da su i do danas sve naše službe u Republici Hrvatskoje koje se bave zaštitom i spašavanjem svoje zadatke obavljale krajnje odgovorno, profesionalno i samoprijekorno izlažući se i kao službe i kao pojedinci opasnostima za vlastite živote da bi se pružila pomoć onome kome je potrebna. Zbog toga tim službama i osobama u okviru institucija valja odati priznanje, a ključna manjkavost u čemu se potpuno slažem i sa kolegom Vreskom i sa kolegom Kovačevićem, jest manjkavost koja je evidentna, a odnosila se u pojedinim situacijama na koordinaciju među subjektima i sukladno tome moguće propuste isključivo kao produktne koordiniranih aktivnosti, a ne pomanjkanja profesionalnog duha, i dakako pomanjkanje određenih tehničkih sredstava o čemu je i kolega Kovačević govorio pa ne želim to ponavljati. Ustanavljanjem Državne uprave za zaštitu i spašavanje te svakako donošašanje ovog, tj. odgovarajućeg zakona jer znam da ovaj neće biti donešen ne smije se dirati u nadležnost državnih tijela i ostalih pravnih subjekata čija je djelatnost po posebnim zaknima ili pak po međunarodnim konvencijama koje je potpisala Republika Hrvatska a vezani su uz prevenciju zaštite i spašavanja. I zbog toga posebno ovdje želim istaknuti i kao nekakav ajmo da kažem upozorenje Vladi Republike Hrvatske pri izradi odgovarajućeg zakona o zaštiti i spašavanju. Ovdje prvenstveno mislim na zaštitu i spašavanje na moru. Jer Republika Hrvatska kao pomorska zemlja ima svoju službu traganja i spašavanja na moru dobro organiziranu a usudim se i reći da je zahvaljujući visokoj profesionalnosti i pomoračkom duhu naših građana da je ta služba i vrlo efikasna uprkos evidentnim nedostacima u kadrovskom, tehničkom i materijalnom smislu. Zbog toga sam ja i kod usvajanja državnog proračuna i tražio da zbog značaja te službe u državnom prorčunu bude posebna stavka za poslove traganja i spašavanja, međutim, voljom vladajuće veličine taj prijedlog nije prošao. Hrvatska je potpisnica Međunarodne konvencije o traganju i spašavanju na moru iz 1979. godine te je sukladno svojim međunarodnim obvezama koji proistiću iz te konvnecije i organizirala svoju službu traganja i spašavanja na moru. Hrvatska je Vlada temeljem članka 13. Zakona o lučkim kapetanijama i donjela nacionali plan traganja i spašavanja na moru te ustrojila nacionalnu središnjicu za traganje i spašavanje na moru sa sjedištem u Rijeci. Mi u Klubu SDP-a smo na stajalištu i tome ćemo se posebno posvetiti da je potrebno čim prije i organizirati obalnu stražu u Republici Hrvatskoj a ne ići na koordinacije, na formiranje kordinacija kao što se ide sa prijedlogom da se donese takav zaključak na Vladi Republike Hrvatske. Službe zahvaljujući osjećaju odgovornosti a usprkos nedostacima u smislu već rečene nedovoljne kadrovske ekipiranosti, tehničke opremljenosti i nedostatka plovila ipak vrlo uspješno izvršavaju zadatke. Uz sustav su pored djelatnika i plovila Ministarstva pomorstva, odnosno danas mora uključena i sredstva MUP-a, Hrvatske vojske i pogotovo naših brodara, ribara, svjetioničara i svih koji žive od mora i za more. I zaista nikada naši pomorci nisu zakazali u situacijama kada je na moru trebalo pružiti pomoć onome kome je potrebna. Zbog toga sam i govorio o neophodnosti izdvajanja posljednjih sredstava za ovu službu. Ukoliko je nedostataka ponekada i bilo, oni su, ja se slažem sa prethodnicima i posljedica i toga sam uvjerenja da su oni posljedica mješanja nadležnosti, loše koordinacije i pokušaja pojedinih subjekata da sebi prisvoje nadležnost koja im po pozitivnim zakonima ne pripada a ti pozitivni zakoni su utemeljeni i na, potpisanim međunarodnim konvencijama. U tom tekstu promatram i nedavnu medijsku eksplataciju nestalih pedalina u predjelu Makarske koja je nanjela i štetu i bacila ljagu na službu traganja i spašavanja na moru, na neke moje kolege a nisu imali mogućnosti da adekvatno odgovore. A radi se i ovdje, u to sam uvjeren i saznanja koja imam, koja su mi dostupna, govori da se i ovdje upravo radilo o nedostatku koordinacije i već rećenom pokušaju uplitanja u nadležnost pojedinih subjekata. Kolegice i kolege zašto danas to ovdje govorim? Pa govorim o tome iz čistog razloga što sam uvjeren da treba unjeti reda u službu zaštite i spašavanja, da treba objediniti sredstva i kadrove, ali i govorim iz razloga što već u početku želim naglasiti da ne dolazi zapravo u obzir mješanje u ingerencije službi koje djeluju po posebnim propisima i izvršavaju međunarodne obveze zemlje. Da je to danas i ovdje potrebno reći jer u konačnom prijedlogu zakona valja o ovoj činjenici misliti kada je u pitanju more već u startu razjasniti moguće dileme ako one uopće i postoje. Kako danas raspravljamo o Prijedlogu teksta zakona o zaštiti i spašavanju koji je u proceduru uputila oporbena stranka u ovom slučaju HSS a svjestan činjenice i saznanja da je Vlada već dala svoje u očitovanje i da će u proceduru po lošoj praksi uputiti svoj prijedlog, uglavnom manje više prepisani zakon. Ne želim danas u prvom čitanju u ime kluba podnositi konkretne prijedloge za izmjenu određenih članaka već ćemo se o tome izjasniti kada za to dođe vrijeme pa i u obliku amandmana. U svakom slučaju mi u Klubu SDP-a podržavamo inicijativu za donošenje Zakona o zaštiti i spašavanju koji je Republici Hrvatskoj zaista neophodno potreban. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Perušku koji je govorio u ime Kluba SDP-a. Sada je na redu Klub HSS-a, gospodin zastupnik Ante Markov izvolite gospodin Markov.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolega, kolegice i kolege. Prijedlog zakona o zaštiti i spašavanju jest u naravni pokušaj stvaranja pravnog okvira za realizaciju odluke o formiranju uprave za zaštitu i spašavanje. Naravno da je ova materija i prije tražila i kolege koji su bile u prošlom sazivu sjećaju se da su počesto prilikom rasprave o određenim zakonima koji su se doticali ove materije bilo često govora o potrebi da se ova materija riješi cjelovito ali jasno da se pri tome diraju i ne ulazi u one institucije koje dobro i vrlo dobro na opću korist djeluju i postaju prije svega se radi o Hrvatskoj vatrogasnoj zajednici koja ima svoje mjesto, koja ima svoju ulogu, koja je u novim okolnostima pronašla svoju ulogu i koja će zacjelo i u okviru ovakvog ili sličnog zakona i u okviru uprave za zaštitu i spašavanje imati svoje mjesto. Nije samo pravni razlog za donošenje ovog zakona nego i izmjenjene okolnosti koje se očituju u činjenici različitih elementarnih nepogoda, različitih katastrofa koje pogađaju i ljude i prostor, različitih oblika ugrozbe bilo ljudi, bilo prostora, različitih situacija do koje je suvremeni svjet doveo čovjeka i prirodu. Upravo ti razlozi promjenjene okolnosti i nove stvarnosti nas upućuju da je vrlo bitno, da je važno da se ova problematika a to je problematika i čovjeka i prirode, znači onoga što je najvažnije riješi jednim zakonom. Naravno, zakoni mogu biti različiti, stajališta u zakonu mogu biti drugčije tretirana ali mislim da je cilj ovdje svih i pozicije i opozicije da se jedan takav ili sličan zakon donese. Da se ova inicijativa Prijedloga zakona od strane Kluba HSS-a prije svega usmjerila upravo željeći da tu prazninu pravnu upotpuni, inicira i naravno da bi bilo najljepše da Vlada već kod drugog čitanja donese svoj prijedlog zakona i da se sve ono na kraju i što priliči nama kao narodnim zastupnicima da važući jedan i drugi prijedlog uzmemo sve ono što je dobro iz jednog i drugog i po naravi stvari napravimo ono što će služiti temeljnoj zadaći ćemu služi zakon a to je da bude provediv, da bude efikasan i da u naravi svoga funkcioniranja bude pravedan. Vjerujem da su i činjenice pa i oni događaji koji su se događali ne samo na području ljetne turističke sezone u prilikom ugrozbe od vatre i vatrene stihije nego i razne druge katastrofe pa i situacija na našem Jadranu znači na moru o čemu je kolega malo više govorio jest prilika da nas upozori da počesto izostaje koordinacija tijela državne uprave, da je počesto i malo gubljenje vremena presudno i jako bitno za otklanjanje posljedica elementarne ugrozbe jer najefikasnije sredstvo kad je vatra u pitanju je čim prije ugasiti dokle je mala. A da bi se to učinilo nužno je djelotvornost i nužno je imati one efikasnosti i one instrumente koji će to učiniti. I postojeći centar za katastrofe u Divuljama kao jedno tijelo koje će se jasno riješiti uredbom jest jedan od primjera koji se na međunarodnom planu može vrlo dobro iskoristiti i u okviru i samog zakona, iz njega izvući teza o vodećoj ulozi, ulogi Hrvatske u smislu zaštite i spašavanja ne samo na našem dijelu Jadranskog mora nego na našem akvatoriju ukupno da se u okviru takvih dobrih inicijativa koje su potekle prije par godina može stvoriti jedan uistinu međunarodni centar za katastrofe koji će po naravi svoje stvari djelovati preventivno, djelovati u skladu sa svojim mogućnostima, a njega će činiti sve one institucije koje imaju svoje mjesto u takvim oblicima djelovanja od Hrvatske vatrogasne zajednice, profesionalnih društava, buduće obalne straže koja jasno mora predstavljati temelj ne samo zaštite i spašavanju nego i temelj regulative mora uopće, temelj zaštite Jadranskog mora, temelj svega onoga što je do sada na moru nedostajalo jer bilo je puno toga dobroga ali bilo je i onih manjkavosti i onih nedostataka koji su počesto rezultirali i katastrofama ali su počesto rezultirali i onim odnosima koji nisu u skladu sa pravnim normama. Prema tome država ima razloga, posebnih razloga da ovu materiju čim brže, čim efikasnije i čim kvalitetnije u okviru zakonskog prijedloga ako je moguće prije turističke sezone ne toliko što će on značajnije se odraziti ali će kroz koordinativne aktivnosti koje sam zakon će precizirati zasigurno omogućiti tijelima državne uprave da već u predstojećoj turističkoj sezoni djeluju efikasnije, da se zna jedinstvo sustava zapovjedanja, da se zna mogućnosti djelovanja i da se može i mora preventivno djelovati. Vjerujem da je Klub HSS-a pogodio u svojoj namjeri da čim prije i čim efikasnije potakne sve nas u ovom Parlamentu, a prije svega Vladu Republike Hrvatske da i ona predloži svoj prijedlog rješavanja ove važne materije i vjerujem da ćemo ipak moći na neki način i ovaj Prijedlog zakona koji je HSS uputio u proceduru naravno kao i kolega ne želim prejudicirati niti želim vjerovati ili ne vjerovati kako će on proći u prvom čitanju, ali siguran sam da će dati onaj doprinos koji u naravi stvari svakom predlagaču zakona je i prvi, a to je da inicira problem, da ga dovede do rješenja, a da li će biti riješen ili ovako ili onako mi u Klubu HSS-a ćemo biti zadovoljni na bilo koji način da bude riješen, a da bude efikasan i da buđe, da bude donesen na vrijeme i da posluži onomu čemu treba poslužiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici! Naime neosporno je da Hrvatskoj treba jedan zakon o zaštiti i spašavanju. Republika Hrvatska je zemlja otvorena, nadam se da će uskoro biti članica Europske unije. U razmjeni sa svijetom sudjelujemo i želimo sudjelovati što više. Sudjelujemo u postupcima i antiterorističkoj koaliciji, sudjelujemo u spašavanju na moru, zraku i drugdje, a nemamo uređen sustav na zakonit način. Ako se tome doda da globalizacija ima i pozitivne i negativne učinke na svim, u svim dijelovima svijeta onda ne možemo isključiti da se i u Hrvatskoj mogu dogoditi ekscesi ili akcidenti koji zahtijevaju sustavno sa razine države, djelovanje tijela na eliminiranju ili smanjenju posljedica takvih akcidenata. Tome treba dodati da smo mi turistička zemlja, da i u tom gospodarskom segmentu možemo i trebamo voditi računa da se ne dogode bilo kakve havarije, ekscesi ili akcidenti, a ponovo nemamo ni na županijskoj ili regionalnoj razini uređen sustav zaštite i spašavanja. Mene je navela da se javim za raspravu još jedna činjenica. Republika Hrvatska zaista ima hitnu medicinsku zaštitu na koju može biti ponosna, koja se dokazala vrlo sposobnom u Domovinskom ratu, a mi nemamo objedinjeno djelovanje hitne medicinske službe na razini države. I zamislite još gore. Imamo medicinsku službu koja pokriva područje pa se može dogoditi i nije izmišljeni slučaj na, da na granici dva grada, dvije općine ili dva područja koje djeluju, djeluje hitna medicinska služba ne zna se kome pripada događaj koji se u praksi dogodio. A ako treba intervenirati i više, nemamo rješenje iz kojeg centra se upravlja sa takvim hitnim medicinskim intervencijama. A imali smo u praksi nažalost takvih slučajeva. Dakle nema odgađanja. Vrlo brzo treba djelovati na zakoniti sustavan način. Posebno mislim da nove tehnologije, nove komunikacijske mogućnosti mogu pomoći da se bar u području hitne medicinske zaštite može djelovati bez obzira čije je područje nego onaj tko je bliži, tko može efikasnije ući i pomoći unesrećenima. Još jedan aspekt mislim da trebamo uzeti u obzir kada raspravljamo o potrebi osmišljavanja, zakonoskog osmišljavanja ali i organizacije zaštite i spašavanja na području Republike Hrvatske. To su razni, razni otpadi. Razni otpadi. Zagreb je već imao u proteklo, u ovoj godini nekoliko puta uzbunjivanje javnosti jer su pod mostovima pronađene materije koje bi mogle zagaditi cijeli Zagreb. Je li znamo mi u sabornici koga se može obavijestiti da intervenira u takvom slučaju? Pa ako i znamo nije to dovoljno. Moraju građani znati na koji broj se može okreniti i upozoriti da pod nekim mostom stoji kemijska tvar, otrov ili nešto slično koje može zagaditi veće, veće, veće prostore i veći broj građana. Nemamo nažalost ponavljam riješeno sustavno tu materiju. Zato sam se javio. Podržavam kolege iz HSS-a što su barem uočili nedostatak u organizaciji sustava za ovo područje zaštite i spašavanja. Nadam se da ovaj zakon nećemo donijeti u hitnom postupku, ali da već na sljedećoj sjednici možemo donijeti popravljeni ovaj Zakon i rješiti barem dio problema već da turističke sezone nisam spominjao požare, nisam spominjao požare ali me zaista smeta da tako dobruslužbi kao što je htian medicijska služba ne možemo ustrojiti na način da, na razini države postoji dispečerski centar jedan broj i da može se intervenirati u svim dijelovima naše zemlje na efikasan način zaštite ljudi, imovnine i ugleda naše zemlje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Poštovana zastupnica Jagoda Martić.
Poštovani predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Mislim da ćemo svi sližiti ako kažem da je sustav zaštite i spašavanja ljudi i imovine značajna karika stabilnosti države i pridnosi njenom ugledu u svijetu a isto tako i signal za sigurno ulaganje u privredi. Na kraju krajeva zaštita i spašavanje je neodloživi civlizacijski doseg jednoga društva i preduvjet međunarodne kompatibilnosti REpublike Hrvatske, što i te kako važno ako imamo na umu želju Hrvatske da postane članica Europske unije, i euro atlanske sigurnosno vojno asocijacije. Važno je da služba zaštite i spašavanja djeluje jedinstaveno da se ujedine svi potencijale zaštite i spašavanja, da se iskoriste svi kadrovski i materijalni potencijali, i da se postigne jedistveno rukovođenje na nacionalnoj, regionalnoj i lokalnoj razini. Upravpo to se želi postići ovom prijedlogom zakona koji je pred nama a sadašnje stanje je ogledni primjer kakav sustav ne bi trebao biti. evo što danas imamo u RH. Civilna zaštita inertna i nema svoga zakona skoro da se ne ulaže u obuku i opremanja, odvojena od centra za obavješćivanje nema uvjeta za redovno praćenje sitaucije u na terenu. Centar za obavješćivanje ti centri su nakon završetka Domovinskog rata u kojem znamo svi su dali veliki doprinos postali sami sebi svha trenutno su u Ministarstvu obrane ali bez konkretnih zadataka. Vatrogasci su značajna karika i potencijal ali ne mogu pronaći svoju ulogu u ovoj problematici. Nisu uspjeli do kraja izgraditi svoju vatrogasnu strukturu u lomu interesa dragovoljstva, profesionalizma i državnog vatrogastva kroz Ministarstvo unutarnjih poslova. Gorska služba spašavanja se od svih udruga građana najviše ističe u akcijama zaštite i spašavanja, a osobito u spašavanju u van urbanim prostorima gdje mnoge ostale strukture ne mogu jednostavno doći. Do sada su u akcijama zaštite i spašavanja najviše sudjelovali kao interventna postrojba civilne zaštite. U puno slučajeva njihovo djelovanje je bilo promtno karaktera i takva djelatnost neminovno traži i djelomičnu profesionalizaciju. Broj nesreća izvan urbanih sredina raste iz godine u godinu a posljedica je povećavanja broja sudionika u prometu te promjenom načina života i kretanja suvremenog turizma ka aktivnijim sadržajima na otvorenim prostorima. Da nabrojim samo neke, kao što je rafting, paraglajdnih, zmajarstvo, planiranje, i tako dalje. Spašavanje na moru je ono što je država uspjela napraviti u okvirima propisa koji reguliraju sigurnost na moru. SVe aktivnosti do sada nisu bile koordinirane iz jedinstvenog centar zaštite i spašavanja pa se zbog toga dešavaju situacije kao št oje ovdje već bilo rečeno, onu sitaciju koju smo imali prošlo ljeto ispred Baške Vode gdje se zbog gdje se zbog nespretnosit u koordiniranje akcije spašavanje nije izbjegla katastrofa koja se mogla i tragedija koja es mogla izbjeći. Tu je naravno i služba hitne pomoći koja djeluje u okviru minitarstva zdravstva. Ne postojanje zakona o zaštiti i spašavanju osjećaju najviše oni koji neposredno provode akcije zaštite i spašavanja. Sv inabrojni elementi sustava kao i neki drugi koji također djeluju u službi zaštite i spašavanja već imaju svoja interna i međunardona pravila struke. Konačno to oni već i djelatno rade treba im samo zajednički okvir koji će to objediniti. I suradnju učeniti regularnom. Time bi s odmah bez vremenskog prazno hoda moglo krenti u izrade zajedničkih procedura ili usklađivanja i uhodavanje prostojećih procedura, usklađivanje programa obuke i drugo. Tako se ne bi gubilo na dragocjenom vremenu smanjili bi se i troškovi. Zašto to kažem naime nakon donošenja zakonma i uvezivanja svih raspoloživih resursa, koji su do sada kao što sam već navela rascjepkani i djeluju kroz različita ministarstva, troškovi će se smanjiti a učinkovitost nemjerljivo povećati. Izbjegavaju se na taj način će se izbjeći i ljudski gubici i materijalni gubici. Naime, do sada se dešavalo zato imamo puno primjera da se upravo zbog neuslađenosti dojava neuskađenosti funkcioniranja sustava dešavalo da se kasni sa intervencijama, da se čeka i po nekoliko sati da bi dobio helikoper dozvolu za uzljetanje i na taj način se dešava ili da onaj ozljeđeni koji je unesrećn zbog nepravodobnog dovođenja u bolnice ostaje zapravo ili trajni invalid, ili se dešava čak i ono gore da nastupi i smrt. Ovim se zakonom između ostaloga uspostavlja jedan jedinstven kooridniran sustav, u kojem sudjeluju svi oni faktori koji su i do sada na različite načine djelovali iu rpocesu zaštite i spašavanju. Ali su bili eto rascjepkani inepovezani i često su se preklapali u svojim ingerencijama i nije se znalo što je to u čijoj nadležnosti. Uspostavlja se i vertikala u djelovanju što isto tako ite kako bitno, znači od države prema lokalnim zajednicma, županijama , gradovima i općinama. Utvrđene su i sancije za za neprovođenje zakonom predviđenih mjera, jer jedinice lokalne samouprave do sda najčešće ne snose nikakve posljedice za neprovođenje zakonom utvrđenih radnji i mjera. I ono što je i te kako bitno posebno se regulira sistem školovanja osposobljavanja i usavršavanja jer bez znanja i stručnosti efekt djelovanja će biti znatno umanjen. MOžemo imati ne znam kakvu kvalitetnu i skupu opremu, ali ako imamo ljude koji nisu obučeni da s njome rukovode onda sigurno niti efekti neće biti onakvi kakvi bi trebali biti. Naravno da bi bilo puno bolje da se zakon donio prije donošenja proračuna jer bi se onda mogao predvidjeti sredstva potrebna za provođenje ovoga zakona. Ali kao što vidimo Vlada je dala negativn omišljenje s time eto da uz put kažem i arugmenti koje je Vlada dala u odbijanju ovoga Zakona, nisu baš uvjerljivi ništa nije tako da se nebi moglo amandmanima popraviti. Međutim to nas eto ne čudi jer to je već nekako smo navikli da je to uobičajena praksa vlade da se apriori odbija sve ono što dolazi iz redova oporbe. Međutim jedino me čudi da se nije i ovdje nastavila ona praksa to je da se paralaleno sa ovim zakonom donisi i vladin prijedlog zakona koji bi sigurno onda bio i prihvaćen. Ali nadam se kao što u onom odbijanju i navedeno da Vlada priprema svoj prijedlog pa se nadam da će on biti uključen u proračun za 2005. godinu. Ovaj zakon bi trebao biti platforma na kojoj bi se treabli izgraditi i ostali zakonskski i podzakonski akti, pa bi tako trebalo donjeti zakon o civilnoj zaštiti, Zakon o vatrogastvu, Zakon o hrvatskoj gorskoj službi spašavanja, treba donjeti podzakonske akte o provođenju zakona naći ustroj uprave. Donjeti propise koji bi regulirali obuku opremanje, financiranje i drugo. I na samom kraju sustav zaštite i spašavanaj bi trebao biti jedinstven trebao bi objediniti sve potencijale društva, i u njemu bi svi trebali naći svoje mjesto i ulogu. I zbog toga nije dobro i meni je neprihvatljivo da se različitim lobiranjem sprječava donošenje Zakona o zaštiti i spašavanju jer pojedine strukture nisu bile zadovoljne sa svojom ulogom u čitavom sustavu. Da budem do kraja precizna, htjeli su biti nositelji zaštite i spašavanja. Uvođenje uprave i sustava zaštite i spašavanja gradi se dugoročno i planski koristeći kadrovske i materijalne mogućnosti države, a ne u interesu samo jedne sastavnice. Hvala.
Zahvaljujem. I poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Želim podržati prijedlog ovoga zakona i želim reći zaista samo nekoliko rečenica radi onih hrabrih, nesebičnih i odvažnih ljudi koji su sve ove godine, a to posebno znam u Dalmaciji a sigurno i u drugim dijelovima Hrvatske, spašavali tuđe živote ne štedeći sebe. Neki od njih su na žalost i poginuli, ima invalida i nisu nikada uspjeli ući u sustav. Na žalost ni bivša Vlada u kojoj je bila i moja stranka, nije donijela adekvatan zakon koji bi na određen način, dakle zakon koji bi uspio kompletnu zaštitu i spašavanje uokviriti u one regule koje bi onda omogućile i ljudima koji su to i bez zakona radili, a često i bez sredstava i adekvatne opreme koji bi im omogućili dakle da postanu dio cjelovitog sustava. Moja kolegica Jagoda Martić je spominjala gorsku službu spašavanja i zbilja na našem području, evo ona je iz Makarske pa često se to dešavalo i na Biokovu, su ti ljudi spašavali živote. Među njima su i neki od najistaknutijih hrvatskih športaša koji su tako i sebe ugrožavali. Spomenuo bih samo Stipu Božića i zaista mislim da treba podržati ovaj zakon u prvom čitanju, jer ako se uzdamo u to da će Vlada donijeti, ja vjerujem da postoji, netko je rekao da je vidio taj nacrt, moj kolega Peruško, ali ja mislim da ako podržimo ovaj zakon u prvom čitanju pa ako Vlada pošalje svoj prijedlog, ako će ovo stimulirati na neku brzinu veću onda smo već napravili dobar posao pa neka se kombinira ono šta je predloženo u ovom zakonu i onome što će Vlada regulirati. Ja bih samo spomenuo da dolazi turistička sezona, s njom dolazi niz nekakvih amatera, slobodnih penjača, alpinista, nautičara, plivača, neplivača, paraglajdera, speleologa, amatera ronitelja i drugih čuda, ronioca, ronitelja. Dakle zaista se često oni nalaze, ja govorim samo iz iskustva dakle s mora, u takvim situacijama da ovi ljudi koji spašavaju moraju i sebe dovesti u pogibelj ne bi li ih izvukli iz tih smrtonosnih situacija. Upravo radi njih sam se javio. Mnogi od njih su dolazili i ranije u Sabor, lobirali kod saborskih zastupnika iz svih stranaka, molili da se ne desi kao što se desilo u Sloveniji da tek kada su poginula tri spasitelja se preko noći brzo, hitno i bez problema donio zakon koji im je omogućio kasnije da zaista postanu dio sustava, da imaju sredstva, da imaju opremu i da svoj jedan od najhumanijih poslova koji postoje uopće na svijetu a to je spašavanje tuđih života ugrožavajući vlastiti, dakle da svoj posao obavljaju sa što manje rizika. Zato vas i molim da prihvatimo ovaj zakon u prvom čitanju. Hvala.
Zahvaljujem. Želi li predstavnik predlagatelja? Da. Poštovani zastupnik Josip Vresk zaključno izlaganje. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Vrlo ću kratko. Kolegice i kolege zastupnici već i sama rasprava o ovom pitanju puno znači. Naime ovo je prevažna stvar, iako je to teško reći, nadam se da će Sabor donijeti zaključak kojim podržava ovaj zakon u prvom čitanju. Vjerujte mi je važniji je ovakav zakon ili ovaj zakon od onoga tko ga predlaže. Mi smo na žalost za što se katastrofa tiče zemlja visokog rizika i mi to nećemo moći promijeniti, promijenimo bar onda ono što možemo predložiti, a to je regulativa u ovom području. Reći ću vam, bila je istaknuta jedna primjedba da nema dovoljno vatrogastvo zastupljenog u ovom zakonu. Ovaj zakon ne zatire vatrogastvo ni dobrovoljno ni profesionalno. Može ga vjerujte mi kolegice i kolege samo unaprijediti, ono ne sprječava razvoj vatrogastva. Na žalost u radu uprave obzirom na klimatske i opće uvjete u našoj zemlji vatrogastvo će biti najviše zastupljeno zbog toga što jesmo zemlja koja ima sve uvjete na žalost, velim sve uvjete za nastanak i razvoj požara i mi moramo centralizirano voditi brigu o onome što ne smije biti centralizirano. Slažem se ja s vama da ovaj zakon ne smije konzumirati vatrogasni zakon već to mora biti predmet posebnog zakona, vatrogasci su to zaslužili, ali ne samo oni nego i sve ostale službe koje su sastavnice zaštite i spašavanja, odnosno djelovanja ove uprave. Zahvaljujem na raspravi. Nadam se na razumijevanju i molim da se shvati važnost ove teme. Hvala lijepo gospodine predsjedniče.
Zahvaljujem poštovanom zastupniku kolegi Vresku. Zaključujem raspravu. Prijedlog Zakona o zaštiti i spašavanju, prvo čitanje, P.Z. br. 45. Predlagatelj zakona je Klub zastupnika HSS-a. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se prijedlog Zakona o zaštiti i spašavanju koji je predložio Klub zastupnika HSS-a zbog razloga navedenih po mišljenju Vlade Republike Hrvatske i izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 76 glasova za i 38 protiv donesen predloženi zaključak. Molim? Poštovana Ljubica Lalić, u ime Kluba zastupnika HSS-a. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ako dobro idemo po rasporedu, sada bi trebalo biti glasovanje o prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o mirovinskom osiguranju, s obzirom da smo dosta sinoć kasno o tome raspravljali. Nismo imali vremena obaviti definitivne konzultacije, molimo 10 minuta stanku, 5 minuta stanku da..
Nije kolegice na redu još, kad dođe onda ćemo dati stanku.
Ja samo pratim redoslijed, pa sam mislila možda je to, to. Ali dakle tražimo prije glasovanja ovog zakona tražimo stanku.
Slažem se, kad dođe na red, onda će biti stanka. Sad bi trebala biti nastavno točka - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o mirovinskom osiguranju, prvo čitanje, P.Z. br. 24, ali nema uvjeta za raspravu i u suglasnosti sa klubom HSS-a kao predlagateljem zakona to ćemo ostaviti za sutrašnju raspravu. Idemo na sljedeću točku – Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani – Predlagatelji zastupnici: Vlado Jukić i Pero Kovačević, prvo čitanje, P.Z. br. 36. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća koja smo primili na sjednici. Vlada RH dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani zastupnik Vlado Jukić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani radi se o prijedlogu koji se odnosi na dva članka Zakona o obrani. Klub Hrvatske stranke prava, a mi de facto u ime kluba postavljamo taj prijedlog ponovo, poznat je vama kolegama koji ste bili u prošlom sazivu Hrvatskoga sabora, a onima koji nisu i zbog njih ćemo i reći nešto više o našem ponovnom prijedlogu zakona. 2003. godine mi smo pokušali staviti u proceduru jednu malu izmjenu zakona o obrani koju smo pokušali unijeti u sam tekst Zakona o obrani koji je donesen u prošlom mandatu. Tim svojim prijedlogom zakona željeli smo ukazati na jednu po našem mišljenju veliku pravnu prazninu koja postoji u Zakonu o obrani, a koja po našem mišljenju čini sama po sebi ugrozu nacionalnoj sigurnosti Republike Hrvatske. Na taj svoj prijedlog zakona u prošlom mandatu dobili smo odgovor Vlade potpisan od predsjednika Vlade Republike Hrvatske u prošlom sazivu gospodina Ivice Račana, kojim se otprilike objašnjava da naš Prijedlog zakona ne predviđa Ustav, znači nije sukladan sa Ustavom i ono što mi predlažemo kao novi pojam, o tome Ustav ne govori. Kada smo raspravljali o tom Prijedlogu zakona tada smo od svojih kolega iz oporbe u prošlom sazivu, a danas vlasti dobili potporu za naš Prijedlog zakona. Danas kada smo ponovili naš Prijedlog zakona dobili smo mišljenje Vlade Republike Hrvatske u današnjem sazivu sa potpisom današnjeg predsjednika Vlade, doktora Ive Sanadera. Ta dva mišljenja, a pokazat će vam ih kolega Pero Kovačević, ne razlikuju se osim po potpisu. Znači, na jednom je Ivica Račan, a na drugom doktor Ivo Sanader. Daklem, očito je da se mišljenje Vlade Republike Hrvatske nije promijenilo, kažem, osim po potpisu što nas začuđuje i daje nam mogućnost komentirati primisao kako je moguće da taj naš Prijedlog zakona o obrani nije niko ni pročitao u Vladi Republike Hrvatske jer obzirom na mišljenje koje je čak u tekstu jednako, naravno, samo s drugim potpisom, očito daje nam za osnovu sumnju kako to nije nitko ni pogledao nego je jednostavno prepisao mišljenje prošle Vlade, a ponavljam, dobili smo potporu kolega nekadašnje oporbe, a današnje vlasti za naš, na naš Prijedlog zakona pa i to nešto govori o našoj političkoj praksi i vrijednosti argumenata u hrvatskoj politici. Jer očito da se sa mijenjanjem pozicije i opozicije u potpunosti, u ovom primjeru će se to moć dokazati, mijenjaju i politička razmišljanja, a time argumenti odlaze u drugi plan. Konkretno, mi predlažemo da se u našoj Hrvatskoj državi, u njezinom pravnom sustavu riješi pravna praznina koja govori o uporabi Oružanih snaga Republike Hrvatske. Kao što je vama poznato, nakon ustavnih promjena gdje su promijenjene odredbe Ustava koje govore o ovlastima Predsjednika Republike i odnosu Vlade i Predsjednika došlo je i do donošenja novog Zakona o obrani i mi smo već tada kada se donosio Zakon o obrani zahtijevali da se i ta pravna praznina riješi. Međutim, nismo naišli na razumijevanje kod kolega zastupnika vladajuće koalicije u prošlom sazivu. Ono što smo mi uvidjeli kao pravnu prazninu jest činjenica da u našoj Hrvatskoj državi najkraća moguća zakonska procedura kojom je moguće uporabiti Oružane snage predviđa prijedlog Vlade, supotpis predsjednika Vlade i Predsjednika Republike. To je najkraća moguća procedura koja je moguća u hrvatskim zakonskim propisima, a radi se o uporabi Oružanih snaga. Naravno da Zakon o obrani kod ovih drugih odredbi određuje proceduru koja predviđa sjednicu Sabora, prijedlog Vlade, supotpis predsjednika Vlade i Predsjednika Republike, još opsežniju i širu proceduru. Najkraća moguća procedura u Hrvatskoj jest supotpis predsjednika Vlade, Predsjednika Republike na prijedlog Vlade i nakon toga ukaz Predsjednika Republike. I mi smo to uočili kao pravnu prazninu obzirom na činjenicu da Oružane snage, kad se radi o uporabi Oružanih snaga, ono što je nužno i naša je dužnost i obveza kao zastupnika i kao osoba koje predstavljaju Hrvatski narod, naša je dužnost učiniti sve što je god moguće u zakonskoj proceduri kako bismo predvidjeli sve moguće scenarije i sve moguće ugroze koje mogu zadesiti i Hrvatski narod i Hrvatsku državu i to zakonski što je moguće preciznije regulirati. I stoga smo mi predložili nadopunu članaka 104. i 110. Zakona o obrani koji smo predvidjeli i predložili da se iznimno stavka 1. članka 110. doda da Vrhovni zapovjednik može narediti uporabu dijelova Oružanih snaga u cilju sprječavanja i otklanjanja opasnosti od iznenadnog oružanog napada na Republiku Hrvatsku. Naglašavam, dijelova Oružanih snaga. U mišljenju Vlade Republike Hrvatske kažem, prepisanom od Vlade u bivšem sazivu, temelj odbijanja našeg Prijedloga zakona svodi se na Ustav koji ne, koje se odnose na ratno stanje i stanje neposredno ... [[Ne razumije se.]] Ustav ne predviđa te pojmove iako Zakon o obrani, važeći Zakon o obrani npr. poznaje pojam u članku 108. koji kaže: "i postupci koji su potrebni radi sprječavanja i otklanjanja opasnosti od iznenadnog napada na Republiku Hrvatsku". Dakle, sam Zakon o obrani, sam Zakon o obrani ima pojam sličan našem pojmu u svom sadržaju i to je jedan od argumenata koji govori o tome da u mišljenju Vlade Republike Hrvatske argument kako Ustav ne predviđa, a Ustav štošta ne predviđa, zato su i zakoni tu. Mi predlažemo izmjenu zakona, a ne za izmjenu Ustava. Da ne stoji argument, temelj argument Vlade Republike Hrvatske i u prošlom i u sadašnjem sazivu kako naš Prijedlog nije moguće prihvatiti jer to Ustav ne predviđa. Naime, u konkretnom slučaju razumljivom većini ljudi i vama kolegama zastupnicima, mi samo predlažemo da se ukine uputnica za hitnu pomoć jer kada bi građanin nazvao hitnu medicinsku pomoć i kada bi mu s druge strane žice rekli da treba donijeti uputnicu to je nešto slično stanju koje mi sada imamo u zakonskim propisima. Hrvatska država je članica Antiterorističke koalicije. Pustimo sad na stranu činjenicu da još nismo uspjeli ni mi političari, a kamoli obični građani čut od nekoga meritornog u Hrvatskoj državi da nam objasni što je to Antiteroristička koalicija, koji je njezin sadržaj, sadržaj toga pojma i sve ono što iza toga slijedi, ali možemo iz medija isčitati, iz naših dokumenata i Sabora i Vlade da je članica, Hrvatska je članica Antiterorističke koalicije. Pitanje terorizma i borbe protiv terorizma je jedno od najvažnijih pitanja danas u svijetu kada se govori o nacionalnoj sigurnosti i Republika Hrvatska je htjela-ne htjela u tom kolu. Da se u Republici Hrvatskoj dovodi, dogodio ne daj Bože, 11. rujan ili nešto slično postavimo sami sebi pitanje što bi se dogodilo, ako znamo da hrvatski zakoni predviđaju proceduru supotpis, prijedlog Vlade i supotpis predsjednika Vlade i Predsjednika Republike. Ne bi bilo nikakove intervencije Oružanih snaga jer bi se taj 11. rujan nama dogodio. Mi kao predlagatelji možemo, namjerno nismo htjeli mijenjati tekst, ali možemo npr. u članku 2. našega Prijedloga umjesto izraza "iznenadnog oružanog napada na državu", možemo kao predlagatelji reći da dajemo amandman i da kažemo "terorističkog napada". I tada bi mogao gospodin ministar reć pa Ustav ne predviđa teroristički napad. Ja se nadam da neće to reći. Jer se nama teroristički napad može dogoditi. O tome da najodgovorniji ljudi u državi i na Odboru za unutarnju politiku i nacionalnu politiku govore na način pa to se nama ne može desiti, mi to u HSP-u nikako ne možemo prihvatiti. Mi smo dužni previdjeti sve što je u našoj moći što bi se eventualno moglo, pa i najgore scenarije desiti i za to što bi se moglo desiti previdjeti mjere jer je to naša odgovornost. I to je ono što mi predlažemo ovim Prijedlogom zakona. Bez namjere da politiziramo, bez namjere da strančarimo jer to smo radili u prošlom, radimo i u ovom sazivu i bez namjere očite, obzirom na proceduru, da zbog našeg Prijedloga zakona dobijemo nekakve ili kakve političke tzv. poene. Tražimo i očekujemo od vas kolega zastupnika razumijevanje popunjavanja jedne velike pravne praznine koja ne postoji u drugim državama. Ja se nadam da će se javiti ministar obrane za riječ i da će nam reći u kojoj to državi u svijetu je uporaba Oružanih snaga, dijelova Oružanih snaga regulirana kao što je to u Republici Hrvatskoj. Nigdje. Nigdje, jer Oružane snage imaju nekoliko funkcija, a jedna od njihovih temeljnih funkcija je da služe građanima u slučaju iznenadnih događaja. Kod nas je dobro regulirano pitanje ekcidenata ekoloških, pitanje pomoći civilnom stanovništvu jer prema Zakonu o obrani tada djelomičnu mobilizaciju i zapovjedi daje ministar obrane. To smo zakonski riješili. A kada bismo uzeli kontekst mišljenje Vlade i to bi moglo doći u pitanje. Ali, naravno da je potrebno riješiti i to pitanje i to pitanje mi imamo riješeno. Ali uporabu oružanih snaga nemamo riješeno. Pri tome se naravno ne misli, ako logički razmišljamo da će biti eventualno potrebno uporabiti kopnene snage, a to znači pješaštvo. Kada se govori o uporabi oružanih snaga, onda se prije svega misli na onaj dio oružanih snaga koji predstavlja snagu zrakoplovstvo i ratnu mornaricu. Jer, pješaštvo nema smisla niti predviđati da će trebati upotrijebiti, jer imamo specijalnu policiju, imamo tehnička sredstva za tu vrstu reakcije. Ali za onu vrstu reakcije protiv terenskog napada, gdje bi bila eventulna nužna intervencija mornarice, ili zrakoplovstva mi pravnog riješenja nemamo. Prije svega reakcija u realnom vremenu prema našim zakonskim propisima nije moguća, i onda se postavlja pitanje mogućih teških posljedica zbog ovakovog zakonskog riješenja. Jer kada bi nešto u sustavu zapelo, a vjerujte da bi zapelo, a to vjerujem to moje mišljenje dijele i svi oni koji znaju nešto ili malo više kakvo je stanje u oružanim snagama, kod ovakovog pravnog riješenja moglo bi se lako dogoditi da dođe do paralize, i da ne bude reakcija ona koja je realno moguća sa tehničkim i kadrovskim sredstvima kojima oružane snage Republike Hrvatske raspolažu i da poslije toga mi, koji smo za to odgovorni i trebali smo razmišljat unaprijed zapitamo se i budemo pozvani na odgovornost zašto nismo ništa poduzeli, nakon što su nastale strašne posljedice kao što su već nastale po primjeru nekih drugih zemalja u svijetu. Ponavljam, mi predlažemo samo da se po pitanju uporabe oružanih snaga ukine uputnica kada se zove hitna pomoć. Postoji mogućnost riješenja da to može učiniti i ministar obrane. Postoji mogućnost i nekih drugih riješenja. Mi ovdje u našem prijedlogu zakona predlažemo da to bude predsjednik Republike, jer je on u ratnom stanju, inače po poziciji Ustavnoj vrhovni zapovjednik oružanih snaga. i da se svedemo u okvire, u okvirima koji su i sve druge i većina drugih zemalja u svijet, gdje se točno zna kako se zove osoba i pozicija i funkcija koja može dignut slušalicu i uporabit oružane snage u najkraćem realnom mogućem vremenu. Hvala lijepo i kolega Kovačević će se javiti kao predlagatelj sa pravnim dijelom prijedloga.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost? Ne. Želi predstavnik Vlade uzeti riječ? Ministar obrane Berislav Rončević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Normalno da ministar obrane kao predstavnik Vlade neće reći da Hrvatska nije izložena terorističkom napadu, ako taj teroristički napad nije izrijekom naveden u Ustavu, jer bi to bilo i neozbiljno i neodgovorno. Međutim, ministar obrane u ime Vlade želi reći da se Vlada ne podržava ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani, jer predlagač u svom prijedlogu predlaže uvođenje dva nova stanja, prijeteća opasnost od iznenadne oružane agresije na Republiku Hrvatsku kao izmjenu, odnosno dopunu članka 104. i predlaže institut ili jedno novo stanje, opasnost od iznenadnog oružanog napada na državu iako pretpostavljam da je sadržno riječ o jednom stanju. Međutim, Vlada Republike Hrvatske smatra da je i postojećim Zakonom o obrani, a i Ustavnim odredbama dovoljno jasno određeno postupanje u slučaju ovih događanja. Upućujem na članak 100. stav 2. Ustava Republike Hrvatske, koji govori, da u slučaju neposredne ugroženosti, neovisnosti, jedinstvenosti i opstojnosti države, to jedno stanje kada su ta stanja proglašena u Zakonom i Ustavom predviđenoj proceduri, ali i ima nastavak svog teksta, pa citiram "ili kada su tijela državne vlasti onemogućene da redovito obavljaju svoje ustavne dužnosti, Predsjednik Republike može na prijedlog predsjednika Vlade i uz njegov supotpis donositi uredbe sa zakonskom snagom". Ovaj dio teksta ovog Ustavnog zakona, članka, odnosno stavka opisuje upravo regulira ovu situaciju iznenadne opasnosti kada se pretpostavlja da su zakonom i ustavom predviđena tijela onemogućena da redovno obavljaju svoje ustavne dužnosti, tada Predsjednik Republike ne na prijedlog Vlade, nego na prijedlog predsjednika Vlade i uz supotpis predjednika Vlade može donositi uredbe sa zakonskom snagom. Iako to nije nomotehnički istaknuto u samom prijedlogu izmjena i dopuna zakona, iz obrazloženja se vidi da je predlagač vodeći se motivima prijedloga doveo u pitanje ne reguliranja stanja odsutnosti predsjednika Republike. Međutim, na to upućuje članak 96. Ustava, gdje jasno govori da u slučaju kraće spriječenosti uslijed odsutnosti, bolesti ili korištenja godišnjeg odmora Predsjednik Republike može povjeriti predsjedniku Hrvatskog sabora da ga zamijenjuje, znači i to stanje je uređeno. A Zakonom o Vladi Republike Hrvatske je uređeno, i tko zamijenjuje predsjednika Vlade u slučaju njegove odsutnosti. Ja ovdje mogu reći da Hrvatska koja je pred daljnjom reformom svojih oružanih snaga, ona će očekivano i zahtijevati određene promjene i Zakona o obrani. Međutim, ovaj prijedlog ne donosi ništa kvalitetno bolje. Sva moguća stanja su dobro pokrivena i postojećom zakonskom i ustavnom regulativom, i slijedom toga Vlada ne podržava ove predložene izmjene i dopune Zakona o obrani.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Pero Kovačević, recite mi samo da vidimo, da onaj dio, da predlagatelj. Kada počne rasprava, molim vas. Samo da otvorim raspravu. Znate da smo imali, jučer situaciju, samo da otvorim raspravu i onda kad ide prvi iz rasprave, onda nakon toga kao predlagatelj. U ime klubova rasprava. I u ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Krešimir Čosić.
Poštovani gospodine predsjedniče, navedenim prijedlogom zakona uvežnih saborskih zastupnika gospodina Kovačevića i Jukića, predlaže se kroz odgovarajuće izmjene i dopune teksta Zakona o obrani regulirati pitanje nadležnosti u slučaju iznenadne agresije na Republiku Hrvatsku. Stoji u ocijeni stanja, u slučaju iznenadne oružane agresije na Republiku Hrvatsku nitko nije ovlašten naložiti uporabu oružanih snaga kao cijeline ili njezinih pojedinih dijelova, dok Hrvatski sabor ne utvrdi stanje neposredne ugroženosti ili ratno stanje. Prema tome, nastavlja se dalje u ocijeni stanja, u slučaju iznenadne oružane agresije na Hrvatsku nitko ne može naložiti uporabu oružanih snaga ili njezinih pojedinih dijelova dok se ne sastane Hrvatski sabor i utvrdi stanje neposredne ugroženosti, a tada uporabu oružanih snaga nalaže vrhovni zapovjednik ali uz supotpis predsjednika Vlade pri čemu zakon ne predviđa postupak u slučaju odsutnosti Predsjednika Republike ili predsjednika Vlade Republike Hrvatske. U ocijeni Vlade Republike Hrvatske navedenog prijedloga i onome što je izložio ministar obrane, sasvim je jasno da u postojećem Zakon o obrani i Ustavu ta procedura kako reagirati jasno je utvrđena i u svakom slučaju Republika Hrvatska ne može se naći u situaciji u kojoj se neće znati kako organizirati Oružane snage Republike Hrvatske. To je jedan dio priče, onaj pravni. No, međutim kada se govori o ovakvim izmjenama jednog osnovnog, važnog, rekao bih prevažnog zakona kao što je Zakon o obrani onda treba voditi računa i o nekim drugim općim, političkim okolnostima u kojima se traže izmjene zakona zbog nekih hipotetičkih scenarija koji nažalost danas, ne nažalost nego na sreću danas nisu realna stvarnost. Danas u Republici Hrvatskoj vlada sigurnost, stabilnost i mir i vjerujemo da isto tako je to karakteristika čitavog ovog područja. Danas mjenjati u Hrvatskom saboru Zakon o obrani zbog osjećaja da je Republika Hrvatska ugrožena zbog moguće oružane agresije, zbog toga što to procjenjuju njene obavještajne službe mislim da nije politički mudro, nije aktualno, nije prihvatljvo. Svakako posebnu okolnost ima i situaciji u kojoj se nalazili. Prema tome, ovakvi hipotetički scenariji da onda kada se bude na odgovarajući način u cjelini mjenjao Zakon o obrani a za to će postojati objektivne i realne potrebe koje se odnose na pristupanje Republike Hrvatske NATO-u i nekim drugim zahtjevima koji se iskazuju prema Ministarstvu obrane, Republike Hrvatske i Oružanim snagama Republike Hrvatske u cjelini. Biti će nam potrebno, rekao bih vrlo žurno ali i sistematično uređivanje i usklađivanje nacionalnog zakonodavstva u okviru približavanja NATO-u. Već sada ima nekih posebnih zahtjeva i razloga da se ne samo Zakon o obrani nego i neki drugi zakoni u tom smislu mjenjaju. Ali rekao bih prije svega kroz dobro organiziranu proceduru koja će uvažavati političke okolnosti, koja će uvažavati prioritete a neće reagirati se promjenama Zakona o obrani zbog mogućih, ja bih rekao malo vjerojatnih hipotetičkih scenarija. Iz svih tih razloga Klub HDZ-a ovakvoj formulaciji Zakona o obrani u kojem se govorio o iznenadnoj oružanoj agresiji a vidjeli smo da predlagatelj je mijenjao neke okolnosti, povezivao je to sa terorizmom, to su bitno različite okolnosti i vrste ugroza. Prema tome, ovaj čas i u ovoj formi ovakav Prijedlog zakona, Izmjena zakona o obrani Klub HDZ-a ne može prihvatiti. Hvala lijepo.
U ime predlagatelja, poštovani zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege, evo vidite da je Vlada dala ovako odgovor na naš prijedlog kao što je dao uvaženi general Čosić to bi sasvim drugčije ... [[Govornik se ne razumije.]] Mi ne plediramo da se ovaj Zakon donese danas, mi plediramo da se sa ovim pokrene cjelokupna rasprava i vezano za stanje u Oružanim snagama i za preustroj Oružanih snaga i svega ostaloga. I zbog toga je posebno bilo simptomatično što sam ja rekao i samom premijeru da je to netko neodgovoran ili iz Ministarstva obrane ili iz Vlade dao istovjetno mišljenje bivše Vlade. A ja vam mogu ovdje, nabrojati 10 simulacija, 10 primjera iz kojih ćete vidjeti da u datom trenutku nema tko uporabiti djelove Oružanih snaga, recimo protuzračnu obranu ili naše ratno zrakoplovstvo mi znamo kakvu imamo granicu. I ovaj odgovor Vlade, ja isto moram kazati ne poznaje pravo stanje stvari. Tu je gospodin Šeks zna 91. Luka Bebić kako i na koji način se i što se sve radilo. Obrambeni sustav svake države mora biti tako ustrojen i simuliran da može odgovoriti na ugrozu a iznosila ona 0,001%, to se moramo složiti i to je najbitnije. Jer ako nema toga što će nam onda obrambeni sustav. Evo, ja ću vam sada navesti jedan primjer gdje ćete vidjeti da nema tko narediti uporabu Oružanih snaga, imamo informacije da će se nešto desiti i moramo reagirati u kratkome razdoblju. Uzmimo samo sljedeću varijantu koju sam iznio na Odboru za zakonodavstvo a to je sljedeći recimo, to je pazite, mi kada rade se propisi mora se simulirati, znači mora odgovoriti se, pa o tome govorimo. Imamo sljedeću varijantu. Predsjednik Vlade je recimo danas u Bruxellesu, Hrvatska se prima u NATO savez s time da je jedan od uvjeta da mi uputimo trupe u Irak, recimo hipotetski govorimo, ne govorim da će se to tako desiti i on se sprema, putuje prema Hrvatskoj, je li tako, Sabor je tu u zasjedanju i normalno on je ovaj dio već raspravlja tako da bi nam došao predsjednik Vlade i izložio da bi mi ratificirali međunarodni ugovor da ulazimo u NATO savez, predsjednik Sabor normalno otišao je prema zračnoj luci, Sabor je tu, znači tijela državne vlasti redovno rade, otišao je na zračnu luku. Predsjednik Mesić, nije u državi, negdje je drugdje, recimo primjerice odete, možete vi biti i tu, pa ću vam reći opet da nećete ništa napraviti. Već ja imam i varijantu kada ste vi tu. Evo reći ću vam i tu varijantu da ste vi tu ako baš hoćete. I sada se dešava, recimo on je otišao u Indiju u sirotište slonova zbog činjenice što je u izaslanstvu sa predsjednikom Vlade naš uvaženi kolega Slaven Letica i ima čovjek razloga, je li tako? Ljut je pa Vlada je to napravila HDZ-ova a u tijeku su predsjednički izbori, normalno je da ga to pogađa. I sada se dešava scenarij, znamo kako Al' Queida radi, Amerikance su iznenadili, nemojmo misliti da nema iznenađenja, i to su ih dobro iznenadili, rade sljedeći scenarij, imaju spavaće, ukrali su podmornicu crnomorske flote, znamo kako je situacija u ruskoj vojsci, hoće, za sat i pol vremena će ući u Loru i sve nam brodovlje potopiti. Igra se, u Beogradu su ukrali 3 miga 29 kod njih se ne zna tko radi što, što je moguća varijanta, 3 miga 29. Igra se tekma Dinamo-Hajduk ... [[Govornik se ne razumije.]] i bombardirati će. S druge strane iz Ljubljane mogu napraviti, ukrasti redovni zrakoplov i zabiti će se u zgradu Sabora. Znači situacija tijela državne vlasti redovno rade, znači sve. I imamo, imamo saznanja [[Upadica: Zabijaj u drugu zgradu, nemoj u Sabor.]] u Sabor zato što hoće vrh zakonodavne vlasti, je li tako? Evo, recimo u Banske dvore, može u Banske dvore, može, evo. Bolja varijanta Banske dvore ali može. I sada treba znači reagirati, imamo sve informacije, imamo ... [[Govornik se ne razumije.]] znači možemo tući mig 29. Imamo, imamo zrakoplov koji će, zrakoplov, imamo naše brodovlje, znamo koliki mu domet može podmornica uništiti. Znači samo se treba napraviti da se mora naložiti, gledam američke filmove, je li tako, svi gledamo američke filmove, to je varijanta, u američkim filmovima alfa 1 zna se šta se radi, alfa 2, gotovo nema više srpskih zrakoplova u zraku. E, na te stvari mi upozoravamo. Znači situacija je rodovne, ne možete mi reći gospodine ministre da tijela državne vlasti nisu, rade. Rade redovno, ne možete reći Sabor ... [[Govornik se ne razumije.]] jer tu sada sjedimo je li tako. Sve redovno se dešava. Događa se sve redovno. Možemo to spriječiti. I sada u ovoj varijanti ako mi budemo išli. Recimo čak predsjednik Šeks koji zna šta je obrana on to sazna od službe i kaže ajmo odmah ću utvrditi neposrednu ugroženost, znači napravili smo puno ali nismo ništa. Moramo sada Sanadera da supotpiše zajedno sa Mesićem. A ovaj jedan a drugom tamo. Znači šta bi bilo pametno za pravog čovjeka? Bar da se kaže da u tima mogu telefon, da se konzultiraju a ne da supotpisom, je li tako. Supotpisom, razumijete, to je telefonska varijanta. Pa znate onaj peti zrakoplov kako je srušen u Americi. Srušen je na normalno. Sve ide na, zovu predsjednika i znaju što će se napraviti. Ajmo sad sljedeću varijantu što isto upozoravam. Pazite. Ista ta situacija predviđa da tek onda se može kod nas obaviti mobilizacija. Recimo da imamo operativne podatke i mi ovdje u SAboru na vrijeme dolazimo do te varijante da su dva, da dolazi stanje neposredne ugroženosti neovisnoti i jedinstvenosti države je li tako? Dolazimo, ali mi da bi počeli djelovati, da obrambeni sustav moramo provesti mobilizaciju. No Zakon o obrani kaže da će se tek kad mi proglasimo neposrednu ugroženost neovisnosti i jedinstvenosti Republike provoditi mobilizacija. Pa je li vi znate gospodine ministre što je plan pripravnosti? Što je plan mobilizacije? Plan pripravnosti u našem izričaju ima prvi, drugi i treći stupanj. U Americi to imaju po bojama. Evo zna i general Čosić, bio je tamo. I već se u prvome stupnju provodi mobilizacija dijela u oružanim snagama. Razumijete. To je ona varijanta kad dobijemo, recimo situacija u Srbiji se desila kad su ubili predsjednika Vlade. Automatski se sve susjedne zemlje ne znaju što će se dešavati dižu se u prvi stupanj. Dižu se u drugi stupanj. O tome mi govorimo. Znači imamo situacija da se ne može reagirati. Znači znate kako to zovu u drugim zemljama. To zovu izvanredne okolnosti ili izvanredno stanje. Mi smo to imali prije u Zakonu o obrani, sad nemamo Zakon o obrani. I na te mi stvari... .. [[Upadica se ne razumije]] Glavaš nemoj se zajebavati, znaš kakva je situacija bila. Prema tome, ... [[Govornik se ne razumije]] mi konstruktivno nudimo, a sad gledajte jednu stvar evo potpredsjednik, sad ću vam samo reći kako naša Vlada ne pozna stanje. Gledajte Vlada nama kaže u odgovoru da postoji, ovaj, kaže Vlada ovako, veli: “Postoji vam stanje neposredne ugroženosti neovisnosti, jedinstvenosti i opstojnosti Republike Hrvatske”. U Ustavu takvog stanja nema. Takvog stanja u Ustavu nema. U Ustavu vam stoji, u članku 17., članku 17. neposredna ugroženost neovisnosti i jedinstvenosti države, a u članku 100. vam stoji stanje neposredne ugroženosti i neovisnosti i jedinstvenosti i opstojnosti države. To smo imali u bivšem Ustavu ovo stanje. Znači sad toga stanja više nemamo. Prema tome bar kad se piše odgovor čitajte ovaj dio Ustava. E ajmo sad dalje. Zakon o obrani ne govori nijednom ovome, od ovoga dva stanja nego on uvodi, on uvodi novo stanje koga nigdje nema neposredna ugroženost. I sad se to brani da je to ustavna kategorija. Pa jesmo mi pravnici ovdje ili što smo? Prema tome znači ovo je dobronamjerno. Situacija je takva. Obrambeni sustav mora biti takav da uvijek može odgovoriti. Prema tome budimo ozbiljni u tima situacijama. Mi ne plediramo, znači ovo je prvo čitanje. Ovo, ja vam mogu navesti još drugih primjera gdje ćete vidjeti da ta situacija nije takva, a što vi kažete, šta mislite vi da bi predsjednik države kad ide recimo negdje na put ovlastio predsjednika Sabora Šeksa da ga zamjenuje. Treba biti pismeno prema članku 96. Je li tako? Treba biti pismeno ovlaštenje kad mi na to govorite. Šta mislite da bi to on dobio sad u ovom trenutku ili je li ste vi dobili jedno ovlaštenje za koje je predsjednik išao da ga zamjenjujete kao predsjednik države prema članku 96? Niste. Pokažite mi to onda povući ovo sve. Prema tome budimo ozbiljni. Jeste dobili? Samo šta piše unutra? Samo šta piše unutra? Budimo ozbiljni i plediramo ovako. Ukoliko vi ne budete, mi imamo izrađen Zakon o obrani, novi, cjelovit. Inače ako bi vam počeo analizirati vrijedeći Zakon o obrani onda ćete vidjeti da se ne zna što je zapovijed, što je direktiva, što je ovo, što je ono i prema tome možete samo glasovati za naš prijedlog zakona. Hvala lijepa. [[Pljesak]]
Kolega Kovačević je, ja ne smijem komentirati, ali vrlo slikovito iznio pa onda nemojte mislim jedno imam prijedloga za povredu poslovnika. Izvolite kolega Jukić.
Gospodine predsjedniče imam primjedbu na vas jer ste vi kao predsjednik Sabora dužni omogućiti mir u sabornici, a nije bio mir. Ja nisam mogao jednostavno čuti kolegu Kovačevića od žamora kolega zastupnika, ja vas molim. ... /Upadice se ne razumiju [[... Pa dobro, ja nisam, ne čujem dobro ...]] Govornik se ne razumije/ ...
Molim? Repliku na, ne bi išlo. Vi ste predlagatelj. Vi možete govoriti. Pa da. Dobro.
Kolegice i kolege ja sam vrlo žalostan kao branitelj, vrlo sam žalostan i zastupnik 8 godina, na smjeh kada se govori o ovako ozbiljnim temama kao što je Zakon o obrani. Vrlo sam žalostan i žao mi je što sam mogao slušati smijeh u sabornici kada se govori o, o mogućem terorističkom napadu na Republiku Hrvatsku. Ja bih vas samo podsjetio i nas i one koji, koji, kojima je to možda smiješno, ovdje sjede ljude, ljudi koji mogu posvjedočiti ako se žele javiti za riječ da je, smo imali situaciju u našoj kratkoj povijesti da je dan prije nego što su avioni poletjeli i bombardirali ovdje pred nazočne Banske dvore, isto tako bilo smjeha među zastupnicima i isto tako bilo je općih tvrdnji kako neće biti rata niti agresije. Meni je jako žao što se jedan ozbiljan prijedlog na ovakav način percipira. Mi, mi nismo imali namjeru vas nasmijavati nego smo imali namjeru upozoriti na jedan veliki problem, isti takav smijeh vjerujte kolegice i kolege ja sam svojim ušima čuo od kolega predstavnika stranih veleposlanstava, vojnih predstavnika stranih država koji su kada smo mi kao članovi Odbora im ovdje čitali naše zakonsko rješenje su se isto tako smijali kao i vi. Vjerujte. Hvala vam.
Kolega Jukić, ja mislim da se nitko nije smijao prijedlozima niti vašem prijedlogu, vašega Kluba niti rješenjima, prijedlozima mislim da ne. Nego je bilo malo raspoloženje takvo. Poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Poštovani gospodine predsjedniče Sabora, gospodo pravaši, predlagatelji Zakona, uvaženi ministre, kolegice i kolege. Potpuno shvaćam intenciju Kluba HSP-a da, potpuno shvaćam intenciju KLuba HSP-a da se popuni ova praznina. Koliko se sjećam, mislim da su i kod donošenja promjena Ustava HSP-ovci upozoravali na ovu nedosljednost, možda nelogičnost. I vjerojatno je HSP u pravu kada tvrdi da niti jedna zemlja nema na ovakav ili sličan način riješenu uporabu oružanih snaga. To jest da predsjednik Republike kao vrhovni zapovjednik ima pravo bez supotpisa upotrijebiti oružane snage. Volja ustavotvorca je kod donošenja Ustava bila drugačija. I mislim da je bila s pravom drugačija. Ne samo zbog toga da bi se ograničilo, ograničila moć predsjednika Republike nego zbog toga da bi se spriječile moguće zloupotrebe. Ja ću navesti samo neke moguće zloupotrebe. Zakon kaže u svom članku 100. neposredna ugroženost, ne definira ugroženost čega? Govori o neposrednoj ugroženosti. Kada bismo mi sad predsjedniku Republike dali ovlast da procjenjuje što je to neposredna ugroženost onda zamislimo situaciju, mislim da je bila 2000. godina, demonstracije na splitskoj rivi. Vladu se proziva izdajničkom. Poziva se, prijeti se smrću predsjedniku Republiku i predsjedniku Vlade, da će ih pojesti crne vrane. Znači napada se najviše institucije sistema. Zamislimo situaciju da predsjednik Republike pošalje vojsku na demonstrante jer procijeni da to jest neposredna ugroženost. Mi smo imali i prije toga recimo okupljanje na Trgu Bana Jelačića kada je radiu 101 ukinuta koncesija. Kada je koliko ste napisali predsjednik REpublike tada u inozemstvu zahtjevao tada od Ministra unutarnjih poslova da intervenira. Pa je ovaj to odbio. Ali pomislimo da predsjednik Republike kaže pa to je neposredna ugroženost. Vojskom to rastjerati. Tim se motivima ustavotvorac rukovodio kadaje uveo institut supotisa. Značisprečavanje svake moguće zlouporabe. I ja uistinu mislim da su prilike u našoj zemlji s obzirom na zbivanja od 2000. još uvijek takva da je ovo ograničenje nužno. Manja je mogućnost zloupotrebe ako o tom moraju odlučiti dva čovjeka nego odlučuje samo jedan. O mišljenju Vlade mislim gospdline Jukući da set posve u pravu kažete da je pogrešno jer se poziva na članka 100. stavak 2. umjesto da se poziva na članak 99 stavak 4. Ustava koji kaže. U slučaju neposredne ugroženosti, neovisnosti, jedinstvenosti i opstojnosti države predsjednik Republike može uz supotpis predsjednika Vlade narediti uporabu oružanih snaga iako nije proglašeno ratno stanje. To je sitacija koju vi opistujete, kada imamo mirodopsko stanje i kada predsjednik Republike uz supotpis premijera naređuje uporabu oružanih snaga. To je stavak i to je članak Ustava koji regulira to pitanje. Malo nešto i ova vašem tekstu ako dopustite, tu imamo nekoliko termina. Dakle Ustav spominje neposrednu ugroženost neovisnosti, jedinstvenosti i opstojnosti države. Zakon govori o neposrednoj ugroženosti ne zna se čega. Bilo bi dobro da prepiše ustvnu odredbu. Bilo bi dobro da se zna ugroženost čega, da to nije ugroženost predsjednika REpublike ili prenijera ili ne zna koga. A vi govorite o prijetećoj opasnosti od iznenadne oružane agresije u jednom članku a u drugom od iznenad oružanog napada. Pa sada imamo jednu čitavu zbrku termina. E sada gledajte s time da je prijeteća opasnost od iznenadne oružane agresije pa gotovo kontradikcija na djelu. Jer s jedne strane imamo prijeteću opasnost pa to je jedno stanje koje predvidljivo traje jer prijeti dugo prijeti. A s druge strane imate iznanadnu oružanu agresiju a riječ iznanadno podrazumjeva da se nešto događa bez nade da će se dogodti znači bez prethodne predvidljivosti da će se dogoditi. Pa je to jedna nelogičnost u cijelom ovom izrazu, pa već iz tih razloga ovo ne bilo uputni na ovaj način prihvatiti. O iznenadnom oružanom napadu to je sada treći, sve bi to trebalo na neki način uskladiti. Ali onda dolazimo opet na pravo pitanje. Ja mogu razumjeti, kao što sam rekao, vašu intenciju. Moždabi tu prazninu trebalo na neki način popuniti, možda možemo zaključiti da nam je društvo dovljno zrelo da se ne bojimo ovlasti koje bismo dali predsjedniku Republike. U interesu zaštaite nacionalnih interesa. Ali bojim se da to nećemo moći zakonom učiniti. MOrali bismo mijenjati ustav. Ova nam poluga nije dovoljno dugačka, ona nije primjerena jer se ne može zakonom mijenjati Ustav koji je tako izričit u pogledu uprabe oružanih snaga. Prema tome uz sve razumjevanje vaših htjenja prihvatiti ovaj Zakon, značilo bi svjesno prihvaitti zakonski tekst koji je protuustavan. Ili je u suprotnosti i on bi bio u suprotnosti s Ustavom jer Ustav u dva svoja članka decidirano kaže kako se mogu upotrijebiti oružane snage. Prema tome mislim da ste potaknuli važno pitanje. O njemu svakako treba raspravljati ali mislim da instrument za kojim ste posegnuli na žalost nedovoljan i neprimjeren veličini problema i na koncu i na ove ustavne ograde, koje ne možemo preskočiti kao da ih nema. Hvala.
Hvala lijepa. Ministar obrane Berislav Rončević.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Ja nisam možda najbolje čuo dio izlaganja gospodina Kovačevića zbog vesele atmosfere. Ali ako sam dobro čuo ono što je reko onda želim reći da nije u pravu. Jer su stanja neposredne ugroženosti i ratno stanje jasno definirani zakonom o obrani u članku 3. stavak 1. točka 6. Zakon definira stanje neposredne ugroženosti. A točka 7. definira ratno stanje prma tome ne stoji vaš navod ukoliko ste ga rekli dopuštam da vas nisam dobro čuo. I gospodinu Staziću odgovor zašto se Vlada nije pozvala na članak 99. Ustava. Zato što on presumira proglašena stanja neposredne ratne opasnosti A to je temeljem članka 6. zakona o obrani nadležnost Hrvatskog sabora. Zato se Vlada pozvala na Zakon, na članak 100. koji daje mogućnost predsjedniku Republike da u slučaju stanja kada tijela državne vlasti nisu u mogućnosti redovno raditi i donositi svoje odluke donosi uz supotpis predsjednika Vlade uredbe sa zakonskom snagom. A kasnije stavak 5. razrađuje obvezu potvrđivanja tih uredbi. Zbog toga ne članak 99. nego članak 100. Ustava i zato je to argumentacija Vlade. Hvala lijepa.
Hvala. Ispraavk netočnog navoda poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Pa mislim samo radi jasnoće. Članak 99. stavak 4. govori o upotrbi oružanih snaga iako nije proglašeno ratno stanje. Pa tako vam glasi članak zakona. Znači iako nije proglašeno. Ako nije proglašeno znači da je redovno mirnodopsko stanje. A to je baš klasičan primjer na koji upućuje gospoda pravaši.
Poštovani zastupnik Niko Rebić.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Pred nama je prijedlog izmjena i dopuna zakona o obrani, u dijelu koji se odnosi na dopunu članaka 104. , 110. a koji govori o mobiolizaciji odnosno, uporabi oružanih snaga. Name predlagatelji smatraju da u zakonu postoje pravne praznine jre nije utvrđena nadležnost za mobilizaciju oružanih snaga ili pojedinih njenih djelova. Pretpostavljam da je predlagač sadržajno podrazumijevao da je riječ o istom istom stanju samo ga je različito definirao. Kod akona o obrani pošlo se od stanja koje poznaje Ustav Republike Hrvatske a to su ratno st anje i neposredne ugroženosti neovisnosti, jedinstvenosti i opstojnosti REpublike Hrvatske. Ova dva stanja sadržajno suj propisana člankom tri Zakona o obrani tako da je stanje neposredne ugroženosti stanje sigurnosnog okruženja RH u kojem postoje očiti pokazatelji izravnih operativnih priprema druge države za poduzimanje postupaka i aktivnosti usmjereni na povredu suvereniteta i neovisnosti te stanja u državi koje su zbog oružanog terorističkog ili drugog nacionalnog djelovanja dovedeni u pitanje neovisnost ili stanja u državi koje su zbog oružanog terorističkog ili drugoga nacionalnog djelovanja dovedeni u pitanje neovisnost ili cijelovitost RH. MIšljenja sam da naprijed navedena definicija sadrži u sebi definiciju i prijeteće opasnosti od iznanadne oružane agresije na Republiku Hrvatsku i nema potrebe za definiranjem stanja koje predlažu predlagači, jer bi isto uistinu bilo teško definirati, odnosno nemoguće razgraničiti. Također važno je napomenuti da Republika Hrvatska ima sustav sigurnosnih službi te u sigurnosnom okruženju u kakvom se Republika Hrvatska nalazi gotovo je nemoguće zamisliti iznenadni oružani napad koji ne bi mogao biti predviđen. Točno je da ratno stanje i stanje neposredne ugroženosti utvrđuje Hrvatski sabor na prijedlog predsjednika Republike uz supotpis predsjednika Vlade. Međutim, Ustav Republike Hrvatske u članku 100. stavku 2. poznaje stanje kad su tijela državne vlasti onemogućena da redovno obavljaju svoje ustavne dužnosti. Predsjednik Republike može na prijedlog predsjednika Vlade i uz njegov supotpis donositi uredbe sa zakonskom snagom. Jedna od uredbi sigurno može biti za mobilizaciju Oružanih snaga, odnosno njenih pojedinih dijelova. Međutim, predlagači idu i dalje i postavljaju pitanje odsutnosti Predsjednika Republike Hrvatske ili predsjednika Vlade Republike Hrvatske izvan zemlje u trenutku iznenadnog oružanog napada. Mišljenja sam da je u pitanju odsutnosti Predsjednika Republike riješio članak 96. Ustava koji kaže: "U slučaju kraće spriječenosti uslijed odsutnosti Predsjednik Republike može povjeriti predsjedniku Hrvatskoga sabora da ga zamjenjuje". Što se predsjednika Vlade tiče u skladu sa Zakonom o Vladi Republike Hrvatske u svakom slučaju može ostavit da ga zamijeni jedan od potpredsjednika Vlade. I na kraju zapravo bih želio kazati da su i sami predlagači dezavuirali svoj prijedlog Zakona o obrani odustajanjem od termina iznenadne oružane agresije na Hrvatsku. Sada to formuliraju u iznenadni teroristički udar i sl. a to je nešto sasvim drugo, to baš nije u vezi sa mobilizacijom i općom ugroženosti, to je pitanje preventive koja je u tome jedino djelotvorna, a to je onda pitanje funkcioniranja tajnih službi, specijalnih postrojbi, zapravo pitanje kako djeluje sustav koji već postoji u segmentima Ministarstva obrane i MUP-a. Zato usprkos dobroj nakani usvojiti ovakav prijedlog Zakona o obrani mislim da bi u krajnjem slučaju bilo i neozbiljno za ovaj Dom i zbog toga neće dobiti moju potporu.
Rasprava po prijavljenim zastupnicima je zaključena. Molim predstavnika predlagatelja da da završni osvrt.
Prije završnog dijela moram prvo reći gospodine Niko jučer smo bili na sjednici Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, vidjeli smo kakvo je stanje u sigurnosnim službama da nema koordinacije, zaključke donijeli, nemojte molim te čitat ono što ima u izvješću Vlade kad smo sami vidjeli da stanje ne funkcionira, da se puno stvari mora popraviti da bi to stanje funkcioniralo i nemojte čitati ovo što je Vlada napisala. Ja sam lijepo rekao da ove mnoge stvari što su napisane ne stoje i mi samo, razlika prema tome nemojte mi govorit. Ovo je riječ o jednoj dikciji. To znači može biti teroristički. Znači riječ je o iznenadnom oružanom napadu. Može biti teroristički čin, može biti bilo kakvi drugi način, čin, ali je čin gdje se mora riješiti pitanje da se uporabi dio vojske. Pa mi ne živimo više u srednjemu vijeku, znamo kako je razvijena tehnika i sve ostalo. Pa može se desiti jedna varijanta da netko hoće baciti kemijske otrove, da taj zrakoplov treba srušiti. Nemojmo živjeti u iluziji. Postoje razno-razne situacije. Da ste vi stavili u Ustav tko ga je radio, elektronički potpis, moglo se i to riješiti, ali kad ste radili Ustav napravili ste taj dio. O.K. slažem se, ali vam to nije ista situacija. Ja sam već jedanput govorio da se to u drugim državama u obrambenom sustavu zovu izvanredne okolnosti, izvanredno stanje kako god hoćete. A gospodine ministre ja sam lijepo rekao kako Ustav rabi ova dva stanja i da, a Zakon o obrani rabi pojam neposredne ugroženosti razumijete. Tog nema u Ustavu, o tome sam ja govorio. To je taj propust koga nema u Ustavu. Prema tome situacija je sasvim jasna. Obrambeni sustav svake države mora biti takav da odgovori na svakakvu ugrozi. Mi, zato se porezni obveznici normalno financiraju iz poreza i ustroj obrane i svega ostaloga i budimo ozbiljni kod tih situacija u stvarima kao što su nacionalna sigurnost, funkcioniranje pravne države, druge stvari to moramo biti jedinstveni, moramo taj problem riješiti. Mi ne možemo taj problem ostaviti nerješeni, znamo kakvih se situacija može dogoditi, to se u svijetu događa. Znamo varijantu da je dijelovi iz medija Al' Qide da je iz Zenice otišla u Španjolsku pa budimo svjesni realne situacije. Moramo, mi kažemo to su varijante gdje se mora odmah reagirati, a ne možemo iskazivati nepovjerenje u predsjednika Vlade ili predsjednika države, oni su legalno izabrani, oni su dali prisegu i nema onoga više naša Vlada, vaša Vlada. Vlada je Republike Hrvatske, predsjednik je Republike Hrvatske jel' tako se ustavno narod odredio na izborima. Ali plediram budimo svjesni situacije, nemojmo se držati ko' pijan plota što je Vlada rekla. Situacija je takva, ne može mi nitko odgovoriti u razno-raznim varijantama kako će i dal' će se reagirati. Ne može se reagirati, a tek onda dolazi ako se tako nešto desi, situacija koja ima posljedice da ne kažem kakve može imati posljedice. Prema tome moramo biti svjesni i ozbiljni i u skladu s tim svjesnosti i ozbiljnošću klub HSP-a predlaže zaključak ovome Visokome domu, a to je da se obvezuje Vlada Republike Hrvatske da žurno, a najkasnije u roku od 60 dana podnese Hrvatskom saboru godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustava, provođenju kadrovske politike i … [[Ne razumije se.]] u Oružanim snagama, izvješće o ostvarivanju plana obrane Republike Hrvatske i provedbi obrambenih priprema. To je Vlada obvezna polazeći prema odredbama članka 8. točke 4. … [[Ne razumije se.]] članka 6. stavka 2. alineja 4. i 8. Zakona o obrani. Ljudi budimo svjesni, mi nemamo plana obrane više. Plan obrane je zadnji od 91. godine. Nemamo plana uporabe Oružanih snaga. Jel' vama to jasno u kakvoj situaciji nalazi, a govori se da se radi o preustroju vojske. Kakav preustroj vojske? Nemamo ništa. O čemu pričamo? Budimo svjesni i odgovorni zašto smo izabrani ovdje. Prema tome, kako i na koji, mi ne plediramo da ova naša rješenja u ovome izričaju uđu, ali budite svjesni i odgovorni moramo imati obrambeni sustav koji će biti u funkciji zaštite. To nam je bitno. Moramo imati svoju ustavnu ulogu i zadaću izvršiti, a ne što netko to nije pročitao ni u Vladi što je rečeno, odnosno što je Ministarstvo obrane i bivša ekipa napravila, isti odgovor što je napravila prije, oni na taj način svoj nerad opravdavaju. Prema tome situacija nije baš tako jednostavna. Ja vam mogu kazati puno primjera, ali glasujte po savjesti a ne po stranačkoj stezi. Hvala lijepo.
Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Niko Rebić.
Ma zapravo nije mi nakana zaoštravati ovu raspravu nego zapravo mijenjat, mislim naprosto nije točno da treba mijenjati ovaj zakon, Zakon o obrani da bismo imali upotrebu za nekakve terorističke skupine ili Al' Qide ili ne znam o čemu se sve tu ne radi. Jer mi to moramo izgradit kroz naš sustav kod Ministarstva obrane, a osim toga mislim da ovaj Dom donosi i previše zakona i da previše zakona i da previše mijenjamo zakone i zapravo bi trebali donijet zakon o ne mijenjanju zakona najmanje dvije godine, da konačno i naučimo se nešto u tim zakonima.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Željko Krapljan.
Štovani gospodine predsjedniče, ispravljam krivi navod gospodina Kovačevića. Nije točno da Hrvatske obrambene snage nisu spremne i da ne mogu odgovoriti izazovu jer to bi bilo omalovažavanje Hrvatskih obrambenih snaga. Pokraj elitnih gardijskih postrojbi koje imamo, pokraj pričuvnog sastava koji je spreman i da ne kažem u svakom trenutku i u određenom vremenu može izvršit svoje zadaće, pokraj Hrvatskog ratnog zrakoplovstva, Hrvatske ratne mornarice ne možemo takvu činjenicu prihvatit i odgovorno tvrdim da je totalno u zabludi.
Predlagatelj, gospodin zastupnik Pero Kovačević.
Gospodine zastupniče, nisam rekao, da obrambene snage nisu spremne. Reko sam da nemamo plan obrane. Plan ... [[Ne razumije se.]] , o čemu vi pričate meni? Ja nisam rekao da nisu spremni. Zato smo mi tu da napravimo da se pokrene taj cijeli tijek.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani, prvo čitanje, P.Z. br. 36. Predlagatelji zakona su zastupnici Vlado Jukić i Pero Kovačević. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o obrani, koji su predložili zastupnici Vlado Jukić i Pero Kovačević, zbog razloga navedenih po mišljenju Vlade Republike Hrvatske i izvješćima radnih tijela. Tko je za ovaj zaključak? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 81 glas za, protiv 20 i 7 suzdržanih donijet spomenuti zaključak. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika HSP-a dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da žurno, a najkasnije u roku od 60 dana podnese Hrvatskom saboru. Jedan, godišnje izvješće o spremnosti obrambenog sustva, provođenju kadrovske politike i ukupnom stanju u oružanim snagama. I drugo, izvješće o ostvarivanju plana obrana Republike Hrvatske i provedbe obrambenih priprema. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno sa 112 glasova za donesen predloženi zaključak.
Poštovani predsjedniče Šeks, kolegice i kolege zastupnici. Čak sam se poplašio da će to doć kasno, a ja uveče ne funkcioniram dobro kad mudre ... [[Upadica se ne razumije.]] Molim? [[Upadica se ne razumije.]] Dakle, ja ću ovu po meni vrlo važnu Deklaraciju i predložit, odnosno objasniti vama sa jednom malom digresijom koju smatram vrlo važnom za samu nakanu Deklaracije koju smo predložili. Naime, mnogi među vama moji prijatelji i novinari su me pitali zbog čega prošlog tjedna na aktualnom satu nisam reagirao na polemičku doskočicu našeg uvaženog predsjednika Šeksa gdje je on mene uputio ako nisam zadovoljan ili kao što je on kazao, ako nisam zadovoljen da se zadovoljim na drugi način. Ja to nisam učinio iz pedagoških razloga jer se mi moramo naviknuti snošljivosti, podnijeti drugačija raspoloženja, drugačija mišljenja, a u njegovoj polemičkoj doskočici nije ničega bilo što bi bilo zabranjeno, odnosno Poslovnikom ovoga Visokoga doma. Dakle, to nije bio ni govor mržnje, to nije bio čak ni netolerantni govor i nije bio uvredljivi govor. Radilo se o nekoj vrsti infantilnog osvetništva na mah, a takva se situacija događa svakome od nas i svakome od vas ...
Kolega Letica.
Kažite.
Ja ću vas sada prekinuti za trenutak. Ja vas molim da se u vašem izlaganju ne polemizirate i svaki puta, ovo je već treći puta da vi na stanoviti način sa predsjednikom Hrvatskog sabora koji sam trenutačno ja, iznosite vaše opaske, iznosite vaše vrijednosne sudove. Prošli puta i pretprošli puta i prvi puta ste se ispričali meni na način da ste ponovili ono za što je predmet sudskog kaznenog postupka protiv vas između nas dvoje, pa ste se izrazili žaljenje, ispričali ste se i ponovili to što ste, za čega je između nas se vodi sud. Nakon toga ste u mojoj nenazočnosti izvoljeli reći da vas je netko nazvao i da neki zastupnik ovdje izgleda, i spomenuli ste onoga voditelja iz one TV emisije Jarana, a rekli ste "a nije to predsjednik Sabora". Meni je uistinu žao što sam ja prošli puta kada ste na aktualnom prijepodnevu iznijeli moju jednu interpretaciju na moj navod intervjua, nazvavši to morbidnim i opet mene naveli na polemiku. Ja sam pogriješio što sam si dao jednog nepotrebnog, nekontroliranoga oduška i što sam izrekao one riječi o tome, ako niste zadovoljni da se zadovoljite na drugi način. Ali ja vas sad molim da ponovo ne polemizirate i da mene ne uzimate kao predsjedavajućega u vezi ove Deklaracije. Vi ste ponovo sada govorili o mome infantilnom ispadu.
Nisam, ako riječ ispad nisam upotrijebio.
Pažljivo sam slušao, ja vas molim ...
Postoji fonogram.
... vi govorite o Deklaraciji, o prijedlozima u Deklaraciji, o svim razlozima, ali nemojte ići na omalovažavanje i vrijeđanje predsjedavajućega, neovisno tko je to. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Šeks, nije mi ni na kraj pameti da bilo koga omalovažavam. Ako me baš pitate u vezi sa tom malom digresijom oko Jajana, nije se uopće odnosila na vas nego na bivšeg ministra Pančića. Ne znam uopće kako ste zaključili da bi se ja bavio vašom osobom, to je bila jedna zgodna i postponoćna primjedba. Molim vas lijepo, dopustite mi, ako mogu nešto kazati u desetak minuta jer se tiče same biti ove Deklaracije o slobodnom izražavanju mišljenja, stavova i uvjerenja u ovom Saboru. Ako mi nećete dopustiti ...
Da, ja vam dopuštam, ali nemojte uzimati mene za neki primjer ili ...
Da li ja vas smijem spominjati, da li ja, zapravo, šta ja, ne znam šta mi hoćete sugerirati?
Hoću vam reći ono što će svaki predsjedavajući reći svakom zastupniku da se držite općih pravila ponašanja u odnosima između zastupnika i predsjedavajućega i da ne omalovažavate niti vrijeđate predsjedavajućeg.
Budite sigurno da se to neće nikada dogoditi. Znači, i moj građanski odgoj i moja profesija profesora i način javne komunikacije su takvi da neću nikada nikoga uvrijediti. Samo moram objasniti o čemu se tu radi. Upravo sam kazao da u vašem istupu se radilo o jednom istupu na mah, nisam uopće upotrijebio pojam koji ste mi tu pripisali i događa se takva situacija svakome od nas, u našim obiteljima. Kad dobijemo jednu vijest koja je neugodna, ali svakako da iznošenje jedne vijesti u ovom Visokom domu koja se ticala jednog vašeg intervjua, neću sada uopće ponavljati te riječi, je vas dovela u jednu neugodnu situaciju. Ali za tu situaciju ja osobno nisam kriv. Čak ni vas ne krivim, ko zna kakvi su bili konteksti tog razgovora. Čovjek javno nešto kaže, a to što ste kazali je bilo jako neugodno. Prema tome, ta neugodnost je rezultirala jednim vašim istupom na mah koji možda vi ocjenjujete ili drugi su ga ocijenili kao nepristojnim, ali ja ga nisam takvim ocijenio. Zato što ja se općenito vrijeđam u zavisnosti od prilika i od osjećaja vlastite krivice, a ne od toga što ljudi neki o meni misle. Općenito ste me doveli u jednu situaciju da ću sada morati nešto malo drugačije govoriti o ovoj deklaraciji. Naime, ova deklaracija, odnosno predložena u najboljoj mogućoj namjeri. U toj namjeri da se prošire poveća stupanj snošljivosti, pojam tolerancija je zbunjujući zato što djeluje kao zavodno, kao i sve tuđice u hrvatskom jeziku, pojam snošljivosti je puno ugodniji, pravilniji pojam i on između ostalog postavlja i vašu i moju i naših kolega sposobnost da podnesemo drugačije mišljenje, drugačije svjetonazore, drugačije profesionalna uvjerenja, drugačije profesionalne predrasude, i da kroz tu zajedničku raspravu pokušamo prodrijeti prema odlukama i zakonima koji su u prilog općega dobra. Ova predložena deklaracija nije imala veliku ni raspravnu ni glasačku sreću ni u matičnom odboru. Naime, protiv nje su glasovali zastupnici, odnosno članovi Odbora iz redova HDZ-a. Međutim, oni su raspravno bili u prilog te deklaracije koliko se sjećam, zapravo nitko ništa nije imao protiv sadržaja deklaracije. Po logici stranačke … su bili protiv deklaracije, šta ja mogu razumijeti. Protiv deklaracije su raspravno bili i dva člana odbora koji su se politički diskuzivno socijalizirali u doba verbalnoga delikta i sa sobom nose stanovite probleme ili traume te rane socijalizacije. Za deklaraciju je bio profesor ugledni i dekan Zagrebačkog fakulteta profesor Davor Krapac, koji je u svojoj diskusiji ukazao na objektivnu podnormiranost članka 75. Ustava Republike Hrvatske, kojim se regulira zastupnički imunitet članova ovog visokog i članica ovoga visokoga doma, on je samo predložio da se iz naslova te deklaracije izbriše pojam slobodno, jer se on po njegovom uvjerenju pretpostavlja. Sami tijela vrhovne zakonodavne vlasti u svijetu, uglavnom se nazivaju ili pojmovlje koje je vezano za ta dijela, izvedeno je iz tri glagola, iz glagola okupljati se, misliti ili promišljati i govoriti. Uglavnom u slavenskim narodima i državama pojmovi kao što su Sabor, Sobranja, Skupštine, zborovi, sejmovi, su pojmovi koji se vezuju uz pojam okupljanja, jer su ti narodi teško nalazili u povijesti i prilike da se zajedno okupe, da se saberu i to u doslovnom smislu … da bi se mogli na adekvatni način sabrati imati dovoljno prostora, slobode da iskažu svoja uvjerenja i mišljenja. Postoji nešto, tijela vrhovne vlasti koja izvode svoj naziv iz mišljenja i veći dio vrhovnih tijela vlasti izvodi naziv svog izgovorenja. i zbog toga je vrlo važno da se sistem govora ili slobode govorenja u ovakvim sabora proširuje. Što se samog govora u parlamentima tiče, svatko od nas tko ima predodžbe o sebi kao relativno dobrom govorniku, ja bih mu predložio jednu pedagošku mjeru, koju svatko od nas može lako napraviti, da uzme vlastiti fonogram, pa će vidjeti kako je katastrofalan govornik uključujući i mene i ne smijem spomenuti predsjednika Sabora. Naime, i veliki prijatelj Hrvatskog naroda, Alan Fingel … u svojoj knjizi koja je objavljena na hrvatskom jeziku, nezahvalnost, počinje tu knjigu jednim malim eskurzom iz retoričke skromnosti. On kaže da je prvi put u životu pokušao pobjeći vrlo dramatičnom i teškom činu muke sa vlastitim pismom i da je pristao da napiše knjigu govoreći. i kad je pročitao transkript vlastitog govora, on je kazao da je on žestoko presudio protiv njega. Zbog toga u modernim društvima, pogotovo u televizijski prenošenjima parlamentarnih rasprava, i dobro je da ova rasprava nije televizijski, postoji veliki dio neverbalnog govora, koji se može razumijeti samo ako ste nazočni na sjednicama, inače vrlo … govoreći ako smijem pošto su moje granice govora u ovom izlaganju dosta bitno ograničene, ja ću pokušati improvizirati i izvest ću jednu vrlo skromnu skicu mogućih diskurzivnih strategija s kojima se mi suočavamo u ovom Saboru. Prva od tih diskurzivnih strategija mogla bi se nazvati hiperpolemičkim dijalektičko-marksističkim diskursom koju prakticiraju mnogi stariji zastupnici iz redova SDP-a i članovi drugih stranaka koji su nekad pripadali politbiroima. Druga strategija mogla bi se nazvati konspirativnim dizetenskim diskursom, koji se temelji ili se može pronaći u svim strankama među zastupnicima koji su bili predmet ili političkog progona ili zatvoreništva ili emigracije. Postoji deseterački narodnjački diskurs, koji je zasnovan na retoričkim podvalama i naprdaljkama, međutim, u Saboru više takvih koliko ja vidim ne postoji. Postoji znanstveno prosvjetiteljski diskurs, koje prakticiraju profesionalni istraživački, znanstvenici, profesori, profesor Josipović, profesor Banac, Tadić, Zlatko Kramarić, Ljubo Jurčić i mnogi drugi. Postoji liječnički i iskustveni dijagnostičko terapijski diskurs u ovom Saboru ima koliko mi je Marko rekao, jedno 10-tak ili više liječnika koji ima jedan specifični pogled na svijet, o tome bi jedanput trebalo drugačije govoriti. Postoji zdravo razumski iskustveni diskurs, gdje je najbolji primjer gospodin Damir Kajin. Postoji patetično patijovski diskurs, veliki broj zastupnika u različitim strankama. Postoji jedan respektabilni iskustveno politički diskurs, najbolji predstavnici toga su Zlatko Tomčić, Ante Đapić, Ivica Račan i neki drugi. i postoji kvazi građanski diskurs, pošto bi to moglo djelovati uvredljivo, neću spomenuti. i nestao je iz našeg diskursa pučko tribunjski diskurs, kojem je nekad najbolje, najbolja paranigma bio pokojni otac bivšeg ministra. I zbog toga što tako je bogata ta diskursivna praksa nju treba njegovati obogaćivati. A što se tiče neposrednih povoda, motiva i svrhe ove deklaracije, ja ću pokušati to ilustrirati samo rezultatima jednog istraživanja. Prije dvije godine točno provedeno je jedno veliko istraživanje koje je proveo Galup u 47 zemalja na velikom uzorku od 34 tisuće ispitanika o ugledu velikih državnih i društvenih institucija. Nažalost, tehnologija ovog Sabora je takva da sam se ja morao i općenito moje mogućnosti tehničkog rada su vrlo skromne, vratio sam se u srednji vijek, pošto nema moderne tehnologije, to su rezultati istraživanja koje pokazuje da najuglednija institucija u svih 46 zemalja jeste vojska, pa zatim nevladine udruge, obrazovni sustavi, Ujedinjene nacije, vjerske institucije, policija, zdravstvo, zatim Vlada, mediji, sindikati, Svjetska banka, pravosuđe, globalne kompanije, velike nacionalne kompanije i najmanja ugledna institucija su Parlament. To nije uopće slučajno. Među parlamentima, to je drugo, druga ovakva primitivna tehnologija, najmanje su ugledni parlamenti na srednjem istoku i u Latinskoj Americi, zatim u istočnoj i srednjoj Europi, u Aziji, u Africi, u Europskoj uniji, u Europi bez Europske unije i najugledniji su u sjevernoj Americi. Da se malo utješimo, ali tu utjehu treba pronaći uz stanovitu dozu dobre volje da se usvoji ovakva jedna deklaracija. Od svih novih demokracija najuglednije Hrvatski sabor. Znači Hrvatska je po ugledu Parlamenta prva, iza nje je Bugarska, pa Bjelorusa, pa Češka, pa Moldavija, Posljska, Srbija i Crna Gora, Mađarska, Rumunjska, Estonija, Litva, Slovačka, Latvija i najmanje ugledni Parlament ima Rusija. Upravo zbog tih okolnosti mi u HSP-u smo pokušali predložiti jednu deklaraciju koja pokušava pošto ste svi dobili neću ponavljati njen sadržaj i žao mi je predsjednik Sabora onemogućio da iskažem uvodnu digresiju koja bi bila korisna nadam se većini, pa i njemu osobno. Ja ću kazati, dva su, temeljne su dvije orjentacije i dva temeljna cilja su te deklaracije. Prva je proširenje slobode govorenja i povećanje snošljivosti. Jer je bilo puno prilika kada su se nekakve nezgodne, neobične metafore pučke izreke, znanstvene izreke tumačile ovdje kao uvredljive ne znam za Vladu, za nekog člana Hrvatskoga sabora što nikako nije dobro. I druga je svrha te da se poveća odgovornost za javno izgovorenu riječ. Pogotovo za ljude koji nemju šanse braniti se u ovom Parlamentu. Za obične građane, zbog toga, i tu se vraćam na diskusiju profesora Krapca na matičnome odboru, zbog toga što je doista članak 75. Ustava Republike Hrvatske pod normiran i praktički zastupnički imunitet nas štiti praktički od svih vidova mogućeg pravosudnog progona i svakog tipa odgovornosti za sve praktički ono što možemo kazati i u ovom Parlamentu i sve ono što možemo kazati u javnosti a može se eventualno povezati sa naš rad u Parlementu. Zaključiti ću ovo izlaganje sa još jednim izražavanjem žaljenja što mi predsjednik Sabora nije mogao, nije htio dopustit da kažem ono što sam htio kazati o tjeskobi, nesigurnosti i osjećaju straha koji se javlja među ljudima kada ostanu bez argumenata. I to pokušavaju onda pretvoriti u neku vrstu athok, ili ja sam to nazvao infatilnog osvetništva. Hvala vam lijepo.
Da. U ime Kluba zastupnika, nadam se da odbori nemaju namjere, izvjestitelji odbora. U ime Kluba zastupnika SDP-a poštovana zastupnica Ingrid Antičević.-Marinović.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane kolegice zastupnice, kolege zastupnici. Mislim da je ovo jedna prigoda kako mi u Klubu SDP-a ocjenjujemo da povodom ovog Prijedloga deklaracije o slobodnom govoru u Hrvatskom saboru od strane Kluba HSP-a progovorimo malo i o radu samog Sabora, jer naš rad je upravo govor. Govor u Saboru, rad u Saboru, kako u njegovim tijelima, tako i na plenarnoj sjednici. Ali da bi uopće mi mogli govoriti o slobodnom govoru moraju biti ispoštovane, odnosno ispoštovana osnovna pretpostavka. A osnovna pretpostavka slobode govora u Parlamentu jeste da se Parlament sastaje, da se pruži mogućnost uopće da se govori. Dakle, da se redovito sastaje, da bude aktivan, pa čak i ne čekajući zakonske prijedloge od strane Vlade koje ipak ne stižu onako kako bi je to bilo za očekivati i na što smo na kraju krajeva i obvezni u daljnjoj prilagodbi naše zakonske regulative, normative standardima Europske unije. Toga smo već bili na početku ovoga mandata pomalo svjedoci da Vlada nekako se nije osjećala kao ovdje da joj je Sabor gospoljubljiv teren i onda je to prigoda sa Sabor prigovori o temama koje su od općeg interesa koje zanimaju hrvatsku javnost pa i ne čekajući zakonske prijedloge od strane Vlade. Na kraju krajeva tu je oporba bila dosta aktivna i bilo je elemenata da se i raspravlja o tim zakonskim prijedlozima. Jednako tako i na našim saborskim tijelima. Na odborima koji trebaju imati jednu veću samostalnost. I prema tome čini mi se i inicijativu. I čini mi se da uopće sloboda mišljenja, sloboda govora jeste nešto za što trebaju biti zainteresirani svi koji uopće imaju potrebu, odnosno slobodu, slobodno govoriti. Pa čak neovisno svjedoci smo toga često pretjerane stranačke stege. Što se događa u određenoj stranci, pa bili su različiti intervjui, svi znamo, evo imali smo pratiti ako je točno, ako su mediji i prenjeli na način kako se vodi određena stranka, je li to željezna ruka, i tako, to je nešto što bismo mi onda iz početka rekli da je to ustvari unutarnja stvar političke stranke, međutim nije tomu tako. Jer se to onda kasnije reperkutira i na čitavi demokratski svijet. Ne može se biti ne demokrat u kući a demokrat vani. Dakle, o tim pitanjima mi trebamo ovdje porazgovoriti. Parlament je mjesto, odlučujuće mjesto gdje se događaju upravo zbog donošenja zakona socijalne promjene. Ali odatle slijedi i obrnuto da Parlament upravo ne radeći ili ne radeći aktivno u tom smislu može ih zadržavati odnosno biti končnica određenog napretka. Mislim da je najveća zasluga bivše vlasti što je demokratizirala zemlju. Što je rad u Saboru postao, poslje ćete jaukati na svom klubu, što je demoratizirao zemlju [[Upadica: Molim vas, dame nemojmo jaukati niti.]] što je upravo u Hrvatskom saboru, pa i onda kada su recimo vladajući bili najgrublje napadnuti o nekim temama koje eto i sada potresaju Hrvatsku i koji zaista nisu ugodni za Hrvatsku a koji uopće ne dolaze na dnevni red. Ali u to vrijeme upravo sličnih aktualnosti, naravno u puno blažem obliku, čuli su se u ovom Parlamentu riječi mržnje i netolerancije na koje se nije istom mjerom odgovaralo. I to je dobro da nije. I zato mi se čini da je to jedna stečevina koju smo trebali možda pretrpjeti da bi je uživali u većoj mjeri. I zato je zasluga, ne samo i zasluga nego i obveza i naročito oprobe da vodi računa o tome da se stupanj postignute demokratizacije zemlje i razvoja parlamentarizma ne smanjuje nego dapače da se on unaprjeđuje. Tu je svakako i odgovornost oporbe jer nema rješenih prava. Nad njima treba stalno bditi i ona su stalno u opasnosti ali na kraju krajeva ona i pripadaju samo onome tko se za njih bori. Paramentarizam i razvoj parlamentarizma kako jedino shvaćam ovu temu kakvu mi u SDP-u, Klubu SDP-a shvaćamo jeste onaj garant koji apsolutno čuva demokraciju od totalitarizma i slobodu od razularenosti. Mislim da o ovim pitanjima zaista treba progovoriti otvoreno i bez ikakve. Kažem bilo je nekih situacija koje su izazivale i kod nas saborskih zastupnika ali ne samo kod saborskih zastupnika nego jedno zgražanje u javnosti i što je izazvalo i kod nas jednu ozbiljnu zabrinutost. Naša je ovdje zadaća da se dignitet Sabora, Parlamenta uzvisi i svak je u tome pozvan, a ne da ga umanji i unizi. Zato služi saborski imunitet. Imunitet je upravo to pravo kao garancija da neće biti saborski zastupnik ometan u slobodi svog izražavanja. Ali ne bih se složila s onima koji govore da je on apsolutno zbog toga što ima imunitet slobodan govoriti što hoće i kako hoće odnosno vrijeđati, klevetati, omalovažavati i na kraju krajeva unizivati dom. To je ona odgovornost javne riječi ali na kraju krajeva i ta sloboda sama govora znači odgovor i kao svaka sloboda prije svega ne znači ništa jer sama čini mi se bit slobode je u odgovornosti. Pa prema tome onaj tko se tobože samo koristi slobodom govora da bi klevetao, da bi govorio čak o nekim zakonskim prijedlozima i tu smo obvezni da ih donosimo racionalno, da donosimo takve prijedloge koji su provedivi. I tu ta odgovornost leži jer upravo koristeći se protivno pravom čini se zlouporaba prava, a zlouporaba prava je negacija prava. U tome mi se čini da je najveća uloga i velika odgovornost onog prvog među jednakim kako je to Poslovnik i uredio, predsjednika odnosno predsjedavajućeg. Njegova je tu i velika, on nema neka posebna prava. To je jedna velika čast i zato je njegovo postupanje se na kraju krajeva i od strane saborskih zastupnika naročito oporbe, ali i od strane javnosti vrlo kritički procjenjuje da li je pravedan i pravičan. Ne samo prema svome Klubu nego prema svima. U tome leži mislim njegov i osobni ugled, ali i ugled onda i čitavog Parlamenta. Ali i posebne te sankcije koje su date upravo predsjedniku odnosno predsjedavajućem da može prepoznati i suzbiti zlouporabu naročito kada se govori govorom mržnje, netolerancije, isključivosti. To su zabranjeni govori. I oni nemaju nikakve veze ne samo sa slobodom govora nego sa nikakvom, sa slobodom nikakve vrste. Prema tome ono što mi je, se čini da je jako važno ovdje reći da je bit tog demokratskog političkog sustava ne samo u jednom velikom i masovnom sudjelovanju u političkim odlukama nego donošenje politički odgovornih odluka. U tome je sigurno i velika uloga javnosti koja na neki način i politički socijalizira našu javnost i zato izaziva također veliku zabrinutost hoće li ono što se radi u Parlamentu javnost, doprijeti do javnosti, do potrebne mjere. Na kraju krajeva da građani znaju tko zastupa kakve, kakva ima opredjeljenja odnosno zašto se tko zalaže da bi se na izborima mogao slobodno opredjeliti. Jer ako nema potrebnih informacija onda ni njegovo, njegova ta puka sloboda izbora nije prava sloboda jer se ne opredjeljuje na temelju potpunog uvida u tu, u stvar odnosno u situaciju konkretno u određene stranke ili zastupnike koji su nezavisni, koji zastupaju određene ideje i zašto se oni konkretno zalažu i zašto se bore. Prema tome nije Parlament mjesto kako je, bar smo imali priliku pročitati u medijima dakle da bi se suzbijala upravo oporba i da bi joj se pružala šansa da govori. Pa da, to je upravo bit parlamentarizma da je ono, oporba se nudi javnosti kao alternativa vlasti. Na to mora biti i tome je ... [[Govornica se ne razumije]] i snaga vladajućih da to čak potiče i da unatoč tome i takvom stanju stvari može se nametnuti sa jačinom svoje argumentacije. U tom smislu govoriti o štednji, o ekonomiji, ekonomičnosti postupanja, svakako jer moguće su i razne zlouporabe i to treba suzbiti. Kontrolirati trošenje sredstava pa i svakog pojedinog zastupnika, kluba općenito racionalno i štedljivo postupati ali ne na uštrb održavanja sjednica, ne na uštrb razriješenja važnih stvari jer kad god se štedilo na takvim stvarima demokracija je to skupo platila. Hvala lijepa.
Zahvaljujem poštovanoj zastupnici Ingrid Antičević-Marinović. U ime Kluba HDZ-a poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege i naš Klub HDZ-a respektira dobre namjere ove deklaracije. Što se tiče sadržaja deklaracije ono što ide za tim da naši nastupi u ovom Saboru budu tolerantni ili snošljivi kako kolega Letica kaže, da se temelje na provjeravanje činjenica, da se temelje na uvažavanju kolega koji jesu ovdje i koji nisu ovdje ja mislim da tu nema doista ništa neprihvatljivo. Ali razlog zbog kojega i naši članovi HDZ-a na Odboru za Ustav i Poslovnik nisu podržali ovu deklaraciju radi kojega mi kao Klub to nećemo podržati oni su isključivo formalne naravi. Naime mi imamo već jedan korektan, normativni okvir vezano za slobodu mišljenja i izražavanja u ovom Saboru. To je kao prvo Ustav koji jamči slobodu misli, zatim o kojem smo već govorili gdje imamo određene odredbe vezane za imunitet, a i sve ovo o čemu smo rekli kolegice i kolege mi smo na konstituirajućoj sjednici u ovom Saboru prisegnuli. Članak 7. našeg Poslovnika, mi smo se obvezali da ćemo ovu dužnost obnašati savjesno i odgovorno. Dakle sve ovo što je u ovoj deklaraciji vrlo korektno napisano ja smatram da je obuhvaćeno u tom pojmu savjesnosti i odgovornosti. Stvar je naša da se toga držimo i da svoje nastupe zapravo temeljimo na tome. I zato je bio i stav Odbora za Ustav i Poslovnik takav da deklaracija zato što imamo stvari regulirane i u Ustavu i poslovniku. Zato što smo dali prisegu da deklaracija kao takva još kao jedan akt nije potrebna. Posebno nismo bili zadovoljni sa jednim rješenjem da se osniva još jedno zasebno saborsko povjerenstvo koje bi onda arbitriralo da li je netko nekoga uvrijedio ili nije. Ali, ovaj, što se sadržaja tiče doista nije bilo niti polemičkih tonova niti ne, niti bilo čega drugoga i smatramo da normativni okvir koji ovdje sam naveo je sasvim dovoljan. Samo je stvar naše primjene. I ako se mogu ja osvrniti na dosadašnji rad Sabora ja mislim da ovdje ako, ako vidimo ovih gotovo 3 mjeseca mislim da nikom nije bilo uskraćeno pravo da iznese svoj stav i svoje mišljenje. Nekada je to bilo u malo atmosferi koja je bila jače emocionalno nabijena, nekada slabije, ali ja mislim da se nitko ne može požaliti da mu je, ovaj, oduzeta riječ i da nije uspio riječ, reći pred ovom saborskom govornicom i pred hrvatskom javnošću ono što je htio. Zato evo mi ćemo se zalagati i nadalje u našem radu za odgovornost, za snošljivost, ali evo iz formalnih razloga smatramo da zbog toga što je stvar regulirana i Ustavom i Poslovnikom mislimo da nema formalnih razloga za donošenje ovakve deklaracije. Hvala.
Hvala lijepa. Klubova više nema. Jedna pojedinačna rasprava. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nije tu pa onda ne može, gubi pravo na riječ. I još želi li predlagatelj, poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Gospodine predsjednčie, kolege i kolegice kasna je ura. Jednom je prije svega meni je krivo pogotovo mi je sada krivo jer očito je da ni klub HDZa nema ništa protiv sadržaja čak nema n iprotiv forme i to je možda jedni dokument protiv kojega nema argumenatga a vjerojatno neće biti usvojen. Svojdobno je u ovom Saboru uvaženi hrvatsi glumac i veliki zastupnik Zlatko Vitez tvrdio daj e ovaj SAbor kokošinjac međutim on kao glumac nije bio svjestan istraživanja sociologijskih o strukturi moći u kokošinjicma. A to su klasična istraživanja čikaške škole koja su vrlo poučna za ovaj parlamnent. Naime u klasičnim kokošinjcima kao što znate postoje one štange na kojima kokoše spavaju i kokoše koje su na donjoj ljestvici su u najgoroj poziciji. One koje su gore na vlasti one su u najboljoj poziciji. U najgornoj su poziciji pokazala su znači fiziološka istraživanja mjerenje kokoši higijenska istraživanja kokoše koje su dole uvijek su neuhranjene imaju neuredne seksualne živote, rijetko kokodaču i vrlo tužnoj su situaciju. Kokoše koje su sasvim gore su vrlo privilegiranoj poziciji. Ja ne bih htio da me se u ovom Saboru stavlja u poziciju koju ja ne zaslužujem ni po svom javnom djeliovanju i zbog toga sam iskreno razočaran sa cenzorskim istupom našega predsjednika Sabora Vladimira Šeksa jeer je njegova doista metafora neuspješna kako neće dopustiti da Sabor postane brbljaonica, nešto o čemu su me pitali ne kao što j eto pisalo u novinama prije ne znam koliko godina novinari New York Timesa. Nego je ona sasvim slučajno po jednoj čudnoj koencidenciji vezana za izjavu jednoga vrlo nepopularnog u eurposkoj povijesti čovjeka. Zbog kojega je u jednom montiranom političkoj procesu i sam Vladimir Šeks bio svojedobno osuđen. Ja sam ga branio i ne bih htio da se tretira ovaj Sabor kao brbljaonica., I na kraju bih samo pročitao nešto o tome što je gospodin Havel kazao o ljudima koji se odlučuju na mržnju bez obzira dali se radi o individualnim mržnjama zastupničkim ili klubskim, mržnjama. Mi smo kao što smo kazali kao to smo kazali tu kralješnica Sabora mi smo kokoše koje smo uvjek negdje gore, zapravo bolje akzano pijevci ili vukovi. kaže Havel u jednom briljantnom govoru o anatomiji mržnje. LJudi koje mrze barem oni koje poznajem gaje t rajan duboko ukorjenjen osjećaj povrijeđenosti, osjećaj koj ije naravno izvan svih granica stvarnosti. Kao da ti ljudi želebiti beskrajno cijenjeni voljeni i štovani. Kao da pate od kroničnog i bolnog saznanja da su drugi nezahvalni i neoprostivo nepravedni prema njima. Ne samo što ih bezgranično ne poštuju i ne vole, kao što bi oni trebali, već zato što ih ak ignoriraju. I kaže on dalje, čovjek koji mrzi čovjeku koji mrzi sasvim nedostaje osjećaj za pripadost ukus, sram objektivnost. Nedostaje mu sposobnost da sumnja i postavlja pitanja , svijest o vlastitoj prolaznosti i prolaznosti svih stvari, nedostaju mu ikskustva istinskog apsurda, apsurda vlastitog postojanja, osjećaja vlastite otuđenosti, besmoćnosti, neuspjeha, ograničenja ili krivnje. Zajedički nazivnik svega toga je jasno tragičan gotovo metafizički nedostatak osjećaja za mjeru. Ja bih htio da ova Vlada i ova saborska većina u budu u pravu da uspije međutim ako se budete ponašali tako da dokumenti protiv kojih nemate ništa ni u sadržajnom ni u formalnom smislu a protiv ste njih zbog toga što ih predlaže ne znam, Slaven Letica i klub HSPa ova zemlja neće imati velike perspektive. Hvala vam lijepa.
zahvaljujem. Zaključujem raspravu. Sutra bi nastavili jer bi organizirali raspravu sa točkom 11. i 12. Izvješća državne revizije o radu državnog ureda za reviziju o obavljeim revizijama za 2002. Posebno obavljenim revizijama za 2002. gdje bi trebali glasovati zaključkom an prijedlog odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost sa skidanja službene tajne. Izvješće državnog ureda za reviziju o radu na provedbi revizije pretvorbe i privatizacije, izvješće o obavljenim revizija pretvorbe i privatizacije. A nakon toga ćemo se vratiti na točku 7. Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama zakona o mirovinskom osiguranju predlagatelja kluba HSSa. Za petak ćemo početi sa glasovanjem a nakon glasovanja prema danas sukladnom političkom dogovrou između predsjednika klubova svih parlamentarnih stranaka bi raspravili interepelaciju jer ćemo tijekom sutrašnjeg dana dobiti pisani odgovor Vlade na interpelaciju koju je podnio klubovi zastpunika HSSa, HSPa i SDPa koji su poduprili. Tako da bi u petak sa raspravom i glasovanjem o interpelaciji. I prijedlog zakona o sigurnosnoj zaštiti trogvačkih brodova i luka otvorenih za međunarodni promet, to možda bi došlo sutra ako bude ono sve gotovo usuglašavanje na Odboru za zakonodavstvo i ministarstava. I nakon toga bi u petak zaključili ovu sjednicu .A iduća bi trebalabiti negdje 22. 23. 21. dakle tih dana ovoga mjeseca travnja. Kolega Bošnjaković molim vas da ubrzate rad na pripremi poslovnika jer to ukazuje i današnja rasprava da je to nužno. Vidimo se sutra u pola deset. Prijedlog deklaracije o slobodnom izražavanju mišljenja, stavova i uvjerenja u Hrvatskom saboru. Predlagatelj je Klub zastupnika HSP-a. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje prijedlog deklaracije. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Utvrđujem da sa 75 glasova protiv, 37 za nije donesena predložena Deklaracija.