Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Pozivam vas da minutom ćutanja odamo poštu Ivanu Dejanoviću i Aleksandru Stankoviću, srpskim mladićima žrtvama albanskog terorizma na Kosovu i Metohiji. (Svi prisutni ustaju i minutom ćutanja odaju poštu.) Bog da im dušu prosti. (Svi prisutni izgovaraju: "Bog da im dušu prosti.") Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da imamo kvorum za početak rada. U sali je prisutno 87 narodnih poslanika, u svakom slučaju više od jedne trećine narodnih poslanika i postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obavešten sam da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dušan Mrvoš i Marko Đurišić. Nastavljamo rad. Prelazimo na pretres u pojedinostima o 2. tački dnevnog reda - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji. Pre nego što nastavimo rad, napravićemo polučasovnu pauzu. Molim da se za vreme te polučasovne pauze sastane Zakonodavni odbor i da se, na inicijativu predsednika Skupštine, sastane Odbor za Kosovo i Metohiju. Dajem pauzu do 10,30 časova. [[Posle pauze – 12,45]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Zakonodavni odbor završio posao, za nekoliko sekundi ćemo krenuti sa radom. Dame i gospodo narodni poslanici, još jednom dobar dan. Po završetku odbora nastavljamo sednicu. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O RADIO-DIFUZIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli Vlada Republike Srbije, kao i narodni poslanici: Dušan Petrović, Vukosav Tomašević, Aleksandar Lazarević i Predrag Marković. Primili ste izveštaje Odbora za kulturu i informisanje i Zakonodavnog odbora. Na sednici Odbora za kulturu i informisanje, narodni poslanik Vukosav Tomašević povukao je amandman na član 3. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman ne podneo poslanik Dušan Petrović. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, šef poslaničke grupe DS - Boris Tadić, Dušan Petrović, podneo je amandman na član 2. po kojem se ovaj član izmena i dopuna Zakona o radio-difuziji briše. Predloženim članom ukida se pravo vetačlana Saveta koji je izabran na predlog ovlašćenog predlagača iz Autonomne pokrajine Vojvodine, na odluke Saveta koje se odnose na teritoriju te pokrajine. Postojeće zakonsko rešenje rezultat je, prvo, političkog dogovora republičkih i pokrajinskih vlasti postignutog pred usvajanje zakona 2002. godine, odnosno kompromisa kada su pokrajinske vlasti odustale od posebnog vojvođanskog regulatornog tela. A jednostranim gaženjem političkog dogovora, iza koga je Skupština stala 2002. godine, kreira se potencijalni politički problem, zanemaruje činjenica da su u Vojvodini i Ustavom Srbije priznate i njenim statutom utvrđene nadležnosti u oblasti javnog informisanja, te se pokazuje krajnje nerazumevanje za realno različite probleme koje Vojvodina, kao multietnička sredina ima. Činjenica da član Saveta, izabran na predlog ovlašćenog predlagača iz Vojvodine,može vetom blokirati najhitniji posao koji stoji pred savetom, to je donošenje strategije razvoja radio-difuzije, ne opravdava ovakve hitne izmene zakona, bez javne rasprave i bez konsultacija sa drugom stranom u političkom dogovoru koji je postignut pre tri godine. Naime, strategija razvoja radio-difuzije je toliko važan dokument da, inače, mora biti baziran na najširem konsenzusu, kako svih članova saveta pojedinačno, tako i drugih zainteresovanih subjekata. Ovoj skupštini odnosno Odboru za kulturu i informisanje stigao je i dopis iz Odbora za informisanje Skupštine Autonomne Pokrajine Vojvodine, u kome je prvi zaključak ovog nadležnog odbora u Skupštini Autonomne pokrajine Vojvodine, da Odbor za informisanje Skupštine AP Vojvodine, uvažavajući dostignut stepen razvoja radio-difuzije i specifične potrebe, smatra da ne treba menjati odredbe člana 32. stav 3. Zakona o radio-difuziji. Neprihvatljivo je obrazloženje podnosioca Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radio-difuziji da se ovo pravo može koristiti za sve odluke Saveta koje se tiču cele Republike, jer to nije utvrđeno zakonom. U slučaju izmene člana 32. stav 3. Zakona o radio-difuziji neophodno je da se preciznije definiše postojeće ovlašćenje u smislu da član Sveta iz AP Vojvodine ima pravo da predlaže preispitivanje ili ponovno razmatranje odluka koje se isključivo odnose na Autonomnu Pokrajinu Vojvodinu, a sa kojima nije bio saglasan u prvom odlučivanju. Bojim se da nismo izvukli nekakve pouke – ni kao Skupština Srbije, ni kao odgovorni ljudi u politici – iz jedne centralizacije koja je sprovedena početkom poslednje decenije prethodnog veka. Naša katastrofa je počela idejom sveopšte centralizacije svega postojećeg, a i pokušaja majorizacije. Znači, Vojvodina ima svoje specifičnosti. Znači, tu je program na više jezika, posedovaće svoju radiodifuznu ustanovu, RT Novi Sad, ili radiodifuznu ustanovu Vojvodine. Znači, postoji mnogo razloga da je ovaj član saveta faktički mogao, na neki način, da stopira neke odluke koje ne bi bile u skladu sa onim što je većinsko raspoloženje u AP Vojvodini. Možda je, što se tiče pravnika koji daju zamerku da ne može neko od članova Radiodifuznog saveta imati veća prava, pravo rešenje bilo, to sam rekao i u načelnoj raspravi, da je pobrojan jedan broj pitanja, da je izmenama i dopunama predviđen jedan broj pitanja koja se tiču strategije razvoja radio-difuzije i, konkretno, koja se odnose na radio-difuziju na teritoriji Vojvodine, te bi odluke morale da se donesu konsenzusom. U toj situaciji niko ne bi bio privilegovan da ima pravo veta, a opet neke odluke, koje se tiču strategije razvoja radio-difuzije i, konkretno, delovanja radio-difuzije na teritoriji Vojvodine, onemogućile bi majorizaciju u ovom slučaju. Da ne uzmem previše vremena svojoj poslaničkoj grupi, jer će se još neko javiti, bilo je nerazumevanja ono kada sam pomenuo Milana Grola, nisam mogao da repliciram mom uvaženom kolegi, koji je svojevremeno napisao da su zaista decentralizacija, pa čak i federalizacija jedne države jedina prava brana svakom separatizmu. Jer, ako ne vršite majorizaciju nad nekim, ako mu ne oduzimate neka prava i neke dužnosti i obaveze koje može da obavlja na tom nivou, da li je to nivo lokalne samouprave, da li je to nivo Autonomne Pokrajine, on nema ni jedan razlog da se suprotstavlja centru ili centralnoj državi, ali apsolutno tu se gube svi razlozi da se deluje protiv sopstvene države. Naravno, neki kažu da je ta teza pogrešna, jer se federalna Jugoslavije raspala. Naravno da pravi federalizam nije bio moguć na balkanskim prostorima i da je to bila lažna decentralizacija i lažni federalizam, jer je sve bilo pod šapom CK SKJ. Tako da danas oni koji se zalažu za centralizaciju svega postojećeg u stvari ne mogu da se oslobode komunističkog nasleđa u svojim glavama.
Hvala vam, gospodine Stanimiroviću. Da li još neko o istom amandmanu želi reč? Izvolite, gospodine Nikoliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, stranka i poslanička grupa koja u svom imenu ima ime predsednika Republike ne sme da podnese ovakav amandman. Prihvatam da ste to mogli da radite dok niste uz podršku DSS dobili iz svoje stranke predsednika Republike. Ali, sada ovakve autonomaške tirade od stranke predsednika Republike Srbije, a ne predsednika Republike Vojvodine, zaista nisam očekivao. Mislio dam da, kada jednom doživite poraz, da vršite analizu, pa ustanovite zašto je došlo do tog poraza, a ne vi i dalje nastavljate i terate me da izađem, da napadnem ono što predlaže jedna stranka koja je naizgled u ovoj skupštini u opoziciji, ali me program SRS i ono što se u Srbiji trenutno dešava, ili što bi ono moglo da se desi, tera da zamolim Narodnu skupštinu da ovaj amandman nikako ne prihvati. Ne samo sa stanovišta ostvarivanja prava svakog građanina Srbije, pa i prava članova Saveta Radiodifuzne agencije da svi imaju isto pravo i jedan glas, nego i sa stanovišta zdravog razuma. Šta to znači potencirati Vojvodinu kao prostor u kome ima više jezika, više nacija, više vera, to je Srbija. Srbija je prostor u kome ima više nacija, više vera, više jezika. Što sada ne kažete Senta, što ne idete dalje, bliže? Mi pravimo od Srbije društvo u kome će svako moći da ostvari sve svoje ambicije, sva svoja prava, društvo u kome su odavno prevaziđena sva prava koja su garantovana okvirnom Konvencijom o pravima manjina, i hoćemo i dalje da idemo, i nemojte da to sada trpamo samo u Vojvodinu, pa da ispadne da to u Srbiji nije bitno, bitno je samo u Vojvodini. Ne, nama je na svakoj stopi Republike Srbije bitno da svako može da ostvari svoja prava. Ne vidim zašto bi taj čuvar pečata iz Vojvodine bio toliko spreman i savestan da od njegove volje zavisi hoće li Savet doneti nekakvu odluku koja se tiče geografskog poimanja Vojvodine, jer ne verujem da Vojvodinu smatrate federalnom jedinicom u sastavu Srbije ili ne daj bože državom. Nemojte više da insistirate na posebnostima Vojvodine, jer ako svi počnu da insistiraju na svojim posebnostima, onda ne samo da federacija neće moći da opstane nego neće moći da opstane ni ova republika. Ta ideja ne može da bude prihvaćena ni u Vojvodini. Ne znam zašto srljate i gde to vodi? Zašto jednostavno niste prećutali to ukidanje, ukidanje onoga što ste vi na papiru obezbedili članu Saveta iz Vojvodine. Vrlo dobro znate, u vreme vašeg haračenja Srbijom došlo je do ovog člana 32, ali ga vi nikada niste primenili. Ili možda postoji neka sednica Saveta Radiodifuzne agencije, na kojoj je predstavnik Vojvodine rekao, ovo ne može bez moje saglasnosti, za ovo vam treba moja saglasnost, a ja saglasnost ne dam. Zamislite samo kada imate telo koje upravlja nečim u celoj Republici, a jedan član tog tela može da kaže, ovo ne dam. Gde vam je smisao za praktičnost ako ste izgubili smisao za to šta mora da radi Republika Srbija. Znači, bićemo protiv ovoga amandmana, a bilo bi dobro da i vi odustanete jer je ovo vododelnica. Shvatam želju Demokratske stranke da se predstavi kako je to jedina stranka suprotstavljena svima ostalima. Ali, ako svi ostali nešto misle dobro, ne preporučujem vam da želite nešto loše samo zato da biste bili na drugoj strani. Ovo je jako loš amandman, vraća nas u vremena koja su zaboravljena, u vremena sukoba. Moguće je da ćete vi sada na sudbini ovoga amandmana praviti sukobe po Vojvodini, pa da privučete jedan deo biračkog tela u Vojvodini koji vam neko već nije uzeo - moguće je. Ali, sa stanovišta dalekosežnosti, sa stanovišta toga da je predsednik vaše stranke predsednik Republike Srbije, a ne predsednik AP Vojvodine, ja vas molim, a uvek sam imao neku blagonaklonost prema strankama u propadanju, da povučete ovaj amandman.
Hvala, gospodine Nikoliću. Po istom amandmanu, reč ima narodni poslanik Dušan Petrović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, ovo jeste značajno političko pitanje i na jednoj, naizgled tehničkoj normi, potpuno jasno se pokazuju politički stavovi svih političkih stranaka u ovom parlamentu. Duboko ubeđenje Demokratske stranke jeste da će samo suštinska decentralizacija ojačati državu Srbiju. To naše ubeđenje zasniva se, naravno, i na našim političkim premisama, ali se zasniva isto tako i na tragičnom iskustvu koje je Srbija imala u poslednjih 10 godina 20. veka. Nesposobnost onih koji su upravljali Srbijom da na dobar način sagledaju državne interese, nespremnost onih koji su upravljali Srbijom da, dajući ovlašćenja, jačaju državu, stvaranje verovatno najcentralizovanije države u Evropi, između ostalog, uz nesposobnost da se donose dobre konkretne odluke, dovelo je do toga da je kraj 20. veka Srbija završila sa teritorijalnim, državnim, moralnim, finansijskim i kakvim god hoćete gubicima i proćerdavanjem svega onoga što je u poslednjih 200 godina stečeno. Decentralizacija nije samo prazan politički pojam. Decentralizacija mora da bude ispunjena sadržinom. U Srbiji postoji AP Vojvodina, u Srbiji postoje opštine i gradovi. Ukoliko oni nemaju suštinsku nadležnost u različitim pitanjima, i to u pitanjima koja su za građane važna i koja oni doživljavaju kao važna, onda nema ni decentralizacije. I u narednom ustavu decentralizacija će biti, po mom dubokom ubeđenju, najvažnije pitanje. Ukoliko uspemo da na dobar način redistribuiramo nadležnosti, što će reći moć, onda ćemo napraviti dobar temelj da Srbija bude snažna država u 21. veku. I da se vratim na ovo konkretno pitanje. U postojećem zakonu za Vojvodinu postoji jedan poseban režim. Član Saveta koga bira ovaj parlament, dakle ne bira se na bilo koji drugi način već većinom poslanika u ovoj skupštini, ima jedno specifično ovlašćenje da u onim pitanjima koja se tiču rešavanja svih onih tema koje mogu doći na dnevni red, a vezane su za Vojvodinu, izuzme svoje mišljenje i onemogući donošenje takve odluke. To je, po stanovištu Demokratske stranke, jedan od elemenata decentralizacije i suštinskih nadležnosti. Nije dovoljno samo reći da ćemo dati autonomiju ili da ćemo biti za decentralizaciju, već je potrebno u svakom konkretnom slučaju donositi odluke koje ovu tezu i ovaj stav potkrepljuju. Dakle, bez obzira što je očigledno da je Demokratska stranka jedina u ovoj skupštini koja smatra da AP Vojvodina i predstavnik Vojvodine treba da ima posebno ovlašćenje za nadležnosti ili za teme koje se tiču radio-difuzije i vezane su za Pokrajinu Vojvodinu, mi naravno da nećemo odstupiti od tog svog stava. Na sledećim izborima, siguran sam, dobićemo potpuno potvrdu da je decentralizacija, kada je u pitanju Vojvodina i kada je u pitanju Beograd, kada je u pitanju Niš, kada je u pitanju Bujanovac, prava stvar za Srbiju, zbog toga što ljudi žele da odlučuju o svojim pravima. To je filozofsko stanovište Demokratske stranke. To je praktična politika Demokratske stranke. To je ono što mi želimo da u Srbiji bude svakodnevni život. Što se tiče propadanja - kako koji izbori dođu vidimo ko propada, ko pobeđuje i ko gubi. Demokratska stranka je pobedila na svim izborima u 2004. godini. Koliko vidim, a retko grešim, vrlo brzo će biti ovde parlamentarni vanredni izbori i siguran sam da ćemo posle toga imati jednu pravu demokratsku vladu, koja će biti u stanju da u decentralizovanoj Srbiji građane Srbije brzo uvede u Evropsku uniju. Hvala lepo.
Hvala vam. Reč ima gospodin Vučić, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je bila prva politička organizacija čiji su predstavnici u Odboru za kulturu i informisanje ukazali na neustavnost odredbe o pravu veta predstavnika Vojvodine i moram da kažem da to nema nikakve veze sa decentralizacijom o kojoj se ovde govori. Apsolutno nikakve, zato što oblici teritorijalne autonomije nemaju veze sa lokalnom samoupravom i onim što u svetu nazivate decentralizacijom. Možete govoriti, kako to Radomir Lukić kaže, o odnosu centralnih i necentralnih organa, ali pitanje federalnih jedinica, ili teritorijalnih autonomija, apsolutno nikakve veze u pravnoj teoriji i praksi nema veze sa decentralizacijom. Dakle, iza pojma decentralizacija krije se jedan pokušaj jeftinog pridobijanja političkih poena, u kome se tobože Demokratska stranka pojavljuje kao zaštitnik manjinskih interesa, interesa pripadnika nacionalnih manjina i drugih manjinskih grupa, a svi ostali, tobože, nešto su protiv pripadnika manjina. Na kraju krajeva, kažite to otvoreno, kažite to jasno ako to mislite i kažite čime su to njihova prava ugrožena. A, ovim je ugroženo funkcionisanje sistema u celini, ugrožena je država u celini i time niko ništa nije dobio. I nemojte da pričate o decentralizaciji, jer je ovde reč o tome da jedan Milutin Karadžić, ili kako mu je već ime, znam da mu je ime Karadžić, jedan poznati ne autonomaš nego istaknuti separatista, čovek koji je pravio najgori mogući TV program protiv svih političkih protivnika DS, dobije mogućnost da stavlja veto na ono što bi neko u Srbiji mogao da odluči. I vi biste da kažete da samo DS može da se pojavljuje tu i tu, na televiziji, kao što danas imate na TV Novi Sad, gde možete da uradite šta god hoćete na teritoriji Vojvodine. Ako to nije odobrio Bojan Pajtić ili ne znam, Bogoljub Karić, ili Čanak, ili Kasa, e to ne može da se pojavi na toj televiziji. I to će sutra Karadžić da nam kaže - nama se ne sviđa program te i te televizije, nemojte da se pojavljuje na televiziji koja se emituje u Vojvodini. To je cela priča. Pustite šuplju i praznu priču koju ovde prosipate o decentralizaciji. Kakve veze Karadžić ima sa decentralizacijom? Osim što je pokrao para koliko je stigao, tamo u Novom Sadu, jedini posao mu je bio kako i na koji način da medijsku scenu u potpunosti zatvori i ništa drugo. To je jedina priča. Da karte sasvim otvorimo, da ne pričamo prazne priče o decentralizaciji i o tome kako se ugrožavaju nečija prava i slično. A, to je i protivustavno. E, sad nas interesuje kako stranka predsednika Republike sme da se zalaže za nešto što je očigledno protivustavno, što je u direktnoj suprotnosti sa najvišim pravnim aktom ove zemlje. Govorite o tome multinacionalno, multikonfesionalno, multikulturalno, pa jeste, to je i Beograd. U Beogradu danas imate veći broj pripadnika manjinskih grupa nego što imate u Vojvodini. Hoćemo li dati isto i za Beograd? Hoćemo li dati isto i za jug centralnog dela Srbije? Hoćemo li isto to da damo i za Rašku oblast? Koja vam je razlika? Da li je to vaš princip? Ako je to, onda izvinite, Beograd volim najviše na svetu, ali neću da bude država. Moja država je Srbija i država svakog od nas je Srbija, a ne Vojvodina. To je ključna razlika. Jer, ovo je pitanje države, a ne decentralizacije. Jer, izvinite, niko u Vojvodini nije osetio kao pitanje decentralizacije - hoće li tamo neki Karadžić moći da odlučuje o tome da li mu se sviđa program te i te televizije ili mu se ne sviđa. Pa, pričate o javnom servisu i o tome kako građani plaćaju. Najviše je radikala u Vojvodini. Kad ste videli da je neko nešto objavio o radikalima na programu TV Novi Sad? Evo, verovali ili ne, bio sam dve godine ministar i nikada u životu nisam gostovao na TV Novi Sad. (Glas: A Toma Nikolić?) Mislim da je Toma Nikolić jedanput. Ne možete da odete na TV Novi Sad zato što je drže autonomaši i separatisti, koji tobože brinu o interesima naroda, a najviše je radikala u Vojvodini. Da li smo dobili najviše glasova? Jesmo. Pa, koga vi zastupate? Koga ti mediji zastupaju? O čemu pričate? I ćutimo ovde. Ćutimo da se ne diže tenzija, da se pusti sve, da čuvamo našu državu, da ne brinemo mnogo, a vi izađete i pozivate ljude otprilike na pobunu - e, građani Vojvodine, oni vama nešto hoće da uzmu. Pa šta hoćemo da uzmemo? Ko kome hoće da uzme, kada mi u Vojvodini imamo najširu i najveću podršku. U tom delu Srbije imamo najširu i najveću podršku. Šta da radimo? Šta ćemo sa Beogradom onda? Šta ćemo sa drugim delovima Srbije? Hoće li svaki subaša da traži za sebe nešto? Pa je malo to koliko para dođe za onu ELP pumpu, 500 hiljada evra, daj mu još veću autonomiju da ne mora ni da odgovara kome je uzeo 500 hiljada evra. I ceo grad to zna, samo se ne zna, mora da se ćuti o tome, ne zna se ko je. Nije Bogdanović ovde u pitanju. Drugi su neki u pitanju. Njegovi su, samo nije on baš direktno umešan. Zna on na koga mislim, nego čekamo da se dočepamo papira, pa da vidite onda kako se to radi i šta se tu radi. Cela priča je vrlo providna, vrlo jasna. Nisu ovde u pitanju ni filozofija, kako to neko govori, ni neki veliki istorijski principi i ne znam šta još. Ne. Ovde je u pitanju čist interes. Taj Karadžić je čovek Nenada Čanka i DS. Taj Karadžić je trebalo da služi za to da im obezbedi potpunu dominaciju u etru na teritoriji Vojvodine i to je bio jedini njegov smisao, a uz to i malo para. Koliko može da se pokrade za to, kako ova jedna, druga, treća dozvola, milina jedna, da se kontrolišu lokalni mediji, koji će dobijati dozvolu za frekvenciju na nivou Vojvodine, i to je jedina stvar. I, da mi to sasvim razjasnimo, to nema veze sa decentralizacijom, to nema veze sa građanima Vojvodine. To apsolutno nema veze ni sa čijim interesima, sem sa ličnim i partijskim interesima. Da to bude apsolutno jasno za svakog građanina ove zemlje. Ali, još nešto. Vi ovim što radite hoćete da pokažete da neko u Srbiji ne brine o manjinama, da neko ne brine o nekim drugim nacijama, bilo da je reč o Mađarima, Rumunima,Slovacima, Rusinima, Ukrajincima, o kome god hoćete. Molim vas da izađete i da kažete ko je to negde nešto uradio ili čak rekao protiv bilo kog pripadnika bilo koje nacionalne manjine. Bogdanoviću, nemoj tamo da šapućeš nego izađi za govornicu pa kaži. Zna Bogdanović da sam govorio istinu. Znači, vi radite ovde posao protiv države i on nema veze sa Vladom. Nemojte da govorite - vi ste jedini protiv njih. Pa, vi im izglasaste 90 posto zakona. Izglasali ste 90 posto zakona zajedno sa njima. Mi, ako me sećanje ne vara, nijedan ili skoro nijedan. Ali je suština u tome da tamo gde je očigledno, gde je kao sunce jasno gde je država napadnuta, gde je država ugrožena i gde je nešto protivustavno, da to niko ne može da podrži. I, da niko ne može da stane iza toga. Ne da iza toga stoji stranka predsednika Republike i ovog puta neću da vam govorim o patriotizmu niti o bilo čemu drugom, ali treba da imate u vidu da nam predstoji teško vreme. Pregovori oko Kosova i Metohije će biti u pola prekinuti, ako vide da u Srbiji nema onih koji neće da im potpisuju nezavisnost, pa će pola rešenja da nametnu spolja. I to znate. I, znate kakve nas muke čekaju, i zato prekinite sa navlačenjem još većih muka i još veće bede na Srbiju, jer ćemo ih imati toliko da ih niko živ s vrata našeg naroda neće moći da skine. Što se izbora tiče, lepo vi pobeđujete. Milina jedna, ali uvek tražite pomoć svih drugih. E, sad je došlo vreme da su građani videli da od toga što su svi drugi tražili pomoć za vas da su dobili ništa. Od 365 dana 84 dana glavni događaj za predsednika Republike, koji je obećao velike rezultate, veće plate, penzije, bolji život radnicima, celoj Srbiji, bili su - znate šta? Prijemi za vaterpoliste, košarkaše, odbojkaše i razgovori sa Darkom Rundekom, pevačima i pevačicama, 84 dana od 365 dana. (Predsednik: Vreme.) Budite sigurni da i Srbija i Vojvodina zaslužuju mnogo bolje, zato hoće izbore, zato hoće promene, da vas konačno pobedimo i počistimo sa političke scene.
Kao ovlašćeni predstavnik, gospodin Stanimirović je hteo repliku, a gospodin Petrović je hteo repliku lično. Prvo pominjanje po imenu, gospodin Petrović, replika. Za reč o amandmanu se javio gospodin Proroković. Gospodine Petroviću, javili ste se po Poslovniku?
Javio sam se za repliku. Gospodin Vučić nije pomenuo moje ime, ali je polemisao sa onim što sam govorio i nekoliko je teza izneo o tome šta je decentralizacija, da li jeste politika ili ne.
Gospodin Petrović se javio onda kao pogrešno protumačen po Poslovniku. Onda je ovo obraćanje po Poslovniku, član 101. Dajem vam pravo na repliku. Izvolite, tri minuta, Po Poslovniku, član 101, ukoliko poslanik tvrdi da je pogrešno protumačen, to je osnov po kome predsednik Skupštine može da odluči da mu da pravo na repliku. Predsednik Skupštine je, upravo ste malopre čuli, to odlučio i dao pravo na repliku. Po Poslovniku imate pravo da replicirate.
Nekoliko je teza ovde izneto i imam prosto potrebu i obavezu da ih protumačim, zato što treba objasniti. Ono što Demokratska stranka smatra za državni interes jeste politika koja će građanima Srbije omogućiti da žive u političkom i životnom kontekstu koji doživljavaju kao svoj. To je pojednostavljena i prepričana teoretska naznaka ili teoretski pojam koji se zove decentralizacija. Šta je centralizovanje Srbije i skupljanje svih nadležnosti u ruke Vlade donelo Srbiji, svi zajedno smo videli tokom 90-tih godina. Nažalost, sada se vode pregovori o standardima na Kosovu ili čekamo izveštaj Ujedinjenih nacija, pa će onda verovatno u nekom trenutku početi pregovori o statusu Kosova i Metohije, i to je rezultat politike koju smo imali 90-tih godina. To što sada nema efektivne državne sile države Srbije na Kosovu i Metohiji, to je posledica nepostojanja promišljene, pametne i odgovorne politike u 10 godina, koju smo trpeli svi zajedno i gde je jedan deo sadašnje opozicije imao aktivno učešće. Dirnut sam kako se vodi vrlo precizan bilans o tome šta radi predsednik države i to je potpuno normalno, zbog toga što predsednik Tadić radi odgovorno svoj posao i potpuno je normalno da kada nekoliko divljaka pretuče jednog muzičara iz Hrvatske usred Beograda i nanese ljagu državi, narodu, političarima, koji rade ovde i žive u Srbiji, da onda predsednik države primi čoveka i da mu pokaže drugo lice Srbije. To je Srbija. To što je Boris Tadić bio sa Darkom Rundekom jeste Srbija, a nisu Srbija divljaci koji su Rundeka pretukli dve ili tri večeri pre toga, iako mogu da zaključim da imaju nekakvu političku podršku u ovom parlamentu. Dakle, da zaključim sasvim na kraju, u najboljem interesu građana Vojvodine, u najboljem interesu države Srbije jeste da bude usvojen amandman Demokratske stranke, kojim će biti dato ovlašćenje predstavniku Vojvodine kojeg bira ovaj parlament ovde većinom glasova da stavi pravo veta na odluke koje se tiču Vojvodine.
Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Obradović.
Poštovana gospođo Pop-Lazić, kolege narodni poslanici, izašao sam da reklamiram povredu Poslovnika u odnosu na izlaganje gospodina Petrovića. Reč je o dostojanstvu Narodne skupštine i o tome da poslanik govori o onome što nije na dnevnom redu. Koliko razumem stanje stvari ovde se govori o jednom konkretnom amandmanu na Zakon o radio-difuziji. Priča o Kosovu i Metohiji na ovom mestu ne bi trebalo da bude predmet razmatranja Narodne skupštine, međutim, vidim da kolega Petrović ne samo da o tome priča, nego priča na jedan potpuno netačan i nekorektan način. Pominjanje 10 godina neodgovorne politike, pričanje sve i svašta,. u stvari je nešto što smo mi već videli od strane Demokratske stranke i njenih predstavnika. Oni nemaju šta da pričaju jer oni nemaju politiku. Oni pričaju samo o stvarima koje su marketinški primamljive, a koje nemaju suštinu. To je bit njihove politike. Što više vreme prolazi, priča o Kosovu i Metohiji, kada je pričaju predstavnici Demokratske stranke, stvarno postaje degutantna. Oni ne pričaju o aktivnostima države na suzbijanju terorizma na Kosovu i Metohiji, oni ne govore o postojanju paralelnih organa vlasti koje su predstavnici albanske zajednice stvorili na Kosovu i Metohiji. Oni ne govore o onome što je država Srbija učinila i čini da se spase Kosovo i Metohija, ne govore da sada već nije sporno da je i Srbija i SRJ bombardovana zbog izmišljenih razloga vezano za Kosovo i Metohiju. Oni sada ne govore da postoji plan nepobitno stvaranja velike Albanije. Stalna priča o neodgovornoj politici, a zaboravljaju da kažu da su oni 90-tih godina, više u drugoj polovini, bili deo propagandne kampanje protiv naše zemlje, da su oni tvrdili da je pitanje Kosova i Metohije pitanje ljudskih prava, da su oni tvrdili da je pitanje Kosova i Metohije demokratsko pitanje, koje će se navodno rešiti kada demokratske strukture budu upravljale ovom zemljom, kada dobiju poverenje naroda. Šta smo dobili? Kada su formirali vlast i imali mogućnost da utiču, da pokažu suštinu njihove politike, pokazali su da politiku nemaju, da je njihova politika politika zapada, da je njihova politika politika određenih zemalja. Oni na zapadu kažu - uradite ovako, Demokratska stranka uradi tako, i nema politike. Sramota je, politički neodgovorno, a lično neću ni da pričam, da neko priča na takav način o politici države Srbije vezano za Kosovo i Metohiju. Mi imamo Rezoluciju 1244, koja je bila jedini način da se prekine agresija na našu zemlju i jedini dokument koji nam garantuje pravni osnov nad tom teritorijom. Umesto da se usredsredimo na to kako da na osnovu tog dokumenta Kosovo i Metohija dobije suštinsku autonomiju, mi pričamo priče bez sadržaja. Demokratska stranka je bila tri godine vlast i šta je uradila u te tri godine? Nije smela ni jednom rečju da pomene one zločine koji su činjeni nad Srbima, Crnogorcima i ostalim nealbanskim življem. Nisu smeli da pomenu reč - ubistvo. Govorili su o incidentima, izolovanim incidentima. Samo dva dana kada se desi neki tragičan događaj mediji su to objavljivali, a posle toga je nastalo ćutanje, tajac. Zašto? Zato što donatori iz inostranstvu su rekli - ne, o tome se ne priča, dok ste vi vlast o tome se ćuti. Sramota je i tražimo od predsedavajućeg da usmeri, ako je moguće, ovu raspravu u pravcu vezano za Zakon o radio-difuziji, a ako se nekome priča o Kosovu i Metohiji, o tome šta je država uradila ili treba da uradi, o tome treba da raspravlja Narodna skupština.
Gospodin Vučić, replika na izlaganje Dušana Petrovića, pa onda gospodin Stanimirović na prethodno izlaganje gospodina Vučića.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je da smo ovde čuli još jedanput nepostojeće razloge za ovakvu inicijativu i za podnošenje ovakvog amandmana. Čuli smo neku vrstu pokušaja da se uvredi SRS ili njeni članovi i predstavnici. Moram da kažem da nisam ni lično, a siguran sam ni ostali poslanici uvređeni, ne zato što nemamo obraz, već zato što ništa ozbiljno nije rečeno, već zato što ništa suštinski nije izgovoreno, sem činjenice - ovo je u najboljem interesu Srbije. Ne znam šta je to u interesu Srbije, sem što je to u ličnom i privatnom interesu Karadžića iDS, i Nenada Čanka. Znate li kakvi su interesi Srbije? Sada ću da vam kažem. Pošto kažu - oni brinu o budućnosti, pa moraju, naročito stručni kadrovi, onda dođe neki Bojan Kostreš, pa za 15 minuta dobije diplomu fakulteta za uslužni biznis u Novom Sadu. Za 15 minuta je čovek završio fakultet, verovali ili ne. Reč je o Bojanu Kostrešu. Fakultet izvesnog Vrgotića, Vrkotića, tako nešto, u Novom Sadu, za 15 minuta je završio. Vi govorite o tome ko kako šta zloupotrebljava. Juče u selu Kuštin izvesni Mile Đurić ili Mića Đurić, sekretar pokrajinski, i Bojan Pajtić otvaraju vodovod koji je otvoren 1997. godine. Vodovod je otvoren 1997. godine, oni juče guslaju ceo dan kako otvaraju i kako je pokrajinska vlast uradila mnogo. Vi govorite ovde o Darku Rundeku. Pojma nemam, nikada ga u životu nisam video, nisam fan njegove muzike, "Haustor" ovako ili onako, nekome mogao da se dopada ili ne, ali vi ste hteli ovde da kažete da neko podržava to što je taj čovek dobio batine. Jeste li to hteli da kažete? Je li to vaša politika, gospodine Petroviću? Kada ne znate šta ćete, onda kažete - mi imamo našeg dobrog Borisa, on ništa ne radi, nije baš mnogo za ovaj posao koji obavlja, ali je bar dobar, on će da sedi i da pije kaficu sa onima koji su udareni. Sada da vam nešto kažem. Mi nismo nikada podsticali, niti smo rekli da bilo ko sme da pipne bilo koga, jer za to postoji zakon i ti ljudi moraju da odgovaraju u skladu sa zakonom. Ja vas moram da pitam, gospodine Petroviću, što ne idu u zatvor i što niste oterali u zatvor one koji su linčovali Dragoljuba Milanovića? Što nikada niste osudili te ljude, nego ste dobacivali iz poslednjih klupa kako je dobro to što mu se desilo, pa je malo bilo? Malo je bilo batina, ne vi lično, nego koleginica pored vas. Dobacivali ste sve vreme to. Malo je bilo. Ja vas sada pitam što ti ljudi nisu završili iza rešetaka? Što ti banditi koji su zamalo ubili čoveka nisu završili iza rešetaka? Jeste vi podržavali i u novinama javljali kako je lepo i normalno da ćerki jednog bivšeg funkcionera vlasti bude isečena kosa u školi, detetu od 10 godina? Da joj bude kosa isečena, da bude ošišana, zato što je ćerka tog funkcionera. E to SRS nikada nije radila i nemojte to nama da prebacujete. To je vaših ruku delo, to ste vi radili, to je vaša vlast radila, takav progon pravila, za koji se nadamo i sigurni smo da se nikada više neće ponoviti. Nas niste mogli, a reći ću vam zašto. Zato što smo se branili, zato što smo vam pokazali da ćemo da se suprotstavimo na svaki način, da ćemo da se branimo do poslednje kapi. (Predsedavajuća: Vreme.) Završavam. Da nećemo da dozvolimo i da nas ponižavate, maltretirate porodice itd. To nije naš manir. Niti smo šta dobro učinili, niti smo šta loše učinili tom Rundeku, ali ima valjda neko drugi u ovoj Srbiji da se time bavi, čiji je posao da hapsi one koji nedužne ljude napadaju na ulicama. Daj neka on uradi nešto što je narodu obećao. Penzionerima veće penzije, iako ne znam kako im je to obećao. Radnicima veće plate, iako ne znam kako im je to obećao. Skidanje lanaca i katanaca, iako ne znam kako im je to obećao. Belu šengensku listu, iako ne znam kako im je to obećao. Sve to im je obećao, a na kraju se njegov posao ispostavilo da je jedino kako ću da budem na Tašmajdanu, kako ću da budem "giv mi fajv" sa Piksijem Stojkovićem na Marakani, isto to na JNA, isto to na nekom petom stadionu i kako ću pevače i pevačice da primam. Lepo je, poštujem njihove poslove. Dobro je što to rade, ali ljudi, predsednik Srbije valjda ima pametnija posla. Ili je moguće da predsednik Srbije danas nema pametnija posla. Dobro bi bilo kada bi građani Srbije dobili šta je to predsednik Republike uradio od onoga što je obećao. Uskoro ćemo mi podsetiti javnost na ono šta je sve rekao u izbornoj kampanji Boris Tadić, a neka građani Srbije sami procenjuju šta je od toga istina, a šta od toga nije istina. Ja vam zato kažem - građani Srbije baš zbog toga i pre svega traže i borbu protiv korupcije. Nije ovo samo pitanje države i pitanje Ustava. Ovde je i pitanje borbe protiv korupcije, jer svi znamo ko je taj Karadžić, kako bi se ponašao i zašto je nekima toliko stalo da taj Karadžić može da obavlja tu funkciju i da ima što više vlasti. Zbog lopovuluka i korupcije. E lopovluka i korupcije je uSrbiji bilo dosta. Protiv toga mora da se bori i ova Narodna skupština, i svi narodni poslanici i sve političke stranke. Oni koji neće da u tome učestvuju ne moraju, to je njihova stvar, ali zato ćete videti kazna naroda na predstojećim izborima biće moćna, snažna i velika. Samo oni u koje ljudi budu verovali da će da se suprotstave kriminalu i korupciji moći će da dobiju poverenje građana, a videćete, to će biti SRS.
Replika, Milan Stanimirović, na prvo izlaganje gospodina Vučića.
Gospođo predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, evo javio sam se da odgovorim na nekoliko navoda koji su se čuli u prethodnom izlaganju, ne u prethodnom, nego pre ovoga, izlaganju gospodina Vučića. Prvo, pominjan je ovde jedan član Radiodifuznog saveta koji je iz Vojvodine, pominjano je njegovo prezime Karadžić. Svaki član Radiodifuznog saveta izabran je ovde u Skupštini Srbije. Za gospodina Karadžića se ovde tvrdi da je neki okoreli separatista, koji samo što nije do popodne otcepio Vojvodinu. Prosto ne mogu da verujem da je ovaj skupštinski saziv ikada mogao da glasa za bilo koga da bude član republičkog Radiodifuznog saveta Republike Srbije ukoliko bi se on bavio takvom delatnošću separatističkom i verujte bio bih prvi koji bi glasao protiv njegovog izbora u Radiodifuzni savet. Što se tiče oduzimanja prava, oduzimanje prava i te kako ima veze i sa centralizacijom i sa majorizacijom. Ja ću da ti uređujem tvoju kuću, a ti nemaš pravo da se pitaš o tome ni onoliko, nego ćeš onako da se vladaš kako ti ja budem uradio tvoju kuću. Ali, ako već dogovorimo nekakve opšte principe i načela, kako će biti kuće u celoj ulici uređene ili u celoj državi, onda hajde da nikome ne naturamo svoj stav, nego da živimo u jednom građanskom društvu zasnovanom na ljudskim pravima, gde svako ima pravo da stavi primedbu ukoliko su mu narušena neka od osnovnih prava. Znači, ne možemo da se složimo sa principom - ja ću da ti uređujem, a da tebe ne pitam. Mi imamo, upravo je ideja bila, ja sam rekao i to kada sam govorio o ovom amandmanu, da ova Republika Srbija kao odraz svoje državnosti nema dva radiodifuzna saveta, iako ima dva javna servisa: Radiodifuznu ustanovu Vojvodine i Radiodifuznu ustanovu Srbije. Da ne bi imali dva radiodifuzna saveta kompromis je bio upravo ova priča o kojoj sada govorimo, da o pitanjima koja se tiču Radiodifuzne ustanove Vojvodine ima pravo faktički veta član Radiodifuznog saveta koji je izabran iz Vojvodine. Kažem - nije to možda najsrećnije rešenje, jer pravnici kažu da ne mogu u istom telu da imaju različita prava. Dao sam konkretan predlog. Izmenite zakon tako da se pitanja koja se tiču strategije razvoja radiodifuzije i konkretno pitanja koja se tiču radiodifuzije Vojvodine donose konseznusom. Onda će svi imati ista prava, a opet ćemo imati ono što je bio smisao ovog veta, zaštitni mezanizam od majorizacije i neke vrste centralizacije. Kaže gospodin Vučić - kada sam bio ministar, separatisti i autonomaši su bili na vlasti u Vojvodini. Znači, vi ste bili na vlasti u Srbiji, a separatisti i autonomaši su bili na vlasti u Vojvodini. Ja bih ovome dodao, upravo takva rečenica doslovce je zapisana, možemo da pogledamo. Znači, kada sam bio ministar, separatisti i autonomaši su bili na vlasti u Vojvodini. To naravno nije tačno, ali je tačno da su separatisti na Kosovu i Metohiji, dok ste vi bili na vlasti, jedno vreme ulazili, izlazili iz vlasti, zajedno sa svojim koalicionim partnerima uspeli da faktički zavladaju sa jednom našom AP, a to je Kosovo i Metohija. Ne samo da nisu bili na vlasti u Vojvodini, ali su na Kosovu, počelo je sa - uhapsite Vlasija, pa ste uhapsili Vlasija i dobili nedostupnog Tačija. To je bila državna politika koja je vođena u to vreme, gospodina Vučiću. Nemojte više da se tim metodama brani država Srbija. Nacionalni interes Srbije i države Srbije ne brani se metodama 19. veka u 21. veku. (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Stanimiroviću.) Na kraju, rekao bih samo još jednu rečenicu, koja se tiče ove benzinske pumpe. Dozvola za izgradnju te benzinske pumpe izdata je još uvreme kada je izdao tadašnji ministar saobraćaja, a tadašnji saobraćaja je bio gospodin Todorović, iz Srpske radikalne stranke [[Upadica sa mesta, Aleksandar Vučić: To nije tačno.]]
Po, Poslovniku, reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zamolio bih ove "žute" da se ne iživljavaju nad sudbinom Kosova i Metohije. Pa čak i da postoji konkretan krivac za sve ovo što se dešava na Kosovu i Metohiji, to ne može da bude osnov da se neko iživljava nad očiglednim gubitkom suvereniteta Srbije nad Kosovom i Metohijom. Posebno zato što ste u poslednjih pet godina i vi bili na vlasti, a u tih pet godina Srbija se potpuno udaljila od problema Kosova i Metohije, prepustila ga u ruke drugima, nekim svojim saveznicima iz demokratskih država u svetu koji, evo, vidite šta rade sa Kosovom i Metohijom. Ali, kad ste već kod Kosova i Metohije i kod onoga što zauzima moje mesto u Predsedništvu Srbije, naravno nezasluženo, da vam dam jedan savet šta bih radio da sam na mestu Borisa Tadića, pa makar da mi to ne donese nijedan glas na sledećim izborima. Ako je primio Rundeka, da li možda zna kako se zovu roditelji Ivana Dejanovića i Aleksandra Stankovića, ili možda vi ne znate ni ko su ta deca? (Više poslanika u isto vreme pušta da naglas zvone mobilni telefoni.) Završiću i sa vama Veljinima posle, samo da se setim do kraja. Kako njemu ne pada na pamet da primi porodicu poginulih dečaka na Kosovu i Metohiji? Da li to ne sme da mu donese poen? Mislio bi neko, pogrešio predsednik Srbije? Kako to da je otišao u Srebrenicu, a nije otišao u Bratunac? Kakve su to greške predsednika Srbije da se odriče srpskog imena gde god mu se učini da će mu Zapad zameriti i da će Zapad pomisliti da je Srbiju počeo da vodi na srpski način? A kakav je to predsednik Srbije koji ne sme da ode na srpska stratišta, koji ne sme da ih primi, koji ne sme da primi porodice Srba koje pobiju na Kosovu i Metohiji. Nemojte vi "žuti" previše da pričate o politici i o izborima. Vi ste stranka koja je haračila i vladala, raspisala izbore i pretvorila se u jednu od najmanjih poslaničkih grupa u Skupštini Srbije. Da li je to tačno ili nije? (Više poslanika iz klupa dobacuje: Da, tačno je.) Raspisali se izbore sa pozicija vlasti. Ali, znate li vi šta narod nije hteo? Možda prema nekima od vas i ima simpatije, možda bi neko od vas mogao da bude i ministar. Niste vi baš svi baš tako loši. Vi ste loša grupa [[smeh u sali]] , vi ste loše zamišljena grupa, vi ste zločinačko udruženje [[smeh i negodovanje u sali]] Šta da vam kažem, digli ste frku oko jednog čoveka koji je pobegao iz Centralnog zatvora. Novinari su me pitali da li je moguće bekstvo, a ja sam rekao "ne, moguće je samo da neko išeta". Znači, neko je sa njim sarađivao. Ne pitate se kako je ulazio i izlazio Čedomir Jovanović, možda stotinu puta, i svaki put kada je ušao ponovo je izašao. Umesto da neko kaže: "E, stani". [[Smeh i aplauz u sali.]] Način na koji vi, gospodine Stanimiroviću, optužujete radikale za sve što se dešavalo u Srbiji pre vašeg dolaska na vlast, ja sam ovde doživljavao Čedomira Jovanovića. Još je on politički talentovaniji od vas, on vodi jednu dobru frakciju Demokratske stranke. Sve mu to bolje ide, što vi više vrečite, vidim da nešto nije kako treba. Ali, tim manirom, on je vas doveo do toga da sada možete da pogledate koliko vas ima. Raštrkali ste se u dve grupice da bi narod mislio da vas ima više. Pa čas dobacuju odavde, pa čas odande, da bi neko rekao: "Na sve strane ovi žuti". Nema vas, nego po jedan i po red na obe strane u sali. (Predsedavajuća: Gospodine Nikoliću, vreme.) Izvinjavam se, neću više ni da se javljam za reč. Znao sam da će te vi spasti na ove grane. Ne možete da se predstavljate i demokratama, i nacionalistima, i ne možete da gazite ono što ste juče govorili, da biste sutra ponovo izgovarali ono što ste danas gazili. To narod neće da prihvati. Ne možete da me ubedite da svi ostali članovi Saveta radiodifuzne agencije nemaju pravo da stave veto na ono što odluči onaj jedan član iz Vojvodine. Svi zajedno imaju manje prava od onog jednog člana iz Vojvodine. Ne možete da me ubedite da ovde donosimo zakone koji "ne farbaju sve kuće u istu boju". Kada ovde donesemo zakon, onda nema farbanja u različitu boju, nema različitog tumačenja zakona. Ako zakon ovde donesemo, ne može u Vojvodini da vam padne na pamet da možete da ga tumačite drugačije od onoga kako je ovde donet. Ne igrajte se time. Vama granice država nikada nisu bile problem. Vama je svođenje teritorije idealno ako vas narod voli na onoj teritoriji koja još preostaje. Ne igrajte se sa time. Pogledajte koliko vam je loša politika u Raškoj oblasti. Dve godine ste u Raškoj oblasti podstrekivali one koji bi mogli da krenu na državu Srbiju, a ovi vam ih kupiše za dva dana. Za dva dana izgubiste uporište kod jedinog čoveka u Raškoj koji je mislio da pravi ili nekakvu autonomiju ili federalnu jedinicu. To je zato što sa vama više niko neće. To vama može da bude dobro, ako shvatite ... (Zoran Nikolić, upadica s mesta: Nas niko neće, a vas kao hoće svi.) Možda i nas neće niko. Nas sto neće niko, a vas 20 neće niko. Hajde da vidimo ko je vredniji. Vi ste vredniji. Dobro. Zbog toga, molim vas da jednu stvar radimo zajednički, Demokratska stranka i Srpska radikalna stranka, da dovedemo do vanrednih parlamentarnih izbora, jer ste vi ubeđeni da vi pobeđujete, pošto sam ja ubeđen da mi pobeđujem, pošto su ubeđeni ovi iz DSS-a da oni pobeđuju, pošto su ubeđeni socijalisti da oni pobeđuju, pošto je G17 plus ubeđen da neće propasti. Hajde da idemo na te vanredne izbore i da jednom konačno završimo i prekinemo ovu agoniju. [[Gromoglasan aplauz u sali.]]
Gospodin Petrović, pretpostavljam replika.
Predsednik ove skupštine je uveo za Skupštinu jednu vrlo dobru praksu, ima dan otvorenih vrata jednom mesečno. Gospodine Nikoliću, apelovaću na predsednika Republike da uvede dan otvorenih vrata u Predsedništvu, toliko želite da uđete, red je da dobijete priliku. [[Aplauz i smeh u sali.]] Nikako da prebolite taj poraz. Naravno da ste tada bili ozbiljan kandidat, nikada vam se to više neće desiti, ali i to je za jednu političku biografiju više nego važno. Želim da kažem nekoliko stvari o onome o čemu je ranije ovde govoreno. Pošto pravite ovde paralelu oko toga predsednik Republike prima a koga ne, želim, gospodine Nikoliću, da kažem i da vas podsetim, jer nažalost kao da imate problem sa sećanjem, predsednik Republike je, pre nikoliko meseci, bio na Kosovu i Metohiji. Kao predsednik Republike Srbije pokazao je da su Kosovo i Metohija deo Republike Srbije tako što je dva dana bio na Kosovu i Metohiji. To je ono što može jedan odgovoran državnik da uradi u zemlji koja je pretrpela takvu propast za vreme dok ste vi bili terca jedne nesrećne, strašne, pogubne i rušilačke vlasti u Srbiji. Zbog toga je potpuno neprimereno poređenje ove nesreće koja se juče desila, i tu ću da podsetim da je predsednik Republike jutros izjavio da se radio o terorizmu, i naravno da se radi o albanskom terorizmu na Kosovu i Metohiji, i onoga što je dovelo do jednog susreta jednog predsednika Republike sa hrvatskim pevačem, umetnikom, kako god hoćete, pa razlog za to jeste vandalski ispad koji se desio dva dana pre toga, kada je usred Beograda, u Knez Mihailovoj ulici, nekoliko neodgovornih ljudi, huligana, prebilo čoveka, ni krivog ni dužnog. Naravno, onda je normalno da ga predsednik Republike primi i da se izvini u ime građana Srbije zbog toga što mu sedesilo. Spočitavate Demokratskoj stranki da nisu osuđeni oni za koje postoji sumnja da su vršili linč u različitim situacijama. Demokratska stranka niti je imala 2002. ni 2003. godine odlučujući uticaj na pravosuđe, nema to ni danas, i naravno da sudovi time treba da se bave, i svako kome je dlaka sa glave falila treba, kao oštećeni, da dobije sudsku zaštitu, bez obzira da li je sam počinilac krivičnih dela, bez obzira da li je član porodice nekoga ko je činio krivična dela. Građani Srbije,to je temeljni stav Demokratske stranke - moraju da budu zaštićeni, da imaju jednaku zaštitu pred zakonom, jer je to odlika civilizovane države. Na kraju, predsednik Republike je obećao da bude ambasador srpske privrede. Posetio je preko 20 zemalja. Bio je u Libiji, Kini, bio je u zapadnim zemljama i svugde je vodio privredne delegacije. Bilo bi dobro, kada već iz dana u dan pratite šta radi predsednik Republike i gledate njegov protokol, da kažete građanima Srbije, jer očigledno to znate, šta se sada događa. Da se sada u Libiji odigravaju pregovori između naših građevinskih kompanija, baš zato što su bili u delegaciji, koju je vodio predsednik Republike, da je, takođe, u Kini razgovarao sa predsednikom Republike o tome kako da se regulišu dugovi naših velikih državnih preduzeća i da, naravno, gde god ode na zapad, istok, sever i jug, brine o srpskoj privredi i pokušava da otvori prostor. Bez investicija i bez novih poslova nema novih radnih mesta, nema većih zarada i nema penzija. Ako je nešto rekao o zaradama i penzijama, rekao je u tom smislu, a sigurno nije nikome obećao da će u Srbiji hleb biti tri dinara, kao što su to ovde neki neodgovorni činili.
Reč ima narodni poslanik Vukosav Tomašević, prvi po Poslovniku, pa zatim Tomislav Nikolić po Poslovniku. Izvinjavam se, gospodin Nikolić prvo po Poslovniku, izvinite gospodine Stanimiroviću. Gospodine Stanimiroviću, prozvala sam gospodina Nikolića po Poslovniku, pa gospodina Vučića, pa tek onda vas. Molim vas da se držimo nekog reda. Svi ćete doći na red. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Mislim da je bezmalo nedopustivo ovo vređanje Narodne skupštine izjavama koje možemo da čujemo od šefa poslaničke grupe Tadićeve stranke. Zbog toga zaista od vas tražim da se u danu za glasanje odlučuje o tome da li je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, zato što se šef poslaničke grupe ponaša kao da se ništa u Srbiji nije desilo i kao da ne postoje tačni, egzaktni podaci o tome šta se u Srbiji desilo. Gospodine Petroviću, ja sam pobedio Borisa Tadića na predsedničkim izborima. Nisam uspeo da pobedim dvojac Koštunica-Tadić. Tadić je za mene mačiji kašalj. Nego kad mu se priključio Koštunica, tu je nekoliko procenata prevagnulo, ali nemojte da mi prebacujete to što me, kao i svakog drugog Srbina, nepravda boli. Ne zato što sam učestvovao na tim izborima, da su učestvovala druga dvojica, nikako ne bih mogao da pružim podršku onome ko je izgubio. Tadić je izgubio. Bio je drugi u direktnom okršaju sa mnom. Kada su se sastali svi drugi, osim radikala, da date podršku Tadiću, ne mogu ni ja protiv planine. Ali, sad vam kažem, sad ću da pobedim na svakim izborima na kojima budem učestvovao i svi ponovo da date podršku Borisu Tadiću. Nemojte da mi kažete da više neću imati priliku, jer mi to liči na diktaturu, da neću imati prilike da pobedim. Svako od miliona građana Srbije ima priliku da pobedi na predsedničkim izborima. Nikome ne smete da kažete da nema priliku da pobedi. Možda ne može da pobedi, ali priliku da uđe u trku i priliku da pobedi morate da date svakom građaninu Srbije. Opraštam vam ako ste mislili da ću biti predsednik Vlade i da neću ići u trku za predsednika Republike. Zaista vam to opraštam. Gospodine Petroviću, stvari vam sada tako stoje. Ne vidim šta može da se promeni u narednih mesec, godinu, dve, pa da stvari ne izgledaju ovako. SRS će pobediti na svim izborima na kojima bude učestvovala od danas ubuduće. Nemojte da nam kažete da nećemo imati priliku da pobedimo. Ja se ne usuđujem da to kažem bilo kome od vas. Što se tiče obaveza predsednika Republike, shvatam vas, dok pobije sve čuvare ambasade, dok pobije taksiste, kad on ima vremena da se bavi ozbiljno svojim poslom. On je navalio redom, ide po Beogradu, gazi ljude, udara. Saberite od Karađorđa, on se nije stideo, nije se krio iza obezbeđenja, on je ubijao sam, ali od Karađorđa naovamo, nijedan drugi predsednik države nije imao saobraćajni udes. Nijedan. Recite mi kako je moguć saobraćajni udes kada tu ima 10 vozila u obezbeđenju, kada na svakih 50 metara stoji saobraćajac? Kako to da ni jedna javna ličnost nema saobraćajni udes, osim predsednika Republike? Kakav je to predsednik Republike koji ima saobraćajni udes? Toliko ste banalizovalitu funkciju. Pričate mi o Rundeku, jadnik, prebili ga banditi, mora da ga primi predsednik Republike. Toliko je bio isprepadan i uplašen da je tri dana posle prebijanja šetao Knez Mihailovom ulicom u Beogradu. Šta izmišljate priču? Tolike Srbe prebiše, pobiše, toliko kuća digoše u vazduh, takve scene pravi predsednik Hrvatske kada su Srbi u pitanju, a vi se nađoste da primite nekog Rundeka, vi kažete da je umetnik, niste ni vi čuli za njega, kao što nisam ni ja nikada čuo za njega. Nego, vodite malo brigu o Srbiji dok ste još to vreme na vlasti. Vama je narod naredio da vodite brigu o Srbiji, a ne o Darku Rundeku. Vama je narod naredio da obiđete srpska stratišta, da biste simbolično pokazali kako ne sme niko da nas ubija, kako će predsednik Republike da stane u zaštitu onih koje tuku i ubijaju, ali ne samo Hrvata i ne samo Muslimana, nego i Srba. Postoje i Srbi u Republici Srbiji i još uvek žive. Samo to tražim od vas. Kada bih vam pominjao nešto što činite dobro, kada ne biste imali podršku SRS da nešto činite dobro. Ali, pogledajte u šta ste se pretvorili - u pi-arove; nema šanse da čujemo šta misli predsednik Vlade, predsednik države, ovaj ili onaj ministar. Govore njihovi pi-arovi. Ako narod ne zna, to su one mlade devojčice što negde skupljate, pa iznose stavove Vlade, ili poneki ozbiljan čovek. Ne mogu da zamisli da neko u Srbiji postoji ko će izneti, ko će dati odgovor na svako pitanje koje novinar može da postavi predsedniku Republike, da predsednik Republike ne napravi svoju konferenciju za štampu, nego njegovi pi-arovi daju novinama i građanima Srbije stavove predsednika Republike, a on za to vreme pije kafu sa Darkom Rundekom. Neka ide pi-ar da pije kafu sa Darkom Rundekom, pa ga slikajte i kažite - pi-ar predsednika Republike pije kafu sa Darkom Rundekom, a predsednik Republike da nam kaže šta će biti sutra i prekosutra, šta će biti kroz pet dana i koji je njegov stav u pregovorima oko Kosova i Metohije. Upozoravam javnost Srbije, izvinite i završavam, predsednik Republike u razgovoru sa predsednikom Vlade, kome sam prisustvovao, rekao je da se on ni sa kim neće svađati oko Kosova i Metohije. Zato nam ubijaju decu.
Hvala, gospodine Nikoliću. Molim narodne poslanike da se pridržavaju vremena određenog po Poslovniku. Za reč se javio gospodin Anđelković, po Poslovniku, potom gospodin Stanimirović, replika na Vučićevo izlaganje, pa gospodin Vučić. Ne, nego na Nikolićevo.
Dame i gospodo, mogu da shvatim da neki ljudi nisu bili ovde u parlamentu, nisu se bavili nikakvim političkim radom, nisu u toku kada se šta događalo, onda pripisuju čak, nemojte da shvatite da sam advokat SRS, ali nemojte da im pripisujete Stari trg, jer tada SRS nije postojala. Znate, Vlasi i Stari trg je bio 1989. godine, gospodine Petroviću, vi to ne znate. Stari trg i sve to što se događalo bilo je tada kada je Srbija ustala da napravi jedinstvenu Srbiju i zato smo mi protiv vašeg amandmana kada je reč o vetu. Moram da budem iskren, zaprepašćen sam da ste vi taj amandman podneli. Ja sam mislio da nećete imati hrabrosti da podnesete amandman protiv ukidanja prava veta. Zato je da se ukine veto ovo što je govorio Stanimirović da nećete vi valjda da uređujete kuću itd. To smo imali do 1990. godine - da je iz Vojvodine i sa Kosova uređivana kuća u centralnoj Srbiji, uređivano je kako će ljudi u centralnoj Srbiji da žive, ali niko nije imao pravo da se meša kako će oni da žive u svojim kućama sa strane. Mi to ne smemo zato što bi uradili suprotno Ustavu. Uostalom, suprotno je ne politici SPS u to vreme, nego je suprotno narodu, jer taj ustav je usvojen na referendumu i narod je ustao da takav ustav brani. Kada pominjete stalno Kosovo da li je izgubljeno ili ne - mi ne bi dopustili da se u Goraždevcu pobiju ona deca i da ne mrdamo uopšte, da izdamo saopštenje. Sada kada se pobiju deca kao ova u Štrpcu, mi se zadovoljimo nekim saopštenjem. Malopre sam čitao saopštenje. Šta, saopštenjem ćemo da vratimo te živote? [[Upadica sa mesta: Šta bi vi radili?]] Tačno je, kada se tako nešto događalo i protiv Albanca šumara, mi smo ustajali da ga branimo i tražili smo te teroriste, tražili smo i sukobili smo se sa tim teroristima. Tačno, neko će reći oni su jači. Jači su, imali su Amerikance, bombardovali su nas, ali nismo pobegli, nismo izdali saopštenje nego smo se borili da sačuvamo taj narod i sutra bi ga čuvali. Čast je jednog naroda da se bori za svoj narod i da ga štiti. Razumem vas, ja sam vam rekao i prošli put, imate pravo, a i neki drugi ovde koji sada galame, imate pravo da nikada ne stanete iza srpskog naroda. Imate pravo i za to da dobijete podršku biračkog tela, samo je ona mala, ona je beznačajna [[Upadica sa mesta: Da li je to rekao Milošević?]] Nemoj ti da brineš za mog predsednika partije, ima ko će da brine za našeg predsednika partije, a ti brini za tvog predsednika partije i za tvoju stranku. Imate prava na to, samo nemate prava da potcenjujete tu herojsku odbranu ljudi koji su branili svoj narod i da sada ni saopštenjima ne reagujete, a i ta saopštenja su beznačajna. Putujte po svetu i vodite predsednika Privredne komore, koji je u stvari politička ličnost u Privrednoj komori, a ne predsednik Privredne komorem, i da je sreće da ovaj parlament ukine Privrednu komoru kao državnu instituciju. Mi ćemo pokrenuti inicijativu pa ćemo videti ko će da se pridruži, a ko neće, da se ukine privredna komora kao paradržavna institucija, nego onako kako je svuda u svetu, da bude nevladina, nedržavna organizacija koja brine o onoj privredi i onim privrednim subjektima koji su zainteresovani. Sada se predsednik Privredne komore predstavlja kao portparol predsedniku Republike - gde toga ima u svetu? Nema nigde, samo kod nas, zato što ga vodi po Kini i putuje po Kini. Neka donese neki posa, šta me briga gde je bio, nego koliko je doneo posla. I Tito je putovao ali je donosio posao, a ovaj vaš može da putuje koliko hoće, troši državne pare, pa ništa. Ima onog Đilasa samo što prima žalbe i molbe, a mene svaki dan ispred Skupštine ljudi sačekuju i pitaju me, šta je, išao sam deset puta kod Đilasa pa ništa. Prema tome, batalite da se bavite pričom nego počnite nešto da radite. Pričali ste o decentralizaciji. Šta ste decentralizovali, samo omnibus? Da li ste vratili neka ovlašćenja Leskovcu, Babušnici, Nišu - niste nikome vratili ništa, sem da napravite ponovo separatizam u Vojvodini. E, to neće proći, nemate podršku za to.
Hvala vam, gospodine Anđelkoviću. Prvo, replika gospodina Vučića na izlaganje gospodina Stanimirovića, a potom replika narodnog poslanika Stanimirovića na izlaganje gospodina Nikolića.
Nesporno je da imam pravo na repliku pošto me je gospodin Stanimirović lično prozivao. Dakle, nije istina ono što ste govorili, gospodine Stanimiroviću. Obmanuo vas je Bogdanović iz meni nepoznatih razloga. Glavni u poslu i podršci da dobijete pumpu na takvom mestu su bili grad Beograd i opština Novi Beograd. Čak je i opština morala i te kako značajno u to da se uključi, da bi taj posao bio završen. Posle podne ću vam doneti papire -čovek je inače član Demokratske stranke, ali nije sporno to što je član Demokratske stranke jer ne možete vi da odgovarate za svakog člana, ali čovek je u direktnom poslu sa ljudima iz Demokratske stranke, i zna se čak koliko je dao novca i kome. Za to ne postoje direktni dokazi, ali svi to u Beogradu znaju i nije velika filozofija. Ali, za nešto drugo postoje dokazi. Postoje direktni dokazi za nešto drugo, što ću vam sada izneti. Naime, pošto toliko ne podnosite SPS, pošto govorite o tome šta su sve uradili, kako su sve uradili u tom i tom periodu, reći ću vam - krajem 2000. i početkom 2001. godine pravljeni su dogovori i u februaru 2001. godine, jedan od visokih funkcionera tada SPS-a, jedan od najpoznatijih privrednika u ovoj zemlji, poslao je najvišem rukovodstvu Demokratske stranke dva miliona evra na ruke. Ja sam danas podneo tužilaštvu papire, dva miliona evra je odneo na ruke. Imam precizne podatke koje lice je uzelo novac, a koja su lica bila u automobilu da zaštite automobil koji je taj novac nosio na odredište. Ja sam vam rekao, u vrednosti dva miliona evra, a vi pogledajte koliko je to. Mislim da i vi znate ko je. Nisu vam danas ti ljudi toliko istaknuti. Znam da je za vas to možda sitnica, možda je za vas to malo, to je ništa jer vi verovatno pravite poslove sa nekima koji vam daju 10, 15, 20, to ne znam, ali je dobro da građani Srbije znaju da su se te stvari dešavale i da su neki ljudi kupovali svoju slobodu tako što su šefu tadašnje Vlade slali ogroman novac, a on ga je oberučke prihvatao. Da, lično na ruke Zoranu Đinđiću. Ja vama da govorim o tome da sam rekao da smo imali separatističko rukovodstvo, jesmo, to je bilo posle 2000. godine. Pre 2000. godine imali smo rukovodstvo koje nije moglo da bude separatističko, a ne mogu da kažem da je bilo do kraja opredeljeno za državu Srbiju i u potpunosti, kao što je to, pretpostavljam, moglo i trebalo da bude. Ono što vama zameram, to je što vi svaku priliku koristite da nešto prebacite radikalima i da ne znate šta. Prebacujete nam plan Ahtisari-Čerdomindin, a mi smo bili jedini protiv tog plana ovde u Skupštini Srbije. Šta nam prebacujete? Šta nam prebacujete oko Kosova i Metohije? Šta možete tu nama da prebacite? To što smo bili protiv kapitulacije. Jednom hoćete da pričate ovi bi da ratuju, pa Toma Nikolić kaže - ljudi, imam decu, imam unučiće, neću da ratujem, hoću mir, a onda kažete, aha, sada ste za kapitulaciju. Dogovorite se šta je to što zamerate srpskim radikalima, šta je to što pokušavate i hoćete da uradite. Mi vama želimo da imate priliku i vrlo brzo očekujem da imate priliku da učestvujete na izborima i da na tim izborima imate priliku da nas pobedite. Postoji tu samo jedan jedini problem, a taj problem je što znate da to neće biti tako, što znate da ćete dobiti neuporedivo veće poverenje građana, što znate da je ljudima dosta prazne priče, praznih obećanja o tome kako ćemo sutra u Evropu, pa ne sutra nego prekosutra, pa ne sutra nego za tri godine, pa za pet, pa za deset godina. Ljudi hoće da imaju svoj vlast, svoju državu, koja će da vodi računa o Srbiji i interesima građana Srbije i koja će da zna šta je najpreče. Na kraju, kada govorite o kućama, neko je došao u vašu kuću da je uređuje - nije, gospodine Stanimiroviću, Vojvodina je moja kuća isto koliko i vaša jer imamo jednu veliku kuću, a to je Srbija, gospodine Stanimiroviću, a nemamo dve kuće, u tome se razlikujemo. Hvala vam.
Hvala vam. Izvolite, gospodine Stanimiroviću, replika na izlaganje gospodina Nikolića.
I Beograd je moja kuća, i Niš, i Valjevo, isto kao što je i moj Vrbas, i Vojvodina i svaki kraj Srbije, ali ne živim u pet kuća, živim u jednoj kući i onda uređujem samo tu jednu kuću. Uređujem nekad i šire, i celu ulicu, nekad ceo grad, a nekad uređujem samo jednu kuću. Žao mi je što je otišao gospodin Nikolić. Ovde me je po imenu prozvao i upoređivao političke talente. Može se reći za gospodina Nikolića da je takođe izuzetan i vrstan politički talenat, nažalost, kao i u sportu, večiti talenat. Izuzetan kandidat, ali večiti kandidat. Nikad izabran. A, što se tiče saobraćajnih incidenata, pa to je jedna, ovako, duhovita opaska, ali ja se sećam jednog saobraćajnog incidenta koji je bio daleko teži, u izbornoj kampanji, kada je ministar saobraćaja vozio upravo gospodina Nikolića, i tada je gospodin Tadić, kao kandidat za predsednika Republike, odmah po saznanju da se desila saobraćajna nesreća, pozvao gospodina Nikolića i pitao ga za zdravlje, da li je u redu. Jer, naravno, hteo je da pobedi živog i zdravog čoveka, a ne da pobedi neku mumiju u zavojima. Što se tiče konstatacije da su mnogo mali ovi iz poslaničke grupe DS, ispričaću vam anegdotu. Tiče se velikog crnogorskog junaka Nikca od Rovina. Nikac od Rovina je jedan od velikih crnogorskih junaka, naravno i srpskih junaka, i jedan Turčin je rešio da mu dođe glave. Došao je u njegovo pleme i pitao - gde je taj čuveni Nikac od Rovina, da mu ja skinem glavu. Svi ćute. Gde je taj Nikac od Rovina da mu skinem glavu? I, Nikac od Rovina izađe, kad ono metar i ćevap, nema šta videti. Gleda ovaj Turčin pa kaže - to ovo malo, to vam Nikac od Rovina? Na to ga pogleda Nikac od Rovina i kaže - ne vidiš ti mene cijelog, Turčine. Ne vidite vi nas cele. Videćete nas posle sledećih izbora.
Sada na izlaganje gospodina Stanimirovića replika, a sve vas opominjem da u skladu sa diskusijom koja je bila, nemamo razloga da vređamo dostojanstvo Skupštine, niti da predstavljamo lažne rezultate za prošlu godinu, niti da tvrdimo da je mumija nešto u zavoju. Dakle, mumija je zavoj. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pogrešio je gospodin Stanimirović, nisu to bili ti izbori. Ono su bili parlamentarni izbori, gospodine Stanimiroviću, nisu bili predsednički izbori, ali to je vama sasvim svejedno. Kada je gospodin Tadić ima incident sa gospodinom Cimplom, prva izjava gospodina Nikolića je bila, mene možete da krivite, a ne gospodina Nikolića, ali očigledno ne pratite, gospodin Nikolić je rekao - u pitanju je predsednik Republike, treba da sačekamo i vidimo šta se dogodilo. A ja sam rekao, pošto sam saznao, imao sam druga koji je bio očevidac, sasvim slučajno, da, i ja sam rekao da je bilo sve potpuno drugačije i nikada niko nije hteo do kraja da mi objavi to što sam rekao. Naime, tom čoveku je bio ugrožen život. On je preko bankina prebačen od strane automobila obezbeđenja Borisa Tadića. Vi ste čoveka koji je jedva preživeo, kome je život bio ugrožen zbog bezobrazluka tih iz obezbeđenja, i inače vrlo bezobrazno voze svakog dana, ne baš svakog dana, ali često ih srećem na beogradskim ulicama, znate, stalno sam na beogradskim ulicama i nije to ni neko čudo, što je i prilično uobičajeno, i ne sporim mu pravo ni na obezbeđenje, i mora predsednik Republike da ima obezbeđenje itd, ali treba da se ponašaju manje bahato, manje oholo, manje osiono. O tome je pričano. Jeste, to je suština. To je ono što svi građani osuđuju i to je ono što svi građani vide. Nisam vam razumeo ovo - da vas nismo videli cele. Svaki dan otkrivamo nešto novo i vidim da smo mnogo toga do sada propustili da znamo. Tako i ta priča o ovih dva miliona, koji su dati posle 5. oktobra, da bi se nečija sloboda kupila. Ali, kada ste već kod tih anegdota i viceva, evo da vam i ja ispričam jednu anegdotu ili jedan vic. Vi vidite koliko u njemu ima istine. Prepričava se po čitavoj Srbiji. Imate nekog iz DS, lopova, imate nekog iz DS poštenog, i imate Deda Mraza, i sede u jednoj sobi, u jednoj prostoriji. Kolač nasred stola. Ugase svetlo, nestade kolač. Nagradno pitanje je - ko je uzeo kolač? Nije Deda Mraz, nije ni demokrata pošten. Demokrata lopov, jer pošteni iz DS i Deda Mraz su fikcija, nepostojeći likovi, ali to vam je samo ono što se priča po Srbiji. [[Aplauz.]]
Ovo se ne odnosi ni na jednog poslanika, je l' tako gospodine Vučiću?
Tako je, gospodine Markoviću, kako god, ja sam ispričao jednu anegdotu, nešto što se priča po Srbiji, kao i gospodin Stanimirović. Sada, da li je to istina ili nije neka građani procenjuju. Dame i gospodo narodni poslanici, mi samo o jednoj stvari moramo da vodimo računa. Naša prepucavanja, šta ćemo jedni drugima da kažemo, ko će koga da nadgovori, normalna su stvar. Da li je ovaj ovome rekao bolje, ili je ovaj drugome rekao bolje, to je sve politička igra, politička utakmica i nemam ništa protiv toga. Siguran sam da nemate ni vi. Niti ćete vi nama da oduzimate pravo na repliku, niti mi vama. Ali, ima jedna stvar oko koje ne smemo da se igramo, a to je ona priča - neko bi da ugrožava multikulturalnost, multikonfesionalnost, multinacionalnost u Vojvodini. To ne želi niko da ugrožava. Samo želimo da imamo jednu zemlju, jednu državu, jednu otadžbinu, jednu Srbiju, a da svi u njoj imaju jednaka prava, i da onaj u Kragujevcu nema veća prava od onoga u Novom Sadu, ali i da onaj u Novom Sadu nema veća prava od onoga u Kragujevcu. To je suština, to je smisao politike SRS, i zbog toga smo ponosni na to što imamo samo jednu kuću, i nikome sa strane ne damo da nam se petlja u tu jednu kuću, ali ćemo jednako da se pitamo i za potkrovlje, i za prizemlje, i za terasu, kao i za sve što toj kući, takvoj, našoj, lepoj kući Srbiji pripada. Hvala.
Hvala vama. Izvolite, narodni poslanik Dušan Proroković, po ovom amandmanu.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poslanička grupa DSS neće podržati ovaj amandman, odnosno neće podržati rešenje iz prethodnog zakona. Pokušaću ukratko da obrazložim zašto nećemo. U prilog obrazloženju ovog amandmana spominju se dve reči - decentralizacija i autonomija. Prvo, kada govorimo o decentralizaciji, jesam veliki pobornik decentralizacije, ali oni koji pričaju o decentralizaciji za tri godine nisu uradili ništa osim omnibus zakona, koji, složićete se, nije baš najbolji način niti za decentralizaciju, niti za spuštanje određenih ingerencija sa republičkog na pokrajinski i lokalni nivo. Međutim, kada govorimo o decentralizaciji treba imati u vidu da ovaj zakon nije jedini koji tretira pitanje decentralizacije. O njoj će biti svakako mnogo više reči na sednicama Ustavne komisije, odnosno Odbora za ustavna pitanja i njegovih pododbora, jer treba uvažavati neka iskustva iz okruženja. Ne znači decentralizacija samo davanje ingerencija pokrajinskoj i lokalnoj samoupravi, nego znači i preuzimanje određenih obaveza, pogotovo finansijskih, od strane lokalnih samouprava i regionalnih samouprava. Nije malo slučajeva iz okruženja gde se sa velikimentuzijazmom krenulo u proces decentralizacije, a onda se on posle četiri ili pet godina menjao, jer, prosto, neke lokalne, pa čak i regionalne samouprave u pojedinim državama, nisu bile održive. Dakle, niti su bile funkcionalne, niti su finansijski i politički mogle da izdrže taj teret. Tako da samo obrazloženje da u prilog decentralizaciji ide ovaj amandman automatski otpada. Što se tiče veznika "i", decentralizacija i autonomija, moram reći da decentralizacija i autonomija imaju malo dodirnih tačaka. Jer šta podrazumeva autonomija. Postoji nekoliko vrsta autonomija. Recimo, Madeira je autonomna u odnosu na ostatak Portugalije, ne zbog finansija, ne zbog privrede, niti zbog međuetničkih problema, nego prosto zbog toga što je to ostrvo hiljadama milja udaljeno, nije deo teritorijalne celine i njegovo funkcionisanje u sastavu jedne države je trebalo nekako uobličiti. Kada se daje pravo veta, kako se u ovom amandmanu predlaže, onda se radi o rešavanju političkog problema. Dakle, Vojvodina nije niti teritorijalno udaljena od Srbije, pa Srbija ne može da funkcioniše kao jedna celina, niti imamo problem finansija. U ovom slučaju imamo prosto želju da se, na jedan politički način, sistem u kojem funkcioniše Vojvodina i medijsko informisanje u Vojvodini odvoji od ostatka Srbije. Malo je slučajeva u Evropi da postoji pravo veta jedne autonomne oblasti u odnosu na celu državu. Uglavnom se uvode saglasnosti, dakle po onom pitanju po kojem može da odlučuje baskijski parlament potrebna je saglasnost španskom parlamentu da bi se ta odluka sprovela. Ali, oni nemaju pravo na veto, nemaju pravo na 100% opovrgavanje jedne odluke. Da li postoji politički problem u Vojvodini koji treba tretirati na ovakav način? Mislim da ne postoji. Mislim da neko želi da ga napravi i pozivam sve poslaničke klubove da takvu politiku ne podržavaju. Čini mi se da iza ovakvih inicijativa, a slušajući neke zagovornike autonomaške i separatističke politike u Vojvodini, neko želi da naš javni servis nazove radio-televizija Srbije i Vojvodine. To nećemo dozvoliti, isto kao što nećemo dozvoliti da se potpuno sebično, uskogrudo od strane pokrajinskih organa tretiraju sve ostale teme. Navešću samo jedan primer, svedoci smo toga da se sada priča kako je Vojvodini nešto oduzeto zato što se daje koncesija na autoput od Horgoša do Požege. Ne, oni hoće sebično da se daje koncesija na autoput od Horgoša do Nove Pazove, a Požegu i ostatak Srbije čini mi se da pojedini političari tretiraju kao da je u pitanju Segedin, Bratislava ili bilo koja druga oblast u bilo kojoj državi, i zato pozivam sve poslanike pojedinačno i poslaničke klubove da takvu politiku ne podržavaju. Srbija je jedna i Radio-televizija Srbija kao javni servis jeste jedno.
Izvolite, gospodine Tomaševiću, po istom amandmanu.
Gospodine predsedniče, uvažene kolege, očito da zbog nečije želje da zaradi jeftine političke poene moramo ponovo da radimo već urađen posao. Mi smo naime neki dan u načelnoj raspravi najviše vremena posvetili upravo ovom pitanju, pa smo ovde ukrstili argumente za i protiv, i mislim da je nedvosmisleno zaključeno da argumentacija za ukidanje ovog prava je dominantna. Dakle, DSS ne može da podrži amandman gospodina Petrovića i moramo da podržimo rešenje da se briše postojeći stav iz zakona iz najmanje tri razloga. Prvi razlog je pravni. Ova odredba u zakonu, koja daje veća prava članu iz Vojvodine, jeste protivustavna. Na to su ukazali svi ozbiljni pravnici u vreme pripreme ovog zakona, u trenutku njegovog usvajanja, a i u protekle tri godine njegove primene. To smo rekli neki dan i niko nije izašao iz Demokratske stranke da ospori to. Dakle, nedvosmisleno je da je ovaj stav protivustavan i da se njegovim ukidanjem ovaj zakon mora privesti Ustavu. Druga stvar je ono što mene brine. Gospodin Petrović, kao šef poslaničke grupe DS, podnosi amandman i brani nešto što je protivustavno. Meni to govori da gospodin Tadić, šef njegove stranke, hoće da aminuje nešto što je protivustavno. Druga stvar, ova odredba kojom se daje veće pravo članu iz Vojvodine direktno je suprotna članu 26. zakona kojim se definišu prava članova Saveta. Prvi stav glasi - Članovi Saveta ne predstavljaju u Savetu organe ili organizacije koje su ih predložile, već svoju dužnost obavljaju samostalno, po sopstvenom znanju i savesti, u skladu sa ovim zakonom. Statut Republičke radiodifuzne organizacije, koji smo neki dan usvojili na Odboru za kulturu i informisanje, daje još decidniju odrednicu pa zabranjuje članovima Saveta da u svom radu zastupaju bilo čiji pojedinačni, grupni ili kolektivni interes, a vi sada tražite da ovaj član iz Vojvodine ima veća prava i da zastupa interese Vojvodine. Nema to pravo po ovom stavu. Dalje, u Savetu postoji član sa Kosova i bira se po jednoj posebnoj proceduri u odnosu na ostalih osam članova. Njega predlaže ovih osam, pa Skupština glasa. Mora da bude sa Kosova, da živi na Kosovu. Uprkos tome što se bira na poseban način nema nikakva posebna prava u svom radu. On ne da nema pravo suspenzivnog veta nego nema nikakvo drugo pravo u odnosu na ostalih osam članova. Prema tome, ne može imati pravo ni ovaj iz Vojvodine, jer ako ovaj sa Kosova nema, ne može da ima ni ovaj iz Vojvodine. Kosovo je još uvek Autonomna pokrajina u sastavu naše države ili možda vi, gospodo demokrate, mislite da nije više Kosovo to. Na kraju, kada nađete pokriće za svoju autonomašku i separatističku politiku u Vojvodini vi potežete multietničnost i potežete decentralizaciju. Stalno predstavljate kao da multietničnost postoji samo u Vojvodini. Već je rečeno neki dan, a evo i danas sa ove govornice, Beograd je u svakom pogledu više multietnička sredina nego Vojvodina, pa niko ne traži posebna prava, ni zaštitu posebnih prava nacionalnih manjina u Beogradu. Dolazim iz Raške oblasti, gde je procentualno sastav stanovništva mnogo više multietnički nego u Vojvodini, pa niko ne traži zaštitu prava za taj deo države. To iz razloga što ne postoji, ali zaista ne postoji, svi dobro znamo, to zna javnost, ne postoji nijedna ozbiljna politička snaga u Srbiji koja je protiv zaštite manjinskih prava. I svi ponavljamo sa ove govornice da što se tiče prava manjina, hvala bogu, Srbija je dominantna po tom pitanju u regionu. Ni u jednoj zemlji na Balkanu, ni u okruženju manjinska prava nisu tako zaštićena kao u Srbiji. To kažu ljudi iz Evrope u više navrata i to svi podržavamo, svi podržavamo mehanizme za zaštitu tih prava. U celoj Srbiji, a ne samo u Vojvodini. Zašto samo u Vojvodini, a ne i u celoj Srbiji. Ne postoji razlog. Nije mi jasno zašto vi, gospodo iz Demokratske stranke, niste tražili zaštitu prava svojih koalicionih partnera Bošnjaka u Raškoj oblasti. Vi ste zajedno izašli na izbore, na vašoj listi su dva poslanika Bošnjaka i zašto onda ne tražite zaštitu bošnjačkih prava u Raškoj oblasti, nego tražite samo zaštitu prava manjina u Vojvodini. Nije decentralizacija samo autonomija Vojvodine. Decentralizacija je nešto drugo, mora se odnositi na sve delove države, a ne ono što vi stalno pogrešno tumačite i proturate kao tezu, da će Srbija biti decentralizovana što je veći stepen autonomije Vojvodine. To je potpuno pogrešno i to nikada nećemo prihvatiti, niti je to održivo ni teoretski, ni praktično. Na kraju, uzeću pravo da dam jedan savet predsedniku Republike, pošto je danas i na tu temu otvorena rasprava. Predlažem gospodinu Tadiću da hitno u toku dana primi gospodina Andriju Mandića, predsednika Srpske narodne stranke u Crnoj Gori. Njemu je Milo Đukanović preksinoć zabranio da sa zastavom Srbije uđe u sportsku dvoranu u Podgorici. Evo, gospodo, cela strana danas, alarmantni izveštaj o tome. Gospodin Mandić je predsednik najveće srpske stranke u Crnoj Gori, poslanik u Skupštini Crne Gore. To je stranka koja autentično zastupa interese 33% stanovništva Crne Gore koji se izjašnjavaju kao Srbi i 65% stanovnika Crne Gore koji govore srpskim jezikom. Takvom čoveku se ne dozvoljava da prisustvuje jednoj javnoj priredbi u Crnoj Gori i, po mom dubokom ubeđenju, to je i te kako problem iz domena predsednika Republike Srbije i zbog toga gospodin Tadić koliko danas hitno mora da primi gospodina Mandića i da sa njim razmotri ovo pitanje. Ukoliko nema adresu i telefon, odmah ćemo da mu stavimo na raspolaganje.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Lazarević, pa narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, posle dva sata rasprave koja je o svemu bila, osim o amandmanu, dočekasmo da počnemo da pričamo o onome što je na dnevnom redu. Mogli smo da čujemo kako predsednik radi i šta ne radi, i šta radi na ulicama. Mogli smo da čujemo i kako predsednički kandidat radi, mogli smo da čujemo i o novim izborima koje ste ovde raspisali i o rezultatima tih izbora koje ste ovde raspisali, međutim, imate jednu stvar koja će prosto da vas razuveri. Građani Srbije će da se pitaju ko će i na kakav način zastupati njihove interese kada bude došlo do izbora, da li će to biti vanredni parlamentarni ili u redovnom roku, nije na vama da odlučujete. Nažalost, dva sata smo pričali i zamajavali građane Srbije pričom o tome što se zove politikanstvo. Postoji druga priča, šta su državni interesi, šta su državna pitanja. I jedno od državnih interesa i državnih pitanja je pitanje radiodifuzije i razvoja radiodifuzije, i jedno od državnih pitanje je način i amandman koji će rešavati tu oblast. Amandman kojim DS traži da ostane isto kako je bilo u zakonu iz 2002. godine koji je ona donela, znači da će jedan član u odnosu na osam članova Radiodifuznog saveta koji je ova skupština izabrala imati veća prava. To nije logično. Ne samo što nije u skladu sa Ustavom, nego nije u skladu sa zdravom logikom. Od devet članova ukupno koje je izabrala Narodna skupština, za šest članova Radiodifuznog saveta su glasali članovi opozicije i članovi DS, koji ovde proizivaju i kažu - ali će biti ugrožena prava. Šta to znači? Da su tih šest, koje ste izabrali ovde i vašim glasovima, ljudi koji su nacionalisti, ljudi koji neće uvažavati multietničnost i multikonfesionalnost Vojvodine. Naravno da ne, naravno da postoji jedna tema koja će se rešavati na državnom nivou, a to je pitanje razvoja radiodifuzije u ovoj zemlji. Naravno da će oni raditi, pošto su izabrani. Moramo da se podsetimo šta znači kada damo nekome pravo i mogućnost da radi u ime države, u ime nas. Ovlastili smo ih da budu ljudi koji su nezavisni od politike. Ovlastili smo ih da ne možemo da vršimo uticaj na njih, jer verujemo da će raditi u interesu razvoja radiodifuzije u ovoj zemlji. Naravno da verujem da će uvažavati multietničnost i Vojvodine, jer G17 plus se uvek uvažavala i zalagala za multietničnost Vojvodine, za prava nacionalnih manjina, pa tako i u svojoj stranci, u svojim redovima sede ljudi koji predstavljaju nacionalne manjine i ne vidim da je tu išta epohalno i išta veliko. Ali je normalno da će ti ljudi u Radiodifuznom savetu uvažavati interese radiodifuzije ove zemlje, pa samim tim i stanovnika Vojvodine, i stanovnika Dimitrovgrada, Bosilegrada, i da ne nabrajamo dalje. Radiodifuzija je nešto što je zajedničko za sve i ne postoji radiodifuzija za nacionalne manjine i radiodifuzija za one koji su većinsko stanovništvo. Ali postoji uvažavanje interesa nacionalne manjine i zakon je tu jasan. Javni servis mora da uvažava interese nacionalnih manjina. Javni servis Vojvodine će imati dva kanala i pretpostavljam da će po zakonu, a i mogućnosti koje će se dati postojanjem ta dva kanala, uvažavati na najbolji mogući način interese nacionalnih manjina. Dakle, čini mi se da ovde stoji politički interes da radiodifuzija u ovoj zemlji ne profunkcioniše na pravi način. Ako date jednom članu, uopšte ne ulazim u to kako se zove, ali date mogućnost da blokira time što neće glasati, i izdavanje dozvole, usvajanje strategije, oduzimanje dozvola, ako neko krši zakon, to je anarhija, to je nešto što ide u pravcu nesređivanja te oblasti. Ako se svi deklarativno zalažemo za to da se ova oblast sredi, onda je potpuno jasno da ovaj amandman ne može da opstane. Na kraju, podsetiću vas opet na zakon. Kolega iz DSS je tačno rekao - u zakonu jasno piše da članovi Radiodifuznog saveta ne predstavljaju predlagače, pa tako po toj ligici stvari i predstavnik koji je iz Vojvodine ne predstavlja Skupštinu Vojvodine koja ga je predložila. Predstavlja razvoj radiodifuzije i radi po svom ličnom ubeđenju i po svojoj savesti. To je suština. To što on zna više o radiodifuziji i problemima radiodifuzije u Vojvodini, to je olakšavajuća okolnost za rad Radiodifuznog saveta. To će imati u vidu sve ono što treba da odrede, da na pravi način premere i na pravi način donesu određena rešenja. To ne znači da on zastupa Skupštinu Vojvodine. Ne znači da nijedan od izabranih zastupa organizaciju koja ga je predložila. Vratimo se malo na smisao i suštinu zakona. Radiodifuzni savet je nezavisno telo kome je ova skupština dala, preko izbora od strane ovlašćenih predlagača, pravo da uređuje u ovu oblast u ovoj zemlji. Da li to znači da će vojsku ili strategiju odbrane u ovoj zemlji posebno da se određuje za teritoriju Srbije, a posebno za neke druge teritorije. Naravno da ne. Postoji nešto što je od interesa države. Razvoj radiodifuzije i sređivanje ove oblasti je od interesa države i ne vidim nijednu mogućnost, nijednu šansu da će neko biti uskraćen time, ne vidim ni tu opasnost da će biti zloupotrebljeno ili da će prava nacionalnih manjina biti uskraćeno. Vidim samo šansu da se na tome dobijaju politički poeni i da se govori svojim biračima: vidite, mi vodimo računa o vama, a ovi zli ne vode. Ne, naprativ. Vodimo računa o svima u ovoj zemlji i trudimo se da svi budu pravilno zastupljeni i trudimo se da ne napravimo grešku kada predlažemo neke stvari, ali takođe se trudimo da budemo i državotvorni. Lako je pričati tome da neko ugrožava neka prava ili da neko manje voli neke ljude, a da neko voli više druge ljude, ako ćemo od toga dobijati političke poene. Ili ćemo dobijati političke poene ili ćemo raditi u interesu građana Srbije, pa makar to ne bilo ni popularno, makar to ne donosilo onoliko glasova koliko bi neko smatrao da tareba da donese. Raditi državotvorno, raditi u interesu građana Srbije znači donositi zakone koji imaju i logike i koji su u pravnom smislu dobro uređeni. Te tako poslanici G17 plusneće podržati ovaj amandman jer smatraju da nije ni logičan, da nije u skladu sa pravom i smatraju da sve ono što ima veze sa vođenjem države na pravi način uvek će imati podršku G17 plus, a sve ono što je politikanstvo imaće osudu ove stranke.
Gospođo Stojačić, vi ste se javljali za povredu Poslovnika ili po Poslovniku. Za povredu Poslovnika. Gospođo Stojačić, povreda Poslovnika, kog člana?
Člana 104. Gospodine predsedniče, gospodo poslanici, dužni smo da čuvamo dostojanstvo Skupštine, i vi ste gospodine predsedniče dužni da ukoliko neko uvredi bilo koga od narodnih poslanika ili bilo koju poslaničku grupu da reagujete. Mogu da prihvatim činjenicu da ste vi impresionirani gospodinom Vučićem, zašto da ne?
Budite ljubazni, gospođo Stojačić, citirajte član. Vi se niste vratili u salu, gospodin Vučića sam upozorio, da li se njegovo izlaganje, kada je pominjao jednu stranku, odnosi na poslanike, i on je potvrdio javno da se ne odnosi na poslanike, te na taj način nije opomenut. A sada mi recite povredu Poslovnika.
Gospodine predsedniče, ja sam vam rekla da se pozivam na član 104. i kao što vidite ne zakopčavam se na leđa ni ja, a ni većina poslanika ovde. Gospodin Vučić je jasno ispričao, naravno neću citirati ono što je gospodin Vučić ispričao vic ili ne znam kako je to nazvao, čime je vrlo jasno uvredio sve članove DS, čime je vrlo jasno uvredio veliki broj glasača pristalica DS, ali i veliki broj građana Srbije koji smatraju da je politika DS nešto što vodi Srbiju u budućnost. Gospodine predsedniče, citirati ponovo ono što je za ovom govornicom izrečeno nije pristojno. Reagovati na način kako ste vi odreagovali nakon ispričanog vica nije pristojno. Vama vaša funkcija, ovlašćenja koja imate, ne dozvoljava da na takav način prokomentarišete ono što je za ovom govornicom izneseno. Normalno je da se neko iz DS javi i replicira na nešto što nije dopušteno izgovoriti pred građanima Srbije u direktnom prenosu, direktno vređajući sve one koji u DS, kao članovi ili kao simpatizeri, vide svoju političku opciju. Možda ste vi i ja nismo razumeli, ali je to onda problem između mene i vas. Verujem da je većina onih koji su gledali i slušali razumela ono što govorim, ali i čula ono što je gospodin Vučić govorio. Nemam problem što je rekao gospodin Vučić, imam problem sa onim kako ste vi odreagovali. (Više poslanika priča međusobno na glas i ometa govornika.) Mogu li da nastavim?
Da, izvolite.
Tužno je da se pitanje autonomije, makar i po ovom amandmanu, koji je očito izazvao veliku diskusiju, koristi za monetarno potkusirivanje, koristi za dnevno političke bodove, koristi u pežorativnom smislu, koristi na najgori mogući način. Pitanje autonomije Vojvodine je ustavno pitanje. Pitanje autonomije Vojvodine je istorijsko i kulturno pitanje. Pitanje automije Vojvodine je pravo svakog građanina Srbije i svakog građanina Vojvodine. Niko od nas, koji ovde sedi, i gotovo niko, ili niko od građana Vojvodine ne doživljava Srbiju nikako drugačije nego kao jedinu zemlju u kojoj živi, kao sastavni deo sebe, kao sastavni deo svog nacionalnog identiteta. Ali, ima pravo da taj nacionalni identitet doživljava i kao građanin Vojvodine. Ima pravo da, uz niz specifičnosti, zbog kojih i postoji istorijsko i kulturno nasleđe autonomije, sebe doživljava i kao građanina Vojvodine. Ima to pravo jer mu to pravo garantuje Ustav Republike Srbije, koji je nažalost još uvek na snazi, a vi ste obećali da ćemo dobiti novi ustav, a i u tom novom ustavu se pretpostavljaju posebna prava građana Vojvodine. Jeste donet omnibus zakon u prethodnom sazivu ovog parlamenta, to jeste mali ali značajni pomak. Očekivali smo veći i značajniji pomak po pitanju autonomije Vojvodine nakon donošenja Ustava, koji nažalost još uvek nije na pragu, nije na vidiku. Nažalost, taj ustav i to vaše predizborno obećanje je još uvek pred nama, a bilo je prvo i pod broj jedan. Nije to pred nama zato što znate da posle njega predstoje izbori i zato što se i dalje bojite činjenice da na izbore izađete. Nemojte, molim vas, nikada zaboraviti jednu važnu stvar. Demokratska stranka je i u prethodnoj Vladi imala većinu i imala je većinu u pokrajinskom parlamentu. To je jedina vlada, od svih vlada u zemljama u tranziciji, koja je pobedila i ponovo vladu formirala i nakon sledećih parlamentarnih izbora. To je takva jedina vlada u svim zemljama u tranziciji. I to je dokaz da je u Vojvodini učinjeno mnogo. Niko iz Demokratske stranke ne doživljava politiku Demokratske stranke i politiku pitanja Vojvodine kao separatističku, niko od nas ne doživljava sebe drugačije do kao građanina Srbije. U tom smislu je podnet i ovaj amandman, ne da bi neko imao specifično pravo da blokira nešto, nego da bi se na osnovu toga dala posebna pažnja specifičnostima koje Vojvodina ima, na poseban način tretiralo sve ono što Vojvodina jeste, na poseban način dala potvrda da poštujemo sve ono što Vojvodina istorijski jeste, što Vojvodina danas jeste i što planira u budućnosti da bude, kao članica Skupštine evropskih regija i kao najrazvijeniji deo Srbije u ovom trenutku, spremna da taj svoj prosparitet uloži u napredak celokupne države Srbije. Ni u jednom trenutku izvan Srbije i podmetanje onih koji svi imaju pokrajinske odbore, radi forme, da bi zavarali građane Srbije, sada da Demokratska stranka ima drugu vrstu politike, jeste najniži nivo dnevno-političkih podmetanja koji zaista ne priliče ni državi Srbiji, ni republičkom parlamentu, ne priliče ikome od nas ko zaista želi da ova zemlja, cela, u svojim granima ide napred. (Predsednik: Vreme.) Toliko smo loše prolazili u prethodnoj deceniji da nemamo pravo da zastanemo. Nemamo pravo da idemo unazad, mada mi se, sve više, čini da velikim koracima idemo unazad. Moramo da idemo unapred jer smo odgovorni prema generacijama koje idu ispred nas. Hvala vam. [[Aplauz u sali.]]
Hvala vama, gospođo Stojačić. Gospođo Stojačić, shvatam da ste želeli da nađete način da govorite o amandmanu. Ali, moram da radim po Poslovniku. Po Poslovniku sam, kada je bilo izlaganje gospodina Vučića, jer je obaveza predsednika da štiti dostojanstvo i da ne dozvoli vređanje narodnih poslanika, pitao da li se rečenica, koja je mogla da zvuči uvredljivo, odnosi na poslanike, što je jedino što može predsednik. I dobio jasan odgovor da se ne odnosi na poslanike, već da se odnosi na anegdotu. Po Poslovniku, predsednik nije dužan da štiti anegdotu. Zato vas i pitam da li ste zadovoljni ovim objašnjenjem ili tražite da se Skupština o tome izjasni u danu za glasanje, gospođo Stojačić?
Ne, nisam zadovoljna tim odgovorom.
U redu, Skupština će se o tome izjasniti u danu za glasanje. Predsednik će i dalje nastojati da ni na jedan način, ono što ne može, da ne daje lažna obaveštenja. U tom smislu, konstatujem da ne mogu da potvrdim ništa o zakopčavanju na leđima, jer to sa mesta na kome se nalazim, ne može da se vidi, a nemam nameru da proveravam. [[Smeh u sali.]] Pošto je bilo reklamiranje po Poslovniku, replika gospodina Vučića, koji je pomenut u ovom izlaganju. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, pomislio sam da ćete da prekinete sa ovim, a onda sam pažljivo slušao šta govorite. Svako ko je slušao šta izlaže gospođa Laićević-Stojačić mogao je da čuje jedan lepo smišljen markentinški govor koji ne znači ništa: da, mi moramo da brinemo o našoj budućnosti, a mi sada u stvari idemo unazad, ti koraci su veoma veliki i krupni, a ja sam veoma zabrinuta za našu budućnost; mi moramo da idemo napred, i mi ponovo da idemo napred, a mismo, znate, pobeđivali i pobeđvaćemo ponovo, a ne smemo da idemo nazad nikako. To je ceo govor. Kada očekujemo da čujemo nešto konkretno, čujemo da su to zamerke na moju anegdotu. Nisam to izmislio. Nisam to ja mogao da izmislim. To priča narod u Srbiji. To je već opštenarodna anegdota. Da li vam se sviđa ili ne sviđa, to ne mogu da znam. Evo, gospodin Baralić je to čuo mnogo ranije nego ja. Ja sam samo iskoristio pa pre njega ispričao. Da li je tako? Mnogi ljudi su to čuli ranije. Šta tu mogu da radim? Ništa strašno. Kada se dohvatio gospodin Stanimirović anegdota, pa onda da i ja neku anegdotu ovde ispričam. Rekao bih vam nešto povodom toga kako je formirala Vlada i kako vi dobro i uspešno vladate. Tačno je, vladate, imate skupštinsku većinu u Vojvodini i ko god i na koji god način formira tu skupštinsku većinu, a da je nije formirao tako što je negde nekoga linčovao, batinao, spaljivao, mi to poštujemo. Mi poštujemo vašu skupštinsku većinu, koju čine Boris Tadić, Bogoljub Karić, Nenad Čanak i Jožef Kasa. Da li je tako? (Snežana Lakićević-Stojačić: Da, tačno je.) Glavni posao te skupštinske većine je da Jožef Kasa ne ode u zatvor, a ne zato što je čelnik mađarske nacionalne partije, nego zato što je u kriminalu i korupciji, i jedino se time bavite. Sudija je odredio pritvor, došao je drugi sudija jer se ovaj prvi iznenada razboleo, poništite mu potpis, mimo svih pravnih procedura. Došao drugi sudija, onda nema pritvora. Došao je treći, pa je onda rekao da treba skloniti i tog blesavog tužioca koji je protiv njega podigao optužnicu, na bilo koji način. To je vaša jedina politika. Jedino to radite. Gledate kako će Kostreš, u roku od dva dana, čovek je za dva dana završio fakultet. Znao sam da je onaj Orlić završio za 11 dana, bar je natenane studirao 11 dana, a ovaj za dva dana završio fakultet i to za uslužni biznis. (Smeh u sali i više poslanika dobacuje: Evropski brzo.) Da, evropski brzo, nema šta O čemu nam vi ovde pričate? Vi više volite Vojvodinu nego mi! Moja majka je iz Bečeja i to od starosedelaca, od Milovanovih, kako bi oni tamo rekli. Sada ste vi veći Vojvođanin nego ja, ma niste. Izvinite, imamo jednu državu, imamo jednu zemlju, a ne pet i svuda neki interesi. Mi se ne petljamo u sport. Mislimo da sportom treba da se bave sportisti a ne političari.Okrenem SOS kanal mog, možda on ne bih želeo da ga nazovem prijateljem, ali dobrim poznanikom, Dragiše Kovačevića, često gledam jedan dobar sportski kanal da vidim one reportaže, da vidim kako gube "Zvezda" i "Partizan" ili dobijaju u domaćim i stranim ligama. Nije ni važno da li je ovaj ili onaj klub, ja sam zvezdaš a Toma je partizanovac, pa nas dvojica to između sebe raspravljamo. Okrenem SOS kanal i vidim veliki broj mafijaša na jednom mestu. Odjednom, pogledam, jedan iz Demokratske stranke, drugi iz Demokratske stranke, treći iz Demokratkse stranke,četvrti iz Demokratske stranke, peti iz Demorkatske stranke, šesti iz Demokratske stranke, kao glavni odbor Demokratske stranke, neki Olimpijski komitet. Olimpijski komitet kao Glavni odbor Demokratske stranke. Pitam lepo gospođu Stojačić, ne priliči mi baš ona u tom društvu, znam neke tamo, nije ona da se meri sa njima, ne liči to na nju, pa pitam šta vi tamo radite, kako to sa njima, kaže, pa nije valjda da podržavate onog drugog, pita sada ona mene. Ne, rekoh, i taj drugi je iz vaše stranke. Kako se god okrene svi iz iste stranke. Kakve vi veze imate sa tim, tobože da pomognete ovome ili onome. Nije, samo su u pitanju interesi i ništa više. Ja vas molim da prekinete ovu raspravu. Pustite nas više na miru. Rekli smo vam naš stav. (Predsednik: Vreme.) Rekli smo ono što je stav Srpske radikalne stranke. Ostavite više nas na miru. Ništa vam mi nismo krivi, niti smo vlast, niti smo bilo šta drugo, samo vam lepo kažemo da nećemo sa tim da se složimo i ništa više od toga. To šta vi radite i kako radite, možemo o tome da raspravljamo koliko god hoćete. Niste vi ti koji Vojvodinu volite više od nas. To vam pokazuju glasovi ljudi u Vojvodini, jer u Vojvodini po popularnosti i po broju glasova je prva SRS. Tačno je da vi zajedno sa Karićem, Čankom i Kasom imate više, ali SRS protiv DS, SRS je neuporedivo jača... (Predsednik: Vreme.) i ima neuporedivo veću podršku građana Vojvodine. Hvala.
Po Poslovniku, član 101 - pogrešno je protumačena gospođa Stojačić i koristim pravo da joj dozvolim repliku. Izvolite, gospođo Stojačić.
Predsedniče, dužni ste da opomenete zbog dobacivanja iz poslaničkih klupa, ukoliko to ometa izlaganje određenog poslanika.
Gospođo Stojačić, na različite, neverbalne načine opominjem poslanike kad god dobacuju, tako da ne brinete, okrenuti ste mi leđima pa niste videli. Dakle, vrlo sam strogo pogledao sve koji su hteli i odmah su prestali da dobacuju. Poslovnik ne predviđa način, gospođa Stojačić je potpuno u pravu, vratiću vam vreme, izvolite.
Nije ovde tema ko više ili manje voli Vojvodinu. Nije ovde tema čija mama jeste ili nije iz Vojvodine. U Vojvodini ima mnogo ljudi koji su rođeni u Vojvodini, ali i mnogo onih koji su u Vojvodinu iz raznih razloga stigli u poslednjih deceniju i po, ostvarivanjem ideje o velikoj Srbiji, ostvarivanjem priča o ciljevima koji su nas doveli ovde gde su nas doveli, kroz agonije, ratove, sankcije, žrtve, desetine hiljada onih koji su terani u ratove dok je Srbija bila u miru, desetine hiljada onih koji su plakali, jer nisu znali gde su im deca nakon mobilizacije, desetine i stotine hiljada onih koji su ostavili sve što su imali i našli svoje kuće u Vojvodini. I to je Vojvodina. I nije pitanje da li volimo ili ne, stvar je u tome da li poštujemo ono što Vojvodina jeste, ono što je Vojvodina bila i što namerava da bude. Nije Vojvodina personalno pitanje nijednog političara koji se u Vojvodini politikom bavi. Vojvodina je pitanje države Srbije. Vojvodina je pitanje građana Srbije i Vojvodina je pitanje stanovnika Vojvodine. Svi mi zajedno treba da damo odgovore koji su najbolji i najprihvatljiviji za svakoga od nas pojedinačno, ali i za svih osam miliona stanovnika, koliko ova Srbija ima, i Vojvodinu kao, naravno, sastavni deo te Srbije. Nije mesto Republički parlament da se o sportu za ovom govornicom priča sa negativnom konotacijom. Nikada, a od šeste godine sam u sportu, nisam se trudila i nikada u životu nisam pomešala politiku i sport. Sport je nešto što je sastavni deo mog života i iz sporta sam, sticajem okolnosti, ušla u politiku. To je najbolji proizvod koji ova zemlja ima. Podsetiću vas, u prethodnih šest meseci ova zemlja je imala najviše uspeha u svojoj istoriji u svim kategorijama i svim sportovima na kojima se pojavljivala na evropskim i svetskim prvenstvima. Od juče imamo i svetske prvake u kajaku - Zorića i Filipovića. Od juče imamo evropske prvake i u juniorskoj konkurenciji u vaterpolu. Podsetiću vas - i svetske prvake u vaterpolu. Od juče imamo drugo mesto na svetu u juniorskoj konkurenciji, pre samo manje od mesec dana i prvo mesto u svetu u kadetskoj konkurenciji u rukometu. Da ne bih nabrajala, ne kažem da sam ja zaslužna, zaslužni su svi oni koji se trude da u ovom sportu, u ovoj agoniji dođu do rezultata. Svi ljudi koji zaista mukotrpno rade i stvaraju i to je jedini i najozbiljniji pozitivan predznak koji ova zemlja kroz taj proizvod ima. Ne tražimo da bude prevelike pomoći, ali tražimo da bude poštovanja. Sticaj okolnosti je hteo da predsednik Tadić prima tolike ljude, jer priznaćete, ko donese svetsko ili evropsko zlato, zaslužuje da ga primi predsednik države i premijer. Reći ću vam još jednu stvar, po pitanju sporta u ovoj zemlji gotovo da postoji konsenzus. Nisam primetila da postoji ni ozbiljna opozicija ni pozicija. Primetila sam da je većini ljudi koji se u ovoj zemlji bave i politikom, a to je važan segment ove države, stalo do sportskih rezultata. Nismo se prepucavali po političkim bojama. Tačno je da ima nekoliko ljudi iz DS u najvišim organima sportskih organizacija, ali to su ljudi koji imaju vrhunske sportske rezultate, kao sportisti, (Predsednik: Vreme.) kao međunarodne sudije, ili kao treneri, najznačajnije evropske i svetske rezultate svako od njih pojedinačno. Nadam se da ova govornica, umesto da slavi svaki uspeh koji imamo pojedinačno i zajedno, ne treba da služi za potkusurivanje sportom, i da ponovo dobija političke poene. Niko i nikada to u ovoj skupštinskoj govornici ne treba da radi. Znam, gospodine Vučiću, da ste i vi aktivno angažovani u sportu, kroz podrške raznim organizacijama, to je pozitivno, ne kritikujem ja vas uvek kada vam pomenem ime, taman posla. (Predsednik: Budite ljubazni, završite, ali molim vas bez dobacivanja.) Naravno, bez dobacivanja. Molim vas, predsedniče, da pokušamo da se vratimo na temu, da pokušamo dostojanstveno da pričamo o Vojvodini, da dostojanstveno pričamo o sportu i da ponovo vratimo bar malo dostojanstva koje ovaj parlament već duže vreme nema.
Hvala, gospođo Stojačić, sve vreme nastojim da se vratim na temu, ali se u međuvremenu neko javlja po Poslovniku, inače bi već završili amandman. Pošto je ovo bilo po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, lepo govori gospođa Lakićević-Stojačić, lepo je slušati. Jedini je problem što baš nije istinito, posebno onaj deo u kojem je valjda za nesreću našeg naroda u Krajini htela opet, ne direktno, ali da svima bude jasno, da optuži SRS. Namerno sam vam rekao da su slučajno iz starosedelačke porodice, pošto znam da vi volite te i takve vrste odnosa, da ne bih morao da vam kažem da kod tih, o kojima govorite, nikada niste imali nikakvu šansu, jer imamo 90% podršku kod tih o čijoj muci i patnji govorite. Oni prepoznaju kao one koji su bili na njihovoj strani upravo srpske radikale. U koje god mesto, ili deo u Novom Sadu – Klisu, Futog, Veternik – odete, nikada nije pobedio niko drugi sem SRS. Nikad niko drugi nije pobedio sem nas. Zašto? Zato što ti ljudi znaju ko je bio na njihovoj strani, a oni takođe znaju ko je bio protiv njih i ko je pokušavao na svaki način da pravi podelu između starosedelaca i došljaka itd. Nas to ne interesuje. Valjda ti ljudi znaju bolje ko je bio za njih, a ko ne. To je bio vaš projekat, uništiti Srbiju i uništiti srpski narod, kada govorite o raznim projektima. Naš narod je proteran sa svojih ognjišta zato što je ustaška vlast tako želela, zato što je ustaška vlast htela da protera, do poslednjeg Srbina, autohtono stanovništvoRepublike Srpske Krajine. Vi to hoćete da prebacite nekome u Srbiji. Oni znaju na najbolji način ko im je pomagao, a ko nije, ko je nešto učinio, a ko ništa nikada nije učinio. U tome se razlikuju srpski radikali i predstavnici DS. Građani, izbeglice, ljudi koji su najviše propatili, koji su se namučili u prethodnom periodu, dobro znaju razliku između nas i vas. Govorite - ovo je pitanje Vojvodine, ovo je pitanje svih nas. Moram da vam kažem - jeste, to je pitanje svih nas. U sportu sam angažovan onoliko koliko sam navijač. Otvoreno vam kažem, svako jutro se prvo Toma Nikolić i ja našalimo u međusobnim raspravama, jer je on partizanovac, a ja zvezdaš. Ali, ja odem na doček vaterpolistima da budem sa običnim narodom u publici, nit kome javljam, nit me neko tajno slika, a vi napravite od toga da vas svuda slikaju, na svim žurkama, i tajnim i javnim, kao da predsednik Republike nema nikakav drugi posao sem da se kiti tuđim perjem. Vi ovde govorite kao da se ne radujemo pobedi Zorića i Filipovića. Naravno da se radujemo. Ali, ponašamo se kao običan narod, kao običan svet, radujemo se u svojim kućama, radujemo se na ulicama naših gradova, a ne mi da se kitimo njihovim znanjem, njihovim umećem, njihovom marljivošću i njihovom sposobnošću. U vreme te vlasti, najgore, o kojoj govorite, naša košarkaška reprezentacija iz takmičenja u takmičenje uzimala je zlatne medalje - od svetskog prvenstva, evropskog prvenstva, do svih drugih značajnih medalja. Zar je za to bio zaslužan tadašnji režim? Nije. Zaslužno je njihovo umeće, njihova želja da to učine za svoju zemlju. Kad sam govorio, namerno sam vas izvukao, lično sam vam prišao, pa sam vam to rekao. Ima mafijaša koliko hoćete i znate ih dobro. U sportu. Je l' sport čist od mafijaša? Nije. Kada se gleda ona sednica Olimpijskog komiteta, gde god okrenete glavu vidite ponekog mafijaša. To ne govorim protiv svih, to govorim o nekim. Svi građani Srbije znaju o kojima sam govorio, nego što niko ne sme da pisne. Što ne smete da odigrate utakmicu u Golubovcima, pošteno, jer je tu Raja Božović, koji je dobar sa Zekom ili ovim ili onim. Što ne sme ovaj ovde u Beogradu, zato što je on kupio sudije tu i tu. Svi se pravite kao da se ne zna o čemu je reč, zato što je jedno mafijaško krilo pobedilo neko drugo. I svi se pravimo blesavi, dobro, ćutaćemo, izvinite što sam pomenuo. Svi ćemo sada da pričamo da je milina jedna i da sve dobro funkcioniše. To sam pomenuo zato što mislim da je potrebna podrška sportu, koliko političari treba da obezbede masovni sport za decu, da deca mogu fizički da se razvijaju, da budu mentalno zdravi i koliko mogu da pomažu vrhunski sport, ali ne da oni ulaze u to. Koliko političara imate da imaju kombinacije u sportu. Hoćete da vam kažem na primeru. Recimo, šta je radila Pokrajinska vlada i Gradska vlada Novog Sada u prethodnom mandatu - ide Košarkaški klub "Vojvodina" da igra utakmicu u Podgoricu, troškovi za tu utakmicu iznose oko 4,5 hiljade evra, putovanja, noćenje košarkaša itd - svaka faktura je bila na 41.000 evra, zato što su Pomoriški i ostali uzimali po 30.000 sebi u džep, a ostalo je išlo za košarkaške klubove. O tome govorim, a vi mi recite da li je ovo istina ili nije. Za ovo imam dokaze i znate da ne mogu ovako nešto da izmislim. Da li sam pomenuo jednog ili drugog pogrešno, to meni na greh, u bilo kojoj priči. Da li je ovo istina - živa istina. Samo kad gledam šta se u mojoj "Zvezdi" dešava, pa me glava zaboli i od mafije i od svega drugog, a da ne pričam o svemu drugom. Svaki čovek to vidi u ovoj zemlji i svi se prave kao, nikom ništa, nigde se ništa ne zbiva, i od pritisaka sa strane i od svega drugog, zato što nam se sport pretvorio u interesnu sferu. Mi želimo politiku da izbacimo odatle i zato smo doneli odluku na predsedničkom kolegijumu naše stranke da niko od naših predstavnika, predstavnika stranke, ne sme da ulazi u državne iliti društvene klubove, da bude tu u rukovodstvu i da koristi tuđu imovinu za lično bogaćenje. Mislim da smo doneli najpravilniju odluku. Ovo mi je dobra prilika da na to ukažemo građanima Srbije. Neka neki drugi objašnjavaju šta oni rade i kakvi su im interesi. Mi ćemo da odemo i da vičemo - napred Zvezda, napred Partizan, na stadion da vodimo decu, ovog ili onog, da obezbedimo kroz sistemske zakone, kroz Narodnu skupštinu Republike Srbije, ono što je naš posao, da deca budu zdrava i da ljudi mogu da se bave sportom na normalan i civilizovan način. Sve drugo je mnogo više od nas i nešto u čemu ne želimo da učestvujemo. Na kraju, lepo da ste otvorili ovu priču o Vojvodini, nego me niste demantovali oko sticanja većine i kako to da ste ispred radikala u Vojvodini, pošto znam da smo i na ovim poslednjim pokrajinskim izborima dobili znatno veći broj glasova nego što ste dobili vi, a i da nam objasnite kako su vam tako fini i dobri koalicioni partneri Čanak, Kasa, Karić, baš da nam lepo kažete šta to dobro u Vojvodini funkcioniše i šta su to građani Vojvodine dobra videli od vaše vlasti. Mislim da nisu baš ništa i zato i građani Vojvodine, možda više nego svi drugi građani Srbije, čekaju promene i nove izbore. Hvala.
Hvala. Replika. Gospođa Snežana Lakićević-Stojačić, po Poslovniku, povreda Poslovnika, član 101.
Gospodine Vučiću, ne postoje društveni, državni klubovi u Srbiji, postoje grupe građana. Košarkaški klub Naftne industrije Srbije nije klub grupe građana nego je jedna poslovna jedinica u okviru Naftne industrije Srbije, i to jeste problem za sadašnje rukovodstvo Naftne industrije Srbije i predlažem da se oni pozabave funkcionisanjem košarkaškog kluba. Da li postoji institucionalno dobro organizovano pitanje sporta u Srbiji - naravno da ne postoji. Da li je to odgovornost onih koji u ovom trenutku vode Republiku Srbiju, naravno da jeste. Podsetiću vas da je Demokratska stranka podnela amandman prilikom izglasavanja Zakona o ministarstvima, da se formira ministarstvo sporta, da bi se rešili osnovni i veliki problemi koji u sportu ovom trenutku u Republici Srbiji postoje. Da li ja lično te probleme prepoznajem - prepoznajem ih jako. Da li mi se gade - gade mi se i to izrazito. Ali, to pojedinačno prozivanje određenih ljudi koji jesu krivi, koji imaju određene mane je o kej, ali ne treba kroz pojedinačne primere urušavati sistem i celinu. Svako od nas se zalaže za individualnu odgovornost i kroz takav način treba rešavati pitanja individualne odgovornosti svakog onog ko u sportu ili bilo kojoj drugoj društvenoj grani jeste. Što se Vojvodine tiče, nisam starosedelac. Moji roditelji su došli nekim vozovima, otac iz Crne Gore 1946. godine, a majka iz Like 1956. godine. Ja se osećam kao Vojvođanka, poštujem ono što Vojvodina jeste i poštujem građane Vojvodine. Da li se u neku ruku osećam kao autonomaš - da, u najpozitivnijem smislu te reči, poštujući Ustav Republike Srbije i ono što u njemu piše. Poštujući istorijske tekovine Vojvodine, potpuno ponosno mogu ovde da kažem da imam tu sreću da se osećam kao Vojvođanka, baš kao što će svaki Šumadinac reći da je ponosan što je Šumadinac ili Beograđanin da je Beograđanin. To nije mana, to je vrlina. Tek sa činjenicom i da se identifikujemo sa sredinom u kojoj jesmo, a prihvatamo i širu društvenu zajednicu kao zajednicu u kojoj jesmo, imamo šanse da porušimo zidove koje ste se i vi i mnogi drugi trudili u prethodnoj deceniji da podignete ovom narodu. Tek kada ih porušimo i izađemo napolje shvatićemo sve specifičnosti i lepote koje kao pripadnici ovog naroda nosimo. To nije demagogija. A pobedili smo na izborima u Vojvodini i pobedićemo i sledeći put na izborima u Vojvodini. Znam da je strašno teško izgubiti jer se samo pobednici pamte, ali nažalost, bojim se da vas istorija kao pobednike neće zapamtiti.
Zahvaljujem se gospođi Stojačić. Replika, gospodin Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam šta više da pričam o sportu i o tome o čemu je govoreno. Nadam se da će ono mafijaško klupko malo da se odmotava. Kada mi neko bude rekao da sme neko normalno da ode da sudi u Golubovce, ja ću onda da kažem da je sve u najboljem redu. Do tada, to vaše mafijaško klupko razmotavajte, a vidim kako ste ga zamotali i sve je zamršenije. Što se tiče onoga - Vojvodina, Beograd, Šumadija, svako voli svoje - pa jeste. Izgleda da neko misli da što tiše govori, a onda što gore kaže o svom političkom protivniku, da je to nešto lepo. Evo, mislim da je Beograd najlepši na svetu, ali zato ne tražim da imam člana iz Beograda koji će da ima pravo veta po zakonu o radio-difuziji, a vi to tražite za Vojvodinu. Znači nije isto. To ne traži ni onaj iz Šumadije, pošto ste pomenuli Beograd i Šumadiju. To ne traži niko, ni iz jednog drugog dela Srbije. To ne traži niko iz Vojvodine, sem vas. To ne tražite za Vojvodinu, to ne tražite za one koji su dobili više glasova od vas, nego tražite da jedan vaš član, vrlo loš član, poznat po korupciji, separatizmu i svemu drugome, ima mogućnost da radi šta hoće. Pustite tu praznu priču o tome, jao, pa mi to za sve, volimo istorijske tekovine Vojvodine. Ovo nema veze sa istorijom, nego ima veze sa lopovlukom. Kakve veze ovo ima sa istorijom? Kakve veze ovo ima sa Svetozarom Miletićem, na primer? Čuj, Karadžić ovaj ima veze sa Svetozarom Miletićem, s kim ima? S kim iz istorije Vojvodine on ima veze, objasnite mi tu istorijsku tekovinu. Nema nikakve veze sa istorijskim tekovinama, ni sa čim, nego malo u nečije džepove, malo da mogu da kontrolišu etar, malo političke kontrole i ništa više. Jer sve je to uvijeno onako u lepu priču, jao, mi to za našu Vojvodinu, mi se osećamo kao Vojvođani. E, ja se osećam i kao Beograđanin, i kao Vojvođanin, i kao Šumadinac, kao svaki deo Srbije se osećam. Pa, šta, da li je to način da jedan deo Srbije ima pravo veta, a da drugi deo Srbije nema. Da li ćete tako da pravite zidove unutar Srbije? Vi koji ste uvek hteli zidove unutar naše zemlje i unutar našeg naroda da pravite, koji tobože pričate o velikoj Evropi, o velikom svetu, širokom, a svaki put gledate da Srbiju nekako podelite na što je moguće šire, veće i deblje zidove. Pa, pričate nam o Evropi od 2000. godine. Evo je, ljudi, 2005. godina, kraj, do kad to, dok vi ne uzmete sve što treba da se uzme na bilo kom nivou i od Beograda i od Vojvodine. Tu ste jednaki. Jednaku autonomiju za pumpe u Beogradu i u Vojvodini, i za mnoge druge stvari. E, to je ono što mora da se menja. To je ono zašto u Srbiji stvari moraju da se postave drugačije. U celoj Srbiji, i u Vojvodini i u Šumadiji, i na jugu Srbije, i u Pčinjskom okrugu i u Jablaničkom okrugu. Ali i u Zlatiborskom okrugu i u svakom drugom, bez ikakve razlike, i to nema veze sa odnosom prema građanima Vojvodine, i to odakle su vam došli mama i tata, pošto ste već o tome pričali, zato što vam navodim mesta, a vi ne možete da mi navedete primer kada je to DS pobedila u Futogu ili Veterniku. Pa mi kažite taj primer. Podsetite me to. A, smeta vam način na koji akcentujem. I to vam smeta. Jeste li toliko netrpeljivi, gospođo Lakićević-Stojačić, pa hoćete da kažete u Futogu umesto u Futogu. Da li je to? I to vam smeta? Lepo, gospođo Lakićević-Stojačić, pa da me izbacite vi iz vaše države, kao što izbacujete svakoga ko se suprotstavi vašem mafijaškom okruženju u sportskom društvu ili ne znam već ni šta vam je ono čemu pripadate. Građani Srbije hoće da žive u normalnoj zemlji, da niko više ne pravi razlike između njih. Građani i Futoga i Futoga hoće da žive u Srbiji. A neće da ih neko odvaja i da ih neko pravi boljim ili gorim zato što su severno od Save ili zato što su istočno od Dunava, ili ne znam ni ja gde već. Ne. Građani Vojvodine hoće da imaju jednaka prava kao i svi ostali građani Srbije, ne više, a ne ni manje. Kao što i građani Beograda i građani Šumadije to isto hoće. E, zato, prekinite sa tim kako ste samo vi zaštitnici posebnosti Vojvodine, istorijskih tekovina. Molio bih da mi objasnite kakve veze taj nesrećni Karadžić ima sa istorijskim tekovinama Vojvodine. Zbog gledalaca, zbog ljudi koji ne znaju, nije reč o Vuku Karadžiću. Reč je o ovom Karadžiću što je bio tamo neki direktor, glavni urednik televizije, koja je u crno zavila sve, a nije ni Radovan, nego neki tamo što je trpao u svoje džepove i šakom i kapom na sve načine, poznat kao istaknuti kadar Nenada Čanka i DS, i jedino mu je to ono po čemu je prepoznatljiv u Srbiji. I sada je zbog njega neko nešto ugrozio u Vojvodini. E izvinite, to je nešto što vam neće poverovati niko u Srbiji i to je nešto zbog čega sam apsolutno siguran da građani jedva čekaju te izbore, ali ovog puta vas nećemo pobediti za ovoliko koliko smo prošlog puta, nego ćemo mnogo više da vam ni Karić, ni Čanak, ni Kasa zajedno ne mogu da pomognu. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, tehničari bi rekli - ovo je bila topla proba. Ovde je neko probao da kroz jedan amandman delegira jedno par ekselans državno i političko pitanje, u formi amandmana. Da oslušne na koji način narodni poslanici i građani Srbije reaguju na nešto što jeste bio predmet postavljenog političkog i nacionalnog angažovanja, koje su neki ranije nazivali homogenizacijom u Srbiji ili Srbije. I rasprava koja teče ovih nekoliko sati samo o ovom pitanju pokazuje da će to uvek biti veoma, veoma ozbiljan problem za sve one koji na ovoj političkoj platformi pokušavaju da se politikom u nekim drugim oblastima bave naizgled bezazlenim amandmanom. Da bi građani Srbije razumeli o čemu se ovde tačno radi, govorile su uvažene kolege danas ovde o tome. Mene ne čudi Zakonodavni odbor iz 2002. godine, koji je rekao da je ovakav, tj. onakav zakon o radiodfuziji pravno moguć, pa je kao takav, u načelu, propušten u proceduru u Skupštinu Republike Srbije. Mene čudi ovaj Zakonodavni odbor, koji bi morao imati drugačiju strukturu i drugačiju većinu, koji je rekao da je pravno moguć ovaj amandman, koji nije ustavan. Važno je to pitanje. Podsećam i kolege narodne poslanike, članove različitih odbora, da svuda i na svakom mestu jesu dužni da zastupaju pre svega one interese koji jesu državni i politički interes Srbije, koji je uokviren Ustavom Republike Srbije kao najvišim pravnim aktom. Već su rekli i gospodin Tomašević i gospodin Lazarević, ovaj amandman je suprotan i članu 26. Zakona o radio-difuziji, koji tačno i precizno definiše šta su obaveze članova ove agencije. I pošto nismo mala deca, pošto mi svi predstavljamo i zastupamo i određeno političko stanovište, i zastupamo jedan broj ljudi u ovom parlamentu, da mi samo nazivamo sve stvari pravim imenom. Nemoguće je da neko ima više ovlašćenja, a da pri tom onaj ko je s njim kolega, ko je član u istoj organizaciji, u istom organu, ima manja ovlašćenja. To nije normalno i nije moguće. Što se tiče posebnosti koje ima Vojvodina, ovde su se razne kolege danas deklarisale u tom smislu. Čak 1890-i neke godine se jedna lepa Milja udala za jednog Šumadinca u Takovu. To je bila moja prababa Milja, pa sam i ja Novosađanin. Ona je bila iz Novog Sada, ako je to važno. Vidim da je to danas ovde bilo važno. Mi smo imali državu u kojoj su svi građani ove zemlje, naročito u Vojvodini, mogli na maternjem jeziku da imaju vaspitača, da završavaju osnovnu i srednju školu, da dobijaju diplome akademskih zvanja, da magistriraju i doktoriraju, da imaju postdoktorske specijalizacije na maternjem jeziku. To je nezamislivo za Srbe u bilo kojoj državi u okruženju. Govorilo se o sportskim rezultatima. Mi smo imali državu koja je na poljanicama napravila igrališta i sportske dvorane, u kojima je sport finansiran iz narodnih fondova, iz budžeta, u kojima su plaćani instruktori i profesionalci koji su radili sa amaterima. Mi danas ubiramo plodove jednog koncepta u sportu. Danas je sport postao mafijaški, a sport je bio opštenarodni. On to danas nije. Danas se živim ljudima trguje u sportu, a to niko ne uzima kao nikakvu mogućnost da je to zloupotreba, da je trgovina ljudima i ne znam šta drugo. I da se vratim na ovo što je tema amandmana. Nećemo mi zaštititi nikog na taj način što ćemo nekom drugom dati više prava. Mi ćemo svakog građanina ove zemlje zaštititi ukoliko su članovi jednog organa, iza koga je stala Narodna skupština Republike Srbije, a izabrala je te ljude na zakonom propisan način i ubuduće daje legitimitet ovom organu, ravnopravni. Sada su se neki ovde, narod bi rekao, izuli posle broda, sada govore ono što je suprotno Zakonu o radio-difuziji, da, zaboga, neko, Petar ili Pavle, zastupa jednu grupaciju i jedan narod, ili jednu regiju. Iako smo zakonom rekli da svako od njih, po sopstvenoj savesti, nahođenju, znanjem radi ovaj posao. Da smo to znali u vreme kada smo ih birali ne bi dobili naš glas. U načelu sam govorio, za mene je važnije pitanje ko je ukrao i sakrio tri nacionalne frekvencije u ovoj zemlji. Prošli put mi niko nije odgovorio. Sada bacam svakome rukavicu u lice ko se time bavi. Gde su dve frekvencije Radio-televizije Srbije i gde je jedna frekvencija Televizije Novi Sad? Ko ih je sakrio i koga one čekaju? To je urađeno u vreme kada je Rade Veljanovski pisao zakon, kada je gospodin Korać bio predstavnik Vlade zadužen za tu oblast i kada je DOS ovde imao većinu. Ko je obećao bez javnog konkursa nekome frekvencije koje mogu da pokriju celu državu? Na koji način će to biti ubuduće regulisano treba da se, između ostalog, pita i ovaj savet o kojem danas govorimo. Da zaključim, svako ko je rođen u Šumadiji ne mora da objašnjava da li je Srbin. Ja sam rođen u Takovu kod Savinca, tamo je 99,7% Srba, ima nešto malo Crnogoraca i nekih drugih. Čačak i Moravički okrug su u tom smislu etnički najčistiji u Srbiji, ali to ne daje ni meni za pravo, ni bilo kom drugom da uzima više ili manje prava od ovih ili od onih. Mi valjda imamo načela za koja se zalažemo, principe za koje se zalažemo, pa valjda princip treba da bude da svaki građanin Srbije, gde god da živi, treba da ima dostupan javni radiodifuzni servis i na srpskom jeziku i na jezicima onih naroda koji ovde žive, a koji podsećam – po jednom zakonu koji je u saveznom parlamentu usvojen jednoglasno pre nekoliko godina i nama je čast da živimo u takvoj državi, a to je Zakon o manjinama – mogu da ostvaruju svoja prava i da sa tim u vezi one druge ne boli glava. Ali ću se suprotstaviti svakomeko traži da manjinska prava budu na višem stepenu od prava Srba u ovoj zemlji. To nije normalno i na to nikada ne bih mogao da pristanem, i niko valjda to od nas ne očekuje. Ukoliko bi tako bilo, mi ne bismo odgovorno radili onaj posao zbog kojeg su nas građani ovde poslali. Podigla se velika prašina oko Zakona o radio-difuziji zbog toga što on nije donet onako kako je trebalo da bude, zbog toga što je ovo druga ili treća prepravka, što će verovatno biti još nekih, zbog toga što odgovornost za taj zakon nosi DOS iz 2001. i 2002. godine, zbog toga što ga je napisala jedna nevladina organizacija, čiji je najistaknutiji predstavnik bio Rade Veljanovski, koji je žestoko plaćen da napiše taj zakon, što je platio ovaj narod, a narod o tome nije obavešten, i zbog toga što je jedan veliki broj narodnih poslanika tada za taj zakon dao glas, a nije o njemu mislio kao o odgovornom i dobrom zakonu, već je to bilo pitanje DOS-ove partijske discipline. Prepravljaćemo ga i dorađivaćemo ga sve do onog stepena koji građanima Srbije može da garantuje odgovoran zakon i odgovorno ponašanje onih koji se u skladu sa tim zakonom biraju da obavljaju važne državne poslove. Pitanje podele frekvencije nije tehničko pitanje u Srbiji. To je pitanje velikog biznisa, velikog političkog uticaja. To je pitanje, na kraju krajeva, prestiža za mnoge od ovih televizija koje se finansiraju na ovaj ili onaj način, ali to je i pitanje da li će one televizije koje imaju veliku spoljnu podršku dobiti nacionalne frekvencije, da li će ono što danas rade nelegalno ubuduće raditi na zakonom propisan način. Veliki je izazov pred Srbijom u radio-difuziji, u etru je velika gužva, veliki su problemi, ogroman novac se vrti i valjda je red da imamo na zakonom propisan način, da imamo ponašanje koje će obezbediti da makar svi ti pod jednakim uslovima funkcionišu, a ne da se unapred nekome garantuju koncesije za ono što ničim ne zaslužuju. Zašto ovde nije bilo velike galame i velike priče u vezi sa tim da li je prostor Kosova i Metohije pokriven radiodifuznim servisom, da li imamo tamo dopisništva, može li se odande na srpskom jeziku emitovati ovo ili ono. Nažalost, to samo u tragovima postoji i ako je država negde odgovorna, onda je odgovorna zbog toga. To što danas u Srbiji svako ko ima 20 hiljada evra može da napravi televiziju na bilo kom jeziku, sa bilo kojim programom, to valjda ne isključuje pravo onima na Kosovu i Metohiji da pod istim uslovima imaju pravo da slušaju makar ono što zovemo servisnim informacijama iz svoje matične zemlje. Sasvim na kraju, bilo je ovde o mobilizacijama i o ratovima. Ova se zemlja raspala zbog toga što je na neustavan način jedina legitimna oružana sila u ovoj zemlji, JNA, proglašena okupatorskom, što su se na neustavan način otcepile Slovenija i Hrvatska, što su ih neke strane države priznale mimo svih pravila i normi i zbog toga što je promenjen Ustav Hrvatske u kojoj Srbi nisu bili konstitutivni element. Mi smo, ova zemlja je matica srpskog naroda gde god oni da žive i nikada nećemo pristati da Drina bude granica, nego kičma tog naroda. Ko to ne razume to je njegov legitimni stav i njegovo legitimno pravo, ali mi nemamo pravo da na taj način, mi koji zastupamo drugačije stanovište, to ovde ne iznesemo, jer kako god da se te stvari završe, istorija će, nadam se, ipak svakome odrediti mesto. Bojim se da će jednog dana bunjište biti premaleno.
Da li se još neko javlja za reč o amandmanu? (Ne.) Vlada Republike Srbije podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 2. doda član 2a. Odbor za kulturu i informisanje prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo Aleksandar Lazarević. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Predrag Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za kulturu i informisanje prihvatio je ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, ministar Dragan Kojadinović, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika, određujem utorak, 30. avgust, u 10,00 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda Desetog vanrednog zasedanja Narodna skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Zahvaljujem se, vidimo se sutra u deset.