Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da je na sednici prisutno 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika čije su identifikacione kartice u elektronskom sistemu poslaničkih jedinica za glasanje, molim vas da svoje kartice postavite u sistem. Konstatujem da je u elektronskom sistemu prisutno 85 narodnih poslanika svojim identifikacionom karticama, a da još jedan određeni broj narodnih poslanika prisutno u sali, tako da postoje Poslovnikom utvrđeni uslovi za početak rada sednice Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u stavu 1. kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, koje su mu potrebne za ostvarivanje funkcijenarodnog poslanika. Izuzetno, predsednik, odnosno, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti na sednici Narodne skupštine, usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanje broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da iskoristi svoje pravo iz člana 286? Narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, celokupna javnost je već upoznata da je od juče počela primena Briselskog sporazuma o slobodi kretanja, postignutog u razgovorima delegacija Srbije i Kosova. Međutim, sasvim neočekivano je, umesto radosti zbog sprovođenja ovog veoma važnog sporazuma, došlo do velikog razočarenja i ogorčenja zbog astronomsko visokih tarifa polisa za osiguranje automobila i drugih vozila, koje su orijentaciono od 60 do 90 puta veće od cene koštanja zelenog kartona, koje moraju da plaćaju vlasnici vozila sa registarskim tablicama KS da bi ušli na teritoriju Srbije. U okviru recipročnih mera koje su preduzele nadležne kosovske institucije i vlasnici vozila sa teritorije Srbije moraju za polisu osiguranja da plaćaju 60 evra za vremenski period od 15 dana. Na ovaj način dosadašnje administrativne prepreke za ulazak vozila sa kosovskim registarskim tablicama na teritoriji Srbije pretvorene su u nepremostive finansijske prepreke. Međutim, još je neuporedivo teže što se na ovaj način drastično smanjuje dosadašnja sloboda kretanja iz Srbije prema Kosovu. Znači, od sprečavanja kretanja u jednom smeru, sada se uvodi totalna blokada. Naravno da ove nerazumne mere pogađaju sve građane, ali kad se zna da se ove mere ne preduzimaju za prelazak od Leposavića i Zubinog Potoka, onda je jasno da se ovim nelogičnim anticivilizacijskim merama najviše pogađaju Albance Preševske Doline, jer oni, pored rodbinskih veza, imaju priličan broj zaposlenih na Kosovu, o čemu govorim čitavo vreme, da ne mogu da se zaposle u razvijenijoj državi u kojoj žive, pa moraju dalje da idu, ne samo u Evropi, nego da se zapošljavaju i na Kosovu. Još je veći broj Albanaca sa ovog područja koji su odmah nakon Kumanovskog sporazuma bili primorani da napuštaju svoje kuće iz kopnene zone bezbednosti i da se privremeno smeste u Gnjilane, Prištinu ili drugim kosovskim centrima. Zato pitam Vladu šta će veoma urgentno preuzeti da se reši ova alarmantna i jako osetljiva problematika? Ako ova situacija potraje duže, Vlada će biti odgovorna za destabilizaciju situacije u ovom području, jer je i onako socijalna situacija katastrofalna. Još je samo ovo trebalo, da imamo astronomske cene sa ovim tarifama za polise osiguranja i da mi u 21. veku sprečavamo totalno slobodu kretanja, o čemu čitavo vreme govorimo i za šta se čitavo vreme zalažemo. Zato skrećem pažnju da je situacija urgentna i da rešenja moraju da se nađu veoma brzo. Ne može ovako eksperimentalno da se odnosimo na to područje i uopšte na taj deo stanovništva koji ionako ima najteže i najosetljivije životne probleme. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ja imam pitanje koje se pre svega odnosi na rukovodstvo ove skupštine, odnosno predsednicu ovog parlamenta. Nisam siguran da vi, gospođo Čomić, možete u ovom trenutku da mi date odgovor, ali svakako verujem da će predsednica parlamenta tokom dana moći da odgovori na pitanje koje ću ovde postaviti. Takođe, pitanje se odnosi i na šefove poslaničkih grupa vladajuće koalicije, pre svega na gospođu Kolundžiju koja je šef poslaničke grupe najveće vladajuće stranke u ovom parlamentu. Sinoć negde pred kraj rasprave, kada se predsednik Vlade osvrtao i odgovarao na samo neka od pitanja koja su mu ovde postavljena u toku dana i tokom načelne rasprave o budžetu, izgovorio je jednu zaista neverovatnu stvar. Naime, komentarišući očiglednu činjenicu da u ovom parlamentu već osam ili devet godina nije usvajan završni račun budžeta Republike Srbije, premijer je onako lakonski, kako samo on ume, uspeo da primeti da uopšte ne razume u čemu je problem i rekao je, citiraću ga: "Dostavljali smo parlamentu završne račune u zadnjih pet-šest godina. Za prošlu godinu nije dostavljen, ali je na Vladi usvojen i treba da bude prosleđen. Završni računi su ovde, imate i revizora, njegovo mišljenje, tako da oni možda nisu stigli da budu na plenarnoj raspravi, ali svakako da postoje. Verujem da svaki poslanik koji želi može da ih uzme iz arhive i pogleda". Mislim da je ovim predsednik Vlade direktno optužio ovaj parlament, zapravo njegovo rukovodstvo, predsednicu parlamenta i političko rukovodstvo, šefove poslaničkih grupa vladajuće koalicije da zapravo ne žele da stave završne račune na dnevni red, da godinama vi krijete od javnosti kako se troše budžetska sredstva i premijer je prosto oprao ruke od svoje vladajuće većine, od svoje vladajuće koalicije i od ovog parlamenta pred koji svake godine dolazi da traži dozvolu za trošenje budžetskih sredstava. Ovde sedi 250 narodnih poslanika i ja mislim da je još sinoć premijer trebalo da dobije opomenu zbog te poruke poslanicima da kopaju po arhivi i traže završne račune ove zemlje za tih pet-šest godina. Pri tom, nije tačno da su tih pet-šest godina dostavljeni završni računi jer je sada kraj decembra 2011. godine i nemamo završni račun za 2010. godinu. Svake godine je revizor stavljao ozbiljne primedbe na završne račune i trošenje novca, vođeni su neki prekršajni postupci, ministri, uključujući i neke ministre iz Cvetkovićeve vlade su osuđivani pred sudovima. Konačno, tu je i ona jednogodišnja vlada vaše kohabitacije sa Vojislavom Koštunicom kada je možda bio još odgovorniji Mirko Cvetković, jer je bio i ministar finansija u toj vladi. Prosto, ja mislim da danas u toku dana moramo da dobijemo odgovor zašto se pet godina od građana Srbije kriju završni računi? Ne znamo kome da verujemo, da li predsedniku Vlade, rukovodstvu ovog parlamenta koje nas je mesecima uveravalo da samo što nije stavljeno na dnevni red razmatranje zakona o završnom računu, ili možda predsedniku Odbora za finansije, gospodinu Krasiću, koji tvrdi da je Odbor u svakoj fazi i svaki put uradio sve što od njega Poslovnik i zakon očekuju. Mislim da je važno da u ovom trenutku dobijemo odgovore na ova pitanja. Ne može premijer da završi svoje izlaganje time što će nam opaliti svima ovde pljusku i reći da mi od građana Srbije krijemo završne račune i da je on sve uradio. Molim vas da danas u toku dana dobijemo odgovor zbog čega nisu razmatrani zakoni o završnom računu i da li ćemo to možda dobiti u narednim danima, narednim nedeljama i konačno dobiti priliku da to razmatramo pred građanima Srbije? Mislim da je to iznos od nekoliko desetina milijardi u prethodnih nekoliko godina i nije nebitno pitanje, čak i kada na taj način ovde problem napravi predsednik Vlade. Mislim da ne možemo ćutke da pređemo preko toga. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pri kraju smo svog četvorogodišnjeg mandata i rada, kako ove Narodne skupštine, tako i Vlade Republike Srbije i vladajuće koalicije. S obzirom na vreme koje imam, ukratko ću vas podsetiti na predizborna obećanja ove vladajuće koalicije i izneti efekte tog obećanja. Vladajuća koalicija je u predizbornoj kampanji za ciljeve i prioritete imala nekih hiljadu evra akcija za građane Republike Srbije od javnih preduzeća, 200 hiljada novih radnih mesta, bespoštednu borbu protiv korupcije i organizovanog kriminala, status kandidata za EU i očuvanje Kosova u sastavu Republike Srbije itd, itd. Na početku svog mandata, kada je KiM u pitanju, napravili ste političku projekciju da priznate nezavisnost Kosova u zamenu za kandidaturu i ulazak u EU. Tome ste bili posvećeni i jedino ste u tome bili dosledni. Prihvatanjem dijaloga Beograda i Prištine o dobrosusedskim odnosima, vi ste na tom poslu kapitulirali i definitivno priznali nezavisno Kosovo. Priznali ste ga, a sada i Srbima na KiM i građanima Republike Srbije to predstavljate kao interes i jednih i drugih. Kažete da je u interesu Srba koji žive na severu KiM i uopšte na KiM i građana Republike Srbije. Duboko smo ubeđeni mi koji živimo na Kosovu da u pregovorima ne postoji nijedan interes za Srbe koji žive na KiM, a ako je interes građana Republike Srbije, onda vam skrećem pažnju da morate prvo da promenite Ustav Republike Srbije, pa onda da priznate nezavisno Kosovo. To morate da vodite računa, a ovako mimo zakona i Ustava Republike Srbije, ono što ste vi uradili sa Kosovom i Metohijom to je kapitulacija. Sada nas Srbe koji živimo na Kosovu i Metohiji terate i vršite pritisak, ucenjujete da prihvatimo ono što je za nas neprihvatljivo. Neprihvatljivo je da Srbi na Kosovu i Metohiji ostanu bez i jednog atributa svoje državnosti, da Šiptari od Srbije dobiju nezavisnost, a da Srbi na Kosovu i Metohiji od Srbije dobiju sve atribute šiptarske državnosti. Tako da ste vi gospodo, Srbe na Kosovu i Metohiji ostavili bez ijednog atributa državnosti Republike Srbije. Vi u svojoj priči, u svojim opravdanjima da niste priznali nezavisno Kosovo vređate zdravu pamet i građana, Srba sa Kosova i građana Republike Srbije. Stoga postavljam pitanje Vladi Republike Srbije- imate li nameru, a ako imate, kada će Vlada Republike Srbije prestati da pritiscima i ucenama prihvatamo život u nezavisnoj državi Kosovo. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani građani Srbije, mi smo na kraju mandata ove vlade na sreću građana Srbije. Mi smo pred izborima i mi smo pred usvajanjem budžeta koji smo dobili u jednom takvom kratkom vremenskom intervalu da je to gotovo uvredljivo za građane Republike Srbije. Juče u nemuštoj raspravi i pokušajima da se takav budžet brani, u kom očigledno ima dosta toga što je nejasno i što čak ni gospodin premijer, odnosno ministar finansija nije uspeo da odbrani pred ovim parlamentom i pred građanima Republike Srbije. Čuli smo i jednu floskulu koja se zaista kosi sa zdravim razumom, otprilike parafraziraću da je bolje imati budžetski deficit od 140 milijardi nego od 40, gotovo zdravije, odnosno prevedeno narodski, to bi značilo da je bolje biti dužan 140 milijardi, nego 40. Ne verujem da to baš iko u Srbiji može da prihvati, ali šta je tu je. Međutim, u tom budžetu ima mnogo pitanja, mnogo spornih tema, mnogo stvari koje nisu jasne i koje treba građanima Srbije, zaista transparentno razjasniti. Međutim, naša poslanička grupa dobila je brojne sugestije da postavi jedno pitanje ministru finansija i ministru ekonomije i regionalnog razvoja. Mislim da su oba ta ministarstva dovoljno kompetentna da odgovore građanima Republike Srbije. Naime, u mnogim preduzećima, oni građani koji još negde rade u mnogim institucijama, u mnogim državnim ustanovama, su deljena sredstva iz budžeta, isplaćivana sredstva iz budžeta po pitanju tehnološkog viška. Opšta praksa u Srbiji je pokazala da oni koji uzmu sredstva iz budžeta po toj osnovi, vrate se, ili u isto preduzeće, u istu instituciju, u istu ustanovu po ugovoru o delu, ili u neko drugo javno preduzeće. Svi mi znamo šta to znači. Svi građani Republike Srbije znaju kakva je to zloupotreba, ko bi za to trebao ozbiljno da odgovara i u današnje vreme kada se povećava broj nezaposlenih, isto tako drastično povećava broj korisnika narodne kuhinje, što nam nikako ne služi na čast, što je naša najveća sramota kojom ova vlada treba da se ozbiljno pozabavi. Dakle, imamo jasno pitanje – koliko sredstava iz budžeta je izdvojeno, isplaćeno po osnovu tehnoloških viškova širom Srbije? Kakva je kontrola vršena po pitanju zapošljavanja onih koji su ta sredstva uzeli? Ko će sve biti odgovoran kada se utvrdi da je do ogromne zloupotrebe po pitanju isplate tehnološkog viška u Srbiji došlo? Dakle, postoje jasna preduzeća, imena, prezimena ljudi koji su ova sredstva zloupotrebili. Molimo odgovor na ovo pitanje i to vrlo urgentno, ne posle izbora, pre izbora. Hvala lepo.
Samo da preciziramo stenograma radi, ministru finansija i ministru ekonomije i regionalnog razvoja, u dva ministarstva je upućeno pitanje? (Da.) Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, tok sednice gde reč dobijaju narodni poslanici na osnovu člana 286. dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim studente i profesore Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu koji trenutno prate deo naše današnje sednice sa galerije Velike sale. Prisutni su: Radibratović Adijana, Đorđević Aleksandar, Rakićević Aleksandar, Radojković Milena, Ristić Nataša, Trbojević Nataša, Lazić Ana, Colja Dejan, Veselinović Jovana, Bauk Marina, Jović Srđan, Kaličanin Jelena, Maksimović Lara, Paunović Vesna, Tešanović Marko, Jovanović Milica, Mutavdžić Sandra, Vidaković Dušan, Trifković Nataša, Ćuzović Dušan, Ljubić Mihailo, Jović Bojan, Đurović Milica, Vučetić Željko, Marina Matejić, Ilija, Drača Sava, Radenović Nikola, Pavlović Stefan, Radulović Lidija, Milivojević Tina, Momčilović Valentina, Milivojević Nikola, Rakić Natalija, Nedeljkov Milica, Jović Jovana, Kojundžić Žarko, Hut Sofija, Paunović Vesna, Tešanović Marko, Ćirić Ivana, Ristić Marko, Krstić Katarina, Nenadić Kosta, Ćirković Olivera, Vujić Miloš i Knežević Vuk. Dobro došli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Hvala. Juče ste nam uz budžet dostavili još devet zakona neplanirano. Verovali ili ne meni je promakao jedan amandman Vlade u kojem se na zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji odlaže rok u kojem se prenos kontrole naplate poreza i doprinosa obavlja na banku i umesto "1. januara" ta reč zamenjuje se rečju "jula". Zbog toga postavljam pitanje predsedniku Vlade i ministru finansija gospodinu Cvetkoviću – da li je moguće da se ova vlada usudila da podnese izmene i dopune Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji uz budžet za sledeću godinu gde bankama nameće nezakonitu obavezu isplate zarada, odnosno naknada kroz izmenu člana 30. i čak članom 48. i 49. propisuje kaznene odredbe ukoliko banka izvrši isplatu plata bez neplaćenih poreza i doprinosa. Ako je iko poznat kao neko ko ne želi da zaštiti banke koje su jedine oslobođene tog poreza na finansijske usluge kojima se omogućava da snize porez na dobit, koje ne plaćaju nikakve naknade državi za sigurnost koju imaju u sistemu poslovanja kroz zaštitu ciljane inflacije. Pitanje je koliko se u tome uspeva, i da postoje mnogi sistemi, da i te organizacije ne budu na taj način forsirane i oslobođene poreskih obaveza, ali to što od njih tražimo da učestvuju i uzvrate ovoj državi za sigurnost poslovanja kroz normalno plaćanje poreza, ne znači da bankama država može da prebaci svoj deo posla. Zaista se pitam da li je bilo dovoljno Vladi da dva novinska teksta budu objavljena i da ne čuje sve primedbe stručne javnosti. Još je 2006. godine Zakonom o porezu na dohodak građana potpuno uređen postupak za kontrolu uplate doprinosa od registra poslodavaca preko kaznenih odredbi i svih ostalih detalja koji se tiču ovog posla. Zato postavljam konkretno pitanje ministru finansija – koliko je Poreska uprava od 2006. godine do danas poštovala član 108b Zakona o porezu na dohodak, odnosno koliko ažurno vodi Registar poslodavaca i da li ga uopšte vodi? Znamo da je preko 90% poslodavaca prijavljeno u taj registar i bila je velika hajka na njih da se prijave. S obzirom na to da Poreska uprava nije radila ono što je bio njen posao zakonom dodeljen, pitam sledeće – da li ova kontrola može da bude jeftinija i efikasnija za poreske obveznike ako je prebacite na banku, što doživljava jednim izuzetnim predizbornim gafom, da vam pravo kažem. Taj predlog za kontrolu uplate doprinosa od strane banaka ima dva velika problema. Da li neko sme da vršlja po računima klijenata pravnih lica, proverava da li su od koga i koliko dobili para, a nisu pod krivičnom istragom, već su obični građani vlasnici određenih firmi kojima Ustav garantuje zaštitu privatnosti. Pitam ministra finansija, gospodina Cvetkovića, gospodina predsednika Vlade, imaju li u poreskoj upravi odgovor na ovo pitanje, ili treba preventivno da se ljudi obraćaju Povereniku za zaštitu podataka? Zašto Vlada Srbije ne radi posao za koji je građani plaćaju, nego pokušava da taj posao prebaci potpuno ne zakonito na banke, a podmećući i nama poslanicima takav predlog zakona koji nismo uspeli ni da pogledamo a kamoli da na njega reagujemo? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, postavljam pitanje gospodinu Mirku Cvetkoviću, premijeru Vlade Republike Srbije, valjda obavlja još uvek tu funkciju, vezano za interpelaciju Srpske radikalne stranke koje smo podneli još u julu mesecu ove godine. Prošlo je pet meseci, Vlada Republike Srbije nije odgovorila na našu interpelaciju. Postavljam pitanje premijeru - da li je čuo za jednu knjižicu koja se zove Ustav Republike Srbije? Da li je pročitao član 129. koji govori o interpelaciji, gde stoji da Vlada mora da odgovori na podnetu interpelaciju u roku od 30 dana? Dakle, pet meseci je prošlo, vi ne odgovarate na tu interpelaciju. Nas interesuje zbog čega, i kada će te da odgovorite. Da li želite da završite prljav posao oko faktičkog priznanja Kosova i Metohije? Pošto vaš pulen, Borko Stefanović, nije znao da po međunarodnom javnom pravu, priznanje neke teritorije može da bude i faktičko a ne samo "de jure". Upravo ono što on sprovodi sa sporazumima koje dogovara sa šiptarskim teroristima i trgovcima ljudskih organa, pa Vlada Republike Srbije organizuje preko različitih uredbi. U tom smislu, takođe postavljam pitanje Republičkom javnom tužiocu – kada će da pokrene krivični postupak zbog izvršenja krivičnog dela iz člana 307. Krivičnog zakona, ugrožavanje teritorijalne celine, protiv Borka Stefanovića, protiv premijer Cvetkovića i protiv Borisa Tadića? Oni faktički priznaju nezavisnost KiM i tu mogu da dodaju i ministraza KiM, Bogdanovića. Po članu 320. Krivičnog zakonika, stoji da su kod ovog krivičnog dela kažnjive i pripremne radnje koje se sastoje u otklanjanju prepreka ka izvršenju ovog krivičnog dela, a to je ugrožavanje teritorijalne celine Republike Srbije. Narušili ste teritorijalnu celinu, integritet Republike Srbije, time što ste uveli carinu između Srbije i AP KiM, iako nigde u Rezoluciji 1244. ne stoji takva mogućnost da se uvede takva mogućnost da se uvede carina između autonomne pokrajine i ostatka Srbije. Vi ste to uradili, a čak ste dogovorili i sporazum o slobodi kretanja i uveli drakonske takse Srbima kojima će jedina mogućnost ostati da se isele, jer su naročito ugroženi Srbi južno od Ibra. Naprosto, neće imati mogućnost da daju toliki novac, preko hiljadu evra godišnje, da bi platili to vaše osiguranje, koje ste dogovorili sa Hašimom Tačijem, koji je po izveštaju Dika Martija, šef narko mafije i šef trgovaca ljudskim organima na KiM. Sa takvim ljudima se vi sporazumevate. Zašto? Zato što su korisnici njihovih krajnjih usluga vaši mentori u Briselu i Vašingtonu. Nije tajna da NATO pakt preko Avganistana, iz Avganistana, preko KiM, preko šiptarske narko mafije, snabdeva tržište zapadnih zemalja narkoticima, a i raznom drugom robom. Takođe, vaš guru, Dragoljub Mićunović je najavio mogućnost održavanja međunarodne konferencije vezano za KiM, jer on želi da eliminiše Rezoluciju 1244. Interesantno je, da li je to stav Vlade Republike Srbije? To je takođe pitanje Mirku Cvetkoviću, jer na međunarodnoj konferenciji je moguće promeniti granice Republike Srbije, moguće je izvršiti ono što neki predlažu, podelu KiM, prekršiti Ustav Republike Srbije i odreći se KiM. Da li je to stvarni cilj Vlade Republike Srbije, da jednom za svagda, predate šiptarskim teroristima, narko dilerima KiM? Takođe pitanje za Mirka Cvetkovića, odgovornoj Vladi Republike Srbije – zbog čega obmanjuju građane Republike Srbije vezano za Rezoluciji 1244? U Rezoluciji 1244. izričito stoji da će se srpske snage vratiti na KiM, između ostalog, da obavljaju sledeće funkcije – održavanje prisustva na srpskim istorijskim lokalitetima, održavanje prisustva na ključnim graničnim prelazima, a ovde se misli na prelaze prema Republici Albaniji, prema Crnoj Gori, prema Makedoniji, a ne misli se na administrativni prelaz prema užoj Srbiji. Zašto vi falsifikujete i kršite Rezoluciju 1244, a takođe kršite Ustav Republike Srbije? Ako ne znate, istorijski lokaliteti na KiM Srbije, ima ih preko hiljadu. Obratite pažnju na tu mapu, ovo je mapa samo srpskih crkava na KiM. Pogledajte dobro ovo. Ovde trebaju da se vrate, svugde na ovim tačkama trebaju da se vrate srpske snage. Obaveza Vlade Republike Srbije je da sprovede do kraja Rezoluciju 1244. hvala.
Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovana gospođo predsedavajuća, postavljam pitanje predsedniku Vlade, ministru za KiM i ministru finansija, a naravno, i drugim nadležnim organima, što će se iz pitanja videti na koga se ovo pitanje sve odnosi. Postavljam pitanje – da li Vlada i nadležni organi ispituju koliko Srbiju košta unovčeni patriotizam već poslednjih 20 godina? Koliko Srbiju koštaju oni političari koji na Kosovu zarađuju pare? Koliko Srbiju koštaju oni koji, tvrdeći da iz patriotskih razloga, braneći KiM, zarađuju za svoj lični interes? Koliko Srbiju košta zloupotreba Kosova, kako bi se ostvarila lična korist? Da li Srbija preduzima neophodne mere kako bi se građanima Srbije predočilo koliko su oni koji su 1999. godine, sve braneći KiM, na KiM doveli međunarodne trupe, doveli do Kumanovskog sporazuma koji je isključio teritoriju KiM iz suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije? Koliko košta one koji i danas, tvrdeći kako…. (Boris Aleksić: Laže građane. Nije pročitala sporazum. Pročitajte sporazum.) (Predsedavajuća: Narodni poslanik Boris Aleksić, ometa red na sednici. Molim vas, vama nije uskraćeno pravo da se obratite i ne možete, kršeći odredbe Poslovnika, to pravo uskraćivati drugima. I dalje ometate red na sednici i sada vam izričem upozorenje. Sledeća mera je, naravno, opomena. Izvinite, narodna poslanice. Narodni poslanici smatraju da imaju prava da krše odredbe ćutke i bez reagovanja predsedavajućeg. Nastavite.) Potpuno razumem nervozu onih koji su odgovorni što je danas stanje na KiM ovako kako jeste. Potpuno razumem ono koji će sigurno, ne samo istorijski odgovarati za to, već će odgovarati i pred nekim drugim sudovima, zbog činjenice da su mnogi od njih za to sebi pribavili značajnu materijalnu korist, dok su sve, tobož, branili teritorijalni integritet i suverenitet Srbije na KiM. Naravno, ne treba ponavljati da Vlada nikada neće priznati nezavisnost Kosova, ali isto tako, nećemo dozvoliti da se pravimo kao da se na Kosovu nije desila Rezolucija 1244. i Kumanovski sporazum, kao da se nije desilo međunarodno prisustvo, kao da se nije desilo da je Srbija, što se tiče njenog suvereniteta na KiM izgubila suverenitet tim dokumentima koji su posledica politike koja je vođena do 1999. godine. Ono što je takođe možda važno isto reći, jeste da su dozvolu da se vrate, imali oni koji su trebali da razminiravaju teren. Ako vi mislite da je to dovoljan razlog da šaljemo naše mlade ljude da tamo gube živote, a da pri tom znate da je broj koji je bilo tada moguće poslati, vrlo ograničen. Govori se o 200 i o hiljadu. Ako vi mislite da u tom okruženju 200 ljudi može da predstavlja državu pod oružjem, onda je to zaista takođe vrlo gruba manipulacija i potreba da se predstavi rezultat politike do 1999. godine uspešnijim nego što on zapravo jeste. Dakle, još jednom postavljam pitanje i očekujem odgovor - da li Vlada preduzima sve, i nadležne institucije, kako bi se utvrdila puna istina o tome ko sve na koji način, zloupotrebljavajući problem KiM, stiče ličnu korist? Hvala vam.
Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika, neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 286. javlja za reč? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Janković. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnice predlagača Snežane Malović, ministarke pravde, pozvala da sednici prisustvuje i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jagoda Jeličić, pomoćnica ministarke pravde, Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 11. do 15. dnevnog reda. Pre nego što otvorim zajednički načelni i jedinstveni pretres, na osnovu člana 87. i člana 90. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam narodne poslanike da će naš današnji radni dan teći raspravom o zajedničkom, načelnom i jedinstvenom pretresu o pet tačaka dnevnog reda koja će upravo biti otvorena. Kada zaključimo načelni i jedinstveni pretres o tim tačkama, preći ćemo na otvaranje 16. tačke dnevnog reda, a radni dan završiti zaključenjem rasprave o toj poslednjoj 16. tački dnevnog reda. Ukoliko bude bilo potrebno radićemo, naravno, i posle 18,00 časova. Zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, Predlogu zakona o dopunama Zakona o uređenju sudova, Predlogu zakona o dopuni Zakona o Javnom tužilaštvu, Predlogu zakona o izmeni Zakona o sudskim taksama i Predlogu odluke o prestanku funkcije člana Visokog saveta sudstva. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o 11, 12, 13, 14. i 15. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika koji žele da učestvuju u raspravi, pošto se na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine član 96. stav 4. prijave za reč primaju do otvaranja načelnog, zajedničkog načelnog ili zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa tačaka dnevnog reda. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodna poslanica Judita Popović, poslaničku grupu LDP; narodna poslanica Vjerica Radeta poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku, Predlogu zakona o dopunama Zakona o uređenju sudova, Predlogu zakona o dopuni Zakona o Javnom tužilaštvu, Predlogu zakona o izmeni Zakona o sudskim taksama i Predlogu odluke o prestanku funkcije člana Visokog saveta sudstva. Da li predstavnici predlagača, Snežana Malović, ministarka pravde i Boško Ristić, predsednik Odbora za pravosuđe i upravu žele reč? Ministarka Snežana Malović ima reč.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, predložene izmene Zakona o uređenju sudova, Zakona o Javnom tužilaštvu i dopune Zakona o sudskim taksama vezane su za Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2011. godinu. Njihov cilj je da se obezbedi preciziranje nadležnosti vezanih za predlaganje i raspodelu budžetskih sredstava između Visokog saveta sudstva, odnosno Državnog veća tužilaca i Ministarstva pravde. Podsetila bih vas da je prema važećim propisima sudsko, odnosno tužilačko osoblje razvrstano na odgovarajuća znanja, kao i da se ta zvanja upodobljavaju zvanjima iz Zakona o državnim službenicima. Imajući u vidu navedeno, izmenama Zakona o uređenju sudova i Zakona o javnom tužilaštvu predlaže se da poslove pravosudne uprave, koji se odnose na predlaganje dela budžeta za rashode, za sudsko, odnosno tužilačko osoblje, kao i raspodelu ovih sredstava, vrši Ministarstvo pravde, s obzirom da sudsko, odnosno tužilačko osoblje ima status državnih službenika i nameštenika pa je ovako rešenje svakako i primerenije. Poslove koji se odnose na predlaganje i raspodelu budžetskih sredstava za nosioce pravosudnih sudija obavljaće Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca, čime se dodatno ističe značaj i samostalnost ovih organa. Cilj dopuna Zakona o sudskim taksama je takođe usklađivanje sa zakonom, predviđenim nadležnostima Visokog saveta sudstva i Ministarstva pravde za izvršavanje rashoda. Podsetila bih vas da je važećim Zakonom o sudskim taksama predviđeno da se 60% sredstava od naplaćenih sudskih taksi koristi za poboljšanje materijalnog položaja nosioca pravosudnih funkcija i zaposlenih u pravosuđu, investicije i tekuće rashode. Ovim predlogom zakona precizira se postojeći procenat raspodele sredstava od naplaćenih sudskih taksi, što konkretno znači da će od naplaćenih taksi 40% raspodeliti se za tekuće rashode sudova, osim za rashode za sudsko osoblje i osobljeu Javnom tužilaštvu, a 20% za poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih u sudovima i javnim tužilaštvima koji su sudsko osoblje i osoblje u Javnom tužilaštvu, druge rashode, kao i investicije. Na kraju ovog predstavljanja upoznaću vas i sa rešenjima iz Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Kao što znate, novi zakonik o krivičnom postupku primenjivaće se od 15. januara 2013. godine, izuzev u postupcima za deo organizovanog kriminala ili ratnih zločina koji se vode pred posebnim odeljenjem nadležnog suda, u kom slučaju se primenjuje od 15. januara 2012. godine. Upravo u cilju stvaranja svih neophodnih uslova za njegovu skorašnju primenu, a imajući u vidu da su u pojedinim odredbama procesnog karaktera Zakona o organizaciji nadležnosti državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala, korupcije i posebno teških krivičnih dela i Zakona o organizaciji državnih organa u postupku za ratne zločine propisano je drugačije rešenje u odnosu na odredbe Zakonika o krivičnom postupku. Neophodno je izvršiti izmene i dopune određenih odredaba, uglavnom prelaznog karaktera, pre početka primene Zakonika, na taj način što će se precizirati postojeće odredbe Zakonika o krivičnom postupku i staviti van snage pojedine odredbe posebnih zakona. U tom smislu su predložene izmene i dopune odredbi vezanih za nagrade veštaku, prevodiocu i tumaču u postupcima za krivična dela iz nadležnosti javnih tužilaštva posebne nadležnosti, odredbe koje uređuju prelaznu situaciju u vezi sa zakonitošću preduzetih radnji u postupku za krivična dela u kojima postupa Javno tužilaštvo posebne nadležnosti, koji je započetpo ovom zakoniku, ako je kasnije rešenjem suda utvrđena nadležnost posebnog odeljenja Višeg suda kao i odredbe koje uređuju dovršavanje istrage za krivična dela iz nadležnosti javnih tužilaštava posebne nadležnosti. Takođe, stavljene su van snage sve odredbe posebnih zakona i time je izvršeno potpuno usklađivanje sa Zakonikomo krivičnom postupku. Istakla bih da se na ovaj način istovremeno obezbeđuje jasnija primena odredaba novog zakonika i otklanjaju nedoumice oko njegove primene na koje je ukazala stručna javnost. Na kraju, želela bih da vas se zahvalim na pažnji i izrazim nadu da će, nakon rasprave u Narodnoj skupštini u načelu i u pojedinostima, navedeni predlozi zakona biti usvojeni. Hvala.
Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, želi reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, od svih ovih predloga zakona o izmenama i dopunama pravosudnih zakona, ja bih u stvari izabrala poslednju tačku, a to je Predlog odluke o prestanku funkcije člana Visokog saveta sudstva. Zašto sam se odlučila upravo za ovu tačku, kako bi se fokusirala na nju? To je iz razloga što je ovaj predlog u stvari paradigma na koji način se kompromituju institucije. To je paradigma za tu neku nepodnošljivu lakoću sa kojom se institucije u Srbiji ruše. Jednostavno, institucije se dovode u pitanje, a pri tom imamo ambicije da izgradimo jedan pravni poredak sa ozbiljnim institucijama, sa ozbiljnim integritetima tih institucija. Evo, Visoki savet sudstva je jedna ozbiljna institucija. Podsetila bih vas šta je sve prethodilo tome da se formira taj VSS. Mi danas u stvari raspravljamo o jednom članu VSS, a to je o gospodinu prof. Dimitrijeviću, dekanu Pravnog fakulteta u Nišu. Samo bih vam ukratko rekla da se radi o članu VSS koji ima u stvari trostruki legitimitet. Prvi legitimitet proizilazi iz činjenice da je ovog profesora za dekana Pravnog fakulteta u Nišu izabrao nastavni kadar tog fakulteta. Dakle, po jednoj demokratskoj proceduri. Drugi deo tog legitimiteta je činjenica da su njega za člana VSS predložili pravni fakulteti u Srbiji. Svi pravni fakulteti su stali iza predloga da gospodin Dimitrijević postane član VSS. Treći legitimitet proizilazi iz činjenice da je prof. biran u ovoj Skupštini za člana VSS. Dakle, dobio je većinu od poslanika, opet u jednoj demokratskoj proceduri, što znači da je on sa tim trostrukim legitimitetom dobio jedan ozbiljan integritet da bude član VSS. To su činjenice nepobitne. Podvukla bih još nešto, a to da je Skupština, pored toga što je vrhovno zakonodavno telo, ujedno i predstavničko telo, predstavlja građane ove države. Dakle, faktički profesora Dimitrijevića izabrali su građani putem ovih poslanika za člana VSS. Nije li to dovoljno da se potvrdi značaj ovog člana u Savetu? Ja mislim da jeste dovoljno. S druge strane, imamo činjenicu da je Agencija za borbu protiv korupcije donela prvostepeno rešenje kojim utvrđuje da profesoru Dimitrijeviću prestaje po sili zakona funkcija člana VSS zbog prekluzije roka od tri dana, u kom roku je bio u obavezi po zakonu da se obrati Agenciji i da zatraži njeno mišljenje o tome da li je u sukobu interesa, s obzirom da je dekan Pravnog fakulteta i, eto, sad je postao član VSS. Dakle, to je prvostepeno rešenje. Govorim o činjenicama da prof. Dimitrijević nije čak ni dobio pojedinačnu odluku o tome da je izabran za člana Saveta. Nije ni upozoren na tu činjenicu da se radi o jednom prekluzivnom roku, i to veoma kratkom roku. Sada bih prešla na drugostepenu odluku Agencije za borbu protiv korupcije. Dakle, Agencija za borbu protiv korupcije donosi drugostepeno rešenje gde u stvari u obrazloženju kada potvrđuje drugostepeno rešenje ulazi u meritum odluke zašto je profesoru Dimitrijeviću prestalo svojstvo člana VSS. Dakle, oni se uopšte ne obaziru više na prekluziju roka, to je jedno procesno pitanje, to je čista procedura, nego raspravljaju o tome da li je prof. bio u sukobu interesa zato što je bio dekan, zato što je dekan fakulteta i zato što se prihvatio mesta člana VSS. To je, dozvolićete, jedan pravni nonsens. Zašto je pravni nonsens? Zato što bi trebalo da se u prvostepenom postupku rasprave neke stvari, utvrde neke činjenice na osnovu nekih dokaza i nakon prvostepene odluke ima pravo onaj na koga se ta odluka odnosi da podnese žalbu i onda se odlučuje u drugom stepenu. U ovom slučaju u drugostepenom postupku preuzela se funkcija i nadležnost prvostepenog postupka i doneta odluka jeste – on je u sukobu nadležnosti, mimo sadržine prvostepene odluke. Dakle, šta nam ovo govori? To su činjenice. Govori da postoji jedna ozbiljna nesaradnja, nekoordinacija između državnih tela i institucija, gde su u ovom slučaju bili VSS, Odbor za pravosuđe Skupštine Republike Srbije i Agencija za borbu protiv korupcije. Mislim da je ovde možda najmanje značajno što je Agencija za borbu protiv korupcije uradila to što je uradila, jer ona je samo jedna od 130 državnih agencija, ali je značajno koje su posledice nastale radnjama ove agencije, ponavljam, jedne od 130 državnih agencija, propuštanjem da se rasprave neke bitne činjenice u vezi funkcije člana VSS, načina njegovog izbora, odnosno propuštanja rokova. Propušteno je da se dozvoli mogućnost da je možda bio opravdan propust koji je nastao. Jeste, zakon predviđa rokove, ali to još ne znači da ovakvim postupanjem Agencije za borbu protiv korupcije treba da se dovede u pitanje funkcionisanje VSS. Podsetila bih vas da je jedan član VSS u pritvoru, jedan je dao ostavku, a ovog člana VSS, prof. Dimitrijevića, funkcija je po mišljenju agencije prestala po sili zakona. Na ovaj način VSS je u svom radu paralisan. Zašto? Zato što u drugostepenom postupku u VSS ne učestvuju sudije koje su odlučivale, odnosno članovi koji su odlučivali u prvostepenom postupku izbora sudija ili donošenja bilo koje odluke. Samim tim, ukoliko se prihvati mogućnost da prestane funkcija prof. Dimitrijeviću, VSS više ne može da obavlja tu svoju funkciju i tu svoju obavezu koja je zakonom predviđena za VSS. Dakle, o čemu mi ovde razgovaramo? Da li razgovaramo o nedostatku odgovornosti prema društvu, koje u krajnjem slučaju trpi posledice, ili razgovaramo o zakonitosti, legitimitetu i preuzimanju nekih obaveza koje su zakonom predviđene? Zakonom je predviđeno da se svaka institucija, svaki državni organ mora pridržavati zakona, ali samo u najboljem interesu građana. Taj zakon ne može na ovaj način da se primenjuje, ako proizvede posledice od izuzetne štetnosti upravo po pravni poredak i po društvo u čijem interesu bi trebalo da radi. Dakle, zakoni se moraju primenjivati, institucije se moraju osnaživati i u tu je neophodna saradnja između svih činilaca države i društva, a ne na ovaj jednostrani način da se pristupi dovođenju u pitanje funkcionisanja jedne institucije. Podsetila bih da smo mi juče raspravljali o budžetu, pa bi Agencija za borbu protiv korupcije zaista mogla da malo pogleda sadržinu tog budžeta, tog Predloga zakona sa otprilike 1000 stranica i garantujem da će se pronaći jako puno toga na šta bi Agencija mogla da se osvrne i našla bih poprilično posla i za sebe. Dakle, ako je zadatak Agencije za borbu protiv korupcije da se na sve moguće načine stara o sprovođenju zakona i ukaže i bori protiv korupcije, bilo bi dobro da se osvrne, recimo, na jednu od agencija i to Anti-doping agenciju u državi Srbiji, koja, recimo, ima za direktora čoveka koji je generalni sekretar Udruženja medicinskog sporta Srbije. Dakle, ima dva člana koji su u Upravnom odboru Anti-doping Agencije koji su, ujedno, i članovi ovog udruženja. Dakle, direktor i dva člana Anti-doping agencije odlučuju o sredstvima koja transferišu Udruženju, a onda u tom udruženju odlučuju o trošenju upravo tih sredstava. U toku 2011. godine to udruženje za medicinski sport Srbije dobilo je od Anti-doping agencije pet miliona dinara, a vlasnik jedne medicinske ustanove je ujedno i direktor Anti-doping agencije. Imamo slučaj ozbiljnog kršenja principa - da se učini sve da ne dođe do sukoba interesa. Dozvolićete, sukob interesa je, ukoliko se odlučuje o nekim sredstvima u jednom državnoj agenciji, kome će se ta sredstva proslediti, transferisati, a ujedno vi ste i korisnik tih sredstava u tom udruženju u toj medicinskoj ustanovi u koju je stigao taj novac. Dakle, to je smo jedan primer šta bi sve Agencija za protiv korupcije morala da radi da proverava, da bi se postigao taj proklamovani cilj - da se bori protiv korupcije. Da li se ovde radi o nekom selektivnom pristupu rada u konkretnoj agenciji ili se radi o jednoj nedovoljnoj kompetentnosti iste te agencije, u nedovoljnom broju kadrova koji bi mogli da rade na ogromnim problemima koji se pojavljuju u vezi korupcije u Srbiji. To je pitanje za Agenciju. Međutim, jeste pitanje za ovaj parlament da li može na ovaj način, na koji se pristupilo od strane predmetne Agencije, da se negira legitimitet jednog člana VSS, da se dovede u pitanje odlučivanje u ovom parlamentu prilikom izboru tog člana VSS i da li može da se dovede u pitanje koje su posledice ukoliko se do kraja sprovedu ove odluke Agencije za borbu protiv korupcije? Neko će reći da postoji zakon koji predviđa taj kratak rok i ja ću reći – tako je. Jeste, zalažemo se za poštovanje zakona, ali zalažemo si i za poštenu proceduru i zalažemo se za to da ne bude pojedinačni interes u prvom planu, da ne bude u prvom planu ničija sujeta, da ne bude u prvom planu jedna nemogućnost saradnje i koordinacije između VSS, Agencije za borbu protiv korupcije i parlamenta. Dakle, samo uz jednu dobru saradnju, uz poštovanje zakona, a sve to u jednom zajedničkom cilju – za dobrobit građana, mogu da se postignu i valjani rezultati. Time što će se jedna institucija do kraja kompromitovati, a ona jeste sada već kompromitovana, a njen značaj govori o tome, a značaj je u tome da je organ vlasti koji odlučuje o izboru sudija, od izuzetnog značaja za državu i društvo, od izuzetnog značaja za proces reforme pravosuđa, koji toliko teško teče i ima ozbiljne probleme i u kom procesu tolike prepreke stavljaju. Dakle, suština je u tome da je danas na opoziciji da brani reformu pravosuđa, na opoziciji je da brani VSS, njegov rad i člana VSS. Dozvolićete da bi to bilo smešno, da nije žalosno. Mislim da je ipak vlast ona koja je nadležna za to, koja je u obavezi i koja je odgovorna za funkcionisanje i pravosudnog sistema i pravnog poretka i svih državnih organa i državnih agencija koje su nastale upravo predlogom Vlade. Dakle, nije opozicija ta koja treba da brani, nego je opozicija ta koja treba da ukaže na propuste. Ovim mi ukazujemo na propuste svih ovih relevantnih faktora koji su zajednički proizveli ovaj problem. Ovim putem mi ukazujemo na potpuno nepostojanje shvatanja ozbiljnosti situacije u kojoj se nalazimo kao država i društvo i u potpunom nedostatku odgovornosti da se na pravi način odgovori svojim obavezama.
Hvala. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe Napred Srbijo gospođa Jorgovanka Tabaković.
Hvala. U prvom delu od ovih 20 minuta govoriću o sudskim taksama i izmenama Zakona o javnom tužilaštvu i uređenju sudova, a za 25 minuta ću ostaviti ako mi bude dovoljno vremena da govorim o izmenama i dopunama Zakonika o krivičnom postupku. Sada ćete se vi pitati, kao predlagači – šta li je to izazvalo da se iskoristi čitavo vreme koje ima poslanička grupa na raspolaganju a vi ste samo hteli da izmenite neke male sitnice u ovom zakonu, gde se za rashode koji položaja odnosno plata osoblja koje je zaposleno u organima posle reformisanog sudstva, sudsko osoblje i da se raspodelu sredstava i predlaganje dela budžeta za njih ne vrši u samim tim organima, tužilaštvu, Visokom savetu, nego da se to radi negde drugo, a gde to drugo to ćemo da vidimo. Međutim, htela bih da krenem od samog početka reforme pravosuđa i biću vrlo kratka. U aprilu mesecu, kada su se već naveliko lomila koplja o ne uspešnosti ili uspešnosti reforme pravosuđa sa tvrdoglavo zaglavljenim stavovima jedne i druge strane onih koji su osporavali i oni koji su hvalili. Imala sam prilike da se upoznam sa nečim što je našoj misijiRepublike Srbije pri EU saopšteno, gde je prvi prioritet za pristupanje EU bio upravo problem nastavka reforme pravosuđa, naglašavajući da je Srbija pristupila tom kompleksnom poslu u ranoj fazi pristupanja EU, pre nego što je počela pregovore. To je bio prioritet broj jedan. Pod dva je,nimalo nevezano od onog što je koleginica Judita maločas govorila, pod dva je bila borba protiv korupcije i organizovanog kriminala. Evo čuli ste našta se svela i navedeno je u tom smislu da EU insistira na donošenju zakona o finansiranju političkih partija, koji će poštovani mišljenje Venecijanske komisije i biti u skladu sa evropskim standardima u toj oblasti i onda ću posebno o svemu ovome pomalo govoriti. Promena izbornog zakona je treći prioritet. Pod četiri - obezbeđivanje funkcionisanja nezavisnih regulatornih tela. Pod pet je bilo – uspostavljanje pravne sigurnosti jasnih imovinskih prava. Pod šest – uspostavljanje poštovanja ljudskih prava i fundamentalnih sloboda, značaj manjinskih prava, posebno prava Roma, unapređenju njihovog položaja, slobodu medija, unapređenje prava zatvorenika, rešavanje izbegličkih pitanja. Sledeće je bilo naglašavanje značaja potpune saradnje sa institucijama za dobijanje pozitivnog mišljenja i poslednji prioritet je bio – u okviru regionalne saradnje, ocenjen je, pa znaci navoda – pozitivan početak dijaloga Beograda i Prištine i naglašen je značaj poboljšanja života građana Kosova. Sada ide ono uobičajeno, tako da se niko ne oseća mnogo ukorenim, prekorenim nego, da mu se daje podrška da dalje radi, zaključeno je da postoje veliki izazovi, ali da se vide koraci u dobrom pravcu. Kada nešto ne ide kako treba, onda se kaže – idemo u dobrom pravcu, sporo, ali korak po korak. Šta je tada ispostavljeno kao tehnički problem u svim ovim pitanjima? Naglašen je značaj dobre regionalne saradnje, ali da se očekuje dijalog u rešavanju tehničkih problema. To je ono što je danas problem na Kosovu i zove se naplata osiguranja i nemogućnost da se bez značajnog iznosa sredstava pređe granica u delu države Srbije. Rečeno je da dijalog treba da bude zasnovan na fundamentalnim tekstovima i kritikovano je odsustvo učešće Srba na nedavnim lokalnim izborima na KiM i postojanje paralelnih struktura na severu Kosova. Ali, nešto što nikako nije procurelo u javnost, a dopuniću jer se uklapa u svu ovu priču, kao što vidite, kroz reformu i uticaj pravosuđa u svim ovim delovima je vrlo bitan. Pokrenuto je pitanje pisma – Udruženje privatnih lekara i stomatologa "Salus" iz Novog Sada. Komesaru Evropske komisije za proširenje i politike susedstva Štafanu Fileu, koje je takođe dostavljeno članovima grupe prijateljstva Edvardu Kukanu, jel Kukacinu, i svim poslaničkim grupama koje su članice te grupe prijateljstva i ostalima, u kome navode, da njihove priloge za odgovore na upitnike Evropske komisije, Kancelarija za evropske integracije nije prosledila Evropskoj komisiji, naglašavajući da se radi o diskriminatorskom odnosu prema udruženju koje je u prilozima iznelo optužbe o korupciji u zdravstvu. Šta je nama danas tema broj jedan? Zašto pričamo o dvojici hrabrih ljudi Milimiru Lukiću, koji podnosi ostavku i daje obrazloženje vrlo hrabro u ovom trenutku, inače je vrlo osnovano, ali u današnjem trenutku u Srbiji je to vrlo hrabro. Sa druge strane na Jutjubu je najgledaniji snimak gospodina Milanovića, koji takođe, direktno i nedvosmisleno, upravo na ovu temu iznosi optužbe za korupcije u zdravstvu i kaže da će posle tog priloga moći da radi u kafiću kod Danice Drašković, a pitam se, da li su snimatelji koji su mu aplaudirali u emisiji uživo na suspenziji. To je danas Srbija. Dalje, postavilo se pitanje – šta je Srbija preduzela u sprečavanju lažnih azilanata? I mi smo opet prvi kojima će možda biti ukinuto to pravo koje smo iz šengena dobili. (Predsedavajući: Izvinjavam se gospođo Tabaković, šest i po minuta, sedam, pokušavam da shvatim o kojem delu teme pričate, pa vas molim da mi pomognete da razumem to.) S obzirom na to da ste vi advokat ne mogu da shvatim da vi ne vidite šta je problem i tema. Govorimo o navodno sitnim izmenama koje se tiču preraspodele sredstava za sudijsko osoblje u novoformiranim organima, a posle reforme pravosuđa. A ukupna reforma pravosuđa je prvi prioritet primedbi koje, kad kažem primedbu tu iznesem, nije dovoljno osnovana, kad kažemo da su zloupotrebe u budžetu te i takve, nije to dovoljno osnovano. Ali postoji ugled DRI koji više niko ne može da ospori, nego se po njenim prijavama mora nešto i dešavati. Taj nedvosmisleni autoritet sada za gospođu ministra, za srpsku javnost u smislu izvršne vlasti jeste ovo što navodim. Ono što nije poznato široj javnosti, gde se zaustavljanje izgradnje institucionalnih reformi ovde u Srbiji, ne da stavimo torbe na leđa i da krenemo ka Briselu, nego da ovde završavamo poslove, predstavlja patriotizmom i time što nam neko neda da držimo Srbiju i Kosovo zajedno. Ne, ovo su problemi koji su prioriteti za sve nas, što ne dovodi u pitanje ili značaj problema koji imamo u regionalnom predstavljanju pregovorima Kosovu itd. Ali, govorim o tome šta u reformi pravosuđa, koje je danas ponovo tema, o čemu govori i ostavka Milimira Lukića i pravosuđe je ta grana koja je nezavisna od izvršne vlasti, mora da se bori za slobodu medija, što jeste problem, mora da se bori protiv korupcije u zdravstvu, koje jeste tema broj jedan. Mora da se bori za sprečavanje lažnih azilanata, jer to nije samo posao Ministarstva unutrašnjih poslova. I ti, i takvi veliki izazovi koje je pravosuđe trebalo da preuzme na sebe, umesto toga ostali su nerešeni, nego se pravosuđe bavi samima sobom. Zar nije tako? Upravo to pokušavam da vam dokažem. To što kancelarija nije dostavila žalbu "Salusa", vi znate da u vreme globalnog sela i interneta nema tajni u smislu ni korupcije, ni primedbi ovog organa o kojem govorim. Da vam kažem na tom inter parlamentarnom sastanku koji je bio javan, upravo sam ja, jer su predstavnici vladajućih stranaka izbegli da odu, malo ih je bilo, bila je gospođica Jerkov, bila je mlada koleginica iz DS, ali o ovim temama su izbegli da govore. Upravo sam ja branila, da nije takva cenzura u aprilu mesecu u Srbiji. Primedbu gospodina Todorovića, da je u slučaju njegovog hapšenja, nisu poštovana ljudska prava, to je izvesni gospodin koji je bio vlasnik Meridijan banke i u nezakonitim stečajima je on u stvari nastradao, što bi rekao naš narod. I kad se gospođa Delević čudila kako on sad traži zaštitu evropskim organima, rekla sam da je on ne zaslužuje jer je on verovatno zakonito uhapšen. E sada, da li ima nekih propusta u postupku ne znam? Nisam htela da državu Srbiju kompromituju. Evidentni, problemi koji nisu trebali da budu tako visoko rangirani kao razlog za naše držanje po strani, znajući da imamo probleme u svim ovim oblastima, nismo ih pominjali, da bi vi tu podršku potpuno shvatili kao mogućnost da možete da nastavite da radite, gotovo šta vam je volja. Zašto, gotovo šta vam je volja? Vi umesto da rešavate ove i ovakve probleme, i da izbegnete ove primedbe, vi izlazite sa, počeću sa Zakonom o sudskim taksama, gde kažete – ranije je prihod od sudskih taksi išao potpuno budžetu Srbije, išao je kao prihod budžetu, pa sada vi mašete glavama, a pročitaću, Zakon o sudskim taksama, zadnji Službeni glasnik je 3109, u članu 51. propisano je da se naplaćene takse prihod budžeta Republike Srbije. Čitam upravo vaše obrazloženje. Predlogom zakona o izmeni Zakona o sudskim taksama precizira se korišćenje naplaćenih sudskih kazni kako bi se zakon uskladio sa nadležnošću Visokog saveta sudstva i Ministarstva pravde, za izvršavanje rashoda. Odlično znam o čemu govorim. Znam da izdvojeno kao prihod, razlikujem namenska sredstva u budžetu, razlikujem sopstvene izvore prihoda. Sudske takse jesu uvek bile prihod svuda, a sada želite da u skladu sa odredbama novog, reformisanog pravosuđa odredite da 40% raspodeljuje se za tekuće rashode sudova osim za rashode za sudsko osoblje u javnom tužilaštvu, a 20% za poboljšanje materijalnih položaja zaposlenih u sudovima i javnim tužilaštvima koji su sudsko osoblje i osoblje u javnom tužilaštvu, druge rashode kao investicija u skladu sa zakonom. U redu, imate pravo. Ali, da li ste vi u skladu sa onim što su dostignuća u ovoj oblasti predvideli da treba da oslobodite dve kategorije i to za one koji treba da budu oslobođeni troškova postupka u postupku zaštite makar od diskriminacije i porodičnog nasilja. Ne služe ove pojave za reklamu, za prikupljanje poena kada se sprovode akcije, da se plaćaju oglasni prostori i da imamo zaista zastrašujuće reklame u neko doba kad treba uspavljivati decu, da ne ćutimo na nasilje itd. Valjda je prvo mesto gde ćemo da podržimo borbu protiv ovih pojava, ovo mesto gde ćemo da oslobodimo od troška ove koji u sudskom postupku treba da traže zaštitu od ove dve pojave. Znači, sve vreme govorim da ova vlast se verbalno zalaže za jednu stvar, ali da u suštini ta svoja zalaganja ne podstiče u konkretnom akcijom koje su isključivo u njenoj nadležnosti. Vi znate koliko su nas parnični izvršni postupci, dugi, skopčani sa velikim troškovima i da oštećeni dolaze u situaciju da ne mogu da pokrenu parnicu baš zato što nemaju za sudske takse i advokate. Ako i pokrenu parnicu, neretko dođu u situaciju da im se presudom nalaže plaćanje visokih troškova postupak koji se dodatno uvećavaju ako se ne plate u roku i da naplatu naknade štete treba da ostvaruju u dugotrajnom izvršnom postupku. Ovo je opšte pravilo. Znači, prvo vi platite državi sudske troškove i sve ostalo, a onda ćete vi dobiti ono što vam je dosuđeno u zakonitom postupku. Predložili smo da se od plaćanja taksi oslobode lica oštećena krivičnim delom u parnici i postupku za izvršenje dosuđenog imovinsko-pravnog zahteva i da oni u celosti padaju na teret izvršioca krivičnog dela. Takse se ne plaćaju u postupku zaštite od diskriminacije i porodičnog nasilja. Smanjili smo nešto procenat, odnosno ovih 20% podelili smo da 10% ide na poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih u sudovima i javnim tužilaštvima, a 10% za druge rashode i investicije. Ovde počinjete sa odvajanjem, po meni ne moram da budem ni pravnik, ni ekonomista, ni stručnjak ne znam iz koje oblasti da bih shvatila da vi pokušavate da u jednom organu odvojite stručno osoblje od lica koja su u sudu imenovana. Mislim da to nije u redu. Vi narušavate jedinstvo organa u celosti koji treba da rade zajedno. Znači, prava ovih će rešavati zato što su u skladu sa Zakonom o državnim službenicima, oni neki koeficijentima rangirani drugačije i o njihovim pravima će odlučivati neko drugi. Nije u ostalim predlozima zakona preciziramo ko će to da odlučuje o njima. Sada u obrazloženju otvoreno kažete da ministarstvo o tome odlučuje i da se pita itd. Vi ne shvatate da, ovakvim pokušajem dopune Zakona o javnom tužilaštvu, praktično kršite sam član 127. stav 3, gde je Državno veće tužilaca, na primer, to koje predlaže obim i strukturu budžetskih sredstava neophodnih za rad tužilaštva, ne odvajaju se tu stručni poslovi i ovi vrhunski, kreativni. Mislim da to kao pojava, ne mislim, uverena sam da to kao pojava nije dobro. Svedoci smo ove zgrade u kojoj sedimo i institucije gde su ono što se zove u svetu "stafovi" odvojeni i na neki način prosto suprostavljeni poslanicima sa kojima treba da sarađujemo, neću reći da su oni tu da bi ova institucija služila i radila dobro, neću reći da služe poslanicima, mogu da budem pogrešno shvaćena. Mi imamo slučaj da ih plate i Zakon o državnim službenicima dovode u položaj iznad onih koji su im nalogodavci, naredbodavci koji odgovaraju. To su ljudi koji realizuju neke tehničke poslove, ali oni imaju platu veću, juče smo pominjali, šef kabineta od predsednice Skupštine, ostalo tehničko osoblje, neću poslanike ni da pominjem, jer ne govorim o sebi, ali je sramota da svaki iole načelnik u službi koja ima neki rang, viši stručni saradnik ima platu veću od poslanika. Vi možete da nekome kažete da ga vrlo poštujete, ali poštovanje mu izražavate što mu dajete uslove i što vrednujete njegov rad na odgovarajući način ili makar po jedinstvenim kriterijumima, gde sudbine dele zaposleni radnici i poslodavac, gde sudbinu dele u sudu ta lica i ovo osoblje. Mogu da razumem da oni dolaze na različit način u taj organ, kao što u Skupštini, u izbornom postupku, poslanici dolaze u ove klupe, a da se zaposleni ili "stafovi" biraju ili na konkursima ili imaju ugovor o radu. Umesto da taj način zapošljavanja bude vrednovan makar tako da ovaj teži i zahtevniji postupak bude uvažen poštovanje uslova, radi ili primanja, vi ste to napravili obrnuto srazmernim. Onda sa pravom mogu da kažu vozači i sekretarice da oni dočekuju i ispraćaju ministre, mogu sa pravom da kažu stručni saradnici da dočekuju i ispraćaju potpredsednike i poslanike, jer su oni ti koji stalno stoje. Da li hoćete takvu situaciju da stvorite i u organima pravosuđa narušavajući ono što je najznačajnije za mene kao neko ko se razume u ekonomiju,jedinstvenost i budžetski sistem. Narušavate ono što je jedinstvo budžetskog sistema kao Zakon o budžetskom sistemu i osnove za utvrđivanje troškova za finansiranje bilo koje grane vlasti. Time vi to osoblje prepuštate u ruke izvršne vlasti, dovodite u pitanje nezavisnost sudske grane u odnosu na izvršnu vlast, jer to osoblje neće da se trudi da radi dobro za onoga sa kim radi, odnosno za sudiju. Ono će se truditi da se dodvori onome ko mu daje platu ili će se truditi da njemu pokaže lojalnost. Izvinite, ako sam upotrebila pogrešan termin da se dodvori, nego da bude lojalan. Danas ta autocenzura ili samo cenzura i neočekivano podržavanje onoga ko ga plaća, dovodi onog koji radi sa tom osobom u situaciju da ne može da obavi svoj posao kvalitetno, nego mora da radi i tehnički posao i taj visokostručni. Znači, apsolutno ste promašili sa ovim delom posla gde ste i Državnom veću tužilaca oduzeli nadležnost da se pita ono što mu je po zakonu nadležnost. Hvala.
Vreme, gospođo Tabaković. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS, gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, mi danas raspravljamo o četiri predloga zakona o izmenama i dopunama ili samo izmenama ili samo dopunama određenih zakona iz pravosudnog delokruga i u ta četiri zakona imamo 14 članova. Toliko o ozbiljnosti, a čućete i pojedinačno na šta se odnose ove izmene. Ono što je ostavilo utisak jeste da je gospođa Malović kada je govorila o uvodnom delu o ovim tačkama dnevnog reda, slučajno ili namerno izostavila da govori o Predlogu odluke o prestanku funkcije člana Visokog saveta sudstva, što je, što se tiče nas iz SRS, posebno značajno i posebno ćemo obratiti pažnju upravo na tu tačku koja ide u sklopu svih ovih. Vi ste poznati po tome da vas ne zanima ni zakon, ni Ustav. Vi radite po svome. Dokaz, evo jedna digresija. Recimo, 8. septembra je održana poslednja sednica SO Ljig a naredna je zakazana za 16. decembar. Znači, prošlo je osam dana od onog krajnjeg zakonskog roka. Na toj sednici su vaši usvojili budžet itd, dakle, doneli potpuno nelegalne odluke. Ali, videćemo da li će reagovati nadležno ministarstvo, jer će svakako radikali iz Ljiga da reaguju na ovo. Dakle, predložena nam je odluka o prestanku funkcije člana Visokog saveta, gospodina Dimitrijevića, zbog sukoba interesa. Pre toga da pitamo, gospođo Malović, a pitam vas sada kao člana Visokog saveta sudstva a ovde je i gospodin Boško Ristić, koji je izgleda dobrano kumovao zašto mi danas sa ovoliko kašnjenja raspravljamo o ovom predlogu, zašto nemamo na dnevnom redu takođe odluku o razrešenju čuvenog Blagoja Jakšića, kojemu smo skidali imunitet ali je i dalje član Visokog saveta sudstva? Podsećam, to je onaj sudija koji je u pritvoru zbog nekih ozbiljnih kriminalnih radnji, bar smo tako obavešteni, i to još iz nekog ranijeg vremena i vi ste ga kao čoveka koji je već imao kriminalne radnje iza sebe, izabrali za člana Visokog saveta sudstva. Zašto nemamo predlog da se razreši ili da se imenuje neko drugi umesto Milimira Lukića? Taj gospodin je obavestio Narodnu skupštinu da je podneo ostavku na mesto člana Visokog saveta sudstva i to, između ostalog, zbog toga što kaže gospodin Lukić, "zbog odsustva elementarne odgovornosti za izrečeni sud i mišljenje, pa pojedini članovi Visokog saveta sudstva u postupcima preispitivanja odluka Prvog sastava Visokog saveta sudstva, nakon održanih ročišta, na komisiji Visokog saveta sudstva iznose jedno mišljenje i sud na bazi kojeg se glasa i donosi predlog odluke koji se prosleđuje Visokom savetu sudstva a da se na sednici Visokog saveta sudstva na kojoj se odlučuje o tom istom predlogu isti taj član izjašnjava i glasa potpuno drugačije od onog mišljenja koje je izneo na komisiji". Dalje kaže Milimir Lukić: "Zbog načina na koji Ministarstvo pravde ignoriše i zaobilazi nadležnosti Visokog saveta sudstva, predviđene u članu 13. Zakona o Visokom savetu sudstva, i to kod postupka predlaganja i donošenja zakona, čime se Visoki savet sudstva onemogućava u vršenju svojih nadležnosti". On dalje obaveštava narodne poslanike da se ovim dovodi u pitanje ustavna pozicija Visokog saveta sudstva, jer, kako će ovaj organ, kaže Lukić, da obezbedi i garantuje nezavisnost i samostalnost sudova i sudija ako ne može da obezbedi nezavisnost i samostalnost svojih članova? Naime, najnovijom izmenom i dopunom Zakona o Visokom savetu sudstva, položaj izbornih članova Visokog saveta sudstva je doveden u poziciju da oni mogu biti razrešeni i udaljeni u gotovo svakom trenutku, a što će zasigurno dovesti do toga da se uloga člana Visokog saveta sudstva svede na čistu formu, dekor ili protokol. Dakle, ovo su razlozi koje vam sada navodi član Visokog saveta sudstva, gospodin Lukić, a o ovim razlozima i još mnogo šire mi iz SRS smo veoma često govorili, i kada su donošeni ovi zakoni i kada su birani ovi ljudi itd. Mi smo znali da radite jedan veoma loš posao. Posledica ovakvog funkcionisanja Visokog saveta sudstva je verovatno i sudija Srećko Topalović iz Rače. Taj gospodin sudija je priveden zato što je prodavao, zajedno sa nekim magacionerima, robu iz sudskog depoa. Dakle, oduzimao je robu i onda je u švercu prodavao, da bi sam obezbedio nezakonitu materijalnu korist, on i ovi ljudi koji su sa njim učestvovali u tome. Gospođo Malović i gospodine Boško Ristiću, ovo vam je samo ilustracija kakve ste sudije birali. Malo, malo, pa imamo u novinama sudiju sa neprimerenim tekstom za jednog sudiju. Zaklinjali ste se da smo izabrali najbolje. Tvrdili smo vam da ste izabrali partijske kadrove. Barem je izvesno da niste izabrali dostojne. Kada ovo kažemo nikad ne mislimo na sve sudije, ne mislimo čak ni na većinu sudiju, nego mislimo na one vaše poslušnike. Razumemo da niste mogli baš sada da tvrdite da ovaj sudija iz Raške neće izvršiti neko krivično delo. Jasno je da ne možete baš u toj meri da stojite iza svakog ali ste bili suviše samouvereni kada ste govorili o tome, gospođo Malović, kao što ste inače samouvereni kada pričate o reformi pravosuđa, a reforma pravosuđa vam ništa ne valja. Nije to samo stav SRS, o tome govore svi. O tome vam pišu vaši prijatelji iz belog sveta. Nas ne interesuje njihovo mišljenje, mi kao ljudi koji živimo u Srbiji, koji smo političari u Srbiji, koji imamo kontakt sa građanima Srbije znamo kakvo je stanje. Pitajte narod, gospođo Malović, koliko su zadovoljni vašim reformama. Kažu da su očajni. Ništa niste postigli od onog što ste imali dobru nameru kada ste ovde tvrdili, ali bi bilo bolje. Da ste nas malo slušali imali bi ste danas manje glavobolje. Gospodin Predrag Dimitrijević, član Visokog saveta sudstva, danas treba da donesemo odluku da on to više ne bude, ali pitamo zašto tek danas. Visoki savet sudstva je izdao saopštenje i obavestio javnost o tome zašto mi sa ovoliko zakašnjenja raspravljamo o ovome. Visoki savet sudstva se 19. i 25. maja obratio predsedniku Narodne skupštine i predsedniku Odbora za pravosuđe i upravu, gospodine Boško Ristiću, radi dobijanja informacije da li je Skupština primila rešenje da je ovaj gospodin Dimitrijević u sukobu interesa, s obzirom da, kažu oni, je potrebno da Narodna skupština donese odluku u prestanku funkcije prof. dr Predraga Dimitrijevića kao člana saveta i do danas, a ovo je bilo 14. decembra, kažu oni, Visoki savet sudstvanije dobio odluku Narodne skupštine Republike Srbije o prestanku funkcije člana Saveta iz reda profesora pravnog fakulteta, profesora dr Dimitrijevića. Sve dok Savet ne bude dobio odluku Narodne skupštine, on je ravnopravan član, izborni član Visokog saveta sudstva. To se navodi u saopštenju od 5. decembra i to naravno tako jeste. Čudno je, kažu oni, kako to, inače, ovaj profesor je dekan Pravnog fakulteta u Nišu, i nekako sve što je vezano za Niš, vezano je i za Boška Ristića, a sada da se podsetimo i na onaj ogroman broj advokata iz Niša, mnogi su prošli kroz kancelariju Boška Ristića koji su izabrani za sudije, pa smo skoro dobijali, ne znam čemu se smeškate gospodine, kolega Ristiću, skoro smo dobijali neka pisma, ovde smo ih čitali, vi niste bili tu, pa evo da vas podsetimo – kažu da u Nišu pečat vaše kancelarije košta 500 evra, zato što neko pismeno koje stiže iz vaše kancelarije sa pečatom advokatske kancelarije Boška Ristića, ima prođu u sudovima i zato ljudi kažu, idu od jednog do drugog advokata koji im napravi podnesak za neku normalnu advokatsku tarifu, a onda idu u vašu kancelariju po taj pečat. Dakle, ovo je priča koju smo dobili u pismima, ovo je priča koja se priča u Nišu. ali Ono što je ovde evidentno i što nije sporno, čudno je, kažu u ovom saopštenju iz Visokog saveta sudstva, zašto Boško Ristić, kao predsednik skupštinskog Odbora za pravosuđe i upravu, 8. juna, dakle, tako pišete, da niste dobili prvostepeno rešenje Agencije za borbu protiv korupcije, koje je još iz decembra 2010. godine, kojim je utvrđeno da je prof. Dimitrijević u sukobu interesa i da kao dekan Pravnog fakulteta ne može biti i član Visokog saveta sudstva, a nesporno je da je u parlamentu ovo rešenje zavedeno 24. decembra prošle godine. Gospodine Boško Ristiću, gde ste krili od 24. decembra prošle godine do 24. decembra ove godine ovo rešenje Agencije za borbu protiv korupcije? Očigledno je, ili je krio neko drugi, možda je Veljko Odalović, ne znam, ali je nesporno. Dakle, sa pečatom postoji ovde rešenje, primljeno 24. decembra. Pošto ste vi predsednik Odbora, nekako je logično da to ima veze sa vama. Ali dobro, možda ćete vi sada da kažete da je Slavica Đukić-Dejanović to sakrila, moguće. Ono što je interesantno jeste, da je trebalo da budete svesni, kad je biran ovaj gospodin Predrag Dimitrijević, da ste malo i vi pogledali, gospođo Malović, zakon, ili da ste poslušali nas iz Srpske radikalne stranke, videli biste da je ovaj gospodin u sukobu interesa i da ne može biti član Visokog saveta sudstva. Ono što je još interesantnije i to je pitanje, pre svega da građani Srbije čuju i da vidimo šta ćete vi da nam kažete.Ovaj gospodin je godinu dana u sukobu interesa. Za tih godinu dana je uradio dosta posla - vršili ste neke revizije, vratili ste neke sudije, neke niste vratili. Kažu, pišu mediji, da ste vršili mobing nad tim sudijama koje treba da vratite, tako što ste ih saslušavali u dva-tri sata noću, da bi proverili da li su u međuvremenu postali dostojni, da li možete da ih vratite na posao. U tome je učestvovao ovaj gospodin što je u sukobu interesa. Pitanje za vas dvoje – šta će biti sa svim onim odlukama u kojima je ovaj gospodin učestvovao? Ima, bogami, i odluka gde je Jakšić, što je sada u pritvoru, učestvovao, pa je pitanje, niste nam prošli put odgovorili, šta će biti sa tim odlukama u čijem donošenju je učestvovao član Visokog saveta sudstva, koji je osumnjičen za kriminal, vredan 20 miliona, koji se nalazi zbog toga u pritvoru? Da li vam ovaj Milimir Lukić učestvuje i dalje u radu Saveta? Ovaj što vas je nagrdio kako radi Savet, i što je očigledno čovek u pravu. Skupština je 9 decembradobila ovu njegovu ostavku. Dakle, očekujemo odgovor i na ovo pitanje. Sada nekoliko ključnih stvari vezano za predloge ova četiri zakona. Mi smo na svih 14 članova koliko imaju ova četiri zakona, a imaju 14 članova, podneli 14 amandmana. Naravno, govorićemo detaljno o amandmanima, o svakom od ovih članova. Ovde je interesantno da vi ove zakone menjate četiri, pet pa i sedam puta. Stvarno molba, hajde jednom sednite pa uradite jedan ljudski zakon. Zamislite, četiri zakona, 14 članova, neki od njih se sedmi put menja. Pa neozbiljno, zaista neozbiljno. Imate li vi nekoga tamo ko zna da piše predloge zakona i da razmislite jednom šta hoćete? Vi imate 126, povremeno imate problem sa tim, ali kada obezbedite tih 126, da donesu neki zakon koji će zaista da traje. Šta ste vi uradili sa ovim predlozima o kojima danas raspravljamo? Vi ste ovde zaposlene u sudskoj upravi i u tužilačkoj upravi, javno- tužilačkoj, vi ste ih ovde doveli u situaciju građana drugog reda. Njima neće Visoki savet sudstva, odnosno Državno veće tužilaca neće predlagati u budžetu njihove zarade, nego će to raditi samo za sudije i za javne tužioce, a za ove zaposlene će to raditi Ministarstvo. Vi ove zakone donosite pod pretpostavkom da je usvojen budžet, s jedne strane. S druge strane, ovi zakoni su morali biti doneti da bi se u budžetu to na taj način regulisalo, kako vi ovde predlažete, jer je to povezano jedno sa drugim. Pre nekoliko dana imali smo ovde raspravu o izmenama Zakona o Ustavnom sudu. Tamo ste zaposlene u Ustavnom sudu glorifikovali, dali ste im plate duplo veće nego zaposlenima u ostalim sudovima. Tamo sudije mogu da određuju kolike će plate imati njihovi saradnici, kao da odluke Ustavnog suda zavise od njih, kao da su oni bitniji od sudija Ustavnog suda. Ovde radite potpuno suprotnu stvar. Ovde, dakle, nećete da zaposleni u pravosuđu budu svi u istom rangu. Dakle, da li je neko sudija ili je saradnik, kako možete na ovaj način da ih razlikujete, a pogotovo, svi znamo da saradnici zapravo rade sudijski posao? Sudija je samo prisutan na ročištu, sve ostalo rade saradnici. Vi sada ostavljate mogućnost, mi se evo pitamo – da li ćete vi uopšte kao Ministarstvo pravde da predvidite da oni uopšte dobijaju plate? Znate, ove izmene Zakona liče na to da ovi ljudi mogu da strahuju da, po usvajanju ovog budžeta i ovih zakona, da oni više neće dobijati plate. Izmene Zakona o krivičnom postupku – ovde ste stvarno na volšeban način ubacili nešto što je neverovatno, a to je da ćete veštake i prevodioce koji rade u ovim specijalnim ustanovama, mislim na Sud za ratne zločine i za organizovani kriminal, oni će imati duplo veće zarade, nego što će to imati veštaci i prevodioci u postupku pred redovnim sudovima. Dakle, ovo je dokaz za ono što mi u Srpskoj radikalnoj stranci tvrdimo od početka. Ne trebaju nam nikakve specijalizovane ustanove u okrilju pravosuđa. Trebaju nam časne sudije i treba nam korektna vlast, gde se izvršna vlast neće mešati u rad pravosuđa. Vi ovim zakonom o izmeni Zakona i dopuni ZKP-a, jasno potvrđujete da vi želite i veštake i prevodioce u službi tih vaših specijalizovanih sudova, zato što se tamo donose odluke po nalogu. Po nalogu se, gospođo Malović, tamo donose odluke i mi smo često o tome govorili, i u većima za ratne zločine i kod ovih za organizovani kriminal, tamo se naruči odluka. Sećate se ove što ste je predložili za predsednika Vrhovnog kasacionog suda, Nata Mesarović, sećate se kada je rekla – dobili smo odluku, umesto – doneli smo odluku, kada je valjda savest progovorila. Tako vam rade te tzv… (Predsedavajući: Vreme.) Kolega, malo pre je to bilo skoro minut duže, mislila sam da ste malo produžili. (Predsedavajući: Malo pre je bilo upozorenje na vraćanje za dnevni red, ali vi ste se držali dnevnog reda, na čemu vam zahvaljujem i na vrlo stručnoj i argumentovanoj diskusiji.) Hvala kolega, biće još argumentovanije u toku rasprave po amandmanima. Hvala.
Reč ima ministarka. Gospodin Boško Ristić, po kom osnovu?
Imam pravo na repliku, s obzirom da sam pomenut više puta imenom i prezimenom, mislim da ima osnova da odgovorim. Pre svega želim da kažem da ovakvom jednom prevaziđenom retorikom, politička opcija koja želi da raspravlja o ozbiljnim stvarima, unižava svoj položaj među građanima i među biračima. Svako procenjuje koliko je uputno da bira takav način i takav rečnik, da takvim neargumentovanim napadima pokušava da izgradi svoju poziciju u biračkom telu. S obzirom da su ovde više puta pomenute činjenice koje su vrlo bitne za raspravu po ovom setu zakona i u odluci o predlogu za razrešenje člana VSS, gospodina prof. Predraga Dimitrijevića, želim da kažem da je to obilovalo sa puno neistine. Pre svega, oni koji su pravnici po vokaciji, a diskutuju o tome, treba da znaju da protiv svakog rešenja u ovoj zemlji, a to je demokratsko pravo, postoji i pravo žalbe. Niko nije pomenuo da protiv prvostepenog rešenja, Agencija za borbu protiv korupcije, lice ima pravo na žalbu. Ukoliko bi neko želeo da uskrati građanima pravo na žalbu, to je stvar njegovog političkog opredeljenja, ali mi se, kao demokratska opcija, zalažemo za dvostepenost u odlučivanju i da svaki građanin ima pravo da zaštiti svoje interese u sudskom postupku, zatim preko Ustavnog suda i ima pravo pristupa čak i pred Sudom za zaštitu ljudskih prava. Gospođo Radeta, vi ste ovde izneli neistine o kretanju spisa predmeta u vezi sa predlogom za razrešenje gospodina Predraga Dimitrijevića, iako u samom propisu, u samoj odluci Agencije za borbu protiv korupcije, ima dosta kontroverzi. Pre svega, osnov koji je određen u toj odluci kaže da gospodin Predrag Dimitrijević dolazi u sukob interesa samo iz razloga što u roku od tri dana nije obavestio [[Predsedavajući: Hvala, vreme za repliku je isteklo.]] Da li mogu da nastavim kao predsednik Odbora za pravosuđe? (Predsedavajući: Ne.) Hvala.
Reč ima ministar, gospođa Malović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, prosto smatram da je potrebno da u ovom momentu odgovorim na neka pitanja koja su postavljena od strane ovlašćenih predlagača poslaničkih grupa, ne bi li doprinelo razjašnjenju i daljem toku diskusije. Prvo bih želela da ukažem na izmene i dopune Zakona o sudskim taksama i da ukažem na član 51. postojećeg Zakona o sudskim taksama koji reguliše i kaže da od naplaćenih taksi 60% koristiće se za poboljšanje materijalnog položaja sudija, javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, sudskog osoblja i osoblja u javnim tužilaštvima, pravosudni dodatak, investiciju, pravosudne organe i tekuće rashode. Ovo jasno pokazuje da sudske takse koje se naplaćuju u postupcima pred sudovima ne predstavljaju isključivi prihod budžeta Republike Srbije, već se u veoma velikom procentu od 60%, što je urađeno još 2001. godine, vraća samim sudovima za poboljšanje njihovog materijalnog položaja, kako nosilaca pravosudnih funkcija, tako i zaposlenih. Ovim izmenama Zakona o sudskim taksama samo je precizirano da 40% ide za poboljšanje materijalnog položaja nosilaca pravosudnih funkcija. U velikoj meri to se koristi za njihove plate, a 20% se koristi za investicije u pravosuđu i poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih. Izmene Zakona o javnom tužilaštvu i Zakon o sudovima koje se tiču toga da zaposleni ostaju i dalje u nadležnosti Ministarstva pravde, u pogledu određivanja plata ima svoj smisao i dovoljno je reći, dovoljno je pogledati član 70. koji se odnosi na poslove koji čine pravosudnu upravu u Zakonu o uređenju sudova koji kaže da se poslovi pravosudne uprave koje vrši ministarstvo nadležno za pravosuđe, pored ostalih poslova je i davanje saglasnosti na Pravilnik o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta u sudovima i tužilaštvima. Samim tim mnogo je celishodnije i bolje da o platama i drugim dodacima na platu, pa i stimulacijama koje je Ministarstvo pravde tokom ovih godina isplaćivalo zaposlenima u pravosuđu, i dalje nastavi da brine kao takvo. Takođe želim da skrenem pažnju da ne treba širiti ni strah ni paniku da neće biti plata za zaposlene u pravosudnim organima iz prostog razloga što je to već učinjeno Predlogom zakona o budžetu za 2012. godinu, o čemu se raspravlja u ovom uvaženom domu. Potpuno mi je jasno, kada se govori o bilo kojim izmenama pravosudnih zakona, nevezano da li se tiče statusa sudija i tužilaca ili organizacije unutar sudova i tužilaštava, da se raspravlja i o reformi pravosuđa i o radu VSS. Kao član VSS i kao ministar pravde koji je predložio pravosudne zakone koji su se ticali reforme pravosuđa, imam obavezu o tome da govorim. Kao što sam rekla, potpuno mi je jasno da se tema proširi i na taj deo. U obavezi sam, zbog građana Srbije, da objasnim postupak za razrešenje članova VSS i da ujedno odgovorim na pitanje zašto se razrešenje člana VSS, koji se trenutno nalazi u krivičnom postupku i u pritvoru, ne nalazi na dnevnom redu. Postoji procedura, koja je demokratski i zakonom predviđena, za razrešenje člana VSS. On se trenutno nalazi pod suspenzijom i nevezano za njegov status pritvorenog ili slobodnog lica, neće učestvovati u radu VSS. Duboko verujem da nadležno telo VSS će voditi računa o tome. Ujedno, takođe je rečeno da je data opaska na način izbora i samih sudija i članova VSS. Mislim da događanja koja su usledila upravo demantuju tezu nekih koji su pokušali da tim putem degradiraju ili ruše reformu pravosuđa, odnosili su se na to da je VSS i Državno veće tužilaca koristio podatke bezbednosnih službi ili podatke policije. Prosto za slučaj koji je vezan za člana VSS, Jakšića, tu tezu demantujem. Takođe želim da se osvrnem i na ostavku člana VSS, o čemu se raspravljalo na prethodnoj sednici ovog uvaženog doma, kolege Lukića koji je izrazio negodovanje zbog predloga zakona koji je Ministarstvo pravde predložilo, a nije o tome obavestilo VSS. To nije tačno i ne morate meni da verujete. Dovoljno je da se izvrši uvid u sve predloge zakona koje je Ministarstvo pravde, po svojoj obavezi iz Zakona o VSS koji smo takođe mi predložili i branili, je dostavljalo VSS, na mnoge od njih smo dobili mišljenje. Što se tiče konkretno nedavnih izmena Zakona o VSS, o tome sam, kao ministar pravde, obavestila VSS i to se nalazi u zapisnicima o radu ovog uvaženog tela. Takođe je pomenuto i nedavno pritvaranje sudije Topalovića i to govori da je prosto drugačije stanje i drugačiji način postupanja u okviru pravosuđa, za razliku od nekog prethodnog perioda gde je bilo kompletno odsustvo odgovornosti ili kada dođe do kršenja pravila procedure zakona, govorim i onim bazičnim i onim koji se tiču krivičnog postupka, veoma često nije dolazilo do adekvatnog postupanja, i u pogledu disciplinske odgovornosti i u pogledu vođenja krivičnog postupka, kao što vidite, ovde nije slučaj. Svi oni koji prekrše zakon, ne vezano dali se radi o krivičnoj odgovornosti ili disciplinskoj odgovornosti, za sada postoje precizno utvrđena pravila i procedura da se raspravlja o tim povredama. Neki su pokušali da ukažu i na činjenicu da postoji partijsko sudstvo i partijski kadrovi. Mislim da prosto nije tačno i možda to potiče iz činjenice da, kao što je izneto u sredstvima javnog informisanja, da negde oko 500 neizabranih sudija sada su pripadnici jedne opozicione političke stranke, pa valjda iz nekog prethodnog postupanja, kada su oni mogli da utiču i da donose odluke, bitne odluke, valjda izvlače takav zaključak. Šta narod kaže? Takođe je bilo postavljeno i to pitanje. Statistike o radu sudova pokazuju da sudovi mnogo efikasnije rade. Naravno, nismo zadovoljni, ja očekujem da se ulože i dodatni napori. Takođe, statistike pokazuju da je kaznena politika značajno oštrija, što je takođe bio jedan od ciljeva kada smo krenuli u reformu pravosuđa, ali treba videti i poslednje ankete koje su izvršene od strane Republičkog zavoda za statistiku, o čemu sam obaveštena, kao i svi, kada je to istraživanje obelodanjeno u sredstvima javnog informisanja, da pravosuđe ne spada više u profesije prema percepciji naših građana koji su korumpirani. Podsetiću vas na jedno slično istraživanje, takođe sa velikim borjem ispitanika, 2007. godine, kada je pravosuđe prema mišljenju naših građana bilo druga profesija po korumpiranosti. Bilo mi je postavljeno pitanje da li sam slučajno ili namerno izostavila da u svom uvodnom izlaganju govorim o profesoru Dimitrijeviću, za koga je Agencija za borbu protiv korupcije predložila određenu odluku, o kojoj se raspravlja u ovom uvaženom domu. To prosto nisam učinila, zato što nisam ovlašćeni predlagač, ali kao član VSS imam na neki način i obavezu da govorim i o tome i to ću vrlo rado učiniti. Mislim da određeni postupak koji je vođen pred agencijom vezano za profesora Dimitrijevića nije u dovoljnoj meri razjašnjen. Naime, zakon dozvoljava da neko bude na dve funkcije, to nije svojevrstan sukob interesa, već se tiče onog dela akumulacije funkcija, ali da za to treba tražiti saglasnost Agencije za borbu protiv korupcije. Radi građana i radi istinitosti svih činjenica, treba reći da je profesor to učino u postupku po žalbi koja je vođena na nivou odbora agencije, međutim, Odbor Agencije za borbu protiv korupcije nije našao za shodno da to uvaži, kao što sam rekla, u postupku po žalbi. Takođe, kao nekog ko je predložio Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije i ko je u velikoj meri kao ministar pravde nadležan za donošenje strategije i akcionog plana za borbu protiv korupcije, ali i svoje funkcije koordinatora državnih organa u borbi protiv korupcije, moram da ukažem na član 51. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije koji se odnosi na mere kojima se izriče funkcionerima zbog povrede zakona, a to mogu da budu i mera upozorenja i mera javnog objavljivanja preporuka za razrešenje. Ostaje, naravno, nedoumica zašto je agencija išla na ovako drastičnu meru, iako, kao što sam rekla, radi se o svojevrsnom institutu koji se odnosi na akumulaciju funkcija i, kao što sam rekla, nije uvažilo žalbu profesora Dimitrijevića, kojom je takvu saglasnost tražio u ovom drugostepenom postupku. Zahvaljujem se i nadam se da ćemo u daljoj raspravi moći da objasnimo još neke činjenice.
Hvala gospođi Malović. Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta, po osnovu replike na izlaganje gospodina Boška Ristića.
Zaista je i demagoška i obmanjivačka retorika gospodina Ristića prevaziđena. Kada je došlo ovo rešenje o sukobu interesa gospodina Dimitrijevića, evo, ako ste čekali drugostepeno, ono je došlo 8. juna 2011. godine. Dakle, vrlo poštujemo tu mogućnost, odnosno vi u svojim zakonima imate nekoliko puta situaciju gde ne predviđate drugostepenost postupka. Mi u SRS to vrlo poštujemo. Sada vas pitamo, pošto se protiv ovog rešenja može voditi samo spor, ako ste hteli da čekate odluku suda, zašto ste nam ovo danas stavili na dnevni red? Ako niste hteli da čekate odluku suda, zašto niste prihvatili da se o ovome raspravlja od 8. juna do danas? To je ono što sam vas i pitala, kolega Ristiću, u toku ove rasprave. Interesantno mi je, zapravo nisam mogla sada da zaključim, gospođo Malović, da li vi poštujete Agenciju za borbu protiv korupcije ili ne? Razumela sam, kada je u pitanju taj Dimitrijević, koji vam je nešto mnogo bitan, čudite se zašto je agencija, odnosno njen odbor tako postupio. Čekajte, da li ima sukob interesa ili nema? Da li vi kao ministar pravde imate pravo da javno sada kažete da vam baš nije jasno zašto je agencija donela ovakvu odluku? Da li je to malo mešanje u nezavisna regulatorna tela? Vodite računa šta izgovarate, gospođo Malović. Nije dobro to čuti iz usta ministra pravde. Malo pre sam napravila jedan lapsus kada sam govorila o nezakonitoj odluci, završavam, gospodine Novakoviću, o nezakonitoj skupštini, nelegalnoj skupštini, nije bila u Ljigu, nego u Ubu. Izvinjavam se.
Hvala. Samo da kažem da dnevni red sednice sačinjava predsednik Skupštine, predsednica gospođa Slavica Đukić-Dejanović. Reč ima po osnovu replike narodni poslanik gospodin Ristić.
Pošto mi već ide vreme, moram da dodam sada dopunski odgovor na pitanje gospođe Vjerice Radete, jer od decembra prošle godine sad smo stigli do kraja juna ove godine, tako da smo šest meseci već opravdali zašto je taj predmet bio u proceduri. Isto tako, kao što je sama koleginica rekla, postoji pravo učesnika u postupku da pokrenu upravni spor, za koji imaju rok od 30 dana od dana prijema rešenja po žalbi, tako da je u suštini taj rok za pokretanje upravnog spora od dana prijema gospodinu Predragu Dimitrijeviću tekao negde do kraja leta. Tek kada smo dobili na osnovu korespondencije potvrdu da upravni spor nije pokrenut, onda smo stavili izveštaj agencije na Odbor za pravosuđe. Odbor za pravosuđe je razmatrao predlog agencije, sačinio izveštaj i dostavio Skupštini. Kroz skupštinske poslove za pripremu sednice je to imalo određenu proceduru i prva mogućnost da se to stavi na dnevni red je iskorišćena. To je što se toga tiče. Inače, smatram i sam da ne postoji nikakav sukob interesa između funkcije dekana pravnog fakulteta i člana VSS, s obzirom da sam Ustav definiše da svi fakulteti, odnosno dekani pravnih fakulteta u Srbiji biraju, odnosno predlažu kandidata za člana VSS, a Skupština je dužna da kandidata sa najvećim brojem glasova izabere u VSS. Dakle, sukoba nema, ali akumulacije funkcije ima, ukoliko nemate saglasnost agencija da te funkcije obavljate. Postoje pred agencijom u postupku i neke druge mere. Postoje nejavne i javne opomene za one koji prekrše proceduru. Prema tome, agencija je prema mom ličnom ubeđenju i shvatanju mogla da takav postupak pokrene i prema kandidatu, s obzirom da nije u roku od tri dana obavestio o stupanju na funkciju člana VSS. Inače, podsetio bih i to da treba sagledati činjenicu da je univerzitet nezavisan i da niko nema pravo da se meša u izbor dekana fakulteta, tako da je i to činjenica i okolnost o kojoj treba razmišljati prilikom odlučivanja o zahtevu Agencije.
Replika, gospođa Radeta.
Ako postoji neko nezavisno telo i organ, onda to treba da bude Agencija za borbu protiv korupcije. Govorili smo mi da Zorana Marković nije najbolji izbor za direktora ove agencije. Sada vidimo da je izgleda došlo vreme da se polako pakuje, pošto se ni ministru pravde, ni Bošku Ristiću ne dopadaju Odbora Agencije za borbu protiv korupcije. I dalje smatramo, bez obzira što mislimo da to nije dobro rešenje, kao što nije bilo dobro rešenje formirati Agenciju, kad već imamo Savet za borbu protiv korupcije, ali nedopustivo je da se neko ovako meša u rad Agencije. Dakle, zašto ne dignete glas kada je u pitanju neko drugi? Zapelo vam je sada za profesora Dimitrijevića i u ne sme biti u sukobu interesa, iako je to Agencija rekla. To je vrlo neozbiljno i nedogovorno. Ako poštujete rad tzv. nezavisnih tela, onda ga poštujte u svakom slučaju. Ako sumnjate u validnost odluka i u rad ove agencije, izvolite, pokrenite pitanje, dajte na Skupštinu, pa ćemo da raspravljamo, pa ćemo mi da vam pomognemo sa još primera, da vam dokažemo koliko se pristrasno radi i u ovoj agenciji, kao i u gotovo svim tzv. regulatornim nezavisnim telima. Najbolje bi bilo, pošto ste zbog onog Jakšića menjali zakon, da i zbog Dimitrijevića promenite i zakon i Ustav. Pa, vaši ljudi, dajte regulišete zakonom svaki konkretan slučaj. Ovo je mala šala. Ozbiljno, probajte da se uklopite u zakon, pravnici ste, funkcioneri, vodite računa da sudije ne sude o zakonu nego po zakonu.
Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, prijave za reč, u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Nova Srbija, LDP, Napred Srbijo i SRS. Reč ima gospodin Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, predlozi zakona o dopuni Zakona o uređenju sudova, o dopuni Zakona o javnom tužilaštvu, kao i o sudskim taksama, imaju u osnovi samo jedan cilj – da se nadležnost planiranja rashoda za zaposlene u sudovima, odnosno javnim tužilaštvima, čiji se radno – pravni status upodobljava statusu državnih službenika i nameštenika, razdvoji od nadležnosti za opredeljivanje ostalih rashoda u ovim institucijama. Naime, do sada su VSS, odnosno DVT predlagali deo budžeta za rad ovih institucija kada su u pitanju tekući rashodi, uključujući i osoblje, a ovim izmenama se deo ove nadležnosti, koji se tiče rashoda u vezi stručnog osoblja, prenosi na Ministarstvo pravde, kao organa državne uprave. Takođe, izmenom zakona o sudskim taksama precizirano je da se dosadašnji procenat od 60% od bruto iznosa naplaćenih taksi, koji se namenski raspodeljivao ovim institucijama, sada u startu deli u odnosu 2:1, gde dve trećine odlazi za finansiranje tekućih rashoda sudova i tužilaštava, a jedna trećina za poboljšavanje materijalnog položaja zaposlenih u sudovima i javnim tužilaštvima. Kada govorimo o ovome, naizgled ne možemo da kažemo da imamo neke velike zamerke na sve ovo, ali generalno rečeno, koncentrisaću se u ovom delu na Zakon o sudskim taksama. Gospođo ministre, u više navrata sam ovde govorio da je, praktično, jer je sve vezano za iznose sudskih taksi, imalo mesta da se suštinskim izmenama poboljša ukupan rad pravosuđa. Još jedanput ću napomenuti da previsoke takse, zatim, ono uredno, kako se kaže, ne plaćanje taksi i kažnjavanje parničnih stranaka sa 50% od iznosa sudskih taksi, je previsok danak koji stranka u parničnom postupku i u ostalim postupcima treba da plati. Ne mogu da se otmem utisku da ima tu boljih rešenja. U jednoj diskusiji pre otprilike dve godine svi smo se saglasili, kada sam izlagao, da bi eventualno trebalo da se plati inicijalni akt – tužba, a da se sve ostalo, kada je u pitanju taksa na presudu, taksa na izvršenje, naplati na kraju. Čak možemo da dovedemo u pitanje i ovaj prvi inicijalni akt. Zašto ovo govorim? Ako sve ovo danas radite kada je u pitanju nagrađivanje ili raspodela ili unapređivanje položaja, postoji ona osnovna stvar – da građane Srbije kao parničnu stranku ovaj deo ne treba da interesuje. Naravno, ovakav zakon se treba doneti, ali građani Srbije od ovakvih stvari nemaju ništa. Podsetiću vas da su sudske takse previsoke. Pre dve godine su podignute otprilike za 50%. Vi danas imate u Srbiji situaciju kada za neke prekršajne odgovornosti ljudi idu radije u zatvor za 1.000 dinara, da zamene onaj jedan dan. Čak smo informisani preko medija, a i u praksi se to čuje, da oni radije hoće da odu na odsluženje nego da plate 15.000 – 20.000 dinara. Sada vas pitam – da li je bilo koja sudska taksa od 15.000 i 20.000 dinara, kada ljudi žele slobodu da zamene, jer su u nemogućnosti da nešto plate, da li je normalno? Ne kažem da ste vi posebno krivi za to, verovatno vas tera neka situacija koja nije materijalno baš najboljeg statusa. Da li nešto treba da se učini u ovom pravcu, bar ovakvog mog načina predloga, ako već te takse moraju da budu tolike? Ovako se stiče utisak da sudovi u ovom delu postaju kao hoteli sa pet zvezdica. Može da ode u njih onaj ko ima novca, odnosno da pokrene postupak, a onaj ko nema novca, on ne može da se usudi da pokrene i da zaštiti neko svoje osnovno pravo koje mu i po Ustavu i po svim međunarodnim standardima i odvajkada pripada – da može da ostvari neko svoje pravo na sudu. Zašto? Zato što je ogromni disparitet između visine sudskih taksi i ličnih primanja građana Srbije. Mislim da nema čoveka u ovoj sali, a mislim da se i vi slažete sa svim ovim. Onaj drugi problem koji je večiti problem, tačno je da smo doneli zakon i da će se pojaviti neki privatni izvršitelji, ali najveći problem trenutno u sudovima, pogledajte statistički, to su izvršenja i to svi već znamo. Najveći problem je, između ostalog, to što se u praksi, na terenu, reći ću vam to veoma slobodno, sudije u izvršenje upućuju na neki način po kazni. Kada je nekada bilo, u staroj JNA, kaže – prekomandovan po kazni. Niko u izvršenje od sudija ne ide sa nekim zadovoljstvom, sa nekom velikom željom. Još veći problem jeste stalno cirkulisanje sudija izvršitelja, odnosno ovih koji su u izvršnom postupku. Da li znate na šta se to svodi? Na kraju godine, npr. tražite od predsednika sudova da vam daju statistički koliko će se u odnosu na prošlu godinu promeniti sudija koji će otići u izvršenje. Znate na šta to liči? Dok uzme raspored, uzme predmete, to je april mesec. Kad nešto krene da radi, brzo dolaze godišnji odmori. Iza toga on čeka, sa željom da se završi ta kalendarska godina, pa da eventualno izađe iz izvršenja. Verujte, dobronamerno vam kažem. Po mom ličnom uverenju, tu sudija koji je u izvršenju, koji ima neke rezultate, treba da ostane pet, šest, sedam godina. Dajte, nađite mogućnost. Videli smo pre neki dan kod sudija ustavnih sudova da postoje, ako je nepopunjeno ili krnje itd, mislim na broj sudija, da se oni nagrade. Dajte nagradite ako treba sa 50% više i sudije i izvršitelje, nemam ništa protiv, ali da tu nešto suštinski se uradi, jer u protivnom doći ćemo u situaciju da za nekoliko godina neće biti ni parnični postupak. Neće ih biti, ali neće ljudi moći da se usude da vode postupak, to jako skupo košta. Pa na kraju, iako jako skupo košta ljudi nekako i plate sve to, ali konačan cilj i izvršenje je ravno jednom veoma malom procentu, ono što je protiv države, ono što je protiv osiguravajućih kuća, ono što je u suštini da se završi nekim poravnanjem, itd, nešto može da se završi, inače jedan ozbiljan predmet u izvršenju, verujte traje i godinama, godinama traje. Dakle, moj vam je predlog koliko god možete da ipak u ovom delu sudije, izvršitelji koji su izvršnom postupku, ne cirkulišu godišnjim rasporedima kao u drugim materijama. Znate, kada odete iz parnice u krivični postupak ili obrnuto, tu vas neki postupak vodi, tu se neko bolje ili lošije snađe, ali kada ovde stalno vršite promene, to je glavni problem. To nije samo, ne kažem da ste vi odgovorni za to, to je problem godinama, ministre. To je bio problem u nazad 15, 20 godina, moja želja je da vam ukažem na nešto što se u praksi sreće, nešto što je sigurno loše i što treba promeniti. Sada se nekoliko reči oko ovog Visokog saveta, neću ulaziti u ovu situaciju, meni se čini da su ove neke odluke možda ishitrene, na kraju krajeva, postoji tu neki žalbeni postupak ili vođenje nekog upravnog spora, itd, ali generalno i kod Visokog saveta sudstva i ranije i kod Državnog veća tužilaca isticao sam da u tim institucijama kada su u pitanju sudije, treba da budu one najiskusnije sudije, one sudije koje su prošle kroz sve materije, one sudije koje su preko nekog perioda koji su čak i blizu penzije da to bude ne samo neka, praktično, nagrada za njihovo životno delo, za njihovo dobro obavljanje posla ili neka nagrada za njihovu karijeru, nego i ogromno iskustvo koje oni mogu sigurno da sa ogromnim iskustvom da pravilno utiču na njihov izbor. Naravno, postoji i kod Državnog veća tužilaca da ljudi sa jako malo iskustva u praksi donose tako bitne odluke i ne samo to, ne treba u takvom periodu kada neko počinje da sudi i bude u pravosuđu odmah da ode na takvu instancu, između ostalog, jer je potrebno i energije, kod mladih sudija koji u principu bi trebali da nose posao. Dakle, još jedan put vas molim, ako možete bilo na koji način da utičete da se u izvršnom poslu ne vrši praktično svake godine promena sudija koji su određeni za izvršni postupak nego da se to ipak na neki period oroči, jer je sigurno, sudije gde su godinama bili sudije u izvršnom postupku po četiri, pet godina bili su bolji rezultati nego kada imate stalne promene i cirkulacije. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospodin Nebojša Ranđelović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministarko, uvaženi predstavnici Vlade, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, gledaću da svoje izlaganje sažmem u dva dela. Najpre, bih rekao par reči o setu izmena i dopuna pravosudnih zakona. Ne bih se previše zadržavao na samom meritumu, o tome su dosta rekli uvaženi prethodnici u svojim izlaganjima, a potom bih se osvrnuo na nešto o čemu zaista ne bi trebalo na ovakav način da se govori u jednoj ozbiljnoj državi, a to je ono što je, slobodno mogu reći za mešateljstvo neodgovornog rada Agencije za borbu protiv korupcije. Što se tiče, seta pravosudnih zakona, analizu izmena i dopuna ovih zakona možemo staviti u pravno-tehnički, materijalno-pravni i politički kontekst. O pravno-tehničko i materijalno-pravnom kontekstu čuli smo dosta od uvaženih prethodnika i gospođa ministarka je dala adekvatno objašnjenje, a po meni lično je najvažniji politički kontekst, jer pravo kao sredstvo političke volje jeste u stvari nukleus funkcionisanja ozbiljne države, ako se tumače i nosioci političke volje odgovornih. U našoj državi to nije slučaj. Zato imamo primenu derogiranih zakona, zato u parlamentu vršimo izmenei dopune nevažećeg zakona. Pre par godina sam i sam govorio o tome, zato postoji dvojstvo primene više propisa, što je u oblasti krivičnog prava, naročito osetljiv teren. Svake godine krajem decembra mi menjamo krivično procesne zakone, hvatajući poslednji voz za ispravljanje nečijeg nemara ili možda još gore neznanja. Meni je jako žao što o tome raspravljamo sa aktuelnom ministarkom pravde, jer se ovde uglavnom radi o ozbiljnim greškama i o ozbiljnom nemaru, pa rekao bih i neznanju nekih prethodnih ministara i nekih prethodnih vlada. Žao mi je što ovde u sali nemamo i protagoniste tog posla, odnosno nemamo protagoniste saučešća, saučestvovanja u tom nemaru o kome sam govorio. Sada bih se vratio na nešto što sam malo pre nazvao zamešateljstvom neodgovornog rada Agencije za borbu protiv korupcije. U zemlji koja je ogrezla u korupciji, Agencija za borbu protiv korupcije se bavi perifernim stvarima, interesuje ih kako poslanici troše svoje crkvavicu koja se zove poslanički paušal. Traže brojeve tekućih računa i zloupotrebljavaju ih bez odluke pravosudnih organa, umesto da se bave nečim što jeste kvalifikacija našeg čitavog sistema u kome država bitiše, a to je ono što sam malo pre okvalifikovao kao ogrezlost u korupciji. Da li Agencija za borbu protiv korupcije radi odgovorno svoj posao? Tvrdim, ne. Sada člana Visokog saveta sudstva sa trostrukim legitimitetom, kako reče malo pre moja koleginica Judita Popović, Agenicija za borbu protiv korupcije smenjuje zloupotrebom jednog prekluzivnog roka. Da podsetimo, slušao sam pažljivo diskusije uvaženih prethodnika, niko se nije osvrnuo na to da agencija nikada po tom pitanju nije zašla u meritum, niti je donela rešenje da postoji sukob interesa. Agencija se nije ni bavila onim čime treba da se bavi, pa da konstatujem da je profesor Dimitrijević kasnije zatražio saglasnost i da je u toku postupka ispravljena procesna greška, odnosno procesni nedostatak. To je abeceda postupka u pravu i u bilo kojoj grani prava. Čime se bavila agencija, zaista ne znam, voleo bih da čujem objašnjenje zašto je to tako. Dakle, da ponovim, meritumom se nije bavila, nije donela rešenje kojim se profesor, u kome se donosi odluka da postoji sukob interesa, što se tiče funkcije profesora Dimitrijevića, a nigde se nije bavila onim što joj je posao, ono što joj je dužnost, da ispravljanje procesnih greški uvede u kontekst onaj koji treba. Logično se postavlja pitanje šta se krije iza toga? Da li se radi o zloj nameri ili se radi o gluposti. Ako je zla namera u pitanju, onda se otvaraju još neka bolna pitanja gde je rad Agenicije za borbu protiv korupcije samo vrh ledenog brega. Možemo slobodno postaviti pitanje, da li ta agencija radi po nalogu nekog iz vlasti ili je produžena ruka nekih struktura koje na vrlo sumnjiv način ispod žita pokušavaju da upravljaju ovom državom. Ako je to u pitanju, onda smo mi kao država, pored svih ostalih problema u još jednom ozbiljnom problemu. Ako je u pitanju samo glupost, onda ne bih kvalifikovao jer glupost nema definiciju, ali ima bezbroj primera. Hvala na pažnji.
Hvala. Gospođa Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Ovih 25 minuta sam planirala da, vaš povod, govorim o krivičnom zakoniku iskoristim na način da će to biti uvaženom potpredsedniku jasno i da neće imati potrebe da me vraća na temu, jer sam ja inače govorila o temi. Hoću da ovaj povod da vi menjate određene članove, zakone podsetim na jedan stari problem za koji ste ranije pokazali, razumevanje ali ne i ono konkretno razumevanje, pa da nešto u vezi sa tim promenite a i da ukažem na dve, tri stvari koje su zaista strašno važne u postupcima koji se vode u skladu sa ovim zakonikom. Smatramo, naprimer, da razlozi za pravičnost i efikasnost vođenja krivičnog postupka, kao i suzbijanje kriminala što je nama, slažete se svima cilj, zahtevaju da se oštećenom da pravo žalbe ne samo da podnosi žalbu na vanredne pravne lekove bez ograničenja samo na odluke o troškovima postupka, imovinsko-pravnom zahtevu što je sada slučaj. Znači, mi smo pokušali da vaš podnet zakon amandmanima izmenimo u onim suštinskim stvarima, kao što je i kolega pokušao maločas da govori, ali tako da ima pravo da podnese žalbu na odluku o krivici i kazni, a ne samo o nečemu što je usputna stvar u vezi sa samim postupkom. Zašto smo ovo tražili? Praksa pokazuje da tužioci u mnogim slučajevima kad su krivična dela izvršena protiv fizičkih i pravnih lica imaju običaj da ublažavaju kvalifikacije dela i da izostavljaju iz optužnice neke delove i dela, kako bi bukvalno sebi smanjili obim posla i pokazali veću ažurnost, odnosno učinak brojem završenih predmeta. Takođe, ne izjavljuju žalbe protiv odluka o visini kazni iz istih razloga. Istovremeno i sudije pribegavaju sličnoj praksi i ublažavaju kvalifikacije u izricanju minimalnih i uslovnih kazni, jednostavno da bi skratili postupak i smanjili broj žalbi i eventualnih ukinutih presuda, i da bi time omogućili sebi što manji broj onih minusa u smislu ukinutih presuda ali i da imaju taj učinak koji se meri brojem završenih predmeta. To sve dovodi do toga da nedopustivo blaga i nedelotvorna kaznena politika koja ima za posledicu ugroženu bezbednost građana i države dovodi do rasta opasnih oblika kriminala. Kao ilustraciju katastrofalne kaznene politike i nedelotvornog pravosuđa mogu da navedem i nedavnu pogibiju policajca i ranjavanje još jednog građanina pri pljački banke. Evo, 26. decembra, vi imate slučaj – ubijena radnica u zlatari, samo zato što se zadesila na poslu, na svom radnom mestu. Ispostavilo se da izvršilac ima samo 24 godine u jednom od tih slučajeva, da je izvršio 26 krivičnih dela i da je prethodno već tri puta osuđivan između ostalog i za razbojništva. Postavlja se pitanje kakve su to kazne bile ako je on uopšte na slobodi umesto u zatvoru. U mnogim državama koje se smatraju demokratskim se za samo jedno razbojništvo i slično delo izriču zatvorske kazne sa značajno dugim brojem godina, dok se u Srbiji slobodno šetaju pljačkaši banaka, pucaju na policiju. Kriminalci sa već debelim dosijeom imaju tek 20 godina. Za razliku od pravnog sistema ili pravnih sistema u kojima oštećeni ima mnoga prava i mogućnosti da utiče na postupak, naš zakon je oštećenog sveo na bespomoćnog posmatrača nanošenja nepravde i sopstvenom osećanju žrtve. Odredbe ovog zakona koje uređuju sporazum o krivici omogućavaju da se suđenje završi pre nego oštećeni i sazna da je počeo. Vi znate kojim je to odredbama to moguće. Pokušali smo, vi imate druge povode, a mi ove suštinske da uvedemo pravo oštećenog na podnošenje žalbe da bi se suđenje učinilo pravičnijim pre svega prema žrtvama zločina, ali i da bi se uticalo na suzbijanje kriminala, a sa druge strane i da to smanji korupciju u pravosuđu. Pravo na pravičnu naknadu štete, takođe smo obradili ovim zakonom, i smatramo da je to jedno od osnovnih prava oštećenog, posebno žrtava krivičnih dela. Znači, vi ne možete da izbrišete nekome iz sećanje bol i traume, ali jedna mera pravde koja se kroz oglašenje čoveka krivim i naknadu štete ostvaruje jeste nešto što mora i da se realizuje u praksi. Od posebnog je značaja da se takva šteta dosudi u najkraćem roku i uz najmanje maltretiranja i troškova oštećenog. To je bitno da bude učinjeno već u toku krivičnog postupka. Ako oštećeni bude upućen na parnicu, to u praksi znači da će naknadu ostvariti samo uz veliku strpljivost, naročito ako se radi o oštećenima koji su slabijeg imovnog stanja, narušenog zdravlja, ako su u pitanju maloletni i stari. Parnični postupci su kod nas vrlo dugi, skopčani sa velikim troškovima i vi znate da su vrlo često u nemogućnosti da pokrenu postupak zbog nedostatka sredstava da plate sudsku taksu. Ako i pokrenu takav postupak, neretko dođu situaciju da im se presudom nalaže plaćanje velikih troškova postupka koji se dodatno povećavaju kada se ne plate u roku i naplata štete tek treba da se ostvaruje u dugotrajnom izvršnom postupku. Poznati su u našoj praksi slučajevi da su oštećenima prinudno naplaćivani troškovi postupka od strane suda, pre nego što su uspeli od počinioca krivičnog dela da naplate odštetu. Imam lično iskustvo kao i mnogi drugi. Time je prema žrtvama učinjen još jedan zločin i to od strane države koja je bila u obavezi da ih zaštiti od zločina i da omogući bezbedan život, jer je pravo na bezbednost jedno od osnovnih ljudskih prava zajamčeno Ustavom i svim međunarodnim pravnim aktima. Pored pomoći žrtava zločina u ostvarivanju prava na pravičnu naknadu štete brzo presuđenje i naplata štete je vrlo efikasno sredstvo u prevenciji krivičnih dela, ali ne samo kada se javno zainteresuje za neko delo pa izvrši pritisak na organe koji to treba da urade. To bi trebalo da bude pravilo koliko je god moguće bez obzira na broj zatečenih predmeta, reformom kojom se bavimo i svime ostalim. Suprotno potrebi da se pomogne žrtvama zločina, sudovi po pravilu u našoj praksi dosuđuju naknadu štete u krivičnom postupku i obavezno upućuju na parnicu, a da u stvari uopšte i ne obrazlože razloge zbog kojih su dosudili naknadu štete. Postoje ponekad razlozi zbog kojih je nemoguće u krivičnom postupku rešiti pitanje, ali bi zaista bio veliki napredak u tom polju kada bi se sud obavezao da obrazloži razloge zbog kojih nije bio u stanju da to uradi. U sadašnjoj situaciji kada se razlozi ne navode takvu neobrazloženu odluku je bukvalno osporavati žalbom, jer se praktično radi o diskrecionom pravu suda. Ovu bih oblast zaključila uopštenim zaključkom da država bukvalno nema nikakve mehanizme niti bilo kakvu politiku zaštite žrtava zločina koje su prepuštene same sebi i o najčešćem broju slučajeva bez ikakve pažnje i pomoći države. Sa druge strane, Zakonik o krivičnom postupku ima mnoge mehanizme kojima štiti izvršioce krivičnih dela i pruža im materijalnu i drugu pomoć i to na teret budžeta, pa time na teret žrtve tog zločina koje je nad njim učinjeno kao poreskog obveznika. Zato smo imali predlog u ovim amandmanima da se u najboljem interesu građana, ali i u interesu humanosti prema žrtvama, reaguje i to na način da stvorimo uslove za početak stvaranja efikasnijih mehanizama kojima bi ovu zaštitu mogli da uspostavimo. Pokušali smo i da jedno pitanje ponovimo zato što ga smatram izuzetno važnim, Zakonom o krivičnom postupku je propisano da se neuračunljivi učinioci krivičnih dela otpuštaju sa lečenja i čuvanja odlukom suda ako je na osnovu mišljenja lekara prestala potreba za lečenjem i čuvanjem. Takva mera se, po važećem zakonu, primenjuje i prema učiniocima najtežih krivičnih dela, protiv života i tela, koji su oglašeni neuračunljivim zbog trajne duševne bolesti ili duševnog poremećaja, što je sa stanovišta pravne i medicinske nauke neprihvatljivo, a u praksi dovodi do vrlo teških posledica. Veoma je česta pojava da optužene za teška ubistva veštaci, a vi ste ovde njima predvideli mogućnost dvostrukih nagrada i naknada u ovom vašem predlogu za dopunu, oglašvaju neuračunljivim takve osobe samo na osnovu nalaza da boluju od trajne duševne bolesti. Takvi počinioci krivičnih dela otpuštaju se sa lečenja nakon nekoliko godina kao izlečeni. Postavlja se opravdano pitanje - kako je to moguće ako je neko definisao trajnim tu duševnu bolest i nisu poznata medicinska sredstva i metodi na koji način se takvo oboljenje može izlečiti ili zalečiti, odnosno bukvalno nije moguće poboljšanje stanja i to tako trajno da bi bio otpušten sa lečenja. Ovim i praksom koja postoji očigledno je da okrivljeni ili nije bio toliko bolestan pa je zbog toga bio neuračunljiv ili je otpušten sa lečenja iako je i dalje bolestan i opasan po okolinu. Mnogi zločinci tako izbegnu decenije zatvora i za par godina se nađu na slobodi, što predstavlja podsmevanje pravdi i ruganje žrtvama zločina. Takođe se vrlo često i po pravilu dešava da ponovo izvrše novi zločin. Kada sam prošli put govorila o ovome, dva dana posle moje molbe vama da usvojite takav amandman, desio se zločin u Beočinu gde je povratnik silovao devojčicu. Zato ću vam ponavljati kad god mi se pruži prilika da ovo ispravite. Suviše je česta vest, gospodine, da je počinilac zločina već bio na psihijatrijskom lečenju zbog ranijih dela. Ova pojava izaziva veliko ogorčenje građana i opravdane sumnje u pravosuđe i veštake i lekare koji daju predloge za otpuštanje sa lečenja. Naročito sumnje izaziva činjenica da najčešće isti lekari kao veštaci prvo proglase nekog neuračunljivim zbog trajne duševne bolesti, a zatim posle par godina daju mišljenje da je izlečen i predlažu otpuštanje sa lečenja. Ovo je postala praksa jer pojedine sudije veštačenje poveravaju lekarima koji rade u zatvorskoj bolnici od kojih će kasnije i biti traženo mišljenje i predlog za otpuštanje, što stvara vrlo plodno tle za korupciju. Prilikom razmatranja Zakona o veštacima već smo ukazivali da u tome učestvuju i zaposleni iz Ministarstva pravde. Nije teško pogoditi da je svako ko može i ko je spreman da dobro plati, taj može umesto 40 godina u zatvoru da provede par godina u bolnici. Poznato je da je psihijatrijsko veštačenje upravo zbog ovakvih slučajeva bilo i ostalo crna rupa pravosuđa sa neograničenim mogućnostima zloupotreba i proizvoljnosti. I ovog puta i ovim povodom predložili smo da se onemogući otpuštanje počinilaca ubistva ili pokušaja ubistava, jer su upravo ta dela protiv života i tela za koje se može izreći kazna zatvora duže od deset godina, pošto smatramo apsolutno neprihvatljivim da se takve osobe mogu puštati na slobodu. Imajući u vidu sve što sam vam rekla, kao i ogromno nezadovoljstvo građana i posledice ovog nedostatka zakona, predlažem vam da ovo bude poslednji put da govorim na ovu temu i da zaista iskoristite priliku i pravnu mogućnost da ove i ovakve slučajeve sada rešite prihvatanjem amandmana koje smo na ovu situaciju dali. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala, gospođo Tabaković. Reč ima narodni poslanik, gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, pa kada bi sada izašli ispred ove Skupštine i sreli slučajne prolaznike i upitali ih da li su po njima potrebne reforme u pravosuđu, oni bi svakako rekli da jesu. Da li je potrebno donositi nove zakone, takođe bi rekli jeste. Ako ste pomislili bravo ja, varate se. Oni očekuju suštinski drugačije reforme, drugačije promene. Evo već pune dve godine uporno tvrdite da je sve sjajno u reformi pravosuđa, a vi odlično znate da nije i umesto da bude treća grana vlasti nezavisna od bilo čega, stiče se utisak da to postaje neko porodično preduzeće, da postaje nešto na šta će imati uticaj nekoliko porodica u Srbiji. To nije dobro. Predsednik Visokog saveta sudstva i Vrhovnog kasacionog suda je jedini predsednik koji u v.d. stanju. Svi ostali predsednici sudova u Srbiji, počev od osnovnog do najvišeg, ne računajući Vrhovni kasacioni sud su u v.d. stanju, osim predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Sudovi, zajedno sa drugim nadležnim organima, treba da obezbede vladavinu prava. Ako imamo ovakav sistema pravosuđa onda se postavlja pitanje da li to oni zaista čine. Cilj svake države jeste da obezbedi nezavisno i efikasno sudstvo, uz obezbeđenje suđenja u razumnom roku i jednak pristup za sve građane, odnosno za sve one koji se pojavljuju pred organima pravosuđa. Da li je to tako? Naravno da nije. Šta je izostalo u ovom sistemu pravosuđa koje neuspešno sprovodite u poslednje dve godine, a doneta je i strategija pre formiranja ove vlade? Nije precizno jasno definisana besplatna pravna pomoć. Ovde se ne misli besplatna u smislu neplaćanja, nego kako i na koji način, kada građani Srbije imaju pravo da se obrate državnim organima, pre svega pravosudnim organima, da bi mogli da budu na pravni način zaštićeni od vrlo često dugih postupaka i sporova, gde čak i država na jednoj strani se pojavljuje pred sudovima. Problem u pravosuđu su svakako veliki broj optužbi na račun korupcije. To dobro znate, ali kada kažemo da je veliki broj optužbi na račun korupcije u sistemu pravosuđa to u ni u kom slučaju ne znači i SRS ne izjednačava sve učesnike u postupku pravosuđa, odnosno sve sudije kao ljude koji su skloni kriminalu i korupciji. Naravno da to nije tako. Imamo izuzetno i po pitanju stručnosti, savesnosti, odgovornosti i svega drugog što bi trebalo da krasi nosioce pravosudnih funkcija. Upravo imamo takve, a imamo i one druge koji se mnogo razlikuju i koji mnogo odustaju od toga. Nova mreža sudova bi za dve godine, uporno branite da je to dobro, nikad niste objektivno analizirali šta to donosi, da li je to popravilo kvalitet i odgovorno ću vam reći da naravno da nije popravilo, naprotiv, samo je dovelo još do gore situacije. Dešava se da u sudske jedinice neće da dolaze sudije da sude iz sedišta sudova. Oni koji jesu iz te sudske jedinice oni bi jedva dočekali da budu tamo, ali ovi drugi ne dolaze. Broj nagomilanih postupaka nastavio je da raste za oko 200.000, iako je u početku, kada ste uspostavili novu mrežu možda izgledalo drugačije, te sada dostigao milion i 700 hiljada, odnosno krajem 2010. godine milion i 700 hiljada je bilo nerešenih predmeta, a 30. juna 2011. godine milion i 900 hiljada. Znači, novih 200.000 nerešenih predmeta se povećalo u tom periodu. Dve godine nakon početka reforme mreža sudova nedostaje od strane nadležnih samokritika i vaša, gospođo ministre, a još niste rešili problem nekoliko stotina neizabranih sudija. Dana, 20. jula, kada je održana prva sednica Visokog saveta sudstva, rešeno je negde oko 86 zahteva, ali posle, u narednih osam sednica, negde oko 160. Znači, 20 po jednoj sednici je rešavano. Kada vi mislite da će do kraja biti završen posao? To je teško sada pretpostaviti, jer ono što izjavljujete i vi, kao ministar pravde,i što izjavljuje predsednik Vrhovnog kasacionog suda, više ne može niko ozbiljan da uzme za istinito i tačno. Rečeno je da će do kraja 2011. godine biti izabrani svi predsednici. Sudova. Nije rešeno. Rečeno je do kraja 2011. godine, ili bar, u januaru 2012. godine biti saslušani svi oni koji su podneli žalbu zbog toga što nisu reizabrani, odnosno što nisu primljeni u sud. Siguran sam da to neće biti do tog perioda rešeno i vi ne možete nikog ubediti da, ono što vi radite u reformi pravosuđa, da je dobro. Onako vrlo uspešno za vas, vrlo uspešno ste rekli zbog čega niste hteli da ili želeli da komentarišete ovu odluku vezano za ostavku prof. Dimitrijevića, zbog toga što vi niste nadležni zato. Posle ste, vezano i za njegovu ostavku i za ostavku sudije Milimira Lukića, rekli - nije tačno da izmene i dopune Zakona Visokom savetu sudstva nisu bile predmet razmatranja Visokog saveta sudstva. Nije on samo to rekao, on je u svojoj ostavci, a niste želeli da komentarišete ono što vam ne odgovara i što unižava vaše reforme. Odnosno, uopšte ne unižava, one su takve kakve jesu. Niste govorili o tome, kada on kaže da nijedan zapisnik sa sedniceVisokog saveta sudstva ne postoji, sada, da li ste sada mogli kao ministar pravde da komentarišete, što prilikomodlučivanja u komisijama, pojedine sudije imaju jedno mišljenje, a kasnije, kada se donosi odluka u Visokom savetu sudstva, oni imaju drugo mišljenje, po zahtevima neizabranih sudija, to je sada drugo pitanje, ali on kaže da nema promenjenih okolnosti. Sudije menjaju svoje odluke, zbog čega se to dešava. Mi nemamo razloga da stajemo u odbranu gospodina Lukića, jer i on je zajedno sa Natom Mesarević napredovao i ne ulazimo uopšte u to. Potpuno smo sigurni da iznosi istinu vezano za rad Visokog saveta sudstva. Još da vam kažemo vezano za prvi sastav Visokog saveta sudstva, vi znate da je u dva pokušaja u ovom parlamentu trebalo izabrati predstavnika pravnih fakulteta, pa se u tome nije uspelo, a Visoki savet sudstva je donosio odluke kao nepotpuno, kao krnje telo. Na kraju je prof Dimitrijević, ispred Pravnog fakulteta izabran. Postavlja se pitanje i zna se, da za donošenje odluka od strane Visokog saveta sudstva treba da u tome učestvuje najmanje šest članova. Visoki savet sudstva, da podsetim, ima ukupno 11 članova. Vrlo često, pogotovo od momenta kako je sudija Blagoje Jakšić uhapšen, vrlo često nije bilo ni šest sudija, odnosno šest članova Visokog saveta sudstva koji su mogli da učestvuju u donošenju tih odluka. Jer vi, a ne samo vi, nego i Boško Ristić kao predsednik skupštinskog Odbora, Nata Mesarević, predstavnik Advokatske komore takođe nije učestvovao u donošenju tih odluka, pa i nakon hapšenja sudije Jakšića, ostalo je da se donesu odluke samo sa pet članova Visokog saveta sudstva, pa vi vidite koja vam je to većina i kakve su te odluke. Za sudiju Lukića ste rekli da ne govori istinu, kad je rekao da nije bio pred članovima Visokog saveta sudstva, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom sudstvu. Zar takav čovek koji ne govori istinu po tom pitanju, može da učestvuje u rešavanju sudbina i po pitanju zahteva za rešenje onih sudija koji nisu izabrani i niz drugih poslova i postupaka o kojima odlučuje Visoki savet sudstva?Videli ste da i u delu budžeta, odlučuje Visoki savet sudstva. Zar neko ko je takav, može da dobije te ingerencije? Zar garantuje, ja to ne kažem, ali ste vi rekli da ne govori istinu. Zar neko ko je takav, može da radi tako odgovorne i važne poslove? Predložio bih vam i vi to kao ministar pravde možete, poslovi pravosudne uprave koje vrši nadležno Ministarstvo za pravosuđe su i praćenje rada sudija. Ovde moram da vam pokažem da se ovde radi o jednoj vrednoj i marljivoj porodici iz sela Urovac, koja se bavi proizvodnjom, a neću da govorim ko su oni jer nisam njihov advokat, oni su vredni poljoprivrednici i oni, čini mi se, podržavaju "Zeleni prsten" u sferi poljoprivrede koji je lansirao gradonačelnik Đilas, te stoga još manje ima razlogada o tome ja govorim, ali kao vredni i čestiti ljudi i ljudi koji imaju problema da naplate svoja potraživanja, jer sud po njihovoj tužbi neće da odlučuje ni nekoliko godina posle toga. Nije jedino ova porodica takva, vama sam više puta ukazivao i molio bih vas kao ministra pravde, povedete računa i o tome, da nadzirete rad u pravosuđu, da se posebno kod poljoprivrednika, čiji je danas položaj veoma težak, postupci po njihovim tužbama se ne rešavaju duži vremenski period i to bi vi morali da uradite,da bi, pošto se i ova vlada zaklinje da je sektor poljoprivrede jedan od sektora u koje vredi ulagati, gde može relativno brzo da se povrate uložena sredstva, ali moraju i organi pravosuđa da u tome imaju svoju ulogu. Kada vi kažete da je sve dobro urađeno u sistemu pravosuđa, evo nekoliko pokazatelja i najbolji je način da vas demantujemo kada vam iznosimo činjenice koje su apsolutno tačne. Po izveštaju svetskog ekonomskog foruma, Srbija je po nezavisnosti sudova na 128. mestu, od ukupno 142 države. Do pre reforme pravosuđa, po prethodnom izveštaju za 2008-2009. godinu, bila je na 106. mestu. Sa reformama smo nazadovali za cela 22 mesta. U ovim pokazateljima je Slovenija na 68. mestu, Hrvatska 99, Albanija na 101, Bugarska na 104. mestu. Od nas su gori – Angola, Ekvador, Nikaragva, Paragvaj, Haiti, Moldavija i Venecuela. Hajde malo da se poredimo sa time. Oni nosioci pravosudnih funkcija koje mi imamo mogućnost da izaberemo u Srbiji, ne zaslužuju da se porede sa ovim. Ovo su vam činjenice. Ova vlast nam je zamenila kompletno sudstvo i zato imamo takvu situaciju. Vi na taj način dajete legitimitet i sledećim, da mogu da urade isto to kada budu došli na vlast. Kada SRS bude vršila vlast mi ćemo pristupiti reformi pravosudnog sistema jer niko ne spori da je to potrebno, ali će onda oni koji budu najbolji i zna će se jasne kriterijumi, a ne magla, kao što je to u vašem slučaju. Ne vas lično, nego u Vladi čiji ste i vi član reforma pravosuđa ne liči ni na šta. Hvala.
Reč ima gospodin Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, studenti na pravnom fakultetu obično uče da je jedna od odlika građanskog prava to da je ono nekodifikovano bar u Republici Srbiji i da su propisi građanskog prava smešteni u velikom broju zakona, a da je, suprotno tome, krivično pravo takva grana pravnog sistema koja je kodifikovana i čiji se propisi nalaze u dva najvažnija zakonska akta, u Krivičnom zakoniku, odnosno u Zakoniku o krivičnom postupku. Međutim, Republika Srbija nije više primer jednog takvog pravnog sistema zato što imamo nekodifikovano krivično pravo. Dakle, materija krivičnog prava regulisana je čitavim nizom zakona. Ono što je posebno problematično, ti zakoni su očigledno u međusobnom neskladu što vrlo negativno utiče na pravnu sigurnost građana, ali isto tako i na koherentnost u postupanju nadležnih državnih organa, pre svega sudova, tužilaštva i policije. Gospođo Malović, ono što mi nije jasno sa nomotehničke tačke gledišta to su sledeće stvari. Između ostalog, želite da promenite Zakonik o krivičnom postupku. Kako to radite? To radite jednim aktom koji nije zakonik nego je zakon.Koliko znam, jedan akt se menja istim takvim aktom. Dakle, zakonik se menja zakonikom, a vi zakonik menjate zakonom. Inače, u našem pravnom sistemu, prema Ustavu Republike Srbije, prema Zakonu o Narodnoj skupštini, prema Poslovniku Narodne skupštine, to što se jedan akt naziva zakonikom ne znači da ima veću pravnu snagu od akta koji se naziva zakon. U Republici Srbiji ne postoji, kao recimo u Francuskoj, tzv. organski zakoni koji imaju veću pravnu snagu u odnosu na obične zakone. Dakle, Zakonik o krivičnom postupku je po svojoj pravnoj snazi zakon, samo ga vi nazivate zakonikom, verovatno da biste mu dali veći društveni značaj. Ali, kada ga već nazivate zakonikom, onda bi prosto bio red da se zakonik menja zakonikom, a ne da se zakonik menja zakonom. Ono što takođe nije jasno, gospođo Malović, vi pristupate izmenama Zakonika o krivičnom postupku ne zato što suštinski želite da menjate i dopunjavate odredbe Zakonika o krivičnom postupku nego zato što želite da promenite odredbe, kako vi kažete, nekih posebnih zakona. Međutim, postavlja se pitanje zašto onda niste neposredno pristupili izmeni ovog zakona o organizaciji nadležnih državnih organa u suzbijanju organizovanog kriminala odnosno ratnih zločina, nego te posebne zakone menjate tako što menjate Zakonik o krivičnom postupku, koji se u stvari odnosi na te posebne zakone. To je jedna procedura u izmeni zakona u Republici Srbiji koja zaista nije uobičajena. Ja mislim da takvog primera u pravnom sistemu Republike Srbije nema. Dakle, kada država hoće da promeni neki važeći zakon ili da ga uskladi sa nekim drugim zakonom, ona prosto pribegne postupku primene tog zakona. A vi menjate Zakonik o krivičnom postupku da biste u stvari promenili odredbe posebnih zakona. Zaista je takva praksa prilično neuobičajena i mislim da nema primera u našem pravnom sistemu da se tako nekada činilo. Sa formalne tačke gledišta, vi znate gospođo Malović, i studenti na pravnom fakultetu to znaju da postoji ona latinska sentenca da kada su opšti zakon i specijalni zakoni međusobno neusklađeni, da se onda primenjuje princip da posebni zakoni derogiraju odredbe opšteg zakona. Jel tako, gospodine Novakoviću? Vidite kako se vi i ja slažemo. Vi ste dobar pravnik i sigurno se sećate te sentence kako ona glasi na latinskom jeziku, jel tako? Dakle, "leks specijalis derogat legi generali". Leks specijalis u odnosu na Zakonik o krivičnom postupku su Zakon o državnim organima koji se bore protiv organizovanog kriminala, odnosno organizaciji državnih organa u borbi protiv ratnih zločina. To su specijalni zakoni u odnosu na Zakonik o krivičnom postupku i u slučaju da u praksi dođe do nesklada između tih specijalnih zakona i Zakonika o krivičnom postupku, po tom načelu "leks specijalis derogat legi generali" primenjivale bi se odredbe specijalnih zakona. Zbog svega ovoga, sasvim je bilo logično da menjate odredbe specijalnih zakona, kako bi održali na snazi rešenje iz opšteg zakona, tj. iz Zakonika o krivičnom postupku. Međutim, vi ste se dosetili, ne znam ko vam je to savetovao, da formalno ne dirajući u odredbe specijalnih zakona, menjate ih tako što ćete doneti odredbe iz Zakonika o krivičnom postupku koje će se odnositi na propise sadržane u ova dva posebna zakona. Zaista jedna neverovatna pravna procedura u donošenju zakona. Sa stanovišta SRS je neprihvatljivo da mi imamo nekodifikovani sistem krivičnog prava. Da se krivično-pravni propisi menjaju takvom dinamikom, ja mislim da nema primera ni u jednoj dobro uređenoj državi. Ima izreka jednog rimskog pravnika da krivično pravo stalno treba reformisati: "jus kriminale semper reformandum est". Ali, vi ste tu njegovu sentencu zaista bukvalno shvatili. Ja mislim da nema zasedanja Skupštine, bilo redovnog bilo vanrednog, kad Narodna skupština ne menja odredbe pojedinih krivičnih zakona, bilo iz materijalnog dela ili iz procesnog. Teško da ćete naći ijednog solidnijeg pravnika koji vam sa sigurnošću može reći koji krivični zakonik u Srbiji važi i koji zakonik o krivičnom postupku važi. To nije dobro. Vi odredbama krivičnog zakona zadirete u ona najvitalnija dobra koja jedan građanin ima. Pre svega u njegovu slobodu, a onda i u njegovu imovinu. Sa stanovišta te činjenice, odredbe krivičnih zakona zaista moraju da se menjaju u krajnjoj nuždi. Međutim, čini mi se da Vlada Srbije i njena skupštinska većina olako pristupa izmenama krivičnih zakonika, odnosno krivično-pravnih propisa, da se preciznije izrazim, a da prethodno nije izvršila analizu šta suštinski nije dobro u našem sistemu krivičnog prava. Baš zato što nema te jedne sveobuhvatne i suštinske analize, vi parcijalno pristupate izmeni krivično-pravnih propisa, što opterećuje i stranke u konkretnom krivičnom postupku, a bogami opterećuje i sud, odnosno postupajuće sudije. U tom smislu, ja mislim da bi pravni sistem Republike Srbije morao da se vrati na ono klasično načelo koje se primenjuje u svim dobro uređenim državama, a to je da je krivično pravo kodifikovano. Međutim, mi smo sad počeli da izmišljamo nadležnost pojedinih državnih organa, umesto da se time bave oni državni organi koji su se bavili od kad je sveta i veka. Za borbu protiv krivičnih dela, bez obzira kakva im je vrsta i kolika im je društvena težina, postoje sudovi. Neka se sudovi time bave. Međutim, vi ste iscepkali sudski sistem, pa imate redovne sudove, pa specijalne sudove, pa ste iscepkali javna tužilaštva, pa postoje redovna javna tužilaštva, pa ona koja se bore protiv organizovanog kriminala, pa ona za ratne zločine, itd. Naravno da sve to dovodi do toga da je naš pravni sistem, kada je reč o krivičnim delima odnosno o krivičnom pravu, potpuno neujednačen. Apsolutno to nije dobro, pre svega za pravnu sigurnost učesnika u krivičnom postupku, a isto tako nije dobro i za same sudove, odnosno javne tužioce, odnosno ljude u policiji, jer su oni vrlo često u dilemi koji uopšte propis važi i kako odgovarajući propis treba da se primeni. Tu je gospodin Boško Ristić, on je istaknuti advokat. Dakle, sudska praksa ne može u Srbiji da se ustali zato jer se neprestano menjaju krivično-pravni propisi. A sudska praksa, iako formalno nije izvor prava, jeste jedan važan kriterijum na osnovu kojeg se donose odluke u svim kontinentalnim pravnim sistemima, pa naravno i u Republici Srbiji. Što se tiče ovog slučaja prof. Predraga Dimitrijevića, prvo ono što je činjenica a to je da vi nameravate da prof. Dimitrijevića razrešite dužnosti člana Visokog saveta sudstva na osnovu, kao što piše u ovom dopisu predsednika Odbora za pravosuđe i upravu, gospodina Boška Ristića, "na osnovu obaveštenja Agencije za borbu protiv korupcije o tome da je gospodinu Predragu Dimitrijeviću prestala funkcija po sili zakona, jer je prihvatio neku drugu funkciju a da prethodno nije tražio saglasnost Agencije za borbu protiv korupcije". To znači da još uvek ne postoji meritorno rešenje Agencije za borbu protiv korupcije o tome da je prof. Dimitrijević u tom tzv. sukobu interesa, nego prosto postoji obaveštenje, a to su dve potpuno različite vrste akata. Dakle, postoji obaveštenje Agencije za borbu protiv korupcije da je prof. Dimitrijeviću prestala funkcija po sili zakona zato što navodno istovremeno vrši dve javne funkcije. Moje lično mišljenje, a iznosim svoje mišljenje kao pravnik, da nije isto vršiti funkciju u jednom državnom organu i vršiti funkciju dekana Pravnog fakulteta. To prosto nije isti tip javne funkcije. Fakultet nije državni organ i on nije organ vlasti, za razliku od Visokog saveta sudstva koji to jeste. U tom smislu je i problematična eventualna odluka da je prof. Dimitrijević u sukobu interesa. No, čak i da jeste u sukobu interesa, čak i da se udžbenički pridržavamo načela legaliteta i da kažemo da je Agencija za borbu protiv korupcije ispravno postupila, mada ja sa čisto pravnog aspekta mislim da nije i da je ceo ovaj slučaj prilično problematičan, postavlja se jedno drugo pitanje: Da li je tačno da mesto prof. Dimitrijevića u Visokom savetu sudstva mora da se uprazni da bi na njegovo mesto došao jedan drugi profesor, jednog drugog pravnog fakulteta u Srbiji, prof. Oliver Antić, kandidat tzv. SNS? Ako je to tako, mi, srpski radikali, mislimo da je to katastrofa. Zašto? Zato što je pre nekoliko dana, a i vi ste gospođo Malović sigurno sa tim upoznati, jedan vaš bivši kolega, sekretar predsednika Republike, Vladimir Cvijan, sada istaknuti kadar te tzv. napredne stranke, izjavio da Joca Amsterdam u stvari nije nikakav kriminalac nego jedan uspešan privrednik koji će sutra kada SNS preuzme vlast, po nalogu države da napravi most gde god to država bude zahtevala. Ako takvi ljudi budu sedeli, odnosno ako njihovi politički predstavnici budu sedeli u Visokom savetu sudstva, onda, gospođo Malović, apsolutno u Srbiji od pravosuđa, od zakonitosti, od pravne države neće ostati ni kamen na kamenu. Srpska radikalna stranka smatra da bi bilo katastrofalno da se prof. Dimitrijević menja iz Visokog saveta sudstva da bi se oslobodilo mesto za Olivera Antića, čoveka koji je nekada davao najvitalnije svoje organe za Vojislava Šešelja, a sada ih daje za Tomislava Nikolića. To je čovek kome apsolutno ne možete da verujete na reč i čovek koji čisto po moralnim kriterijumima nije adekvatna ličnost i adekvatan kandidat za člana Visokog saveta sudstva. U tom smislu, mislim da bi bilo dobro da prosto Narodna skupština, Vlada, resorni odbori u Narodnoj skupštini i Agencija za borbu protiv korupcije usklade svoju praksu, da se konačno definiše šta je javna funkcija, da li je javna funkcija kada god obavljate neki društveno značajan posao ili je javna funkcija državna funkcija? Ako je javna funkcija državna funkcija, onda funkcija dekana pravnog fakulteta nije javna funkcija u smislu državne funkcije, zato što su fakulteti ustanove u smislu Zakona o javnim službama, a nisu državni organi. Tako da, ceo ovaj slučaj je i sa pravnog aspekta problematičan, a naravno problematičan je i sa političkog aspekta. Jer, po informacijama koje ima Srpska radikalna stranka, jedno mesto u Visokom savetu sudstva mora da se obezbedi za predstavnika stranke koja vama očigledno duva u vrat, koja je, na veliku žalost građana Srbije, gora od DS, zato što oni u toj svojoj želji da se odreknu svoje političke prošlosti su spremni da urade i određene stvari na štetu države i njenih građana, a koje ni vi iz DS još uvek niste spremni da uradite, makar ne javno.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Izvinjavam se gospodinu Bošku Ristiću, ali jednu dilemu smo sada raščistili. Gospodine Ristić je predlagač jedne od tačaka dnevnog reda koje su ovde u jedinstvenom i zajedničkom pretresu, a to je Predlog odluke o prestanku funkcije člana Visokog saveta sudstva, pa na osnovu člana 96. ima pravo da se javi za reč i da dobije reč kao i gospođa Malović koja je predlagač ovih drugih tačaka, tj. zakona o izmenama i dopuna. Gospodine Ristiću, imate reč. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Ima dovoljno vremena da se odgovori na sporna pitanja i da se izjasnimo u vezi sa činjenicama koje su bitne za raspravu o ovoj stvari, tako da nije greda što sa malim zakašnjenjem razjašnjavao ovu našu procesnu situaciju. Mogu da se složim sa gospodinom Martinovićem koji je malopre govorio i mislim da je on dao dobre argumente u primeni Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, koji u svom sadržaju ima i jednu kontradiktornost, protivrečnost, a to je da prema odredbi tog zakona stoji da onaj ko ne prijavi funkciju na koju stupa u roku od tri dana od stupanja na funkciju gubi pravo da tu funkciju obavlja, odnosno ta druga funkcija na koju je stupio prestaje po sili zakona. Isto tako, to mora da konstatuje neki organ, pa da se donese rešenje, odnosno odluka, pa taj o kome se radi ima pravo žalbe, pa ima pravo upravnog spora. Na kraju agencija, kada sve to prođe, predlaže Skupštini da donese odluku o prestanku funkcije. Ako nešto prestaje po sili zakona, o tome nema rasprave, prosto zakon deluje odmah kada je nastupi slučaj predviđen zakonom. Cela ova procedura govori o tome da smisao zakona nije da po stupanju na funkciju zbog ne obaveštavanja agencije ta druga funkcija prestane, već je to jedna obaveza da se zna red u državi i da se prati i evidentira svako javno ovlašćenje kako bi nadležni organ, državni organ, u ovom smislu Agencija za borbu protiv korupcije, mogao da ocenjuje da li su te funkcije koje nosilac istih obavlja u međusobnom sukobu i da li je neki građanin, odnosno nosilac javne funkcije podredio javni interes ličnom interesu? Takvog obrazloženja u izveštaju agencije nema. Prema tome, mogu da se složim sa kolegom koji je o tome govorio, da je ovde pravno veoma značajan i interesantan slučaj i sigurno da će ova slučaj biti i podloga za uspostavljanje jedne prakse i izgradnji standardu u postupanju svih državnih organa. Lično kao građanin, kao pravnik i kao poslanik u Narodnoj skupštini poštujem rad Agencije za borbu protiv korupcije i sam sam se zalagao za uspostavljanje takve institucije. Smatram da ona treba da izgrađuje svoje kapacitete i da je ona vrlo važna za funkcionisanje javnog sistema. Isto tako stoji i činjenica da kao narodni poslanik i predstavnik građana imam pravo da raspravljam o svemu onome što je značajno za funkcionisanje države i njenih institucija. Ova naša rasprava nije urušavanje pozicije agencije kao institucije, ovo je prosto odnos dve institucije, odnos agencije koja je predlagač, koja podnosi izveštaj, koja ocenjuje rad državnih funkcionera i Narodne skupštine koja ih bira i razrešava. Tako da, uloga i jedne i druge institucije je veoma važna. Ova javna rasprava pod budnom pažnjom građana je bitna za izgradnju demokratskog sistema u Srbiji i ja tako ovu raspravu i shvatam. To što mi imamo i neke političke razlike, pa želimo da kroz temu malo pozicioniramo sebe ili svoju partiju, svoj politički interes ili politički stav, to je legitimno u političkom životu jer je parlament i politička institucija. Što se tiče navoda da je Visoki savet sudstva radio u nepotpunom sastavu i da nema kvorum za odlučivanje, to naprosto nije tačno. Visoki savet sudstva apsolutno donosi odluke u skladu sa svojim poslovnikom i u skladu sa zakonom i Ustavom. Svi članovi VSS su tamo na osnovu Ustava i zakona i birani su u proceduri koja ima sve demokratske standarde i to priznaju svi. Sprovedena je reforma pravosuđa koja se vrlo često poistovećuje sa opštim izborom nosilaca pravosudnih funkcija, što je samo jedan segment reforme pravosuđa koja traje i koja će trajati u budućnosti. Ono što kao pravnik i član VSS i kao građanin mogu da kažem, to je da su stvoreni preduslovi da sudstvo u Srbiji može da radi efikasno, zakonito, neopterećeno korupcijom i da sudi u zakonskom roku, u razumnom roku. Mislim da izveštaj u toku prve dve godine rada pravosuđa nakon opšteg izbora i nakon uvođenja nove mreže sudova pokazuje da sa manjim brojem nosilaca pravosudnih funkcija možemo da radimo efikasnije. Mogu da kažem i to da u mnogim sudovima u Srbiji suđenja teku sa veoma brzim i učestalim zakazivanjem ročišta i rasprava. To negde nije slučaj. To govori o tome da u nekim sudovima treba pojačati broj izvršilaca, izabrati još sudija i tužilaca. Ali, u svakom slučaju, sudije i tužioci sa manjim brojem izvršilaca daju bolje rezultate. Ranije se završavaju odluke, savladavanje priliva predmeta je mnogo bolje nego ranije i veoma veliki broj starih predmeta se rešava, tako da rasterećujemo pravosuđe od mnogih stvari. Mnogi instituti koji su uvedeni u srpsko pravosuđe, odnosno u pravni sistem, obezbeđuju efikasniji rad. Novi instituti obezbeđuju da se brže dolazi do učinioca krivičnih dela koji se procesuiraju i koji sporazumom o krivici ili po načelu oportuniteta priznaju da su izvršili krivično delo i na alternativni način u okviru pravosudnog sistema rešavaju se postupci. To ujedno pokazuje da je Srbija spremna da preko svojih institucija obezbedi bolji pristup pravdi, efikasnije pravosuđe, pošteno pravosuđe i stručne ljude koji će se time baviti. Mislim da je svima jasno, pa i onima koji koriste govornicu u Skupštini da napadaju ono što radi VSS, Državno veće tužilaca, nadležni odbor Skupštine, Ministarstvo pravde i Vlada u celini, a u vezi sa reformom pravosuđa, pokušavaju da umanje značaj dostignutih rezultata, ali je nesporan stav onih koji su stručni da ocene rad pravosudnih institucija u Srbiji da je postignut napredak. O tome govori i izveštaj Evropske komisije koja kaže da je postignut zavidan uspeh u reformi pravosuđa u Srbiji i da je stvoren kredibilni sistem koji garantuje da će se na pravi i demokratski način otkloniti nedostaci koji su uočeni u toj reformi. Mi ne bežimo od činjenice da ima nedostataka i da mogu da se poprave, ali isto tako vas podsećam da postoji jedan zakonski okvir koji je nametnuo određena rešenja u određenoj fazi reforme pravosuđa. Naknadno, uz konsultacije, uz dogovor, uz dijalog sa strukovnim udruženjima, stvorili smo pravilnike i pravni osnov da možemo da otklonimo neke greške i da stvorimo mogućnost da pojedine nosioce pravosudnih funkcija vratimo u sistem. To se čini. Moram da podvučem i to, istine radi, a to je bitno i zbog onih koji su učesnici u postupku revizije po odlukama o opštem izboru, da u komisijama isključivo sede sudije. VSS i dan-danas čini većina sudija u odnosu na one druge. Nije tačno da postoji bilo kakav pritisak, sa bilo čije strane, na odlučivanje u VSS. Voleo bih da čujem jedan primer pritiska na člana VSS u vezi sa načinom glasanja povodom pritužbi, prigovora ili ustavnih žalbi bivših nosilaca pravosudnih funkcija, odnosno nosilaca pravosudnih funkcija koji su u postupku opšteg izbora, a sada u postupku odlučivanja po prigovoru. Nisam čuo ni za jedan primer. Naravno, oni koji su nezadovoljni, oni imaju pravo da traže razloge za svoj status. Najbolje je uporediti na objektivan način rezultate rada pojedinih nosilaca pravosudnih funkcija. I vi znate dobro, u lokalnim sredinama, čujete i od građana, čujete od advokata, čujete od stranaka u postupku, da su oni koji su najbolji i izabrani. Oni u čiji rad je bilo neke sumnje, tamo gde je bilo puno pritužbi koje su bile opravdana, a sami nosioci pravosudnih funkcija bili uključeni u postupak po pritužbi, gde je utvrđeno da je to opravdano, oni su bili u prilici da njihovi prigovori ne budu prihvaćeni. Dvadesetak posto obrađenih prigovora je uvaženo, tako da su ti ljudi, bez odlaganja, vraćeni u pravosudni sistem i oni sada rade zajedno sa kolegama koji su birani prilikom prvog dela odlučivanja o opštem izboru i nisu izgubili bilo koje svoje pravo koje su imali kao nosioci pravosudnih funkcija. Istine radi, želim da kažem da VSS radi u sastavu i na način kako je to propisano Ustavom i zakonom, donosi odluke u skladu sa Poslovnikom. Netačno je to da gospođa Nata Mesarović, kao predsednica VSS i predsednik Vrhovnog kasacionog suda, gospođa Snežana Malović, ministarka pravde i ja, kao predsednik Odbora za pravosuđe, ne učestvujemo u radu. Mi učestvujemo u radu, ali koristimo pravo da se ne izjašnjavamo u onim slučajevima gde smo odlučivali u prvom stepenu. Prema tome, na taj način obezbeđujemo dvostepenost u radu na specifičan način, jer se radi o jednoj i neponovljivoj situaciji opšteg izbora, koja, kada se okonča na pravi i demokratski način, uz poštovanje procedure, Ustava i svih standarda koji su deo našeg pravosudnog sistema, nadam se da ćemo, na opšte zadovoljstvo, svi zajedno unapređivati taj pravosudni sistem. Ovu priliku koristim da pozovem i vas, kolege, koji kritikujete, ali vrlo često imate i konstruktivne predloge, da se uključite i da zajedno izgrađujemo taj pravosudni sistem. Često vas pozivamo, ali vaša je politička odluka da ne učestvujete i ne sarađujete sa organima vlasti, bar na javan način. To poštujem, ali isto tako znamo da van ovih sednica koje se javno prenose, dobijamo sugestije koje vrlo često uvažimo, kada nam ukažete na dobre kolege čiji status treba preispitati i mi to iznesemo na VSS. Verujte, svaku sugestiju koju sam dobio sa vaše strane, iznesem pred VSS. Isto tako sam izneo i primedbe na pojedine nosioce pravosudnih funkcija koje sam dobio iz vaših redova, iz vaše lokalne sredine, da se pojedini nosioci pravosudnih funkcija ne ponašaju na doličan način, da imaju neprimerene kontakte sa strankama u postupku. Sve te činjenice sam izneo pred VSS i izneo sam izvore. Neću ovde pominjati imena, ali kolege koje su sa mnom razgovarale o pojedinim nosiocima pravosudnih funkcija znaju o čemu pričam i nije korektno da to iznosim javno, ukoliko je politički stav da vi ne učestvujete i ne sarađujete sa državnim organima, ali privatno sarađujemo i te sugestije se iznose VSS. Hvala.
Pravo na repliku, gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog nedostatka vremena, odnosno zbog toga što sam se javio po osnovu replike, ne želim da polemišem sa gospodinom Ristićem vezano za reformu pravosuđa, zato što ne očekujem od nekoga ko je jedan od glavnih kreatora te reforme, da je sada kritikuje. Neću time da se bavim. Želim da iznesem nekoliko problema o kojima sam govorio i maločas. Ako je javna funkcija sve ono što čovek radi, onda je po toj logici isto da li ste predsednik države ili ste predsednik skupštine stanara. Onda je to sve javna funkcija. Mislim da između te dve kategorije postoje suštinske razlike. Kada se kaže javna funkcija, onda se u toj sintagmi krije određeni kvanutm pravne i političke vlasti. Biti dekan pravnog fakulteta znači biti starešina jedne ustanove. Fakultet, dečije obdanište, osnovna škola, srednja škola, centar za socijalni rad, to nisu državni organi, to su javne službe, odnosno ustanove. Javna funkcija je, po mom ličnom mišljenju, ovo što radi gospođa Malović, kada si ministar, ili ovo što radimo Boško Ristić i ja ili vi, gospodine Novakoviću, kada smo narodni poslanici. To je javna funkcija i tu imamo deo neke državne vlasti. Kada ste dekan pravnog fakulteta, koji deo državne vlasti imate? Nijedan, ni zakonodavnu, ni sudsku, ni izvršnu vlast. Jednostavno ste starešina jedne ustanove. Hajde da kažemo da je Agencija za borbu protiv korupcije u pravu. Recimo da jeste, a lično mislim da nije i da je ova odluka vezano za smenu prof. Dimitrijevića sporna sa pravne tačke gledišta, ali se onda postavlja pitanje, prvo, da li je slučajno što se menja prof. Dimitrijević iz VSS, a izabran je kao prof. pravnog fakulteta da bi se jednom drugom profesoru pravnog fakulteta napravilo mesto. To je jedna stvar. Završavam. Da li je slučajno što se menja dekan jednog državnog fakulteta? Neću namerno da mu pominjem ime jer, kako je rekao Ciceron "Nomina sunto diosa". Imate jednog člana Agencije za borbu protiv korupcije koji svaki dan soli pamet svima redom o tome kako treba da se moralno ponašamo, da imamo društveno prihvatljivo ponašanje, a ponaša se kao najobičniji tezgaroš, predaje na 10 fakulteta, te na državnim fakultetima, te na privatnim, te u Republici Srpskoj, te u Crnoj Gori.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospodin Milorad Buha.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, prvo ću nekoliko rečenica vezano za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama, koji ima svega dva člana. To je jedna kozmetička promena kojom menjamo jednu nepotpunu, nejasnu, necelishodnu pravnu odrednicu, sa jednom drugom koja je takođe i nepotpuna, nejasna i necelishodna i u osnovi jedno te isto, sem što imamo dva procenta u ovome što menjamo. Zbog građana Srbije da kažem da se radi o članu 51. Zakona o sudskim taksama, gde se u stavu 2. kaže: "Od naplaćene takse 60% će se koristiti za poboljšanje materijalnog položaja sudija, javnih tužilaca, zamenika javnih tužilaca, sudskog osoblja i osoblja u javnim tužilaštvima" itd. Sada je, prema ovom predlogu izmena i dopuna Zakona o sudskim taksama, ova brojka od 60% podeljena je na 40%, koji se raspodeljuju za tekuće rashode sudova, a 20% za poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih u sudovima i javnim tužilaštvima, sudsko osoblje i osoblje u javnom tužilaštvu i kaže: "druge rashode kao investicije, u skladu sa zakonom". Zašto je to nepotpuno? Nepotpuno je zbog toga što nema jasne imperativne norme koje će dati nalog pravosudnim organima da određena sredstva dobijaju od države. Radi se o povratnim sredstvima po osnovu sudskih taksi, koja moraju biti usmerena u jasnu namenu. Da li je ovde definisana jasna namena? Nije. Zašto? Kaže se da će se 40% raspodeliti za tekuće rashode sudova, a 20% za poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih. To je jedan osnov. Drugi je: "druge rashode", a treći je: "investicije". U praksi ova odredba će se tumačiti različito. Jedni sudovi i rukovodioci u sudovima će pretočiti sva sredstva koja se dobiju po ovom osnovu, ovih 20%, pretočiće u zarade, drugi će pretočiti u investicije, treći u javne rashode i nakon izvesnog vremena imaćemo disproporciju. Svake godine će se povećavati rashodi, povećavati zarade u onim pravosudnim institucijama koje su dobile ovako alternativno rešenje, i onda ćemo imati situaciju da će neko lice koje obavlja isti posao u jednom sudu imati 20, 30, 40% veće prihode nego što je to slučaj u drugom sudu. Vidite kako vi sa jednom pravnom normom nepotpunom, nejasnom stvarate uslove da se pojedini radnici diskriminišu u praktičnoj izvedbi. Bitnija je situacija koju sam saznao od pojedinih predstavnika pravosudnih organa u Vojvodini, da je polovinom desetog meseca jednim internim dopisom iz određenog pravosudnog organa na republičkom nivou, uskraćena mogućnost isplate i nabavke materijalnih troškova. Radi se o neophodnim stavkama, koje su neophodne za funkcionisanje i rad pravosudnih ustanova i te ustanove su onemogućene da nabavljaju materijalna sredstva neophodna za rad, jer to država neće plaćati. Uvek izgovor da država. Tamo neko Ministarstvo finansija i neko u Vladi onemogućava to. To je situacija u Vojvodini. To je vrlo problematično sa političkog aspekta. Zašto? Zato što to otvara jednu drugu političku dimenziju. Autonomaši odmah znajući za sve ovo stvaraju, evo vidite, vidite šta ovi u Beogradu rade. Oni tamo troše, razbacuju, a mi nemamo za najosnovnije troškove, pa čak za ono što se nabavlja za sanitarni čvor, e nemamo ni za to. Vidite kako vi neodgovornim finansijskim aktivnostima dovodite u političkoj sferi, stvarate atribute političkim strankama koje rade na razbijanju Srbije. Ja ću ovde vrlo kratko ukazati na odredbe ovoga Zakona o javnom tužilaštvu, a pre toga ću postaviti pitanje ministru pravde gospođi Malović. Kakva je sudbina Mileta Dakića? Ja sam dva puta, ovde vama postavlja pitanje. Nisam dobio nikakav odgovor. Radi se o Srbinu koji je uhapšen u BiH, isporučen u Republiku Hrvatsku zbog navodnih ratnih zločina. U više navrata kroz medije provlačilo se njegovo ime kao ratnog zločinca. Radi se o čoveku koji nema veze sa ratnim zločinom. Taj zločin koji mu se natura je politička kvalifikacija od strane Republike Hrvatske.
Gospodine Buha ja se izvinjavam. Moram da vas vratim na temu. Ta pitanja su prošla danas između 10 i 11. Bilo je prilike. Imate prilike i pismeno. Molim vas nemojte zloupotrebljavati Poslovnik.
Ne zloupotrebljavam. Ja samo tražim odgovor. Tražim odgovor jer sam u okviru načelnih rasprava i rasprava u pojedinostima postavlja pitanje. Nisam dobio nikakav odgovor.
Slažem se. Odgovori su vezani za set zakona iz pravosuđa i odluku o prestanku o funkcije člana Visokog sudstva. Dakle, ta pitanja mogu da se postavljaju i da se na njih odgovora. Hvala.
Hvala na upozorenju. Vratiću se na još jednu stvar, opet je vezano za rad tužilaštva. Naime, u toku ove godine premijer Republike Hrvatske Jadranka Kosor eks premijer, optužila je pravosudne organe Republike Hrvatske, rekavši za optužnice koje su došle od strane pravosudnih organa Republike Srbije za genocid i zločine i ratne zločine. Nazvala ih je glupim i nepismenim. Zatražio sam odgovor i Ministarstva pravde i Vlade Republike Srbije i drugih državnih institucija šta ste učinili na ovakve kvalifikacije, na ovakve uvrede od strane hrvatskih organa? Dobio sam odgovor, evo vrlo bitno je ukazati javnosti na odgovor, ono što sam ja dobio. Kaže, predsednik Republike Srbije, predsednik Vlade Republike Srbije, dosledno i u kontinuitetu angažovali su se u normalizaciji odnosa sa Republikom Hrvatskom, što je rezultiralo intenziviranjem političkog dijaloga, posebno predsednika dve države, kao i neposrednom parlamentarnom saradnjom i saradnjom dveju vlada. Postavljam pitanje. Kako je moguće razvijati dobrosusedsku saradnju, intenzivirati politički dijalog kada se dve države tuže za genocid? Genocid je, da upozorim, najteže krivično delo. Hrvatska je to učinila tužbom Međunarodnom sudu pravde 1999. godine. Mi smo kontra tužbom prošle godine, takođe konstatovali počinjeni zločin nad srpskim narodom u Republici Srpskoj Krajini i Republici Hrvatskoj itd. Kako je moguće razvijati dijalog ako se tužimo za genocid? Evo očito ovde imamo nebulozu i jednu šizofrenu situaciju. Nadalje u dogovoru dobijam od Vlade sledeće konstatacije – da je prilikom svih realizovanih susreta obostrano potvrđena spremnost za jačanje dobrosusedstva i bilateralnih odnosa. Kako je i to moguće ako je Republika Hrvatska priznala tako zvano nezavisno KiM. Kako je to moguće razvijati dobrosusedske i prijateljske bilateralne odnose. Šta se onda nadalje kaže u odgovoru – sagledavajući izjave Jadranke Kosor kao način da se u periodu uoči predizbornih aktivnosti, u decembru ove godine ojača pozicija aktuelne Vlade, a posebno vladajućeg HDZ. Hrvatskoj strani se eksplicitno stavlja do znanja da Republika Srbija očekuje korektan odnos političkih faktora u Republici Hrvatskoj u toku aktuelnih priprema za izbora i izbegavanje nastupa koji bi dovodili u pitanje ugled Republike Srbije i njenih zvaničnika. Znači, traži se od Republike Hrvatske da ona više ne vređa, dovoljno je vređala itd. Gde je tu reciprocitet? Ako su počinili zločine, to ste evidentirali, genocid, što je ne sporno. Optužnice nazvali glupim i nepismenim, mi o svemu tome ćutimo. Gde je tu diplomatija? Gde je tu, između ostalog i vaše tužilaštvo, a i vi kao ministar pravde da uzvratite na način kako se u takvoj situaciji to uzvraća. Ako su te optužnice nepismene i glupe, kakve su onda njihove optužnice? Optužnica 1549 je sa Hrvatske strane vama dostavljeno. Za Mileta Dakića, čoveka koji je dobio potvrdu i sa vaše strane, i od strane hrvatsko pravosuđa da se protiv njega ne vodi postupak za ratni zločin. On je uhapšen i sad mu se sudi za ratne zločine. Kako je to moguće? Ali očito da je to kod vas moguće, to je moguće kod aktuelne vlasti.
Gospodine Buha, isuviše široko tumačite temu dnevnog reda. Jesam skoro došla ali me je upravo informisao potpredsednik Novaković.
Da se vratimo na tužilaštvo. Hrvatska je u jedanaestom mesecu ove godine donela zakon kojim je stavila van snage sve ono što je u pogledu optužnica otišlo, i od strane pravosudnih institucija bivše SFRJ, vojnih organa i organa Republike Srbije. Šta je sa druge strane učinjeno da mi imamo neku kontra meru? Osoba 1549, a da kažem i nekoliko desetina hiljada osoba je bilo u postupku pred pravosudnim organima u Republici Hrvatskoj. Zašto istom metodom reciprociteta to nije napravljeno sa naše strane? To je odgovornost i predsednika Skupštine i ove Skupštine, i ovog parlamenta. Zašto? Kad se vređaju, vređa se dostojanstvo tih ljudi. Zamislite nosite pečat ratnog zločina? Zašto? Za nešto što nije počinjeno? Ako Hrvati za svoje građane kažu, to nas ne interesuje, mi nećemo ono što je došlo sa srpske strane, ništa nećemo procesuirati. Naši građani su nevini. Pa kako je onda moguće podneti sa naše strane tužbu, kontra tužbu i reći da su Hrvati počinili genocid. Zašto smo nedosledni? Ovo je jedna šizofrena situacija iz koje vi morate izaći. Ministarstvo pravde je u obavezi da predloži adekvatan akt u ovom parlamentu kao što je to predloženo od strane hrvatskih pravosudnih organa. I sve optuženice sa srpske strane su ništave. One su van pravne snage. A zašto je onda aktivno 1.549 i u odgovoru mi kažete da ćete vi dalje nastaviti, mislim o pravosudnim organima, nastaviće se postupak započetih postupaka za ratne zločine. Kako je to moguće? I zašto ne shvatite situaciju da je sve ono što je došlo sa hrvatske strane jedna politička opstrukcija kojom žele onemogućiti fizički povratak Srba tamo. Povratak svega onoga što u nacionalnom smislu pripada Srbima iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Za nas je ovo neprihvatljivo i nećemo glasati. Hvala vam.
Povreda Poslovnika, Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine, ali ne od strane vas gospođo Đukić-Dejanović, nego od strane gospodina Novakovića, zbog jedne selektivne i neujednačene primene Poslovnika. Dakle, gospodin Milorad Buha je pričao o jednom slučaju kada je jedan istaknuti intelektualac iz Republike Srpske Krajine, magistar Mile Dakić, izložen krivičnom progonu u Hrvatskoj. Našao je za shodno da o tome obavesti gospođu Snežanu Malović, jer mi upravo govorimo o krivično-pravnoj materiji, da je informiše o tome i da traži obaveštenje, jer je to izuzetno značajno i za primenu važećih propisa u Republici Srbiji, a isto tako za sve one Srbe koji su poreklom iz Republike Srpske Krajine, jer im je očigledno nije zagarantovana pravna sigurnost u Republici Hrvatskoj. Istovremeno ovde se dopušta da zamenik predsednika poslaničke grupe "Napred Joca Amsterdam" priča o svemu i svačemu, najmanje o tački dnevnog reda i nikada ni predsednik ...
Molim vas, ne možete tako, ne možete vređati svoje kolege poslanike, ne možete vređati. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ne vređam.) Molim vas, vi zaista pripada kategoriji ljudi koje ja izuzetno cenim kao svog kolegu poslanika, ali vas molim, naravno, ovo što govorim oduzeću od vremena. Ne, neće ići na uštrb vaša dva minuta, ali vas zaista molim da me ne dovodite u situaciju da izričem sankcije.
Moram da vas podsetim gospođo Đukić-Dejanović da jedan istaknuti član te partije izjavio, niste bili tu kada smo o tome pričali, da Joca Amsterdam uopšte nije kriminalac, nego uspešan privrednik koji će sutra za račun države da pravi mostove. Pošto oni zastupaju njegove interese meni je logičnije da se tako zovu, nego "Napred Srbijo", jer za Srbiju ne rade ništa dobro, za Jocu Amsterdama rade. Što se tiče one selektivne primene Poslovnika, zaista je krajnje vreme da se sa tim prekine, ovde neko može da priča o makro-ekonomskoj stabilnosti i o platama bankarskih službenika, a na dnevnom redu je izmena Zakona o uređenju sudova, a gospodin Milorad Buha kao narodni poslanik i predsednik Vlade Republike Srpske Krajine u progonstvu, kada se priča o izmenama i dopunama krivičnog zakonodavstva, ne može da postavi pitanje – šta je sa jednim čovekom koji jeizložen krivično-pravnom progonu u Hrvatskoj. Gospodin Milorad Buha pokušava, gospođo Malović da vam kaže, da to što vam Hrvati daju potvrdu da se protiv nekoga ne vodi krivični postupak ili da nije podignuta optužnica, ne znači ništa, nego da se ljudi svesno dovode u zabludu, kaže im se – vi ste slobodni, možete da dođete u Hrvatsku protiv vas se ne vodi postupak, čovek dođe i onda biva uhapšen.
Gospodine Martinoviću, nema povrede Poslovnika. Institut postavljanja pitanja članovima Vlade poslednji četvrtak u mesecu, dva puta nedeljno, dakle, utorkom i četvrtkom je to sasvim moguće. Prikaz pojedinačne tužne istine, ako je tako kako gospodin Buha kaže i pitanje upućeno ministarki pravde sasvim moguće i adekvatno u tim vremenskim terminima, a ne danas kada raspravljamo o određenoj i vrlo konkretnoj temi. Pošto je meni potpuno jasno da vi to znate, pretpostavljam da nećete tražiti da se Skupština izjasni u danu za glasanje da li je bilo povrede Poslovnika. Ipak, ćete tražiti, razočarali ste me, ali će biti tako. Narodni poslanik Mirko Munjić ima reč.
Dame i gospodo, osnovna stvar ovde je što gospođa Malović nikako da završi sa reformom srpskog pravosuđa. Toliko se trudila od sastava ove vlade, pa do danas, ali i predlozi ovih zakona, koji su danas na dnevnom redu, govore da jednostavno nije uspela ni približno da to uradi. Smatram da bi relevantni faktori sutra kada budu uticali na sastav neke druge Vlade, a jasno nam je da ti relevantni faktori uvek utiču na sastav neke vaše Vlade, trebali bi da imaju u vidu da bi gospođa Malović trebala ponovo da zaduži ovaj resor Ministarstva pravde kako bi posao obavila do kraja. Znate, u suprotnom gospođa Malović ne bi bila upamćena kao neko ko je zajedno sa svojim saradnicima učestvovala u potpunom sahranjivanju srpskog pravosuđa, a zdušno se trudila sve vreme. Visoki savet sudstva nikako da prestane sa iznenađenjima. Te predstave od strane VSS i ne bi zavredili toliku pažnju i celokupne javnosti i ovog visokog doma da se ne radi o instituciji koja je jako važna u ovom društvu, da se ne radi o instituciji koja predlaže izbor sudija u ovoj zemlji, da se ne radi o instituciji koja odlučuje po prigovorima ne izabranih sudija. Dakle, vrlo važna institucija u državi Srbiji. Današnjoj tački dnevnog reda, kada je u pitanju VSS, prethodile su neke vrlo važne i značajne stvari. Prvo, Agencija za borbu protiv korupcije, kao što smo čuli, utvrdila je još pre godinu dana da novo izabrani član VSS, gospodin Predrag Dimitrijević, nije od agencije u propisanom roku zatražio mišljenje da li je u sukobu interesa, pa je konstatovala da mu po sili zakona prestaje funkcije člana VSS. Potom je konstatovano da VSS o dostupnosti informacija krši Zakon o dostupnosti informacija od javnog značaja i ne pruža javnosti dovoljno informacija na uvid koje se odnose na preispitivanje ovih procesa izbora reizabranih sudija. Traženo da se ostvari transparentnost u radu VSS. Međutim, ta transparentnost u radu do dana današnjeg ne postoji. Dokle se stiglo sa takvim zahtevom? Da li će doći do otvaranja za javnost sednica VSS? Može li javnost malo više da zna kako vi radite, kako vi donosite odluke itd, ili je možda nedodirljivost Nate Mesarević, nedodirljivost gospođe Snežane Malović ili Boška Ristića apsolutna. Mislite li da je samo dovoljno neko šturo i dozirano saopštenje, odnosno dostavljanje informacija, npr. Povereniku za informacije od javnog značaja, pa mislite da dostavljanjem takvih informacija sve rešavate. Treba da objasnite kako ste odlučivali o prigovorima neizabranih sudija, pogotovo na sednici od 1. decembra, gospođo Malović. Kako je obezbeđen kvorum? Trebalo bi da kažete nešto o tome. vi ćete reći da je formalno postojala većina, da li je tako? Da li je to legitimna većina? Da li je to legitimna većina koja je učestvovala u takvom odlučivanju, a tada ste, čini mi se, odlučivali o prigovorima 24 neizabrane sudije. Da li je to većina koja može i da glasa, da donosi odluke? Da vas podsetim, postoje pravila, ne kao što kaže gospodin Ristić pravo, da je on koristio pravo da ne glasa, tako i vi. Postoje pravila utvrđena da se po prigovorima neizabranih sudija ne glasaju, odnosno ne mogu da glasaju oni koji su učestvovali 2009. godine o donošenju odluka o izboru ili neizboru tih sudija. Ta ste pravila vi sami utvrdili, koliko sam ja video. Dakle, gospođa Nata Mesarević, vi, Boško Ristić i gospodin Dejan Ćirić, da li je tako, nisu učestvovali u glasanju. To se moglo iz sredstava informisanja videti jer jednostavno upravo i pričam o javnosti rada koji je potreban za rad Visoki savet sudstva. Iz toga proizilazi da tu sada odlučuju novi članovi Visokog saveta sudstva koji su izabrani u stalni sastav. Njima nedostaju uhapšeni sudija Blagoje Jakšić, kao i sudija koji je podneo ostavku, Milimir Lukić za koga smo videli da postoje vrlo ozbiljne indicije da je bilo pritisaka u vezi sa njegovim radom i odlučivanjem i tu je sad i profesor Predrag Dimitrijević, za koga je pre godinu dana Agencija konstatovala da po sili zakona ne može da obavlja funkciju Visokog saveta sudstva. Kakav je sad tu kvorum? Gospođo Malović, znate li šta vam na sve to kaže Društvo sudija, šta vam na sve to kaže strukovna sudijska organizacija? Evo, da ne bih u nečemu pogrešio, pročitaću njihovu izjavu – ako tako rade najviši funkcioneri na očigled javnosti i to kada odlučuju o pravima sudija, onda je jasno da će pravično suđenje biti uskraćeno i ostalim građanima Srbije koji bez pravnog znanja i novca inače imaju slabiju mogućnosti pravne zaštite. To vamkaže Društvo sudija. Dalje oni kažu – krajnje je vreme da se zaustavi sunovrat prava koji sprovodi najviši organ sudske uprave. Mislim da ste mogli da pročitate ovu njihovu izjavu, da čovek ne poveruje da je ovo izjava jedne strukovne sudijske organizacije. Šta ćemo mi, gospođo Malović, na sve ovo da vam kažemo? Šta će opozicija da vam kaže? Da li vam odgovara da, posle svega ovoga što smo čuli, vas mi hvalimo možda? E, ako je za vas pohvala da ste vi, zajedno sa ostalim članovima Visokog saveta sudstva, grobari srpskog pravosuđa, neka vam to bude pohvala ako je to za vas pohvala. Ovakvim postupanjem, gospođo Malović, vi iz Visokog saveta sudstva u stvari šaljete jednu poruku građanima Srbije – mi smo vam dali mogućnost za neko suđenje, kakvo-takvo suđenje, još nismo počeli da donosimo presude bez suđenja, još počeli sa inkvizicijom, a mogli bi smo. To su poruke koje šaljete građanima Srbije iz Visokog saveta sudstva. Gospodo, svaki kandidat koji nije izabran ima pravo, neotuđivo pravo, na pun kapacitet tela koje vrši, koje odlučuje, na pun kapacitet Visokog saveta sudstva. Dalje, pravo na javnost u radu prilikom odlučivanja o izboru sudija, kao odlučivanju po prigovorima ovih sudija koji nisu izabrani, je nešto što treba da bude neprikosnoveno pravo svakog od tih sudija. Gospođo Malović, da li znate da institucija sudije je nešto što se gradi godinama? Izvinite, nije država Srbija valjda toliko bogata da se vi preko noći odričete dobrih sudija, da se odričete dobrih sudija koji imaju 30 i više godina radnog staža, da ih jednostavno preko noći jednim potezom olovke brišete, da brišete celokupnu njihovu karijeru samo zbog toga što nisu vaši partijski kadrovi? Toliko o Visokom savetu sudstva. Malo ću se osvrnuti i na izmene i dopune Zakona o krivičnom postupku. Između ostalog, ovde se menja stav 2. člana 604. koji se odnosi na zakonitost preduzetih radnji za krivična dela za koje je određeno da postupa tužilaštvo posebne nadležnosti. Gospođo Malović, po kojem će se to zakonu rešavati sledeći slučaj ukoliko dođe, a trebao bi da dođe na dnevni red? Mislim da je svima poznato da je po nalogu specijalnog tužioca za organizovani kriminal, Miljka Radisavljevića, iz krivične prijave u vezi sa zloupotrebom prilikom nabavke vakcina protiv svinjskog gripa, izostavljeno osam imena. Ovo smo čuli iz usta savetnika ministra zdravlja, Ljubiše Milanovića. On kaže - kada sam ukazao da je tužilac vratio krivičnu prijavu, on je negirao, znači, jedan od nas dvojice laže, neka nadležni organi utvrde ko, pa neka onda odgovoran bude smenjen. Ko ovde laže? Kakve su posledice te laži, gospođo Malović? Da li mislite da je za ovako nešto dovoljno samo izvinjenje ili možda nečija smena ako postoje ozbiljni dokazi da neko štiti nekog iz organizovanog kriminala, iz jednog opasnog organizovanog kriminala? Gospođo Malović, očigledno je da nemate nameru da se suočite ozbiljno sa organizovanim kriminalom. Naprotiv, takvom kriminalu dajte vetar u leđa ne samo protekle tri i po godine…
Gospodine Munjiću, razumem vašu potrebu da komunicirate sa ministarkom na različite teme, u obavezi sam da vas vratim na aktuelnu temu.
Tako je, samo što vi niste pročitali član 604. Predloga zakona. Da jeste, tačno bi ste videli da sam u aktuelnoj temi. Specijalni tužilac vraća krivičnu prijavu na doradu. Šta bi sve u ovoj zemlji pre te krivične prijave, gospođo Malović, trebalo da se vrati na doradu i ko bi sve trebao da se vrati. Nažalost, nekima koji odlučuju o sudbinama ovog naroda, koji odlučuju o sudbinama građana Srbije zaista ni sveobuhvatna dorada ne bi pomogla jer, rekao bih da je to genetski problem, a protiv toga teško da ima leka, kao i u ovoj vašoj reformi pravosuđa. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Na raspolaganju vam je još 15 minuta.
Gospođo Đukić-Dejanović, vašu pažnju bih usmerio na ovu objedinjenu raspravu, ima ovde puno zakona, da budete u temi da ne biste ponovo napravili grešku. Prvo i osnovno, znate, u Srbiji je tajna pred kim je neko polagao pravosudni ispit. Da li vi znate to? Vodi se postupak kako da se sazna pred kojom komisijom je gospođa Malović polagala pravosudni ispit. Ne znate za to, gospođo Malović? Našli su, neki Srđan Đorđević, Predrag Stojanović, Milena Petrović, svi iz afere indeks. To za početak. Sada da krenem sa izmenama Zakona o javnom tužilaštvu i uređenju sudova. Ista je izmena, ali sada dolazi do izražaja ono što se ne nauči u školi. Šta dolazi do izražaja? Oba zakona su objavljena prvo u "Službenom glasniku" broj 116/08, pa onda izmene 104/09, pa 101/10. Tu ću da stanem, ali se u obrazloženju trust mozgova iz Ministarstva poziva na Uredbu o razvrstanju radnih mesta i merilima za opis radnih mesta državnih službenika i nameštenika, koja je objavljena 95/10. Znači, pre nego što ste menjali ova dva zakona krajem 2010. godine morali ste da imate na stolu tu uredbu. Međutim, kakve veze ima uredba sa zakonom? Neko je promenio uredbu i to bude razlog za promenu zakona? Molim vas, kažite mi gde ste to naučili. To Boško Ristić ne bi mogao da nauči kod, recimo, Momčila Dimitrijevića, oca Predraga Dimitrijevića, našeg profesora upravnog prava. To nisi mogao tamo da naučiš, ali ovde gurate. Šta ste progurali? Progurali ste da izrada budžeta za pravosudne organe je složeni upravni akt. U jednom delu radi Visoko savet sudstva, a u drugom delu Ministarstvo pravde. Kako je to moguće, objasnite mi? Ovamo se zaklinjete u nezavisnost, samostalnost i finansijsku samostalnost pravosuđa. Vama je stalo da kontrolišete, da vi utičete na to kolike će biti plate, koliko će da se zaposle u sudskoj upravi i upravi koja opslužuje tužilaštvo. Zašto? Na osnovu čega ste to izvukli kao zaključak? Juče ste glasali izmene i dopune Zakona o Ustavnom sudu, gde ste ubacili posebne odredbe kao specijalne odredbe u odnosu na opšte propise o državnim službenicima, nameštenicima i njihovim platama i dali Ustavnom sudu da samostalno to radi. Vidite li koliko ste dosledni? To je najvažnija izmena i neophodna je. Kada bih vam dalje obrazlagao ove dijabolične stavove verovatno bi gospođa Đukić – Dejanović mogla da izvadi recept i da vam prepisuje neke stvari. Idemo dalje. Menjate i Zakon o sudskim taksama. Samo da vas podsetim. Ranije sam vas upozoravao da taj članizbacite iz Zakona, čini mi se 51. To je član koji treba da bude u Zakonu o budžetu, Zakonu o budžetskom sistemu. Ne. Vi ste od suda napravili deo tržišne ekonomije, pa od sudskih taksi 60% ostaje sudu, pa sada ste tu propisali namenu tih sredstava. Glupost da veća ne može biti. Sudske takse su javni prihod i pripadaju budžetu Republike Srbije. Kakve su sada sudske takse? Ne daj Bože da moraš nekoga da tužiš. Objasnite mi molim vas da li može da plati sudsku taksu čovek sa prosečnom zaradom u Republici Srbiji? Ne može. Ponovo ću da vam ponovim - sudska taksa je nešto što je marka, pa se zalepi na tužbu, pa se u pisarnici udari pečat preko one marke, a vrednost te sudske taksene marke treba da posluži kao dokaz da je podneto i da predstavlja ozbiljan zahtev. Vi ste od toga napravili budžetski prihod u rangu prihoda po osnovu carine. Znači, ako želiš pristup sudu da bi zaštitio svoja prava i svoje interese, ti moraš da budeš bogat, posle ove proevropske transformacije našeg pravosuđa. Naravno, dobijate pohvale od onih koji su nas bombardovali. Pa, zašto da vas ne hvale? Pa oni su vas i instalisali ovde. Niste vi ovde da bi završili neki dobar posao. Vi ste za ove prljave poslove, da završite prljave poslove i tu je kraj priče. Vi to dosledno radite. Problem je što to još neki ne vide. Ali, sama činjenica da sedam puta menjate isti propis i uvek je sve evropsko. Međutim, u izjavi o usklađenosti vidimo da ovo nema veze sa EU. Dobićete packe zbog ovoga u Briselu. Kako vi to čerečite? Ušli ste u jednu oblast koju ne možete da rešite, ne vi, nego niko ne bi mogao da je reši. Zašto? Zato što ste narušili princip stalnosti sudijske funkcije. Možete vi da vitlate opšti izbor itd. to nije reizbor. Možete vi da svirate do sutra o tome. Iz tog kruga ne možete da izađete. To ste zamesili. To morate da pojedete. Sada, da li će vam biti prijatno, da li neće biti prijatno, to je druga stvar. Doživeli ste jasnu podelu unutar pravosuđa na dva dela – jedan je deo pod kontrolom stranaka na vlasti, gde je članska karta ili, ne članska karta, pošto to sada ne može da bude, ali naklonost ka autoritetima je prohodnost u pravosuđu, pa ono što nije izabrano tražilo je na političkoj sceni gde je tu neka perspektiva da mogu da naprave nešto, pa su našli i u očekivanju rezultata sledećih izbora, za koje vi mislite da unapred znate kakvi će da budu, neće biti takvikakve vi očekujete. Vi preko Predraga Dimitrijevića pravite prostor za Olivera Antića. To svi znaju. Znaju i čavke pored Pravnog fakulteta, kao što Boško i svi vrapci u Nišu znaju kakva je reforma pravosuđa, katastrofalna. I ti, gospodine Ristiću, tačno znaš one sudije u Nišu…
Molim vas, nemojte se obraćati direktno gospodinu Ristiću.
Ali on je predlagač.
Ni predlagaču se ne možete obraćati, nego se obraćate parlamentu i meni, odnosno građanima Srbije, što vi najviše i volite.
Poštovani građani Srbije, sa izuzetnim zadovoljstvom vam se obraćam i da vam skrenem pažnju – vrapci u Nišu znaju koje su sudije i tužioci naklonjeni Bošku Ristiću i njegovoj grupaciji. Bole, vodi računa od Đilasa, pazi se, Đilas, stao si mu na žulj, gotov si, zbog onog mosta. Ali, i druga grupa vrabaca zna koje su te neizabrane sudije advokati, sudije penzioneri, znamo o čemu pričamo, koji su naklonjeni ovoj drugoj grupaciji i imaju svog predstavnika u kancelariji u Briselu. Da li je tako? Tako je. Vidite kako smo se začas dogovorili. Sve je jasno. To su opštepoznate stvari. Međutim, od svega toga biće mućak. Džabe ste krečili. Zašto? Ne može da se izađe iz ovog začaranog kruga. Usput, da vam skrenem pažnju, pročitajte Predlog zakona o budžetu, pa ćete na stranama 444, 688. strani, pogotovo na 444, videti da vi još ne znate kako vam se zovu transformisani sudovi. Vi još koristite stare nazive za sudove. Ništa od ove reforme nema. Nema pravde, a vidite i sami da je sudska taksa postala vrlo važan faktor za sudije, za službenike u sudu, kako ih nazivate osoblje, za renoviranje zgrada itd, a ljudi nemaju para za taksu. Zbog te velike takse i advokati su uskraćeni za neka primanja, pa ako dobijemo spor, kad naplatimo, advokat će da naplati. Ne pričam o ovim garaganima, kriminalcima. Zna se, ne mogu sve kancelarije da brane, postoje samo specijalizovane kancelarije za kriminalce. Oni preko noći od kriminalca naprave društveno odgovornog čoveka, koji se društveno socijalno ponaša, socijalno prihvatljivo. On je u stanju da napravi most. Videli ste i sami, čovek prizna krivično delo, uđe u ugovorni odnos sa državom da u tri rate otplati ono što je ukrao. Vi mu stavite narukvicu, sve uredno. Međutim, mediji kažu da to nije moralno. Stavili ste mu narukvicu, on na bazenu, Lazarevac, Kene, kako beše. Znate koliko vama treba narukvica? To je najveća proizvodnja u Srbiji. Preporučio bih vam prijateljski da izmerite obim članaka kod članova Vlade i da naručite odmah i prvu turu narukvica. Prvu turu možete slobodno da naručite, nećete da pogrešite ništa.
Molim vas, gospodine Krasiću, nemojte vređati Vladu. Vladu je izabrala ova Narodna skupština, ovaj visoki dom. Imamo poverenja u Vladu i nemojte degradirati ljude koji u ovim teškim vremenima rade izuzetno značajan posao za građane Srbije.
Uopšte ne sumnjam da vi imate poverenja u Vladu. O tom delu nisam ni pričao. Vi imate poverenja u Vladu, to je vaše pravo. Imate i razloga zašto da imate poverenja u Vladu. Ja nisam u sukobu interesa, obraćam se građanima kao budućim koalicionim partnerima SRS. Oni imaju poverenja u SRS. Od njih sam zadužen da kritikujem Vladu, ne Vladu kovača iz Prvomajske ulice, nego Vladu Republike Srbije. Kad sam pričao o narukvici, mislio sam o članovima Vlade, a ne o Vladi kovaču. Za Vladu kovača to bi bile potkovice. To je velika razlika, gospođo Đukić Dejanović. Potkovice nećemo, ali narukvice izmerite, jer sve može da postane službena tajna. Vidite, čovek vodi postupak sa Ministarstvom pravde oko najosnovnije stvari kada je ko pred kim položio pravosudni ispita. Da li postoji nešto jednostavnije? Ministarka kaže - odgovorite tom čoveku, položila sam pravosudni ispit pred tim i tim, te i te godine. Ne, Ministarstvo donosi rešenje gde se uskraćje. Kaže – to je dostupno, kliknete na tim ministarstva i vidite sve. Kad kliknete na tim ministarstva, vidite samo slike. Šta je to? Onda neko kažeda je neko sa nekim kum, pa afera indeks. To ima veze sa Kragujevcem, pošto je tamo bila ona izreka kada autobus iz Kraljeva napravi pauzu u Kragujevcu, pa onda šofer kaže – možete dragi putnici da izađete, ko hoće da puši neka puši, ko hoće do toaleta, neka ide do toaleta, a i vi što hoćete diplomu, navratite do Pravnog fakulteta, možete da uzmete diplomu, jer ta afera indeks nam otvara oči zbog Radmile Jovanović Canić, šefa zatvora u Zabeli,koja je tačno rekla, tri puta. Ali vi tu aferu nećete da zatvorite. Vi samo otvarate neke afere. Da vas samo nešto podsetim, pošto je ovo pri kraju, nemam namere više da ponavljam o personalnom sastavu Visokog saveta sudstva, pogotovo o ovim stalnim članovima. To sam još 2008. godine završio. Meni je samo drago što, u nasrtajima potrebe da se demantuje ono što je rekla SRS, vi u stvari dokazujete sve što smo mi rekli. Tu vas pohvaljujem. Milion puta sam vam rekao, ušli ste u začarani krug i iz tog kruga ne možete da izađete. Ne možete da izađete, zapamtite. To što hoćete malo takse da uzmete da biste isplaćivali sudije koje sede kući, u očekivanju nekog rešenja, to vam je još veća greška. Ma skupljam ja dokumentaciju da vodim krivične postupke protiv vas kada se završi vama mandat. Nemojte da se sekirate vi to. Ja sam teško zlopamtilo. Pamtim sva zla koja su načinjena srpskom narodu i ne opraštam, to moram da vam kažem. Olako ste vi tumačili neke naše izjave i neke naše poruke sa ove govornice. Uvek smo mi bili ozbiljni kad smo vam slali poruke. Uvek ozbiljni. Vodite računa šta radite. Sad ste ušli, bogami, ono što se kaže, u šesnaesterac, i tu postoje veliki problemi. Kako ćete to da rešite? Ne znam. Da li ćemo to da rešimo demokratskim putem? Slaba vajda. Zašto? Demokratskim putem ste izabrali članove saveta. Jel tako beše? (Predsednik: Vreme. Samo završite.) Samo jedna sekunda. Kod vas je demokratski put 126, ali kad se okrnji 126, pa kad se podeli na buljuke, pa kad svaki buljuk počne da iznosi crni veš od pre nekoliko godina, onda naručite malo veću količinu onih narukvica.
Dobro. Reč ima predstavnik poslaničke grupe manjina, gospodin Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, smatram korisnim predložene dopune Zakona o uređenju sudova koje su orijentisane na preciziranju ovlašćenja Visokog saveta sudstva u oblasti predlaganja određenih budžetskih pozicija koje se tiču obima i strukture budžetskih sredstava neophodnih za tekuće rashode. Verovatno će i ove dopune doprineti poboljšanju položaja sudskog osoblja. Obzirom da smo trenutno u postupku donošenja budžeta, smatram da je korisno da potenciram na probleme koje ima Sud za prekršaje u Preševu, u pogledu kancelarijskog prostora, a ima ga na pretek u toj bivšoj zgradi Opštinskog suda i u nedostatku potrebne opreme, koja im je čitave godine nedostajala i to je problem koji nije rešavan upravo zbog neblagovremenog budžetskog planiranja u toku prethodne godine. Valjda će sada na vreme da se učine napori da se ovaj problem reši. Doduše, ovaj sud ima problem i sa nedovoljnim brojem sudija. Sa samo dve sudije se ne mogu rešavati predmeti za koje je neophodno više sudija, sa troje sudija, ali i uopšte, uobičajeni sudski predmeti su u popriličnom broju ne rešeni, opet zbog tog problema, nedovoljnog broja sudija. Ne znam koliko ove dopune zakona mogu da utiču u otklanjanju problema nastali nakon centralizacije obavljena reformom, odnosno problema koje još uvek imaju građani Preševa i Bujanovca, koji moraju, ne samo za sudske postupke, negoi za obezbeđivanje dokumenata, a pre svega, apostila. Opet je taj apostil ne rešiv. Mora se za svaku potvrdu apostila da se ide u Vranje i čitav dan se gubi. Ipak je to udaljenost od preko 50 kilometara. Gospođo Malović, vi ste do sada u više navrata objašnjavali da skraćeni sudski postupak može da se obavi i u sudskim jedinicama, ali u Preševu, Bujanovcu se to ne dešava još uvek. Ovim dopunama se ne obezbeđuje efikasnija primena jezika manjina u sudskim postupcima, zato se albanski jezik veoma retko koristi i u civilnim predmetima, u sudskim jedinicama. Bio sam i sam učesnik jednog takvog postupka i ne ide. Znate, ima tu problema. Da li nedostaje i nema dovoljnog broja sudskog osoblja, a da dvostruko radi posao sudija, onda gubi u broju predmeta i onda, u neku ruku, same sudije sugestivno utiču da postupci idu samo na srpskom, jer, po mojoj proceni, nema još uvek potrebnih uslova. O krivičnim predmetima koji se procesuiraju u Osnovnom sudu u Vranju, ili na višem, apsolutno nema primene dvojezičnosti i ostvarivanja tog ustavnog i zakonskog prava da i manjine mogu da koriste svoj jezik u sudskim postupcima. U Višem sudu u Vranju nema nijednog prevodioca za albanski jezik. Naravno, problem sa ostvarivanjem ovog prava nacionalnih manjina u sudskim postupcima se ne može rešiti, pored ostalog, i zbog malog broja sudija Albanaca u Osnovnom sudu, a da ne govorim o Višem sudu gde nema nijednog sudije Albanca. Kada se zna da u poslednjih godinu dana nema nijednog pripravnika Albanca i u Osnovnom sudu, a da ne govorim o drugim sudskim institucijama gde ih nikad nije ni bilo, onda je ovo stanje neadekvatno, neodrživo i bićekonzervisano još koliko vreme. Jer, jedan konkurs je prošle godine bio za pripravnika. Od sedam kandidata je bila primljena jedna kandidatkinja albanske nacionalnosti, a više od godinu dana postupak se ne završava. Tom dinamikom apsolutno, ako nemamo ni pripravnike Albance, onda kako ćemo dalje imati sudije? Iskoristio sam vreme da ponovim moje primedbe koje sam do sada više puta upućivao. Hvala.
Zahvaljujem. Reč dajem ministarki, gospođi Snežani Malović. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici,imam potrebu da razjasnim određena pitanja koja su postavljena tokom ove diskusije i da iznesem neki stav koje se tiču odredabaviše zakona koje smo predložili za izmene i dopune. Pre svega, želim da kažem da i dalje čvrsto stojimo iza sprovedene reforma pravosuđa. Ni u jednom momentu nismo pokušavali, niti nam je bila namera i htenje da izađemo iz reforme pravosuđa. Naprotiv, ponosim se sa rezultatima sprovedene reforme pravosuđa, naročito ako imamo u vidu da lica koja su bila nosioci kriminala u očima naših građana se nalaze na izdržavanju kazne zatvora. Došle su do pravosnažnih presuda za neke nakon deset ili 15 godina vođenja sudskog postupka. Mislim i na Sretena Jocića koji je ovde spomenut u raspravi, mislim i na Andriju Draškovića, ali mislim i na pokrenut postupak za međunarodno krijumčarenje, trgovine drogom, gde je zaplenjeno preko četiri tone kokaina ili, ono što je još važnije istaći, zaplenjen je kokain čija vrednost na tržištu zemalja zapadne Evrope iznosi milijardu i 200 miliona evra. Jedan deo tog novca se vraća i u Srbiju i bio je opran preko postupaka privatizacije, ulaganjem u neke mutne poslove i to je dovoljan pokazatelj na koji način se ova vlada bori protiv svih onih pošasti sa kojima se susrela. Takođe, ovde je bilo pomenuto i vezano za navode u medijima koji su se poslednjih dana javili, vezano za pokretanje postupka u zdravstvu. Zarad građana Srbije i javnosti, ali i vas samih poslanika za koje verujem da je istina, nešto što jeprvenstveno, do čega vam je na prvom mestu stalo, želim da vam iznesem činjenice koje se tiču pokretanja postupka koji su u poslednje tri godine pokrenuti samo od strane Tužilaštva za organizovani kriminal. Naravno, bilo je pokrenuto i mnogo drugih postupaka od strane redovnih tužilaštava, ali ove činjenice mislim da će dovoljno govoriti. Godine 2008. pokrenut je postupak protiv Mitrović Slavoljuba, gde je jedan od okrivljenih lekar specijalista neurolog na VMA. Broj lica koji su obuhvaćeni ovim krivičnim postupkom je 15. Oštećeni su fizička lica a iznos štete odnosno imovinske koristi koju su pribavili iznosi 4.150 evra. Godine 2009. pokrenut je postupak protiv Mojović Gorana i još 31 lica, između ostalih i protiv dvojice lekara specijalista psihijatrije i načelnika klinike za neuropsihijatriju VMA. Broj lica koji su obuhvaćeni ovim postupkom je 32. Oštećen je budžet Republike Srbije a iznos štete odnosno imovinske koristi bio je 40 miliona dinara. Iste te godine je pokrenut postupak protiv Šubarević Vladana i sedam lica, između ostalih i protiv direktora Instituta za majku i dete, direktora KBC "Bežanijska kosa", KBC "Zvezdara", Doma zdravlja "Palilula". Broj lica obuhvaćenih istragom je osam. Oštećen je budžet grada Beograda i KBC "Bežanijska kosa". Šteta odnosno imovinska korist koju su pribavili je 57 miliona 432 dinara, a imovinska korist 48 miliona 219 dinara. Godine 2010. je pokrenut postupak protiv Borović Nenada i još devet lica. Oštećen je budžet Republike Srbije a iznos štete odnosno imovinske koristi koja je pribavljena je 859 miliona dinara i 91 hiljadu evra. Godine 2011. je pokrenut postupak i takođe nastavljen postupak protiv Borović Nenada i još jednog lica. Oštećen je Institut za onkologiju i radiologiju, šteta iznosi milion i 929. Zatim, pokrenut je postupak protiv Vukajlović Svetlane. Broj lica obuhvaćenih postupkom je tri, sada već četiri. Oštećen je budžet Republike Srbije a šteta iznosi milion i 270 miliona evra. Kada se sve ovo što sam navela pretoči i izračuna u evra, iznosi 11 miliona 437 miliona evra. To dovoljno govori na koji način, kroz ove konkretne primere, se Vlada Republike Srbije bori protiv korupcije u zdravstvu, a i u nekim drugim oblastima. Danas sam dobila informaciju, a to je objavljeno i u sredstvima javnih informisanja, da je nastavljen postupak za aferu u javnom preduzeću "Kolubara", da je uhapšeno nekoliko lica a da iznos štete koja je nastala tim javnim nabavkama iznosi dva miliona evra. To su rezultati reforme pravosuđa o kojima sam malo pre govorila. Što se tiče opaski vezanih za javnost rada Visokog saveta sudstva, želim da kažem da prosto to ne stoji. U postupku preispitivanja, kada se odlučuje o prigovorima, kada neizabrane sudije ili tužioci iznose svoje argumente, kada su pozvani na razgovor, može javnost da prisustvuje, kao i sredstva javnog informisanja. Zapisnici su javni. Odgovara se prema svim zahtevima Poverenika za informacije od javnog značaja, što dovoljno govori o radu Visokog saveta sudstva, ali i Državnog veća tužilaca. Kada se radi o pitanju kvoruma i učešća nas koji smo učestvovali u prvom sazivu Visokog saveta sudstva i Državnom veću tužilaca, prosto nije tačno da bilo gde u pravilima stoji da mi ne učestvujemo u radu ova dva tela. Ja bih volela da mi bilo ko pokaže, ako može, a uveravam vas da ne može, da li to negde piše? Znači, nije tačno i to predstavlja obmanjivanje da postoje pravila u kojima piše da mi ne učestvujemo u radu. Učestvujemo u radu, učestvujemo u glasanju, a način na koji glasamo je naš lični stav. Mi smo na to ovlašćeni i na osnovu Ustava i na osnovu zakona. Što se tiče prof. Dimitrijevića, on punopravno učestvuje u radu Visokog saveta sudstva dokle god ovaj uvaženi dom ne donese drugačiju odluku. Mene raduje kada čujem od nekih poslaničkih grupa da se pozivaju na saopštenja i stavove Društva sudija Srbije, zato što to predstavlja prosto jedan evolutivni napredak jer smo imali situaciju da su 1999. godine pozdravili odluku tadašnjeg Vrhovnog suda Srbije o ukidanju Društva sudija Srbije kao jedne, ako se ne varam, terorističke organizacije. Ali, takođe mi je i drago kada vidim da se na to pozivaju. Jer, Društvo sudija je partner Ministarstva pravde i mi ćemo, s obzirom na taj stav, nastaviti da sarađujemo sa ovim strukovnim udruženjem a i sa drugim strukovnim udruženjima. Za razliku od 1999. godine kada je 13 sudija razrešeno samo zbog toga što su pripadnici Društva sudija Srbije, sada, u ovom vremenu, takvi slučajevi su nezamislivi da se dese. Moj stav je uvek kada govorimo o predlozima zakona da se isključivo držimo te teme, ali pošto sam ovde bila pomenuta, zbog građana Srbije prvenstveno želim da istaknem da su prosto netačne činjenice koje se tiču polaganja mog pravosudnog ispita. Pravosudni ispit sam položila 2002. godine, pred tadašnjom komisijom koja je bila formirana od strane ministra pravde. Sastav komisije ne može da bude tajna, zato što je objavljen tada i na veb sajtu Ministarstva pravde, a drugo, ne vidim zbog čega bi to moglo navesti neke u sumnju da predstavlja tajnu. S obzirom da nemam više vremena i mogućnosti da to učinim danas, ukoliko bude potrebno, ja ću javno pročitati ko su bili članovi tadašnje komisije za polaganje pravosudnih ispita. Ja sam bila jedan od kandidata, pored hiljade drugih. Zahvaljujem se.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ili neko ko nije koristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine želi reč? (Ne) Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres. Zahvaljujem ministarki pravde, Snežani Malović i njenim saradnicima. Ovim završavamo prepodnevni deo našeg rada. Određujem pauzu od jednog sata. Rad nastavljamo u 15 časova i 30 minuta, otvaranjem rasprave po poslednjoj, 16. tački dnevnog reda. Hvala vam.
Dobar dan, dame i gospodo narodni poslanici, počinjemo popodnevni rad jedinstvenim pretresom 16. tačke dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O OBRAZOVANjU KOMISIJE ZA PRAĆENjE SPROVOĐENjA NACIONALNOG AKCIONOG PLANA ZA PRIMENU REZOLUCIJE 1325 SAVETA BEZBEDNOSTI UJEDINjENIH NACIJA – ŽENE, MIR I BEZBEDNOST U REPUBLICI SRBIJI Primili ste Predlog odluke koji je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet sati, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: jedan sat 33 minuta i 36 sekundi poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno vas obaveštavam da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS dr Gordana Paunović-Milosavljević. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o obrazovanju Komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija - Žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Gordana Čomić, želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Čomić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Činjenica da formalno predlažem odluku o obrazovanju Komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija - Žene, mir i bezbednost je zaista samo to - formalna, pošto je odluka koja je pred nama za raspravu i za kasnije usvajanje plod kolektivnog rada, sa zadovoljstvom mogu reći, predstavnika svih ili skoro svih poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije, sa različitih aspekata, od predsednice Odbora za ravnopravnost polova, narodne poslanice Gordane Paunović-Milosavljević, preko članica poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, Donke Banović i Milice Vojić-Marković, preko članova poslaničke grupe PUPS, gospodina Nikole Krpićaitd, itd. Mogla bih poimence sa nenamernom greškom nekoga da izostavim, uključujući i narodnu poslanicu Zlatu Đerić i predstavnike poslaničkog kluba Napred Srbijo. Dakle, u nekom trenutku za poslednje dve godine predstavnici skoro svih poslaničkih grupa učestvovali su na debatama, u dijalozima, na seminarima, na sednicama odbora, gde se govorilo o tome kako, na koji način, kako najbrže i koliko efikasno uključiti više žena u sektor bezbednosti, odnosno kako u slučaju ove odluke da obezbedimo da Narodna skupština ima, kako joj po Ustavu i sledi, isključivu nadležnost za nadzor i primenu Rezolucije 1325, odnosno za pisanje izveštaja koje Srbija šalje Savetu bezbednosti, odnosno buduća komisija Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija, a po odredbama Rezolucije 1325 – Žene, mir i bezbednost. Nije malo zadovoljstvo biti samo ishod kolektivnog napora mnogih nas koji smo smatrali da je ova tema važna, da zaslužuje pažnju svih nas, bez obzira na naše razlike u političkim idejama, ideologijama, opredeljenjima, u svemu onome što nas čini različitim kao politička bića i pripadnike i pripadnice različitih političkih stranaka. Dakle, nije mala stvar biti formalni ishod takvog jednog kolektivnog rada i zaista sam lično iskreno zahvalna svima koji su na bilo koji način učestvovali u stvaranju atmosfere, pa onda i direktnim radom da današnji dan i današnja rasprava postane moguća. Možda nema ničeg, da tako kažem, ženskijeg ili ženstvenijeg za opisati od ovoga što sam upravo podelila sa vama, a to je da smo kolektivnim naporom, spremnošću da se sasluša drugi, da se u dijalogu učestvuje postigli, odnosno ishod je jedna dobra odluka i za žene i za muškarce u našoj državi i u našem društvu. Šta je Rezolucija 1325 Saveta bezbednosti i otkuda ona u našem pravnom sistemu? Dana 31. oktobra 2000. godine Savet bezbednosti je doneo Rezoluciju sa tim imenom, koja se osnovno bavila zahtevom da se poveća prvo broj žena koje u državama članicama Ujedinjenih nacija učestvuju u Sektoru bezbednosti, zatim da se omogući u svakoj od država, u svakom od društava, odnosno uređenjem, stvaranjem mehanizama i instituta u pojedinim državama, veće učešće žena u postkonfliktnim društvima, u upravljanju, u zaustavljanju konflikata različitih intenziteta širom naše planete. Nažalost, ima ih u svakoj tački sa različitim istorijskim predkontekstom, sa različitim stepenom krize koju proizvode u regionu u kojem postoje, ali postoje i mahom su žene isključivane iz tog procesa, po prirodi stvari, nedovoljnog broja žena na mestima na kojima se inače donose odluke na planeti, a pogotovo u sektoru bezbednosti. Sektor bezbednosti je deo u državama koje žene osvajaju sasvim na kraju uz sektor finansijske moći ili ekonomske moći. Kada smo počele, opet kolektivnim naporom, i govorim o različitim ženskim pokretima, političkim strankama, u jednopartijskim društvima taman toliko koliko i u više partijskim, kada smo davnih dana od početka veka počele sa zahtevom da nas bude prisutno na mestima gde se odlučuje, koliko god ta borba bila teška, koliko god prepreka bila na putu osvajanja podele odgovornosti, žene nikada nisu htele podelu moći, htele smo da delimo odgovornost za ono što nam se dešava u društvu nakon što se odluke donesu. Dakle, kako god sporo išla ta borba, osvajao se, pod znacima navoda, sektor po sektor u društvu. Nešto što se kao smatralo prirodnim za žene, to je socijalna politika, briga o deci, briga o položaju majke, porodilje, onda zatim u sektor rada, pa zatim u sektor kulture ili medija. Dakle, ono što se i inače u teorijama državnih prava zovu meki sektori u kojima su žene osvajale pravo da budu vidljive, da pokažu šta umeju i da pokažu da su jednako sposobne kao i naše kolege muškarci, samo što nam treba mehanizam, što nam treba institut, što nam treba legitimitet, da bi se uopšte pojavile na mestima odlučivanja. Negde na kraju je ovaj sektor bezbednosti. Sa ne malim zadovoljstvom, moram da kažem da je Srbija ušla spremno u stvaranje Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325, da je jedina država gde je Nacionalni akcioni plan donet u saradnji Narodne skupštine Republike Srbije, dakle, narodnih poslanika, različitih odbora, Ministarstva odbrane Vlade Republike Srbije i pripadnika nevladinog sektora koji se i inače bave, kako pitanjima veće otvorenosti institucija u društvu, tako i pitanjima sektora bezbednosti. Tokom dve protekle godine, koliko je intenzivno trajao rad i na Nacionalnom akcionom planu i na stvaranju instituta i mehanizama, stigli smo do današnjeg dana, nakon što je kroz Nacionalni akcioni plan doneta odluka i zaključak Vlade iz novembra ove godine, da politički savet i međusektorsko koordinaciono telo stvaraju materijal koji služi za izveštaj, a da buduća komisija Narodne skupštine Republike Srbije razmatra i pravi konačan izveštaj o sektoru bezbednosti u Srbiji i šalje ga Savetu bezbednosti UN. U modernim državama, pogotovo državama EU, običaj je da tzv. izveštaje iz senke o istoj temi pravi nevladin sektor ili instituti koji sami za sebe kažu da se bave time. Sasvim je sigurno da će takav izveštaj i o stanju bezbednosti, o prisutnosti žena u sektoru bezbednosti u Srbiji ili uopšte o brojčanom prisustvu žena u različitim sektorima, u našoj državi takođe biti prisutan. Time je veće zadovoljstvo što ćemo kao država Srbija imati i zvaničan izveštaj koji će proći, ne sumnjam, vrlo detaljno pregledanje od strane budućih članova komisije za praćenje primene Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN. Svi odbori koji će učestvovati u predlogu odluke, ne podrazumevaju ženu kao predstavnicu u komisiji, podrazumevaju saradnju. Bez zajedničkog rada, bez dogovora između žena i muškaraca, ne može biti promene na bolje ni za položaj žene, odnosno nekakav ženski kvalitet života, ni za položaj muškaraca u društvu ili, što bi se reklo, muški kvalitet života. Odbori od kojih će se obrazovati komisija, naravno, Odbor za ravnopravnost polova, Odbor za odbranu i bezbednost, odbori iz oblasti spoljnih poslova, rada i socijalne politike, pravosuđa i uprave i formalno i poverenica za zaštitu ravnopravnosti. Na odborima Narodne skupštine je, kada jednom usvojimo ovu odluku, koga će unutar dogovora samog odbora odlučiti da bude predstavnik ili predstavnica odbora u takvoj komisiji. Šta će biti tema njihovog rada? Ono što su zaključci u Nacionalnom akcionom planu i ono što sami, na način kako to inače rade mnogi odbori u Narodnoj skupštini, istraživanjem, radom na terenu, odlaskom u lokalne samouprave, odlaskom u ministarstva, odlaskom u Ministarstvo odbrane, u MUP, BIA, VOA, dakle, skupljanje podataka da bi se mogao napraviti objektivan, proverljiv, tačan izveštaj o sektoru bezbednosti, ali iz, kako se to knjiški kaže, rodne perspektive, odnosno, prvo, koliki je broj žena u tom sektoru u našoj zemlji, da li ima problema ako neka žena u Srbiji želi da napravi vojnu karijeru, policijsku karijeru, da li ima problema za upis u škole takve vrste, da li postoje, da li se kasnije, kada završi, u sekotru bezbednosti ponašaju drugačije samo zato što je žena, jer to je smisao diskriminacije – kada se neko ophodi prema vama drugačije nego prema drugima samo zbog jednog vašeg svojstva, samo zato što ste žena, zanemarujući sve ostale sposobnosti koje imate, eventualno jednako kao i muškarac. Diskriminacija može biti prema muškarcu ako se neko prema nekome ophodi različito samo zato što ima nekakvu osobinu koju nije birao, nego je prosto ima rođenjem. Jednu malu digresiju o tome šta znači broj žena i u sektoru bezbednosti, a i inače. Ako pogledamo proteklih decenija, otprilike jedan vek može da se gleda broj kojim su žene prisutne na mestima odlučivanja i može tačno da se vidi, mi koji malo više znamo matematike i fizike, znaćemo šta je normalna raspodela ili zvonasta kriva, ali to nas uče u osnovnoj školi i u gimnaziji, to je raspodela po kojoj dva parametra formiraju jednu zvonastu krivu i po toj zvonastoj krivi 5% žena ne možete da izbegnete šta god da radite, čak i u društvima gde postoje striktni diskriminatorski propisi prema ženama, nekih 5% će se pojaviti koje ne možete da obiđete. Kada se sa tih 5% napravi nekakav strateški dogovor o tome da menjaju uslove u kojima rade, tada nastaju odluke o mehanizmima, institutima, odborima, pozitivnoj akciji, dakle, uopšte da se čuje tema zašto žena ima samo 5% u nekom sektoru. Onda, pošto je velika teškoća da skokom napravite od 5% nekakav broj koji bi činio vidljivim žene u svakom društvu, stižete do nekog broja između 15 i 20%, u zavisnosti od godina u kojima posmatrate taj raspon, kada prvi put primetite da uopšte ima žena u nekom sektoru u društvu, pa dok ne vidite koliko predano, koliko odgovorno i koliko posvećeno umeju da se bave javnim poslovima. To je trenutna situacija u Srbiji. Dakle, u Ministarstvu odbrane imate negde oko 20,46% žena, ali ih na mestima odlučivanja ima 2,77%. Ovde u Skupštini trenutno ima nešto manje od 25% poslanica, ne zato što postoji čvrsta obaveza da nas bude, nego zato što je to postalo priroda. To je sjajno kada menjate modele u kojima postoje žene, muškarci ili bilo koje društvene grupe, kada prvo imate predlog kako da se menja i onda, i bez jakih zakonskih normi, nešto se dobro dogodi. To je trenutak kada je potrebno otvoriti novi prostor da uše još sposobnih vrednih žena koje mogu dati svoj doprinos razvoju parlamentarizma ili razvoju bilo kog sektora u Srbiji. Tako smo mi ovde odlučili da na sledećim izborima, nakon izbora 2012. godine, u novom sazivu će biti najmanje 84 žene. Koliko je to, volela bih da zamislite. To je ono što se po Poslovniku zove radni kvorum, dakle, 84 ali samo žene. Meni je to zadovoljstvo da zamislim. Verujem da će biti zadovoljstvo i svima drugima koji u sledećem sazivu budu imali prilike da mere kolika je volja žena Srbije da učestvuju u političkom životu, da dele odgovornost i da daju svoj doprinos onome što treba da bude budući razvoj Srbije. Takav trenutak je i dogovor o Rezoluciji 1325. Veliko je zadovoljstvo biti u relativno malom broju zemalja, a mi smo 21. zemlja koja je na ovakav način, kroz širok dijalog, stigla do Nacionalnog akcionog plana i do predloga komisije koja će, po ustavnim nadležnostima koje imaju narodni poslanici, konačno izraditi izveštaj o stanju u sektoru bezbednosti. To će mnogo značiti za ugled Republike Srbije, jer ma koliko god mi znali da je mnogo toga što se o Srbiji misli u svetu netačno, da je mnogo toga što se o Srbiji govori u svetu plod percepcije koja je nešto protiv čega se ljudi ne bore, toga smo svedoci i u domaćoj javnosti. Ljude ne zanima činjenica, nego imaju neku percepciju i pričaju šta hoće, imaju stav, a nema veze što to nema veze sa činjenicama. To je u ljudskoj prirodi, pa se tako dešava i sa slikom o Srbiji u svetu. To možete proveriti po govorima mnogih od nas u ovoj sali, a inače u javnom životu. Dakle, vest o tome da je Narodna skupština odlučila da komisija bude formirana, biće dobra vest za dobru sliku o Srbiji, koja smatra da ima sposobnosti, da ima volje, i političke i institucionalne, da se jedan izveštaj, a na osnovu rada komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana dostavi Savetu bezbednosti. Zašto je još dobro da odlučimo pozitivno o ovoj komisiji? Dobro je zato što istraživanja pokazuju da postoje dve teme oko kojih mogu da se okupe ljudi koji inače nikada ne bi ušli u istu prostoriju, a kamoli seli za isti sto, a kamoli razmenili bilo kakve međusobne stavove argumentima. Te dve teme su zaštita životne sredine. Oko toga možete okupiti ljude koji dele institucionalno istorijsko pamćenje neprestanih konflikata, sukoba, bez obzira da li im je poreklo etničko, kulturološko, prosto istorijsko. Od viška istorije napravljena barijera između zajednica, grupa ljudi ili kako god hoćete. Ako im predložite da govore o zaštiti životne sredine oni će se okupiti u istoj prostoriji i govoriće o tome. Druga tema je položaj žena u društvu, reprezentativnost, znači broj žena koje su vidljive u parlamentima, na mestima odlučivanja, u vladama, u ekonomiji, kao vlasnice imovine, kao neko čiji se glas čuj, bez obzira iz kog društvenog sloja dolazile. To su dve važne stvari za razmeniti u dijalogu, jer imamo mi sasvim dugačak, na žalost, spisak raznih zajednica i etničkih konflikata i religijskih konflikata i kakvih god hoćete po istorijskom pamćenju zameranja među raznim zajednicama koji su u regionu, i bilo bi dobro da ovakvom stvorenim mehanizmom, primenom nacionalnog akcionog plana da otvorimo i prostor da se u jednoj sali skupimo i da nam nekih tema, od ove dve tema porazgovaramo. Ne sumnjajući u krajnji pozitivan ishod glasanja, nadajući se dobroj raspravi, dijalogu i razmeni mišljenja na kraju još jednom zahvaljujem svima onima čijim je kolektivnim radom, zajedničkim naporom nastala ova odluka, koja meni omogućava da je formalno predlažem Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hvala.
Hvala gospođo potpredsednice. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima gospođa Gordana Paunović-Milosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada vladajuća koalicija u danu za glasanje bude donela odluku o formiranju ove komisije za praćenje sprovođenja nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN žene, mir i bezbednost u Republici Srbije od 2010. do 2015. godine, a što je u nadležnosti Narodne skupštine i kada u praksi i bude zaista formirana tu instituciju ništa apsolutno, ništa neće promeniti situaciju u zemlji. U stvari ništa bitno neće se promeniti ženama i neće dovesti do nekog bitnog poboljšanja. Zbog čega to kažem? Ovo je samo jedno zadovoljenje forme, a ništa više u suštini neće se promeniti. Bezbednost žena je i danas jako loša i nadam se da ovim i drugim pokušajima kojim i Odbor za ravnopravnost polova, i donošenje zakona koji se nameću iz EU dovode do toga da se položaj žena poboljša, neće ukoliko država tu ne stane i iza tog projekta ona nestane. Ovim malim pomaganjima i samo nekim više deklarativnim stavovima neće doći do nekog bitnog poboljšanja. Što se tiče ove rezolucije, o njoj je govorila gospođa Čomić, detaljno. Samo ću reći, da se odnosi na žene, mir i bezbednost i da je usvojena 31. oktobra 2000. godine, a da je u izveštaju generalnog sekretara UN od 2004. godine, pozivaju se sve zemlje članice da pripreme nacionalne akcione planove radi odlučnijeg sprovođenja Rezolucije 1325. Ustavom Republike Srbije u članu 27. stav 1. garantuje se svakom pravo na ličnu slobodu i bezbednost. Prema tome, osnovni zadatak države je da obezbedi zaštitu svih građana, odnosno zaštitu njihovih ljudskih prava. Zaštita osnovnih sloboda pojedinca je osnova iz koga bi trebalo da potiču i svi drugi oblici bezbednosti. U širem kontekstu bezbednost se shvata kao individualna bezbednost, ili ljudska bezbednost, pa tako predstavlja i mogućnost zaštite osnovnih ljudskih prava, kako i muškaraca, tako i žena. U užem kontekstu, bezbednost podrazumeva bezbednost države kao međunarodnog subjekta čime obuhvata i angažovanje svih njenih građana, uključujući i žene, u kreiranju politika, strategija i smernica za akcije. Imajući sve ovo u vidu, bezbednost bi trebalo da se uzme u obzir kao osnovni preduslove razvoja. Međutim, činjenice o tome ne govore. Činjenice da postoje problemi, da žene i deca u Srbiji nisu bezbedni, bez obzira na usvajanje zakona koju nameće EU, ali te probleme ne može da reši ova konvencija to mora da rešava država. Zašto je to tako? Navešću samo neke važne probleme o kojima SRS govori, a to je da to ne rešavate već 4 godine i to su problemi sa kojima se sreću žene. I dalje pored svih napora 65% od porodiljske plate primaju žene na porodiljskom, odnosno trudničkom bolovanju, sem u dva grada u Srbiji. Bilo bi sasvim logično i normalno da žene u tom periodu kada su najosetljivije i najranjivije, kada imaju najveće potrebe, primaju bar 100% plate. Zatim, u tom periodu ima dosta i samohranih majki koje same podižu svoju decu, one su i socijalno, egzistencijalno jako ugrožene ali njihova bezbednost je posebno ugrožena time što su njihova primanja veoma mala i primarna, a kamoli kada dobiju tu naknadu u obliku porodiljskog odsustva. Zatim, zakon koji smo usvojili o diskriminaciji u potpunosti se ne poštuje i dalje u mnogim velikim i malim preduzećima žene se teško odlučuju da rađaju, a i kada ostaju trudne i kada se vrate sa porodiljskog odsustva veoma često se dešava da ove žene se vraćaju na radna mesta koja im ne pripadaju, koja su mnogo ispod njihove stručne spremnosti i čak se uklanjaju sa tih radnih mesta i šalju na mnoga udaljenija radna mesta. Nažalost u Srbiji veća prava od žena imaju seksualne manjine ili čak i psi lutalice. Za ove se više odvaja, za ove se vodi nemilosrdna kampanja, a tu se i sa zapada daje ogromna podrška. Najnoviji pokazatelji popisa iz 2011. godine kažu da u Srbiji ima 380 hiljada građana manje nego 2002. godine. Na to su ukazale i UN koje na osnovu ovih pokazatelja predpostavljaju da 2050. godine u Srbiji će biti manje od 5 miliona stanovnika, a danas nas ima nešto više od 7 miliona stanovnika. Stopa prirodnog priraštaja u Srbiji je sve niža, tako da smo trenutno na 222 mestu od 231 države. Znači, Srbija je po negativnom prirodnom priraštaju među 10 poslednjih zemalja. Sve ovo ukazuje da srpski narod, a posebno žene i deca su jako ugroženi i da su to najosetljivije grupe kojima treba posvetiti posebnu pažnju. Srpska radikalna stranka upozorava da ako se ovakav trend, negativnog prirodnog priraštaja nastavi, da će nas krajem ovog veka biti Srba najmanje u državi Srbiji. Ovo su neki samo problemi sa kojima se srećemo, ali se bojimo da ova komisija, ove probleme neće rešiti na adekvatan način. Da ne bi bilo zabune, SRS se apsolutno zalaže za ravnopravnost kako muškaraca tako i žena i za zakon koji daje jednake mogućnosti i pred kojim su svi jednako dostupni. Takođe, SRS je protiv svakog oblika nasilja posebno nad ženama i decom i ovaj problem nasilja je u velikoj meri prisutan i u našoj zemlji i čak se ističe da oko 70% žena doživi neki oblik nasilja. Danas u svetu svaka druga žena trpi neki oblik nasilja od strane svog partnera, a svaka peta žrtva je seksualnog nasilja ili pokušaja takvog čina. U našoj zemlji podaci su podjednako alarmantni, svaka treća žena žrtva je fizičkog nasilja u porodici, dok je svaka druga žena žrtva psihičkog nasilja. Što se tiče ovog Nacionalnog akcionog plana, Vlada Republike Srbije ga je usvojila 23. septembra 2010. godine i to je dokument koji sadrži smernice za sprovođenje rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN. Nacionalnim akcionim planom za sprovođenje rezolucije predviđena je izgradnja institucionalnih mehanizama. Prvo, doneta je odluka Vlade Republike Srbije o obrazovanju političkog saveta za sprovođenje Nacionalnog akcionog plana 13. oktobra 2011. godine. Zatim, doneta je odluka Vlade Republike Srbije istom ovom odlukom o obrazovanju multi sektorskog koordinacionog tela za sprovođenje Nacionalnog akcionog plana. Takođe, 13. oktobra 2011. godine. I sada pred ovom skupštinom je donošenje odluke o obrazovanju nadzornog tela za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za sprovođenje Rezolucije 1325 i što je u nadležnosti Narodne skupštine. Nadzorno telo treba da čine, odnosno treba da se sastoji iz odbora, čiji su predstavnici Odbor za ravnopravnost polova, zatim Odbor za odbranu i bezbednost, Odbor za inostrane poslove, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Odbor za pravosuđe i upravu, kao i od Poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Sad se postavlja pitanje – zašto se ova komisija predlaže odlukom, a da to nije regulisano Zakonom o Narodnoj skupštini ili Poslovnikom o Narodnoj skupštini. SRS smatra da bi bilo bolje da se ova komisija donese zakonom, ali ono što je problem a to je da mi mimo Ustava, a to po zakonu i Poslovniku Narodne skupštine imamo odbore, ali po Ustavu nemamo formirane odbore. Znači, ova jedna odluka je mimo Ustava. Od 2003. godine odbori imaju nadležnost i svojstvo predlagača pa tako odbori predlažu guvernera, članove raznih komisija, poverenika, itd. To je potpuno neustavno što neko smatra da neko ima pravo da uradi ono što je mimo zakona, to nije potpuno tačno. Znači, neko smatra da odluke mogu da se donose mimo zakona i da je to ispravno, ali mi smatramo da to nije ispravno. Sada se postavlja jedno pitanje, da li je ovakva komisija potrebna? Svakako da je potrebno jedno ovakvo telo koje će da izvršnoj vlasti bude jedna vrsta kontrole. Međutim, ono što je jako značajno, prilikom obrazovanja ove komisije, a sigurno će vladajuća većina i u ovom domu da je usvoji, to je da ona bude sastavljena od predstavnika opozicije u odnosu kakav je odnos vlasti i opozicije u ovom parlamentu. To je jedan od uslova, a trebalo bi da bude i praksa, jer do sad mnoge komisije koje su formirane u ovoj skupštini nisu imale predstavnike opozicije, pa prema tome ni izveštaji koji su se podnosili Narodnoj skupštini nisu bili baš najobjektivniji. SRS smatra da u Srbiji mora da se na širokom polju i snažnije i odlučnije i iskrenije vodi borba kako za bezbednost žena i dece, tako za očuvanje tradicionalne srpske porodice. Hvala.
Hvala. Reč ima predlagač gospođa Čomić.
Zahvaljujem. Samo par komentara i zahvaljujem na svim primedbama i perspektivi koja je data na predlog odluke. Prvo proceduralno, odluka je podneta na osnovu člana 107. Ustava Republike Srbije ičlana 150. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, naravno predmet je za Ustavni sud da li neko procenjuje da je to u skladu sa Ustavom ili ne. Mislim da jeste, inače ne bih potpisala takvu odluku. Da li zakon ili odluka? Moram da vam priznam dau jednoj fazi sam i ja bila sklona da vidimo da li možemo da napravimo nekakvu većinu ili da produžimo vreme debate o primeni Nacionalnog akcionog plana, pa da govorimo o zakonu koji bi regulisao rad ove komisije. Međutim, prvi razlog je što rokovi iz Nacionalnog akcionog plana su jasni da do kraja 2011. godine Narodna skupštine treba da donese odluku o nadzornom telu. Drugi je da pokušamo da uvek kada donosimo nekakve propise i regulacije, bilo to odluka ili zakon, da to bude samereno sa realnošću. Nemam ništa protiv da nakon prvog izveštaja koji će ova komisija uputiti Savetu bezbednosti bilo ko predloži da razgovaramo i o zakonskom okviru kojim će biti njen rad definisan. Što se tiče komisija, pomenuli ste da nema komisije koje su do sada formirane, da nema dobrog odnosa opozicije i vladajuće većine. Ispravićete me naravno. Jedina koje sam mogla da se setim je Komisija za praćenje izvršenja krivičnih sankcija i predsednica te komisije je potpredsednica Judita Popović iz opozicije. Moguće je i da su formirane još neke komisije, ali ako ne postoji dobro obrazloženje zašto je narušen odnos, onda se ja slažem da Skupština ne bi trebalo da formira tela koja ne oslikavaju sastav, naravno sa ciljem da se obave poslovi koji su takvim telima dati u nadležnost, bez obzira da li su to odbori ili komisija. To je, dakle, proceduralno. Ono što bih u kontekstu htela da komentarišem je vaš sasvim legitiman ili legalan stav i to se često čuje kada se predlaže neko novo telo. Ništa se neće promeniti, to je zadovoljenje forme. Time nam se nameću zakoni iz EU, a bezbednost žena je loša. Kada ja čujem i slušam takve rečenice onda pitam – dobro, ako nećete komisiju, zato što se njome ništa neće promeniti, a šta onda hoćete? Da li hoćete da se nešto promeni, jer ako ništa ne uradimo onda se sigurno ništa neće promeniti. Ako uložimo napor da se komisija ovakve vrste formira od rada koji ćemo uložiti zavisi šta će se promeniti. Da li zadovoljenje forme nije zadovoljenje forme? To sasvim sigurno tvrdim zato što je ta primedba da je formiranje nekog instituta, mehanizma samo zadovoljenje forme. Da krenemo od prvih koje smo formirali: Odbor za praćenje primene strategije za smanjenje siromaštva. Sve su primedbe bile, to je samo forma. Time ništa nećete uraditi. Mislim da je dokaz da smo formirali odbor koji radi zajedno sa Vladom na strategiji smanjenja siromaštva dokaz da nije samo forma. Nameću su zakoni iz EU. Samo u ovom sazivu Skupštine, poslednjem, mom četvrtom mandatu, glasala sam za nešto više od 720 predloga zakona od različitih predlagača. Ni za jedan nisam glasala zato što to nameće EU, nego zato što to menja na bolje bilo koji sektor u našoj zemlji. Ta priča "nameću nam se zakoni" je priča koja se uvek stavi, kakvu god promenu da predložite. Hoćete bezbedan saobraćaj, ne treba nam to, to nameće zakon iz EU. Hoćete reformu policije, ne treba nam to, to nameću ovi iz EU. Hoćete zaštitu autorskih prava, ne treba nam to, to nameću ovi iz EU. To je odbrana. Molim vas da ovo shvatite iz mog ličnog kapaciteta, ni za jedan zakon nisam glasala zato što je to nametnuto nego zato što ne valja nešto što građani u Srbiji treba da koriste u nekom sektoru. Da li su svi ti zakoni dobri, o tome možemo da vodimo debatu, da li su najbolja moguća rešenja i o tome možemo da vodimo debatu i da bude puno argumenata na strani onih koji kažu nisu dobra, da li je dobra primena tih zakona, i o tome možete voditi debatu, ali nećemo uspeti nikada da se složimo oko stava da su zakoni kojima se na bolje uređuju sektori, da se donose samo zato što se namećuiz EU, pritom, svi hoćemo da imamo uređeno društvo. Dakle, i vi izvanredno inače u svom izlaganju dajete argumentaciju o tome kolika je količina nasilja i potpuno se slažem sa vama i znam tačno koliki ste napor uložili kao predsednica Odbora ne samo u borbi protiv nasilja u našem društvu, nego i za temu za koju se malo zna, a to je koliko ste rada uložili u to da se u budžetima, i nacionalnom budžetu i lokalnim, da se vidi kakvu korist i da li uopšte ima korist za građane, bez obzira da li su muškarci i žene za sektore za koje su žene više zainteresovane. To je jedan inzvaredan rad ovog odbora kojim predsedavate. Samo mogu da se nadam da će bilo ko u sledećem sazivu ko vas bude nasledio uspeti da ponovi rezultat iz ove četiri godine. Dakle, vi i ja smo protiv nasilja u društvu. Treba nam regulacija kojom ćete delegitimisati nasilje, kazati – ne možeš da biješ nikoga samo zato što si jači i treba vam kampanja kojom ćete delegitimisati iz običaja nasilje, kojom ćete svakome dati poruku da se pred nasiljem ne sme ćutati, da ako na spratu vaše zgrade čujete buku, lomljavu stakla je ljudski reagovati, bez obzira da li ćete pomoći sami ili ćete zvati policiju, da morate da naučite nekako da pružite uputstvo nekome u policiji, jer on to ne zna po prirodi stvari. Šta se dešava sa nasiljem u kojem odrasli sin mlati oca ili muž mlati ženu ili oboje mlate dete? Dakle, treba nam regulacija i onda vi za te regulacije, zakone, propise kažete – to nam nameće EU. Ne, to nama treba zato što je nivo nasilja u društvu prevelik i do nas je da se dogovorimo koje će odredbe biti. Sjajno je biti opozicija ako imate pred sobom zakone koji imaju sve loše odredbe, ali je loše biti opozicija koja neće da bude u dijalogu o tome koliko i kako i da li je neka odredba loša. Da li je bezbednost žena ili muškaraca u našem društvu loša, to je tema izveštaja. Kažete da će biti forma i onda opisujete stanje u društvu rečenicom: bezbednost žena je loša. Ko o tome vodi računa? Vi ćete reći da postoje institucije. Gde su? Ko su institucije? Na koji način vode računa o tome, kojih kontroliše? Ako ćemo o tome da pravimo dijalog samo na Odborima, a ne želite da se time bavi i komisija, to je legitimno. Ono što bih volela da bude jedna od posledica razgovora rasprave o ovoj komisiji jeste i produbljavanje dijaloga o tome na koji način sve mi možemo da uredimo na bolje razne sektore u našem društvu, nezavisno od toga što nam se politički stavovi i ideologije razlikuju. Jednom sam bila na međunarodnom skupu upitana šta bih ja umela kao sugestiju da kažem bilo kome, bilo gde, u bilo kom regionu na planeti koji duboko pati od etničkih konflikata niskog ili visokog intenziteta, koji ima sećanje na mržnju, na netrpeljivost tokom decenija i vekova unazad i jedino što sam umela da kažem je da nam u takvom društvu da trebaju ljudi, i žene i muškarci, koji će odlučiti slobodnom voljom da se ne bave više time šta je čiji deda uradio čijem dedi, otac, pradeda, nego da se bave temom kako će im deca i unuci za 10, 20, 30 godina od danas. Ako takav predlog okarakterišete da je nametnut iz Evrope, ovim vam dokazujem da donošenje regulacija i uređivanje, uvođenje, temeljenje vladavine prava u Srbiji i donošenje odluke o tome kako će izgledati naša budućnost ima veze najviše sa nama. Pomoć EU je dobro došla, i savetodavna i finansijska i svaka druga, ali zakoni za koje glasam u ovoj skupštini glasam za njih zato što na bolje menjaju stvarnost ne samo danas nego za ubuduće. Primena tih zakona, mislim ne moram da dokazujem da sam poslednja koja bi bilo kojoj vladi, podržavala ili ne, oprostila što ne prati dobro primenu zakona i zato je predlog odluke o formiranju Komisije za praćenje nadležnosti vraćanje moći u Narodnu skupštinu. Mi smo i vaše kritike za broj agencija koje smo zakonima usvajali, nalazima rezultata tih agencija da mnoge od njih stoje i tome dijalog služi, takođe, i biću prva koja ću reći kada je neko u pravu, kao što ću biti prva koja ću braniti svoje pravo da znam za šta glasam i da niste u pravu da nam bilo šta bilo ko nameće. To je dobro za Srbiju, da razgovara sama sa sobom o svojim zakonima. Dakle, kao što smatram da je svaki zakon i svaka vlada u svojoj primeni podložna kontroli, tako smatram i da je dobrovoljno odricanje moći parlamenta, formiranjem nezavisnih tela, proces koji treba staviti pod kontrolu. Zašto sam bila sklona i ostala sam sklona procesu da mi se dobrovoljno odričemo moći? Zato što znamo da ljudi u Srbiji nemaju poverenja u instituciju, u političare i otuda odluka da se formiraju regulatorna tela, agencije, nezavisna tela u dobroj veri da će raditi posao kojim je poveren. Pošto većina od njih radi izvanredno, od zaštitnika građana i poverenika za informacije preko revizora, da ne ređam dalje, onaj jedna broj koji ne radi treba da bude naša tema ovde ali je to, ponovo se vraćam na vaše primedbe, slušam vrlo pažljivo sve poslanike i vidim da je stigla jedna percepcija o tim nezavisnim telima, kao što će biti ova komisija, da oni treba da rade za opoziciju. Za sva ta nezavisna tela sam glasala, tri od četiri najvažnija, radila na pravljenju tih zakona, tako da taj argument da se nameće iz EU, koliko god bio sladak i popularan, za stvaranje volje da se ne radi ništa na kontroli i da bude popularna rečenica – nije to moj posao, taj argument prosto ne stoji. Zato je komisija koju predlažem ovom odlukom na osnovu kolektivnog napora čini mi se dobar signal da parlament ima moć koju će svojom dobrom voljom preneti, tražeći da oni na koje moć prenosi, rade svoj posao profesionalno i da su podložni nadzoru i da će parlament uraditi upravo ono što stavljate kao primedbu, a to je da se ništa neće promeniti, hoće, posle prvog izveštaja da je zadovoljenje forme, nije nego je početak jedne nove stranice gledanja na bezbednost u Srbiji i da će, nadam se, zajedno smanjiti sadržaj rečenice sa kojom se sa vama potpuno slažem da je bezbednost žena loša, da je procenat nasilja u našem društvu prevelik i da mnogi oni kojima je posao da to smanje, ne rade dobro svoj posao. Na nama je da ih kontrolišemo, da zajedničkim radom napravimo bolje. Hvala.
Zahvaljujem potpredsednici Gordani Čomić, podnosiocu Predloga odluke o obrazovanju Komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN, žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji. Reč ima narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević.
Koliko mi je još ostalo od vremena? Šest, sedam minuta. Htela bih na dva važna komentara gospođe Čomić da odgovorim, a tiče se toga da smatram da nije u pravu. To su, prvo, što se tiče EU i propisa koje ova Skupština donosi po direktivama EU. Mislim da ne možete da negirate ono što su činjenice. U svakom obrazloženju zakona piše da ovaj ili onaj zakon donosite po direktivama ili po procenama EU. Sa druge strane…
Izvinite, moraću da reagujem zbog toga što javnost treba da zna istinu. Dakle, radi se o Rezoluciji 1325 Saveta bezbednosti UN.
Odgovaram gospođi Čomić, ne vama.
Molim vas, hoćete da dozvolite da vodim sednicu? Ne možete u horu da govorite, ipak smo u parlamentu. Ja svojoj uvaženoj koleginici želim samo da skrenem pažnju da se ne radi ni o kakvoj obavezi, nego o našem uvidu u to da je primena ove rezolucije u interesu teme u interese teme u koju ste očigledno, vi koleginice, ušli, ali samo da znate nikakav ničiji zahtev nije. Naša procena da primena te Rezolucije u Srbiji jeste korak napred u ostvarivanju prava žena da imaju i obavezu i odgovornost za učešće u bezbednosnim pitanjima.
Komentarisala sam samo ono što je Gordana Čomić komentarisala. Vi niste, nažalost, bili tu, tako da niste u toku. Smatram da se SRS otvoreno zalaže za to da zakone ne prihvatamo po direktivama EU i da SRS nikada neće ići u EU i da SRS će se uvek boriti protiv EU. To je naš stav bio i nadam se da će ostati i dalje. Sa druge strane, gospođa Čomić je rekla da sam rekla da se neće ništa promeniti. U okviru komisije koja se sastoji od predstavnika više ovih odbora postoje i predstavnici Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Htela sam samo da postavim pitanje – da li komisija mora da se odnosi samo na Odbor za bezbednost ili na Odbor za ravnopravnost polova, za koji smatram da je dosta uradio na poboljšanju položaja žena? Ne znam sada koliko je na ovoj deklaraciji, na ovoj komisiji, međutim, smatram da je stanje u zemlji takvo, a da ste ovde već predložili Odbor za rad i socijalna pitanja, međutim, podaci koji stoje, a to je da je preko 200.000 ljudi, od toga više od polovine žena, prima socijalnu pomoć. Znači da je prosečna plata manja od 320 evra. Od toga žene primaju još manju platu. Posebno primaju manju platu kada se nalaze na porodiljskom odsustvu. To su pitanja, ne znam na koji način ćete ovom komisijom, koja se tiču bezbednosti žena. Zašto se tiče bezbednosti žena? Zato što ste stavili da ovaj odbor ima svog predstavnika u ovoj komisiji. Znači, ova pitanja morate da rešavate. Kako ćete ova pitanja rešiti? Ova Vlada za ove četiri godine ništa nije promenila. Obećanja su bila 2008. godine jedno, a vidimo sada da, posle četiri godine, imamo preko 50.000 korisnika narodnih kuhinja, od toga su najviše žene i deca. Ova rezolucija se tiče posebno žena, ali tiče se i dece. Sa druge strane imamo veliku inflaciju. Ova inflacija je mnogo veća od svih zemalja u okruženju, tako da, na primer, u Grčkoj ona iznosi 4,7%, a vidimo u kakvoj situaciji se nalazi Grčka sa ovom inflacijom a, na primer, inflacije u Srbiji je preko 10%, 10,3%. Zatim, nezaposlenost i siromaštvo su veoma veliki problemi, posebno žena i dece. Ovi problemi svakodnevno rastu, ne smanjuju se. Oni se tiču bezbednosti svake žene i svakog deteta. Takođe, zdravstveno stanje žena je jako loše. Ovim novim budžetom koji ovih dana treba da donesemo, nismo mnogo videli da se radi na poboljšanju zdravstvenog stanja žena, a posebno dece. Bela kuga je problem koji nas svakodnevno sve više napada, međutim u okviru ovog budžeta nije ništa urađeno da se donesu mere finansiranja koje bi na neki način uticale na obrazovanje žena, na smanjenje abortusa, na poboljšanje kontracepcionih sredstava i svega toga što je jako potrebno. Srpska radikalna stranka smatra da i ravnopravnost žena i borba protiv nasilje i bezbednost žena je jako važna, ali da je to jedan širok pojam koji ne može da se reši samo na jedan deklarativan način i moramo da se sa tim problemom suočimo, odnosno vi kao Vlada da se suočite, a mi, SRS, ukoliko dođemo na vlast posle ovih izbora, imamo metode kako ćemo da sredimo i socijalne prilike u zemlji i zdravstvenu situaciju i bezbednosnu situaciju ne samo žena, dece, nego i svih nas prisutnih. Hvala.
Reč ima gospođa Čomić.
Zahvaljujem, predsednice. Legitimno je biti protiv evropskih integracija. Legitimno je i legalno tvrditi da Srbija ne treba da postane članica EU. To vam nisam osporila ni jednom jedinom rečju, niti ću ikome. Vaše pravo, vaš ideološki stav, vaša politika. Ono što sam ja pokušala da vam objasnim, da zakoni za koje glasam, glasam za njih zato što su dobri po Srbiju i ono što sam pokušala da vam objasnim, da način na koji se donose zakoni, ako doborovoljno prihvatite da koristite evropske integracije kao sredstvo, podrazumevaju dogovor sa EU, podrazumevaju dogovor koji vama čini dobro. Mogu da slušam slobodu vašeg političkog opredeljenja – nećemo u EU, prekinimo proces evropskih integracija, ali ne čujem ništa drugo. Ako ste stvarno ozbiljni sa tom idejom, onda podnesite zahteva da se stavi van snage Rezolucija od 13. oktobra 2004. godine, kojom je započet proces evropskih integracija. Ako ste stvarno ozbiljni, onda ne može mitološki rečnik, onda ne može umesto jedne sasvim konkretne ideje, koja se pretoči u realnost svaki dan. Hoćete zdravu hranu, hoćete da budete sigurni da svi mi, koliko nas ima u Srbiji, da jedemo zdravu hranu. Koji propis ćete koristiti? Kako će Srbija biti sigurna da ono što dobija zaista u sadržaju piše i na deklaraciji? Hoćete sigurne puteve, hoćete bezbednost u saobraćaju, hoćete vladavinu prava, onda moramo biti sigurni da ono što nudimo ljudima kao vladavinu prava zaista i jeste vladavina prava. Ako hoćemo da iz emocionalnih razloga kažemo EU u lice šta imamo, onda moramo iz racionalnih razloga kazati građanima Srbije šta ćemo sa ekonomskom saradnjom, sa ekonomskim partnerstvom sa EU. To je sve tema za debatu. Ja vama ne da ne sporim, nego mi je drago čuti bilo kakav argument koji nije emocija. Kažu narodni poslanici – i njima je drago. U to uopšte ne sumnjam. Dakle, emocije možemo da koristimo kad god to naš politički nerv zahteva, bez obzira da li razgovaramo sa biračima ili pokušavamo ovde argumentima da razmenjujemo stav o jednoj komisiji, ali emocije ne pomažu za ljude koji hoće da znaju da je budućnost Srbije osigurana vladavinom prava, dobrom ekonomijom, stabilnom životnom sredinom koja se čuva i unapređuje i borbom protiv svega onoga što nam nedostaje kao državi da bi se zvali društvo dobre uprave. To su evropske integracije. Vaš stav da budete protiv je, ponavljam, legitiman, ali paradoks je u tome što sve ovo što ste sa mnom podelili u vašem izlaganju je tema za izveštaj ove komisije – siromaštvo, marginalizacija, diskriminacija, različito plaćanje žena i muškaraca. Time se bavi komisija protiv koje ste vi, jer je samo forma. Ne može oba. Ne možete da znate šta j spisak nevolja koje žene imaju. Da vam ja ponudim komisiju koja će o tome napraviti izveštaj i predlog mera i zaključaka šta i ko da uradi da ne bi ženama bilo toliko loše koliko vi opisujete, sa čim se ja slažem, a onda vi kažete – to je forma. Ne može oba. Ne možete i da kažete – mi smo protiv EU i da time, što je legitimno, ponavljam, u stvari ispunjavate prostor argumenta neznanjem o tome a zašto smo mi za EU. Ne zanima vas zašto sam za. Mene zanima zašto ste vi protiv. I ja vas slušam. A vi meni kažete – ovo je spisak loših stvari, loših konteksta u kojima žene i muškarci žive. Ja vama kažem – evo komisija, evo zakon, evo zajednički rad. Vi kažet – to je samo forma. To je nedostatak u našem dijalogu. Zajednička je šteta. Niti vi tu imate nekakvu korist, niti ja. Zato smatram da je dijalog koji smo imali tokom protekle dve godine o učešću žena u sektoru bezbednosti dragocen. On je omogućio da zaista čujemo i slušamo jedni druge. Srbija se menja. Naš posao ovom komisijom je da pažljivo pratimo kako te promene proizvode posledice na život pojedine žene u Srbiji, koliko će biti bezbednije i koliko će se osećati bezbednijom za godinu dana od danas, ili da analiziramo kako se osećala i da li se osećala bezbednom godinu dana ranije. Znači, treba ispitivanjem, razgovorom sa ljudima da utvrdite koliko žena u Srbiji se boji ujutru da pusti svoje dete u školu zato što živi u kvartu gde nije dovoljna bezbednost. Koliko žena u Srbiji strahuje od čega? Koliko zebnje ima? To su sve stvari kojima se bavi ova komisija i zato i Odbor koji spominjete. Ne postoji način da ljudi zajednički naprave dogovor o budućnosti, osim da jedni druge slušaju. Meni je zadovoljstvo da vas slušam i da pokušam da odgovorim na svaki argument koji imate protiv formiranja komisije, odnosno protiv odluke koju sam podnela kao rezultat kolektivnog napora. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospođa Paunović kao ovlašćeni predstavnik ima još dva minuta. Ostalo vam je kompletno vreme, 68 minuta i 24 sekunde. Imate reč.
Zašto smo mi protiv EU, to je naš stav i to je ideologija koja je od 1991. godine i nije promenjena. Nije tačno da mi nemamo alternativu EU. Mi imamo alternativu, a to je Rusija, Kina, azijske zemlje, Srbija koja ima svoje resore, svoja bogatstva, poljoprivredu posebno. Zbog toga smatramo da se trebamo okrenuti i prema našim resursima, a da ne uvozimo sve i svašta iz EU. Ono što je lošijeg kvaliteta, što neće EU da prihvati, to nam nameće. Sa druge strane, ono što je jako važno i što je štetno, to je što se kroz zemlju Srbiju provoze i ubacuju i radioaktivne materije, ubacuje se genetski modifikovana soja i sve ono što može da šteti razvoju i budućnosti ove Srbije. Mi smo za to da naša deca žive u zdravoj i slobodnoj Srbiji i zbog toga se zalažemo i ovom komisijom i drugim zakonima za koje nismo glasali, a to smo i dokazali jer su mnogi zakoni koji su ovde izglasani došli na reviziju, dopune, izmene, i to više puta sve to. Sa druge strane, nema nijednog izveštaja ovde u Skupštini, ima izveštaja o tome koliko je zakona usvojeno za ove četiri godine, ali nema izveštaja koliko je zakona implementirano odnosno koliko se zakona primenjuje u praksi. Mnogi zakoni su ostali samo mrtvo slovo na papiru, o čemu mi govorimo kada vidimo da je zakon loš. Mi uvek govorimo dobronamerno, radi građana Srbije. Nisu to naša mišljenja koja su samo suprotna od vašeg. Ima i toga, ali se prvenstveno zalažemo za dobro građana Srbije. Zato smatramo da ova komisija u nekom obliku treba da postoji, ja nisam rekla da ne treba da postoji. Ukoliko budete kolegijalni i ukoliko budete objektivni, vi ćete komisiju formirati da u njoj budu i opozicione stranke u onom procentu kako su zastupljene u ovoj skupštini.
Vreme. Gospođa Gordana Čomić ima reč. Izvolite.
Saglasna za sastav komisije i za predstavnice i predstavnike iz opozicije. Mislim da sam to već rekla, ali bih ponovila argument o tome da se stavi van snage Rezolucija o pridruživanju EU od 13. oktobra 2004. godine i da se nešto desi sa Kinom, Rusijom, ili već kojom god zemljom birate od prijatelja Srbije, pada mi dva argumenta. Ako su evropske integracije u pitanju kao sredstvo kojim menjate na bolje društvo u kojem živite, u kojem želite da napravite dobru upravu, da iskorenite loše navike, pre svega, u upravi i na raznim mestima gde je dovoljno vremena bilo da se stvore loše navike. Ako poredite evropske integracije kao sredstvo kojim postižete taj cilj, videćete da vam one vrlo lako daju odgovor na pitanje – ko šta radi, kako radi, kada mora da završi posao, koliko sve to košta i ko će to sve da plati. Za ideju koju vi imate ,koja je lepa,Srbija, i Kina, i Rusija preko okeana i kontinenata, nedostaju i pitanja i odgovori. Postoji samo lepa želja da se bude u nekom društvu koje bi sa nama podelilo svoju moć. Ako pitate ekonomiju u ovoj zemlji, onda vidite da će njihov odgovor biti oprečan i da će oni kazati – EU. Ali, legitimno je sanjati. Štaviše, smatram da sve što se desi u realnosti se prvo odsanja. Tako da vama ne odričem nikako san o tome da Srbija umesto kao punopravna članica EU, promenjena evropskim integracijama kao sredstvo, bude vašim predlogom članica nekakvog drugog saveza država. Ono što je potrebno da bi se san pretvorio u realnost je rad. Meni je drago što je jako puno ljudi, pre svega, stanovništva Srbije, ne mislim tu na političare i na sve ostale, jako puno uradilo da se mnogo toga što postoji u Evropi, u EU, da sada postoji i u Srbiji. Zemlje koje ste pomenuli, onda morate pominjati zajedno sa parametrima sa kojima se kod njih opisuje položaj žene, u Rusiji i u Kini. To nisu parametri kojima bi se hvalili. Potpuno sam sigurna da ni vi ne biste želeli da žene Srbije žive u kontekstu manjka prava ili ekonomskih, ili socijalnih, ili svojih ženskih ljudskih, kako to pokazuju parametri i u Rusiji i u Kini. To je, ne kažem da se i oni neće menjati na bolje, naprotiv, naravno da će se menjati na bolje i da će se menjati na bolje, tako što će se menjati po sredstvima evropskih integracija. Za kraj, svakako članica u komisiji koju predlažem da bude ona koju vi predložite, meni bi zaista bilo zadovoljstvo da to budete baš vi kao predsednica Odbora za ravnopravnost polova, jer smatram da je dokaz posla koji ste obavili kao predsednica, najbolja preporuka i za komisiju. Ako nešto vredi, moj glas na vašem odboru imate. To je sasvim sigurno.
Zahvaljujem. Prelazimo na rad prema rasporedu narodnih poslanika prijavljenih za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke iz tačke 16. dnevnog reda i dajem reč narodnom poslaniku Radoslavu Milovanoviću. Naravno, vi imate 93 minuta na raspolaganju.
Iskoristiću sve vreme. Poštovana predsednice Skupštine, poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, kada dođe na red tema koja se tiče ljudskih prava, prosto je neverovatno da na toj temi ne možemo da nađemo suglasnost među poslaničkim grupama, ali dobro, to je deo Srbije. Ponosan sam što sam bio poslanik u periodu kada je Narodna skupština Republike Srbije donela tako važne zakone koji se tiču ljudskih prava, pre svega Zakona protiv diskriminacije, zatim poverenicu za zaštitu ravnopravnosti, Zaštitnika građana i poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka i ličnosti. Zašto ravnopravnost polova? Ravnopravnost polova čini danas nerazdvojni deo korpusa ljudskih prava. Pitanje ravnopravnosti polova predstavlja zato jedan od osnovnih pokazatelja demokratičnosti u društvu. Budući da žene čine nešto preko polovine stanovništva, one takođe i pitanje razvojne politike, društvene, koja koristi polovinu svojih ljudskih resursa, ne planira na pravi način svoju budućnost. Može se reći da ravnopravnost polova pomaže stabilnosti društva, doprinosi toleranciji, jača transparentnost, kao i da uvodi moderne standarde koji nas približavaju međunarodnim modernim standardima. Zašto ne zakon, već odluka? Zato što je ovo samo jedna od aktivnosti iz akcionog plana koji traje od 2010. do 2015. godine. Polovi nisu jednaki i ne treba ih veštački izjednačavati, ali moraju biti ravnopravni i mora se razviti stereotip o ženskim i muškim ulogama, ženskim i muškim zanimanjima, naročito danas kada se uz primenu novih tehnologija otvara sve više mogućnosti za ravnopravan rad. Žene i muškarci su komplementarni i zato u ravnopravnom odnosu i iskrenom partnerstvu treba da grade društvo 21. veka. Veoma je važno da i žene i muškarci imaju jednake šanse u životu, da su jednako tretirani, jednako plaćeni za isti rad, jednako napreduju u karijeri, da imaju jednaka prava, da izaberu svoj lični put i upravljaju svojim životom, jednaka prava na sreću. Što se tiče Ministarstva odbrane Vlade Republike Srbije, sve ono što sam video u ovim aktivnostima koje je uradio Beogradski fondza političku izuzetnost, zahvalio bih se gospođi Sonji Liht koja je pripremila niz seminara na ovu temu, a to je reformski deo koji je upravo uradilo Ministarstvo odbrane. Ono je, u nekom smislu, bilo predlagač ovog nacionalnog akcionog plana. Srbija je među 20 zemalja prva napravila nacionalni akcioni plan. Vlada je svoj deo posla uradila na valjan način, formiran je politički savet i ostalo je da i Narodna skupština Republike Srbije odradi svoj posao. Na zadnjem javnom slušanju i na zadnjem skupu koji je bio u Zrenjaninu, gde je bilo prisutno oko 15 narodnih poslanika i poslanica i predstavnika nevladinih organizacija, dogovorili smo se koji odbor treba da predloži i kakav treba da bude sastav ove komisije. Naravno, posle javnog slušanja došlo je i do dogovora jednog dela stranaka opozicije i vladajućih partija o formiranju ovakve jedne komisije koja ima jedan poseban zadatak, a njen zadatak je da prati sprovođenje nacionalnog akcionog plana i da jednom godišnje podnese izveštaj sa predlogom mera Narodnoj skupštini Republike Srbije. Šta je pokazala praksa u susednim zemljama i šta je važno što se tiče sektora bezbednosti, zašto ova tema rodi bezbednosti? U BiH ima samo 4,9% žena pripadnica u vojsci, u Hrvatskoj ima 12%, u Srbiji 7,2%, u Mađarskoj 19,6%. Što se tiče policije, tu je situacija drugačija, od 19 do 21% ima žena u policiji, 12,5% ima u Crnoj Gori, 25% u Hrvatskoj. Najviše ima u Estoniji, 33,5%. Ponosan sam što živim u Srbiji, današnjice, koja je po stepenu ljudskih prava verovatno u samom evropskom vrhu. Nešto važno se desilo u nama susednim zemljama i važno je to pomenuti i danas u Narodnoj skupštini. Austrijski parlament je 9. decembra 2011. godine doneo odluku o promeni austrijske himne, baš u pogledu rodne ravnopravnosti. Voleo bih da se i u ovoj Narodnoj skupštini koristi rodno osetivi jezik, da razdvajamo poslanike od poslanica, mislim da to nije teško. Imam utisak da se mi nekad sasvim dobro razumemo, kada smo van ove sale, a da nekada pokušavamo da sebe drugačijim predstavimo ovde ili svojim šefovima. Ponosan sam što sam član DS, jer vidim da je sada 80% stranaka u Srbiji i 80% poslanika praktično preuzelo program DS. Sva ova načela mi promovišemo 21 godinu. Veoma je važno, kada su u pitanju ljudska prava, da tu imamo bar približno saglasje. Ne mogu da se složim sa konstatacijama da mi ovo radimo zbog EU, zbog pritisaka i svega drugog. Mi ovo radimo da bi pojačali ljudska prava u zemlji u kojoj živimo. Istovremeno, iz još jednog razloga sam ponosan što sam poslanik u Skupštini gde su predstavnici gotovo svih nacionalnih manjina i zato što je za prošli budžet glasao i poslanik albanske nacionalne manjine. To je nešto što je krupan napredak. I pored ovakvog dobacivanja, ja ću podržati formiranje ovakve komisije i nadam se da će većina poslanika, u to sam ubeđen, glasati za ovako nešto. Ovo je važno da bi se promenilo društvo, da bismo nastavili putem jačanja ljudskih prava. Mislim da je to nešto oko čega možemo svi ovde da se složimo. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Milovanoviću. Dajem reč narodnoj poslanici Dušanki Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, žene u Srbiji čine 51,4% populacije, iako su u većini one u našem društvu koje se deklariše kao demokratsko, ni približno tom procentu nemaju uticaj na odlučivanje ni u svom poslu, pod uslovom da su zaposlene, a kamoli po pitanju uticaja na sektor bezbednosti. Uloga žena u odlučivanju kod nas doseže samo do šefovskog mesta ili eventualno načelničkog u sektoru zdravlja npr. dok su direktorska mesta rezervisana gotovo samo za muškarce. Odnos našeg društva, pa i vlasti, prema ulozi žena u odlučivanju, ogleda se i u sastavu naše Vlade. Takođe postoji i deklarativno zalaganje za većim učešćem žena i u političkom životu kroz kandidovanje za narodne poslanike i odbornike i to je, uostalom, zakonska obaveza. Ali to je samo kod predlaganja, ne i kod izbora narodnih predstavnika u republičkom i opštinskim parlamentima, ne bar 50% prirodnih, koliko bi trebalo da bude. Naša zemlja, kao članica UN, u obavezi je da donese nacionalni plan za primenu Rezolucije 1325 SB UN, žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji od 2000. do 2015. godine. Rezolucija SB UN je doneta 31. oktobra 2000. godine. Ona ima za cilj da uključi žene u proces uključivanja i odlučivanja po pitanju bezbednosti jedne zemlje. Pored ove, usvojene su još dve prateće rezolucije, 1820, 1888, odnosno 1889, koje su pokrenule globalnu debatu o ulozi žena, o promeni i samom pristupu bezbednosti. Pitanja iz oblasti bezbednosti zemlje su oduvek bila posao muškaraca. U ovom veku stavovi po tom pitanju se menjaju u skladu sa opštom demokratizacijom kompletnog društva. To nije loša ideja pod uslovom da žene koje se nalaze u poziciji da odlučuju o bezbednosti, globalnoj ili lokalnoj, slušaju samo svoju žensku intuiciju i pozitivan odnos prema društvu bez konflikta. Ali, u praksi one žene koje odlučuju o globalnom miru ili ratu pratile su mušku politiku, verovatno dokazujući se ravnopravnima na toj poziciji. Primer su Golda Meir, Madlen Olbraj, Margaret Tačer, Hilari Klinton, Angela Merkel, a da ne zalazim u dalju prošlost. Ove žene nikako ne mogu biti uzor onim ženama koje će u budućnosti, shodno ovoj rezoluciji, odlučivati o bezbednosti u svetu. Golda Meir je vodila rat između Izraelaca i Palestinaca, a o Madlen Olbrajt i da ne govorim, svi smo to osetili na svojoj koži tokom bombardovanja Srbije, a pre toga i Republike Srpske. Margaret Tačer je vodila rat protiv Argentine za Foklonska ostrva, dok se Hilari Klinton i Angela Merkel već nalaze na putu svojih muških prethodnika. Rezolucija obavezuje i Srbiju da je primenjuje i sa tim u vezi je ovaj predlog odluke o obrazovanju komisije za praćenje i sprovođenje ovog plana. Ova komisija treba da razmatra i redovne izveštaje i šestomesečne izveštaje o radu političkog saveta za sprovođenje Nacionalnog plana. Po ovoj odluci komisija se obrazuje u sledećem sastavu: predstavnik odbora Narodne skupštine u čijem delokrugu su niz pitanja iz oblasti ravnopravnosti polova, predstavnik odbora Narodne skupštine u čijem delokrugu su pitanja iz oblasti odbrane i unutrašnjih poslova, predstavnik odbora Narodne skupštine u čijem delokrugu su pitanja iz oblasti spoljnih poslova, predstavnik odbora Narodne skupštine u čijem delokrugu su pitanja iz oblasti rada i socijalne politike, predstavnik odbora Narodne skupštine u čijem delokrugu su pitanja iz oblasti pravosuđa i državne uprave i predstavnik poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Šta znači da se obrazuje komisija, a da nam pri tom nije ponuđen njen sastav, ne znamo ko će biti u toj komisiji? Nacionalnim planom je predviđeno obrazovanje nadzornog tela koje će pratiti sprovođenje, odnosno nadzor nad sprovođenjem ovog plana. Kažete u obrazloženju da nisu potrebna finansijska sredstva u budžetu za 2012. godinu, što znači da će članovi komisije i nadzornog tela raditi volonterski. Hitan postupak se predlaže kako bi se njegovim donošenjem pre kraja Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije omogućilo da se u najskorije vreme imenuju članovi komisije i tako omogući komisiji da blagovremeno počne sa radom. Zaista, ta komisija posle 11 godina od donošenja pomenute rezolucije Saveta bezbednosti UN treba što hitnije da počne da radi, odnosno od 2004. godine, po preporuci generalnog sekretara UN. Ovo je neozbiljno i prema sadržaju rezolucije i prema Savetu bezbednosti UN. Mnogo je bliže istini da ste ovaj predlog stavili na dnevni red po hitnom postupku, jer vam je bio zaturen čitavu deceniju u nekim fiokama, jer se demokratska vlast od 2000. godine bavila samom sobom i koalicionim kapacitetima, kako bi što duže opstajala na vlasti. Ostalo je još samo tri godine da se žene u Srbiji angažuju po ovom planu, na planu bezbednosti, ali vi očigledno nećete biti u prilici da to odradite, već će to biti posao buduće ozbiljnije vlade, u kojoj, nadam se, vi nećete biti.
Narodna poslanica, potpredsednica Gordana Čomić ima reč.
Biće mi veoma drago da buduća vlada po vašoj preporuci zaista ozbiljno postigne sve zaostale poslove i da buduća vlada odgovara ovoj komisiji na način kako je odlukom o komisiji propisano, zato što se ovde uopšte ne radi ni o jednoj vladi, naprotiv, radi se o nadzornom telu Narodne skupštine. Imate dobru primedbu o tome da treba dati odgovor na pitanja o sastavu i finansijskim sredstvima. Odbori su ti koji će odlučiti. Ovde je nekoliko puta naglašeno, ja ću ponoviti, da je potrebno pri formiranju komisije voditi računa da komisija ima predstavnike i opozicije i vladajuće većine. Što se finansijskih sredstava tiče, naši odbori i inače imaju u budžetu skupštine sredstva za odborski rad i ukoliko bude potrebno da se posebno nađu sredstva za rad komisije i te i drugih radnih tela, to se podrazumeva da je u budžetu Skupštine za rad odbora, radnih tela i ad hok tela Narodne skupštine. Ono što mi je drago da ste podelili sa nama je takođe deo koji može odmah da bude u izveštaju koji će ova komisija praviti, jer smatrate bezbednosnim rizikom činjenicu da nema žena direktorki, da direktorska mesta su za muškarce. Potpuno se slažem da to može da bude bezbednosni rizik, pogotovo ako se radi o kompanijama gde većinu i radne snage i onog upravljačkog sloja do upravnog odbora ili direktora čine žene. Imala sam prilike da slušam razne poglede na to kako to može biti bezbednosni rizik i slušala sam različite argumente. I tada i sada sam na vašoj strani. Dakle, više žena na rukovodećim položajima podrazumeva veću bezbednost, veće osećanje bezbednosti u društvu. Sastav vlade, i tu se potpuno sa vama slažem. Potpuno je neprimerenoda ako vam padne na pamet sastav vlade razmišljate samo o muškarcima. Kako bi bilo koja vlada izgledala da ima veći broj žena, možemo da vidimo u nekim vladama koje su bile u Španiji, koje su bile u Portugalu, u Švedskoj ili u Norveškoj i jedna vlada u Velikoj Britaniji. Da li je to garancija da će ta vlada raditi najbolje moguće? Mislim da ćemo se nas dve složiti da nije samo po sebi, ali je bolje da u vladi koju formira jedna stranka ili koalicija, svejedno, prosto i većina koja tu vladu predlaže i mandatar koji predlaže sastav vlade da ima u vidu da ne žive u jednom društvu samo sposobni muškarci, nego da žive izuzetno sposobne žene i da one zbog raznih istorijskih razloga jednostavno bivaju, neću reći, gruba je reč, diskriminisane za sposobne i jake žene, koje su u raznim sektorima i u Srbiji i u svetu. Ne podrazumeva se da gledaš u banku podataka sposobnih žena kada misliš šta bi najbolje bilo da bude za mesto ministra. Da li je to bezbednosni rizik za ovu komisiju? Za debatu je, dakle, za buduću komisiju koju budemo formirali da se vidi da li je ili nije. Ono što se takođe sa vama slažem je tvrdnja da su pitanja bezbednosti oduvek bila rezervisana za muškarce i to je tema za izveštaj ove komisije. Zašto je to tako i kakvi su rezultati? Da li i kako tu nešto menjati? Mislim da komisija treba da bude potpuno otvorena za svaku vrstu ovakvog dijaloga i da je važnije da razgovaramo o tome ima li dijalog smisla, nego da li dolazi iz nekakvog političkog ili ideološkog konteksta. Meni je to generalno životni stav, ne mogu da ga preporučim, ali ja ga imam i smatram ga dobrim. Ne bih ga imala da ga ne smatram. Naveli ste primere – žene prate mušku politiku i prate muški model kada dođu do pozicija moći. To je vrlo čest primer. Samo, šta zaboravimo? Zaboravimo kontekst u kome gledate Goldu Meir. Koliko još premijerki je bilo od 180 država sveta? Kada spominjete Margaret Tačer, koliko još premijerki je imala Velika Britanija ili koliko ih je bilo u kontekstu i vremenu u kome je ona radila? Spominjete Angelu Merkel, koliko kancelarki je imala Nemačka? Molim narodne poslanike koji znaju odgovor na ovo pitanje, da imaju strpljenja da me saslušaju. Rado ću naučiti od narodnih poslanika koji smatraju da znaju. Ne mogu da ih čujem razgovetno dok govorim, pa ih molim za strpljenje. Dakle, ako gledate model pa kažete – ne treba da bude žena u politici, jer vidi ovih sedam žena. One se ponašaju isto kao muškarci. Onda je to argument u prilog zahtevu da bude bar 30% žena, da bude žena direktorki, da bude žena u Vladu, da nas bude 84 ovde od sledećeg saziva Skupštine, da nas bude na mestima gde se deli odgovornost. Mislim da se tu potpuno slažemo i da jedna takva analiza, zašto se uzima primer Golde Meir i na koji način je to Golda Meir, ili bilo koja od žena koje ste spomenuli iz politike, tako loš primer, je upravo u prilog o budućoj debati da vidimo koliko je loših premijera, ili predsednika u istom vremenskom kontekstu bilo u odnosu nju jednu. Ona je takva da je verovatno morala da bude premijerka kao Margaret Tačer, ili Angela Merkel. Poslednje što ste kazali i sa čime se naravno ne slažem, je komentar koji dajete kao opasku o motivima zašto podnosim predlog ove odluke, da su tu, kao i prethodnih 10 godina, vodi računa samo o sebi i koalicionim kapacitetima. Dve su netačnosti izrečene u toj opaski. Prva, je da kad se vodi računa samo o sebi, onda se ne zalažete javno za stvari koje nisu popularne, za stvari za koje svako misli da ih lako može anulirati kao argument, a to je – dajmo komisiju koja će praviti izveštaj o ulozi, o broju, o učešću žena u sektoru bezbednosti i žena u konfliktima koji su niskog intenziteta, žena u upravljanju konfliktom i postkonfliktnim društvima. Niko to ne može da radi zbog sebe, zato što je to tema koja nailazi na blago rečeno nerazumevanje većine, zato što je snaga stereotipa koja postoji o tome čiji je sektor bezbednosti toliki, da vam treba puno zajedničkog rada da bi dokazali da je tačna rečenica – nećemo mi nikakvu moć u sektoru bezbednosti, nećemo čak ni muške modele za žene koje će po prirodi stvari imati moć. Hoćemo podelu odgovornosti i povećanje osećanja bezbednosti svakoga od nas. Drugo, spominjati koalicione kapacitete pokazuje nedostatak informacija o vladama koje je Srbija imala od obnavljanja višestranačja 1990. godine, sem Vlade 1990. godine, i jedne koja je bila manjinska. Sve su bile koalicione. Srbija će uvek imati koalicione vlade. To je priroda biračkog tela. Mešati stav o tome na koji način se formiraju strateške koalicije, ili na koji način se formiraju koalicije sa misijom da se nešto dobro desi u društvu, sa motivom da ja budem kao formalni, praktično samo predlagač, da budem ishodište rada mnogih je prosto nedovoljno dobar argument. Sa većinom stvari koje ste izneli slažem se da odmah uđu u izveštaj i predstavljaju praktično argumentaciju u prilog i vašeg glasanja kada je u pitanju komisija koja će pratiti primenu Rezolucije 1325 u Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Narodna poslanica Vjerica Radeta ima reč.
Da se podsetimo, govorimo o Predlogu odluke o obrazovanju komisije za praćenje sprovođenja Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN – Žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji, od 2010. do 2015. godine. Vi ste verovatno, kada je predložena ova tačka dnevnog reda, očekivali da o ovome nešto neće ni da se raspravlja, da će to tako da prođe kao neka lepa priča, bajka, ali ovo je mnogo ozbiljnije i ovo zaista zaslužuje da se ovome posveti pažnja, da se govori o ovome, ne samo sa aspekta o kojem je ovde govorila gospođa Čomić, nego pre svega sa aspekta onog što se dešavalo u Srbiji i u ovih 11 poslednjih godina, a i na teritoriji bivše Jugoslavije, s obzirom na jednu od tačaka ove rezolucije od 1990. godine na ovamo. Naravno, naglasiću na početku, da se SRS bori i boriće uvek protiv svake vrste diskriminacije i protiv svake vrste nasilja. Moram da kažem da nikada u životu nisam doživela da me neko diskriminiše toliko koliko to radi gospođa Čomić, kad predsedava parlamentom. Sve do danas bila sam uverena da ona to radi zato što sam ja žensko, pa iz nekog razloga ne podnosi žene. Međutim, kad danas ovako lepo priča o ženama i o ženskim pravima, onda mi je postalo jasno da me zapravo ne podnosi zato što sam član SRS i da me diskriminiše kao poslanika SRS. Sada, naravno, ne bih, ne morate za taster, gospođo Đukić-Dejanović, ali govorimo o diskriminaciji, govorimo o položaju žene. Ako neko meni ne da progovorim, kao što ste vi sad upalili vaše crveno to dugmence, znači sada ćete da mi skrenete pažnju, ovde smo slušali od predstavnika… (Predsedavajuća: Dobro je što uviđate da treba da vam skrenem pažnju.) Ne, nego ja vama skrećem pažnju. Ovde smo malopre slušali od predstavnika predlagača ove komisije priču široku i duboku, ne znam koliko. Naravno, mi iz SRS nemamo ništa protiv toga. Mi se istinski borimo za svaku vrstu ravnopravnosti i mi oduvek pričamo da narodni poslanik može da priča koliko god hoće i o čemu god hoće i da narodni poslanik odgovara samo biračima na izborima. Lepo je da ste to danas prihvatili, ali samo dok je gospođa Čomić govorila. Čim ja krenuh, vi crveno dugmence. Nije u redu i nije u skladu sa ovom rezolucijom. Takođe, hoću da naglasim da nikad u životu nisam videla toliko pravnog nasilja koliko ga vidim u ovom parlamentu, zahvaljujući 126 dugmića. Sa tih 126 se sprovodi takvo pravno nasilje, kršenja Ustava, gaženja Ustava, nepoštovanja rezolucija skupštinskih, nepoštovanja zakona, Poslovnika. Šta god vam padne na pamet, samo da se prethodno dogovorite i istrgujete sa 126, može sve. Možda vam se čini da ovo nema veze sa ovim, ali polako, tek sam u uvodu, imamo dosta vremena, pa moramo da koristimo vreme da nam se ne zameri kako narodni poslanici sede, a ne rade svoj posao. Naravno, o srpskim radikalima to nikada nije bilo moguće reći, jer mi zaista maksimalno radimo svoj posao. Ovde smo čuli, kada se govori o tim ženskim pravima, pominje se žensko pravo na sreću. To sam zabeležila, bilo mi je i nteresantno. Ne znam kako može postojati žensko pravo na sreću i muško pravo na sreću. Sreća i pravo na sreću nema nikakve veze sa polom. Zašto je kolega Milovanović hteo da tako lepo zvuči to što je on govorio, ne znam. Jesam dobacivala dok je govorio kolega Milovanović i gospođa Čomić, dobacivala sam – probudite se, hajde da pričamo o realnosti, da pričamo ono što stvarno jeste. Gospođa Čomić kaže da je ponosna što je glasala za, čini mi se 770 zakona u parlamentu i kaže da nije glasala za te zakone zato što su se oni donosili po nalogu EU. Naravno, mi znamo da je bar 98% tih zakona doneto zato što ste morali, zato što vam je naloženo iz EU. Branite se vi koliko god hoćete od toga, to je činjenica. Toga nema u predlogu ove odluke, ali u predlogu svakog zakona stoji – na osnovu te i te direktive EU. Dakle, od toga ne možete da se odbranite, ali to i nije tema. Bilo bi dobro da nam gospođa Čomić kaže, od tih 770 zakona za koje je ona glasala sa ponosom, da nam nabroji bar sedam od kojih građani Srbije bolje žive, bar sedam koji su otvorili nova radna mesta, povećali plate, smanjili troškove lečenja, obrazovanja, doveli istinski u ravnopravan položaj ženu sa muškarcima. Ako nabrojite tih sedam, onda ćemo moći malo drugačije da razgovaramo Kaže gospođa Čomić, kako se ona zalaže za dijalog, za parlamentu demokratiju itd. pa je napomenula agencije i kaže da prihvata dosta momenata koje smo mi iz SRS iznosili kada smo tvrdili da je nepotrebno da Srbija ima agencije kao paradržavne organe. Naravno, nije gospođa Čomić rekla da su to paradržavni organi, nije rekla sve agencije nego neke agencije, a ja tvrdim mi u SRS kažemo sve agencije su paradržavni organi i ne trebaju nam. Ali pitanje za gospođu Čomić, ako se slaže da zaista i rekla je da će prva podići ruku da se neke agencije ukinu, tako je rekla, e onda je samo pitanje za gospođu Čomić, da li će glasati za budžet koji nije ukinuo ni jednu jedinu agenciju. Koje godine će biti to da će gospođa Čomić da glasa da se ukinu agencije? Kada ne ostane ni jedan prebijeni dinar u državi Srbiji, a pitanje je i ovako sa čim raspolažemo. Ako se kao predlagač, gospođa Čomić istinski zalaže za ravnopravnost žena, onda bi bilo dobro da se kao neko ko je u vladajućoj koaliciji, da se istinski potrudi, da učini nešto da se promeni ekonomski položaj žena u Srbiji, koji je katastrofalan. Da pitate gospođu Čomić, na primer Miškovića koji ima ovaj veliki lanac sad ga prodao "Delezu" ali do skora je bio Miškovićev, veliki lanac mini i maksi marketa, najveći broj zaposlenih kod njega su žene. Da li ste ga nekada pitali zašto te žene za kasom rade za 14.000 do 16.000 dinara? Kako će onda one da traže nekakvu ravnopravnost, da li mogu od tih 16.000 ako zarade, da li mogu da plate obdanište, da li mogu da plate nekoga da im pomogne nešto u kući pošto one rade ceo dan? Da li mogu na neki način, da li mogu da se bave politikom? Da li im ostaje vremena posle tog mukotrpnog rada za 16.000 dinara, plus ono što dođe kući pa mora najpre da vidi kako od ničeg da napravi večeru i ručak za sutra, pa da čuva dete, pa da čisti, sprema, pegla, pere i kada će da se bavi politikom, gospođo Čomić? Dakle, morate da postavite ekonomski odnos da biste žene uključili u sve segmente društva. Pričate o tome kako se vi zalažete ali samo to lepo zvuči kad tu pričate, znate ličilo i je malo pre kao da je gospođa Čomić na nekoj bini. Ali gospođo Čomić mi smo vam ovde više puta skretali pažnju. Vi ste dve godine, kad kažem vi onda mislim na vladajuću koaliciju, a gospođa Čomić je deo vlasti. Dve godine ste ženama koje imaju privatne radnje, pa su bile na porodiljskom bolovanju, naplaćivali dupli doprinos. Mi smo vam skretali pažnju odavde, ali vas baš briga što ste na taj način žene doveli u neravnopravan položaj i tek sad to menjate, a dve godine pričamo o tome. Zašto sada menjate? Zato što će uskoro izbori, pa treba one žene frizerke, prodavačice, ne znam koje su sve imale, koje su sve vrste radnji bile u pitanju, i sad treba da zaborave da su dve godine morale da plaćaju dupli doprinos, a na trudničkom bolovanju,a vi se kao nešto borite protiv bele kuge. Da, ali samo na priči. Da li vi znate, gospođo Čomić, odnosno znate mi vam redovno govorimo sa ovog mesta ali da li ste nešto preduzeli kao deo vladajuće koalicije, da li recimo kažete Borisu Tadiću kada ide na Kopaonik sa privrednicima da im skrene pažnju da ne smeju da diskriminišu žene. Da niko ne sme da pita mladu ženu kada dođe da se zapošljava da li je udata, da li će da se uda, da li će da rađa decu. To se dešava i to je redovna pojava. Evo, slučaj iz komšiluka, a znam slučajno a ima takvih slučajeva koliko hoćete ali primer ću da vam kažem. Žena radi kod privatnika i hteo da je prijavi i ona iskreno kaže da je trudna. On na sve to kaže, radi dok ti se ne bude video stomak, radićeš na crno ali znaš ja ne mogu da te prijavim. To je problem i tu vrstu problema gospođo Čomić treba da rešavate vi koji ste vlast. Mi vam skrećemo pažnju i mi vam kroz razne amandmane na razne zakone pokušavamo da pomognemo ali vi to nećete da čujete. Vi mislite sad vi pričate lepu priču i svi koji su danas slušali sednicu kažu, jao kako je nama dobro, ne znam da mi je ovako dobro dok mi Gordana Čomić ne reče. Zna narod kako živi, gospođo Čomić. Pričali ste o tome, o ženama u politici, koliko treba da ih ima, u kom broju itd. Pa, gospođo Čomić, mi u SRS nemamo nikakve ženske mreže, omladinske organizacije itd, mi smo svi članovi SRS. Mnogo nas je u SRS koja je stranka i stranački program ubedili da je to najbolji program ne samo za ženu nego generalno za Srbiju, za srpske nacionalne interese, za razvoj ekonomije, u socijalnoj sferi itd. Na taj način treba da se privlače i u politiku. Pa imamo i žene potpredsednika stranke, i u predsedničkom kolegijumu, i predsednike okružnih odbora koleginice koje ovde sede, predsednike opštinskih odbora, mesnih odbora itd. Ali nikada nismo birali po ključu, ne daj bože nego ako žena pokaže interes i potrebu da se založi za sprovođenje politike SRS zato što će realizacijom te politike biti bolje i njoj i njenoj porodici i celom društvu, onda je to uspeh. A ne reda radi, ključevi su davno prošli, gospođo Čomić. To je iz komunističkog vremena, po ključevima se određivalo ko treba da bude na nekom mestu. Nemojte to više, zaboravite, to je zaista davno bilo. Pitanje, koleginica Dušanka Plećević je napomenula da samo žene u dva grada u Srbiji koje su na porodiljskom odsustvu primaju celu platu, a ostale ne. Mi smo vam predloži zakon. Zašto niste bili prihvatili da se raspravlja o tom zakonu? Zašto bi žene u Beogradu, deca u Beogradu, nezaposleni u Beogradu, zašto bi dobijali nekakve dotacije, a u ostalom delu Srbije toga nema? Zašto? Zato što vi hoćete da promovišete Đilasa, pa Đilas dobija državne pare, pa onda Beogradu se plaća za troje dece se prima cela plata za žene na porodiljskom, u Beogradu se daje neki dodatak uz penzije. Naravno nemamo ništa protiv što je to u Beogradu ali smo vrlo protiv zašto samo u Beogradu. Zamislite kako vi diskriminišete svoje građane, gospođo Čomić, građane Republike Srbije. Vi potcenjujete onog iz Crne Trave, onog iz Bele Crkve, onog iz Kosovske Mitrovice, a forsirate Beograd. Zašto? Zato što imate interes da forsirate Đilasa, državnim parama i onog iz Crne Trave i onog iz Sombora, sve te pare stižu u budžet, pa se iz budžeta dele dalje. Iz tih budžetskih para Đilas dobija pare da bi pravio diskriminaciju građana Republike Srbije, a vi mu pomažete, a ovde nam pričate o Rezoluciji 1325. Bilo bi lepo samo da se na ovaj način i da je gospođa Đukić-Dejanović dozvolila ono što joj već mesecima tražimo da se ovde raspravlja o problemima na KiM, pa da raspravljamo o značaju rezolucije 1244. Verujte mnogo je značajnija od ove. Mnogo. Naravno, ne mislim ni da je ova beznačajna, ali ako upoređujemo onda je zaista mnogo značajnija. Gospođo Čomić, još po neki primer, da vam pokažem kako niste dosledni. Pričate jedno a suština je druga. Sećate li da je u parlamentarnoj Skupštini Saveta Evrope delegacija Srbija bila jedina koja nije imala zastupljenu ženu u sastavu parlamentarne Skupštine. Pa smo došli u situaciju zamalo da nas vrate. Postavilo se pitanje da li će nas pustiti uopšte u Savet Evrope, zato što Mićunović nije dozvolio da u celoj delegaciji da bude jedna žena. Ko je za to kriv? Vi koji ste na vlasti. Vi glasali. Vi. Kažete, gospođo Čomić, da bi trebalo da bude više direktora žena, pa mi se zato zalažemo. Mi smo se zalagali još kad smo bili vlast zajedno sa socijalistima da gospođa Đukić-Dejanović bude direktor Kliničkog centra i bila je. Došli su vaši gospođo Čomić i izbacili ženu i doveli muškarca. Da li imate za to objašnjenje? Imate. Imate krizne štabove. Neka kaže gospođa Đukić-Dejanović na koji način je tretirana tada i šta joj se dešavalo kad nije htela da izađe iz Kliničkog centra. Kako je prošla. To nije zaboravljeno, gospođo Čomić. Ova rezolucije doneta je zamislite 31. oktobra 2000. godine, a vi se rodili 5. oktobra. E, posle toga se desilo i ovo sa gospođom Đukić-Dejanović, ali pitanje je šta ste radili 11 godina? Što pre 11 godina niste rekli da moramo da formiramo ovu komisiju, pa da se borimo za neka prava? Čekate kraj mandata, sad formalnoda vam pokažem koliko je ovo apsurdno. Zadatak komisije je da sagledava stanje i prati sprovođenje Nacionalnog akcionog plana za primenu rezolucije 1325 Saveta bezbednosti, itd. Sad kako će ova komisija to da prati? Mandat člana komisije imenovanog na predlogu Odbora Narodne skupštine traje do isteka mandata saziva Narodne skupštine u koji je izbran narodni poslanik. Zar ovo nije smešno, ljudi moji? Zar ovo nije smešno da mi danas o ovome danas raspravljamo? Prvo, danas ćete, odnosno za dva dana ćete glasati za ovu odluku, pa ćete onda imati neki sastav koji odbori će da odrede članove te komisije, pa tek onda jednog dana da odredite odbore. Možda je ovo poslednja sednica ovog parlamentarnog saziva, poslednja u redovnom sazivu svakako jeste, pitanje je da li ćemo imati neku vanrednu ili nećemo. I zbog čega onda ovo donosite i zbog čega mi danas trošimo vreme na ovo? Da biste se vi reklamirali pred izbore, da biste ono što nama često govorite, da biste koristili tu govornicu kao nekakvo mesto za tribinu. I tako govorite. Ne govorite o činjenicama, vidite, ja vama sve činjenice. Ni jedna jedina reč, mimo onoga što je ovde. Zaključkom Vlade obrazovan je politički savet za sprovođenje Nacionalnog akcionog plana. Čitam ovo što je ovde napisano u obrazloženju. Kad - 13. oktobra 2011. godine. Dakle, Vladi je trebalo 11 godina da dođe do tog političkog saveta za sprovođenje Akcionog plana. Moram da napomenem da bi bolje bilo, to je Vlada radila 13. oktobra, da je poštovala rezoluciju o KiM od 31. jula, pa da je poštovala rok da do 31. oktobra uradi izveštaj i dostavi predlog Narodnoj skupštini, pa da ovde razgovaramo o rešavanju problema na KiM, a ne da se bavi ovim što zaista nema nikakvog efekta. Zapravo, vi usvajate nešto što ne može da zaživi. Nema više onog parlamenta, odnosno da ne budem sad, gospođa Čomić će misliti da ja ne znam, pa će onda da skoči da kaže ima. Da, mi jesmo parlament u ovom sazivu, jesmo narodni poslanici u ovom sazivu, pitanje je dana kada će se raspisati izbori i da li će tada parlament da radi? Neće. Neće sigurno, a dok se ne raspišu izbori, ako to bude određen broj poslanika tražio... Sad malo da vas podsetim šta je ta rezolucija 1325, da bi građani, pre svega, znali o čemu mi pričamo. Da nije sve tako lepo i da nije sve tako kako gospođa Čomić predstavlja. Rezolucija 1325 Saveta bezbednosti UN pokrenula je ili dodatno ohrabrila mnoge žene i muškarce širom sveta da progovore na drugačiji način o nasilju nad ženama i decom u ratnim, ali tzv. mirnodopskim uslovima. Naravno, postoji nasilje ne samo nad ženama i ne samo nad decom, postoji u ovoj državi mnogo nasilja, pune su novine crnih hronika, svakodnevno nažalost ubistva, u pijanom stanju, pod dejstvom droge, svađe, tuče, itd. Svakako da je to problem o kojem treba ozbiljna država da posveti ozbiljnu pažnju. Vi ovde kažete, kako je u Republici Srbiji zakonski institucionalno okvir za borbu protiv nasilja nad ženama u značajnoj meri zaokružen usvajanjem seta antidiskriminacionih zakona, kao i Zakona o ravnopravnosti polova, ali je ovaj problem i dalje izuzetno izražen itd. Ovo su ti zakoni koje ste morali da donesete, ne znam što ste vi za njih, gospođo Čomić, glasali, ali morali ste zbog EU. Ovi koji su nabrojani. Ali, ja vas pitam ono što smo vas pitali kad su ti zakoni donošeni, da li se ti zakoni primenjuju i štaje bolje u ovoj zemlji donošenjem tih zakona. Podržavamo da trebada se nađe rešenje, ali vi ne prihvatate ono što mi kažemo kroz amandmane, itd. Cilj ove rezolucije je kaže ovde da se poveća učešće žena u procesu donošenja odluka, sprečavanju konflikata, itd, žene nisu samo žrtve rata i nasilja već imaju i aktivnu ulogu kao učesnice na sukobljenim stranama kao graditelji mira, političke aktivistkinje itd. Gospođo Čomić, moramo da pomenemo neka imena u skladu sa ovom rezolucijom. Ketrin Ešton, to je ona Keti, kako kaže Boris Tadić, rekla meni Keti, a Keti došla da ga udari po prstićima i da mu kaže vodi računa KiM je kosovska država. I on ćuti. Rekla Keti. Angela Merkel, koja je došla ovde da popuje i da kaže nema vam u EU dok ne priznate Kosovo, a vi kažete to nije tačno. Boris Tadić, kad nije 9. decembra dobio kandidaturu, kaže govorili su meni, ja sam njima rekao. Kao da je pričao o tatinoj njivi, pa su njemu govorili, pa je on njima rekao, neće da kaže ko, neće da kaže s kim je pričao. Ne, njemu naređivala Angela Merkel. U kontekstu ove rezolucije,i ovog malo pre pročitanog stava, šta kažu građani Srbije o Hilari Klinton, o Medlin Olbrajt, o Karli Del Ponte. To je oličenje svetskih i evropskih žena. Jel to treba da nam bude uzor? Žene krvnice, zlikovci. Da li to treba da bude nešto o čemu mi treba da razgovaramo i što treba da nastavimo u ovom poslu. Dakle, vezano za ove žene žrtve rata i one koje su imale aktivnu ulogu u ratu i ovim ću završiti, ostaje mi moj Krasićbez vremena, pomenuću recimo, Azru Bašić, žena. Po čemu je poznata? Po tome što je krvnički mučila u Logoru Derventi Srbe, ubijala, klala, urezivala im krst na čelo. O njoj govori ova rezolucija, gospođo Čomić, a vi nama ovde o šarenom cveću. Zbog nje je, zbog Vesne Bosanac je doneta ta rezolucija. Znate li šta je Vesna Bosanac radila? Znate ko je Vesna Bosanac? Ona šta je doktorka, što je nekad položila Hipokritovu zakletvu, što je sve pogazila, što je ubijala civile u Vukovaru, srpske civile, što je na najgori mogući način mučila civile, što je ustaše sprovodila u belim mantilima kao da su zaposleni u bolnici. Zbog njih je rezolucija o kojoj mi danas raspravljamo,gospođo Čomić, a ne zbog toga što vi pričate koliko treba da bude negde žena itd. Gspođo Čomić, dužnost vam je dok ste još malo u vlasti, da podignete istinski nivo, kako vi volite da kažete, života ne samo žena, svih građana u Srbiji. Kad svima bude bolje biće i ženama, naravno. Vi ne radite ništa na tome, juče usvojili budžet od kojeg će biti još više gladnih. Mi smo valjda jedina država u svetu koja se, umesto da se hvali novim proizvodnim pogonima, hvali novim narodnim kuhinjama. Ko je najviše u tim narodnim kuhinjama? Žene koje imaju više od 50 godina i koje su zbog vaših kriminalnih privatizacija ostale bez posla. Hvala lepo.
Predstavnica predlagača gospođa Gordana Čomić ima reč.
Zahvaljujem. Kao i obično jedan deo vašeg izlaganja može da bude odmah deo izveštaja koji će komisija praviti, jer ste ga posvetili teškom ekonomskom položaju žena u Srbiji, siromaštvu kao bezbednosnom faktoru ljudske bezbednosti. To je u teoriji i praksi tako, tako da je teško da obrazložite da ste protiv komisije kada trećina vašeg izlaganja ide u prilog da se napravi izveštaj u kojem će, citiram, da se zahteva promena ekonomskog položaja žena u Srbiji, jer žena koja radi za malo novaca, 14.000 do 16.000, čisti, pere, sprema, pegla, ne može da stigne da se bavi politikom. Dakle, to je i u teoriji bezbednosni rizik. Nije problem da ne znamo stvari, dijalog služi tome da jedni od drugih učimo, problem je kad smo ponosni na svoje neznanje, a poseban problem je kada smatramo da argumentacija može da se završi u retoričkom govoru. To je ono - sam pitam, sam odgovaram. To je vrlo efektno u Skupštinskim debatama, ali malo korisno za rezultat dijaloga. Dakle, trećinu vašeg govora bih predložila članovima komisije da uvrste u izveštaj koji će raditi nakon toga što dobiju od političkog saveta i među sektorskog koordinacionog tela jer se, već rekoh, ne mogu više složiti nego što već jesam da je siromaštvo jedan od bezbednosnih rizika u svetu i to je i u teoriji bezbednosti, ljudske bezbednosti, a i inače. Tražili ste zakone koji su poboljšali i sami ste spomenuli najmanje tri. Dakle, govorite o zakonu da ne sme da se diskriminiše žena koja se zapošljava. To je zakon za koji smo glasali i to je odličan primer, zahvalna sam vam da ne stoji argumentacija da imate naloge iz EU. Meni se sviđa da vas slušam. Znam da se ja vama ne sviđam, ali meni je beskrajno zanimljivo da vas slušam, jer je taj rečnik - imate nalog, pa ste izdajnici, pa vam naređuju, pa vam diktiraju, a pogotovo ovaj pasaži koji me… ima raznih izraza, evo, dodaju narodni poslanici. Taj starovremski mitološki rečnik je meni zanimljiv. To nikad nije razlog da od mene imate podršku kao zbog svoje politike, ali mi je zanimljivo slušati, pogotovo pasaže koji, upotrebljavajući razne prideve, treba da dokažu bliskost sa, recimo, predsednikom Srbije ili sa mestima na kojima se zamišlja kako je bilo kad je predsednik Srbije, Boris Tadić, razgovarao sa bilo kim. To je slatko za skupštinsku raspravu, ali nije predmet za argumentaciju. Dakle to je pitanje stila u to ne ulazim uopšte. Pitanje ekonomske situacije u zemlji je ponavljam, deo od ovog izveštaja. Spomenuli ste taj zakon, za njega sam glasala. Glasala sam i za zakone koji u Zakonu o radu moraju da vode računa. Glasala sam i za Zakon o zapošljavanju osoba sa invaliditetom, za krivične zakone koji uvode porodično nasilje kao krivično delo, za zakone iz zaštitu životne sredine. Tu je već više od sedam. Dakle, sami ste naveli najmanje dva dobra zakona. Vaša je sloboda da nastavite sa tom vrstom stila koji kaže – doneli ste zakon koji zabranjuje diskriminaciju pri zapošljavanju zato što vam to naređuje EU. To samo po sebi krije nelogičnost meni kao slušaoca, ali to nikako ne uskraćuje vama pravo da to kažete. Kažete da je situacija sa budžetom dokaz da neće biti ništa od izveštaja o radu agencije. Moram da nas obradujem obe, a to je da grešite. Dakle, i ovaj saziv Skupštine u buduće će sasvim sigurno će vrlo detaljno tražiti i od Vlade i na Odborima izveštaje o radu agencija. Ponavljam, agencije i regulatorna tela ova Narodna skupština je donela dobrovoljno se odričući moći koja joj je Ustavom data. Rekla sam i motiv u dobroj veri da može da se stekne poverenje u institucije zbog opšteg stava građana Srbije o tome na koji način se u politici donose odluke. I vi i ja u ovoj sali znamo da, srećom, taj stav negativan o našoj kući u kojoj zajedno radimo, nije tačan, da je to percepcija i da nema veze sa činjenicama, kao što znamo da se amandmani usvajaju, kao što znamo da je više amandmana opozicije usvojeno nego amandmana koje podnosi biloko iz vladajuće većine, ali to ne pomaže ako ljudi imaju percepciju da to nije dovoljno dobro. Obaveza je da u dobroj veri donesete zakon. Uvek ću podržati ponovo i, ponavljam, ni zbog kakve EU. Poverenik za informacije, zakon, evo, da vam uzvratim primerom, Zakon o slobodnom pristupu informacijama je nešto što jedan od vaših aktivista izvanredno koristi. Dakle, traži čovek dostup dokumentima, ima zakon. Ko je glasao za taj zakon? Ja, niste vi glasali i neka niste, to je politički stav. Nisam glasala za Zakon o slobodnom pristupu informacijama zato da mi EU naređuje, nego zato da bi jedan viđen aktivista SRS imao prostor da kaže – evo ga zakon, daj mi ugovor, daj mi ovaj podatak, daj mi onaj podatak. Zato sam glasala za Zakon o slobodnom pristupu informacijama i glasala bih opet i za Zakon o zaštitniku građana. Dakle, imam niz primera da vam kažem kada ljudi imaju koristi od toga što postoji zaštitnik građana. Glasala ja, vi niste i neka niste, to je vaše političko pravo, ali je moje političko pravo da vam kažem da postoje zakoni za koje možemo glasati zajedno, nema veze što ste vi opozicija, što smo mi vladajuća većina, to je parlamentarni duh, kao što sam ja bila opozicija pa sam glasala za predsednika parlamenta kojem sam bila opozicija, jer je potpuno nenormalno da svi glasamo za potpredsednike Skupštine, a samo 126 ili većina za predsednika Skupštine. to samo kada malo razmislite i uključite mozak to je nešto što treba da promenimo. Da li nas na to tera EU? Ne, to vama predlažem, ako hoćete, hoćete, ako ne, jednom ćete hteti, mnogo ranije nego što mislite. Koji zakoni su loši u primeni? Mnogi. To je stvar koju ponavljam na Odboru za evropske integracije. Srećom, ima tu mojih kolega sa Odbora za evropske integracije, kada sam tražila ono što je posao Odbora, a to je da mi predstavnik predlagača objasni zašto predlaže izmene i dopune, da da analizu šta ne valja od osnovnog predloga, bez obzira koji zakon bio, da li je u pitanju Odbor za evropske integracije u kome smo neki od vas i ja zajedno članovi. Ne glasam ja za te zakone što mi naređuje Evropa. Hoću da proverim kako se zakoni primenjuju, jer smo mi u fazi gradnje vladavine prava, kada je primena zakona problem zbog raznih razloga i kada od loših navika i mentaliteta koji podrazumevaju da pravila ne moraju da važe jednako za sve, do sitne i krupne korupcije, pa sve do stava – ma nema veze i do sada nismo primenjivali, pa ne moramo ni od sada. To je sve posao za odbore Narodne skupštine. Da li je tema budžeta povezana sa agencijama? Narodni poslanici koji ne znaju, trenutno sam u funkciji predlagača odluke. Predlagač na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine ima neograničeno vreme. Meni je žao ako ono što vam govorim ne zadržava pažnju, ali se nadam da smatrate da svi mi imamo jednaka prava kada je Poslovnik u pitanju. Ako smatrate da vaša politička volja vaše političke grupe je takva, da meni treba da odredi da li ću koristiti svoja prava u Poslovniku ili ne, moraću da vam kažem da vam to neće proći. Pravila su jednaka za sve i to je praktično i odgovor i na budžet i na temu o agencijama, trenutno u budžetu, jeste, ostale su. Rasprava koja nam sledi jeste rasprava o radu agencije i radiće Skupština i u januaru i u februaru, a razlog zašto ne spominjem odgovor na početak vašeg izlaganja je što duboko verujem da se to ne radi. Dakle, vaše pitanje o jednoj vrsti posla koji mi je poveren u Narodnoj skupštini, nije pitanje za mene u trenutku kada mi je poveren drugi posao u ovoj Skupštini. To je moj stav, a sa vama o tome, da li ima ili nema diskriminacije u Narodnoj skupštini, mogu samo da vam ponovim definiciju diskriminacije. Diskriminacija je kada vam neko uskraćuje pravo, zahvaljujući ili zbog toga što imate osobinu koje ne možete da se odreknete, koja vam je urođena. Diskriminiše se žena samo zato što je žena kada joj se kaže da ne može da uđe u sektor bezbednosti samo zato što je žena. Diskriminiše se muškarac kada mu se brani da ima neko pravo samo zato što je muškarac. Vaša reakcija je dokaz da vas ne zanima u stvari razgovor o diskriminaciji. Mene to čudi. Znate, količina licemerja koja se ulaže u reakciju na moj govor o diskriminaciji je začuđujuća, jer je predsednik vaše stranke, Vojislav Šešelj, na moje veliko zadovoljstvo 2002. godine imao amandman na Zakon o izborima, gde je zahtevao procenat žena na listama. Odličan amandman. Odličan amandman je imao i odlično ga je obrazlagao. Deo obrazloženja koje je dao pri podnošenju amandmana, praktično, ponavljam pošto smo i on i ja o diskriminaciji učili iz istih knjiga i žao mi je što se vi tome rugate. Hvala vam.
Čini mi se da je gospođa Čomić neke dileme koje su bile povod, a može biti za repliku, razjasnila svojim učešćem u raspravi, pa pitam – da li ostajete pri želji da vam dam repliku, mada ima formalnih osnova, gospodine Milovanoviću? (Da.)
Koristim pravo na repliku, pošto se ponavlja ista situacija koja se ponovila kada smo birali Komisiju za praćenje i izvršenje zatvorskih sankcija, gde je poslanica, zato sam ponosan što kažem poslanica, Vjerica Radeta, takođe mene uzela u usta i to na jedan dosta uvredljiv način. U čemu je razlika između moje i vaše stranke? Moja stranka preuzima odgovornost, bori se aktivno protiv diskriminacije. Za razliku od vas kada ste bili na vlasti 1999. godine, doneli ste jedan od najdiskriminatornijih zakona u Srbiji, Zakon o informisanju. Ministar je bio iz vaše stranke. Tada su se gušili mediji, gasili i kažnjavali. To je bilo vreme kada ste vi preuzimali odgovornost. Predsednik države je preuzeo odgovornost za obavljanje poslova koje radi. Gradonačelnik Beograda Dragan Đilas se setio i preuzeo odgovornost i ideju da treba pomoći porodiljama. Zašto to nije uradio predsednik opštine Zemun kada ste vi bili na vlasti? Nije dovoljno samo ismejavati i kritikovati, potrebno je i predlagati, potrebno je davati ideje, ali preuzimati i odgovornost za nešto. Lično smatram da kada razgovaramo neformalno, da imate sasvim drugačiji stav. Ovde je u pitanju jedan inat koji prati vašu stranku, a to će se verovatno pokazati na narednim izborima. Hvala.
Narodna poslanica Vjerica Radeta, pravo na repliku.
Narodni poslanik Vjerica Radeta nikada nema drugačiji odnos kolega u nekim neformalnim razgovorima u odnosu na ovo. Ne znam zašto imate potrebu više puta to da ponovite. Moram da primetim da je gospođa Čomić, nedaj Bože sama sebi predsedavala, da bi morala bar četiri opomene sebi da izrekne, u odnosu na ono kako žena inače predsedava. Niko nije rekao od nas koji smo govorili u SRS,da smo protiv formiranja ovakve komisije. Pričali smo o besmislu, o besmislenosti, formirati komisiju od poslanika koji će to biti još nekoliko meseci. Ne postoji mogućnost da ta komisija uradi ono što joj je posao. To je način vašeg rada – čačnete, počnete i ništa ne uradite. Pričali ste o zakonima za koje tvrdite da su bori. Nisam vas pitala koliko su dobri zakoni, nego koliko su oni zaista doprineli boljem životu u Srbiji. Pričate o Zakonu o zabrani diskriminacije žena, a pitala sam vas – kako da odgovorim mojoj komšinici što joj je gazda rekao, radi dok ti se ne vidi stomak, posle idi kući? O tome vam pričam, gospođo Čomić. Zakone donosite jer vam narede. Vama je smešno i kažete – simpatično, kada vam kažemo da vam naređuju iz EU. Ne da vam naređuju, nego stojite u stavu mirno. Morate da se ponašate kako oni kažu. Mislite da to svi ne vide? Zbog EU dadoste KiM gospođo Čomić, pa ostadoste i bez EU i neformalno smo ostali bez KiM, zahvaljjući vašoj udvorničkoj, rekli ste da vam je interesantno da čujete i izdajnici u vašoj izdajničkoj politici. Hvala, gospođo Đukić Dejanović.
Vreme. Radi javnosti, samo jedna informacija. Formiranje pojedinih radnih tela, tipa – Radne grupe za prava deteta koja će biti odbor za prava deteta. Ove komisije i njenog personalnog sastava se apsolutno ne može vezivati za ovaj mandat, nego je to nešto što će se preneti u amanet,da kažem, poslanički i narednom sazivu. Dakle, ne počinje sve personalno sa nama i ne završava se. Parlamentarna dinamika i trajanje je nešto što je realnost, gospođo Radeta. Nemojte dezinformisati građane. (Vjerica Radeta: Mogu li da znam da li mogu vama da repliciram? Ako ne mogu, onda bih jedan minut od našeg vremena.) Ne možete. Reč ima Gordana Čomić.
Želim da se zahvalim, bez obzira da li će biti još učesnika u diskusiji za dosadašnji tok rasprave, jer je važno da u dijalog ulazimo argumentima. Sa žaljenjem moram da konstatujem da nekima od nas do argumenata nije stalo. To je potpuno prirodno u parlamentarnom životu Srbije i drugih parlamenata. Istine radi i jasne definicije odluke koja je pred nama i koja je u pretresu, ta je odluka odluka o tome da predstavnici odbora imenuju. Ta će odluka biti na snazi dokle god je neki saziv Skupštine ne stavi van snage. To je prosto činjenica. Koliko i kako je primena zakona koje donosimo, ne zato što nam bilo ko naređuje, nego zato što smo se složili da su zakoni dobri? Što ne bi glasali zajedno za dobre zakone? Koliko je teško pratiti i kontrolisati primenu zakona, to zna svako ko može da gleda u objektivne činjenice o Srbiji danas, takvoj kakva je sa ekonomskom situacijom koja je teška za preveliki broj ljudi. Upravo zato se i donose zakoni. Zalagati se za neprijateljstvo i barijere ja ne umem, niti sam ikad umela. Ja u politici imam protivnike, imam ljude koji ideološki različito misle, ja neprijatelje u politici nemam. Nadam se da ću ostati pri tome da ih nikada ne steknem, a svima onima koji mene smatraju neprijateljem u politici, koje zbog toga smatraju da im je potrebna netrpeljivost, ja molim da odustanu od toga pošto mi imamo mnogo važnijeg posla od toga kakav je eventualno nečiji lični, emocionalni stav o bilo kome od nas, tako da vam hvala. Sa pažnjom ću saslušati i sledeći učesnike u raspravi, nadajući se još boljem dijalogu.
Da li sam dobro shvatila, gospođa Radeta umesto gospođe Gordane Paunović-Milosavljević? Ne. Onda gospođa Gordana Paunović-Milosavljević ima reč. Prijavite se molim vas ako želite reč? (Gordana Paunović-Milosavljević: Gospodin Krasić ima reč.) Dobro, narodni poslanik Zoran Krasić ima reč, 28 minuta.
Nešto mi je sumnjivo sa brojem ali nema veze. Da krenemo redom. Pričamo o nečemu što ima veze sa Rezolucijom SB UN. Znači, nema veze sa EU. Vidite da nije bilo teško da se shvati, samo treba da se pročita materijal. Prva stvar. Druga stvar, stekao sam utisak da je to toliko značajna tema, ali nema poslanika, nema ovih boraca za demokratiju, za ravnopravnost, boraca protiv diskriminacija, pobegli u neke rupe, tamo broje pare, kako ja vidim. Deluje mi malo šuplja ova priča. Neki se zaklinju itd, izgiboše za demokratiju itd, ali znam da je najveći problem demokratske Srbije kad treba da se izabere potpredsednik DS, jer opšti je sukob da li treba da budu dve žene ili jedna. Kad god se svede na jednu, gospođa Čomić izvisi. Sada je krenula izborna kampanja… (Predsednik: Zamoliću vas da poštujete koleginicu Čomić i da poštujete koleginice koje sede u poslaničkim klupama kao i vi, nezavisno od toga kojoj političkoj opciji pripadaju.) Ja Gordanu Čomić najviše poštujem ovde, čak imam i strahopoštovanje prema njoj. (Predsednik: Ja to znam, vi to činite u pauzama istinski, ali verbalno to ne pokazujete i ostavljate utisak koji ne odgovara istini.) Ja čak imam veliku dozu strahopoštovanja koju sam pokušao da definišem kao mobing, pa ste mi dali opomenu, a sad kažete kao neko poštovanje. Naravno da imam poštovanja. Imam poštovanja prema svima koji su učestvovali na izborima, dobili mandate, za razliku od onih koji su ukrali mandate. To vam je valjda jasno, kao što ima veliko poštovanje prema političkim protivnicima koji su definisani. Za LDP sve je jasno, nema tu nikakvih problema, kod DS jedna trećina izvodnih demokrata – jasno, ovo što je otpor zauzeo, to je mutno. Gospođa Čomić je u onoj prvoj grupi, jel tako Gordana? Tako je. Možemo dalje. Kada se sklope te kocke, počela ta izborna kampanja… Pobeže mi Gordana, što ste mi oterali Gordanu Čomić? Sada ste mi upropastili ceo koncept. Zamislite, i Gordana Čomić je izašla, ja sam prosto uvređen, ovo je nepoštovanje prema meni. (Predsednik: Nastavite, molim vas, Gordana će se vratiti, ne brinite.) Ništa bez moje Gordane, da vam kažem iskreno. Bilo je tu nekih žena, gospođo Đukić-Dejanović, koje su iz Bodruma glasale, iz DS, da ne idem dalje. Šta je svrha ove rezolucije? Samo da se poveća broj, ništa više. Jeste, niste lepo čitali. Opet vi niste lepo čitali. Vodite račune o cipelicama, a pustite mene da čitam. Znači, svrha ove rezolucije jeste da se poveća broj žena koje će da učestvuju aktivno u ovoj oblasti. Tako piše i u tekstu same rezolucije. Znači, učešće, odnosno zastupljenost žena. Koje su oblasti? Mir, bezbednost, ne odbrana. Kada se tako nešto napiše u nekoj rezoluciji, postoji nešto što je tekst, postoji nešto što je čitanje, postoji nešto što je tumačenje i postoji ono najvažnije, to je pozadina. Šta je pozadina? Digao neko dreku – hajde da pustimo to, neka se završi. Kako ćemo? Čerčilova komisija. A onda iz neznanja ide varijanta da se, recimo, Angela Merkel, iako je žena, ponaša kao muško u politici. Nije tačno. Nema muško i žensko ponašanje u politici, nego postoji ideologija. Muškarac koji zastupa ideologiju i žena koja zastupa tu istu ideologiju imaju predvidivo političko ponašanje. Tako je, recimo, potpuno jasna DS. Da li muško, da li žensko zastupa tu politiku, to nema veze. Politika je – kupus gleda, meso vadi. Znači, jedno misli, jedno priča, treće radi. Da li to radio Boris Tadić, da li radila Jelena Trivan, da li radila moja Nada, moja Gordana ili moj Milan, isti đavo, to je ta matrica, to je ta ideologija. Diskriminacija je nešto sasvim drugo, ali da ne pričamo o tome. Da li postoji pravni osnov da se donese ova odluka. Pošto, kao najviše kažnjavani poslanik, moram da znam Poslovnik, kažem vam da ne postoji. Zašto ne postoji? Pročitajte član 68. Poslovnika. Znači, može da se formira anketni odbor ili komisija. Formalno pravno nema nikakve razlike u poslu, samo postoji razlika u nazivu. Hajde mi kažite - da li biste vi napravili anketni odbor za ovo? Ne bi. Da li biste napravili komisiju za ovo? Hoćete, jer reč komisija boljezvuči, a sve drugo je isto. Šta treba da se radi? Da se sagledava stanje u određenoj oblast. Koja je ta oblast? Objasnite mi, molim vas. Koja je ta oblast? Ovde je oblast rezolucija, ali to nije ustavna oblast koju definiše Ustav Republike Srbije. Šta piše dalje u nastavku? Nacionalna strategija. Kako može nacionalna strategija da bude oblast? Neka pitanja mogu da budu oblast, a ne nacionalna strategija. Kaže – radi sagledavanja stanja u određenoj oblasti. Katastrofalno stanje, gospođo Đukić-Dejanović. Rezolucija je doneta 2000. godine. Tek pre godinu dana je Vlada donela neku svoju strategiju. Deset godina ih je baš bilo briga za žene i sektor bezbednosti, ali to ne znači da se rezolucija nije primenjivala. Rezolucija se primenjivala na najbrutalniji način. NATO pakt nam je ubacio Snežanu Marković-Samardžić da bude pomoćnik ministra odbrane. Prednost – zna norveški jezik, a Norveška je bilaspona između NATO pakta i naše vojske. Sada imamo Tanju Miščević. Znači, žena. To je poenta, da se poveća broj, učešće, da se one uključe u sektor bezbednosti i one su se uključile. Imamo i za vreme Koštuničine vlade, imali smo ženu policijskog generala. Molim vas, nemojte toliko crno da pričate o Srbiji, aman. Vi mislite što više pljunete na Srbiju, to će veće pare da dođu iz inostranstva. Nema, i tamo je muka za pare. Istrošilo se braćo, nema. I tamo je nemaština udarila. Džabe vi ovde dodvoravate neke stvari. Šta bi još moglo da se radi? Kaže – ova bi komisija pratila, utvrđivala činjenice, ne znamo koje, o pojedinim pojavama ili događajima. Koje bi to bile pojave i događaji u oblasti nacionalne strategije, objasnite mi molim vas? Zar vam ne deluje to malo dijabolično? (Predsednik: Akcioni plan.) Šta je to Akcioni plan? Ne znate šta je? Sad ću vam ja objasniti šta je Akcioni plan. Akcioni plan je kad sedne grupa ljudi i napiše neki program. A gde im je pravni osnov? Nema ga. A zašto bi se Skupština bavila nekim programom koji nema pravni osnov u Ustavu ili u nekom zakonu? To je glavna poenta. Za ovo ne postoji oblast… (Predsednik: Gospodine Krasiću, ipak dezinformišete građane i moraću da vas prekinem.) Ne možete vi moje izlaganje po vašem izboru da prekidate. Pridržavajte se Poslovnika. Ako ništa, makar formalno, držite ga u ruci.
Pošto dezinformišete građane, hoću samo da i poslanike i građane podsetim da smo na osnovu člana 107. Ustava Republike Srbije i člana 150. stav 1. našeg Poslovnika doneli odluku o obrazovanju Komisije za praćenje i sprovođenje nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije.)
Nismo doneli tu odluku. Kad smo je doneli?
Molim vas, Skupština se izjasnila o ovoj tački dnevnog reda. Nemojte govoriti da kršimo Poslovnik niti Ustav jer to nije istina.
Ne možete vi mene da prekidate kad vam ja kažem da kršite Ustav. Zašto vi mene prekidate? Vi smatrate da sa tog mesta možete sve da uradite. Ne možete.
Ne možete govoriti neistinu.
Ko ste vi da kažete da li je istina ili nije istina? Gde piše u Poslovniku da ste vi kantar za istinu?
Nemojte da vičete.
Ne možete vi mene da prekidate. Dobićete opomenu s moje strane. Kakav je to način da me prekidate? Zašto nju niste prekidali?
Nemojte reći da nema ustavnog osnova i da nema poslovničkih mogućnosti.
Nema. Dozvolite mi da objasnim zašto nema.
Onda dajte argumente zašto nema, nemojte govoriti neistinu.
A vi malo saslušajte argumentaciju. Član 107. Ustava kaže da Narodna skupština može da donosi neke odluke. Gde je tu ustavni osnov za baš ovakvu odluku? Član 68. Poslovnika je temeljna pravna norma za ovu odluku. Šta prati – da prati pojave i događaje i utvrđuje činjenice u pojedinim oblastima. Koja je oblast nacionalna strategija? Kakva nacionalna strategija? Skupila se Vlada i donela zaključak 23. decembra 2010. godine, računajući da postoji još neka obaveza u odnosu na Savet bezbednosti UN. Od skoro 200 država članica UN, samo 21 je nešto radila po ovom pitanju. A šta je sa onih 170? Zar je moguće da smo mi kao 22. najpametniji u grupi od 190 ili 200 zemalja? Zašto oni nisu to uradili? Zato što nisu tako ni protumačili, nego svaka država srazmerno svom ustavu definiše koji će organ da bude nadležan za sprovođenje ove rezolucije. Pa onda, šta treba iz te rezolucije u zakon, ulazi u zakon. Šta treba da bude dobra praksa, ulazi u dobru praksu. Šta treba da bude preporuka, ulazi u preporuku. Onda Vlada odlučuje ko će da se stara o ovim stvarima. A ovde ne. Krenula EPP propaganda i sad da krenemo, da držimo tribine ovde. Navodno, neko je za veća prava žena, a ovi prljavi i podli radikali su za diskriminaciju. Na osnovu čega ste zaključili da smo za diskriminaciju? Na bazi toga što se ne slažemo politički sa vašim stavovima? Znači, to je jedini razlog i ništa više drugo. Kako ste se onda lepo organizovali pa ste ovde napisali, zamislite sad jednu stvar, u toj nacionalnoj strategiji ova vaša komisija treba da bude nadzorno telo. Kako je moguće u skladu sa ustavno-pravnim sistemom Republike Srbije? Kako može da bude nadzorni odbor za neke stvari koje nisu regulisane zakonom, nešto što je radno telo Narodne skupštine? Gde je taj blistavi um koji je to mogao da smisli? Znači, Vlada napisala neku strategiju, usvojeno zaključkom. Pazite. Niti je uredba, niti pravilnik, ništa. Zaključkom. Šta je napisano u zaključku? Usvaja se nacionalna strategija. Nacionalna strategija je postala izvor prava. Kako je to moguće? Ona može biti samo putokaz za aktivnost. I oni napisali – taj odbor, tu komisiju koju budemo napravili, na čijem čelu će biti gospođa Čomić, to će da bude nadzorni odbor za sve, a to će da nam posluži kao legitimacija prema SB kako mi ispunjavamo neku obavezu. Molim vas. Da vam ne pričam o ovim datumima koji možda i nisu toliko bitni, kad se ovo donosi, zašto se donosi, itd, itd. Šta se uzima kao svetli primer? Bio je neki odbor, mislim da se zvao borba protiv siromaštva. Od kada smo napravili taj odbor za borbu protiv siromaštva, siromaštvo se povećalo u Srbiji. Tadić više nema narodnu kancelariju, sada otvara narodne kuhinje. To su te začkoljice, politički trikovi i političke igre. Sada, pred izbore, naravno da nije problem da je Gordana Paunović najbolji predsednik Odbora za ravnopravnost. Sada više nije problem da gospođa Radeta trećinu svega što je rekla, to može svaki demokrata da potpiše. Ma nije moguće! A kada ste nam kokali opomene? Izbacivali iz sale? Iznosili napolje? Za te iste propise. Tada smo bili primitivno prosti. U odsustvu argumentacije, ubacuje se nešto kao – ništa mi ne radimo pod pritiskom, mi to radimo zato što mi to hoćemo. Jer, 126 ljudi ima percepciju. Što vam je percepcija, nek ide u đavola. Neko se malo pre pozvao na Rezoluciju koju je usvojila Narodna skupština 13. oktobra 2004. godine. Iz te rezolucije neko je izvukao zaključak da su sve stranke u Srbiji za EU. Gde to piše tamo? Pod kojim uslovima je doneta ta rezolucija? Pod jednim vrlo jasnim stavom oko koga je postignut kompromis u Republici Srbiji. Ako EU smatra da ne može da opstane bez Srbije, evo, prihvatamo da budemo članovi EU i preko noći ćemo da donesemo 2.300 zakona na engleskom jeziku, jednim glasanjem, ali da nam ta EU garantuje da neće da nam otima KiM. Šta se desilo? EU otima KiM, završava najprljavije poslove protiv srpskog naroda a vi i dalje hoćete da proveravate EU. To je po sistemu – oni vas pljuju a vi mislite da pada kiša pa da razvučete kišobran. To je taj sistem. To možete lično da razmišljate, ali nemate pravo da takvu politiku vodite koja će da upropasti ceo narod. O tome se radi. Ovde dalje lepe pesmice – mir, mir, mir, niko nije kriv. Znate one dečije pesmice. Dalje – povećanje broja žena u bezbednosnim službama. Odmah da vam objasnim jednu stvar. Pošto ja obilazim te međunarodne konferencije, šalju me da idem tamo, da im rasturam te konferencije. Ima uži i širi aspekt svake rezolucije, svake deklaracije i svake oblasti. Uži aspekt se zasniva na tumačenju te tri reči koje stoje u naslovu. Širi aspekt ide preširoko, pa se pod bezbednost stavlja i nafta i klimatske promene i siromaštvo i beda i kvalitet prehrambenih proizvoda, da vam ne pričam šta sve može da bude bezbednosni izazov ili rizik. U toj široj varijanti, razglaba se o svemu i o svačemu. Zato je nekome malo pre odgovarala ona diskusija gde su se pominjali neki statistički podaci o crnim tačkama ili crnim rupama vladavine koalicije DS i SPS na čelu sa Ivicom Dačićem. Ta statistika je vaša. To su vaši rezultati. To je vaš pečat na kome piše "Crna trava", cela Srbija "Crna trava", svako mesto "Crna trava". Malo sada da ublažimo ovo. Hajde sada da idemo sa ovim da ćemo da demonstriramo jedinstvo, jer po logici stvari, svi treba da glasaju. Zašto? Veselo. Ko je protiv ovoga? Nema čoveka koji je protiv ovoga. Da li je to u skladu sa Ustavom, nije to bitno. Bitno je da smo narodu pokazali koliko mi želimo da što više žena bude u bezbednosnim strukturama. Da svaka treća žena nosi uniformu, dal policijsku, da li ovu vojnu, ali opet će da štrajkuje, kao ovi policajci što su štrajkovali. Znate njih da pogodi da nemaju platu, uniformu je pogodila. Službu je pogodilo, a ne da li je muško ili žensko u uniformi. To je vaš problem koji ne možete da rešite. Onda sada krećemo sa pričama i odmah molim vas Verana Matića da ubacite, on je imao onu akciju za bebe, da li ste videli, ono je otpor, beba diže pesnicu kao otpor. Društveno, socijalno, odgovorno ponašanje, odmah Divac da mu da nagradu ovde, da li ste rešili glavni problem siromaštva? Niste. Da li ste rešili glavni problem diskriminacije žena, faktičke diskriminacije, ne samo žena, nego i muškaraca. Svi su diskriminisani danas. Mi smo u nekim varijantama i prihvatili priču o pozitivnoj diskriminaciji. Sećate se oko liste poslanika. Prihvatili smo još u nekim zakonima neke odredbe o pozitivnoj diskriminaciji, gde treba da se pomogne nekoj specifičnoj grupi da se izjednači ako je moguće u pravima. Ali, molim vas ljudska prava se gledaju na opšti način. Ona pripadaju svakom ljudskom biću. Nemojte da delite ljude. Vi delite ljude. Ne delite ih. Jer ako bi se primenila ta vaša logika, onda bi sada morao neko da donese ovde zakon o ravnopravnosti u sudovima, pošto 70, 80% sudija su žene. Da li je tako? Ili je u ravnopravnosti kada je u pitanju zdravstvo. Tamo je neuporedivo više zaposlenih žena nego muškaraca. A to nama iz Srpske radikalne stranke ne pada na pamet. Ne pada nam na pamet da tako nešto pomislimo, a kamoli da radimo. Ali ne, vi gde osetite sitan politički profit, hajde skrenimo. Za ovu tačku dnevnog reda ne postojipolitička saglasnost unutar stranaka vladajuće koalicije. Za ovu tačku dnevnog reda ne postoji saglasnost u samoj Demokratskoj stranci. Videli ste prilikom utvrđivanja dnevnog reda, hteli su oči da povade jedni drugima ovde. Kako to, nismo se dogovorili, mnogo je rano, ne treba. Sada ovde nama se autoritativno drži predavanje, kako su preširoko demokrate, a vi radikali ste primitivno prosti. Vi ste za diskriminaciju, vi ste za nasilje, vi ste za ovo, vi ste za ono. Onda je počela priča, ako se unose ženski elementi u politici biće bolje. Najviše su kažnjavale žene koje su bile predsednici Skupštine. Nataša Mićić, Gordana Čomić, Slavica Đukić-Dejanović, pa Tomić nije toliko kažnjavao u Slobino vreme nije bilo toliko kažnjavanja. Pa čak ni onaj Maršićanin, pa čak ni Oliver Dulić nije toliko kažnjavao, a da ne pričamo o Predragu Markoviću. On je jedanput kaznio Mlađu, a jedanput je kaznio Vučića, a ovde serijski. One, kako kaže Čomićka, nama ženama nije potrebna moć nego da delimo odgovornost. Molim vas, nemojte da delite odgovornost. Ne mislim da ste vi to uradile kao žene nego vi kao član SPS-a, a ona kao član DS-a. Nju Tadić lepo ujutru pozove kada se ona brifuje da ide na posao i kaže to, to moraš to, a vama Tadić ne mora to da priča pošto je to druga neka relacija. Ovde se menja teza, okrene se priča i sada pobogu gospođa Đukić-Dejanović, prepodobila se na ljudskim pravima, a nijedanput nije podigla glas zbog Vojislava Šešelja koji devet godina je u tamnici Haškog tribunala. Nijedanput, Gordana Čomić nije podigla glas one vrste diskriminacije i torture. Boris Tadić da li je nekada podigao glas? Ne, on trlja ruke, baš me briga dobro je dok ga nema Šešelj, čim dođe na aerodrom 80% građana ima da bude za njega. Što da mi uzima 80% kad ja Boki moram da završim ovaj posao. Kad ste podigli glas? Nećete da dignete glas, a doduše niste ni dizali glas ni na Slobodana Miloševića, a što biste za Vojislava Šešelja? Ko je drugi podigao glas? Gde su te nevladine organizacije? Gde su te silne organizacije koje se bore prava žena, dece itd, da podignu glas koji devet godina trpi torturu u Haškom tribunalu? Nema, trljaju se ruke, završen posao.
Bilo bi lepo da se vratite temi.
Pa tema je diskriminacija? Tema je diskriminacija i prosto sam se zaprepastio da je gospođa Čomić pomenula Vojislava Šešelja, znači ona može, a meni zabranjujete to? Eto vidite šta radite? Vidite kada je gusto kako vi pogrešite odmah u primeni Poslovnika. Nema nikakvih problema, naravno Srpska radikalna stranka nije protivnik da žene učestvuju shodno svojim mogućnostima u poslovima bezbednosti, hajde da kažem mira itd. Taman posla da smo protiv toga. Ali, pravni osnov za jednu ovakvu odluku ne postoji, dosad je bilo pravilo kada se ovakve odluke donose da se ide na najširi mogući konsenzus. Nekada davno u vreme onog Slobodana Miloševića bili su okrugli stolovi o izgledu zakona o izboru narodnih poslanika, pa su bili dogovori kako će da se raspodele srazmerno snazi neke funkcije unutar odbora, radnih tela itd. Od kad je došla demokratija, kad se iz Bodruma glasa, toga više nema. To su evropski standardi. To su standardi EU. Pošto sam pri kraju gospođo Đukić – Dejanović, još minut ima, da kažete gospođi Čomić, pošto je napustila sad sednicu. Širok je repertuar reči i sinonima sa kojima SRS ubeđuje građane, opisujući, šta znači biti proevropska stranaka, a to je odande dovde sve. Tako da tu koristimo "izdajnik", slažemo se koristimo. Koristimo "peta kolona" to najviše koristim ja, 5. oktobar to se poklapa, da znate. Ima tamo, po neki put se omakne "izrode jedan", ima i ono "ko sa Borisom Tadićem, da Bog da mu… itd" i to smo koristili i sve je tačno povodom Kosova i Metohije. Vidite nikad radikalni nisu toliko pogrešili. To da li se vašim ušima sviđa, to je estesko umetnički dojam vaš ali u pogledu činjenica budite apsolutno tačni. I drugo, da li ste videli kako vas je gospođa Radeta branila. Koliko vas je hvalila, koliko ste bili dobar direktor Kliničkog centra kada su vas ovi vaši napadali. Ali na bazi toga se stiče utisak, gospođo Đukić – Dejanović da ste vi stvarno naučili pravi domet one stare srpske izreke – batina je iz raja izašla. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, povod za tačku dnevnog reda o kojoj smo raspravljali je međunarodni dokument, Rezolucija 1325. Samo još jedanput da pitam, da li neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika želi reč? Gospodine Čolaković, izvolite.
Poštovana predsednice i predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, osećam potrebu da posle ovih diskusija kažem nešto u ime poslaničke grupe. Izražavam veliko zadovoljstvo i podršku odluci o kojoj sada razgovaramo o obrazovanju ovog skupštinskog tela. Koliko god mi govorili o nejednakosti ili jednakosti ili rodnoj ravnopravnosti, moramo priznati da je u našem društvu sve lošija. Nažalost, moram da konstatujem i to da to ide na štetu žena i to je nama dobro poznato. Ima jako puno primera. Samo ovaj primer. Mislim da od tridesetak odbora u našem parlamentu svega je jedna žena predsednik odbora. Žene su, zašto to kažem, u svakom slučaju, moramo priznati to, bolje od nas muškaraca, da su odgovornije i savesnije. U tom pogledu, dileme kod nas u našoj poslaničkoj grupi nema. Samo ću navesti nekoliko primera. Mi imamo predsednicu skupštine parlamenta i sve to što obavlja u toku 24 sata zaslužuje posebnu pažnju i posebnu pohvalu. U tom pogledu izražavam zadovoljstvo da ima primera i da se može na ovom pitanju bolje raditi i delovati. Još jednu stvar bih želeo da ukažem, malo je bilo reči o tome ovde, podsetio bih da mi imamo bogatu tradiciju na ovom pitanju, to ne treba zanemariti i ne treba ispustiti iz vida, posebno kad je u pitanju predlagač. Imali smo svetlih primera i u NOB, u izgradnji društva i onog socijalističkog i ovog sadašnjeg i to ne treba zanemariti. Nismo mi treneri koji smo doneli loptu i od nas počinje igranje neke sportske grane. Mislim da smo to malo ispustili i zanemarili i na to smo ukazali na javnom slušanju koje je nedavno bilo. Poslanička grupa PUPS će dati puni doprinos i podršku u ostvarivanju i rezolucije i radu ovog organa. ono što mogu da kažem, kao prvi primer, to ćemo pokazati već na narednim izborima i nadam se da će biti neka žena u našoj poslaničkoj grupi. To će biti naš doprinos. Na kraju, želim da čestitam novogodišnje i božićne praznike svim ženama u našoj divnoj državi, da poželim mnogo zdravlja. Posebno bih želeo da izrazim zadovoljstvo i pozdrav penzionerkama i da u novom vremenu i u novim godinama ih bude što više i u bezbednosnoj zoni, ali i u politici i na drugim funkcijama i u političkom životu Republike. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke o obrazovanju komisije za praćenje i sprovođenje Nacionalnog akcionog plana za primenu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN – Žene, mir i bezbednost u Republici Srbiji 2010 – 2015. godina. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Zahvaljujem svima koji su imali aktivno i svako drugo učešće u radu danas i sa radom nastavljamo sutra u 10,00 časova. Hvala vam.