Poštovani narodni poslanici, danas Vlada Srbije i Narodna skupština treba da odluče da narodu predlože održavanje referenduma o najvitalnijem državnom i nacionalnom pitanju: Da li o Kosovu i Metohiji treba da odlučuje sam narod ili da u tome učestvuju i strani posrednici? Stav koji ćemo o tome zauzeti imaće dalekosežnog značaja za sudbinu Srbije i Jugoslavije. Zbog toga moramo biti odgovorni i jasni u svom opredeljenju, nastojeći da na ovom sudbonosnom pitanju pokažemo puno jedinstvo i zrelost. Pitanje stranog posredovanja prisutnije je u današnje vreme, a povezano sa tim i sve veći pritisci na Srbiju i Jugoslaviju da se to prihvati. U tome su angažovani najmoćniji međunarodni faktori, koji nastoje da pretnjama i silom nametnu svoju volju, bez obzira na principe međunarodnih odnosa, bez obzira na posledice, ne samo za naš narod, za sve građane naše zemlje, već i za mir i stabilnost u regionu. Kosovo i Metohija je unutrašnje pitanje Srbije i sva rešenja sa tim su u isključivoj nadležnosti Republike Srbije i njenih građana. Svaki pokušaj nametanja međunarodnih posrednika u rešavanju unutrašnjih pitanja jedne države protiv njene volje suprotan je načelu suverene jednakosti država, osnovnim principima povelje Ujedinjenih nacija, OEBS-a i međunarodnog prava uopšte. Ni jedna međunarodna organizacija, niti institucija nema prava, niti je ovlašćena da učestvuje u rešavanju tih pitanja, niti da predlaže, a pogotovu da nameće rešenja. Teza da je težina kosmetskog problema razlog za odstupanje od ovog bitnog međunarodnog načela nema osnova zato što su sva pitanja na Kosovu i Metohiji unutrašnjeg karaktera, zato što tamo nema sukoba, zato što država u potpunosti kontroliše situaciju i zato što ima aktivan i odgovoran odnos da se sva pitanja rešavaju političkim sredstvima i direktnim dijalogom, štiteći ustavni poredak i poštujući evropske standarde. Pitanje je kome to smeta, kao i zašto traži posredovanje i internacionalizaciju. Od tolikih u svetu postojećih unutrašnjih sporova u državama zasnovanim isključivo na nacionalnoj osnovi, određeni međunarodni činioci nastoje da izdvoje i internacionalizuju pitanja na Kosovu i Metohiji. Zašto se, na primer, ne bi internacionalizovalo kurdsko, irsko, korzikansko, ili baskijsko pitanje, nego baš kosmetsko. Očigledno je da se radi o dvostrukim standardima i politici sile. Cilj toga nisu ničija prava, pa ni prava pripadnika albanske manjine. Cilj nije rešavanje bilo čega, ciljevi su proizvodnja krize i nestabilnosti da bi se pokazala moć u upravljanju krizom, širilo vazalstvo i opravdalo prisustvo stranog faktora u regionu. Nije tačno da se međunarodna zajednica, oličena u Kontakt grupi, zalaže, kao što bi joj i ime kazivalo, za dovođenje u vezu učesnika dijaloga sa različitim pogledima na rešavanje problema. Ona je ta koja praktično nastoji da diktira i konačne rezultate tog dijaloga, one rezultate koji su već napisani u raznim projektima i prema kojima se sada razrađuje tehnologija. U toj proceduri ključna je uloga stranog posredovanja i posrednika. Govore da su navodno zainteresovani samo za dijalog, bez obzira na njegove uslove. Istovremeno, međutim, njihova saopštenja govore sasvim suprotno. Izričito se tražipojačan status Kosova u okviru SR Jugoslavije, veći stepen autonomije, značajna samouprava, specijalni status i slično. Scenario postupanja posrednika već je viđen, najpre međunarodno telo ili organizacija koja šalje posrednika, a zatim preko njega dostavlja tzv. predloge za rešavanje problema. Ako se to ne prihvati, iza toga slede zahtevi i slede sankcije, uz opštu anatemu. Odnos prema zahtevima za stranim posredovanjem ključno je pitanje. Od toga zavise i rezultati dijaloga. Posrednika traže oni koji svakodnevno pomažu separatiste, dok istovremeno izglasavaju saopštenja i rezolucije protiv Srbije i Jugoslavije. To su oni isti koji savetuju separatiste da pokažu još malo strpljenja, jer nije trenutak za otcepljenje. To su oni isti koji su tobože zabrinuti što dijaloga nema, a Rugovi i njegovim istomišljenicima zabranjuju da se odazovu na poziv Vlade Republike Srbije za dijalog, jer im je potreban alibi za pritiske protiv naše zemlje. U pitanju odnosa prema stranom posredniku sadržan je suštinski odnos prema načinu zaštite integriteta i suvereniteta Srbije kao države. To je pitanje odnosa prema ključnom delu mehanizma za izvlačenje Kosova i Metohije iz sastava Srbije. Zato, da bi se otklonile sve dileme i moguće nejasnoće o tom pitanju, ne može odlučivati ni jedan državni organ samostalno,zato je neophodan plebiscit svih građana Srbije, zato je neophodan referendum. Neki od ponuđenih stranih projekata za rešavanje problema Kosova i Metohije značili bi ne samo dalje drobljenje srpskog nacionalnog bića i otkidanje od matice nacionalno najprepoznatljivijeg dela srpske teritorije. Kosovo i Metohija je jedna od najsnažnijih nacionalnih identifikacija srpskog naroda. Zbog toga se o sudbini tog nacionalnog simbola moraju pitati svi građani Srbije, ali i samo građani Srbije. Srpski narod je suočen sa opasnošću da izgubi svoju najveću nacionalnu svetinju. U takvim sudbonosnim pitanjima jednog naroda, jedne države, izlišan je posrednik. O kosmetskom pitanju, kao svom pitanju treba da odluči čitav narod kojeg se to pitanje tiče. Ta odluka je toliko teška i uzvišena istovremeno da nju jednostavno ne može doneti niko drugi umesto naroda. Republički referendum o tome da li su za odlučivanje o problemima na Kosovu i Metohiji potrebni ili nisu međunarodni posrednici je legalan i istovremeno najlegitimniji način za utvrđivanje volje građana. Ali, taj referendum je istovremeno izraz stava da o Kosovu i Metohiji legitimnu odluku može doneti samo celina naroda, a ne samo deo naroda koji na njoj živi. Ovaj republički referendum treba da bude i potvrda naše državne suverenosti i našeg zalaganja za poštovanje temeljnih principa međunarodnog poretka. Dok su postojale i vazalne države su uživale unutrašnju autonomiju. Srbija je u prošlom veku kao vazalna država autonomno donosila svoje ustave i kada je bila pod Turcima. Neće valjda i ne može danas dopustiti da se odlučuje uz međunarodnog posrednika. Poštovani narodni poslanici, na jučerašnji dan pre 57 godina izvršen je mučki napad na našu zemlju bombardovanjem Beograda, koji je bio kazna za slobodarsko odbijanje njegovih građana da Jugoslavija pristupi trojnom paktu. Jugoslavija je posle toga bila okupirana, da bi u njoj potom otpočeo jedan od najherojskih narodnih otpora u Drugom svetskom ratu tuđinima i fašistima. Poštovani narodni poslanici, glasanjem za raspisivanje republičkog referenduma, o tomeda je Srbija sposobna samostalno da rešava probleme na Kosovu i Metohiji ili joj je potrebna tuđa pomoć, vi ćete ovog aprila, ove 1998. godine potvrditi naš neugasli, ponosni i slobodarski narodni duh. Vi ćete time odbaciti metod diktata, pritisaka, ucena i vređanja dostojanstva države i naroda samo zbog toga što ne prihvata slepu pokornost svetskim moćnicima. Istovremeno,vi ćete glasati za poštovanje nacionalnog i državnog dostojanstva svoje zemlje, istine,građanske ravnopravnosti i demokratije. Jedan po broju mali narod učinićete još jednom, po slobodarskom duhu, velikim. Duboko sam uveren da se svi problemi kojistavarno postoje i opterećuju život na Kosovu i Metohijimogu razrešiti dijalogom, otvorenim, iskrenim i dobronamernim. Nadam se da će taj dijalog biti uspešan i u interesu svih koji žive na Kosovu i Metohiji. Hvala lepo. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Da li ko od narodnih poslanika želi reč? Ima reč Gorica Gajević, šef poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedniče, Socijalistička partija Srbije pruža punu podršku i inicijativi predsednika Slobodana Miloševića i predlogu Vlade Republike Srbije da se raspiše referendum na kome će građani Srbije odlučiti da li prihvataju učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. Radi se o vitalnom nacionalnom i državnom interesu. Naš narod iznad svega ceni slobodu, samostalnost i nezavisnost. Istrajavajući na tim vrednostima i principima, mi smo opstali kao narod i država na ovim prostorima, odolevajući svakom zlu, nepravdi i namerama da se ugrozi naš suverenitet i teritorijalni integritet. I danas je o tome reč. Na Kosovu i Metohiji se ne radi o kršenju ljudskih,građanskih i manjinskih prava, nego o separatizmu i terorizmu. Cilj je otcepljenje ove srpske teritorije od Srbije. Cilj je da se razbije Srbija. Internacionalizacija problema na Kosovu i Metohiji samo je način i sredstvo da se taj cilj ostvari . Tvorci novog svetskog poretka čine sve da stvore ambijent da taj cilj realizuju. I, zato, mi odlučno odbacujemo pokušajmešanja u unutrašnje stvari naše zemlje. Kosovo i Metohija nije bilo koji deo Srbije. To je samo srce Srbije, temelj naše državnosti,nacionalnog identiteta i duhovnosti. Pod plaštom zaštite ljudskih, građanskih i manjinskih prava i sloboda, u stvari golom silom,pretnjom i diktatom, hoće da nam otrgnu ono što je naše trinaest vekova.Svetskim moćnicima smeta što Srbija hoće partnerski, a ne vazalni odnos. Čude se što Srbija neće sama da se odrekne svog dela koji je njen koren. Nisu zadovoljni dosadašnjim prekrajanjem Balkana.Drobljenje njegovog prostora na patuljaste, nestabilne i nesamostalne države samo je deo šireg geostrateškog interesa sile koja neće jaku i stabilnu državu na Balkanu. Oni podstiču svaki ekstremizam, secesionizam i fundamentalizam,saciljem stvaranja veštačke krize u našem regionu da bi zaposlili sebe, svoju vojnu silu. Čak nas optužuju da nećemo da sarađujemo sa međunarodnim organizacijama i institucijama. To nije tačno. Mi hoćemo saradnju na ravnopravnim osnovama i spremni smo da preuzmemo i prava i obaveze u tim organizacijama i institucijama. Novi svetski poredak govori jezikom sile, suprotno međunarodnom pravu i Povelji Ujedinjenih nacija. To je strategija novog svetskog poretka. Jasno je to i Parlamentu Srbije i našem narodu.Mešanje stranog faktora u unutrašnje stvari neke zemlje nikada nije donelo dobro.To potvrđuje i razbijačka uloga koju su isti ti međunarodni posrednici imali u razbijanju prethodne Jugoslavije. Oni koji separatiste i teroriste koji javno traže otcepljenje izjednačavaju sa Vladom,koja legitimnim sredstvima brani državu, koji favorizuju one koji odbijajudijalog sa Vladom i Narodnom skupštinom, oni koji od nas traže da se odreknemo dela srpske države zarad ambicija separatista, nama prete sankcijama , vojnom intervencijom, ometaju normalni život i ekonomski razvoj. I, kojeg li licemerja ! Kažu: Sve za dobro našeg naroda, sve u ime demokratije i ljudskih prava, a u suštini, postavljajući se iznad svake legitimne vlasti, iznad svakog principa,rukovodeći se golim diktatom, ucenom i pretnjom, određuju ko šta sme, a ko šta ne sme da čini u odbrani vlastite slobode i nezavisnosti. Od nas se traži ono što se ni od jedne zemlje ne traži: da sarađujemo na razbijanju sopstvene države. Direktno podržavajući separatizam i terorizam, oni stvaraju opasan presedan u međunarodnim odnosima. Pokušaj da se Srbija razbije, prvo,traženjem specijalnog statusa, zatim širom autonomijom, a sada i statusom republike u okviru Jugoslavije, u suštini je traženje modela da se stvori nova albanska država na tlu Srbije, kao uvod za dalje cepanje naše države, a to ne može i neće proći u našem narodu. Narod ne bi podržao niti oprostio rukovodstvu koje bi na to pristalo. Kosovo i Metohijasu unutrašnje pitanje Srbije i svaki pokušaj internacionalizacije ovog pitanja jeste mešanje u naše unutrašnje stvari. Veliki narodni referendum, o kojem danas odlučujemo,je legitimna i demokratska odbrana Srbije, odlučno odbacivanje pretnji i pritisaka i pokušaja da se Srbija razbije. U tome postoji puna saglasnost naroda i rukovodstva. Sloboda, nezavisnost, celovitost i dostojanstvo Srbije su uvek bili iznad bilo kakvog parcijalnog interesa: ličnog,lokalnog ili stranačkog. Ta odluka se tiče svih građana Srbije, čitavog naroda. Zato narod mora o tome da odluči. Mi branimo Srbiju, njen suverenitet, celovitost i pravo da samostalno,u skladu sa međunarodnim principima,odlučujemo o svom uređenju,životu i razvoju. To je odgovoran odnos prema prošlosti, sadašnjosti i budućnosti našeg naroda i države. Volja naroda je uslov da se problemi na Kosovu i Metohiji rešavaju na principima slobode, samostalnosti,istine i pravde. Referendum će potvrditi rešenost da se mirnim putem, političkim sredstvima, bez uslovljavanja, traže odgovori za rešavanje životnog pitanja na Kosovu i Metohiji. Građani će potvrditi da smo, kao država, spremni i sposobni da nađemo rešenja za ta pitanja, bez mešanja sa strane, čuvajući integritet Srbije, poštujući sva ljudska, građanska i manjinska prava. Srbijaje multietničko i multikonfesionalno društvo. USrbiji sa Srbima, ravnopravno, živi gotovo 30 nacionalnih manjina. Njihova prava garantovana su Ustavom i zakonima po najvišim standardima međunrodne zajednice.I sve nacionalne manjine koriste ta prava. Samo albanski separatisti traže secesiju, prisiljavaju svoje sunarodnike da selektivno koriste garantovana prava, sprovode teror i nasilje nad svima koji im se protive. Separatisti i njihovi mentori treba da se okanu razbijanja Srbije, pravljenja novih republika i guranja albanske nacionalne manjine u izolaciju i u sukob. Bilo bi bolje da ih savetuju da koriste sva Ustavom garatovana prava, za vlastitu dobrobit i dobrobit svih koji na Kosovu i Metohiji žive. Perspektiva Kosova i Metohije nije u akcijama secesije i terorizma, nego u zajedničkom životu, ravnopravnosti, toleranciji,poverenju i razumevanju , u bržem ekonomskom i kulturnom razvoju. Srbija obezbeđuje tu perspektivuKosovu i Metohiji . O tome govori i spremnost Vlade Republike Srbije i Narodne skupštine za bezuslovan , otvoren, javni dijalog o svim pitanjima ostvarivanja ljudskih, građanskih i manjinskih prava u ovoj našoj pokrajini. Referendumom će se osnažiti politička platforma Srbije da političkim sredstvima kroz dijalog traži rešenja za sva pitanja, obeshrabriti svi koji zagovaraju secesiju i pokazatisvetu da pritisci i ucene,pogađanja i cenkanja oko Kosova i Metohije ne može i neće biti. Poštovani poslanici,Srbija se mnogo puta u istoriji našla u prilici da brani slobodu, teritorije i državnost. Uvek kada je o tome odlučivao narod, mi smo opstajali i dalje se uspešno razvijali. Uvereni smo da će tako biti i na ovom referendumu. Srbija će svim pritiscima, ucenama, separatizmu, terorizmu,stranom mešanju u naše unutrašnje stvari i pokušajima razbijanja naše države reći ne, jer samo tako obezbeđuje slobodu, mir, suverenitet, integritet, dostojanstvo i sopstvenu budućnost. Hvala. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Stevo Dragišić, šef poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo, srpski narod je poslednjih nekoliko godina na sopstvenim leđima osetio šta znači naći se na putu nekoj velikoj svetskoj sili. Poslednjih nekoliko godina ta velika svetska sila, SAD, bombardovala je naš narod, uništavala nas, pomagala našim neprijateljima i na taj način smo shvatili da se oni neće zaustaviti ni na Srpskoj Krajini, već da su rešili da potpuno rasparčaju srpsku državu i potpuno unište srpski narod. Međutim, za sve ove godine oni su nekako uspevali da sve svoje akcije protiv srpskog naroda podvedu pod nekakve međunarodne pravne principe, međunarodne pravne propise. Ovog puta je situacija potpuno drugačija. Ovoga puta su suočeni sa isključivo unutrašnjim pitanjem jedne suverene države. Problem Kosova i Metohije se međunarodno-pravnim normama tretira kaounutrašnje pitanje. Zbog toga je njima neophodno sada da dobiju našu saglasnost da se umešaju u taj problem, jer samo ako mi dobrovoljno njima dozvolimo da budu posrednici u tim razgovorima između predstavnika srpske države i albanske nacionalne manjine, oni će moći da se umešaju u taj naš problem, poštujući sve međunarodne pravne principe. U suprotnom njihove ruke su jednostavno vezane. Ako bismo mi to dozvolili, onda bismo već unapred potpisali sebi kapitulaciju. Jer, scenario međunarodnog posredovanja je, makar nama Srbima, dobro poznat. Prvo pošalju svoje posrednike, koji saslušaju i jednu i drugu stranu, donesu nekakav zaključak, predlože međunarodnim forumima i onda na osnovu tog njihovog zaključka slede ucene, pritisci, ispostavljaju se računi. Ako ne ispoštujemo onošto nam je naloženo,onda slede sankcije i čitav mehanizam se pokreće, koji smo već jednom osetili na sopstvenoj koži. Zbog toga je važno da se međunarodni posrednici ne umešaju u pitanje, koje je isključivo unutaršnja stvar Republike Srbije. Tu se postavlja još jedna dilema, koja je na prvi pogled nevažna, a to je da li će se ovo pitanje tretirati kao problem Srbije ili kao problem SR Jugoslavije. Tu sada dolazimo u jednu zanimljivu situaciju. Upravo su SAD možda bile jedina zapadna sila, koja je do pre nekoliko meseci o SR Jugoslaviji govorila kao o Srbiji i Crnoj Gori. Odjednom su se setili da je to SR Jugoslavija. Razlog je vrlo prost. Ako bi se ovo pitanje tretiralo kao pitanje SR Jugoslavije, onda biKosovo i Metohija, koje je danas po našem Ustavu Autonomna Pokrajina, u krajnjem ishodu moglo da bude jedna od federalnih jedinica, tako daSR Jugoslavija bude sastavljena od Srbije, Kosova i Crne Gore. A posle toga, opet smo imali iskustvo iz bliske prošlosti kako se raspala ona bivša federcija, SFRJ. Dakle, opet bi išao onaj isti scenario. Međutim, ako se tretira kao problem Republike Srbije, onda se ne može očekivati da bi Republika Srbija dozvolila da ona sama bude federacija, sastavljena od Kosova i ostatka Republike Srbije, pa onda i sa Crnom Gorom da sačinjava neku federaciju ili konfederaciju. Ta dilema uopštenije slučajna i nije bezazlena. Zbog toga Srpska radikalna stranka insistira da se ovo pitanje tretira isključivo kao pitanje Republike Srbije. Između ostalog, nema razloga ni da bude drugačije. Pošto je Republika Srbija međunarodno priznata država već više od 100 godina, Kosovo i Metohija se nalazi u sastavu Republike Srbije već skoro više od 80 godina, tako da ne postoji nikakav razlog da se sada Kosovo i Metohija izuzima iz ustavno-pravnog sistema Srbije i da se tretira kao problem savezne države. Ovde još jedno pitanje nije razrešeno. SAD su nedavno izjavile da se na Kosovu i Metohiji ugrožava nacionalni interes SAD. Njihovi nacionalni interesi se ugrožavaju, a ne znamo ni zbog čega. I zbog toga što oni sada smatraju da je neki njihov nacionalni interes ugrožen, misle da mogu da upoterbe svu svoju silu, koju imaju, da bi taj svoj nacionalni interes zaštitili. A ne postavlja se pitanje da li se ugrožavaju nacionalni interesi Srbije i srpskog naroda. Kosovo i Metohija je sastavni deo srpske države, Amerikanci smatraju da će njihovi nacionalni interesi biti zaštićeni, ako Kosovo i Metohija budu nezavisni, ako budu republika, ili ako se pripoje Albaniji. U sukobu našeg nacionalnog interesa i američkog nacionalnog interesa Srpska radikalna srtanka će uvek stati u zaštitu srpskog nacionalnog interesa, ma kako to vama zvučalo. Evo, vidim da se neki veoma čude tome, možda smatraju da bi trebalo prednost da damo američkom nacionalnom interesu na teritoriji Republike Srbije. I još jedno pitanje ovde traži odgovor. Koja su to nacionalna prava uskraćena Albancima, koje to pravo njima nije dozvoljeno, šta to u Ustavu Republike Srbije nije napisano, a trebalo je da stoji, što bi moglo da zadovolji manjinska prava albanske nacionalne manjine? Još se niko nijenašao, koji je dao odgovor na to pitanje. Da pođemo odatle, da vidimo šta to mi treba Albancima da učinimo, koji ustupak treba da damo Albancima. O tome treba da razgovaramo. Ako je njihov jedini zahtev da dobiju nezavisnu državu, onda o tome nema razgovora. Ako imaju probleme u ovoj državi, treba da se obrate legalnim državnim organima i da pokušaju da reše taj problem. Jedino o čemu nećemo da razgovaramo, to je nezavisno Kosovo. Srpska radikalna stranka je pred odlazak delegacije Vlade Republike Srbije i Skupštine Republike Srbije sačinila preliminarni program rešavanja problema Kosova i Metohije. Srpska radikalna stranka prihvata razgovor sa predstavnicima albanske nacionalne manjine. I ono na šta bismo mi u tim razgovorima pristali to je kulturna autonomija. Mi se slažemo s tim da Albanci samostalno rešavaju probleme u školstvu,zdravstvu, socijalnom osiguranju, penzijskom osiguranju i nekim drugim pitanjima,koja su od direktnog značaja za pripadnike albanske nacionalne manjine. I neka sami to finansiraju, neka sami svojim doprinosima finansiraju funkcionisanje tih službi i organa. Ali nikako ne želimo da razgovaramo o nekom većem stepenu autonomije, koji danas imaju, a naročito ne o nezavisnosti Kosova i Metohije. Dobra volja sa naše strane postoji, pitanje je samo da li takva volja postoji sa druge strane. Mislim da bi takva volja postojala i sa druge strane, kada ne bi imali obećanja sa Zapada, da će se rešiti problem baš onako kako oni maksimalistički zahtevaju. Na nama je sada da izdržimo i da pokažemo da je nemoguće ostvariti ono što oni sanjaju, već da moraju dasednu, da pregovaraju, da realno pristupe ovom problemu i da pokušaju na realan način da reše sve one probleme koje imaju kod nas. Dok je Srpska radikalna stranka ovde, mi ćemo se zalagati da Kosovo i Metohija ostanu u sastavu Republike Srbije i da se nikad ne dovede u pitanje da li Kosovo i Metohija mogu ikada da dobiju nezavisnost. [[aplauz.]]
Hvala. Ima reč narodni poslanik Milan Miković, šef poslaničkog kluba SPO.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, Srpski pokret obnove će učiniti sve da branimo i odbranimo Kosovo i Metohiju, staru Srbiju, rodno mesto srpske države, crkve, kulture i nacionalnog epa. Da branimo od albanskih ekstremista, koji traže da ova naša pokrajina postane nezavisna država ili da stekne status federalne članice u okviru SR Jugoslavije, što je drugo ime za otcepljenje od Srbije. Sve činjenice - danas, juče i vekovima unazad nadmoćno su na strani Srbije. U našem je državnom i nacionalnom interesu da svet sazna te činjenice. Ako smo za dijalog sa Ibrahimom Rugovom i njegovim pregovaračkim timom, onda bi upravo, zbog činjenica koje svet ne zna, trebalo da insistiramo na tome da što više stranih medija, što više stranih diplomata u svojstvu posmatrača ili svedoka prisustvuje srpsko-albanskim razgovorima. Rugovu je strah od istine pa traži strane posrednike u razgovoru. Traži nekog stranca da ga uhvati za ruku i dovede za pregovarački sto sa Srbima. To je, i samo to,uloga posrednika. Zašto bi nam smetalo? Ne traži Srbija ni pedalj tuđe teritorije, nego brani isključivo svoju teritoriju, ne traži Srbija da bude etnički čista država Srba, nego se brani od zahteva da na njenoj teritoriji bude osnovana etnički čista albanska država, odnosno još jedna Albanija na Balkanu. Nema tih stranih posmatrača, posrednika, predstavnika, svedoka ili izveštača koji mogu poreći ove činjenice, niti pomoći Rugovi da nepravo preobrne u pravo, laž u istinu ili provociranje rata u odbranu mira. Braneći sebe, Srbija brani mir na Balkanu,a brani i Dejtonski sporazum. Svojim opasnim političkim zahtevima, koji su izvorište i albanskog terorizma, albanski ekstremisti opasno ugrožavaju mir na Balkanu i Dejtonski sporazum. I zemlje članice Kontakt grupe i Evropska unija i Savet bezbednosti suza mir, Dejtonski sporazum i nepromenljivost granica u Evropi. Pošto su albanski ekstremisti protiv svega toga, mi ne smemo da bežimo od saradnje sa Kontakt grupom i Evropskom unijom u odbrani istih ciljeva i vrednosti. Tačno je da u ponašanju nekih velikih sila postoje dupli standardi. Zapitajmo se, međutim, koliko je naša državna politika davala povoda za takve duple aršine. Promenimo neka svoja ponašanja, pa proverimo da li svet zaista mrzi Srbe i Srbiju. Odnos prema Republici Srpskoj, primera radi, značajno je promenjen posle nove politike nove Vlade. Na šta mi, kad je reč o stranim predstavnicima u ovom trenutku, ne možemo da pristanemo? Ne možemo da prihvatimo one strane predstavnike koji žele da nameću rešenja u srpsko-albanskom dijalogu i koji unapred izjavljuju da problem Kosova treba rešiti u granicama SR Jugoslavije, a ne u granicama Srbije. Takve predstavnike međunarodne zajednice ne prihvata ni SPO. Verujemo da je na tu vrstu stranih predstavnika mislio i predsednik SR Jugoslavije, gospodin Slobodan Milošević, kada je predložioreferendum i referendumsko pitanje. Dame i gospodo, narodni poslanici, odgovor na referendumsko pitanje znamo unapred - Kosovo je neodvojivo od Srbije i niko u svetu nema pravo da to dovodi u sumnju. Član 2. tačka 7. Povelje Ujedinjenih nacija, čiji smo potpisnici, doslovce kaže da niko nema pravo da se meša u pitanja koja su po svojoj suštini unutrašnja pitanja država. U glavi VII u članu 39. ističe se, međutim, da Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija ima ovlašćenja da se umeša svuda tamo gde utvrdi da postoji pretnja miru, povreda mira ili agresija. Ovo znači da je Kosovo i Metohija u našoj isključivoj nadležnosti dok traje mir i da to neće biti počne li rat. Zbog toga rata ne sme da bude i mi ga ne smemo ni izazvati ni započeti. SPO je za hitno otpočinjanje dijaloga sa Albancima, ali ozbiljnog i sa naše strane odgovorno pripremljenog nastupa. Rugova je formirao svoj pregovarački tim, odabrao je najstručnije ljude, poznate i u svetu i sada se dogovaraju oko njihove zajedničke platforme za pregovore. Pregovarački tim koji je pre neki dan sastavila Vlada Srbije nije naš najbolji tim. Ta ekipa odlazi u Prištinu i bez jedinstvene državne platforme. Radikali, bar do danas, bili su protiv autonomije na Kosovu, a socijalisti i JUL za autonomiju u okviru sadašnjeg Ustava Srbije. SPO smatra da Kosovo i Metohija nisu svojina ni Vlade, niti bilo koje stranke. Smatramo da bi predsednik Srbije, gospodin Milan Milutinović, trebalo da posle konsultacija sa liderima parlamentarnih stranaka sastavi najbolji pregovarački tim Srbije i da odmah posle toga taj naš pregovarački tim usvoji i jedinstvenu pregovaračku platformu. Obavimo brzo i odgovorno sve pripreme sa naše strane i otpočnimo razgovore sa političkim predstavnicima kosovskih Albanaca. Bolje da pregovaramo i dve decenije, nego da ratujemo i dva minuta. Dame i gospodo, kada je reč o predstojećem referendumu, SPO smatra iz državnih i nacionalnih razloga, bez zaklanjanja iza procedure, da je trebalo da se građani Srbije u isto vreme i o istom trošku izjasne i o zastavi i grbu naše države. Predložili smo bili da ovo referendumsko pitanje glasi: Da li ste za crveno-plavo-belu trobojku i da dvoglavi beli orao Nemanjića bude grb Srbije? I zastava srpska i dvoglavi beli orao Nemanjića rođeni su takođe na našem Kosovu, pa bi ovo drugo referendumsko pitanje simbolično pojasnilo celom svetu šta je Srbima Kosovo, a naša država bi konačno dobila svoj istorijski grb i svoju nacionalnu zastavu. Hvala. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Milan Rodić, šef poslaničkog kluba Jugoslovenske levice.
Uvaženi predsedniče, poštovani narodni poslanici, poslanici Jugoslovenske levice su juče, i danas će glasati za referendum isto onako kako će građani Srbije i srpski narod na ovim prostorima glasati protiv internacionalizacije kosovskog pitanja. To jeste pitanje koje se tiče Republike Srbije, ali je ovo jedinstvena prilika da građani Srbije i narod Srbije kaže međunarodnoj zajednici šta misli o njenom dosadašnjem prisustvu na ovim prostorima i kakve su rezultate postigli. Kazaće, jer ima na to pravo, jedno veliko "ne" razbijanju prethodne Jugoslavije, jer da se oni nisu mešali, jedna mala Slovenija ne bi krenula na četvrtu vojnu silu u Evropi, ne bi pre vremena priznali te male,izmišljene države na Balkanu, ne bi srpski narod živeo u toliko država na Balkanu, ne bi nam izmislili sankcije, iz nama takođe nepoznatog, odnosno ne pravog razloga. Kazaćemo im "ne" i na pritiske koje danas iskazuju prema Republici Srbiji i zamolimo ih da nam više na takav način ne pomažu, jer vidimo, svaki dan dolaze i kažu da hoće da nam pomažu. Ne traba nam takva pomoć. Ako žele da nam pomognu, onda neka nam kažu šta to u našem Ustavu nema, a u njihovom ima, a što se odnosi na položaj nacionalnih manjina, na nacionalne slobode, pa da o tome razgovaramo. Neka nam kažu da li su vlasti u Srbiji sprečavale da Albanci participiraju u vlasti preko izbora, na koje ni jedan put do sada nisu izašli? Da li su to vlasti u Srbiji sprečavale albanski narod ili su to oni podstrekivali govoreći im - sačekajte da završimo sa rasturanjem Jugoslavije, pa kada dođe Srbija na red, onda ćemo o tome da razgovaramo. Nije srpski narod bez pameti, dobro je uočio i naravno sa velikim podozrenjem gleda na svaki pokušaj internacionalizacije našeg pitanja, pre svega, Kosova i Metohije, koje je, kako rekoše moji prethodnici, kolevka srpskog naroda i srpstva. Jugoslovenska levica jeste jugoslovenska, mi jesmo za ravnopravnost i ravnopravne pregovore i dogovore, ali samo saonima koji priznaju Republiku Srbiju i Jugoslaviju kao svoju domovinu, kao svoju otadžbinu. Nisu nedostajali predlozi za razgovor albanskoj strani, ali sećamo se svih ovih godina da su oni pristali na razgovor, ali samo na temu osamostaljivanja Kosova. Izvinite gospodo, u ovoj zemlji, ili ja samo tako mislim, nemaju sagovornika na takvu temu, niti će naći sagovornika. Dakle, pozivamo Albance da sednu za pregovarački sto, da se zajedno dogovorimo o zajedničkom životu u našoj zajedničkoj državi Srbiji i Jugoslaviji.
Zahvaljujem. Ima reč Žarko Jokanović, šef poslaničkog kluba Nove demokratije.
Dame i gospodo narodni poslanici, Nova demokratija, demokratska, državotvorna, patriotska i odgovorna politička stranka smatra da probleme na Kosovu i Metohiji moramo i možemo rešavati sami u dijalogu sa etničkim Albancima. Od najvećeg je značaja opredeljenje većine građana i političkih stranaka, slobodno mogu da kažem, opšti konsenzus o tome da je Kosovo sastavni deo Srbije, da su secesije i promene granica apsolutno neprihvatljivi i da se rešenje mora tražiti u okviru definisanja sadržaja autonomijei potpunog ostvarivanja ljudskih i manjinskih prava, uz suzbijanje terorizma i nasilja. Način dolaska do tog cilja je isključivo demokratskim sredstvima, dijalogom i potpunim otklanjanjem potencijalnog ratnog sukoba, uz odricanje od ekstremnih stavova, kao što su secesija, promene granica ili održavanje postojećeg stanja. Nova demokratija smatra da je legalno pravo Skupštine Srbije da raspiše referendum. Međutim, smatramo da predloženi referendum, posebno sa ovako definisanim pitanjem sada nije i neophodan, jer odgovor na referendumsko pitanje već je zapisan u Ustavu Srbije, koji mi poštujemo, prihvatamo i sprovodimo, a odgovor je jasan - Kosovo je Srbija. Izabrani predstavnici naroda moraju snositi svoj deo odgovornosti u pronalaženju adekvatnog rešenja. U tome im ne treba vezivati ruke, jer je od načina na koji se do rešenja dolazi mnogo bitnije to da konačno rešenje bude u interesu srpskog naroda i srpske države. Zato, logično bi bilo da redosled poteza bude drugačiji, da građani Srbije na referendumu potvrde konačni sporazum koji bi se postigao između predstavnika države Srbije i predstavnika albanske nacionalne manjine, da tu bude poslednja i konačna volja naroda. Nova demokratija odlučno odbacuje nametanje gotovih rešenja od strane međunarodne zajednice, ali smatramo da nema potrebe odbacivati korisne, dobre usluge pojedinih međunarodnih faktora, potogovo ne onih koji su na liniji nalaska rešenja u okviru postojećih granica, koji se protive secesiji i koji odlučno osuđuju terorizam. Logično je da se ne prihvataju sugestije i rešenja koja ugrožavaju nacionalni i državni interes Srbije. Zato verujem da nema nikoga ko bi u Srbiji na to pristao. U bližoj prošlosti imali smo primere sprovedenih referenduma u Republici Srpskoj i Republici Srpskoj Krajini, koji su rezultirali nesagledivim posledicama. Upravo je Skupština Srbije osudila svaku manipulaciju i zloupotrebu narodne volje, za koju smo tada bili uvereni da se dešavala. Isto tako, imali smo primere angažovanja međunarodne zajednice, koja je pomogla da se određeni problemi reše. Setimo se samo Dejtonskog sporazuma i Pariskog mirovnog ugovora, do kojih se došlo u saradnji sa međunarodnim činiocima, a to je bilo široko pozdravljeno inikomodgovornom, razboritom i normalnom nije palo na pamet da to nazove izdajom, tim pre što se Republika Srpska sada nalazi na putu obnove i uključivanja u međunarodne organizacije i institucije. Takođe, Skupština Srbije je na predlog predsednika Miloševića usvojila lex specialis, zakon koji je bio praktična primena arbitraže Felipea Gonzalesa u pogledu problema lokalnih izbora u Srbiji. Tada su splasnule političke tenzije u našoj državi. Pre samo nekoliko dana predstavnici Vlade Srbije u grupi tri plus tri potpisali su sporazum o normalizaciji nastave na Kosovu, uz posredovanje Monsinjora Palje, predstavnika katoličke organizacije sveti Euđidio, koji je imao posredničku misiju. Ovi primeri nam ukazuju da angažovanje međunarodnih organizacija i institucija ne mora biti isključivo na štetu Srbije i srpskog naroda i da nije mudro zatvoriti vrata međunarodnoj zajednici, koja bi nakon toga mogla promeniti svoj, za nas sada od strane velikog broja značajnih međunarodnih faktora, pozitivan stav da nema secesije, da nema promene granica i da se dijalogom mora doći do rešenja, da Kosovo mora biti sastavni deo države Srbije. Posledice bi mogle biti drastične, novi talas sankcija, izolacija, suprotstavljenost celom svetu, uz opasnost sukoba širih razmera.To bi otežalo našu situaciju, a otežalo bi i mogućnost da branimo i odbranimo ispravne i nesporne pozicije o očuvanju celovitosti i jedinstva naše države. Kao srpski patriota zalažem se da mi ubedimo svet u ispravnost naših pozicija, jer mi nemamo šta da krijemo, jer su sve činjenice na strani Srbije i srpskog naroda. Ne treba da bežimo od sveta, već da mu idemo u susret, u punu diplomatsku ofanzivu, bez straha i bojazni da ćemo biti neshvaćeni. Razgovarajmo sa svima, ubeđujmo, borimo se i lobirajmo za naše pozicije. Uostalom, i aktuelni predsednik Srbije, gospodin MilanMilutinović na poslednjim izborima dobio je podršku i poverenje naroda, pre svega i zbog svog osnovnog opredeljenja i slogana - "I Srbija i svet", zbog pune orijentacije za normalizaciju odnosa sa međunarodnom zajednicom, za punopravno uključivanje u sve međunarodne i evropske organizacije i institucije. Zato Nova demokratija smatra da je najveći patriotizam danas ne napraviti ni jedan pogrešan korak, koji bi išao u prilog mogućnosti da naši protivnici dobiju neku šansu za sebe. Nama je potrebno da ničim ne suzimo mogućnost za rešenje problema Kosmeta, da ne zatvaramo puteve za obnovu i ekonomski preobražaj Srbije. Za Kosovo u Srbiji pozdrav od Nove demokratije.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Nenad Čanak, šef poslaničkog kluba Koalicije "Vojvodina".
Dame i gospodo, ovde mi razgovaramo, koliko sam razumeo, oko ovog referenduma. Oko toga je najmanje reči bilo. Do sada niste pitali narod ništa, a sada bi da ga pitate. Što ga niste pitali kada je trebalo deliti pare koje ste dobijali prodajući narodnu imovinu, nego ga pitate sada kada se spremate za još jedan rat koji ćete da izgubite. To u Vojvodini proći neće. To odmah da znate. Drugo, ja sam sa ove skupštinske govornice predlagao da se napravi anketni odbor, da ispita događaje u Drenici. Niste hteli, rekli ste - nećete. Da li je tako bilo - tako je bilo. A sada vam Ujedinjene nacije prave anketni odbor, koji će to isto da uradi. Isto to će se desiti i na Kosovu. Pre svega, albanskim ekstremistima ne odgovara internacionalizacija Kosova, jer međunarodna zajednica ima čvrste stavove - da nemamenjanja granica i da je Kosovo deo Srbije, koji mora dobiti visok stepen autonomije. To što vi sada pokušavate ovde da uradite će dovesti celu ovu zemlju u situaciju da se kosovsko pitanje rešava ratom. Treće, ovo pitanje koje se, kao, predlaže, je koješta, zato što kaže: Da li se prihvata učešće stranih predstavnika? Kakvih stranih predstavnika? Jesu lito humanitarne organizacije, jesu li to bankari, jesu li to novinari, ko su ti strani predstavnici, koji strani predstavnici, čega strani predstavnici? Da li to znači da i Crnogorci ne mogu da učestvuju u svemu tome, jer se to rešava u Skupštini Srbije, da li je Crna Gora strana sila, u uslovima ovog referenduma? To je ono što ja ovde pitam, i da li je ovo pitanje sračunato na razbijanje ove zemlje, tj. Savezne Republike Jugoslavije? To je prvo pitanje. Drugo, ovaj problem o kome treba da razgovaramo, kakav je to problem? Problema ima raznih - ima ekonomskih, ima ekoloških, ima političkih, ima najraznovrsnijih. O kojim se ovde problemima radi (obraća se poslaniku iz sale: ima i mentalnih, u pravu ste, da, Vi to najbolje znate). Dakle, to želim da se razjasnimo: Koji problemi, koji strani predstavnici? Druže Vojo, Vas kad vidim, znam da je Srbija propala. E, dakle, radi se o jednostavnoj stvari - ovaj referendum je prevara, koja služi tome da se ova zemlja uvede u rat, da se između zaslužene kazne režimu Slobodana Miloševića i međunarodne zajednice postavi ceo jedan narod. Meni lično inostranstvo uopšte ne nedostaje, iz jednostavnog razloga što, kada pogledam klupu za Vladu, kao da sam u Hagu. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Zoran Anđelković, u ime poslaničkog kluba Socijalističke partije Srbije (replika.)
Žito je oduvek imalo svoj kukolj, svaki narod je imao svog Brankovića. I mi imamo svog Brankovića. Ja gospodinu Čanku želim da kažem da se on u tome danas našao. Ali, kao što on reče, to u Vojvodini neće proći, ja njemu želim da kažem da u Srbiji neće proći razbijanje Srbije, ni na Kosovu, ni u Vojvodini, ni u bilo kom drugom delu Srbije, a Brankovića će i ubuduće, verovatno, biti. A kad je reč o tome, kako reče Žarko Jokanović, da političari ne učine pogrešan korak, upravo zato smo se i danas okupili, upravo zato je i inicijativa predsednika Jugoslavije i predlog Vlade Republike Srbije da se raspiše referendum i da narod odluči - da li smo za to da ti međunarodni posrednici utiču i odlučuju kako ćemo mi unutar Srbije da stvorimo prave odnose ili ne? Zato smo i ubeđeni da će narod pravilno da odlučuje, a neće da odluči onako kao su ovde neki sada rekli. A kako su međunarodni posrednici pružali dobre usluge, sećamo se 7. jula 1991. godine, i tada je bilo isto - dobre usluge, dobre namere, i Brionska konferencija je tada, kao što se sećate, vrlo precizno odmah zaključila - početak razbijanja Jugoslavije. Slovenija istog trenutka, a kasnije parče po parče. Takve dobre usluge i danas se nude i takve dobre usluge su već saopštene - šta se hoće: specijalni statusi, autonomije, republike itd. Znači, ista meta, isto odstojanje. Iz tih razloga sam ubeđen da će i ova skupština, i ovaj narod, reći tome ne.
Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak [[odgovor na repliku]]
U Vojvodini ovog trenutka ima 24 hiljade invalida ratova, u kojima ova zemlja, navodno, nije učestvovala. Ako vi mislite da ćete uvući celu ovu zemlju ponovo u nesreću, kako ste je uvlačili, tu ste se, gospodo, malo prevarili.
Ima reč narodni poslanik Duško Matković.
Poštovani predsedniče, poštovano Predsedništvo, poštovane kolege poslanici, pitanje o kome mi danas raspravljamo i o kome ćemo odlučiti je daleko značajnije, nego pitanje i odgovor na jedan referendum. Najznačajnije pitanje u okviru srpskog nacionalnog pitanja je pitanje Kosova i Metohije. Zato smatram, siguran sam, da će i narodni poslanici i narod Srbije dati precizan i jasan odgovor i na ovo pitanje. Građani i narod Srbije već desetak godina, kroz mnogobrojne izbore, kroz mnogo izjašnjavanja su trasirali put jedne ozbiljne narodne politike, koju državno rukovodstvo Srbije, i sada Savezne Republike Jugoslavije, sprovodi na najozbiljniji način, u interesu svih građana i naroda Srbije. Sada je pred nama jedno pitanje o kome narod u Srbijii građani Srbije treba da daju jedan narodni odgovor. Ja sam siguran da će kroz ovo pitanje, koje je postavljeno, oko učešća stranih posrednika u razrešavanju pitanja u Srbiji, odnosno u razrešavanju pitanja Kosova i Metohije, odgovor biti jasan, odgovor na bazi narodne politike, koja je u Srbiji prisutna. Želim da dam nekoliko elemenata koji će i Narodnoj skupštini Srbije, ali i narodu Srbije, omogućiti da na jasan način međunarodnoj zajednici odgovori na pitanje, koje je pred nama. Pre svega, želim da kažem da je Srbija svojim Ustavom i svojim ponašanjem omogućila Albancima u Srbiji, na Kosovu i Metohiji, sva građanska prava, korišćenje verskih, kulturnih i ostalih sloboda. Zašto oni ta prava ne koriste? Najdrastičniji odgovor na to smo dobili juče. Videli ste one slike, koje su obišle svet, onih šest masakriranih Albanaca, koji su poštovali Srbiju, bili lojalni građani Srbije, bavili se poslom, videli ste onog čoveka i njegova dva sina, koji su izmasakrirani, zato što su se bavili svojim poslom i poštovali zakone Srbije. To je osnovni odgovor - zašto Albanci ne koriste svoja prava, koja im je Srbija dala. Ne koriste, jer im to ne da separatističko rukovodstvo njihovih Albanaca na Kosovu i ne daju im njihove terorističke grupe, grupe koje sačinjavaju ne samo oni koji žive na Kosovu i Metohiji, nego i koji dolaze iz Albanije. To je prvi element koji sam dao kao prilog odgovoru na pitanje koje je postavljeno na referendumu. Želim da podsetim na nedavne događaje u Albaniji, koje smo mi skoro zaboravili. Videli smo da je velika i bezrezervna međunarodna podrška Berišinom režimu bila takva da je dovela do masovnog krvoprolića, do pogibije stotine civila. Posledice te politike i te podrške, koju je Albanija imala od međunarodne zajednice i njihovih predvodnika i eksponenata, imamo i sada. Još uvek, svakodnevno, u Albaniji ginu od onog oružja, koje je tada odneto iz kasarni, ljudi koji su nedužni, rešavaju se pitanja van zakona i deo tog problema je svakako preliven i na Kosovu i Metohiji. Postavljam pitanje - da li neko hoće da formira dve ili više Albanija,da bi zatim formirao Veliku Albaniju? Naravno da to može i da se analizira, ali, kratak odgovor je - žele, ali to nije realno. Želim da kažem i albanskom narodu na Kosovu, da u tu avanturu ne smeju da uđu, jer to ne može da se ostvari na ovim prostorima. Želeo bih da kažem nekoliko rečenica o ekonomskom aspektu ovog problema. Najveći broj privrednih subjekata, fabrika, jedinica, pogona na Kosovu i Metohiji je sastavni deo privrednog tkiva Srbije. Ja sam na čelu jedne fabrike u Srbiji, koja ima tri svoja pogona ili deoničarska društva na Kosovu, koji dobro rade. Tamo rade stotinu, čak bih rekao preko hiljadu Albanaca. Ti Albanci su u strahu, pogotovu posle onog masakra od juče. Mi znamo za njihove strahove, a istovremeno znamo i za lojalnost Srbiji i želju da se pitanja na Kosovu rešavaju kroz dijalog, a da je tajna rešenja u ekonomskoj sferi. Dakle, podrivanjem razrešavanja ovog političkog pitanja od strane međunarodne zajednice u okviru Srbije, podriva se i ekonomski suverenitet i ekonomsko tkivo Srbije. To je veoma, veoma važno. Toradnici Albanci u fabrikama na Kosovu znaju. Po mom mišljenju, dijalog je sada put za rešenje političkih problema kroz politički proces. Ali, moje je duboko uverenje da pravilno rešenje na Kosovu je u ekonomskoj sferi, da se svi Albanci vrate na posao, ili da radeslobodno svoj privatni posao i da onda u drugi plan dođe pitanje ko je Albanac, ko je Turčin, ko kojoj naciji i narodu pripada, a da u prvi plan dođe pitanje kolika mu je plata, gde radi, da li njegov privatni posao ide dobro ili ne ide, kakva je ukupna ekonomska problematika. To su pitanja koja će trajno da razreše problem na Kosovu. Oko posrednikaželim napolitički rizičan način da dam odgovor zašto nama posrednici ne trebaju. Predstavnici ovog rukovodstva, separatističkog, albanskih partija, ili Albanaca na Kosovu su jasno rekli, oni su za nezavisnost. Oni su masku skinuli, rekli da je njihov politički cilj nezavisnost. Srbija je takođe jasno rekla za šta je: za dijalog, za poštovanje građanskih, ljudskih prava, verskih sloboda i ponavljam, za dijalog. Šta sada tu posrednici treba da nam pomognu? Je li da pomognu njima da dobiju nezavisnost ili da pomognu nama da realizujemo politiku zacrtanu u našem Ustavu? Ne treba nam tu pomoć. To su argumenti. To je politička i ukupna narodna logika da posrednici tu nisu potrebni zato što odgovor i rešavanje u vezi sa ovim problemom znamo. Neka posrednici kažu Albancima na Kosovu da je nezavisnost nemoguća i da treba da sednu da razgovaraju i da se dogovore u okviru ovoga što je međunarodno verifikovano. Ponavljam, da kažu Albancima na Kosovu, oni su to rekli kao parolu i frazu, ali, treba da sednu i da kažu Albancima na Kosovu - nema nezavisnosti. Gde nama trebaju posrednici? Trebaju nam posrednici između onoga što je Evropska unija i SR Jugoslavija. To treba da se unapredi u našim odnosima. Mi sada imamo kaznene mere Evropske unije. Na svaki naš proizvod koji ide u Evropsku uniju imamo carinu od 6, 10, 11%. To nam je za prva tri meseca odnelo 62 miliona dolara. Neka posrednici pomognu normalizaciji naših odnosa sa Evropskom unijom, da kapital iz Evropske unije dođe u Jugoslaviju i ide na Kosovo, u Gnjilane, u Vučitrn, u Trepču itd., pa ćete da vidite kako će da se umiri Kosovo i da se onda reši politički problem na Kosovu. Završavam. Rezolucija Ujedinjenih nacija u zadnjih pet tačaka, koje se odnose na ovaj problem, u stvari govori o posrednicima internacionalizacije. Onako, kako je postavljeno, to je destrukcija Srbije i Jugoslavije. Mi to ne možemo prihvatiti. Narodna politika u Srbiji to neće prihvatiti, to će ovaj referendum da kaže. Dalje, najavljuje se nekakva selektivnost u sankcijama. To je takođe još jedan argument za ovu moju tvrdnju. Selektivnost, koja? Da će se uvesti sankcije prema pojedincima, da će se uvesti sankcije prema Srbiji, a ne prema Crnoj Gori. To je konkretna manifestacija internacionalizacije jednog selektivnog pristupa i duplih standarda. Siguran sam da to ne može da prođe i jasan odgovor na sva ova pitanja daće narod i građani Srbije na referendumu.
Ima reč narodni poslanik Milorad Vučelić, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Veselinov.
Poštovani narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, predstojeći referendum građana Srbije treba da pokaže spremnost i rešenost Srbije da o svim svojim pitanjima odlučuje kao nezavisna i suverena država, te da u skladu sa tim uspešno rešava i probleme na Kosovu i Metohiji. Kada je reč o suverenosti i nezavisnosti Srbiju, na to ne obavezuje samo njena tradicija i nacionalno dostojanstvo, već upravo njena privrženost poštovanju principa na kojima je stvarana i na kojima počiva moderna Evropa. Načelo suverenosti i poštovanja teritorijalnog integriteta su u samim temeljima Evrope i vidljivi su, i te kako, i danas kada se odvijaju procesi čvršćeg povezivanja i međunarodne integracije njenih država. Svaki pokušaj da se problemi nacionalnih manjina i njihovih aspiracija ili prava rešavaju narušavanjem postojećih državnih granica ili pak terorizmom, izazvao bi neslućeno tragične posledice na prostorima evropskih država i celog sveta. Stoga bi u podsećanju Evrope na univerzalna načela njenog mirnog postojanja trebalo i potražitinešto širi međunarodni značaj našeg predstojećeg referenduma. Pojam suverenosti i nezavisnosti za nas je danas u Srbiji neodvojiv od pojmova jake demokratske pravne države, kao garanta svih ljudskih prava i sloboda i reformisane i razvijene, međunarodno povezane, tržišne privrede. Tako naše poimanje suverenosti i nezavisnosti dobija svoj puni i pravi smisao. Nema govora o tome da Srbija hoće mimo sveta i mimo i protiv međunarodnih standarda. I te kako su internacionalni i međunarodno priznati kriterijumi i standardi po kojima Srbija pokušava da rešava probleme Albanaca na Kosmetu. Protiv tih internacionalnih standarda i međunarodnih kriterijuma nisu građani Srbije, već oni koji probleme pokušavaju da reše terorizmom, likvidacijom svojih sunarodnika i neistomišljenika i secesijom, kao i oni koji ih u tome podržavaju. Nema ni govora o namerama Srbije da ne prihvati međunarodnu saradnju, ali ona mora da se odvija uz uvažavanje njene suverenosti i na principima ravnopravnosti. Svaki postupakkoji bi Srbiju dalje integrisao u evropske i svetske privredne, društvene, kulturne i političke tokove, i koji bi omogućio njeno prisustvo u međunarodnim organizacijama, što seinače nepravično i nasilno onemogućava, samo bi doprinelo povećanju standarda i mogućnosti u kojima bi Srbija i Jugoslavija uspešnije rešavali svoje probleme, pa i probleme na Kosovu i Metohiji. Procesi kažnjavanja i sankcija samo su zavera nemogućnosti da se ne zna šta je pojedinim faktorima u međunarodnoj zajednici stvarno krajnji cilj - mirni dijalog ili oštra konfrontacija. Izražavali smo i pokušavali mnogo puta, i pokazivali mnogo puta, svoju spremnost da probleme Albanaca na Kosmetu rešavamo u skladu sa najvišim evropskim i svetskim standardima. Nismo to radili u iznudici i pod pritiskom, već uz uvažavanje problema i svojih uverenja. U Ustavu Srbije precizno je definisano naše viđenje autonomije. U skupštinskoj proceduri nalazi se zakon o lokalnoj samoupravi sa dvodomnim skupštinama. Realizuje se sporazum o školstvu, doneli smo Zakon o državljanstvu, veoma tolerantan. Odvija se proces reformi. Jugoslavija je potpisnik i poštovalac mnogih međunarodnih konvencija po kojima se rešavaju pitanja nacionalnih manjina. Razgovarali smo o azilantima. Naša delegacija već danima čeka u Prištini predstavnike političkih organizacija Albanaca, a danas je tamo i predsednik Srbije Milan Milutinović. U brojnim međunarodnim kontaktima istakli smo spremnost da ovaj problem demokratski rešavamo, ali uz poštovanje državnog i ustavnog uređenja Srbije i Jugoslavije. I dalje ćemo činiti ove napore i pokušavati da rečima i delom ubedimo političke predstavnike Albanaca da ih težnje za secesijom i terorizam vode na bespuće. Predstojeći referendum demonstriraće tako i privrženost Srbije i njenih građana miru, miru u Srbiji, Jugoslaviji, regionu, pa i šire. Treba to da bude podsticaj i upozorenje da se problemi rešavaju isključivo dijalogom i političkim sredstvima. Mir je u interesu svih građana Srbije, naravno i Albanaca, a svako prekomponovanje granica na Balkanu svakako ne vodi mirnom rešenju. Konačno,problemi o kojima raspravljamo i o kojima ćemo se izjašnjavati predstavljaju danas i patriotsko i moralno pitanje. Trezveni i razumni patriotizam mora počivati na preciznom određivanju nacionalnih i državnih ciljeva i interesa. Mora voditi računa i imati uvid u međunarodni kontekst i odnos snaga u svetu u kome se ti ciljevi mogu ostvarivati.To bi bio onaj pragmatski deo patriotizma. Ali, nema patriotizma, ni morala, bez odanosti velikim načelima slobode, samostalnosti,nezavisnosti, bez očuvanja dostojanstva, časti i samopoštovanja. Bez toga je , napokon,nemoguće sagledati šta je stvarni i pravi nacionalni i državni interes. Srpski narod i građani Srbije su uvek umeli i znali da prepoznaju i izaberu ispravan istorijski put, sklad između prave procene svojih interesa i moći i odanosti velikim načelima. Ne sumnjam da će to učiniti i ovog puta. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Dragan Veselinov. Neka se pripremi potpredsednik Vlade Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, nalazimo se, očigledno, pred jednim od istorijskih trenutaka po kojem će nas, ako budemo uspešno rešili teškoće koje su se nagomilale, sećati naši potomci. Mnogo godina je proteklo u kojima su se nagomilavali problemi i konflikti na Kosovu. Možda nije na nama iz Vojvodine, možda nije ni pristojno da prvi iznosimo rešenja koja bi se ticala kosovskog problema.Danas ni nema smisla to iznositi. Na dnevnom redu je referendum.No, ukoliko se može ponuditi život u toleranciji,ono što je kod nas između Srba, Mađara, Hrvata, Rusina, Slovaka, Rumuna, Bugara, Makedonaca,Crnogoraca i drugih,spremni smo, ako ništa drugo nemamo,da bar to ponudimo onima koji žive na Kosovu. Mi smo najdalje od Kosova. Nije na nama da prvi nudimo rešenja, jer problem i težinu Kosova mi najmanje u Srbiji osećamo. Ali, to ne znači da nam nedostaje politička volja i politička dužnost da , zajedno sa svim građanima Srbije, učestvujemo u rešavanju ovog verovatno i najtežeg političkog problema koji nas je u ovoj deceniji, prošloj deceniji, zadesio, a možda će nas čekati i u narednojdeceniji, da ga rešavamo. Ovaj referendum , sam po sebi, neće nešto rešiti. To vi dobro znate. Nema posebnog razloga da svoj narod pitamo da li je za to da bude suveren u svojoj državi i da odbije međunarodne pritiske koji vode rešenjima koja nisu i naša volja. Sa tog stanovišta, mi podržavamo pravo svih naših građana , jer je to ustavno pravo , da u svojoj kući budemo svoji gospodari. Naš narod je toliko puta u istoriji pokazivao da ume da brani svoju slobodu i svoj ponos - od Marice,od Kosova, od Ustanka Srba u Banatu 1594. godine,od Svetog Teodora Vršačkog, do Đorđa Petrovića, do Srpskog Vojvodstva iz 1848 godine, do balkanskih ratova,Prvogsvetskog rata, Drugog svetskog rata, sremskog fronta, odbijanja da se podvrgnemo pritisku Sovjetskog Saveza i u mnogim drugim prilikama. Naš narod je junački narod. Nije ga potrebno posebno ispitivati da li će inostranstvu kazati ne tamo gde misli da je to korisno. Ono što mi želimo da naglasimojeste da nam je poznat odgovor našeg naroda na referendumsko pitanje. Ono što nama nije poznato, to je šta je stav naše Vlade oko kosovskog pitanja. Mi možemo raspisati referendum. Odgovor će biti ne. To nam je jasno. Ali,ne znamo šta naša Vlada hoće na Kosovu. Naš narod hoće mir, hoće ekonomski razvoj,naš narod ne odbija ekonomsku, političku, kulturnu, sportsku i drugu saradnju sa inostranstvom. Ali,želi da zna koja je politička platforma naše Vlade u pregovorima sa kosovskim Albancima. Albanci suformirali svoj pregovarački tim. Koliko će taj tim njima značiti, neka to oni sami vide u budućnosti. Mi jesmo formirali izvestan pregovarački tim , ali taj tim nema pregovaračke platforme. Šta čine predstavnici na čijem je čelu Ratko Marković u Prištini? Zašto je danas u Prištini Predsednik naše Republike? O čemu on želi da razgovara sa Albancima koji , opet, neće doći? S kojim stavovima oni odlaze na Kosovo i Metohiju, sa kojim argumentima čekaju protivargumente? Ova skupština jeste nadležna da ovde formiramo političku platformu našeg odnosa prema Albancima na Kosovu. Mi čvrsto poštujemo jedinstvo u Srbiji. Srbija je jedna zemlja. Mi hoćemo jednu granicu, jednu zastavu, jedan ustav, jednu valutu,jednu centralnu banku, jednu spoljnu politiku, jednu vojsku. No, moramo biti svesni da ovaj politički sistem ne možemo više nuditi našim građanima. Ovaj politički sistem je bio pokriće za veliku pljačku, za strašnu redistribuciju imovine i novca , gde je nekoliko stotina beogradskih i drugih porodica postalo milionersko, a milioni su u siromaštvu i obezglavljeni. Šta mi hoćemo danas da pitamo svoj narod? U njemu je puno krvi. Ima li u našoj Vladi krvi ili u venama naše Vlade teče profit i korupcija? Nema potrebe pitati naš narod da li je junačan, da li je hrabar, da li će reći ne. Naša Vlada danas treba da bude hrabra i da izađe pred nas sa predlogom platforme. Mi koji ovde predstavljamo građane, koji smo nosioci delegiranog suvereniteta našeg naroda,treba da raspravljamo, ne moramo ovog trenutka, ali moramo postaviti na dnevni red Skupštine Republike Srbije kosovsko pitanje da bismo izgradili političku platformu. Ova vlast ili ova vlada nije naše građane pitala u prošlosti nešto što je bilo mnogo važnije, nije pitala Vojvođane da li hoće da izgube autonomiju, nije pitala naš narod da li hoće da ide u rat u Bosnu i Hrvatsku, ova vlada nije pitala naš narod da li hoće drugu po veličini inflaciju u istoriji, nije pitala da li u Dejtonu hoće da izgubi vojsku. Predsednik Republike, posle Dejtona, nije došao u ovu skupštinu da kaže da mi više vojske nemamo, da je on potpisao sporazum po kojem smo isekli polovinu tenkova, polovinu aviona,polovinu haubica, polovinu ratnog raketnog sistema. Čime ćemo da se branimo? Nije došao da nam kaže da je Vojvodina pusta,da nema odbrane , da nema oklopnog bataljona na njenoj teritoriji. O tim stvarima nikada nismo razgovarali. Nismo raspisivali referendum o tim stvarima. Zato, znajući kakav će biti odgovor našeg naroda, odmah želimo da naglasimo da taj odgovor ne znači aboliciju za grešku naše Vlade, za ogromne propuste, za siromaštvo i bedu. Nemojte misliti,ubeđen sam , mnogimameđu vama ne treba mnogo dokazivati ,volja naroda znači da naša Vlada treba da nastavi da razgovara i pregovara na Kosovu, a da ne zna o čemu.Želimo jasnu političku platformu. Otvorimo diskusiju ovde, u Skupštini. Neka naš narod izađe na referendum. Onaj ko izađe i kaže stranim silama ne,jeste patriota. I onaj ko ne izađe , jer smatra da je dovoljno junačan i da ga ne treba potcenjivati ovakvim pitanjima, i on je patriota. I jedni i drugi su patriote. Jedini nepatriota u našoj Srbiji je naša kukavička vlada. Ja je pozivam da izađe za ovu govornicu i da kaže šta ona hoće na Kosovu , ne narod. Hvala. [[aplauz]]
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada narodnog jedinstva je jednoglasno prihvatila inicijativu Predsednika Republike i jednoglasno odlučila da pred Narodnu skupštinu izađe sa predlogom za raspisivanje ovog referenduma. U nekim normalnim prilikama pitanje, koje se postavlja na referendumu, bilo bi deplasirano postavljati, ali ovo nisu normalne prilike. Ovoga puta iste one sile, koje su nam uništavale Republiku Srpsku Krajinu i Republiku Srpsku, htele bi da unište Srbiju. Htele bi da srpski narod i srpske zemlje podele upravo po onom obrascu, po kome ih je Hitler već delio 1941. godine. Po istom tom obrascu. Sada su na redu Kosovo i Metohija. Ali, nije samo problem u tome što bi velike sile da nam pocepaju Srbiju, nego što pokušavaju dokazati svojim propagandnim aktivnostima da to rade za naše dobro, da nas uništavaju, jer je to za nas najlepša varijanta, da vrše eutanaziju, da nas ubijaju iz milosrđa. I te iste velike sile pokušavaju dokazati da Srbijom vlada vlast, koja ne uživa poverenje naroda, da bi narod hteo kapitulaciju, ali vlast ne da. Jednog eksponenta zapadnih sila sa takvom idejom nedavno smo gledali na jednoj od lokalnih beogradskih televizija. Baš tako je nastupio - želi dobro srpskom narodu, ali, evo, ometa ga ova vlast, koja vodi neku drugu politiku, politiku koja ne odgovara srpskom narodu. Vlada Republike Srbije ima jedinstvenu platformu za vođenje razgovora sa predstavnicima albanske nacionalne manjine. Ta platforma je svima u Srbiji poznata. Ta platforma je veoma jednostavna: Kosovo je unutrašnje pitanje Srbije. To je platforma. Hoćemo da razgovaramo o svemu, o svim problemima, ali unutar Srbije. Postoji još jedan okvir te platforme, a to je Ustav Srbije. Može Vlada da misli šta hoće, može Vlada da misli šta želi, ali se mora držati Ustava. Ne može Vlada praviti nikakvu platformu mimo Ustava. Za nas je Ustav svetinja, dok se eventualno ne promeni dvotrećinskom odlukom skupštinske većine ili referendumom. Imamo veoma čvrst Ustav, koji se ne može tako lako menjati. A Vlada mora da poštuje i sprovodi Ustav. To je naša platforma: Ustav i princip da je Kosovo unutrašnje pitanje Srbije. O svemu ostalom Vlada je spremna da razgovara sa svim relevantnim predstavnicima albanske nacionalne manjine. Ali, sa njima neposredno, a ne sa njihovim advokatima i njihovim tutorima. Ne može zapadni političar, koji dođe u Beograd da čita lekcije srpskoj vlasti i srpskom režimu, jugoslovenskom režimu, a ode u Prištinu, pa se grli sa glavnim predstavnikom albanskog separatizma, javno se grli, ne može biti predstavnik i ne može biti posrednik. Čak i kada bismo hteli posrednika, onaj ko se grli sa Rugovom, ne može biti posrednik, dokazao je da nije objektivan, dokazao je da je pristrasan. Jer, u Beogradu se ne grli ni sa kim, mada bi bilo nekih koji bi se sa njim grlili, ima ih i ovde, a on se ne grli ni sa kim, čak ponižava one koje s vremena na vreme primi tako što ih ostavi da ga čekaju po hotelskim aulama, da bi ih primio u hotelskoj sobi ili na travnjaku svoje ambasade u Beogradu, pa ih dodatno ponižava. On u Beogradu želi kvislinge. On je spreman danas-sutra, ako mu se pruži prilika, da formira i kvislinšku vlast. Ali i one, kojima je namenio ulogu kvislinga, on unapred želi što više da ponizi, da mu se slučajno nekad ne otmu kontroli. Nemojte, gospodine Čanak, ovu vladu da plašite Hagom. Hag se plaši nekih iz ove vlade. Ja sam hteo još 1995. godine u decembru da idem u Hag, nisu mi dali. Zašto mi nisu dali? Plaše se mog dolaska u Hag. Ja i dalje želim u Hag. Onog trenutka kada mi se ukaže prilika, ja ostavljam i Vladu i potpredsedničku funkciju i ja putujem u Hag. Evo, to javno ovde kažem. Nemojte mečku plašiti rešetom. Drugo, nemojte da nastupate u ime Vojvodine. Kada budete imali malo više poslaničkih mandata i malo više glasova u Vojvodini, onda možete da kažete da predstavljate nekog ozbiljnog u Vojvodini. Koga vi predstavljate? Onoga ko je greškom zaokružio naziv vaše koalicije. Vi ste samo na zabunu mogli da osvojite nešto glasova na ovim izborima, nikako drugačije. Posvađala se koalicija "Zajedno", pa njihovi razočarani glasači, pa neke stranke bojkotovale, pa hajde, kažu ovi da su opozicija. Nisu stigli ni da vas upoznaju. Videćemo na sledećim izborima kako to stoji u Vojvodini. Pogotovo posle onih austrougarskih zastava, koje ste isukali krajem 1996. godine u Novom Sadu. Dugo ste ih, decenijama čuvali, onda ste ih isukali. E, te dve-tri austrougarske zastave, koje ste demonstrirali u Novom Sadu, one će označiti kraj vašeg političkog bitisanja. Na Kosovu i Metohiji dešava se nešto što nam je svima poznato. Došlo je do terorističke pobune, došlo je do bojkota od strane većine pripadnika albanske nacionalne manjine institucija sistema. Kako su se zapadne sile postavile po pitanju terorizma na Kosovu i Metohiji? Donele su na Savetu bezbednosti UN Rezoluciju o zavođenju embarga na izvoz oružja Srbiji i SR Jugoslaviji i šiptarskim teroristima. Pa, kao, oni su objektivni, ne daju ni jednoj, ni drugoj strani oružje. Oni izjednačavaju albanske teroriste sa legalnom i legitimnom vlašću. Uostalom, embargo na prodaju oružja teroristima postoji na celom svetu, u svim zemljama odvajkada mora da se poštuje. Ni jedna država po međunarodnom javnom pravu ne sme da prodaje oružje teroristima. Neke to rade ilegalno, neke na svojoj teritoriji imaju centre za obuku albanskih terorista. Znamo i koje su to države. Neke od njih se busaju u prsa da su riznice demokratije, da su najviši svetski domet demokratije itd. A vežbaju teroriste i pomalo ih upućuju na Kosovo i Metohiju, opremaju ih za terorističke akcije. Mnogi pripadnici albanske nacionalne manjine pate zbog sadašnjeg stanja i zbog ovog terora, koji se provodi. Evo, šest Albanaca je sada likvidirano. To je najnovija vest sa Kosova i Metohije. Zašto su likvidirani? Samo zato što nisu hteli da se bave separatističkim aktivnostima, samo zato što nisu separatisti. I ova vlada Srbije mora da zaštiti pripadnike albanske nacionalne manjine od šiptarskih terorista i separatista. I ova vlada će iznaći način da zaštiti sve lojalne pripadnike albanske nacionalne manjine, sve one, koji se smatraju građanima Srbije i koji su spremni da žive mirno, normalno u sastavu Srbije. To je obaveza, o kojoj možemo da raspravljamo i koju prihvata Vlada narodnog jedinstva. Koji je pakleni plan od strane zapadnih sila smišljen za Kosovo i Metohiju? Amerika još ne priznaje SR Jugoslaviju. Još se pred zgradom UN u Njujorku vijori zastava one bivše Jugoslavije sa crvenom petokrakom. Još Amerikanci u službenoj prepisci govore o Srbiji i Crnoj Gori. Ako poznajete nekog u Americi, pa vam on napiše pismo i ako slučajno na pismu napiše - Jugoslavija ili SR Jugoslavija, u pošti mu to precrtaju i dopišu - Srbija i Crna Gora. To rade u Americi. Amerika ... (Glas iz sale: Lažete!). Slušajte, vi iz Srpskog pokreta obmane možete da se ljutite do mile volje. Vi ni sami ne znate na kakvim ste pozicijama. Jedan dan ste za stranu intervenciju i za internacionalizaciju istine, a sutradan ste protiv strane intervencije, za referendum itd. Kako čovek da pohvata kakva je vaša politika i kojom se ideologijom rukovodite, ali vi imate pravo i da budete politički dezorijentisani. [[Smeh u sali.]] To je vaše demokratsko pravo.
Vreme, molim vas.
I koji je cilj zapadnih sila na Kosovu i Metohiji? Kažu: Kosovo je unutrašnje pitanje Savezne Republike Jugoslavije. Zašto? Da bi ga lakše izdvojili iz Srbije. I kažu: ne dolazi u obzir promena granica. Mogu se menjati, dakle, unutrašnje granice. Ono što nisu dozvolile za AVNOJ-sku Hrvatsku ili AVNOJ-sku Bosnu i Hercegovinu, sad može za AVNOJ-sku Srbiju - da joj se otcepi parče teritorije i da se proglasi nova federalna jedinica. I kad bi to uspele zapadne sile, ne bi one žurile sa proglašenjem nezavisnosti Kosova i Metohije, nego bi u prvoj fazi, uz pomoć eventualno sebi naklonjenog režima u Podgorici, kakav priželjkuju i na čijem stvaranju rade, ostvarile prinudnu upravu nad Srbijom na saveznom nivou. Njima podoban režim u Podgorici, njima podoban režim u Prištini - da vladaju nad Srbijom preko saveznih institucija vlasti. Pa kad Srbija zajauče, kad joj bude nepodnošljiva takva situacija, pa se pobuni protiv takve situacije, da Srbija bude kriva za rasturanje Savezne Republike Jugoslavije. To je smišljeno i to moramo sprečiti po svaku cenu. Koji je smisao ovog referenduma? Da narod, da svi građani Srbije demonstriraju svoju volju. Lično sam ubeđen da će ogromna, ogromna većina odgovoriti "ne" bilo kakvom stranom mešanju, uplitanju u naše unutrašnje poslove. Taj odgovor će imati i veliki simbolični i još veći politički značaj. Sve ono što sa Zapada bude usmeravano protiv takvog odgovora, neće se moći predstaviti kao akcija protiv Vlade Srbije, protiv vlasti u Beogradu, nego akcija protiv srpskog naroda, protiv svih građana Srbije u celosti. To je ono što nas osnažuje. I drugo, što mi moramo jasno staviti do znanja celom svetu: iz ove kože nemamo kud. Doterani smo do zida, doterani smo u ugao i moramo se boriti za goli opstanak. Sve ono što su nam eventualno smislili, moramo izdržati. I moramo im unapred staviti do znanja da ćemo izdržati. Utoliko će volja naroda, ubeđen sam, ovoga puta biti nepokolebljiva. Naš narod će i ovoga puta da se odlučno suprotstavi svima onima koji rade na uništenju Srbije, na uništenju srpskog naroda, koji ne žele dobro ni jednom građaninu Srbije. Hvala. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik dr Vojislav Živković, a neka se pripremi narodni poslanik Radovan Pankov.
Poštovani narodni poslanici, predlog Vlade narodnog jedinstva, koji je na dnevnom redu, o raspisivanju referenduma na kojem će se građani Srbije izjasniti da li su za strano mešanje u rešavanje pitanja Kosova i Metohije, dobio je ovih dana bezrezervnu podršku žitelja Kosmeta koji su za očuvanje suvereniteta i integriteta naše zemlje. Nema sumnje da će se narod opredeliti za to da sami rešavamo sudbinu naše otadžbine i da će se još jedanput izjasniti protiv ucena i pritisaka da se popusti albanskim separatistima. Pojedini centri moći u svetu, unazad više godina prikriveno, a sada već otvoreno podržavaju albanske secesioniste na Kosovu i Metohiji. Svedoci smo da osuđuju sve inicijative Vlade Srbije da se uspostavi dijalog o aktuelnim problemima, pa čak ni popuštanje radi rešavanja humanog problema u oblasti obrazovanja zapadni moćnici ne smatraju dovoljnim znacima dobre volje - kako oni kažu - srpske strane. Najgrublje podržavaju separatizam albanskih terorista i na sve načine nastoje da blokiraju akcije organa države Srbije protiv terorističkih bandi, potpomažu naoružavanje terorista koji seju smrt na Kosmetu i opasno ugrožavaju mir u čitavom regionu. Da li treba da dozvolimo da strani posrednici sude Srbiji u Srbiji, da nam plaćeni lobisti vršljaju po zemlji, da nas ucenjuju i otmu kolevku srpske države i kulture. Ovo je vreme kada se dokazuje mudrost diplomatije, efikasnost države i prava naroda. Učesnici smo i svedociistorijske prekretnice na kojoj se nalazi naša država i naš narod. Ako kojim slučajem popustimo pritiscima i ucenama zapada, za sve vreme ćemo izgubiti kolevku naše državnosti. Glavno oružje u ostvarivanju političkih ciljeva albanskih separatista na području Kosova i Metohije je terorizam. Samo u poslednjih nekoliko godina na prostoru Kosova i Metohije, albanski teroristi su izvršili blizu 250 terorističkih napada, u kojima je život izgubilo više od 60 pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova i lojalnih građana naše zemlje. Glavni šverceri oružja i droge takođe su pripadnici separatističkog pokreta na području Kosova i Metohije, o čemu takođe Zapad dobro zna. Po ciljevima, metodama delovanja i načinu organizovanja i tradiciji, terorističke grupe na području Kosova i Metohije predstavljaju simbiozu tradicionalnog albanskog terorizma, koji korene vuče iz kačačkog pokreta, preko balističkih bandi i kasnije takozvanih marksističko-lenjinističkih grupa i savremenih iskustava IRE i ETE i muslimansko-fundamentalističkih terorističkih grupa sa Bliskog istoka. Politički sponzor terorizma na Kosovu i Metohiji je albanska emigracija sa Zapada. Jasno postoji zajedničko idejno jezgro i terorista i albanskih stranaka na Kosovu i Metohiji, koje deluju uz logističku podršku, pre svega Albanije, ali i nekih zapadnih zemalja, najotvorenije Nemačke, koja dopušta i potpomaže delovanje ilegalne vlade fantomske republike u Bonu, a i finansijski potpomaže terorizam preko nekih humanitarnih organizacija. Izostajanje jasne osude terorizma od nekih albanskih partija i blagonaklon odnos međunarodne zajednice, doprinelo je u poslednje vreme rasplamsavanju terorističkog pokreta sa osnovnim ciljem da se tamo napravi haos i izazove ratni požar. I u ovako izuzetno teškoj situaciji, najveći broj Srba i Crnogoraca i lojalnih građana na području Kosova i Metohije ima poverenje u državu Srbiju i u njene institucije. Bez obzira na sve probleme, pretnje i ucene, Srbija mora da očuva sopstveni integritet i suverenitet na prostoru Kosova i Metohije. Smatramo da to može i u ovakvim okolnostima da se izvede kombinovanjem jake političke inicijative i snažne državne akcije na uspostavljanju reda i mira na prostorima juga Srbije. Moramo biti svesni da imamo fanatičnog, žilavog protivnika koji je krenuo na sve ili ništa i svestan je da ukoliko sada ne dođe do cilja, na sledeću priliku će morati mnogo dugo da čeka. Moramo zbog toga da po pitanju Kosova i Metohije postignemo apsolutni konsenzus svih snaga i političku homogenizaciju svih Srba i lojalnih građana ove zemlje. Nema dileme da je to zapravo jedini put u ovom trenutku - referendum. Hvala. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Radovan Pankov, a neka se pripremi narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege poslanici, inicijativa Slobodana Miloševića, predsednika Savezne Republike Jugoslavije, da se građani Srbije na referendumu izjasne da li prihvataju učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji je mudar državnički i politički potez, pogotovu ako se zna da je Kosovo i Metohija danas najvažnije državno i nacionalno pitanje Srbije, pitanje koje je u prošlosti često određivalo sudbinu naše otadžbine, a sada se tiče direktno njene budućnosti. Sve izraženiji udari, pritisci i ultimatumi kojima je izložena Srbija da bi popustila zahtevima šiptarskih separatista i terorista, samo su deo zamišljenog scenarija da se Srbija i Savezna Republika Jugoslavija razbiju i rasparčaju. Jasno jeda se iza paravana o tobožnjoj brizi za ljudska i građanska prava Albanaca na Kosovu i Metohiji skrivatežnja albanskih separatista za otcepljenje i pokušaj stvaranja druge albanske države na srpskoj zemlji. Zato sam ubeđen da je inicijativa o referendumu jedini pravi i demokratski potez da se sasluša glas svog naroda, svih građana Srbije. Referendumom odlučujemo o neotuđivim pravima čoveka, zemlje, države, pravima uz koja reč "neotuđiva" ne stoji slučajno, već sa jasnim i dubokim razlozima. To su prava koja ima svaka zemlja, pa tako i naša. I ta se prava moraju poštovati i kada je reč o Srbiji. Moram da podsetim da smo bitku za državnost i jedinstvo, celovitost Srbije dobili krajem 80-tih godina. Posle toga smo demokratski, uz učešće građana promenili Ustav iz 1974. godine, koji je Kosovu i Metohiji, kao i Vojvodini davao elemente i status Republike. Tajustav je na najperfidniji način omogućavao decenijski teror, progon i izgon, etničko čišćenje srpskog i crnogorskog naroda sa Kosova i Metohije. Novi ustav označio je kraj politike razbijanja Srbije i ispravljanje jedne velike istorijske nepravde. Deo međunarodne zajednice i svetski moćnici koji bi pretnjama i golom silom da uređuju po svom ćefu unutrašnja pitanja malih država i naroda, učinili su poslednjih godina bukvalno sve da ograniče elementarna prava srpskom narodu i svim građanima Srbije da pod ravnopravnim uslovima zauzmu mesto koje im pripada u svetu, izolujući ih i satanizujući ih. Međutim, sada se deo stranog faktora stavlja na stranu albanskog separatizma, podupirujući otcepljenje i internacionalizaciju kosovsko-metohijskog problema. Srbija i srpski narod nisu nikada, nikome ko živi ovde, uskraćivali elementarna, ljudska, građanska ili nacionalna prava. Najbolji dokaz za to su stabilni međunacionalni odnosi koji su uspostavljeni i učvršćeni u Vojvodini. Mi to iz Vojvodine najbolje znamo. Zato, kada kažemo Vojvodina, mislimo Srbija. Mislimo na Srbe, Mađare, Rumune, Rusine, i sve druge koji žive u Vojvodini, zajedno i u miru. Po tome smo prepoznatljivi. Živeti u Vojvodini znači razumeti druge, pomoći drugome, ma koje nacije bio i biti ponosan na tog drugog koji sa nama živi. Politika Socijalističke partije Srbije bila je i ostala politika pune građanske i nacionalne ravnopravnosti i ona je najbolje afirmisana upravo u našoj severnoj pokrajini. To je moguće ostvariti i na Kosovu i Metohiji. Potrebno je da albanski separatisti prihvate činjenicu da je Kosovo i Metohija naša unutrašnja stvar i da se taj problem rešava u skladu sa voljom građana Srbije, zakonima i Ustavom. Zato sam ubeđen da će građani Srbije na referendumu jasno staviti do znanja da je Kosovo i Metohija u Srbiji, Srbija na Kosovu i Metohiji jedna država. Izađimo na referendum, glasajmo protiv učešća stranih predstavnika u rešavanju problema Kosova i Metohije. Protiv stranog mešanja u našem slučaju znači za svoju zemlju, za Srbiju i njen suverenitet.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Slbodan Tomović, a neka se pripremi narodni poslanik Rajko Đurđević.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, poznati su primeri iz srpske istorije da se po pravilu, uvek kada su se nad Srbijom nadvijali mutni oblaci, okupljali narodni prvaci da se dogovore šta valja činiti i kako se od oblaka odbraniti. Poznato je takođe da su ove odluke imale pečat naroda, jer su predstavljale njegovu volju kao izraz vekovnih težnji za suverenošću i nezavisnošću. Tako je bilo u Orašcu, tako je bilo ispod Takovskog grma i u bezbroj drugih pomenutih i nepomenutih slučajeva. Ako je istorija učiteljica života, jasno je šta treba da uradimo danas, a šta na dan izjašnjavanja na referendumu. Tvrdnja da se istorija ponavlja je tačna, jer su se danas u ovoj sali okupili narodni poslanici da kao narodni prvaci odluče šta Srbiji valja činiti i šta sa tim u vezi treba predočiti svetu i građanima Srbije. Dakle, kažimo po ko zna koji put svetu - Kosovo i Metohija oduvek su bili i danas su integralni deo Republike Srbije. Ta teritorija nikada nije bila u sastavu bilo koje druge zemlje, pa prema tome, bilo koji problemi u ovojsrpskoj pokrajini su njeno unutrašnje pitanje. Pripadnici albanske manjine na Kosovu u svemu imaju ista prava kao i drugi građani i sva ta prava su utvrđena u skladu sa najvišim evropskim standardima, uključujući i standarde OEBS-a i okvirne konvencije Saveta Evrope. Separatizam koji javno uz nesebičnu podršku svetskih moćnika zastupaju predstavnici određenih političkih Albanaca, doveo je do terorizma koji je odneo više desetina života. Svetopravo je svake države da se brani od terorizma i da štiti svoj teritorijalni integritet, javni red i bezbednost svojih građana. Ovo pravo se nikome na svetu ne osporava, a kada Srbija reaguje u duhu tog prava, onda se Savet bezbednosti pod presijom svetskih moćnika poziva na glavu VII Povelje Ujedinjenih nacija. Artikulišimo jasno, na Kosovu nema, niti je bilo oružanih sukoba, pa nema ni opasnosti od prelivanja sukoba, nema opasnosti za mir i bezbednost i nema osnova za pozivanje na glavuVII Povelje. Stavovi Kontakt grupe u Londonu 9. marta i u Bonu 25. marta predstavljaju grubu demonstraciju politike sile. Ta grupa uzima sebi za pravo da određuje ko može, a ko ne može da se brani od terorizma i separatizma. Te sile čak nalažu da neko mora da sarađuje u razbijanju integriteta sopstvene državne teritorije, prete sankcijama, vojnim intervencijama, sprečavaju normalan ekonomski razvoj i život miliona ljudi. Sve to u ime demokratije,ljudskih prava i u ime Boga. Pretnje u miru i bezbednosti na Kosovu i u okruženju predstavlja podrška koji određeni krugovi pod uticajem proalbanskog lobija, u zna se kojim zemljama, stalnim članicama Saveta bezbednosti, pružaju secesionističkim težnjama Albanaca na Kosovu. Jedno je pitanje ostvarivanja ljudskih prava i prava pripadnika nacionalnih manjina, a drugo je pitanje ustavnog uređenja organizacije države, odnosa između raznih nivoa vlasti, odnosa vlasti i samoupravljanja. To su unutrašnja pitanja za svaku suverenu zemlju i ta pitanja ćemo rešavati sami, bez mešanja stranih predstavnika i odbijanjem bilo kakve internacionalizacije. Građani Srbije, dijalog i politička sredstva, bez ičijeg posredovanja i internacionalizacije, poštovanje integriteta i suvereniteta Srbije jeste jedini put rešavanja svih pitanja na Kosovu i Metohiji. Ako neko računa sa obećanjima da je u Srbiji moguće nešto drugo, izvan evropskih konvencija i standarda o pravima pripadnika nacionalnih manjina, ako računa da je Srbija poligon za neke nove eksperimente i presedane, gubi vreme i grdno se vara. Za rešenja smo dijalogom, političkim sredstvima i u okviru evropskih konvencija. Malo je reći da su izlišni bilo kakvi pritisci. Vlada Srbije, kako je istakao predsednik Marjanović, čvrsto je opredeljena da istraje na tom opredeljenju, jer je to jedini put da se obezbede sva građanska i ljudska prava i ravnopravnost svih građana na Kosovu i Metohiji. Zalaganje pojedinih zemalja da se rešenja za Kosovo traže van Srbije predstavljaju narušavanje teritorijalnog integriteta Srbije, države koja postoji više od 13 vekova, mnogo ranije čak i od bilo koje ideje o jugoslovenstvu. Ovakvo zalaganje predstavlja flagrantno kršenje neprikosnovenosti granica Srbija, što je u suprotnosti sa poveljom Ujedinjenih nacija. Iza ideje o internacionalizaciji rešavanja kosovske problematike (uzgred rečeno, ni u jednoj zemlji u Evropi nije zabeležen takav pokušaj mešanja u vitalne stvari, to se čak izbegava i u "banana državama") krije se scenario daljeg pomaganja Savezne Republike Jugoslavije, jer, ukoliko bi se prihvatila internacionalizacija, to bi dalo prostora raznim evropskim i svetskim komisijama, trojkama poput evropske, i drugim grupama i grupicama da kroz pružanje tzv. dobrih usluga najpre inaugurišu Kosovo kao treću republiku u SRJ, a onda potom da joj priznaju pravo na samoopredeljenje, a još više u završnoj fazi, spajanje sa Albanijom i stvaranje velike Albanije. Naravno da to ne bi bio kraj, jer bi se dalje nastavilo da se internacionalizuje Vojvodina, pa Sandžak, pa ko zna šta još i dokle, u zaslepljenosti, koja imaprimese patologije, zbog opstajanja, oaze suverenosti i nezavisnosti, koju na Balkanu predstavljaju Srbija i Savezna Republika Jugoslavija. Hvala im za takvu pomoć i daleko im lepa kuća. Srbi su poznati kao gostoljubiv narod, ali i pored toga, nije bilo dopušteno gostu da se stavlja u ulogu domaćina, a naročito to nije bilo dopušteno nezvanom gostu. Mi, poslanici u Skupštini Srbije, nećemo valjda dozvoliti da u istoriju uđemo kao ljudi koji su dali dozvolu da tuđin pravi red u našem dvorištu. Ako smo narodni poslanici, moramo poštovati volju birača i ispuniti njihove naloge, a nalozi su jasni i jedinstveni. Kao ilustraciju, citiraću jednu od poruka, kojima su ovih dana zasuti poslanici Šumadije (citiram): "Zahtevamo od narodnih poslanika da na zasedanju Skupštine Republike Srbije izglasaju održavanje referenduma, koji je inicirao predsednik Slobodan Milošević i da svojim delovanjem stvore klimu, u kojoj će građani masovno izaći na glasanje, a mi smo uvereni da za patriote jedini odgovor može biti - ne, onima koji hoće da rasparčaju našu zemlju. - Učesnici Sabora u Kniću, 5. aprila" (kraj citata). Citirana poruka odslikava raspoloženje naroda Šumadije. U Šumadiji nema Brankovića. Šumadija će jedinstveno i bez dileme reći - ne. Šumadinci neće dozvoliti da utihnu i usahnu srpske trube na Kosovu. U Šumadiji od iskona važi pravilo - niko nema pravo da potpiše kapitulaciju zemlje, a pristajanjem na internacionalizaciju kosovskog pitanja, upravo bismo to učinili. Hvala vam.
Ima reč narodni poslanik Rajko Đurđević.
Braćo Srbi, sestre Srpkinje, i vi inoverni, koji ovu zemlju osećate kao svoju, poštujete je i u njoj nalazite jedino mesto gde može da se bratski živi suočavamo se sa novom istorijskom situacijom, punom izazova, suočavamo se sa pretnjom gole okupacije naše zemlje. Sigurno je da je odgovor za ovaj referendum već sadržan u našem Ustavu, ali kao mali narod, izmučen ratovima, mi pristajemo i na ovaj ustupak, da još jednom referendumom pokažemo da nema disharmonije između rukovodstva i ovog naroda. Pažljivi analitičari (da se ne ponavljam, mnogo toga je rečeno) prate situaciju oko Kosova već više od godinu dana. Sećate se da su nam prvo dolazile vesti od svetskih moćnika, od pojedinih lobija, kongresmena, raznih udruženja, kako je neminovno dati samostalnost Šiptarima na Kosovu, republiku i posebnu državu. Takve izjave su bile sračunate, prvo, da se izazove šok u srpskom narodu, da bi odmah zatim, posle tri dana, sa tobože malo zvaničnijih mesta stizala upozorenja - pa eto, ne tražimo otcepljenje, nego samo povratak autonomije, ali pune teritorijalne i političke ekonomije, što je samo drugi naziv za Republiku, odnosno zasebnu državu. U čemu je taj trik - bili bismo zaista politički nepunoletni, ako ne razumemo njegovu suštinu. On je sračunat iz dva razloga - ma koliko nasilje bilo takozvane međunarodne zajednice, kako je i mi ovde danas pogrešno nazivamo, nekoliko svetskih moćnika, koji prekrajaju mapu sveta, koji su u ovom trenutku izazvali preko 36 ratova po svetu, po deset hiljada milja daleko od svoje kuće, traže političke interese, a ne pristaju da mi imamo pravo na goli život. Moramo razumeti da je to samo uvod i samo prvo poluvreme za konačno otcepljenje i razbijanje naše zemlje. Na tako nešto zaista ovaj narod ne može da pristane. Gubitak Kosova i Metohije ne predstavlja samo gubitak jednog geografskog dela, jedne celine svoje teritorije, nego predstavlja gubitak suštine svoje državnosti. Samo maloumni ljudi mogu poverovati i ponadati se da bi odobravanje stranim silama i davanjem tog dela teritorije značio za ostatak zemlje i naroda nekakav mir. Takav mir ne postoji. Najzad, u toj taktici, u toj strategiji, jednostavno, ma koliko bili nasilni, oni zahteve ne mogu da vežu za taj nasilni čin otcepljenja i zato se kreću postupno. Prvi čin je sračunat da se dobije zasebna teritorijalna i politička tvorevina u okviru Jugoslavije, a zatim, naravno, sledi pravo otcepljenja, po Lenjinovom principu, po marksizmu - lenjinizmu i po svim ostalim njihovim podvalama. Mi moramo pokazati punoletstvo da na tako nešto apsolutno ne pristajemo. Moramo prozreti takve namere. Nije nepoznato kako su srpski radikali i cela ova zemlja odgovorili na jedan sličan ultimatum 1914. godine i ne možemo polemisati sa onim tvrdnjama - mali smo i ne možemo da se suprotstavimo. Moramo se podsetiti da je Srbija tada imala četiri miliona stanovnika, prazne vojne magacine, izmoždena prethodnim ratovima, ali je imala visoki stepen morala, visoku državotvornu svest da tako nešto odgovori. Drugo, ovaj naknadni zahtev da se dobije politička i teritorijalna autonomija sračunat je dvostruko lukavo - iako znamo da je krajnji cilj konačno otcepljenje, stvaranjem autonomije po onoj matrici krvnika i zlikovca Josipa Broza, značilo bi stvaranje države u državi, sa svim onim obavezama da ostatak Srbije, koji je bio izgubio čak i elementarno ime, nismo znali više kako da ga zovemo, izdržava tu novu šiptarsku državu, da je jača, sve do čina konačnog otcepljenja. A za nas više ne bi bilo ostatka ni u ovom delu teritorije koji bi ostao, jednom narodu, kome se uzme prestono mesto, njegova istorijska misao, celokupna državna misao. Moramo se podsetiti da ovaj narod opstojava na dva mita. To je svetosavlje i kosovski mit. Svoju diskusiju bih skratio zbog velikog interesovanja i velikog broja vas koji bi želeli da govore o ovome i da doprinesu, isključujući one koji pokušavaju da nam nagoveste separatizam na drugom kraju naše države, otkidajući našu ravnicu. Jedinu korist možemo da izvučemo iz toga da pokažemo brojkama i javno sa ove skupštine Nemcima da nije proterana sva peta kolona iz Drugog svetskog rata za autonomnu Vojvodinu,pa makar da naplatimo onu ratnu štetu. Svedoci smo apsurdnih situacija da katolički prelati pregovaraju u Prištini o obrazovnom sistemu muslimanskih Šiptara. Svedoci smo da bivši obaveštajci Nemačke obaveštajne službe govore u ime demokratije i vraćaju se na Balkan istom onom snagom, mržnjom austrougarskih podnarednika, koji su nas zadužili na Drini, Mačkovom kamenu, Pocerini, sve do Soluna i do albanskih gudura. Naravno, naš jedini odgovor za takve situacije može biti - ne. On je racionalan, on je državotvoran. Jedna starija gospođa, kojoj bi više bilo mesto da je sa unučićima, ili čak sa praunučićima, u svojoj paklenoj mržnji, sledeći interese svoje zemlje, za 24 sata je obišla svet sejući mržnju prema srpskom narodu. Na nama je, braćo i sestre, da pokažemo, a to govorim i onima koji nas sada gledaju preko televizije, da je naša ljubav veća od mržnje Madlen Olbrajt i svih drugihpodnarednika koji bi hteli da komadaju i da okupiraju Srbiju. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Vait Ibro, a neka se pripremi narodni poslanik Nino Rajević.
Poštovani narodni poslanici, Kosovo i Metohija je integralni deo Srbije. To je tako bilo od postojanja srpske države i tako će i ostati. Treba energično odbiti učešće stranih predstavnika u rešavanju problema jedne suverene države. Odbiti, ne zbog nekih zebnji ili straha, nego odbiti zbog toga što je međunarodna zajednica, kada je u pitanju Balkan, a pogotovo srpski narod, vodila politiku koja je značila, pre svega, razbijanje srpskog naroda i države. Internacionalizacija je samo ulazak u proces koji će dovesti do razbijanja države, a Kosovo i Metohija su prva faza u tome. Kosmetski prostori su teritorija koja je vekovima važila kao jedna ogromna multietnička zajednica. Upravo, zbog vekovnog zajedničkog života na ovim prostorima Srbi, Crnogorci, Albanci, Muslimani, Romi, Turci i drugi, treba da pokažu međunarodnoj zajednici da je nerazumno podržavanje samo Albanaca i dužebrižništvo samo za njihova prava. Ja sam Musliman, teritorijalno Goranac. To je teritorijalno područje koje je uspelo da sačuva svoju autohtonost. Školuje se na srpskom jeziku, uprkos albanizaciji koja je dugo trajala. U nekim sredinama na Kosmetu izvršena je asimilacija, pa se javlja paradoks, deca govore srpski, a školu uče na albanskom. Danas na Kosmetu živi više od 100.000 muslimana i oni jasno i nedvosmisleno doživljavaju Srbiju kao svoju državu i problem Kosova i Metohije kao unutrašnje pitanje. Oni imaju dosta problema, ali sve te probleme smatraju da mogu da rešavaju u ovoj državi, pre svega, poštovanjem njenog Ustava i zakona. Srbija je, pre svega, građanska država. Muslimani su zastupljeni u Skupštini, Vladi, lokalnoj samoupravi. Muslimani sa Kosmeta su rasuti po celoj Srbiji i Jugoslaviji i koriste sva građanska prava, a istovremeno ispunjavaju sve obaveze prema državi: služe vojni rok, izlaze na izbore, školuju se po zvaničnim programima. Međunarodna zajednica, pozivajući se na poštovanje prava nacionalnih manjina, dozvoljava, a time i podržava separatizam koji jasno iznose lideri albanskih partija. Albanska manjina, pod pritiskom političkih lidera, duže vreme bojkotuje deo svojih prava. Bojkotuje popis stanovništva, opšte i lokalne izbore. Isto tako, po nalogu lidera koriste sva svojinska, socijalna i druga prava, pravo na rad, u privatnom i javnom sektoru i javnim službama. Neograničeno koriste pravo na informisanje, što potvrđuje činjenica da na Kosmetu redovno izlazi preko 50 dnevnih i nedeljnih listova i publikacija na albanskom jeziku. Bojkotovanje pojedinih, a korišćenje drugih prava, rezultat su pritisaka i ucena lidera, čiji je javno proklamovan program otcepljenje od Srbije. U toj funkciji je i terorizam, koji ima cilj disciplinovanje Albanaca i nastojanje da se oni povinuju bojkotu podizanjem napetosti i skretanjem pažnje međunarodne zajednice. To Srbija jednostavno ne možei neće dopustiti ni pod kojim uslovima. Zato, ako neko bojkotuje prava koja su mu Ustavom i zakonima zagarantovana, to niko ne može tumačiti da su mu uskraćena ili kao znak diskriminacije, a još manje kao argument da se traže veća prava nego što ih drugi imaju. Osnovni problem na Kosmetu nisu prava, već secesionizam i terorizam, koji je izrastao na programu secesije. Neosuđivanjem terorizma od strane lidera albanskih partija stvara se krug snaga kojima su ljudska prava samo povod, a cilj stvaranje albanske republike. Građani Srbije moraju jasno, upravo ovim referendumom, da kažu - ne takvom scenariju. Još uvek ima vremena da se političkim dijalogom i pregovorima rešavaju pitanja od interesa svih građana. To, upravo, mora da shvati i albanski narod, jer za sve što će se desiti ispaštaće sam, a ne lideri partija. Ovim odvajamo interese naroda od interesa političkih lidera. Lideri mogu da se zanose svojim planovima, projekcijama, instrukcijama raznih zapadnih kuhinja. U sudbonosnim trenucima za državu, kada su u pitanju istorijska i fundamentalna pitanja, albanski narod treba da pokaže svoju volju i objektivnost da Kosmet ostane u Srbiji, za zajednički život i korišćenje prava i rešavanje svih drugih problema u okvirima Republike Srbije. Zato očekujem da najdemokratskijom metodom, referendumom, građani Srbije pokažu svoju volju, odlučnost i dostojanstvo da ne dozvole da drugi kreiraju sudbinu naroda, naših porodica i sudbinu naše dece. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Nino Rajević.
Dame i gospodo poslanici, ja sam već pet godina član SPO sa Kosova i Metohije. Mi smo za referendum i mi smo, da se kaže - ne. Raniji govornici koji su bili ovde mnogo su loše rekli u odnosu na ono što ću ja sada kazati i ono što je njih 90% reklo, ja se sa njima slažem. I sa njima se slažemo mi sa Kosova i Metohije. Međutim, neka stranka koju bih ja nazvao vaška ili gnjida, umesto obraza izgleda da ima zadnjicu, što bi mi seljaci rekli dupe.
Zamolio bih narodnog poslanika da poštuje govornicu.
Sve je jasnije da strane zemlje pokušavaju da odlučuju, a ne da pomažu Srbiji. Za okončanje krize na Kosovu i Metohiji je sve jasnije da su se oni opredelili za jednu stranu, a to nije Srbija, to nisu Srbi. Nikada o Srbima i o Srbiji nije odlučivala neka strana sila. Mi odlično znamo 1914. godinu, šta smo rekli, 'ajde da kažemo i ovu 1941. godinu, to je bilo bezveze, ali bilo je tako kako je bilo. Kada je u pitanju čast, obraz i dostojanstvo srpskog naroda, nema i ne sme imati dileme u vezi sa tim da se nastoji s pokušajima za demokratski dijalog po propisima Republike Srbije. Do dijaloga mora doći, jer je bolje razgovarati, nego ratovati. No, ako treba ratovati, treba ratovati jako i brzo. Neko je rekao: Treba da se razgovara mesecima, godinama. Niti su Albanci spremni da sa nama razgovaraju mesecima i godinama, niti smo mi spremni da sa njima razgovaramo mesecima i godinama. Kako treba razgovarati ? Treba razgovarati sa činjenicama, samo sa činjenicama i upoznavanjem Evrope i sveta sa činjenicama. To je naše najjače oružje. Za sada ga ne koristimo, ni dovoljno, ni jezikom koji stranci prihvataju i razumeju. Ovom prilikom ne mislim na Amerikance, jer su se oni jasno opredelili za koga su, nego na ostale sa kojima, stvarno, moramo da sarađujemo. U polemici sa predsednikom Srpskog pokreta obnove Vukom Draškovićem, vođenoj na stranicama stranih novina, među kojima je čuveni "L'amon diplomatic", albanski pisac, koga vi znate, njihov najslavniji pisac, istakao je belu zastavu. Navikao je da se služi izmišljotinama i konstrukcijama, pa se nije ni pokušao suprotstaviti i odupreti silini argumenata o Kosovu koje je izneo Vuk Drašković. Istina i pravda su na našoj strani. I pravo je na našoj strani. Neka i mudrost bude na našoj strani.
Ima reč Dragan Tomić, narodni poslanik. Retko koristim ovu priliku, ali sada želim da vam se, kao narodni poslanik, obratim. U pismu upućenom najvišim funkcionerima Srbije predsednik Jugoslavije Slobodan Milošević je govorio o pritiscima u ime demokratije. I, zaista, pritisci na našu zemlju su uvek imali to cinično opravdanje. To opravdanje je još ciničnije ako se zna da je kriza na Kosovu i Metohiji, kao i druge krize, koje se koriste za pritisak na male narode, zapravo veštački stvorena kriza. Nijedno nacionalno, demokratsko, ljudsko ili versko pravo bilokog stanovnika Srbije nije ni na koji način ugrožavano od strane države. Ako su ičim ugrožavana ova prava, ugrožavana su samo albanskim terorizmom, potpomognutim upravo tim spoljnim pritiscima u ime demokratije. Teško bismo poverovali da najbogatije, tehnički najbolje opremljene zemlje na svetu, sa ogromnim analitičkim timovima, imaju netačne podatke i da ne znaju istinu o situaciji na Kosovu i Metohiji. Ako znaju, a moraju znati, jer sve znaju, zašto je onda odnos prema Srbiji takav? Zašto se svi napori Srbije da se sve mirno reši unapred osuđuju i opstruiraju? Zato što je, očigledno, nekome ovde potrebno žarište. Nosioci novog svetskog poretka traže krize da bi na njima iskazivali svoju moć, da bi upravljali krizama i držali u potčinjenosti druge zemlje i narode. Kad nema krize, ne prezaju od toga da ih proizvode. Kosovo i Metohija je u planovima tih moćnika zamišljeno kao žarište. Paralelno, negde u susedstvu, sprema se novo, rezervno, žarište, a iza toga sledeće, dok svi ne budemo u istom stroju, po istim "demokratskim" receptima i sa istim gazdom. Treba li mi, koji imamo tako sveža sećanja iz raspada prethodne Jugoslavije, koji napamet znamo redosled poteza, da dozvolimo sebi ponavljanje prošlosti? Verujem da ne treba. Takođe, mislim da ne možemo da budemo jedina zemlja na svetu kojoj je oduzeto pravo na odbranu i samoodbranu od terorizma. Mi to ne prihvatamo. Ubeđen sam da to ni jedna zemlja ne bi prihvatila. Isto tako, verujem da moj stav ili stav bilo kog visokog partijskog ili državnog funkcionera u ovakvom trenutku mora da prođe kroz proveru javnosti, tj. građana. Ne mislim da postoji demokratskija procedura za proveru stava javnosti zabilo koje pitanje od referenduma. Kao poslanik u ovoj skupštini, sa zadovoljstvom podržavam inicijativu predsednika Slobodana Miloševića o raspisivanju referenduma. Samo tako ćemo potvrditi ispravnost naše politike i dobiti pravi mandat da istrajemo na dosadašnjem nacionalnom kursu. Ja nemam dileme. Uveren sam da će građani Srbije izabrati najmudrije rešenje. Istovremeno, verujem i u mudrost albanskog naroda. Uveren sam da naši narodi neće dozvoliti da drugi eksperimentišu našim životima i mudrošću. Zahvaljujem. [[aplauz]]
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani predsedniče Vlade i članovi Vlade, uvaženi narodni poslanici, današnja sednica Narodne skupštine Republike Srbije i pitanje o kojem raspravljamo, uverena sam, opredeliće trajno budućnost Republike Srbije, Jugoslavije i budući život građana na ovim prostorima. Svesna ozbiljnosti i važnosti odluke koju Skupština danas treba da donese, kao narodni poslanik, htela sam da čujem i mišljenje građana, pre svega birača čiji me je glas opredelio za poslanika u ovoj skupštini.Htela sam da svoj lični poslanički glas utemeljim na mišljenju građana i zato sam proteklih nekoliko dana u više sredina Mačve, Posavine, Tamnave i Jadra, u susretima sa ljudima, slušala njihov glas i njihovo mišljenje. Kada bih samo u jednoj rečenici iznela šta građani severozapadne Srbije misle o mešanju stranih posrednika u rešavanje problema naKosovu i Metohiji, mislim da bi to bila rečenica koju je izgovorio jedan sedamdesetogodišnji Mačvanin. Taj domaćin mi je rekao: "Ćerko, preko 50 godina orem svoje njive i nikada komšiju nisam pitao šta ću posejati". Mislim da ova jezgrovita misao mudrog starine može da posluži kao ideja vodilja i ovoj skupštini u današnjoj raspravi o pitanju koje je svojom inicijativom pokrenuo predsednik Savezne Republike Jugoslavije Slobodan Milošević. Kosovo i Metohija su deo Srbije. To zna svet i Srbija. I svet i Srbija znaju da se na teritoriji, na svakom delu teritorije jedne države, sva pitanja rešavaju na teritoriji te države. Nema suverene države u kojoj unutrašnje probleme rešava neko sa strane. Tu ne može biti presedana. Presedan u takvom slučaju ukida suverenitet države, a to je samo korak na putu ka razdržavljenjujednog naroda i,rekla bih, ka okupaciji jednog naroda. Ništa novo neću reći kada kažem da je srpski narod od Stefana Nemanje do danas tu svoju energiju i nemerljive žrtve gotovo u svakoj generaciji davao za očuvanje dva osnovna stuba svog identiteta - svoje slobode i svoje države. Pitajte bilo koje dete koja je za njega najlepša zemlja. Budite sigurni, da ćete uvek dobiti isti odgovor: najlepša zemlja je slobodna zemlja. Voditi uspešnu državnu politiku u ime naroda koji ima ovakve svetinje može samo ona vlast koja vodi narodnu politiku. Zato pitanje o kojem danas raspravljamo nije pitanje ove ili one političke partije i nije pitanje ove ili one vlasti. Ovo je suštinsko i sudbonosnopitanje na koje samo srpski narod i svi građani Srbije mogu dati odgovor. A dajući odgovor na ovo pitanje, građani Srbije istovremeno će dati svoj sud i o politici koja je do sada vođena u Srbiji, politici, koja je izrastala i izrasla na energiji narodne volje, na volji srpskog naroda da Srbija bude jedinstvena država na celoj svojoj teritoriji. Ova skupština i Vlada narodnog jedinstva, koju smo nedavno izabrali, izraz su volje najvećeg dela biračkog tela Srbije i legitimni su državni organi pred svim unutrašnjim i stranim faktorima, koji kao vrhunac demokratije priznaju volju građana na izborima. U tom smislu i svaka odluka, pa i odluka o pitanju Kosova i Metohije sa stanovišta prava bila bi legitimna. Međutim, polazeći od činjenice da moć svetske politike državnom rukovodstvu Srbije ne uvažava ove argumente, što se inače u suverenim zemljama nigde ne postavlja, inicijativa da se raspiše referendum o tome da li građani Srbije prihvataju strane posrednike u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji najbolje je i jedino moguće rešenje. Pred tim rešenjem, odnosno pred odgovorom građana Srbije na ovo pitanje moć svetske politike mora stati. Suverena volja naroda, kao nosioca suvereniteta srpske države, mora biti poštovana i neprikosnovena. Naša je dužnost da sa ove govornice to poručimo i građanima Srbije i celokupnoj svetskoj javnosti. Nije se desilo u istoriji ni jednog naroda, a posebno nije u srpskoj istoriji, da se svojom voljom odriče suvereniteta nad svojom teritorijom. Zato svi oni, koji misle da je Srbija nedefinisan prostor, na kome svako može stvarati svoju državu kako mu se prohte, neka jednom zauvek shvate da je Srbija suverena republika u okviru SR Jugoslavije, Srbija je država, u kojoj vlada pravo i koju vode legitimno izabrani organi, birani na demokratskim izborima. Sva pravila, koja važe za bilo koju drugu suverenu zemlju, moraju važiti i za državu Srbiju. Ovaj referendum će najbolje pokazati svetu da Srbija i narod Srbije neće dozvoliti da postanu presedan u međunarodnom pravu. Neće se na Srbiji rušiti temelji i princip Povelje UN, a to je princip suvereniteta i integriteta države. Poštovani narodni poslanici, predlažem da danas jedinstveno na ovoj sednici Narodne skupštine, bez stranačke ostrašćenosti i bilo kakvih grupnih interesa donesemo odluku o raspisivanju referenduma i pozovemo naše građane Srbije da u najvećem mogućem broju izađu na referendum i daju svoj odgovor na pomenuto pitanje. Pokažimo svetu da svojom politikom sledimo volju naroda, koji nas je i birao i da mimo volje naroda u Srbiji niko, pa ni svet ne može rešavati unutrašnja pitanja i probleme u Republici Srbiji. Pokažimo svetu da je Srbija kuća građana Srbije, da je to naša njiva i da niko mimo građana Srbije na toj njivi ne može sejati. Hvala. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Imamo još četiri minuta vremena, samo da se dogovorimo. Predlažem već sada, pošto ima 40 prijavljenih, znači još 21 govornik treba da govori, da donesemo sada odluku da produžimo radno vreme dok ne završimo sednicu. Da li se slažete? (slažu se)Da li moramo da glasamo ili ne? (Glasovi: ne moramo.) Zahvaljujem. Nastavak sednice je u 14,30 časova. [[Nastavak rada posle pauze u 14,45 časova.]] Poštovani narodni poslanici, da nastavimo sa radom. Ima reč narodni poslanik Slobodan Nenadović, a neka se pripremi narodni poslanik Josip Čikoš.
Dame i gospodo, gospodine predsedniče, od šefa poslaničke grupe Srpskog pokreta obnove čuli ste jasno i precizno stavove o pitanju Predloga odluke o raspisivanju referenduma. U ovom trenutku, kada je na neki način ugrožen i teritorijalni integritet naše države, mi u Srpskom pokretu obnove nastojimo da razmišljamo kao do kraja ozbiljni i odgovorni ljudi, a ne kao jevtini demagozi. Valja, međutim, upravo iz tog razloga reći i sledeće: bez obzira na to kakav ishod referenduma bio, sve po našu državu obavezujuće pravne i političke odluke donosiće i u potpunosti za njih odgovarati politička vlast u Srbiji, dakle, nadležni organi Republike Srbije, a pre svega novoformirana Vlada Republike Srbije. S tim u vezi građani Srbije, kao ustavni i politički suvereni, izjašnjavanjem na predstojećem referendumu ne preuzimaju, niti uopšte mogu preuzeti bilo kakvu političko-pravnu odgovornost. To mora biti, čini mi se, sasvim jasno. Jer, građani ne vuku neposredne političke poteze, ne formulišu strategiju i ne vode pregovore. Oni kao politički pojam nisu u poziciji da čine kompromise i sporazume. Shodno Ustavu Republike Srbije, Vlada Republike Srbije kreira, vodi i realizuje našu državnu politiku. I mi kao poslanici Srpskog pokreta obnove želimo sasvim iskreno da Vlada taj deo svog posla obavi na najsvrsishodniji način. Ali, jednovremeno kažemo: nema i ne sme biti bilo kakvog zaklanjanja iza rezultata referenduma, nema i ne sme biti bilo kakvog političkog kukavičluka ili isprazne demagogije s tim u vezi. Sa tih pozicija mi ćemo kao poslanici Srpskog pokreta obnove posebno pažljivo vrednovati i ceniti buduće poteze naše vlasti i prema njima se određivati. Jer, valjda je konačno i to sasvim jasno da državnim interesima Srbije, a pitanje Kosova i Metohije jeste pitanje tog ranga i značaja, niko ne može ni improvizovati ni strančariti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Čikoš Josip, a neka se pripremi narodni poslanik Radoslav Jović.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, teško je sada nešto različito reći kada smo u pristupu suštinskom problemu Kosova i Metohije manje - više saglasni - i većina ovde u sali i naravno, i većina naših građana da je taj problem unutrašnje pitanje Srbije i da imamo pravo da ga sami rešavamo. Evidentne su dve ključne ideje rešavanja problema i one se nalaze u inicijativi predsednika Savezne Republike Jugoslavije Slobodana Miloševića: prvo, izražavanje volje građana, i drugo, dijalog u interesu svih koji žive na Kosovu i Metohiji. Dakle, kao što je i ovde već rečeno, ne može biti demokratskiji način da se izađe iz ove situacije, da se problem počne rešavati na način koji je jedino prihvatljiv i koji je, rekao bih, jedino moguć. Mi ćemo kroz referendum proveriti volju građana, potvrditi naše opredeljenje i pokazati svetu da građani i te kako znaju šta hoće, da niko ni pritiscima ni pretnjama ne može da uništi tu težnju za slobodom, za nezavisnošću, za dostojanstvom i taj, možda svetu nerazumljiv, odnos prema svojoj državi koju mi imamo. Postoji mišljenje da smo mi skloni podelama i isticanju onoga što nas deli, ali postoje i trenuci kad se ujedinjujemo, kada se mora ujediniti da bi se očuvalo ono što je najvrednije. Svaki naš građanin treba i sada će odlučivati o svojoj sudbini, o svojoj državi, šta će ostaviti svojoj deci, u kakvojće državi živeti i ubeđen sam da će odgovor biti jedan jedini moguć. Ovo su trenuci kada samo oni koji ne vide smisao svog postojanja, čiji interesi su negde drugde van ove države i u službi nekih drugih, dakle samo oni mogu da rade protiv interesa sopstvene države i njene budućnosti. Mi smo građanska država i sva građanska prava podjednako imaju i mogu da ostvaruju i nacionalne manjine. Najbolji primer, kao što je već danas to ovde izneto, je primer Vojvodine, gde živi nas pripadnika 26 nacionalnih manjina i gde mi zajedno živimo, dobro se razumemo, rešavamo probleme i zašto ne bi sada mogli da isto tako živimo i na Kosovu i Metohiji? Zašto Albanci ne bi sada da ostvaruju svoja prava koja imaju ustavno zagarantovana? Doduše, neka i ostvaruju, ali samo koja im odgovaraju. Ali za to je potreban dijalog, strpljiv razgovor, mnogo razgovora da se, prvo, prihvati država u kojoj se živi, da se počne sa ostvarivanjem prava Albanaca kao građana ove države, prava koja su im zagarantovana. Tu spremnost za dijalog moraju da pokažu Albanci. Dakle, da se jedino mogućim prihvatljivim rešenjem suživota pristupi, pristane, jer separatizam i terorizam nisu put koji dovodi ni do dijaloga, ne mogu dovesti ni do rešenja ovih problema, ne mogu dovesti do tog prihvatljivog i zajedničkog života. A što se međunarodne zajednice tiče, mislim da će oni morati da prihvate da sene može ići nametanjem rešenja i nečije volje, da se država ne može samo tako deliti i rasparčavati kad nekom padne to napamet. To se mora prepustiti onima koji su sudbinski vezani da žive zajedno i da nađu rešenje i da se okrenu svojoj zajedničkoj budućnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik dr Radoslav Jović, a neka se pripremi narodni poslanik Ljuan Koka.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo, ako smo se danas okupili ovde u ovom najznačajnijem domu Republike Srbije da kao ozbiljni ljudi, predstavnici naroda, kažemo svoju reč o najvažnijim državnim i nacionalnim interesima, u tom slučaju imamo i obavezu da zbog svih mogućih posledica odluke koju ćemo danas doneti, problem sagledamo celovito. Dakle, ako prihvatimo činjenicu da je referendum nekada neophodan i nužan, a pogotovo na pitanjima koja duboko zadiru u interese države i naroda, kao što je slučaj i danas na pitanju Kosmeta, onda moramo biti do kraja principijelni i odgovorni, jasno definisati šta pod referendumom podrazumevamo i kako možemo obezbediti da taj čin izjašnjavanja građana bude zaista demokratski čin. U tom slučaju, ishod referenduma će biti prihvaćen i od samih građana. Oni će ga doživeti kao istinski čin preuzimanja dela odgovornosti za ono što će se iza toga desiti. Taj ishod će biti obavezujući i za nas koji smo nosioci vlasti u ovoj zemlji, a pogotovo za Vladu koja će sprovoditi operativne mere. S druge strane, sama priprema za referendum i njeno sprovođenje po najvišim standardima razvijenih demokratija sveta, daće odgovarajuću snagu rezultatu referenduma prilikom njegovog legitimisanja pred domaćom i svetskom javnošću. Zato uvažene koleginice i kolege predlažem sledeće: 1. Da Skupština Srbije odmah zatraži od svih medija u ovoj državi, a pogotovo od državnih, da se deblokiraju, da se odmah otvori javna rasprava u kojoj će se problem Kosmeta i šta on znači za naš narod i našu državu, sagledati što je moguće celovitije. Reč, pre svega, treba dati umnim i stručnim ljudima, istoričarima, etnolozima, pravnicima, ekonomistima, predstavnicima crkve, kulturnim radnicima, predstavnicima Srba sa Kosmeta, ali i predstavnicima nacionalnih manjina u ovoj zemlji. Tek tako će taj običan čovek koji već dugo na svojim plećima oseća svu muku i čemer onoga što nas je snašlo u nekoliko minulih godina, biti u stanju da sagleda suštinu problema koji je pred svima nama, da se odluči onako kako ga argumenti i činjenice navode i da iza toga ponese deo odgovornosti za našu zajedničku sudbinu. Pitanje Kosmeta jeste u ovom trenutku istorijsko, državno i nacionalno pitanje Srbije od vrhunskog značaja. Kao takvo prosto je nametnulo sud da se niti sme, niti može dovoditi u vezu sa politikom bilo koje političke stranke ili ličnosti. Ono je naše zajedničko nacionalno pitanje i pitanje svih građana koji žive u Srbiji i ni po koju cenu se ne sme zloupotrebljavati za ubiranje sitnih političkih poena. Na ovom pitanju svi polažemo ispit zrelosti pred istorijom i zato se odmah mora obustaviti sva kampanja, koja se trenutno vodi na medijima i koja po svojoj suštini nije ništa drugo do prizemni marketing, koji postaje negacija same ideje referenduma i uzvišenih ciljeva države i nacije koji se postavljaju u kontekst samog čina izjašnjavanja i odlučivanja od strane naroda. Dakle, pred očima svetske i domaće javnosti treba sve ovo uraditi da se uvere da u državi Srbiji i u srpskom narodu postoje i pitanja oko kojih nema nesrećnih podela. 2. Takođe predlažem da nadležni organi Republike Srbije, kao i savezne države, preduzmu niz odgovarajućih mera. a) da krenu u opštu diplomatsku ofanzivu i da tumače pred svetom šta je to minimum naših državnih i nacionalnih interesa, ispod kojeg se ne sme i ne može ići ni po koju cenu i da za to postoje jasni razlozi. Predsednik Srbije, gospodin Minutinović bi morao naći načinda uspostavi kontakt sa predstavnicima velikih sila, da u traženju zajedničkih interesa na Balkanu iznađe tačke oslonca i uporište koje će Srbiju i njene građane podržati u nastojanju da reše svoje vitalne i egzistencionalne probleme. b) nadležni organi takođe moraju krenuti u ubrzane demokratske reforme političkog i ekonomskog sistema, da se konkretnim merama i potezima legitimišu i pred svetom i pred svojim građanima, da su spremni da prihvate moderne demokratske standarde, priznate i usvojene u Evropi i svetu. Na ovakvom, demokratskom i reformskom kursu steći ćemo nove prijatelje u svetu, povratiti neke stare i s pravom od njih tražiti da nas podrže. Dakle, moramo učiniti sve što je moguće da sačuvamo dostojanstvo nacije i države, a da izbegnemo najgoru varijantu, nametanje ponovnih, oštrih, ekonomskih i političkih sankcija međunarodne zajednice. Ako pak, i pored svega što budemo činili, sankcije ipak budu uvedene, Vlada mora da ih dočeka spremna. Ona mora preduzeti niz odgovarajućih mera, koje bi bile jasno definisane u programu, a koje bi za cilj imale da maksimalno zaštite stanovništvo od još većeg neopravdanog raslojavanja, neopravdanog bogaćenja na tuđoj muci, od kriminala u svim pojavnim oblicima. Solidarnost se mora afirmisati do najvišeg stepena. Niko ne sme biti gladan i žedan, go i bos, bez bilo kakvog krova nad glavom i niko ne sme izgubiti život zbog nedostatka lekova. Sve ove mere vratiće poverenje kod običnog čoveka, povratiće se osećaj sigurnosti i uticaće da se lakše suočimo sa svim posledicama odluka koje ćemo donositi. c) svakako je najvažnije da u pregovore sa kosmetskim Albancimauđemo sa poštenim namerama, da na jasnoj državnoj platformi ponudimo moguće modalitete rešavanja svih onih problema koji se tiču položaja te manjine i svakog njenog pripadnika. Ako to budemo radili pošteno i mudro, držeći se najviših standarda koji postoje u Evropi i svetu i ako sami ponudimo da se srpsko-albanski dijalog vodi pred licem međunarodne javnosti, jasno, bez nametanja rešenja sa strane, onda će se vrlo brzo razoružati svi oni koji na kosmetskom problemu pripremaju omču Srbiji i srpskom narodu. Teška su ovo i preteška vremena. Za ono što danas činimo i što ćemo sutra činiti bićemo odgovorni, pre svega, pred našom decom i našim unučićima. Budemo li smogli snage da se izdignemo iznad uskih političkih i ideoloških interesa, budemo li mudro i hladne glave sagledali sve parametre danas, manje ćemo greške praviti sutra. Ovo je vreme kada je Srbiji neophodno sabiranje pameti i mudrosti, vreme u kome dobro mora pobediti zlo, a istina laž, a to će se desiti ako budemo duhovno jaki da prihvatimo i tuđe mišljenje, ako za trenutak makar zatrpamo sve one rovove koji su nas decenijama delili i razdirali naše nacionalno biće. Napravimo Srbiju zemljom duhovnog i materijalnog izobilja, neka se svaki čovek u njoj oseća slobodnim, sigurnim, srećnim i zadovoljnim bićem. To će nam biti najbolja brana od svih separatizama, društvenih devijacija, neistina i nepravdi. Samo tako ćemo povratiti i puno značenje reči patriotizam. Više prava na greške nemamo. Srbija je večna, a mi smo prolazni. Neka nam na tom putu rešavanja naših vitalnih, državnih i nacionalnih problema, na putu oporavka i obnove otadžbine i povratka u redove priznatih i dostojanstvenih država i nacija sveta gospod Bog pomogne.
Ima reč narodni poslanik Ljuan Koka.
Uvaženi predsedniče, uvaženi poslanici, meni, kao narodnom poslaniku, predstavniku sa prostora južne pokrajine, vrlo je važno što je pokrenut istorijsko-sudbinski proces narodnog izjašnjavanja referendumom, na inicijativu predsednika Savezne Republike Jugoslavije, Slobodana Miloševića, i to je strateški momenat radi odbijanja stranog faktora od mešanja u unutrašnje pitanje jedne zemlje i u tome je sublimiran integritet i suverenitet države Srbije i Jugoslavije. Narodna volja, podrška svih građana Srbije tome da je Kosovo i Metohija deo Srbije, da je Kosovo i Metohija, od postojanja države Srbije, njen deo, da je Kosovo i kolevka srpske države, kulture i duhovnosti i da je, dakle, unutrašnje pitanje Srbije, nama građanima južne pokrajine, našim porodicama i deci znači ogromnu podršku i garant da će tako i ostati. Referendum je šansa da glasom branimo ovaj deo Srbije, a ne oružjem, ne moram da kao pripadnik nacionalne manjine to objašnjavam Srbima, ali postojanje Srbije je u stvari stalna borba za nezavisnost, slobodu i dostojanstvo ovog naroda i ove države. Kosovo i Metohija, kao multietnička, multikulturna i multikompleksna sredina, jedinu svoju perspektivu, slobodu i dostojanstvo vidi u okviru Srbije. Referendum mora jasno da pokaže međunarodnoj zajednici da je Srbija spremna na saradnju, ali kao partner, a ne kao sužanj. Međunarodna zajednica htela bi da ponovi za vrlo kratko vreme još jednom scenario - kako se jedna suverena zemlja razbija, drobi, kako se izaziva građanski rat i žrtve. Internacionalizacija i posredovanje je prva faza u svemu tome. Zašto se međunarodna zajednica oglušava na jasne zahteve lidera političkih partija Albanaca o nezavisnosti Kosova. O terorizmu kao metodu ostvarivanja tog cilja najbolje mogu da govore same članice Kontakt grupe i druge evropske države, i kako se sa njim oni obračunavaju. Recimo, Velika Britanija u Irskoj, Francuska na Korzici, Španija u Baskiji, Italija koja ima toliko tih terorističkih grupa. Jasno je da međunarodna zajednica ima sasvim druge aršine prema ovom zlu, kad se radi o Balkanu, a posebno o Srbiji. Međunarodna zajednica bi htela da terorizam i nasilje provuče kao borbu za ljudska prava. Taj film smo jednom gledali. Na Kosovu i Metohiji živi 150 hiljada Roma i oni uživaju sva građanska prava i slobode po mnogo većim standardima, nego što Evropa propisuje. Romi koji žive na prostorima Kosova i Metohije još iz vremena Cara Dušana, ali i Muslimani, Turci, žele da bude uvažavana i njihova volja od strane međunarodne zajednice, kada govore o pravima nacionalnih manjina, kada govore o Albancima i kada govore o Kosovu i Metohiji. U Srbiji postoji najstarija kulturna manifestacija Roma u svetu, koja okuplja svake godine dvadesetak kulturno-umetničkih društava iz cele Srbije. Iz Srbije je prvi put u svet emitovana televizijska emisija na romskom jeziku i danas postoji 15 televizijskih ili radijskih romskih redakcija. Romskoj deci je omogućeno na Kosovu i Metohiji da uče romski jezik i istoriju kao fakultativni predmet u obrazovanju, što je jedinstveno u svetu. Još 1935. godine u Beogradu je izlazio list na romskom jeziku, a danas, pored listova koje objavljuju udruženja i pojedinci, postoji list na romskom jeziku, koji finansira Vlada Republike Srbije. Najviši rukovodioci u svetskoj organizaciji Roma su upravo ljudi odavde iz Srbije. To su fakti i to dovoljno govori. Romi koriste sva svoja prava, ali i svoje obaveze - služe vojni rok, izlaze na izbore, na popis stanovništva, na referendum, i onda kada je u pitanju država. I Srbiju doživljavaju onako kako i treba, kao svoju državu. Sve druge probleme koje imaju, od njihovog statusa, pa do socijalnog zbrinjavanja, žele da reše u organima i institucijama Srbije i Jugoslavije. Danas se na Kosovu i Metohiju i ne zna tačan broj Roma. Ali, ne samo njih, nego i Muslimana, i Turaka. Mnogi tek sada doživljavaju svoje nacionalno buđenje i shvataju da su bili priklješteni albanskim hegemonizmom i asimilacijom. Ima ljudi danas, koji ne znaju više šta su, pa se izjašnjavaju kao bivši Albanci. U programima i izjavama lidera albanskih partija kao da niko drugi ne postoji na Kosovu i Metohiji osim Albanaca. Ne postoje ni Romi, ni Muslimani, ni Turci, ni Goranci. Takav diktat prihvata i međunarodna zajednica. Oni govore o ugroženim pravima Albanaca, Albanci u stvari bojkotuju jedan deo tih prava, ali drugi deo koristi to aktivno - pravo na svojinu, na penziju, socijalna prava, pravo na zapošljavanje, na slobodno kretanje i privatni biznis. Osamdeset do devedeset posto biznisa i kapitala na Kosovu i Metohiji drže upravo Albanci. Oni su čvrsto povezani sa privatnicima i kapitalom u Srbiji. To im ne smeta. U Beogradu živi velikiprocenatAlbanaca, koji koriste sva svoja ustavna i građanska prava. Meni je važno to sa sasvim jedne druge strane, a to je da treba odvajati lidere i partije na jednu, a na drugu stranu albanski narod. Zato je referendum još jedna šansa da narod, da građani Srbije kažu da je Kosovo i Metohija deo Srbije i da nema posredovanja u nezavisnosti Kosova i Metohije. O svemu drugome može da se otvori dijalog. Srbija je za to spremna. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Zoran Vukadinović.
Poštovani predsedniče, drage kolege narodni poslanici, imam obavezu da ispred vas ovde, kao predstavnik Raškog okruga, okruga u kome su stubovi srpske duhovnosti i srpske državnosti, zamolim građane Srbije da se dostojanstveno, demokratski izjasne na referendumu. To je naš suverenitet, pravo i obaveza da o svojoj zemlji isključivo sami odlučujemo. Raški okrug je okrug u kome žive građani Srbije, ali ne samo Srbi, već i Muslimani, Turci i Romi, i drugi, žive složno od svog rada, da svojoj deci, svojoj porodici obezbede srećniji i bolji život. Tako isto građani Raškog okruga žele miran, srećan i bezbedan život građanima Kosova. Ubeđen sam da će građani mog okruga na referendumu svojim masovnim izlaskom reći - ne, spoljnim neprijateljima, ali takođe reći - ne, i onima koji bi i ovaj moj okrug takođe zavili u crno. Poštovane kolege narodni poslanici, dužan sam da to kažem zbog mog Kraljeva, Kraljeva koje su zlotvori hteli da unište, uzeli su mu mladost, uzeli su mu dušu, streljali su majke, decu, streljali su seljake, streljali su radnike, streljali su više od šesthiljada mojih građana i građana moga Kraljeva. Nisu nam uzeli dušu, mi i dalje živimo, znatno manje brojčani, nego da nas ti koji žele zlo nisu uništili onako kako su to hteli. Moja Srbija je građanska država. Nju niko više neće moći da deli i država, ako zatreba, mora se braniti, a braniće je građani Srbije, jer je to Ustavom kratko i jasno, nedvosmisleno rečeno. Izdajniciu ovoj Srbiji su vekovima bili tu negde, ima ih i ovde, ima ih i spolja, ali se moraju setiti jednog - da li se sećaju da za sobom imaju porod, a za svoj porod najveća kletva je izdajstvo. Stoga, građani Srbije, glasajte onako demokratski kako smatrate da treba, pokažite svima da je vaše pravo, i ničije drugo pravo, da branite i izjasnite se o svojoj Srbiji, jer to je prava demokratija. [[aplauz]]
Ima reč ministar Rada Trajković.
Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, želela sam da iskoristim ovu mogućnost i da vam se obratim. Strašno sam sretna što gotovo ne postoje iole ozbiljne političke partije na političkoj sceni Srbije koje Kosovo i Metohiju vide van granica Srbije. Žao mi je i mislim da bi bila jedina razlika, da jedan manji deo misli da treba i da bi bilo poželjno da o Kosovu i Metohiji odlučuju sa strane. Ja ću pokušati da vam objasnim zašto ne smemo dozvoliti da nam dođu strani tutori i da nam rešavaju pitanje Kosova i Metohije. Nemojte da mislite da se američki informativni centar, koji se nalazi u centru Prištine, bavi kulturom. Oni su tu, banalno rečeno, da se bave špijunskim poslovima. I mogu vam reći da oni odlično znaju kakvo je stanje na Kosovu i Metohiji. Znaju svi stranci da je Ustavom iz 1974. godine, tim Ustavom do događanja naroda, stvoreno 700 etnički čistih naselja. Znate i vi, znamo i svi mi da su Ustavom 1974. godine Srbi sa tog prostora doživelinajveći egzodus u Evropi u novijoj istoriji. Niko ne pominje taj egzodus. Tada, upisala sam se na fakultet sa proporcijom 4:1, da se zaposliš već je bila proporcija 10:1. Ubijali su civile Srbe, otimali imovinu, širili se na nezakonit način, a razmnožavali na neprirodan način, sve u cilju i sa jednim zadatkom-osvajanja prostora srpske države. Danas, nemojte da mislite da ne znaju šta se dešava na Drenici. Nije tačno da u Drenici Srbija i srpska policija puca u civilno stanovništvo. Tačno je, i to ceo svet zna, da civilno stanovništvo zloupotrebljavaju albanski teroristi držeći ga kao štit. To su uradili u Drenici i uvek tempiraju onda kada se donose važne odluke. To je bilo pred zasedanje Kontakt grupe. Neposredno pred zasedanje Saveta bezbednosti oni su tempirali nove terorističke napade na policiju u Dečanima. Kažem, uvek kada treba neka važna odluka da se donese van granica naše zemlje. Ali, ovde su bili pametniji, prvo su povukli civilno stanovništvo, a onda su na policiju, koja je patrolirala, znači nije išla u raciju, nije išla u akciju, nego jednostavno na policijska kola koja su išla kroz selo, pucali. To je ponovo bila "agresija" Srba i srpske države nad Albancima. Iskreno da vam kažem, za sledeće zasedanje 25. aprila očekujem ponovo neku ujdurmu na Kosovu i Metohiji, ponovo će albanski teroristi, koji su izvršioci i čiji su mozgovi u stvari Rugova i klan oko njega, pripremiti još nešto, možda još nešto teže, opet kažem žrtvujući svoje civilno stanovništvo radi ostvarenja njihovih ciljeva. Nemojte da mislite da je Drenica postala od kada je srbijanska vlast na toj teritoriji. Bila je Drenica i 1981. godine. Godine 1981. savezni policajci su ubijani u Drenici. Drenica je njihov motor, njihova snaga i njihov jednostavno pokretač svih secesija. Poštovane kolege, Albanci su, dajući intervju, kazali da njihovi teroristi imaju tri zone delovanja. Za jednu zonu proglasili su Kosovo i Metohiju. Za drugu zonu Makedoniju, a treću zonu nisu hteli da otkriju. Čujem, beogradski analitičari govore da je treća zona navodno u Beogradu. Ne, Albanci traže logistiku. Oni su po prirodi kukavice i oni traže zaštitu. Treća zona njihovog delovanja najverovatnije je Crna Gora. Neće sada u ovom periodu da je potenciraju, računajući na politiku Mila Đukanovića, kao Amerika je nešto uz njega, pa namerno ne pominju Crnu Goru. Plan njihov je, normalno, to svi znamo, i Srbija i Makedonija i Crna Gora, ono što su oni zapisali. Meni je strašno žao, iskreno da vam kažem, kada čujem ili kad pročitam da neka beogradska novina gotovo gore piše nego što to radi "Botare", nego što to radi "Pjaja", nego što to radi "Bujku". Ako oko nečega svetog treba da se ujedinimo, onda je to Kosovo i Metohija. Žao mi je kada od nekih političkih grupacija iz Crne Gore isto čujem, neće Crnogorci u vojsku na Kosovo i Metohiju. Pa Crnogorci su već sa Srbijancima na Kosovu i Metohiji. Milion Crnogoraca se već nalazi u Srbiji. Ne mogu takve neodgovorne stvari, koje izazivaju defetizam kod Srba na tom prostoru, koje tako negativno utiču na malo onoga što je ostalo dole, da se daju. Nepošteno je izCrne Gore govoriti o bilo kakvoj pokrajini i o bilo kakvom rešavanju Kosova i Metohije na način koji ne bi odgovarao Srbima u Srbiji. Kako bi bilo da kažemo u Boki Kotorskoj dajte autonomiju Hrvatskoj, ili Plav i Gusinje dajte Albancima. Uvek treba da imamo takta i da imamo razumevanje jedni za druge. Ja ću vam reći odavde, kad je reč o referendumu, pozvala bih, ne bih pozvala, nego bih molila građane Srbije da izađu u što većem broju. Mogu nam oni sada i negirati taj referendum. Snaga brojki, snaga veličine ljudi koji budu izašli na izbore, značiće za svet mnogo. Ako izađe brojka koja će da bude velika, a ja se nadam da hoće, onda će naši neprijatelji shvatiti koliko je svetinja Kosovo i Metohija za Srbe i srpski narod. Snaga brojke omogućiće da ukoliko oni pođu na nas, to bi bila agresija. Zato kažem, ne pozivam ja zaista ovog momenta sa ove srbijanske govornice, nego molim da što više naroda izađe na referendum i da kaže - ne. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Ljubiša Selić, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Stevanović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, iako u principu ne čitam svoje govore, ozbiljnost teme današnje sednice Skupštine Srbije traži od svih nas krajnju odgovornost za svaku izgovorenu reč. Stoga ću i pročitati svoja razmišljanja. Pre nego što kažem nešto o problemima Kosova i Metohije, imam obavezu kao čovek i poslanik SPO u Skupštini Srbije da naglasim činjenicu da sam deo svoga života proveo na Kosovu i Metohiji. Tamo sam rođen i veliki broj mojihpredaka ugradio je svoje živote, čast i imovinu u ovu svetu srpsku zemlju. Ali, bez tih ličnih emocija, moram naglasiti da sve ono što sam u životu naučio, što me je formiralo kao čoveka, kao pripadnika srpskog naroda i ubeđenog Evropejca, vezano je za tu kolevku naše duhovnosti, naše državnosti i našeg postojanja. Naš napaćeni narod, verovatno, danas ne bi ni postojao, posrnuo bi pod surovom petovekovnom turskom vlašću da nije bilo duhovnog izvorišta našeg opstajanja i našeg otpora, Kosova i Metohije, odnosno stare Srbije. Sticajem istorijskih okolnosti, a pre svega, kao posledica naše tragične komunističke prošlosti i pogubnog delovanja Kominterne, čiji je cilj bio razbijanje i uništenje srpske države i državnosti, danas imamo jedno stanje koje i kao narod i kao ljudi moramo da razrešimo. Zahvaljujući jednoj kontinuiranoj separatističkoj politici šiptarske nacionalne manjine na Kosovu i Metohiji još od Prizrenske lige sapočetka ovog veka, kao i spletu međunarodnih okolnosti nastalih nakon raspada SFRJ, šiptarska nacionalna manjina danas zapravo ne želi pregovore sa državom Srbijom, sa kojom treba da reguliše i raspravi sva pitanja koja se tiču njihovih kulturnih i nacionalnih prava. Sve to rade u nadi da će evropske zemlje i Sjedinjene države imati razumevanje za njihove separatističke ciljeve. Neke izjave predstavnika tih zemalja daju im ohrabrenje da će svoje ciljeve ostvariti, pa stoga moram postaviti jedno logično pitanje. Ako evropske zemlje i Sjedinjene države nastoje da, u duhu Dejtona u Bosni, stvore multietničku zajednicu, da srpske izbeglice vrate u hrvatsku državu, zašta SPO ima puno razumevanje, kako je onda moguće da u slučaju države Srbije imaju druge principe? Šiptarska nacionalna manjina mora da ima kulturna i ljudska prava po najvećim evropskim standardima, ali u okvirima države Srbije, zahvaljujući kojoj je ta nacionalna manjina doživela svoj najveći kulturni, nacionalni i ekonomski prosperitet. Stoga ću, kao poslanik Srpskog pokreta obnove, dati svoj glas za referendum, pre svega imajući u vidu odlučan stav Srpskog pokreta obnove da je država Srbija jedna i nedeljiva i da u njoj ima mesta za sve nacionalne manjine, koje treba da sa srpskom većinom traže puteve za demokratski, ekonomski, politički i svekoliki prosperitet svih skupa i svih pojedinačno. Gospodine predsedniče, dame i gospodo, na strani države Srbije je božije pravo. Na strani države Srbije je i pravo i pravda. Na strani šiptarskih separatista je samo čobansko pravo, sadržano u poslovici: "Čije ovce po planini pasu, onoga je i planina". Kad bi to čobansko pravo postalo društveno pravo,naša civilizacija bi se suočila sa problemima koji bi savremena svetska dostignuća gurnuli vekovima unatrag. Hvala.
Zahvaljujem. Pre nogo što dam reč gospodinu Veroljubu Stevanoviću,hoću da vam kažem da sam od Generalštaba Vojske Jugoslavije dobio pismo, koje želim da vam pročitam. Pismo glasi: "Gospodine predsedniče, obraćam Vam se u vezi sa tvrdnjama koje su se danas čule za skupštinskom govornicom u Narodnoj skupštini Republike Srbije (izgovorio ih je narodni poslanik Dragan Veselinov), kako je u Vojsci Jugoslavije uništeno pola naoružanja i, takođe, da u severnom delu Vojvodine nema ni jednog oklopnog bataljona.Želim da Vas i Narodnu skupštinu Republike Srbije obavestim da su takve tvrdnje lišene svakog osnova. Naime, međunarodnim sporazumomuređene su proporcije vojne sile država u regionu, pri čemu SR Jugoslavija u potpunosti poseduje respektivne snage u sva tri vida vojske, shodno svojim potrebama. U severnom delu, Vojvodini,kao i na čitavoj teritoriji SR Jugoslavije , raspored jedinica Vojske Jugoslavije nije menjan. Vojska Jugoslavije je sposobna da brani svaki deo državne teritorije SR Jugoslavije. Generalštab Vojske Jugoslavije" [[aplauz]] Ima reč narodni poslanik Dragan Veselinov, koji hoće da da repliku.
Verovatno je mogućno po našem Poslovniku čitati pisma koja stižu tokom sednice Skupštine. Nije loše što se Generalštab oglasio i što je ovo kazao. Izuzetno je dobro što je ovo kazao kako bi se razvejale sumnje u odnosu na ono što je učinjeno Dejtonskim sporazumom. Ali, bilo bi sigurno mnogo bolje da je bilo ko iz Generalštaba došao ovde, pre svega Predsednik Republike, da nam kaže šta je uistinu učinjeno posle Dejtonskog sporazuma. Tačno je da je jedan deo našeg naoružanja uništen. Bilo bi dobro da naš narod zna šta je po tom sporazumu učinjeno.Ne odustajemo od svojih tvrdnji. Cenimo tvrdnje Generalštaba, ali neka nam onda iznesu jasne cifre.
Ima reč narodni poslanik Veroljub Stevanović. Nema se pripremi Šemsudin Kučević.
Gospodine presedniče, dame i gospodo poslanici, ne u ime Srpskog pokreta obnove, nego u ime srpske i američke istorije, u ime Srba i Amerikanaca, koji su se zajedno borili u dva svetska rata, od ljudi koji danas vode Ameriku stalno očekujemo, i s pravom, da poklone dužnu pažnju sledećim činjenicama. Prvo,Kosovo je Titovim oktroisanim ustavom iz 1974.godine dobilo više od statusa republike. Ta tobožnja pokrajina imala je svoj ustav i parlament Kosova je suvereno donosio sve zakone. Srbija nije imala ni pravo prigovora. Istovremeno, Parlament i Vlada Srbije nisu mogli doneti ni jedan zakon bezsaglasnosti Parlamenta Kosova i Parlamenta Vojvodine, svoje druge pokrajine, da ne kažem države. Uprkos ovakvom privilegovanom položaju,Albanci su se pobunili i zatražili punu nezavisnost. To znači da cilj njihovog ekstremnog političkog vođstva nikad nije bio zadovoljavajući stepen autonomnih prava u Srbiji, nego samo otcepljenje od Srbije. Drugo, Ustavom Srbije od 1989.godinenije ukinuta autonomija ove pokrajine,nego je ukinuta prinudna uprava Kosova i Vojvodine nad Srbijom. Ekstremno političko vođstvo kosovskih Albanaca donelo je odluku o bojkotu svih autonomnih prava i države Srbije, otvoreno proklamujući nezavisnost i otcepljenje za svoj cilj. Treće,mi smo spremni da razgovaramo i o nekim dodatnim autonomnim pravima u okviru Srbije i u skladu sa najvišim demokratskim standardima Evrope. To je nesporno . Jedino, ne dozvoljavamo rušenje svoje države na isti način i sa istim pravom kao što Amerikanci ne dopuštaju razbijanje svoje države. Četvrto, u ime kojih principa neki visoki predstavnici Sjedinjenih Američkih Država otvoreno izjavljuju da status Kosova mora biti rešen izvanSrbije? To nisu principi Tomasa Džefersona. Za togvelikog Amerikanca, koga Srbi poštuju, demokratija i jednaka prava za sve ljude bili su osnove svega. Za gospodinaRugovu, koji se predstavlja kaoljubimac Džefersonove velike države i nacije, temelj svega je rasizam, odnosno etnički čisto stanje na Kosovu. Želim da američki prijatelji shvate da biti za principe gospodina Rugove znači biti protiv principa i temelja na kojima počivajuamerička država i američka demokratija. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč poslanik Šemsudin Kučević. Neka se pripremi narodni poslanik Slaviša Mladenović .
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, dozvolite mi da, u ime liste za Sandžak - Sulejman Ugljanin, iznesem stav o raspisivanju republičkog referenduma radi izjašnjavanja građana Srbije da li prihvataju učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. Odmah na početku da kažem da sam protiv raspisivanja ovog referenduma.Smatramda je to neustavno i kontraproduktivno. Ukoliko referendum bude raspisan,naša stranka će pozvati sugrađane da ne izađu na referendum. Što se tiče nekih stvari koje smo ovde čuli i za one koji pate od amnezije,ja ću podsetiti na neke stvari koje su zapisane i koje ne mogu biti zaboravljene , a desile su se u proteklih 8 godina. Prvo, nakon raspada Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije,jula 1991.godine, formirana je Mirovna konferencija o bivšoj Jugoslaviji, sa sedištem u Hagu.Potom, od 26 do 28. avgusta 1992.godine, na zasedanju u Londonu prvaka Međunarodne konferencije obivšoj Jugoslaviji, sa sedištem u Ženevi,koja je preuzela(što je vrlo važno) obaveze i status novonastalih republikana prostoru bivše Jugoslavije i status svih naroda u tim republikama - Savezna Republika Jugoslavija je aktivni učesnik (oko toga ćemo se saglasiti) formiranja Međunarodne konferencije, na kojoj je rešavano pitanje Slovenije, Hrvatske, Makedonije i Bosne i Hercegovine. Pitanje SR Jugoslavije još uvek nije rešeno, niti je još uvek zvanično definisan njen međunarodno - pravni status. Pitanje Kosova je samo jedno od nerešenih pitanja, koja se kao i sva druga trebaju rešiti u kontinuitetu međunarodne konferencije. Tu su jošpitanja Sandžaka i Vojvodine ... (negodovanje poslanika), kao i nerešenstatus bošnjačkog naroda, albanskog, hrvatskog, mađarskog i drugih naroda koji žive u Saveznoj Republici Jugoslaviji. Drugo, budućnost Evrope je svakako u ujedinjenim evropskim državama, poput SAD. Naša je želja da SR Jugoslavija postane članica zajednice evropskih država i članica UN. U tom smislu treba insistirati na međunarodnom posredovanju, u cilju rešavanja svih nerešenih pitanja u SR Jugoslaviji, u skladu sa evropskim i svetskim principima, kako bi iskoristili njihovu pomoć u stvaranju demokratskih institucija i timestvorili preduslove za pristup zajednici evropskih država i široj međunarodnoj zajednici. Sve to u cilju dobijanja međunarodne podrške u vidu kredita i drugih povoljnosti za oporavak privrede, kako bismo izašli iz bede i siromaštva i kako bi mogli sa pasošima, koje imamo, bez ikakvih viza putovati u druge zemlje, trgovati, zapošljavati se i slobodno živeti od svog rada i svojih sposobnosti. Narod hoće da slobodno živi, radi i zarađuje. Uslov za to je poštovanje međunarodnih normi, u prvom redu poštovanje ljudskih, manjinskih i nacionalnih prava svih naroda u ovoj državi. Sve tomora biti garantovano ustavom i zakonom, na način da svaki pojedinac može da ostvaruje svoja prava. Zato bi se prvenstveno trebalo zalagati da se formira ustavotvorna skupština. Ne može se narodu obećavati prijem u međunarodnu zajednicu,a bezrazložnim raspisivanjem referenduma prkositi međunarodnoj zajednici. Treće, licemerno je raspisivati referendum za navodno ispitivanje slobodno izražene volje građana, kada je ovaj režim pogazio izbornu volju građana, izraženu na novembarskim izborima 1996. godine. U Novom Pazaru je konkretno pogažena izborna volja građana 10. jula 1997. godine, kada je uz pretnju i upotrebu sile suspendovana legalno izabrana vlast, a uspostavljena klasična diktatura, koja još uvek traje. Protivustavnom i protivzakonitom odlukom Vlade Srbije, koju je potpisao gospodin Ratko Marković, smenjeno je kompletno rukovodstvo Novog Pazara, koje je dobilo poverenje građana na izborima 3. novembra i uvedena prinudna uprava od 9 članova SPS i JUL-a, koji na tim izborima nisu dobili poverenje birača. Nasuprot tome, oni su poznati kao ljudi, koji su upropastili preduzeća i institucije, na čijem su čelu bili godinama. Nakon raspada bivše SFRJ ustavno-pravni status bošnjačkog naroda u SR Jugoslaviji još uvek nije rešen... (negodovanje poslanika). U proteklih sedam godina teror vladajućeg režima nad Bošnjacima u Sandžaku i drugim delovima SRJ povremeno je uzimao razmere genocida. Posledice takvog terora nad Bošnjacima su veliki broj ubijenih, otetih, nestalih, izbeglih, raseljenih lica, spaljenih i na drugi način uništenih stambenih i poslovnih objekata (negodovanje). O tome još uvek ništa nije rešeno, a bili smo dužni da to uradimo. Moraju se rešiti ova i druga nerešena pitanja, za koja je odgovorna država, a ne raspisivanjem referenduma skretati pažnju sa gorućih problema u ime narodne demokratije i time prebacivati svu odgovornost za bedu i siromaštvo na i onako osiromašeni narod. Hvala.
Ima reč potpredsednik Vlade dr Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, dužan sam da reagujem na izlaganje gospodina Kučevića, ne toliko kao potpredsednik Vlade, koliko moram reagovati kao Bošnjak. Ja sam Bošnjak, rođen sam u Sarajevu. Gospodin Kučević možda nikad nije video Sarajevo. On je Bosnu možda razgledao u bukvarima, na ekskurziji je možda bio, možda je na televiziji viđao Bosnu. Sada odjednom govori o nekim Bošnjacima. Taj sam, ja sam prozvan. U Srbiji živi milion - dva, možda i tri miliona, Bošnjaka. A Bošnjaci su uvek bili Srbi. Bosna je bila srpska država. Tvrtko se kao srpski kralj krunisao u manastaru Mileševi na grobu Svetog Save. Vi sada neku novu teoriju o Bošnjacima iznosite. [[Glasovi: on nema pojma. Smeh u sali.]] Da nije žalosno, bilo bi smešno. Ovo je tragikomično. Čuj, Bošnjaci! I on sad Bošnjak! Hajde da je rekao Irokez, da je rekao Papuanac, to nekako razumem. Pa ima i Egipćana, sada čujem, kod nas. Sada on Bošnjak, Bosne nije video, sutra će reći da je Marsovac, Japanac, ko zna šta će mu pasti na pamet. Pa dobro, čoveku svašta padne na pamet. On odjednom sad traži da mu se priznaju i neka posebna prava, hoće državu! Hoće Sandžak, kaže, da otcepi. Na području današnje Srbije bilo je mnogo Sandžaka. Na koji Sandžak mislite, gospodine Kučeviću? Ima mnogo Sandžaka. Možda mislite na Novopazarski? E, status mu se promenio pre mnogo, mnogo godina, skoro 100 godina. Nije više deo Turske, bio je Sandžak, dok je bio u sastavu Turske, sada više nije i nikada više neće biti. Drugo, naravno, u Raškoj oblasti živi izvestan procenat stanovništva muslimanske veroispovesti. Niko u Srbiji ne dovodi u pitanje punu ravnopravnost te veroispovesti, ali nemojte da zloupotrebljavate verska osećanja svojih komšija, svojih rođaka, svojih prijatelja, svojih poznanika, ljudi sa kojima živite na području Raške oblasti i da ih na zlo navodite. Jedan vaš ideološki sledbenik je takvo zlo izazvao na području Bosne i Hercegovine. Nemojte vi to isto da ponavljate u Raškoj oblasti. Neće se dobro završiti, pogotovo neće biti dobro za vas, koji to pokušate. Bolje vam je da živite sa mirom,da vam niko ne dira verska osećanja, a niko ih sigurno neće ni dirati, jer su pravoslavni Srbi i u verskom i u nacionalnom i u ideološkom pogledu veoma, veoma tolerantni ljudi i nikada nisu dovodili u pitanje ničiju veroispovest. Nikoga nisu osporavali, ukoliko je živeo životom dostojnim čoveka, ukoliko se normalno ponašao i nije nasrtao na državu. Ne dirajte državu, jer država se sabljama brani i braniće se sabljama, ako bude ugrožena. Imate mnogo tamo, relativno lepo živite. Ne možemo seu ovakvoj strašnoj krizi pohvaliti da nam je baš dobro. Relativno lepo živite, nemojte da se to sve baca pod noge. I nemojte da pristajete za albanskim separatistima. Vaše bliske po veroispovesti sa područja Bosne i Hercegovine iskoristili su Hrvati. Upozoravali smo i 1990. i 1991. godine, nemojte, ne pristajte za Hrvatima, zlo će izbiti, a o vašu glavu će se razbiti. I tako se i desilo. Građani muslimanske veroispovesti na području bivše Bosne i Hercegovine objektivno su najviše stradali u ovom ratu, jer je njihovo vođstvo dozvolilo da bude izmanipulisano od strane Tuđmanove vlasti. Nemojte vi, muslimani koji živite u Raškoj oblasti, dozvoliti da vas neko izmanipuliše i da budete tuđe sredstvo u obračunu sa srpskim narodom i srpskom državom. Ove zapadne sile koje vas podstiču, spremne su da se protiv Srba bore do poslednjeg muslimana, spremne su da se protiv Srba bore do poslednjeg Albanca, a neće same doći ovde da krvare. Možda ponekad avijacijom, ali to je sve. Oni neće ginuti, a hteli bi vas da okrenu protiv Srbije, protiv srpskog naroda, hteli bi da vi iskrvarite ne bi li se neka pakost i neka šteta Srbiji nanela. I ovo nije samo upozorenje vama. To je upozorenje i Albancima. Pamet u glavu! Lepim rečima o svemu se možemo dogovoriti. Ustavna prava, puna ravnopravnost, nikad se neće dovoditi u pitanje. To je konsenzus koji postoji u svim političkim partijama u Srbiji. Ali nasrtaj na državu, na teritorijalnu celovitost, suverenitet, skupo će koštati svakoga onoga ko se na to odvaži. Druga neka vlada je donela odluku o uspostavljanju privremenih mera odnosno prinudne uprave u Novom Pazaru. Sad je stupila na snagu nova vlada, ali i ova nova vlada opravdava sve te mere. Jer, ne može se lokalna vlast ponašati kao da je država u državi - od ideoloških simbola, od potiskivanja srpske državne zastave i uvođenja vaše stranačke zastave, pa nadalje, do zloupotreba u raspolaganju opštinskog zemljišta i čitavog niza kršenja zakonskih normi. Da je ta vlast normalno funkcionisala, da je obavljala ono što su joj ustavne i zakonske nadležnosti, niko je ne bi dovodio u pitanje. Da sam u pravu, najbolje svedoči činjenica da, recimo, u Vojvodini postoji veći broj opština u kojima vlada stranka mađarske nacionalne manjine - Savez vojvođanskih Mađara, da u Bačkom Petrovcu vladaju Slovaci, da nikome nije palo na pamet da tamo zavodi prinudnu upravu, jer se normalno ponašaju, ispunjavaju - neko više uspešno, neko manje uspešno - zakonske dužnosti, obaveze, ne krše Ustav, ne krše pravne norme i zašto bi to nekome smetalo ako u nekoj sredini pripadnici izvesne nacionalne manjine imaju većinu u nekoj opštini, da buduvećinski zastupljeni u organima lokalne vlasti. Nikome to ne smeta, ukoliko je normalna situacija, ukoliko se svi drže zakona. To što insistirate, gospodine Kučeviću, na stranom mešanju, na internacionalizaciji, kako se to često pomodno kaže, ne može doneti nikakvu korist muslimanima koji žive u Raškoj oblasti. Nema Bošnjaka tamo. Možda ima poneki. Nema. Nemojte to da pričate. Kako ćete vi sad mene uveriti da ste vi Bošnjak, a ja nisam Bošnjak. Hajde, uverite. Kako?! Ja rođen u Sarajevu, otac mi iz Hercegovine, majka mi iz Hercegovine, a vi niste ni videli Bosnu i sad vi Bošnjak, a ja nisam Bošnjak. Kako?! (Jedan glas iz sale: možda je u ratu bio.) Možda je u ratu bio, što kaže gospodin Bidža. Jedino tako. [[Smeh u sali.]] I nemojte se tim zanositi. Ne ide. Nemojte danas na vaš verski praznik Kurban Bajram, koji je dan sloge, dan popravljanja poremećenih komšijskih odnosa, koji je dan ljubavi, kako vaša vera nalaže, nemojte danas da zaoštravate atmosferu i u Narodnoj skupštini i nemojte pred javnošću, pred celokupnom srbijanskom javnošću da ostavljate loš utisak, jer će možda neki ljudi izvući zaključak da svi muslimani iz Raške oblasti misle kao vi. A ne misle, jer ogromnoj većini se ne ratuje, ne krvare se gaće za zapadne sile. Svesni su da imaju šta da izgube i nikome se ne žrtvuju ni porodica, ni gradovi, ni sela za tuđe račune. Hteli bi da žive s mirom i živeće s mirom, ako ne dozvolimo da bilo ko unosi zlu krv. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Slaviša Mladenović [[Jedan glas: replika!]] A, vi tražite repliku. Nisam vas video. Narodni poslanik Šemsudin Kučević traži repliku.
Ja neću ovde mnogo da se bavim replikama. Mene je samo ovde iznenadilo izlaganje potpredsednika Vlade što zagovara nasilje za rešavanje problema koji postoje u Republici. Mi smo žrtvovali vlast 1992. i 1993. godine, nismo hteli da izađemo na izbore, jer smo znali da u ratnom okruženju može svašta da se desi narodu u Sandžaku. Mi smo 1996. godine, kad su prestali uslovi ratnog okruženja, izašli na izbore da učestvujemo u institucijama sistema. I mi smo ušli u institucije sistema, a motkama i batinama smo isteravani iz tih institucija. A albanski narod se poziva da uđe u institucije sistema. Pazite, ovde ima jedna vrlo važna stvar - možemo jedne ljude i neko vreme da obmanjujemo, ali nećemo moći nikad sve vreme i sve ljude. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Slaviša Mladenović, a neka se pripremi narodni poslanik Mihajlović Mile.
Dame i gospodo, posle gospodina, navodno Bošnjaka iz Novog Pazara iz Raške oblasti, veoma je lako objasniti srpskome narodu zašto treba za dve nedelje izaći na referendum i reći odlučno "ne" [[aplauz]] , jer pored sveg onog gorkog iskustva koje imamo od naših vekovnih neprijatelja katolika, ne treba da vas sećaju i ove poslednje godine, ratne godine od 1991. do pre neku godinu, sve ono što je zločinačka ruka katolika učinila nama Srbima u zapadnim srpskim zemljama, ne treba to dozvoliti da nam učine s našom kolevkom, sa Kosovom i Metohijom. Meni su pre izvesnog vremena pričali ljudi koji su u posleratnom periodu u Raškoj oblasti po onim seoskim kovčezima nalazili u muslimanskim i srpskim kućama ikone Svetoga Nikole, najveće srpske slave. Znate vi šta su ti starci govorili na pitanje odakle je ikona Svetoga Nikole u muslimanskoj kući? Starine su govorile da su njihovi preci dali amanet da ne zaborave od koga potiču i da će možda doći vreme kada će ponovo da se vrate u srpsko krilo. Međutim, zahvaljujući jednoj ideologiji, u jednom vremenskom periodu, ipak je učinjeno sve da ne samo taj deo srpskoga naroda, koji ispoveda drugu veru, izgubimo izgleda trajno. Međutim, niko u ovoj državi Srbiji nikome nije branio nijednu veroispovest. Samo je obaveza na svim građanima Srbije da moraju, uz ona prava koje nesebično koriste, da daju i svoj doprinos u razvoju demokratije i odbrani srpske države. Jedna opština je mešovitog nacionalnog stanovništva, znači Medveđa, otprilike 40% stanovnika čine Šiptari i ovih dana sam obilazio tu oštinu i mogu da vam kažem, poruka tih ljudi, sa tog prostora, a i celokupnog stanovništva Jablaničkog okruga, u najmanje 90% slučajeva građani Jablaničkog okruga će izaći na referendum i reći "ne" zločincima koji su nam naneli veliku štetu.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Mile Mihajlović, a neka se pripremi narodni poslanik Petrović Srba.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, kao čovek iz Kruševca i Rasinskog okruga, uz poštovanje svih poslanika i njihovog prava da o svojoj zemlji, o našoj državi govore u ovom sudbonosnom trenutku, jer je zapravo reč o budućnosti, o elementarnom pravu dece ove države, da imaju svoju domovinu, svoju zemlju - čini mi se da mi je istorija podarila izvesne prednosti koje drugi nemaju, već zbog međusobne asocijacije Kruševca i Kosova. U dilemi sam da li da govor otpočnem našom prošlošću ili sadašnjošću; da li je naša prošlost bila i ostala naša budućnost; da li nam je tako bilo suđeno, onda i sada, uvek ili zauvek? Da najpre ipak objasnim zašto po mom mišljenju Kruševac ima malo mesto iznad, a pored drugih. Izdvojiću tri momenta koji su u vezi sa današnjom temom. Kruševac je, poštovani prijatelji, zbog velikih aktivnosti na polju mira u toj vekovnoj borbi srpskog naroda za mir, dostojanstvo, svoje i tuđe, za zaštitu slabijih, iako sam slab, zbog poštovanja tuđe i zaštiti svoje vere, jedini na svetu dobitnik dva najviša priznanja Ujedinjenih nacija za doprinos svetskom miru i mirotvorstvu uopšte. Samo je 76 gradova u svetu dobilo priznanje "Vesnik mira", a Kruševac jedini i medalju mira i, kao takav, član je Izvršnog biroa te nevladine asocijacije gradova dobitnika priznanja i ima izraženu međunarodnu aktivnost. Kaou tipičnomsrpskom gradu - povelja Ujedinjenih nacija je delatnošću dobrih ljudi lako pronašla život na našem prostoru. Međutim, svedoci smo gaženja Povelje od, za sada, svetskih moćnika. Ako se moćni i jači ne izbore za principe, diktati će odvesti svet u katastrofu. Ali, Kruševac je uvek činio i sada čini sve što može na planu tolerancije, zajedništva, napretka, solidarnosti, ravnopravnosti,ne odustaje od Povelje. Kruševac je u trouglu pobratim sa Sent Andrejom, Krfom i Kirijat gatom, tri grada, od kojih dvaza istoriju srpskog naroda i Srbije imaju veoma važno značenje. Svi znamo da je Sent Andreja vezana za Čarnojevića, za jedan od najvećih egzodusa srpskog naroda; Krf - za golgotu i naroda, ali i države, što je nezabeleženo u istoriji čovečanstva; Kirijat gat je grad u Izraelu, gde se, po legendi, desila borba između Davida i Golijata. Ko je pobedio? Ima li pobednika? Da li je David imao šanse? Zašto se borio? Šta je to uzvišeno što ga je teralo na borbu? Nije li to putokaz svima da uverenost u prave ciljeve, a što nije na štetu drugih - donosi sigurnu pobedu. Govori li sve to i o nama i Srbiji ranije i danas? Kruševac ima takve veze danas, ali su one i mitske veze, govore o sudbini, govore o opštem postojanju i opstajanju. Kruševac je u 14-om veku bio prestonica Srbije. Zbog događaja koji su direktno vezani, a koji su otišli u mit i legendu, Kruševac i Kosovo, Lazarica, Lazar, crkva, junaci i najumnije glave toga doba, u odbrani srpstva, Srbije, vere, u suštini Evrope, potpuno svesni šta čine - u odbrani kuće, praga, čovečnosti, nade, svoje dece, svoje zemlje. Oni su branili nas - da li smo toga svesni? Nismo li sada na istoj prekretnici? Naravno da su i generacije iza dale svoj doprinos odbrani časti i dostojanstva, zemlje i naroda. Mi smo u svojoj zemlji, kod svoje kuće - i tako stalno, nikada na tuđoj zemlji - došli do tačke da svetinju, ishodište istorije srpskog naroda - Kosovo i Metohiju - branimo, najpre, istinom, mirom, dijalogom i opštenarodnim izjašnjavanjem, jer je to pitanje, ne samo za sadašnje, nego više za buduće generacije građana Srbije. Međunarodna zajednica, uprkos istorijskim i činjeničkim istinama, preko suverenih prava država i naroda - diktatom, ucenama i svim sredstvima obeshrabrivanja nade - čini sve, svojatanjem sveta i njegovih političkih i pravnih institucija - da savije i ponizi one koji brane pravo na čovečnost. Na delu je politika gole sile prema srpskom narodu, jednom hrabrom, mirotvornom, tolerantnom narodu, jednom od najdržavotvornijih naroda u istoriji prava i državnosti. Sada nam je svima jasno da je Jugoslavija uzgred rasturena i da je pravi cilj uvek bila Srbija. Referendumom građani Republike Srbije treba da odluče suvereno, demokratski i slobodno, po svojoj savesti i naklonosti, prema idealima pravde, istine i slobode - o prihvatanju ili ne - međunarodnih posrednika u suverenim poslovima našeg unutrašnjeg političkog, kulturnog, građanskog i uopšte državnog bića Srbije. Odluka građana Srbije ima istorijsku veličinu u nastupajućim događajima i siguran sam da će odgovor biti ne. Građani Kruševca i Rasinskog okruga tako misle. Naši prijatelji u svetu dobro znaju da smo mi u svojoj kući, da druge nemamo i iz nje nemamo kuda i ne želimo da idemo. Naša braća i prognanici su imali gde da dođu - mi se jednostavno moramo braniti i to svim sredstvima. Verujemo u istinu i pravdu i ne damo svoju državu. Strano mešanje ne znači samo gubitak časti, dostojanstva i suvereniteta, već sigurno znači gubitak teritorije i siguran rat. Naši građani to znaju i uveren sam da će odgovor biti ne. Kao simbol slobode i nezavisnosti, časti i dostojanstva, vere u sebe, ljubavi za druge, solidarnosti, poštovanja prošlosti zarad sadašnjosti i, naročito, budućnosti države i budućih generacija - u ime svega svetog - doneo sam jedan grumen zemlje iz porte Lazarice. Nisam siguran da je on sa mesta Kneževe večere, ali sam siguran da su po njemu hodali najčasniji, najhrabriji i sveti ljudi toga doba, mitske, a stvarne ličnosti od Lazara, Milice, braće Jugović, Miloša Obilića. Oni su se uzdali u sebe i bili časni radi sebe i nas. Da li ćemo i sada imati Brankoviće? Uveren u jedinstvo narodnih poslanika i ove skupštine, jedinstvo građana Srbije i srpskog naroda, u negativan odgovor na referendumu o stranom mešanju, u uspešnu odbranu integriteta i suvereniteta Srbije, ostavljam ovaj grumen zemlje kao dodatni poziv za odbranu časti i dostojanstva. (Ljubi grumen zemlje i daje predsedniku.)
Ima reč narodni poslanik Srba Petrović.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, pred nama je predlog o raspisivanju republičkog referenduma i slobodno mogu da kažem da u Srbiji nema čoveka koji nije zabrinut i koji nije zamišljen nad sudbinom svoga roda i svoga naroda. Danas, kada donosimo odluku o referendumu, i 23-eg kada narod odlučuje, mi odlučujemo o taktici našeg opstajanja, mi odgovaramo na svetske pritiske. Naš odgovor neka bude: "voks populi, voks Dei" - "glas naroda, glas Boga", ono što želi narod, želi i Bog. Druga alternativa ne postoji, Kosovo i Metohija su deo države Srbije i svi razgovori, predlozi, odluke, vodiće se i donosiće se u Srbiji. Niti je bilo, niti može drugačije biti. To su naši koreni i mi tu nikakve ustupke ne možemo činiti. To ne bi, na kraju krajeva, uradila nijedna druga država. Na Kosovu i Metohiji se ne radi o gaženju ljudskih prava. Pripadnici albanske manjine imaju ista prava kao i drugi građani. Problem je u tome što oni ta prava bojkotuju, i to pod pritiskom svojih političkih lidera. Cilj je jasan, otcepljenje ove srpske teritorije od Srbije. Na delu je terorizam, koji je odneo više života. To je istina i to svet zna. Međutim, oni kriterijumi koji važe u svetu, ne primenjuju se kod nas. Umesto da se terorizam osudi, on se ohrabruje, samo se kod nas separatizam i terorizam opravdavaju i podižu na pijedestal međunarodnog problema, i to neubedljivim argumentima. Strani faktori misle da im je sve dopušteno, probleme Alstera, Tirola i Baskije rešavaju preko stotinu godina, a kad je reč o Kosovu i Metohiji, imaju brojne recepte i spasonosne formule. Morali bi nas malo više poštovati. Stalno nam prete, a naš narod ne voli da mu se preti, ne voli da bude disciplinovan, ne voli poniženja. Kad se svemu doda i naše dosadašnje negativno iskustvo, da su svi posrednici bili naklonjeni i pristrasni, sa ciljem razbijanja Jugoslavije, onda je sve jasno. Ovde se radi o traženju povoda i načina da se pomogne secesija - otcepljenje Kosova i Metohije, jer se zna da Srbija ne bi više bila Srbija. Ubacivanjem posrednika problemi se ne rešavaju, već otežavaju, od izmišljenih stvari se pravi kriza, izaziva nestabilnost, obezbeđuje pokriće za šire, uključujući i vojno prisustvo stranih faktora. To je, kolege narodni poslanici, odgovor - zašto mi posrednike nećemo. Svoje probleme hoćemo da rešavamo sami. Nisu nam potrebni strani predstavnici u rešavanju unutrašnjih pitanja problema na Kosovu i Metohiji. Ne pristajemo na internacionalizaciju. Mi Kosovo i Metohiju ne damo. Protiv terorizma borićemo se žestoko i muški. Referendum nije zamena za dijalog. Rešenje je u miru, u toleranciji, dijalogu, političkim sredstvima, u okviru Srbije, prema zakonima i Ustavu Srbije. Nismo mi neposlušni, već oprezni sa stranim predstavnicima, a u situaciji u kojoj se nalazimo, i obavezni da narod pitamo, i to se ne može izbeći. Neka narod odluči. Naš referenudm, gde će se čuti glas naroda, biće razbijanje iluzije da od Zapada očekujemo razumevanje. Biće to narodno izjašnjavanje za naše opstajanje, opiranje poniženju, nastojanje da nam se "na mala vrata" ne počne sa otimanjem onoga što je naše, Kosova i Metohije, svete srpske zemlje. Mora se uvažavati ustavom utvrđeni i zakonom definisani pravni poredak Republike Srbije. Bez toga nema budućnosti. Stoga socijalisti i narod Srema podržavaju pismo predsednika Slobodana Miloševića predsedniku Srbije, Vladi i predsedniku Skupštine Republike Srbije, o raspisivanju narodnog referenduma, kojim će se iskazati volja naroda i podržati naše rukovodstvo u odbrani Srbije, njene slobode i dostojanstva. Dobićemo mi i ovu bitku, ne samo referendum, jer, kako kaže mudrac: "Znam dobro da proći ne mogu, ali da i mi popustiti ne smemo, ni onima tamo, ni ovima ovde". Hvala.
Ima reč narodni poslanik Ramadan Ahmeti.
Poštovani poslanici, poštovano predsedništvo, i ja ću nešto reći o referendumu u ime Albanaca Preševa, Bujanovca i Medveđe. Ovaj referendum je nepotreban i partije koje okupljaju Albance u Preševu, Bujanovcu i Medveđi neće pozvati svoje članstvo i simpatizere da na njemu učestvuju. Zaistanema nikakve svrhe izlagati se skupoj organizaciji referenduma, kada se unapred zna krajnji rezultat. Od objavljivanja inicijative predsednika Savezne Republike Jugoslavije u svim sredstvima službene propagande već je stvoreno javno mnjenje, na osnovu kojeg se veoma oštro anatemiše svaka mogućnost učešća međunarodnog faktora u rešavanju pitanja Kosova. Na osnovu ovoga mogu zaključiti da se s pravom tvrdi da ovaj referendum treba da služi kao pokriće za dosadašnju politiku prema Kosovu. Ova politika, prema svim objektivnim merilima, do sada nije bila ispravna, jer nije dala nikakve rezultate. Politika koja je obećala brzo rešavanje kosovskog čvora ima kao rezultat nasilno degradiranje ustavnog položaja Kosova, uvođenje privremenih mera kod desetine važnih institucija i organizacija na Kosovu, koje kao posledicu ima na desetinu hiljada radnika koji su ostali bez posla. Stvaranje ogromnog problema u obrazovanju Kosova, u čije rešavanje je već uključen međunarodni faktor, i niz drugih problema u različitim oblastima života. Aktuelna politika je sasvim nepotrebno, protiv svih ustavnih i zakonskih odredbi, dovela u veoma težak položaj i albansko stanovništvo u Preševu, Bujanovcu i Medveđi. Iz nastavnih programa udaljeni su sadržaji albanske kulture i istorije, degradiran je kvalitet nastave na albanskom jeziku, zbog veoma loših udžbenika u osnovnim školama i zbog neobezbeđivanja udžbenika u srednjim školama. Zatvorena je gimnazija u Bujanovcu, oduzet objekat srednje škole u Bujanovcu od strane Vojske Jugoslavije. Manipulacijama opštinskih skupština u Bujanovcu i Medveđi, Albancima je uskraćeno pravo na jednako pravo glasa, tako da su Albanci iz državnih organa udaljeni, kao iz organa lokalne samouprave. Još da navedem da sam pokrenuo postupak za formiranje anketnog odbora za ispitivanje slučaja od 5. marta u Preševu, kada se dogodio nesvakidašnji presedan, da su rukovodioci lokalne samouprave u Preševu javno isprebijani od strane pripadnika MUP-a, čime je dostignut vrhunac blokiranja organa lokalne samouprave od strane državnih organa. Kad se zna da je međunarodni faktor već uključen, a on je neizbežan u ovim prostorima, daleko je sada bitnije i nužnije da se promeni dosadašnja politika prema Kosovu i da se ona usaglasi sa savremenim demokratskim tokovima u svetu. U suprotnom, ako se nastavi dosadašnja anticivilizacijska politika koja za posledicu ima na desetine i ljudskih žrtava, među kojima veliki broj žena i dece, sasvim je mračna perspektiva izolacija i bojkot svih međunarodnih institucija i organizacija i, uz zaostajanje, opšta društvena ekonomska kriza, koja preti da poprimi velike razmere.
Ima reč narodni poslanik Života Cvetković, a neka se pripremi narodni poslanik doktor Fevzija Murić.
Poštovani poslanici, prenosim poruku vinogradara i vinara Župe, koja se ogleda u punoj podršci, potezu Slobodana Miloševića da pita narod o najvažnijim pitanjima, o pitanjima suverenosti i teritorijalnog integriteta zemlje. Imao je srpski narod u svojoj istoriji sličnih referenduma. Još u vreme cara Lazara, kada je okupio sve srpske knezove i pitao ih o spremnosti da brane Srbiju i srpstvo, da se odupru turskoj imperiji. Ovo je sudbinski trenutak. Ovo nije referendum o mesnom samodoprinosu, ovo je referendum kojim se brani Srbija na legitiman i demokratski način. Putem listića brani se istina od laži i podmetanja, tim pre što znamo kakvim je mukama bio izložen naš narod pre pet godina uvođenjem sankcija. Pale su davno maske sa lica onih koji su razbili bivšu Jugoslaviju. Pale su maske sa lica onih koji su uveli najsurovije sankcije u istoriji čovečanstva, pale su maske sa lica onih koji su naređivali bombardovanje srpskih izbegličkih kolona sa nemoćnim starcima, ženama i decom. Ti krčmari bivše Jugoslavije nastoje da dalje prekrajaju Balkan. Ne prihvataju ovakvu Jugoslaviju, ne prihvataju ovu Srbiju, Srbiju od Horgoša do Dragaša. Hoće da svedu Srbiju na beogradski pašaluk. Zato danas pišu scenario i dodeljuju uloge u daljem krčmarenju srpskih prostora. Da li iko danas u Srbiji može pristati da se na njenom vekovnom ognjištu stvoričista albanska država? Naravno, odgovor svi znamo. Ne prihvatamo ono što niko u svetu ne prihvata. Dakle, rukovodstvo naše zemlje, odbijanjem stranog mešanja, izražava političko raspoloženje građana Srbije. Imamo jedinstvo rukovodstva i naroda, jedinstvo u interesu odbrane nacionalnog interesa. Ne mogu proći podvale koje stižu sa strane: "Mi volimo narod, ali rukovodstvo nije dobro". Kako razumeti - vole narod - a tom istom narodu otimaju teritoriju. Optužuju rukovodstvo naše zemlje da nije za saradnju i dijalog. Pa, kako prihvatiti saradnju u rušenju svoje sopstvene zemlje. Da, za dijalog i saradnju, ali za dijalog i saradnju u interesu mira. Srbija je za dijalog, za rešavanje svih pitanja političkim sredstvima, za poštovanje evropskih standarda i konvencija u pogledu prava nacionalnih manjina. Srbija štiti svoj ustavni poredak i integritet. Ako su sve to legitimni ciljevi, kao što jesu, ako je sve to u skladu sa odnosom i praksom drugih evropskih država, onda je pitanje - kome i čemu treba da služe strani posrednici? Srbiji i takvim njenim pozicijama i ciljevima posrednici nisu potrebni i nisu prihvatljivi. Neka gospoda koja se tako zdušno zalažu za posredovanje smognu bar malo ljudske hrabrosti i priznaju ono što je svakom detetu jasno, oni hoće posredovanje zato što time žele da ojačaju poziciju onih čiji je javni cilj otcepljenje. Nemaju Albanci danas problema sa državnim rukovodstvom i Srbijom, kako se to danas predstavlja svetu. Albanci imaju problema sa svojim teroristima, Albanci imaju problema sa svojim separatistima, sa teroristima koji ubijaju policajce, građane, Albance koji poštuju državu. Kako je moguće da svet zatvara oči pred takvom istinom. Albanci preko terorista i secesije danas prizivaju rat i krvarenje. Srpskom narodu je dosta krvarenja. Njemu je potreban miran život. Zato verujem da će predstojeći referendum, u interesu tog mirnog života, biti masovan i uverljiv i da će suziti prostor svim pobornicima sile i pritiska, jer će biti lišeni mogućnosti da govore o nekoj ličnoj ili stranačkoj politici kojoj se suprotstavljaju. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik dr Fevzija Murić, a neka se pripremi narodni poslanik Bojana Ristić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, potpuno je neshvatljivo da je SR Jugoslavija preko MIP-a i preko saveznog ministra za inostrane poslove samo pre dvadesetak dana podnela zvanični zahtev za prijem u Savet Evrope, što je jedna ohrabrujuća i pozitivna inicijativa i korak napred, a da već danas imamo jednu ovakvu kontra inicijativu i smatram korak nazad. Dakle, na jednoj strani tražimo da uđemo u evropske i svetske institucije, a na drugoj strani, to proglašavamo nepoželjnim u našoj zemlji. Mislim da je gospodin Milošević svojim pismom i inicijativom diskreditovao gospodina Jovanovića i Saveznu vladu. Ovaj referendum je suviše kontraproduktivan, jer je samo pitanje, ovakvo kakvo je postavljeno, već regulisano Ustavom Srbije, pa se, u stvari, samo daje šansa da narod prekrši Ustav u slučaju suprotnog izjašnjavanja. Potpuno prihvatam tu inicijativu i da je referendumnajdemokratičniji način izjašnjavanja građana. Međutim, pitamo se zašto gospodin Milošević nije, kada je bio u pitanju plan Z-4, omogućio Srbima u Krajini da se isto na ovakav način izjasne, već je dozvolio da jedan policajac donese samostalno odluku. Treće, zašto nema iskrenosti prema narodu i prevede mu se ovo pitanje onako kako iskreno glasi - prihvatate li međunarodnu izolaciju i sankcije. Naravno, režimu odgovara izolacija i sankcije, jer mu omogućava da radi šta hoće, koliko hoće, dokle hoće i kako hoće. A, teret sankcija, nažalost, pogađa isključivo građane. S obzirom na sadašnji standard građana, teško da se mogu izdržati nove sankcije. Pozdravljam odluku gospodina predsednika Milutinovića da direktno učestvuje u dijalogu, ali isto tako pozivam gospodina Miloševića da se i on uključi u dijalog, ako misli dobro zemlji i svim građanima. (negodovanje) Pozivam gospodina Miloševića da počne dijalog sa legitimnim rukovodstvom Crne Gore i na taj način da uvaži izbornu volju građana Crne Gore. Želim upozoriti na nedopustive i nedogovorne tvrdnje, da se u ovoj zemlji poštuju sva ljudska, građanska, nacionalna i politička prava po najvišim svetskim standardima. Verujte, to ne odgovara istini, a dokaza je jako puno. Sam predsednik Milošević je priznao, na novembarskim izborima 1996. godine, da nije ispoštovana volja birača, a sada se referendumom cela politička strategija želi zasnivati na volji građana. To je, u stvari, samo stavljanje sigurnosnog pojasa za jednu pogrešnu politiku, pa na kraju ceh treba platiti kolektivnom odgovornošću. Volja birača, gospodo, zaista je na najbrutalniji način pogažena i u Novom Pazaru 10. jula 1997. godine jednom protivustavnom i protivzakonitom odlukom Vlade Srbije. Naši građani su poniženi demonstracijom i upotrebom sile i suspendovanjem volje birača. Ja sam smenjeni gradonačelnik Skupštine opštine Novi Pazar. [[smeh]] Međutim, birači su već 21.septembra, na parlamentarnim izborima, ponovo meni dali poverenje. Na kraju,ove godine je jubilej - 50 godina zaštite ljudskih prava u svetu. Na kraju,hoću samo da pojasnimo šta to nije unutrašnji problem, što su mnogi poslanici ovde spomenuli. Pođimo od primera jedne porodice, u kojoj otac, kao najjači,maltretira druge članove porodice - ženu,decu, tuče ih, ostavlja gladne i ne brine o njima. Ta porodica nijeviše samo njegov problem . Ona je problem cele društvene zajednice. Ona je problem centra za socijalni rad, policije, psihologa i opštine.Isto tako,ako su u jednoj zemlji, činjenjem ili nečinjenjem, ugrožena osnovna ljudska prava i građanske slobode, a pre svega životi,onda to nije isključivi unutrašnji problem. Gospodo, evo zvaničnog dokumenta (pokazuje dokument),drago mi je što je ministar Stojiljković ovde,ovo je zvanični dokument od 19.februara 1993.godine,broj 9/93,koji je potpisao istražni sudija Milovan Mitrović iz Užica i prisutni okružni javni tužilac Vojislav Ilić, inspektori SUP-a Užice Dragan Đorđević, RadomirDogandžić, Miodrag Đerić, Desimir Spasojević i zamenik komandira OUP PribojŽeljko Prijović. Gospodo, ovaj dokument,ova istraga koja je obavljena u selu Kukurovići, opština Priboj, pokazuje da je izvršena agresija na to selo . Ovde piše ... [[Žagor u sali.]] Gospodo, vama je smešno, vi ne želite da čujete tuđe mišljenje i istinu. Verujte, ovakvih dokumenata ima mnogo. Ovo je zvanični dokument istražnog sudije. To je selo u pograničnoj oblasti. Do danas nije dokazano ko je izvršio agresiju. Selo je popaljeno. Najveći broj meštana je uspeo da izbegne u šumu , dva muškarca Bošnjaka su izgoreli u kućama,a jedna žena je ubijena ispred kuće. Ovo je napisao istražni sudija. Nisam napisao ja. Zbog ovakvih dešavanja, gospodin Miković je spomenuo tačku 5, po kojoj se dozvoljava strano mešanje u slučaju agresije .
Nije agresija iz Bosne.
Nije važno da li je iz Bosne. Ova država nije zaštitila svoje građane. Država je bila dužna da zaštiti svoje građane, bez obzira na nacionalnu pripadnost. To su građani ove zemlje. Kad već pominjete termine "Bošnjak","Musliman" , valjda imamo pravo da se izjasnimo onako kako mislimo da treba da se izjasnimo o sebi. Ne treba drugi da nam nadevaju imena. Ova zemlja pretenduje da nasledi pravni i sve druge kontinuitete Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije. Mi smo , po Ustavu te zemlje, bili konstitutivni i državotvorni narod. Gospodo,o tome se treba razmišljati u celokupnom ustavno-pravnom rešavanju. Možete provocirati koliko god hoćete, ali želim da se sedne i argumentovano razgovara. Mi imamo mnogo dokaza i argumenata. Samo naše prisustvo ovde,sam naš izlazak na izbore, dokazuje da sve probleme želimo da rešimo kroz institucije sistema . Imali smo prinudnu upravu u Novom Pazaru. Gospodin Šešelj je pomenuo. Mi smo iskoristili institucije sistema. Predali smo zahtev Ustavnom sudu Republike Srbije za ocenu ustavnosti te odluke . Predali smo tužbu Vrhovnom sudu Republike Srbije . Uskoro će 9 meseci od predaje tužbe i zahteva , a ni jedan sud do danas nije dao svoju reč. Volja građana,volja birača je pogažena.
Devet meseci! Da se neko porodi!
Pa, neko će se poroditi, a mi ćemo podneti tužbu Evropskom sudu u Strazburu, pa ćemo videti. Pomenuli ste Hag. Za Štrpce, Kukuroviće,kao i sve one otete ,nestale, kidnapovane, ubijene,sigurno će raditi i Hag.
Ima reč narodni poslanik Živadin Jovanović, koji je direktno pozvan i prozvan u diskusiji gospodina dr Fevzije.
Gospodine predsedniče, uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, razume se, svako ima prava da brani svoje pravo, ali ima i obaveze da poštuje državu kojoj pripada, da poštuje njene zakone i red. Moj prethodnik, da je poštovao zakone ove države, njene propise, da se nije upinjao da pravi paralelne poreske sisteme, paralelne školske sisteme i da na sve druge načine podriva zakonitost države Srbije,verovatno bi i dalje bio predsednik u Novom Pazaru. Neka on i dalje brine o svojim pravima, ali neka ne pravi konfuziju, neka ne govori da mi ne razumemo o čemu se radi. Nema mesta,niti perspektive, za separatizam u bilo kom delu države Srbije,nema mesta nadi, niti perspektivi za separatizam na Kosovu i Metohiji, niti u Raškoj oblasti, niti u bilo kom delu Srbije,jer je sve to Srbija, danas , kao što je bila juče i kao što će sutra biti. Neka ne pravi konfuziju i lažne dileme.Zahtev Savezne Republike Jugoslavije za članstvo u Savetu evrope upravo je konkretna ilustracija otvorene evropske opcije ove države i ove politike, u kojoj se zna koje mesto ima i koju strategiju zastupa predsednik Slobodan Milošević. To što smo otvoreni i zainteresovani za Evropu i evropske institucije, za integraciju, nije da se bilo kome dodvorimo ili dokazujemo.Mi i tada sledimo interese i strategiju ovog naroda, građana ove republike i ove države. Onda kad ne dozvoljavamo da neko u našoj kući sudi, da posreduje između građana jedne i druge nacionalnosti ili jedne i druge vere, i tada branimo Evropu,evropske standarde i evropske principe i tada nema mesta bilo kakvoj konfuziji. Poštovani gospodine predsedniče, iskoristio bih priliku da iznesem svoje mišljenje o današnjoj temi. Otvoren je novi val pritisaka na našu državu. Nemojte da zaboravimo koji su povodi tom valu pritisaka. Povod su što smo odlučnije krenuli u obračun sa terorizmom na Kosovu i Metohiji. Povod je događaj od 28.februara, za koji znate kakav je bio, kao i događaj od 5.marta. Da li su ta dva događaja ograničena i po lokaciji, i po vremenu, i po akciji, povod da se diže na noge svetski i evropski sistem? Šta je i ko ugrožen tim akcijama? Da li su to razlozi da najodgovorniji ljudi Evropske unije, da Kontakt grupa, Savet bezbednosti jednim dramatičnim ritmom zasedaju i da se utrkuju ko će više i oštrije mere da predvidi kako bi dramatizovao tu situaciju? Pritisci - u kojim uslovima, mere Kontakt grupe i Saveta bezbednosti, u kojim uslovima? U uslovima kadaniko ne dovodi u pitanje konstruktivnu ulogu Jugoslavije u regionu, prethodne Jugoslavije, jugoistoka Evrope, kada se Jugoslaviji odaje priznanje za stabilizaciju mirovnog procesa u Bosni i Hercegovini, kada se ceni njena uloga u rešavanju drugih posledicajugoslovenske krize, kada Jugoslavija promoviše u regionu dobrosusedstvo, saradnju, razumevanje, kada Jugoslavija lansira koncept zone slobodne trgovine, kada se zalaže i u praksi dokazuje da je uspešna u uklanjanju svih barijera za slobodan promet ljudi, roba, kulturnih, tehnoloških, informacionih i drugih dobara. Zašto onda mere? Kome to smeta? A u Evropi imamo proces integracije na jednoj strani, na drugoj strani širenje filozofije i jačanja vojnog prisustva i vojnog saveza, širenje vojnog i drugog prisustva stranih, vanregionalnih faktora u našem regionu. I u svemu, šta se to dešava? Na sceni su dva koncepta, jedan tzv. unipolarni novi svetski poredak i drugi, multipolarni. I u tim uslovima, i u tim procesima, dramatičan pritisak na Jugoslaviju. Kojim povodom? Povodom pomenuta dva događaja i obračuna sa terorizmom. Od Jugoslavije se iz tih foruma, s jedne strane, postavljaju zahtevi da učini ono, što je ona već učinila, ne čekajući nikog, niti bilo kome da bi išla niz dlaku, nego činila zato što su to njeni interesi. Ako je reč o zathevima za saradnju sa humanitarnim organizacijama, nije to od juče. Nisu Međunarodni komitet Crvenog krsta i druge humanitarne organizacije od juče u Srbiji i Jugoslaviji, nego su tamo decenijama. Nikad se nisu ni povlačile, niti su ikada imale bilo kakve probleme da normalno obavljaju svoje humanitarne aktivnosti, da normalno sarađuju sa našim humanitarnim organizacijama, a pre svega sa Jugoslovenskim komitetom Crvenog krsta. Postavlja se zahtev za saradnju sa Visokim komesarijatom za ljudska prava UN, a on je tu sa svojomkancelarijom u Beogradu, sa svojim predstavnicima u raznim delovima Jugoslavije, bez ikakvih problema obavlja one poslove koje ima u svom mandatu i kako je to predviđeno dogovorom sa našom Vladom. Postavlja se zahtev za otvaranje suštinskog dijaloga, bezuslovnog, na Kosovu i Metohiji. Je li sve to što pominjem, ti uslovi, nije kucanje na otvorena vrata? Da li Jugoslavija po bilo kom od ovih pitanja ima negativan stav? Nema. Pa zašto onda takvi zahtevi? Nije teško dokučiti. Pritiske treba učiniti uverljivim i što više zahteva, to uverljiviji razlozi za pritisak. I na drugoj strani, zahtevi koje Jugoslavija ne može da prihvati, a to je ovaj koji je danas na dnevnom redu naše Narodne Skupštine, zahtev da se prihvati strano posredovanje u rešavanju naših domaćih poslova. Da li je to po nekim principima, po nekoj povelji, po nekom mandatu? Nije. Dakle, prethodni zahtevi su više kao jedno okruženje, da bi se ključnom zahtevu, zahtevu za međunarodnim posredovanjem obezbedilo odgovarajuće "društvo", i odgovarajuće pokriće. Suština i jeste upravo u tome da se prihvati međunarodno posredovanje i preko njega uđe u mehanizam, iz koga izlaska nema. Nije dovoljno biti pametan uvek, treba biti na vreme pametan. I treba na vreme i hrabro razlučiti očemu se radi. Radi se upravo o tome da se ne sme i ne može prihvatiti mlin za drobljenje teritorijalnog integriteta države Srbije preko prihvatanja međunarodnog posredovanja. I ne zaustavljamo se na ovom, jer mi hoćemo realne probleme i pitanja na Kosovu i Metohiji zaista da rešimo. A to ćemo rešiti upavo na platformi, koju je Vlada, koju je rukovodstvo Republike Srbije ponudilo. To je platforma dijaloga, otvorenosti, bez ikakvog uslovljavanja i platforma rešavanja svih pitanja političkim sredstvima, sa ciljem da svi ljudi, svi građani na Kosovu i Metohiji budu ravnopravni, i sa ciljem da se tamo jednako primene evropski standardi. Ali, nema rešenja za ono što je iznad tih standarda i nema rešenja izvan Ustava i izvan Republike Srbije. I kome bi na kraju to smetalo i ko i zašto bi tražio da se Kosovo i Metohijaizvlače iz integriteta Srbije? Mi ćemo sarađivati sa međunarodnom zajednicom kao i do sada što smo sarađivali, ali saradnja iotvorenost nikako ne znače i otvaranje prostora za mešanje u unutrašnje poslove. Jer, i u tom delu Srbija i Jugoslavija žele i ostaće evropske zemlje, evropske države, znajući da ni jedna druga evropska država ne prihvata, niti dozvoljava mešanje u unutrašnje poslove. Hvala. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Bojana Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, ovih dana je jedan visoki holandski diplomata izjavio da status Kosova ne mora biti rešen u granicama Srbije. Pre 300 godina holandski moreplovac Piter Stajersen iskrcao se na Karipska ostrva Aruba i Kirosavo i tamo osnovao pomorsku postaju. Ta dva ostrva, iako hiljadama milja udaljena i premda na njima ne žive Holanđani, i danas su u sastavu Holandije. Bilo bi baš poželjno i korisno da gospodin Van den Bruk u kamere svetskih TV mreža odgovori na pitanje: Kako to Aruba može biti u sastavu Holandije, a Kosovo, rodno mesto svih Srba, ne mora biti u sastavu Srbije? SPO ne beži od internacionalizacije činjenica i istina o Kosovu. Naprotiv, SPO će učiniti sve da svet sazna ono što ne zna. Hvala vam. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Zlatan Peručić.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, kada bi referendum bio pitanje formalnog čina, verovatno se ne bi ni stavljao na dnevni red ove skupštine. Veoma je dobro što je danas rasprava u našem parlamentu pokazala sasvim transparentno, sasvim precizno o čemu se zapravo radi. Konzervativni i ekstremni delovi državnog i političkog establišmenta Sjedinjenih Američkih Država (a nešto ću više o tome govoriti upravo zbog gospode poslanika iz Liste za Sandžak) i vodećih zapadno-evropskih zemalja, kao što znate, nikada nisu iskreno prihvatili Saveznu Republiku Jugoslaviju i Srbiju kao ravnopravne partnere u Dejtonskom mirovnom procesu u Bosni i Hercegovini, niti su stvarno celinom svog moćnog uticaja dozvoljavali normalizaciju ukupnog međunarodnog položaja Jugoslavije i njenu integraciju u međunarodnu zajednicu. Poznatom fikcijom tzv. spoljnog zida sankcija ti međunarodni faktori su se uporno trudili da internacionalizuju svako naše unutrašnje pitanje, od ekonomskog, preko izbornih, do međunacionalnih, sa krajnjim ciljem da se nametne arbitraža nad svim pitanjima u ovoj zemlji i legalizuje status srpske države i Savezne Republike Jugoslavije kao zemalja sa poznatom formulom ograničenog suvereniteta. Celokupan napredak koji je u poslednje dve i po godine ostvaren u mirovnom procesu u Bosni i Hercegovini, saradnja Republike Srpske i njenih novih vlasti sa međunarodnom zajednicom, početak prosperiteta tog područja - ekonomski i društveni - od strane delova međunarodne zajednice nikada nije prihvaćen kao rezultat doprinosa Savezne Republike Jugoslavije i Srbije i njenog rukovodstva u mirovnom procesu, već se tretirao kao zeleno svetlo da se kriza dobro promišljenim sredstvima diplomatskog, obaveštajnog i medijskog uticaja prenese na prostor Savezne Republike Jugoslavije, odnosno Srbije i Kosova i Metohije. Međunarodno okruženje u velikoj meri diktiralo je i unutrašnju dinamiku krize na Kosovu i Metohiji, politika cinične i prividne nivelacije između potpuno legalnih organa države, na jednoj, i separatista i terorista, na drugoj strani, objektivno znači podršku razbijanju jugoslovenske i srpske države, kao i amnestiju nosilaca terorizma od odgovornosti. Kao i 1991. godine, legalnim organima države negira se legitimno pravo na upotrebu represije protiv terorizma, pravo koje je nesporno u svim drugim situacijama i zemljama u Zapadnoj Evropi i u svetu. Politika nivelacije dovodi do apsurdnih rezultata. Embargo na izvoz oružja formalno pogađa - kako se to cinično kaže - obe strane. Koje obe strane? Faktički, radi se o tome da pogađa legalnu državu, legalno njeno pravo i legalne njene organe, jer albanski teroristi (dozvolićete, američki izvori su u pitanju) svoje naoružanje nabavljaju van legalnih tokova i sada, posle uvođenja embarga, na zapadno-evropskim crnim tržištima, gospodo i dame, u Hamburgu i Amsterdamu, prevoze preko tranzitnih luka na Malti i Draču i unose u Jugoslaviju preko - kako američki izvori kažu - teško, objektivno teško čuvanih delova granice. U stranoj medijskoj interpretaciji kosovske krize namerno se potencira, moram i to da naglasim, ideološko pitanje, sa pokušajima da se izazove rascep između državnog rukovodstva i naroda. Isto tako, računa se da će kvalifikacija državnog rukovodstva Srbije kao komunističkog - ili zavisno od nekih medija, koji kažu: fašističko - olakšati pripremu međunarodnog javnog mnjenja za političku, a eventualno i vojnu intervenciju. U suštini, i to je ovde i sasvim jasno, radi se o geopolitičkom, a ne ideološkom pitanju. I verovatno bi pod istim ili sličnim okolnostima svako rukovodstvo Srbije i Jugoslavije bilo izloženo istom intenzitetu i oblicima pritiska, sa istim ili sličnim ciljevima ili zahtevima za rezultate. Međutim, mi nismo suočeni sa prostim i uprošćenim izborom, kako to neki kažu: predaja ili rat. Naprotiv, imamo ispred sebe više opcija, od kojih ni jedna nije potpuno i do kraja određena, ali kao alternativu da vas podsetim, državnoj, ekonomskoj i investicionoj politici zapadnih zemalja - članica Kontakt grupe ili zemalja pod njihovim neposrednim uticajem - imamo prisutnu opciju koja se oslanja na komercijalne interese vodećih zapadnih kompanija, koje u procesima privatizacije i investicija u Srbiji identifikuju svoje krupne interese i koji su logikom tih komercijalnih, poslovnih interesa i nadam se, naših ubrzanih reformi, potpuno suprotstavljene politici ekonomskih sankcija njihovih vlada. Mislim da će u suštini, u našim procesima u zemlji i takvim interesima, to prevladati i pobediti. Isto tako, procesi u savremenom svetu jasno ukazuju da se dosledna homogenizacija međunarodne zajednice protiv Srbije i Jugoslavije više nikada ne može postići u meri u kojoj je to nekada bilo. U nekoliko reči - jako prisustvo islamskih fundamentalista, delova iranskih i sirijskih obaveštajnih i terorističkih i religioznih grupa u Albaniji sa jasnim zadacima da deluju prema Kosovu i Metohiji, da obučavaju albanske terorističke grupe, u sebi nose klicu neminovnog konflikta sa interesima Sjedinjenih Američkih Država. Izvor - američke agencije i američki dijalozi i rasprave o stanju na Kosovu. Nedavni izveštaj o sukobima između američkih i iranskih agenata, grupa i frakcija u bivšim sovjetskim republikama Tadžikistanu, Kazahstanu itd. pokazuje da je konflikt interesa veoma veliki i da Sjedinjene Američke Države, bez obzira kako se to nadali neki, neće na dugi rok posebno pozitivno gledati na jačanje bilo kakvih fundamentalističkih pozicija ma gde u svetu, a naročito ne na Balkanu. U prikrivenoj agresiji na našu zemlju, u vrlo ranoj fazi angažovana su i sva sredstva medijskog rata, korišćena u periodu 1991. i 1992. godine. Isti mediji i isti novinari, koji su koncentrisanom serijom laži pripremali teren za međunarodne sankcije 1992. godine, potpuno isti, ponovo su aktivirani. Tako je londonski "Tajms" u broju od 29. marta 1998. godine objavio potpuno izmišljen tekst o srpskim policajcima koji su, za vreme nedavnih sukoba sa pripadnicima tzv. Oslobodilačke vojske Kosova u selu Glođane, koristili albansku školsku decu kao živi štit ispred cevi svojih automata, kaže "Tajms". Posle nepunih sedam dana u svim vodećim medijima, odnosno pre svega CNN, prisutna je činjenica da je britanska novinarka, izvesna Meri Kolvin, izmislila i školu i učiteljicu i decu, sve sa imenima i godinama rođenja, ali "Tajms" to nije demantovao. Isto tako, zapadni novinari - nadam se da ovo čuju - koji su za vreme sukoba u Drenici početkom marta bili na Kosovu i Metohiji, javno govore o prikolicama punim navodnih izbeglica - koje su kružile okolo naokolo sve dotle dokle ne bi izazvale pažnju bilo koje zapadne TV ekipe. Scenario, metod, stil, način, sve je jasno. Ipak, treba reći i ovo, "Internešnel Heraldtribjun" 30. marta ove godine jasan i ubedljiv naslov ima "Kosovo je deo Srbije i Srbi na Kosovu imaju svoja prava". Šteta što nemamo taj članak, možda baš ovde. Isto tako, tekst u istom listu od 22. marta 1998. godine, u kojem autor, bivši američki ambasador u Rusiji, ozbiljno kritikuje politiku državnog sekretara, gospođe Olbrajt. Nije situacija tako jednostavna i nije situacija tako uprošćena i nije tačno da ova zemlja, ovaj narod, ova vlast nema prijatelje i nema onih koji mogu, bez obzira gde se nalaze, da kažu i istinu o situaciji ovde. Najzad, dinamika daljih pritisaka na Jugoslaviju određivaće dinamika njenih daljih popuštanja. Sva dosadašnja iskustva iz sličnih situacija u drugim zemljama pokazuju da su zemlje, koje nemaju unutrašnje državno i političko jedinstvo po ključnim pitanjima, koje same prihvataju neprincipijelne ustupke i koncepcije, vrlo brzo bivaju izložene daljim pritiscima i ucenama i da se ta spirala, po pravilu, ne prekida sve do potupne kapitulacije. Naprotiv, zemlje koje čak i po cenu privremene žrtve nastavljaju da održavaju svoja elementarna i osnovna prava, i svoj kurs, manifestujući jedinstvo rukovodstva i naroda, zadržavaju prednost izazivajući respekt međunarodnih činilaca. Ono što mi danas činimo, ono što će narod učiniti, jeste upravo to i ja sam uveren u respekt međunarodnih faktora prema onome što se zove volja naroda. A ne zaboravite da zapadne vlade izuzetno polažu na ono što se zove javnost u sopstvenoj zemlji. Učili su javnost u sopstvenim zemljama da se narodna volja mora poštovati bilo gde. Teško će bilo koja vlada objasniti bilo kom svom narodu, svojim građanima i svojoj javnosti, do koje mnogo drži, da li može negirati volju srpskog naroda i volju građana Srbije koja bude izražena 23. ovog meseca.
Ima reč narodni poslanik Živojin Stevanović, a za reč se prijavila ministar Nada Popović-Perišić.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege poslanici, ceneći vaše vreme i strpljenje, dozvolite mi da vrlo kratko iznesem stavove građana, čiji sam jedan od predstavnika u ovom parlamentu. Građani Jablaničkog okruga jednodušno su podržali i podržavaju mere Vlade Srbije u obračunu sa terorizmom i teroristima na Kosovu i Metohiji,a inicijativu predsednika Jugoslavije, Slobodana Miloševića, prihvatamo kao demokratski čin za potvrdu volje naroda u odbrani slobode, dostojanstva i istrajnosti na očuvanju sopstvenog identiteta. Znajući za pritiske velikih sila i moćnika na našu zemlju, njeno rukovodstvo i narod Srbije, građani Leskovca pamte istoriju koja bi da se ponovi, pa podsećaju da nama ne trebaju potpisnici i oni koji prodaju Kosovo i Metohiju, ne trebaju nam posmatrači i nekakvi pomagači, kakvih se građani Leskovca ne žele ni da sete, koji su kao posmatrači i navodni saveznici 6. septembra 1944. godine, kada je grad već bio oslobođen, bombardovalii skoro uništili srpski Mančester, a sve zarad svojih interesa. Na teritoriji Jablaničkog okruga, u opštini Medveđa, preko 30% stanovnika su pripadnici albanske nacionalne manjine. Oni imaju i koriste sva prava koja im garantuje Ustav Srbije. Oni idu u škole i školuju se na svom maternjem jeziku, izlaze na izbore, imaju svoje odbornike u lokalnoj samoupravi, žive normalnim životom u višenacionalnoj sredini, kakva je opština Medveđa. Zato sada to smeta separatistimai njihovi lideri sa Kosova i Metohije dolaze, vršeći nevidljiv pritisak na svoje sunarodnike da ta prava ne koriste, ali na njihovu žalost u tome ne uspevaju. Na Kosovu i Metohiji nije problem položaja nacionalnih manjina, nije problem njihovih prava, već njihovo korišćenje. Selektivno bojkotovanje pojedinih, a korišćenje drugih prava nije rezultat slobodne volje pripadnika albanske manjine, koji su u dobroj većini odgovorni, lojalni, čestiti građani, to je rezultat pritisaka i ucena predstavnika, čiji je javni program otcepljenje od Srbije. Terorističke akcije ubijanja Albanaca koji su lojalni Srbiji, kao što smo to juče videli, predstavnika vlasti samouprave, napadi na državne institucije, ubijanje policajaca, imaju za cilj zastrašivanje građana albanske nacionalnosti da se povinuju bojkotu, podizanje napetosti, skretanje pažnje međunarodne javnosti i argumentovanje zahteva za posredovanje i internacionalizacijom ovog problema. Krajnji cilj je otcepljenje od Srbije. Srbija to jednostavno, ni pod kojim uslovima ne može i neće dozvoliti. Donošenjem odluke o referendumu mi stvaramo preduslov građanima Srbije da odluče o najvitalnijem interesu svoje države i da samostalno donesu odluku o svojoj sudbini. Ja verujem da će oni doneti pravu odluku. Život nas je naučio da pojedinci mogu i da pogreše, a narod nikada. Prenosim poruku građana Jablaničkog okruga da oni izlaze na referendum. U isto vreme naš poziv svim građanima Srbije da izlaskom na referendum i svojim ne, ne pritiscima spolja, ne terorizmu i separatizmu, potvrde svoju rešenost da sve probleme rešavamo dijalogom, dogovorom u našoj kući. Niko nema prava da našem narodu oduzima istoriju i budućnost. Kosovo i Metohija su koren Srbije i nema stabla bez korena, ni Srbije bez Kosova i Metohije.
Zahvaljujem. Ima reč ministar Nada Popović-Perišić, a neka se pripremi narodni poslanik Bogoljub Pejčić.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, veliki trenuci u političkom životu nekog naroda nikada nisu srećni trenuci. Ti sudbonosni trenuci u životu ljudi su trenuci njihovog suočavanja sa slobodom, a iskustvo slobode je najteže iskustvo, jedino nužno iskustvo. To ne znači da je sloboda stvar nekog metafizičkog entuzijazma, religioznog nadahnuća ili etničkog opredeljenja. Tu je pre reč o vrlo prozaičnom i trezvenom realizmu kome nas uči najobičnije ljudsko iskustvo, da se odluke nekada ne mogu izbeći i da odlučujući o sebi, hteli ili ne, odučujemo i o drugima. Takozvana politička egzistencija nije ništa drugo do iskustvo ove povezanosti naše slobode sa slobodom drugih. Poštovani narodni poslanici, danas Vlada Repbulike Srbije i Narodna skupština treba da donesu odluku koja će omogućiti građanima naše zemlje da iskažu svoj stav povodom načina rešavanja kosovskog pitanja, da odluče da li to pitanje treba da ostane unutrašnje pitanje Srbije i da se rešava dijalogom i političkim sredstvima ili će njegovo rešenje, uz međunarodne predstavnike i posrednike biti internacionalizovano. Šta je sve danas ugroženo na Kosovu - identitet i duhovnost srpskog naroda, istorijska sudbina, izvori, počeci i najviša ostvarenja srpske kulture i srpskog naroda. Kosovo je uvek bilo ono idejno jezgro, ona unutrašnja snaga, koja je naš narod spajala, inspirisala da živi za oslobođenje, da se drži zajedno i da se ne osipa. U isti mah, ugrožena je suverena jednakost država da same odlučuju o državno-pravnom položaju dela vlastite teritorije. Šta previđa međunarodna zajednica, nastojeći da rešenje Kosova izmesti na međunarodni plan -prvo, da je istorijski pristup krupnim političkim i nacionalnim pitanjima našeg vremena pretpostavka svakog odgovornog nastojanja da se ta pitanja reše pravedno, temeljno i civilizacijski. Jer, politički fenomeni imaju svoju istoriju, bez obzira da li to neko hoće ili ne želi da zna. Dve istine ne postoje, ali dva viđenja iste stvarnosti i te kako mogu da postoje. Biti objektivan i pravedan u toj situaciji ne znači prihvatiti unapred, ignorantski i nekritički viđenje druge strane. Albanski nacionalizam se poziva na demografsku situaciju, na relativnu većinu albanske narodnosti u nekim oblastima, njenu teritorijalnu kompaktnost u Srbiji, pa se iz ove okolnosti postavljaju ekstremni separatistički zahtevi. Pre 1912. godine Kosovo se pominje kao stara Srbija, jer to i jeste jezgro stare srpske države i kulture. Logika po kojoj su za status jedne oblastipresudni samo aktuelno stanje i demografski odnosi, ne može se prihvatiti ni sa humanog, ni sa moralnog, ni sa istorijskog stanovišta, jer se time ignoriše činjenica da na toj zemlji pre svega živi i srpski narod, i to kao na svojoj centralnoj i matičnoj istorijskoj zemlji. Činjenica je da u svetu postoji znatan broj unutrašnjih sporova u državama na nacionalnoj osnovi, ali međunarodna zajednica izdvaja i internacionalizuje samo spor na Kosovu. Iz te činjenice rađa se naša sumnja i oprez kod posredovanja međunarodnog faktora - zašto ne onda i baskijsko, irsko ili neko drugo pitanje? Kosovo i Metohija jesu srpske zemlje po srpskom narodu koji ih je hiljadu godina nastanjivao, a od toga bar devetsto godina u apsolutnoj većini. Međunarodna rešenja upravo su ovu teritoriju priključila Srbiji i Crnoj Gori, odnosno Jugoslaviji, zato što je to srpska zemlja. Zar se danas time ne dovode u pitanje već postojeća međunarodna rešenja? Zar to ne bi značilo rušenje dokumenata sklopljenih posle Prvogi Drugog svetskog rata? Ako je tako, zašto bi se samo na primeru ove zemlje kršile međunarodne odredbe, zašto ne, recimo, na Poljskoj, kojoj je pripao deo Nemačke? Na tlu Kosova i Metohije, u istoriji srpskog naroda, nastala su takva ostvarenja umetnosti, bez kojih se kultura srpskog naroda ne može zamisliti - zadužbine srpskih vladara i crkvenovelikodostojnika - Pećka patrijaršija, Gračanica, Dečani. Predstavljaju visoki evropski domet i svedoče o zavidnom stupnju civilizacije Srbije. Kosovo je zato simbol srpske državnosti i kulture. Ono je postalo simbol opredeljenja za vrednosti jedne ostvarene civilizacije, simbol nacionalnog identiteta. Albanski narod živi na Kosovu i Metohiji, naravno, sa Srbima i drugim narodima, i treba tu da živi, sa svim ličnim i građanskim pravima, ali i dužnostima, kao nacionalna manjina, poevropskom i svetskom standardu, dovoljno definisanom i jasnom. Nacionalna i politička, građanska i ekonomska,kulturna prava Kosova i Metohije, ne mogu i ne treba da budu sporna, kao što takva prava ne bi smela da budu sporna ni za srpski narod u bilo kojem kraju ove zemlje. Ali, albanski narod na Kosovu i Metohiji ne može ostvariti na ovoj srpskoj teritoriji svoj nacionalni suverenitet, jer bi to bilo u suprotnosti sa srpskim suverenitetom. Niti se kosovo-metohijska autonomija može tumačiti kao izraz i oblik ostvarivanja takvog nacionalnog suvereniteta albanske nacionalnosti. To bi značilo da se kategoriji narodnosti daje sadržaj i prevazilazi standarde međunarodnih prava i koji tu kategoriju izjednačuje sa kategorijom naroda. To bi značilo u širem kontekstu razbijanje Srbije, jer se ne poštuje Ustav Srbije i Jugoslavije. Za Srbe, Kosovo je pitanje biološkog i nacionalnog opstanka, ne samo na toj njihovoj teritoriji, nego i šire - pitanje slobode i ravnopravnosti, nacionalnog identiteta i samoopredeljenja, i otuda prirodni zazor od mešanja međunarodnog faktora. Naravno, mi jesmo za Evropu, i naše mesto jeste u Evropi, mi smo za svaku saradnju sa međunarodnom zajednicom, ali poštujući Evropu, očekujemoda i ona poštuje nas i našu istoriju. Mi smo, naravno, za dijalog, ali za dijalog koji poštuje argumente, istorijski kontekst i kulturu, koji poštuje Ustav. Najzad, koja su to nacionalna prava, koja su uskraćena Albancima? Na to pitanje odgovor treba upravo da daje dijalog za koji se zalažemo. Mi živimo na istom prostoru i delimo jednu zemlju. U međusobnoj trpeljivosti i poštovanju ljudskih prava, u ostvarivanju civilizovanog standarda tih prava i zakonitosti, koja je pretpostavka svake i svačije slobode, jedina je perspektiva da se iz jedne stvarno konfliktne situacije izađe bez štete po narod, koji je u takvim sukobima svagda najveći gubitnik. Zato narod treba sam da odluči na najdemokratskiji način, kroz referendum, kako vidi očuvanje vlastitog suvereniteta i teritorijalnog integriteta svoje zemlje. Jer, priznavati pravo drugome, nije moguće po cenu odricanja od svog elementarnog prava, pa ni razgovor o bilo kakvom i bilo kolikom odricanju od suvereniteta srpskog naroda u svojoj zemlji nije moguć, a da se ne dovedu u pitanje same osnove na kojima počivaju Srbija i Jugoslavija. Ideja da bi se autonomija u okviru jugoslovenske države mogla razumeti kao element nacionalne suverenosti i narodnosti, sadrži opasnost dezintegracije Srbije i secesije cele jedne oblasti. Otuda u jednom takvom pitanju, o Kosovu kao nacionalnoj, najjačoj identifikaciji srpskog naroda, treba da odlučuju svi građani Srbije, odnosno narod, kojeg se taj problem i tiče, i to celina naroda, a ne samo jedan njegov deo. Na ovakvom referendumu, dakle, ne odlučuje se samo o nekom posebnom pitanju, koje bi zahtevalo nekakvu posebnu kvalifikovanost, nego se odlučuje o najopštijoj političkoj stvari, identifikuje se sam politički kapacitet naroda, sam građanski suverenitet, koji za svoju bezuslovnu pretpostavku ima slobodu. Ne odlučuje se, dakle, samo o Kosmetu i Srbiji, o ovoj ili onoj nacionalnoj manjini, o ovom ili onom posebnom istorijskom ili faktičkom stanju, nego, naprosto, o tome - da li smo svi koji živimo na ovim prostorima spremni da se suočimo sa neizbežnošću da, odlučujući o sebi, odlučujemo i o drugima? Ulog je dakle, sama politička egzistencija svih koji ovde žive, nezavisno od toga kakve bi među njima mogle biti individualne, grupne, etničke, jezičke, kulturne, religiozne, ideološke, stranačke, ili ma kakve druge razlike. Tek prividno, ovaj referendum se tiče samo stava o uplitanju međunarodne zajednice u naše unutrašnje stvari. On se, kao akt suvereniteta, mnogo više tiče nas samih, u njemu se svi koji ovde žive moraju potvrditi u svome odnosu prema samima sebi. Njime se, dakle, ne odlučuje samo o tome - da li ćemo pristati na uplitanje međunarodne zajednice u naše unutrašnje stvari, nego pre svega o tome - da li će uopšte biti nekakve naše stvari, nekakvog našeg odnosa prema samima sebi.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Bogoljub Pejčić.
Dame i gospodo, gospodine predsedniče, mislim da je kontraproduktivno sa ove govornice pozivati građane na referendum. Neka se iz naših činjenica, iz naših dokaza, iz naših argumenata, građani opredele, hoće li ili neće. Zatoneću da govorim da li je potrebno izaći ili ne, ni ko je krivac, kako piše štampa u poslednje vreme, koga želi da okrivi, vlast ili režim, a zna se koga. Dakle, ni ko je krivac me ne interesuje, jer ako izgubimo Kosovo i Metohiju, irelevantno i beznačajno biće ko je krivac. Zato naš celokupni napor mora biti usmeren na odbrani Kosova i Metohije, naravno, ne ratom, već pregovorima i dogovorima sa albanskom stranom, našom medijskom promocijom istine i makar ona bila pred kamerama čitavog sveta. Svom mlađem kolegi, ministru informacija bih predložio, da odmah Vlada formira informacioni centar u Prištini i da tamo rade mladi, talentovani novinari koji znaju jezike, a naravno znaju i Kosovo i Metohiju, koji će u kontaktima sa dopisnicima i izveštačima govoriti o stradanju našeg naroda. Jer, problem Kosova nije ni od vremena gospodina Miloševića, ni od vremena Josipa Broza, problem Kosova i Metohije je star nekoliko stotina godina. Naši novinari moraju u razgovoru sa stranim izveštačima da kažu da danas na Kosovu i Metohiji živi preko 900 rodova poarbanašenih Srba, ljudi, koji su nekada bili Srbi i izgubili svoj jezik i svoju veru. Mora da im kažu, pod kojim su okolnostima oni to izgubili. Drenica, o kojoj se sada mnogo priča, bila je stoposto srpska do Karađorđevog ustanka. Sa propašću Karađorđevih ustanika, uz pripomoć Turaka, Arbanasi su sa svih strana pritisli Srbe u Drenici, koji nisu imalidrugog izlaza, osim da prime islam i arbanaški jezik. I, sada, ostala je samo varoš Srb, koja svedoči o njihovom poreklu. O toj tragediji Srba, ne samo u Drenici, nego i u Prizrenskoj župi, nego i u Đakovici, u Gornjoj Moravi pisali su mnogi putopisci gotovo iz cele Evrope. Neka ti novinari objasne delo Jastrebova, koji je na konkretnom primeru dokazivao kako su poarbanašeni Srbi. O tom Jastrebovu, ruskom konzulu, Vuk Drašković je napisao roman "Ruski konzul", sa primerima poarbanašenja naših Srba. Čuvena engleska spisateljica, gospođa Mekenzi, je iznosila potresna svedočanstva takođe o poarbanašavanju Srba. Neka ti naši novinari govore engleskim novinarima kako se uzbudio Dom lordova u Britaniji, kada je to čitao i predlagao da se pomogne Srbima u strašnom satiranju Srba od strane Arbanasa. I, da ne navodim dalje,to je posao tog informativnog centra, da upozna strane novinare, kako je mačem i ognjem nestajao jedan narod u najstarijoj srpskoj državi. Verujem da ni jedan strani novinar, kada bi mu se ove činjenice predočile, ne bi ostao ravnodušan pred tom velikom srpskom tragedijom. Imam i predlog Vladi, da već kad formira ovaj tim pregovarački, da u tom timu imenuje i jednog portparola, koji će svakog dana kontaktirati sa novinarima. I, bez obzira na maliciozna i cinična pitanja tih novinara, on treba da bude odgovoran i pametan, strpljiv i umešan da zna da odgovori na svako pitanje. Mi smo gospodo medijski rat izgubili u Republici Srpskoj Krajini i Republici Srpskoj. Između ostalog, izgubili smoi zbog Martića, koji je vijao neke novinare pištoljem. Izgubili smo ga i zbog Sonje Karadžić, koja je po svom ukusu odabirala kome će novinaru dati akreditiv,koga će izbaciti, a koga će uhapsiti. Mislilo se da će istina o Srbima pasti sa neba, jer su ti ljudi držali da smo mi nebeski narod. Naša istina je, dame i gospodo, na zemlji, naša istina je među manastirima, naša istina je u Gračanici, Pećkoj patrijaršiji, Dečanima, naša istina je među nekadašnjim Srbima Markovićima, koji se sada zovu Markovići, među Đokovićima, koji se sada zovu Đokovići, među Simićima, koji se sada zovu Simići. Tu je, dakle, sadržana sva naša istina i naša tregedija. Tu istinu mi moramo dokazati, da bi svet razumeo sva ta naša stradanja na tlu Kosova i Metohije, i zato, i da hoćemo, ne možemo nikome da damo i predamo staru Srbiju.
Ima reč narodni poslanik i potpredsednik Vlade Republike Srbije Milovan Bojić.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, već dugi niz godina na Kosovu i Metohiji vlasnik albanskog naroda drži taj isti narod kao taoce neke svoje vlastite, napolju utanačene istine. Vi dobro znate da je istina samo jedna i da se izmišlja samo laž. Isto tako svi dobro znamo da niko nema pravo na monopol nad istinom i niko nema privilegiju da greši. Reka istine na Kosovu i Metohiji protiče kroz kanale zablude i tako jedni Albanci žive u zabludi, a drugi od zablude. Ja ću vrlo kratko probati da kažem šta je to istina, a šta je zabluda, šta je podvala, ko dobija, a ko gubi rešenjem kosovsko-metohijskog pitanja. Istina je da je bilo poziva za dijalog. Istina je da je bilo poziva za izbore. Istina je da albanski narod na Kosovu i Metohiji koristi određena prava, naročito iz sfere penzionog, invalidskog, zdravstvenog, a od nedavno i školskog obrazovanja. Istina je da su oni najvećim delom sami sebi amputirali, odnosno uskratili ta prava. Istina je da postoji u državi Srbiji iskrena želja da im se ta prava reafirmišu. Šta je zabluda? Zabluda je Kosovo Republika i međunarodno posredovanje. Šta je podvala? Podvala je Kosovo kao konstitutivni element SR Jugoslavije, federacije koju do juče nisu priznavali. Danas je ona idealna, samo joj fali treća članica. To je, u stvari, samo indirektni put na direktnu kapiju otcepljenja. Ko dobija, a ko gubi rešenjem kosovskog pitanja? Dobijaju svi, u prvom redu albanska nacionalna manjina, ali i svi koji žive na Kosovu i Metohiji, u državi Srbiji i SR Jugoslaviji, na Balkanu, u Evropi, za ceo svet je jedan problem manje. Ko gubi? Gubi vlasnik albanskog naroda, sa svojom napolju utanačenom istinom i pogubnom politikom, čiji je kraj neminovan onda kada se budu implementirali u politički, društveni i državni sistem Republike Srbije. Uvaženi narodni poslanici, bitku dobija samo onaj koji je čvrsto odlučio da je dobije. Iz svega ovoga država Srbija i njeni građani moraju izaći kao pobednici. Na merdevine pobede se ne penje sa rukama u džepovima, nego ofanzivnom diplomatijom, politikom, informacijom. Trebamo, dakle, biti pametni, a pametni su samo oni koji su pametni na vreme. I, zatomislim da je ovaj referendum pametno rešenje. Šta znači međunarodno posredovanje u rešavanju unutrašnjih pitanja Republike Srbije. To znači dovođenje u pozicijustešnjenog dijaloga, gde jedna strana ne čeka, gde jedna strana samo ucenjuje, gde ima dirigovani diktat od strane međunarodnih posrednika, a onda međunarodni posrednik, neki novi Vestendorp kaže: ovolika će biti teritorija, ovolika autonomija, ovakav grb, ovakav pečat, ovakav znak. Uvaženi narodni poslanici, to su pitanja koja nemaju ingerenciju samo kod predsednika Republike,kod Narodne skupštine, kod Vlade, nego imaju i kod građana naše Republike. Ova vlada ima svoje čvrsto uporište u Parlamentu ali jepametno da i narod kaže svoje. Uvaženi narodni poslanici, ovako kako gospodin Gelbart, špartajući kroz Srbiju i aktivno učestvujući u predizbornoj kampanji u drugojfederalnoj jedinici , govori ,Srbiji samo treba neka marionetska Vlada , namesnička vlada koja bi dovršila stvar. Na kraju, dozvolite mi da kažem da sam jedan od onih koji je danasdeseti, jubilarni put, boravio u Prištini, sa iskrenom željom da dođe do otvorenog , bezuslovnog dijaloga sa albanskom stranom na Kosovu i Metohiji. Danas je u našoj delegaciji bio Predsednik Republike Srbije, zatim bila su tri potpredsednika Vlade Republike Srbije i tri člana vladine delegacije. U ime građana Srbije, molim vas da se sledeći put razgovara u Beogradu, u glavnom gradu suverene Republike Srbije, međunacionalne složene zajednice u kojoj živi 26 naroda, gde ta republika nikada nije delila narode na velike i male , nego činila i ubuduće će činiti sve za njihov svestran i slobodan razvoj. Hvala. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Miodrag Panić. Neka se pripremi narodni poslanik Milovan Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto radimo već punih šest sati, trudiću se da moje izlaganje bude kratko. Kad se odlučuje o raspisivanju referenduma treba imati u vidu, prvo, šta smeta Albancima u Srbiji, drugo, šta traže Albanci, treće, šta hoće Zapad i, četvrto,šta Srbija treba da uradi. Albancima smeta što su od strane srpske policije dovedeni u red,što se ne mogu, kao ranije , bahato i nasilnički ponašati, što ne mogu proterivati i ubijati stoku, rušiti ograde, paliti bačije, kuće, letinu, manastire, nasrtati na čobane, tućikaluđerice, rušiti nadgrobne spomenike, pucati na srpsko stanovništvo, vršiti ubistva građana i policajaca, vršiti silovanja, a da za to ne odgovaraju. Znaju li Albanci koliko košta srpska policija koja zbog njih čuva i brani 8%-10% srpskog stanovništva u njihovoj sopstvenoj zemlji? Znaju li Albanci šta bi značilo kada bi se taj novac uložio u privredu Srbije? Šta traže Albanci? Albanci traže preko hleba pogaču.Oni žele u državi u kojoj žive novu državu. Pored Albanaca, danas u svetu još 400 etničkih grupa traži svoje države. Pa,na šta bi svet ličio kada bi se stvorilo još 400 država? Albanci traže nastavu na albanskom jeziku, a ne izlaze na popis stanovništva. Traže dijalog, a ne izlaze na izbore. Traže državne usluge, a ne ispunjavaju državne obaveze.Više decenija nisu plaćali poreze,jer su, zahvaljujući autonomiji,godinama izigravali zakone Srbije. Šta hoće Zapad? Ponašanje Zapada je dvolično, jer ima dva aršina demokratije, jedan za svoje, drugi za tuđe zemlje. Amerikanci su zabrinuti zaŠiptare na Kosovu. Njihovi uvek maksimalno strogi emisari pokušavajuda nas zastraše, pa da prihvatimo podmukle zahteve.Pošto su Amerikanci često zabrinuti, zašto nisu zabrinuti za prava Apača u Arizoni, Komanča u Oklahomi ili Sijuksa u Arkanzasu? Očigledno Amerikanci smatraju da su Kosovo i Metohija najbolji način za destabilizaciju Jugoslavije. Oni žele da Kosovu i Metohiji obezbede širu autonomiju, pa ako ne uspeju,i dalje će podsticati terorizam, a u krajnjem slučaju, moguć je i rat. Oružje terorista na Kosovu nije samo trofejno i ne potiče samo iz Albanije, nego i iz Brisela,Štutgarta, Ciriha i Njujorka. Separatistima ide naruku nacionalna struktura stanovništva. To što u Srbiji živi 62% Srba i Crnogoraca i 32% nacionalnih manjina naši susedi obilato koriste da bi potencirali , navodno , nerešena nacionalna pitanja,a što vodi destabilizaciji Jugoslavije. Šta Srbija treba da uradi? Srbija treba da , bez stranog uplitanja, sama reši pitanja Kosova i Metohije, iz dva osnovna razloga. Prvo, Srbi moraju sačuvati najsvetije spomenike srpske istorije. Zbog tradicije, Kosovo i Metohija je za Srbiju sveta zemlja. Drugo, Srbi se ne smeju odreći velikih prirodnih bogatstava i ekonomskih potencijala. Pored izvanrednih uslova za poljoprivredu, Kosovo i Metohija su bogati strateškim sirovinama, značajnim za čitavu Saveznu Republiku Jugoslaviju. Iz ovih razloga, dijalog treba da vode samo Srbi i Albanci. Zato danas u ovoj skupštinskoj sali svi poslanici, izuzimajući poslanike koji nisu Srbi i Srbe koji se ne osećaju uvek Srbima, treba da razmišljaju i da se ponašaju kao Srbi. Zapadni osvetnici nemaju šta da traže po delovima Srbije. Zašto sam upotrebio izraz "zapadni osvetnici"?Zato što se danas u Hagu sudi Srbima za mnogo manje zločine nego što su zločini koje su učinile američke "Zelene berete" u Vijetnamu , koje su izučavale 120 načina ubijanja čoveka . Još jednom, zapadni osvetnici nemaju šta da traže u Srbiji. U krajnjoj liniji, u svakom trenutku, u svakom slučaju, pa i u najtežem,pitanje suvereniteta otadžbine uvek mora biti na prvom mestu . Prema tome,inicijativa predsednika savezne države Slobodana Miloševića za sprovođenje referenduma apsolutno je ispravna. Odluka Vlade Srbije je takođe ispravna. Ostaje da se vidi kakva je odluka narodnih poslanika , odnosno Narodne skupštine. Uveren sam da će , izuzev nekih poslanika nacionalnih manjina i nekih , po profesoru Vojvodiću,batal -Srba, ogromna većina narodnih poslanika izglasati sprovođenje referenduma , a savez svihnaroda Srbije i patriotizam srpskog narodaodlučiće o sudbini Kosova i Metohije i Srbije.
Ima reč narodni poslanik Milovan Blažić. Za reč se javio potpredsednik Vlade Republike Srbije Tomislav Nikolić.
Poštovani poslanici, u izjavama bar, tzv. demokratski svet ima želju da u imperativne zahteve uključi zemlje u tranziciji i razvoju u civilizacijske tekovine kao što je tržišna ekonomija, sa privatizacijom , kao što je pravna država i parlamentarna demokratija. Ali, to često rade po svojim pravilima i isključivo u svom interesu. Mi te civilizacijske ciljeve nudimo albanskoj nacionalnoj manjini na osnovu Ustava Srbije i međunarodnih standarda, pravedno, humano i demokratski. Zato taj demokratski svet mora da shvati da demokratija nije da drugome korene čupaš, da mu kolevku prevrćeš, da mu srce kaljaš i dušu uništavaš. Zato taj demokratski svet mora znati da je Kosovo naše korenje, naša kolevka, srce Srbije i naša duša . Iz tih razloga,iz istorijskih, nacionalnih ,humanističkih, znači vitalnih interesa naše zemlje i naroda, ne možemo dozvoliti nikome spolja da se meša u unutrašnje stvari pitanja koja se tiču suvereniteta i integriteta zemlje, sa narušavanjem ustavno-pravnog uređenja naše države. Suvereno i demokratsko pravo svakog građanina ove države je da štiti svoj suverenitet i nezavisnost.To je najviši čin patriotizma . To je dužnost i obaveza. To je najviši i najuzvišeniji čin patriotizma i humanizma. Zbog toga Srpska radikalna stranka pozdravlja inicijativu gospodina Miloševića i potpuno prhvata odluku da se raspiše referendum kao demokratski neposredan način odlučivanja ,da narod kaže šta misli o učešću stranih predstavnika u rešavanju vitalnih pitanja zemlje,o suverenitetu i integritetu,jer tako trebaslužiti česti i imenu i sačuvati obraz .
Zahvaljujem. Ima reč potpredsednik Vlade Srbije Tomislav Nikolić, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Milošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas ćemo doneti veoma važnu, rekao bih istorijsku odluku, i danas ćemo biti prvi put složni u ovom sazivu, skoro kao onda kada smo verifikovali svoje mandate. Čekaju nas veoma važne odluke i nadam se da ćemo sve odluku ubuduće donositi na ovaj način. Albanskom nacionalnom manjinom vlada zlo. Albanskoj nacionalnoj manjini uskraćena su ljudska i građanska prava. Uskraćena su delovanjem njihovih političkih vođa i tzv. međunarodne zajednice. Uskraćena su im osnovna prava - pravo na posao, pravo na lečenje, pravo na školovanje na svom jeziku, pravo da biraju i pravo da budu birani. Republika Srbija želi da im ta prava, garantovana Ustavom, vrati, da ih obezbedi,a viša su nego što bi to u bilo kojoj drugoj zemlji bilo koja međunarodna konvencija omogućila bilo kojoj drugoj nacionalnoj manjini. Međunarodna zajednica se odavno umešala na Kosovu i Metohiji. Umešala se na svoj način, potajno, podmuklo i arogantno. Tako je i stvorila problem Kosova i Metohije, tako pokušava kod političkih vođa muslimana iz Raške oblasti, a danas sam čuo dokaze za ovu moju tvrdnju, ulivajući im vodu u uši, da stvori problem u državi, u kojoj oni ne bi morali da imaju nikakve probleme. Šta to međunarodna zajednica podržava kod albanskih vođa? Ideje, zbog kojih američka policija bez opomene ubija građane Amerike, ideje o otcepljenju, o državi koja bi izašla iz sastava jedne države, ideje o tome da manjina može da vlada većinom. Amerika nije merilo za demokratiju. Ne ona Amerika, koja je u skoro svakoj državi u svetu ubijala građane te države. Ne ona Amerika, koja nikad na svom tlu nije ratovala i koja nikada nije prvo svoje vojnike gurala u rat. Da nije bilo septembarskihizbora, da su na izbore izašli ili da su na izborima bolje prošli miljenici tzv. međunarodne zajednice, Amerika bi od nas sada tražila da raspišemo referendum po ovom istom pitanju. Septembarski izbori i posebno atmosfera, koja je stvorena u Srbiji u poslednjih 10 ili 15 dana, ubedili su Ameriku da se sa Srbijom nije šaliti, da je ova Srbija spremna, da je ova vlada Srbije spremna da narod pita kada je teško. Mogla je Vlada Srbije sama da donese ovakvu odluku. Danas je sasvim jasno da bi za to imala i podršku Narodne skupštine. Ali je želela da pita građane Srbije na referendumu, zato što ova vlada Srbije nikakvu drugačiju odluku ne bi mogla da donese i ni po koju cenu. Da ne bi ispalo da Vlada Srbije komanduje svomnarodu mimo njegove volje, poslušaćemo volju građana, izraženu na referendumu. Kako građani budu rekli na referendumu, tako će i biti. Može posle toga i da nema Amerike, ali verovatno da će jedan deo njenog strašnog uticaja u svetu posle ovoga oslabiti. Ne daju nam da Kosovo i Metohija budu u sastavu Republike Srbije. Šta mi to imamo na Kosovu i Metohiju? Imamo zemlju, vodu i vazduh i ograde oko srpskih kuća, koje su starije od Amerike. Ako nam uzmu zemlju, bićemo gladni, ako nam uzmu vodu, bićemo žedni, ako nam uzmu vazduh, neće biti ni nas, ni Srbije. Svestan sam odluke koju danas donosimo. Uostalom, u mojoj kući Srbija uvek ima u svako doba dana i noći tri ratnika. Hvala vam. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Zoran Milošević, neka se pripremi narodni poslanik Ivan Kovačević.
Poštovani predsedniče, koleginice i kolege, prvo bih hteo da dam ovde jednu napomenu da je ova skupštinska govornica zloupotrebljena u dva-tri navrata. Mislim to zbog toga kada su prethodni poslanici diskutovali, pozivajući građane da ne izađu na referendum. Zakonom i pravom obaveza je svih punoletnih građana ove države da izađu kako na glasanje, tako i na referendum. Kada kažem referendum, za koji danas glasamo, iz mnogo razumljivih razloga doživljavam ga kao istinsku afirmaciju narodne volje i težnje za očuvanje svog suvereniteta i teritorijalnog integriteta. Zato smatram da današnji dan predstavlja istorijski datum i istorijsku prekretnicu, rekao bih jedini put za narodno demokratsko odlučivanje i preuzimanje odgovornosti za sopstvenu budućnost. Ubeđen sam da će srpski narod, svi građani Srbije odlučno reći - ne, zapravo reći istorijsko - ne, na pitanje da li se prihvata učešće stranih prdstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiju. Drugačiji odgovor osim "ne" u mešanje u unutrašnje stvari Srbije i ne može biti, jer je Kosovo i Metohija ne samo mit na čvrstim osnovama, već sveta srpska zemlja, koja nikad nije bila, niti će biti na prodaju. Moram da kažem da Kosovo i Metohiju niko danas iole politički ozbiljan ne vidi izvan Srbije, niko osim albanskih separatista i nekih srpskih sitnih političkih švercera, grupa i grupica, koje su Srbiji uvek u njenim najtežim trenucima okretale leđa. Srbiji se danas ne smeju okrenuti leđa, a naročito ne kada je u pitanju očuvanje celovitosti i teritorijalnog integriteta. Srpski i crnogorski narod na Kosovu, koji je doživeo ogromne patnje i koji je dugi niz godina odolevao albanskom separatizmu, odlučno će braniti Kosovo i Metohiju.Time oni brane svoje pravo da žive mirno i da u svojoj državi nikada više ne budu građani drugog reda. Pod plaštom ugroženih prava i slobode Albanaca, albanski separatisti i njihove političke vođe otvoreno i bez ustezanja žele da od Kosova i Metohije u srcu Srbije naprave novu Albaniju, misleći da će im sve to uz pomoć nekih svetskih moćnika perfidno proći. Zato se ovih dana potpaljuje ili bolje reći obnavlja potpaljivanje fitilja ne samo na Kosovu i Metohiji. Kosovo i Metohija treba, ako im separatizam prođe, da bude ujedno i protivbalans za separatiste u Vojvodini, tzv. Sandžaku i nekim drugim krajevima Srbije. Nažalost, na strani separatista i razbijača Srbije, odnosno Jugoslavije svrstavaju se ovih dana i neke političke stranke u Srbiji i Crnoj Gori, kojima je razbijanje Jugoslavije po nalogu, koji dolaze sa strane, jedini cilj i način za opstanak na političkoj sceni. Takvima je istorija odredila mesto. Njihovo je mesto na smetlištu sramne istorije, čije stranice ispisuju besramno izdajom oltara Srbije i Crne Gore. Za levicu i desnicu Srbije, za intelektualce, podjednako za sve građane Srbije zajednički interes mora biti odgovor "ne" svim pritiscima, ni jednoj secesiji, ni separatizmu. Stoga očekujem da na referendumu Srbija odbrani Srbiju od komadanja i nedobronamernih gostiju, koji bi da nam u Srbiji naprave kućni red i tobože pomognu u rešavanju sopstvenih problema. Nad Srbijom se nadvila opasnost. Referendumom se istorijskom rečju "ne" stranim moćnicima i posrednicima otklanja opasnost i daje odgovor svim ucenama, pretnjama i pritiscima. Narod daje odgovor i mnogim podmetanjima da je Srbija prodata, da je Kosovo i Metohija izdaja političkog rukovodstva Srbije i Jugoslavije. Eto odgovora na sve - nema izdaje i nema prodaje. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč dr Ivan Kovačević, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubiša Stevanović.
Dame i gospodo, potpredsednika Vlade gospodina Šešelja nema trenutno u sali, žao mi je, ja ću nešto o tome govoriti, a ako je problem daću mu i napisan tekst. Ako je gospodin Šešelj u svojstvu lidera Srpske radikalne stranke danas mogao da vređa Srpski pokret obnove, onda to ne može i ne sme u svojstvu potpredsednika Vlade. On je danas u ime Vlade Srbije za Srpski pokret obnove rekao da smo Srpski pokret obmane. Verujemo da predsednik Vlade gospodin Marjanović ne stoji iza ovih neodgovornih reči i uvreda. Neodgovorne reči i kratka pamet nisu patriotizam. Šešelj je danas često pominjao Srpsku Krajinu i optuživao Ameriku za njen slom i veliku nesreću našeg naroda. Kontakt grupa je, setimo se, sastavila čuveni plan Z-4 za rešenje statusa Srpske Krajine, koji je predviđao da Srpska Krajina ima predsednika republike Srpske Krajine, svoj parlament, svoju vladu, svoju monetu, svoju zastavu, svoj grb i svoje delegirane predstavnike u Saboru Hrvatske i Vladi Hrvatske. Osim svega toga, građanima Republike Srpske Krajine bilo je zagarantovano i državljanstvo iz Srbije i Savezne Republike Jugoslavije uz hrvatsko državljanstvo. I šta se onda dogodilo? Gospodin Šešelj je plan Z-4 proglasio antisrpskim dokumentom antisrpske Amerike. Čak jedan visoki funkcioner Šešeljeve stranke nije umeo da pročita plan Z-4, pa je ono Z-4 na ćirilici rekao "tri-četiri". Potom Šešelj odlazi u Krajinu, krstari Krajinom, drži vatrene i neodgovorne govore, organizuje miniranje železničkih pruga i zasede na tek otvorenom auto-putu, koji je bio tada slobodan za saobraćaj. Hipnotisani njegovim tobože junačkim stavom, čelni ljudi Krajine odbijaju plan Z-4, odnosno "tri-četiri", kako su to neki njegovi govorili. Usledilo je ono što je usledilo. Umesto da srpski narod bude maksimalno zaštićen, izgubio je sve. Više nema ni Srpske Krajine, niti Srba tamo gde smo živeli vekovima. Kuda glupost prođe, ne niče mudrost. Kuda ore zlo, tamo ne raste dobro. Ja molim gospodina Šešelja da kao visoki službenik Vlade Srbije govori odgovorno, jer posledice njegove neodgovornosti kao potpredsednika Vlade mogu biti pogubne po Srbiju. (Jedan glas iz sale: Promašio si temu.) Neka ovo ne shvati nikako drugačije nego kao savet, i to prijateljski savet. [[Žagor u sali.]] Srpski pokret obnove ne želi da Kosovo i Metohiju, ne želi da odbranu svoje otadžbine koristi za stranački marketing. Mi idemo u susret događajima koji mogu značiti biti ili ne biti svih nas zajedno, ali i svakog ponaosob. Prema tome, klonimo se prokletih raskola i mržnji, a na razbijanje jedinstva srpskog naroda i Srbije danas nema niko pravo. Ostavimo stranačka prepucavanja za izborne kampanje. Budemo li morali da i svojim glavama branimo Kosovo, nevažno će biti ko je iz SPS-a, ko je iz Srpske radikalne stranke, a ko je iz Srpskog pokreta obnove. Zato vas molim da se klonite sejanja naših podela i rovova i da se klonite svake reči i svakog postupka koji bi pred Evropom i svetom mogao da bude iskorišćen kao neki argument protiv Srbije. U tom smislu šta vi budete odgovorili, šta ko god bude replicirao iz Srpske radikalne stranke ili budete ponovo uvredili Srpski pokret obnove, poslanici Srpskog pokreta obnove na to neće odgovarati. Svi za Srbiju i sve za Srbiju! [[Aplauz i žagor u sali.]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Ljubiša Stevanović, a neka se pripremi ministar za nauku i tehniologiju Bane Ivković, koji je tražio reč.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, mudar je i hrabar onaj narod koji ume da čuva svaki pedalj svoje zemlje. Kroz viševekovnu istoriju srpski narod je u svim prelomnim trenucima dokazao i svoju mudrost i svoju hrabrost. Štitio je sebe, ali i sve druge koji su u ovoj zemlji živeli. Srbija nikad nije dozvolila da drugi njom upravljaju i najverovatnije iz tih razloga je i danas kost u grlu svima onima koji bi da je parčaju i stave na kolena. Svedoci smo koliko je ministara, njihovih zamenika i raznoraznih emisara, predstavnika Evropske i Svetske zajednice, ovih dana krstarilo i krstari Srbijom, sve tražeći i nudeći neke dogovore, a sa liderima albanskih partija vršeći pregovore u stilu: vi tražite nezavisno Kosovo, a mi ćemo se izboriti za Kosovo Republiku, sve se nadajući da će pretnje silnika toliko zaplašiti Srbe i Srbiju i sve one koji su Srbiji lojalni, sve misleći i verujući da je srpska zemlja na prodaju. Zaboravljaju ili ne znaju da Srbija ima narod, da taj narod ima svoj glas, gromoglas, koji će odlučiti sam o svojoj sudbini, koji će samo jednom rečju pokazati svu svoju mudrost i snagu. I valjda će posle ovog referenduma svetskim moćnicima postati jasno da su tzv. demokratski mešetari nepoželjni i da narod neće dozvoliti da mu bilo ko sa strane, bez obzira na to koliku moć imao i pretio, vršlja po njegovoj kući. Jer i ti stranci odlično znaju da su Kosovo i Metohija neotuđivi deo Srbije, znaju oni dobro da su koreni Srba na Kosovu i Metohiji i da svaki Srbin, ma gde se nalazio, Kosovo i Metohiju oseća kao svetinju, kao duhovnu suštinu srpskog bića. I sa ovog mesta poručujemo svim tzv. demokratama Zapada, koji bi da internacionalizuju Kosmet, koji bi da posreduju u dijalogu pod izgovorom da nam pomognu, da narod to neće dozvoliti. Postavljamo pitanje: s kim oni hoće sve te pregovore ili dogovore? Svakodnevno ohrabruju albanske lidere, posećuju ih i daju lažne nade, pretvaraju ih u svoje ekspoziture, pomažući svesno separatizam, jer je stvaranje Kosova Republike u stvari njihov interes. Znaju dobro da suAlbanci građani Srbije i da svi Albanci nisu Rugova, Demaći, Pulja i drugi. To dokazuju i mnogobrojna pisma širom Kosova i Metohije sa potpisima stotine predstavnika albanske nacionalne manjine, koji otvoreno kažu da je Srbija njihova domovina i da ih politika albanskih lidera vodi u propast. Sigurni smo da će takvih potpisa i pisama biti još, jer su to ljudi koji imaju sva prava, kao i svi ostali građani u ovoj zemlji. Međutim, moramo razumeti strah koji je u njima usađen, represijama koje slede od zastupnika tzv. demokratskih partija. Navešću jedan primer, a ima ih mnogo. Čovek koji je na televiziji dao izjavu da mu je domovina Srbija i da pitanje Kosova treba da se rešava u samoj Srbiji, doživeo je da mu se već sutra demolira kuća u selu Zjum, kada je otac otišao da obiđe svoju porodičnu kuću doživeo je podmukli napad terorista, ranjen je, a kola su mu uništena, o čemu je štampa već pisala. Zbog sve te opasnosti o pojedinačnom izjašnjavanju, mnogi Albanci uzeli su olovku i savili papir, pa su pisali ne samo predsedniku Srbije, Milanu Milutinoviću i Vladi Republike Srbije, nego i Informativnom centru u Prištini. Ja sam to poneo, i pošto američki Informativni centar u Prištini to neće da objavi, želim da vam pokažem i svi zainteresovani novinari mogu da dobiju. U ova dva pisma koja sam doneo su 294 potpisa Albanaca, sa željom da se njihova imena objave. Još jedan karakterističan slučaj. Predsednik Demokratskog saveza Turaka za Kosovo i Metohiju, iako je prvi izrazio želju da učestvuje u pregovorima sa predstavnicima Vlade Republike Srbije, imao je takav pritisak da dva dana nije smeo da ide na posao, jer su ga odmah pozvali u tursku ambasadu, kako bi mu verovatno rekli kakva je to zemlja Srbija. Ja sam i to pismo, koje je upućeno potpredsedniku Vlade, poneo i tačno stoji kao prvi potpisnik Zemalji Kroizino, predsednik Demokratskog saveza Turaka za Kosovo i Metohiju. Ovakvih i sličnih primera ima puno, a oni samo ilustruju sa kakvim se represijama susreću lojalni građani Republike Srbije sa Kosova i Metohije. Takvom politikom proterani su mnogi Srbi sa Kosmeta u proteklim decenijama. Takvom politikom vršena je albanizacija mnogih sela u kojima žive Muslimani i Turci, pa ima bezbroj primera da je otac Turčin, a sin Albanac, jedan brat Turčin, a drugi Albanac. Čitava muslimanska sela su albanizovana, pa i dan-danas imamo sela u kojima je maternji jezik srpski, deca pohađaju nastavu na albanskom jeziku, iako ne znaju ni jednu albansku reč. Isti je slučaj i sa Romima. Kada bi bio popis stanovništva, verujem da bi demografska slika bila ponajmanje onakva kakvom je predstavljaju albanski lideri, pa bi valjda i stranci shvatili da na Kosmetu ne žive samo Albanci, već i druge nacionalne manjine koje Srbiju doživljavaju kao svoju domovinu i koje dobro znaju da je Kosovo i Metohija srpsko. Međunarodna zajednica uporno ističe kako su Kosovo i Metohija pitanje Jugoslavije. Licemerje je na najvišem nivou, jer koliko do juče je ovde rečeno, govorili su Srbija i Crna Gora, jer im je bilo teško da izgovore reč Jugoslavija. Narod naš je dalekog pamćenja, Kosovo i Metohija je Srbija 13 vekova, od stvaranja samostalne države. Dakle, još od vremena kada Jugoslavije nije bilo. Deluje poražavajuća misao da neko sada hoće da iščupa srce jedne viševekovne zemlje, a sve pod izgovorom da se ne poštuju ljudska prava. Građani Kosova i Metohije, kao i svi građani Srbije kojima je stalo do časti i poštenja, u čijim žilama teče krv slavnih predaka i čije pamćenje doseže do samih početaka srpske države, oduševljeno su prihvatili inicijativu predsednika Savezne Republike Jugoslavije, Slobodana Miloševića koji je u ovom presudnom trenutku narod postavio iznad svih stranačkih i drugih interesa. Ja sam siguran da će narod masovno izaći na referendum i dati odgovor, a to je ne, ne onima koji hoće da rasparčaju Srbiju, ne onima koji žale srpski narod, jer srpski narod ne podnosi sažaljenja. Srpski narod ima dovoljno pameti i snage da sam rešava svoje probleme unutar sopstvenih granica. Svako mešanje sa strane značilo bi izazov za koji bi svu odgovornost snosila međunarodna zajednica.
Ima reč ministar Branislav Ivković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, da li prihvatate učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji? (Ne.) Naravno da ne prihvatate i treba da kažete ne, ali hoću da znate da su vaše kolege u ovojskupštini u najtežim trenucima, kada je bilo pitanje integracije Srbije i Jugoslavije sa Evropom, rekli jedno veliko da. U vreme embarga u ovoj skupštini usvojen je Prostorni plan Republike Srbije, koji je kao aksiom imao integrisanje Srbije i Jugoslavije sa okruženjem. Mi smo uvek, građani Srbije, znali da priđemo Evropi i želeli taj susret sa Evropom, stvarali sve uslove za sveukupnu privrednu i kulturnu razmenu ove zemlje sa Evropom. Doneli smo Zakon o svojinskoj transformaciji, Zakon o koncesijama, na nivou savezne države Zakon o stranim ulaganjima, ovde, Zakon o komunalnim delatnostima. Sve smo uradili što jedna savremena i moderna zemlja treba da uradi da bi omogućila slobodan protok kapitala, da bi omogućila dovoljno garancija inostranom kapitalu da dođe na ove prostore, da ostvari profit, ali u interesu građana ove zemlje, u interesu privrede ove zemlje. Znači, kada god je međunarodna zajednica prilazila ovojzemlji sa jednim fer i poslovnim odnosom da ostvari kontakte, da ostvari robnu razmenu i sveukupnu razmenu, mi smo bili otvoreni za takve kontakte. Međutim, danas kada međunarodna zajednica i njeni pojedini predstavnici, koji su u zemlji, gde je doskora demokratija bila sa dva kolta u opasaču ili gde do juče ljudi crne boje nisu mogli da uđu u autobus gde su beli, hoće na jedan drugi način da žive i rade, naš odgovor je ne i naš odgovor mora da bude ne. Mi moramo da raspišemo referendum i dobijemo odgovor ne, zato što je Savezna Republika Jugoslavija suverena država, zato što je Republika Srbija država koja je u Ustavu zapisala da je država građana svih njenih naroda, zato što 27 nacionalnih manjina i etničkih grupa živi u Vojvodini i živi koristeći potpuno svoja prava, zato što u Vojvodini idu u školu na svom maternjem jeziku, zato što imaju svoja informativna glasila, imaju svoja kulturna udruženja. Zašto da samo jedna jedina nacija ne želi da koristi sva ona prava koja smo definisali Ustavom Republike Srbije. To moraju da im odgovore njihove vođe i oni koji njihove vođe podržavaju u secesiji i u želji za nezavisnim Kosovom i Metohijom. Građani Albanci, građani ove zemlje moraju da znaju da njihove vođe i oni sami koji nisu izašli na izbore snose krivicu zato što ne koriste svoja prava. Retke su zemlje u Evropi gde lokalne samouprave imaju takve nadleženosti kao u zemlji Srbiji. Javna komunalna preduzeća, upravljanje građevinskim zemljištem, sve ono što se tiče građanina jedne lokalne samouprave u ogromnoj meri se rešava u lokalnoj samoupravi. Ko im je branio da izađu na izbore i da steknu ta prava da koriste i lokalne i republičke i savezne izbore. Zato treba raspisati referendum i treba da damo podršku konačno rukovodstvuove zemlje. Treba da kažemo ne zato što drugi izjednačavaju terorističke akcije na Kosovu sa legalnim opcijama naše policije u sprečavanju terorizma na Kosovu.
Ima reč ministar Jorgovanka Tabaković.
Reč - dve o posredniku koji se traži od strane Albanaca i koji se sam velikodušno nudi, ne na način slobodnog prepričavanja njihovih akcija, već na način kako oni sami o sebi govore, i to kroz knjigu Zbignjeva Bžežinskog. To je čovek čije je ime vama verovatno poznato, bio je savetnik za nacionalnu bezbednost predsednika Sjedinjenih Američkih Država od 1977. do 1981. godine. To je jedan od najuticajnijih ljudi u Sjedinjenim Američkim Državama i danas. Nedavno je objavio knjigu pod nazivom: "Velika šahovska tabla, američko prvenstvo i njegovi geostrateški imperativi". Ovo delo liči na ono što bismo mi u našem jeziku nazvalinacionalnim programom i predstavlja viziju američke spoljne politike za 21. vek. Bžežinski je u svojoj knjizi brutalno otvoren, on više ne govori o zajednici ravnopravnih naroda, o suverenitetu država, o demokratskim međunarodnim odnosima i univerzalnoj primeni ljudskih prava. On priznaje da je to samo retorika. Bžežinski ne govori o ratu, ali pokazuje kako se kombinacijom pritisaka, ponudama za ekonomsku i političku saradnju i veštog korišćenja (naglašavam) međusobnih nacionalnih sukoba i unutrašnjih slabosti, može postići cilj da Amerika sačuva svoju imperijalnu premoć, makar za još jednu generaciju, a ako može i duže. Za one koji ne sarađuju, pa makar to bila i Kina, koju uvažavaju po svojoj veličini i moći, predviđeno je da im se spolja otvore svi njihovi unutrašnji problemi. Pokušaj interacionalizacijei stvaranja problema Kosova i Metohije je pokušaj disciplinovanja jedne države, države Srbije. Ito je Amerika, i to je njen nacionalni interes. Neka građani sami prosude koliko treba dozvoliti mešanje nekoga ko sebe smatra hegemonom, upoređujući svoje carstvo sa vizantijskim. Teška vremena u kakvima se nalazimo zahtevaju veliku mudrost. Mudrost može biti privilegija pojedinca, božji dar, ali je nesporno da postoji jedna mudrost, koju niko ne može da opovrgne, to je narodna mudrost. Referendum je takođe legalan način da ta narodna mudrost, a s druge strane i odgovornost, dođu do izražaja i niko ne može reći da je ovaj referendum zaklon za Vladu ili bilo kog pojedinca. Ovaj referendum je, u stvari, naša želja da toj Americi pokušamo pred svima drugima da stavimo do znanja da nas ostave na miru, samo da nas ostave na miru. Ja, koja sam sa Kosova i Metohije, nisam za to ni zaslužna, a ni kriva. Međutim, baš zbog toga što sam sa Kosova i Metohije, što mi tamo žive deca, ostatak porodice, prijatelji i svi ostali, dokazuje da sam posebno zainteresovana, da me ova država nagradi za svo strpljenje, što živim i što svi dole koji živimo, živimo i čekamo da se taj problem reši, da nas nagradi time što će nam pokazati čvrstu rešenost da ovaj problem počne da se rešava. Za početak smatram da je sasvim dovoljno da to rešavanje problema podrazumeva granice koje jesu i Ustav koji jeste, za sve ostalo moramo imati strpljenja i još mnogo, mnogo mudrosti. Nadam se da nam ni jedno, ni drugo ne manjka. Hvala vam. [[aplauz]]
Reč ima ministar Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, mnogi su danas govorili o tome šta nam se i kako nam se preti po pitanju Kosova i Metohije, zavođenja novih i rigoroznijih sankcija, ili još drastičnijih mera protiv Srbije i srpskog naroda, navodili su istorijske, kulturne razloge, govorili o mnogim činjenicama, o našoj teritoriji, zemlji i vodi, kako rekoše, ali čini mi se da smo malo pominjali i govorili o našem narodu na Kosovu i Metohiji, o ljudima koji dole žive, da je to naše najveće bogatstvo i da je to ono što pre svega ne smemo da izgubimo. Srbi su skoro izgubili Republiku Srpsku Krajinu, svoja vekovna ognjišta, svoje teritorije, svoje kuće, mnogi svoje porodice, ili bar svoje najbliže. Ne smemo dopustiti da nam se to ponovo desi na Kosovu i Metohiji, ne smemo zaboraviti da ne žive samo albanski separatisti na Kosovu i Metohiji i da oni imaju nekakvo ekskluzivno pravo da se otcepljuju, ili ne, od Srbije i Savezne Republike Jugoslavije, ili da prave nekakve svoje federalne ili konfederalne jedinice. Dole živi veliki broj pripadnika našeg naroda, veliki broj pripadnika drugih nacionalnih manjina, koji žele da kao lojalni građani, kao ljudi koji poštuju Ustav i zakon ove zemlje, ostanu da žive tamo gde su decenijama živeli. Neko je pre neki dan u Beogradu rekao - referendumsko pitanje nije: da li će se neko, odnosno strane sile mešati u naše unutrašnje pitanje ili ne, nego hoćemo li živeti pod sankcijama ili ne. Kažu, još, neki: "Šta nas briga za Kosovo i Metohiju, dole nemamo ni pedalj zemlje, mnogo nas to ne interesuje". Zamislite kada bismo na takav način razmišljali i o svim drugim delovima naše Srbije? Pa, danas je Kosovo i Metohija, sutra(kakosu namdanas najavila gospodaMurić i Kučević), na dnevnom redu bi bila Raška oblast, potom bi se našli neki pametni koji bi stavili i Srbe iz Vojvodine u takvu poziciju, i tako doveka. Nikada ne bismo mogli da kažemo - kraj, završili smo pitanje konstituisanja i opstanka naše države i možemo da radimo i živimo kao i sav normalan svet, kao i svi ostali. Danas je predstavnik partije "Sulejman Ugljanin" ovde rekao da lažemo i iskrivljujemo istinu (i to grubo), kada kažemo da niko ne krši prava nacionalnih manjina na Kosovu i Metohiji, i uopšte u Srbiji, a onda je kao primer za to naveo, verovali ili ne, izbore, novembarske, iz 1996. godine. To je bio primer kršenja prava nacionalnih manjina. Pustite vi nas, naše političke stranke, da se mi sukobljavamo oko izbornih pravila, oko toga da li je vlast prekršila, i da li nije, ali to sa pravima nacionalnih manjina nema nikakve veze. U našoj zemlji je naša Skupština (ne ova, već skupština nekadašnje Jugoslavije) ratifikovala sva dokumenta, koja po najvišim međunarodno-pravnim standardima štite prava nacionalnih manjina, i međunarodni pakt o građanskim i političkim pravima, i međunarodni pakt o ekonomskim, socijalnim i kulturnim pravima, i evropsku konvenciju o ljudskim pravima, i sve to na najbolji način sprovodi u delo. Pa se postavlja pitanje, šta to nedostaje Albancima na Kosovu i Metohiji, šta to nedostaje pripadnicima možda i nekih drugih nacionalnih manjina, ili veroispovesti u našoj zemlji? Ne, nedostaje im ništa. Da li loše žive Albanci na Kosovu i Metohiji? Ne. Žive mnogo bolje nego Srbi. Imaju daleko veću ekonomsku moć, jer dobar deo njih ne poštuje zakone ove zemlje, dobar deo njih ne plaća porez našoj Srbiji, a Srbi to plaćaju. Šta im onda nedostaje? Podsetiću vas na izjavu Ibrahime Rugove iz 1992. godine. Mnogi iz inostranstva više ne žele da nas podsećaju na tu izjavu, a mnogo puta su je pominjali 1993. i 1994. godine. To je bio zahtev Ibrahima Rugove da Kosovo i Metohija imaju isti državno-pravni status, a to je zahtev upućen tzv. međunarodnoj zajednici, isti državno-pravni status kakav ima Republika Srpska Krajina. Zašto Ibrahim Rugova to više ne traži? Zašto ga na to ne podseti bilo ko iz Sjedinjenih Država ili neke druge zemlje. Traže iz Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju da dopustimo njihovim emisarima da oni ispituju šta se to događa na Kosovu i Metohiji, da nam oni određuju kakve mere Vlada Republike Srbije mora da preduzme, šta je to što moramo da učinimo da ih umilostivimo. Kako da poštujemo i da slušamo nekoga ko nas je isključio iz svoga članstva? Postoji li to bilo gde? Ima li bilo kakve logike u tome? Mnogi su iz sveta govorili da srpska policija, pa čak u poslednje vreme i neka srpska paravojska, izmislili su naravno, maltretira Albance na Kosovu i Metohiji, oni su "jadni i ugroženi". Da malo dopunim ono što je govorio gospodin Peručić za ovom govornicom, strana sredstva informisanja, strana i javna glasila nam nisu ni malo naklonjena. Oni već iz milošte nazivaju pripadnike terorističkih bandi na Kosovu i Metohiji nekakvim simpatičnim gerilcima Oslobodilačke vojske Kosova. Zaboravljaju kakav je stvarni status tih ljudi koji divljaju na jugu Srbije. I, ne pada im na pamet da tako nešto promene. Kada kažu, a u svakom svom izveštaju to napominju i ne zaboravljaju da preskoče, da je 90% Albanaca na Kosovu i Metohiji, postavlja se pitanje, prvo, po kome je to popisu, a drugo, koliko je to procenata Britanaca na Foklandskim ostrvima, koliko to ima pripadnika, kao što to danas neko reče, Holanđana na Arubima i nekih drugih? Nema ni jednog. Ali su zato vodili krvavi rat i vodili bi ga do istrebljenja, da neki drugi nisu potpisali kapitulaciju i prihvatili da te teritorije, na kojima ih uopšte nema, njima i ne pripadaju. Što se tiče medijske sfere, da malo o tome kažem, ne bih mnogo, dakle iz domena nadležnosti moga ministarstva. Američki informativni centar predstavlja pravu logističku bazu i podršku albanskim separatistima. Znaju to svi odavde. Oni vode medijsku kampanju. Sve što se dogodi i kako se dogodi, oni su u stanju da drugačije predstave, da na potpuno suprotan način prikažu realne događaje, da u svemu pomognu šiptarske separatiste i da posle svega toga kažu, kako su oni dole samo kako bi ustanovljavali stepen kršenja nacionalnih prava pripadnika albanske nacionalne manjine. Neko će reći da smo možda ksenofobični, da ne želimo da sarađujemo sa svetom. To je besmisleno. Mnogo volimo da gledamo i francuske i američke filmove, ukoliko su vredni. Mislimo da isto i oni treba da gledaju dobre srpske filmove, dobre srpske pozorišne predstave. Imamo mnogo lepih planina, reka, neka dođu, neka skijaju, neka se kupaju, ili pecaju, biće nam dragi gosti. Ali nam nisu potrebni kao politički emisari, koji će određivati političku budućnost jednog dela naše zemlje, suverene Srbije. Nisu oni nas pitali kakav će status imati Kalifornija, kakav će status imati Bavarska,kakav će status imati Alzas. Nećemo ni mi njih pitati kakav državno-pravni status treba da imaju Kosovo i Metohija. Ustav Srbije nam je to odredio, građani Srbije poverenjem koje su dali i poslanicima u Narodnoj skupštini i ovoj vladi Republike Srbije, o tome su već dovoljno rekli. Malo pre je predstavnik SPO ovde vređao pripadnike i predstavnike SRS, a predstavnicima Vlade zamerio što su zaboga, eto, odgovarali na optužbe nekih drugih političkih stranaka. Pa, ne mislite valjda dakada neko uđe u Vladu, da on postaje nemušt ili nem, pa neće da odgovara svojim političkim protivnicima, nego će da pušta da ga oni napadaju, a da on ništa ne učini. Nikada ne bih koristio onakve izraze kao što su: glupost, kratka pamet itd., ali to je neko drugi izdiktirao, nekome drugome je to palo na pamet. Ali, nemojte da zaboravite da članovi ove vlade i predstanici Srpske radikalne stranke nikada nisu podržavali bombardovanje Republike Srpske od strane NATO pakta. A, čovek koji je malo pre bio za ovom govornicom je doslovce rekao - da NATO nije jednostran i da akcije NATO pakta moraju biti podržane. To se nama nikada neće dogoditi i zato još jedanput pozivamo i sigurni smo da će građani Srbije i srpski narod, ukoliko narodni poslanici i Narodna skupština donese odluku o raspisivanju referenduma, reći da ne prihvataju strane pritiske, strane ucene, ili kao što neko pre neko veče na televiziji reče od poljoprivrednika - samo nemoj više da nam pomažu. Hvala vam. Možemo to mi i sami.
Potpredsednik Vlade, dr Vojislav Šešelj je tražio da odgovori narodnom poslaniku Ivanu Kovačeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, strpljivo sam sedeo satima iščekujući gospodina Kovačevića ili nekog drugog iz njegove poslaničke grupe. Međutim, ugrabiše priliku, kada sam izašao napolje da odgovaraju, da me demantuju. Ali, zapravo, šta je postigao gospodin Ivan Kovačević, samo je potvrdio moju jutrošnju konstataciju. Ovo što je govorio gospodin Ivan Kovačević su nove obmane. Prvo, obmane o planu Z-4. Plan Z-4 je bio toliko loš da ni jedan ozbiljan srpski političar ili jedna ozbiljna srpska partija se nisu usudili da ga prihvate, ni iz Srbije, ni iz Srpske Krajine, ni vladajuće ni opozicione. Prihvatio je samo SPO. Gospodin Kovačević je ovde nabrajao da je po tom planu Z-4 Srpska Krajina imala predsednika Republike, parlament, vladu, monetu, zastavu, grb i narodne predstavnike itd. Suštinu je, naravno, prikrio. Po planu Z-4 Srpska Krajina je svođena samo na 1/4 svoje teritorije. Plan Z-4 nije obuhvatao istočnu Slavoniju, nije obuhvatao Baranju, nije obuhvatao zapadnu Slavoniju i prepolovljavao je zapadni deo Srpske Krajine. Nije bilo srpskog političara koji je smeo to da prihvati. Naravno, okupirana je sada cela Srpska Krajina. Ali bi posledica bila ista, sa više ili manje prolivene krvi. I da je prihvaćen plan Z-4 Srbima tamo ne bi bilo opstanka. To je suština. Drugo, gospodin Drašković je tražio hrvatsku zastavu na srpskom Kninu nekoliko godina pre okupacije Republike Srpske Krajine. I, nije ni malo slučajno što gospodin Drašković od 1991. godine pa naovamo nikada nije smeo da ode ni na teritoriju Republike Srpske Krajine, ni na teritoriju Republike Srpske, pa nikada ni u svoje rodno Gacko. Ta činjenica mnogo govori. Dobro je što su danas mnogi poslanici SPO za ovom govornicom podržali referendum i podržali odbacivanje stranog mešanja u naše unutrašnje poslove. To je važan pomak nabolje u njihovoj političkoj orijentaciji. Ali, do juče je rukovodstvo njihove stranke tražilo internacionalizaciju, internacionalizaciju istine, kako su govorili. Kažu, toliko je istina na našoj strani da jednostavno te zapadne sile ne mogu, nego da presude u našu korist. A, istina je bila na našoj strani u slučaju Republike Srpske Krajine. Istina je bila na našoj strani u slučaju Republike Srpske. Šta je bilo? Bilo je bombardovanje, bilo je bombardovanje srpske dece, srpskih sela i gradova, srpskih škola i bolnica. Što je dokaz da se zapadne sile ne rukovode principima, ne rukovode se pravom i pravičnošću, ne rukovode se humanizmom, nego interesom. I u ovom slučaju, njihov je interes da razdrobe Srbiju i unište naš narod. I ovoga puta pomažu srpske neprijatelje materijalizovane u albanskim separatistima. Tako su radili i po pitanju Srpske Krajine i po pitanju Republike Srpske. Dame i gospodo, što se tiče ovog teksta koji je Drašković malopre izdiktirao Ivanu Kovačeviću, to nije ništa novo . Što se tiče istina i laži u politici, postoji čitav niz primera, ali ja time ne bih opterećivao Narodnu skupštinu. Znate, gospodin Drašković je mene nedavno tužio. Ja ću sutra izaći na pripremno ročište. Sa ogromnim zadovoljstovom očekujem taj sudski proces. Tamo ćemo dokazivati ko se u politici služio lažima i obmanama. Dokaza je toliko da će se mnogi časni i pošteni ljudi iz vaših redova postideti što su ikada uopšte bili članovi Srpskog pokreta obnove. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Goran Jocić. Neka se pripremi Milutin Đurić, narodni poslanik. Hoću da vas obavestim da ima još 10 prijavljenih diskutanata.
Dame i gospodo narodni poslanici , politički stav Srpske radikalne stranke je jasan. Poštujemo pripadnike svih nacionalnih manjina, sve građane, bez obzira na rasu, veru i pol. Poštujemo sve građane države Srbije koji poštuju Ustav i zakone države Srbije. Zalažemo se da svi budu izjednačeni u pravima, ali se oštro suprotstavljamo da pojedine grupe građana imaju više prava od drugih, bilo da su to Turci, Srbi ili Šiptari. Kosovo i Metohija je deo Srbije. Status Kosova je rešenpostojećim ustavom. Probleme ćemo rešavati sami, bez ikakvih stranih posrednika. Siguran sam da će predlog srpske vlade, o kojem ovde raspravljamo,podržati srpski narod i građani Srbije i da će se odlučno suprotstaviti stranim mešetarima, koji bi da zavire svuda i na svako mesto. Dame i gospodo narodni poslanici, država Srbija je suverena država i takva će biti. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Milutin Đurić. Neka se pripremi narodni poslanik Miloš Jojić.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče, neće biti prvi put da za govornicom Narodnog parlamenta Srbije, najvećeg narodnog demokratskog doma , govorimo o pokušajima svojatanja Srbije i Jugoslavije, pokušajima da se sudbina ovog naroda kroji van granica ove zemlje, željama moćnika sa Zapada da jednu suverenu državu podele na delove kojima će lakše ekonomski i politički manipulisati. I ovog puta je Srbija na dnevnom redu brojnih sastanaka nazovi grupa i kvazi institucija demokratskog svetskog sistema, ali sa ciljem da joj se zada još jedan udarac, pored bezbroj zadatih i unapred isplaniranih. Ovog puta je na redu Kosovo i Metohija, kolevka srpske civilizacije, ognjište najstarije države na Balkanu, preteče svih potonjih Jugoslavija. Kolevka jedne Srbije i vazda jedine, trebalo bi, po njima, da bude centar albanskih separatista. Po scenariju Zapada, Kosovo i Metohija bi trebalo da bude treća republika u Srbiji,odnosnoSaveznoj Republici Jugoslaviji, a zatim dolaze Sandžak, pa Vojvodina i tako redom. Sve to prati dobro poznata svita kojaodparlamenta do neke druge svetske institucije u svetu ponavlja istu brigu o demokratiji u Srbiji, sudbini i pravima albanskog naroda,do kojeg im je stalo isto onoliko koliko i do svih onih koji mogu da utiču na narkomafiju i svetske poslove kriminala, trgovinu oružjem, ekološkim otpadom i starim tehnologijama. Zbog toga Zapad i hoće da Kosovo i Metohiju tretira kao problem Jugoslavije, kao evropski i svetski bauk , ne bi li konačno ostvario cilj čija je realizacijapočela 1991.godine. Po ko zna koji put govornica srpskog parlamenta mora da budebastion istine, pravde i očuvanja integriteta zemlje, koja je mnoge druge učila demokratiji i miroljubivoj politici. Još jednom, ovo mora da bude govornica za kojom će poslanici zaboraviti na sve političke nesuglasice i okrenuti se odbrani časti Srbije i očuvanju otadžbine.Očigledno je došao čas istine i odluke iza koga nema uzmicanja ni za stopu. Pravdanja i praštanja nema ni za kogako bi , kao nekada davno Branković,da izda Kosovo i Metohiju. Kosovo i Metohija je bilo mesto i ostalo mesto za velike bitke, ali i pobede , ne samo mesto za pesme, nego i za život srpskog naroda. Kad u ovom parlamentu govorimo o pravimai demokratiji u Irskoj, Baskiji,francuskim departmanima ili američkim republikama , koje bi da se otcepe, ali su snagom oružja u tome sprečeni , da li ćemo dozvoliti da se ime Srbije i Kosova povlači od nemila do nedraga? Nećemo. Srbija je zemlja otvorena srca. Mi smo narod poznat po gostoprimstvu.So i pogača sačekaće svakog ko je dobronameran, ali ne i onog koji nam na plišanom jastučetu donosi nož za pod grlo srpskom narodu ili još jedan hatišerif. Lekciju o Kosovu i Metohiji smo davno naučili. Mi smo svoja iskustva skupo platili da bismo neke greške ponavljali. Zbog toga duboko verujem da će referendum biti jedini i pravi način da građani i narod Srbije kažu da je pitanje Kosova i Metohije unutrašnje pitanje Srbije.
Zahvaljujem. Ima reč poslanik Miloš Jojić. Neka se pripremi narodni poslanik Miodrag Dišić.
Uvaženo predsedništvo, gospodo narodni poslanici, srpski narod je dobro poučen iskustvima iz dobrih namera zapadnih sila kada su u pitanju srpski interesi. To su pokazali u prethodnom ratu na prostoru Republike Srpske i prostoru Republike Srpske Krajine. Neosporno je da smo doživeli pravi debakl u tom ratu. Sada žele da se presele u Srbiju po već odavno isplaniranom scenariju, da nam opet "pomažu". E, ne treba nam više njihova pomoć. Mi, srpski radikali, odavno smo predvideli da će nam se desiti ovo što nam se dešava. I ranije, pre svih , izjašnjavali smo se protiv internacionalizacije kosovskog pitanja. Ako bi narod Srbije dozvolio učešće stranog faktora u rešavanju kosovsko-metohijskog pitanja, to znači i pravo na arbitriranje. Vrlo dobro znamo kakva je naklonost međunarodne zajednice premašiptarskim separatistima. Znamo da su1981. godine šiptarski separatisti pokušali nasilno otcepljenje Kosova i Metohije, da su preko 30 godina vodili politiku zastrašivanja i proterivanja Srba sa njihovih vekovnih ognjišta. Znamo da se na Kosovu i Metohiji sada radi o klasičnom terorizmu. U svim civilizovanim zemljama takav terorizam se sprečava svim sredstvima u cilju očuvanja mira i bezbednosti građana. Naša Vlada je spremna i pokazujue dobru volju da sedne za sto sa ovlašćenim predstavnicima Albanaca, sa spremnošću da razgovara o rešenjima koja su poznata u svetu u oblasti autonomija i nacionalnih manjina. Kosovo i Metohija predstavljaju svesrpski nacionalni interes. Kada je to u pitanju, nema drugih interesa . Tu mora postojati politički konsenzus svih patriotskih partija oko rešenja ovog pitanja. Vrlo mi je žao što danas nije prisutan Jožef Kasa. Ako su tačne tvrdnje da gospodin Kasanajavljuje da će tražiti od nadležnih saveznih organa da vojvođanska deca služe vojni rok u Vojvodini, smatram da je gospodin Kasa, a evo i danas se pojavljuje Čanak, direktni podstrekač nemilih radnji i događaja, koji su se desili po istom scenariju pre rata od bivših republika u SFRJ i da su vrlo komotni u davanju takvih izjava. Na kraju da kažem, ako nismo bili toliko složni oko Republike Srpske i Republike Srpske Krajine, bar budimo složni sada, kada je Srbija u pitanju i bićemo toliko jaki, koliko budemo složni. Hvala lepo. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Miodrag Dišić. Neka se pripremi narodni poslanik Milun Barać.
Kolege poslanici, gospodine predsedniče, u diskusijama pojedinih poslanika danas ovo referendumsko pitanje se shvata kao pitanje rata ili mira. Čak pojedini poslanici iz nekih delova Srbije otvoreno unapred prete da to neće moći proći. Možda to jednom i bude referendumsko pitanje, ukoliko ne budemo bili u stanju da drugim načinima i sredstvima odbranimo državu Srbiju i naš narod. Jedan drevni vojkovođa je davno izgovoriojednu rečenicu, koju ću vam pročitati: "Rat neka rodi mir, mir neka spreči rat". U ovoj rečenici mogla bi da se nađe sva srpska nacionalna istorija. Šta da učine danas Srbi, kada rat na Kosmetu, koji traje u svim svojim vidovima još od velike seobe Srbalja, nije doneo mir? Kada taj varljivi mir, koji smo u stalnom ratu povremeno uspostavljali, nije u stanju da spreči novi rat. Šta da radi srpski narod, svestanda dosadašnji i stalni rat nije doneo mir? Da li da posluša ovog drevnog vojskovođu, pa da kaže: Mir rat neka spreči -ili da se opredeli za prvi deo ove njegove rečenice i počne da udara u ratne bubnjeve? Gospodo narodni poslanici, Srbija je danas na udaru katolicizma i papokratije, Srbija je smetnja ostvarenju globalnih interesa zapadnih sila i smetnja novom svetskom poretku. Mi danas nemamo pravo na defetizam i pasivnost, ni ova naša nova vlada, ni ova skupština, ni srpski narod u celini. Ne smemo imati iluzija da ćemo popuštanjem, sklapanjem bilo kakvih sporazuma umilostiviti zapadne sile da shvate da je Kosovo unutrašnje pitanje Srbije i da ćemo ga mi u direktnom razgovoru sa albanskom nacionalnom manjinom rešavati po najvišim demokratskim standardima i demokratskim principima u okviru ustava naše države Srbije. A on mora biti jedina platforma. Mi smo danas ovde čuli da Vlada nema platformu, da treba da uslagašavamo platformu, još da formiramo okrugli sto o Kosovu. Pa, nećemo valjda pitati sve registrovane političke partije, a znate koliko ih ima i znamo sve njihovelidere, kakvu oni platformu imaju o Kosovu. Gde bi nas to odvelo? Ovaj varljivi mir na Kosovu će trajati i samo će tako i biti na Kosovu, ako se na toj teritoriji uspostavi specijalni status, ako Kosovo dobije statusfederalne jedinice u okviru SR Jugoslavije, status konstitutivne jedinice. Sve bi to odložilo manje ili više budući sukob na tom području. Mi to ni po koju cenu ne smemo dozvoliti. Sve su to upravo rešenja koja, vidite, ovih dana i predlažu tzv. međunarodna zajednica, odnosno zapadne sile, rešenja koja upravo idu u tom pravcu. I sa tih pozicija rešavanje pitanja albanske nacionalne manjine. Ako nam je ikada bila potrebna svest o nedeljivosti srpske državne teritorije, ona mora danas da dođe do izražaja više nego ikada. Srpski narod ne treba da udara u ratne bubnjeve, ja i ne želim da ga pozivam sa ove govornice da to uradi, ali ne sme ni dozvoliti da varljivi mir na Kosovu bude rešenje u interesu zapadnih sila. To ne sme biti ni alibi za gubitak bilo kog dela srpske državne teritorije, posebno ne Kosova. Danas će to biti Kosovo, sutra Stara Raška, pa Vojvodina, pa možda od onoga što ostane nekom će pasti na pamet da odvaja Šumadiju, možda Mačvu ili Jadar. Naš stav o celokupnosti državne teritorije, naše nepristajanje na kolonijalni status, kakav nam se nudi, na američki protektorat mora jasno da bude rečen i ovde u ovoj skupštini i da se oseti u svakom potezu ove nove srpske vlade. Nadam se da će to i narod na ovom referendumu glasno reći. Što se tiče samog referenduma, on ima svoj smisao i svoju težinu. Smatram da referendum i treba da postane stalna odgovornost i verifikacija svih onih, koji rade na ključnim mesetima ili su u situaciji da donose važne odluke. Ne možemo se sada pitati i danas smo imali prilike ovde da se pitamo, zašto u nekom vremenu nismo pitali narod za ovo ili ono. Ako je i neka prethodna vlada to propustila da uradi, to ne znači da narod više ne smemo ili ne možemo pitati ubuduće. Mi sada imamo novu Vladu Srbije, u kojoj su radikali preuzeli deo odgovornosti za sudbinu države i naroda. Ako jeovaj referendum za početak zbivanja narodne volje i za ubuduće, mi to jasno podržavamo i pozivamo građane Srbije da izađu na ovaj referendum. A u njihovu volju mi, srpski radikali, nikada nismo ni sumnjali i uvek smo tu volju poštovali. Hvala. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Milun Barać, a neka se pripremi narodni poslanik Džemail Suljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo sa ove govornice stekli utisak, i to je dobro, da smo svi složni u jednom, a to je da treba da se glasa protiv stranog mešanja u unutrašnje interese naše zemlje. Mi iz Srspke radikalne stranke, poučeni ranijim iskustvom, koje smo imali na primeru Republike Srpske Krajine i Republike Srpske, gde smo na delu imali primer uvođenja zapadne demokratije, ovog trenutka imamo isti stav po pitanju Kosova i Metohije i smatramo da je vreme da se srpstvo složi i da kažemo Zapadu da nam je dosta uvođenja njihove i takve demokrtije, od koje nam puca koža. Dame i gospodo narodni poslanici, mi imamo situaciju na Kosovu da se brani nacionalna šiptarska manjina , tobože da suoni ugnjetavani od strane aktuelnog srpskog režima. Međutim, to nije tačno. Šta bi, recimo, činila Amerika u situaciji kada joj ubijaju policajce, koji su dužni po službenoj dužnosti da zaštite svakog građanina zemlje. Pa, zna se, normalno, oni se protiv terorista bore nemilosrdno, a to znači da svaki terorizam mora da se uništi u celom svetu i tog principa se drže. Naravno, samo kada je u pitanju srpski narod to ne važi, što znači da imamo dvojne principeovde, prema nama, Srbima. Cilj je, dakle, da se rasturi srpska država. A mi, Srbi, danas imamo jednu srećnu okolnost što imamo čvrstu i stabilnu Vladu, koju podržava 4/5 poslanika u ovom parlamentu i takvu vladu mora da uvažava taj svet. Ta vlada se drži jednog programa i jednog principa, a to je ustav i zakon ove zemlje, koji mora da se poštuje od svakog građanina. Ako ga mi Srbi poštujemo, ako se mi pridržavamo ustava i zakona, onda mora da se pridržava svaki građanin ove zemlje i normalno je da u skladu sa ustavom i zakonom ima i svakakva prava. Dame i gospodo, narodni poslanici, mi smo imali u istoriji istorijsku bitku na Kosovu. Car Lazar u to vreme nije imao drugoga izbora. On nije mogao da kaže Turcima: Vi uđite u moje dvore, uđite u Srbiju i radite šta hoćete. Jer on nije mogao tada i posle toga da je to uradio da nosi mač i krunu na glavi. Zato i mi Srbi nemamo danas izbora i moramo odlučno da se suprotstavimo toj i takvoj politici Zapada. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Džemail Suljević, a neka se pripremi narodni poslanik Sanja Čeković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, kao član ovog Parlamenta zaista bih želeo da dam svoj doprinos onoliko koliko me moje intelektualne, političke i druge mogućnosti služe. No, zaista, ono što me zabrinjava, sudeći na osnovu popriličnog broja diskutanata, čini mi se da se ne poseduje smisao za političku realnost po pitanju ukupne situacije u kojoj se nalazimo. To može biti veoma problematično, posebno ako neko svesno ne želi da bude politički realan. Takva politika je pogubna i predstavlja obmanu sopstvenog naroda i građana naravno. A neko ko nije svestan da nije politički realan, onda on živi u zabludi. Ja vas molim, moramo dobro, kad istupamo za ovom govornicom, razmisliti o onome o čemu govorimo - je li to realno ili je nerealno. Jer, iznositi neke stavove i gledanja na sadašnjost, na 21. vijek i formirati stav i političku filozofiju iz srednjeg vijeka, na bazi mitološke i epske poezije, zaista to će odvesti i ovu državu i njene narode u propast, jer onda neće nam pomoći što ćemo kukati svi zajedno da nas svijet ne razumije, da svijet mrzi Srbe, da svijet želi da razbije Jugoslaviju i Srbiju itd. Ja sam sasvim sigurno ubeđen u sledeće: da svijet ne mrzi Srbe, da međunarodna zajednica želi dobronamerno da se uključi u riješavanje političke krize u sadašnjoj Jugoslaviji. I ovaj referendum, lično nemam ništa protiv referenduma, referendum je jedno demokratsko sredstvo da se proveri volja građana, da se proveri volja naroda, ali u ovoj situaciji on je sasvim nepotreban, on je sasvim bespredmetan. Jer, dovoditi u situaciju i izazivati sudbinu jednog naroda i građana i ove države i proveravati njegovu hrabrost sasvim je nepotrebno, jer i ovaj parlament i predsednik Jugoslavije i predsednik Srbije znaju mnogo dobro, i Vlada, da će najveći broj građana ove države reći "ne". (Jedan glas iz sale: U čemu je onda problem?). E, sad se postavlja pitanje u čemu je onda problem. (Glas iz sale: Problem je u tome što ste se uplašili.) Ne, ja se uopšte ne plašim. Postavlja se pitanje mogu li predstavnici Vlade Republike Srbije ili Republike Srbije i Jugoslavije naći dogovor sa predstavnicima albanskog naroda na Kosovu. Ja sam ubeđen u to da ne mogu, posebno ne tražiti rešenja u okviru postojećeg Ustava Srbije i Jugoslavije. To je moj stav. Nemojte mi zameriti. A na kraju krajeva, i da zamerite nije ni važno. [[Žagor i negodovanje u sali.]] Šta će se dogoditi tada? Šta će biti dalje? Ako se ne dogovore predstavnici Srbije i Jugoslavije sa Albancima na Kosovu, onda sasvim sigurno međunarodna zajednicaneće okriviti Albance, jer oni nemaju protiv međunarodnih predstavnika, nego će okriviti predstavnike Srbije i Jugoslavije. U tom slučaju šta se dalje može dogoditi? Onda, moguće je očekivati Dejton 2. I onda će ih pozvati tamo i izdiktirati šta treba da rade. (Negodovanje u sali.) Ja vas molim, voditi inat sa međunarodnom zajednicom, sa Evropom, jer smo mi deo Evrope, sasvim sigurno vodi unedogled i u nerešenje svih krupnih političkih pitanja koja postoje u ovoj zemlji. Mi moramo biti realni, politički realni i moramo prihvatiti evropske i svetske standarde. Mi često slušamo, i za ovom govornicom danas smo čuli, da predstavnici nesrpskih naroda uživaju sva prava po najvećim evropskim i svetskim standardima. Čak je postavljeno pitanje: Šta fali Bošnjacima u Sandžaku? Postavljam pitanje: Šta nam ne fali? [[Žagor i negodovanje u sali.]] U Sandžaku policija vrši teror već osam godina. (Negodovanje u sali.) Vojska je vršila teror 1992. i 1993. godine. Za to postoje argumenti. Ti argumenti nisu samo moji ili predstavnika institucija bošnjačkog naroda Sandžaka i Jugoslavije. Ti argumenti su argumenti mnogih nevladinih institucija, kojih ima i ovde u Beogradu, u Jugoslaviji, u Srbiji, itd. kao i izveštaji međunarodnih institucija. Neki predstavnici međunarodnih institucija su obilazili Sandžak i druga područja Jugoslavije i Srbije i u to su se uverili. Ako smatrate da nije tako, da ne vlada teror i dan danas u Sandžaku nad bošnjačkim stanovništvom, dozvolite da formiramo komisiju pa da se u to uverite. Ako to ne bude istina, onda ja prihvatam da mi se sudi, molim vas. Uostalom, zato imaju i argumenti. Moramo se vratiti kod političke realnosti. Šta to nama smeta, molimvas? (Jedan glas: Objasnite.) Naravno. (Jedan glas: Šta vam smeta?). Sve. Moramo shvatiti sledeće - da moja deca i deca moje dece neće se složiti nikada da uče isključivo samo srpsku kulturu, istoriju, tradiciju, geografiju itd. [[Žagor.]] Učiće i bošnjačku i naravno srpsku i evropsku i svetsku. Drugo, moramo biti realni, ljudi moji, ne možemo se složiti, ni Novi Sad, ni Kragujevac, ni Kraljevo, ni Novi Pazar itd. da nam odavde stalno neko postavlja ko će biti predsednik suda, ko će biti sudija, ko će biti šef policije, ko će biti inspektor itd. [[Žagor u sali. Jedan glas: I predsednik države.]] Predsednik je nešto drugo i odlučuje se glasanjem. Da vam još nešto kažem, da ne bi bilo zablude, jer je zaista mnogo dezinformacija za zadnjih pet, šest, sedam godina o Sandžaku, o fundamentalistima, o ekstremistima, o teroristima itd. Posebno su takve dezinformacije širili režimski mediji. Opšte je poznato da ni jedan predstavnik stranke kojoj ja pripadam ili bilo koje druge stranke koja zastupa garađane Sandžaka, posebno Bošnjake, nije izvršio ni jedan atak na ništa što je srpsko ili što je državno ili bilo čije. Nikakav atak nije izvršio. Na kraju krajeva, znate dobro i za politička suđenja, da je oko 45 njih osuđeno na 168 godina zatvora. Odležali su blizu 100 godina.
Vreme gospodine Suljeviću.
Mislim da je veoma korisno da čujete i drugačija mišljenja. Nijedan od tih osuđenika nije izvršio nikakav prekršaj, niti krivično delo. Da ne govorim o ekonomskoj diskriminaciji, o nacionalnoj diskriminaciji, o kulturnoj i obrazovnoj asimilaciji i niz drugih problema, o čemu ćemo, ja se nadam, uskoro imati priliku da specijalno o tome razgovaramo. Ono što traži bošnjačko, Muslimansko nacionalno vijeće - do sada je bilo muslimansko, a sada je bošnjačko, veće Sandžaka nije ništa anahrono, nije ništa nenormalno - upravo se radi o onome što današnja Evropa i svet ima, ono što je prihvatljivo za demokratski svet. Dakle, to su evropski principi. Ono što je naš zahtev, to je dakle da se i ova država po principu i po evropskim modelima regionalizuje, kao što je na primer Austrija regionalizovana, kao što je Španija regionalizovana.....
Vreme, molim vas.
Izvinjavam se, sleći put mi smanjite minut.
Reč ima potpredsednik Vlade Republike Srbije, gospodin dr Vojislav Šešelj. (Replika.)
Dame i gospodo, gospodin Suljević je izneo vrlo teške optužbe protiv političkog i pravnog sistema u Srbiji i protiv vlasti u Srbiji. Te optužbe se moraju dokazati. Vi govorite gospodine Suljeviću o policijskom teroru, a niste bili u stanju ni jedan jedini primer policijskog terora da navedete. U čemu se sastoji taj policijski teror? Govorite o hapšenjima, političkim suđenjima i robiji. U zatvor se išlo samo zbog posedovanja zabranjenih vrsta oružja. Dugih cevi, kako se to kaže. Samo se zbog toga išlo u zatvor. Što se tiče stanja u Raškoj oblasti, pre svega u Novom Pazaru, tamo je vlast do sada bila isuviše bolećiva, pa je pojedinim ljudima i grupama dozvoljavala mnogo više od onoga što bi bilo dozvoljeno u drugim delovima Srbije kada je reč o kršenju pozitivnih pravnih propisa. Šverca je bilo svuda u Srbiji, najviše u Raškoj oblasti. Odavde su ljudi u konvojima putovali da bi tamo kupovali robu iz inostranstva, za koju nije plaćena ni carina, ni akcize, ni porez, ni bilo šta drugo. Vlast je bila bolećiva, pa je razmišljala da im se učini, ne bi li se malo primirili, pa kada ih prođe ova stihija valjda će se normalnije ponašati. Izgleda da je to delovalo sasvim u suprotnom pravcu, pa su se neki politički činioci tamo osilili, pa iz toga izvukli zaključke da se može sa srpskom državnom teritorijom poigravati, da se može računati na podršku stranih sila u procesu razbijanja Srbije, da to pruža šansu za izdvajanje itd. Vi se žalite što vaša deca moraju da izučavaju srpsku istoriju. Koju istoriju da izučavaju, gospodine Suljeviću? (Suljević sa mesta: Bošnjačku.) Koju bošnjačku? Istorija Bosne je srpska istorija. U potupnosti srpska istorija od Kulina Bana, pa do poslednjeg Kotromanića, do pada u tursko ropstvo. Vi ovako krenite po generacijama. Vaša generacija, pa generacija vaših očeva, vaših dedova, pa pradedova i dolazite do srpskih korena. Šta dalje? Nateraćete mene da se malo pozabavim vašom porodicom i da vam tačno ukažem od koje prodice potičete. Sada ste lansirali bošnjačku naciju i hoćete zdravo za gotovo da vam to prihvatimo, a do juče su knjige objavljivane, dokazivano postojanje muslimanske nacije. I Kasim Suljević, jedan od glavnih ideologa, njegovu knjigu sam čitao, pa Muhamed Filipović, pa Maksut Rizvić, pa Hasan Sušić, pa mnogi drugi. Napisali ste tone knjiga, čitave šume su posečene da bi se te knjige štampale, sada to odjednom bacate i hajde da nove šume sečemo. [[aplauz]] Hajde sada da dokazujemo da ste vi iz Novog Pazara Bošnjaci, a Bosne ni videli niste. Ja ću vam dokazati koji su od vas Rovčani, koji su Bjelopavlići, koji su Vasojevići, koji su iz kog plemena i kada primili islam. Bilo ih je koji su u prošlom veku, krajem prošlog veka primili islam. Pa, da se vidi to i da se jednom demistifikuje. Opet napominjem, ne sporimo vam puna verska prava, čak i nacionalna. Smatrajte se čime god hoćete. Ja toliko volim srpski narod i toliko sam ponosan što sam Srbin da mi nikada na pamet ne pada da bilo koga na silu teram da bude Srbin, ako on to ne želi. Vi ako ne želite to da budete, ne morate. Niko vas terati neće. Bilo bi ponižavajuće za srpski narod da bilo koga na silu teramo da bude Srbin, ako on to ne želi. Nismo mala deca, učili smo škole, čitali smo knjige, bavili smo se naukom, znamo valjda neku faktografiju, znamo neke činjenice. Sada će vam neko lansirati da ste Japanci i vi ćete reći da ste Japanci. Neko će dokazivati da ste došli sa Marsa i vi ćete reći Marsovci. Vata nas vrtoglavica od tih vaših stalnih promena. Nemamo više ni šuma da vam štampamo knjige u kojima ćete dokazivati šta ste. Što se tiče vašeg zalaganja za strano mešanje, te zapadne sile koje žele da se mešaju, i još ni jednom nisu rekle šta je to što nemaju Albanci na Kosovu i Metohiji, a morali bi da imaju? Šta je to što piše u pravnim dokumentima Ujedinjenih nacija, a u Srbiji se ne poštuje? Šta je to u rezolucijama, deklaracijama Konferencije o evropskoj bezbednosti i saradnji, a da se u Srbiji ne poštuje? Šta je to u Konvenciji saveta Evrope o nacionalnim manjinama, a u Srbiji se ne poštuje? Da vidimo, napokon, šta je to, pa ako se pokaže ijedna sitnica da se ne poštuje, da od sutra počnemo da je poštujemo, a niko nam ne kaže šta je to, nego kažu - morate razgovarati, bez ikakvih prethodnih uslova, čak ne sme vaš uslov biti ni poštivanje Ustava, ni poštovanje Srbije, a da mi dođemo da vam presuđujemo. E, neće nam niko presuđivati na ovome tlu i u ovoj zemlji. [[aplauz]] Ne treba na to da računate. Turci su davno otišli i nikad se vratiti neće. Naravno, ja ne mislim da vas osuđujem zbog nečega, čemu niste sami ništa skrivili. Postoji jedno činjeničko stanje - u ovoj zemlji žive ljudi raznih nacionalnosti i različitih veroispovesti. Na njima je sada da razmisle - da li ćemo živeti mirno, normalno, ili ćemo se neprekidno sporiti i sukobljavati? Obe varijante su moguće. Pametnija je ova da se živi mirno i normalno. Međustranačkih prepucavanja će uvek biti. Evo, mi se žestoko sukobljavamo već nekoliko godina sa Agoštonovom strankom, pa evo i sa Kasinom strankom, koja je novoformirana stranka u poslednje vreme, i normalno je da se sukobljavamo, ali to ne znači da se sukobljavaju Srbi i Mađari širom Vojvodine. Takvih sukoba jednostavno nema, nije se nikada čulo za njih u poslednjih nekoliko decenija. Nastavićemo mi da se sporimo i sa vašom partijom, ali želimo da to ne dovodi do sporova među raznim konfesijama, ili raznim nacionalnostima. Budite koja god želite nacija, ne interesuje me, ali nemojte mene terati da se pravim kao da zaista mislim da ste to što vam iznenada padne na pamet da budete. Ja ne mogu da se pravim, uvek ću vam reći - ja u to sumnjam, ili, imam dokaze da to nije baš tako. Bavio sam se društvenim naukama, iz toga izvlačim neke zaključke, imam argumente. Pa, ako imate jače argumente, da vidimo čiji su verodostojniji. Nemojte nas terati da se pravimo kao da smo svi ovde glupi, naivni, da nam se može "prodati rog za sveću". Želimo državu sa modernim pravnim poretkom. Nije lako izgraditi moderni pravni poredak, ali ga gradimo. Najbrže ga možemo izgraditi zajedničkim snagama svih političkih činilaca, što takođe ne znači da svi moramo isto da mislimo. Ja nemam nameru da vas teram da mislite onako kako ja mislim, niti bi dobro bilo da svi mislimo isto, niti bi postojala demokratija u Srbiji, kada ne bi bilo stranačkih prepucavanja, kada se ne bi prepucavali vlast i opozicija, kada se ne bi stranke međusobno sukobljavale u borbi za neke stranačke, političke interese itd. Demokratiju moramo sačuvati, zato negujemo i polemiku, i sukobe, i svađe itd. Ali, u političkoj sferi, a ne među građanima, a ta naoružavanja, do kojih je dolazilo u Raškoj oblasti, bila su inicirana spolja, tempirana u pravcu rušenja države. Nema države na svetu koja bi to tolerisala. I na kraju krajeva, oni koji vas na to nagovaraju, oni koji vam šalju oružje, ne misle vam dobro. Znaju da vas nema dovoljno da srušite Srbiju, a svi možete stradati u tom pokušaju rušenja. Bolje je okanite se toga, lepo ćete živeti. Nikada se nije desilo da Srbi nekoga ugnjetavaju, da nekoga muče. Zašto, u proseku, po glavi stanovnika, najviše Roma živi u Srbiji, možda u celoj Evropi, najviše u Srbiji? To sami Romi kažu - zato što su Srbi dobri ljudi, pa nas ne muče, pa nas ne progone, pa nas ne maltretiraju, pa nas puste da živimo kako sami najviše volimo. E, zbog toga ih ima procentualno najviše u Srbiji. Taj narod koji je najviše progonjen, u celoj Evropi, ovde se najslobodnije, najnormalnije ponaša. Ako taj najprogonjeniji narod nema razloga da se žali na Srbiju, na Srbe, onda pogotovu nema razloga onaj ko nam je po poreklu najbliži, ko nam je istorodan po poreklu, bez obzira što je druge vere. Pa, veroispovest je i po srpskom ustavu privatna stvar svakog čoveka. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Sanja Čeković. (Poslanik iz sale: Imam pitanje za Vladu.) Molim Vas, nema, molim Vas, ne. Potpredsednik Vlade ima pravo da reaguje na Vaše izjave, ali to nije replika, ne, ne.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, Srpski pokret obnove smatra da je najpreče junaštvo svih nas da Evropa, Amerika i ceo svet od nas saznaju mnogo toga što ne znaju o Kosovu, jer se ovde pola veka vrše najgrublji falsifikati kosovske istine i čine zločini nad srpskim narodom u oblasti u kojoj smo rođeni kao nacija. Ko zna u Kontakt grupi da je na početku Drugog svetskog rata, posle svih vekovnih progona Srba, Albanaca i Srba na Kosmetu bilo približno jednako? Ko zna da su za vreme Drugog svetskog rataSrbi imali dva antifašistička pokreta otpora, a da su Albanci u službi fašističkog okupatora sa Kosova proterali više od 100 hiljada Srba i ubili oko 20 hiljada Srba? Tek pre dva dana u "Njujork-tajmsu" sa čuđenjem saznao se delić ove istine. Ko zna da je na Svetog Savu, 1950. godine, po nalogu nove komunističke vlasti, minirana crkva Hrista Spasitelja u Đakovici,Spomen-kosturnica 5.000 srpske dece,koja su umrla od gladi, u Prvom svetskom ratu, kada se srpska vojska povlačila preko Kosova i Albanije? Ko zna u svetu da su od cigala te crkve - mučenice sagrađeni javni klozeti u Đakovici? Ko zna da je od 1945. do 1990. godine iseljeno i prognano sa Kosova oko 400 hiljada Srba? Nema ni jednog razloga da u ime ma koje ideologije skrivamo ovaj veliki zločin nad srpskim narodom, u njegovoj rođenoj zemlji. Za nas iz Srpskog pokreta obnove istina i mudrost i borba za demokratske reforme su danas najveći branioci i Kosova i cele Srbije. Svet mora da sazna da smo mi, Srbi, jedini hrišćanski narod u svetu, koji računanje vremena ne vežemo za Hrista, nego i računanje vremena vežemo za Kosovo. Kosovo je na Kosovu, ali je Kosovo i u svakojSrpkinji, i u svakom Srbinu. Albanci žive sa nama na tom svetom tlu Srbije. O svemu se možemo dogovoriti, ljudski i demokratski, ali se samo o jednome ne možemo dogovoriti - gde je Kosovo, da li je ono u Srbiji ili nije. Predsednik SPO, Vuk Drašković, često govori da je kosovska tapija na nebu u rukama Svetog Save i ostalih Nemanjića.
Ima reč narodni poslanik Dragomir Pavlović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Nikolić [[Glas iz klupe: Dragomir Pavlović nije u sali.]] Molim narodnog poslanika Zorana Nikolića da uzme reč, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandra Đorđević.
Uvaženi predsedniče, poštovane kolege, Republika Srbija, kao demokratska država svih građana koji u njoj žive, u svom Ustavu sadrži institut referenduma, određujući ga kao jedan od najznačajnijih oblika kojim građani ostvaruju suverenost. Odluka o raspisivanju referenduma o kojoj danas raspravljamo, zasnovana je na Ustavu Republike Srbije i zakonu i kao takva je pravno valjana. U pravnoj i političkoj teoriji referendum predstavlja jedan od oblika neposredne demokratije kojim građani izražavaju svoju volju o određenim bitnim pitanjima. Kolekva ovog demokratskog instituta su Sjedinjene Američke Države, gde je referendum kao sredstvo ratifikovanja Ustava prvi put primenjen i to još davne 1778. godine, kada je narod Masačusetsa rekao ne ustavu, koje je predložilo zakonodavno telo. Od tada je referendum naišao na široku primenu u mnogim zemljama, a naročito često je korišćen u Švajcarskoj i SAD. Svedoci smo da je predstojeći referendum izazvao pažnju domaće i svetske javnosti. Najčešće su kritičke ocene, od toga da je on nepotreban, da otežava rešavanje problema i slično, a neke slične smo čuli večeras za ovom govornicom. U tim ocenama prednjače visoki predstavnici zemalja, odnosno zemlje u kojima se kroz istoriju najčešće potezalo za ovim načinom izjašnjavanja građana. Ovakvim stavom oni nas ostavljaju u dilemi, da li to samo kratko pamte sopstvenu istoriju i demokratske tekovine ili se radi o licemerju i dvostrukim standardima svojstvenim nosiocima ideologije tzv. novog svetskog poretka? A, licemerja dvostrukih standarda bilo je mnogo i previše. Nije li licemerje kada se u predvečerje raspada bivše SFRJ od strane međunarodnog faktora nude dobre usluge posredovanja, koje se završavaju izveštajem Bandenterove komisije, izveštajem koji je izvršio međunarodnu legalizaciju secesije i bio uvod u krvavi građanski rat. Nije li licemerje kada se socijalističke republike bivše SFRJ na kraju nagrađuju međunarodnim priznanjem, a SR Jugoslavija najokrutnijim sankcijama. Nije li licemerje kada u Bosni Muslimani ubijaju svoje građane, a NATO za to kažnjava Srbe radioaktivnim vazdušnim udarima. Nije li licemerje kada se ćutke prelazi preko izgona stotine hiljada Srba sa svojih vekovnih ognjišta, kao da se ne radi o najvećem egzodusu u 20. veku u Evropi. Nije li licemerje kada oni, koji su do juče našu saveznu državu nazivali Srbija i Crna Gora, a sada imaju puna usta Jugoslavije, ne bi li tu ugurali privremeno od Srbije otetu i treću federalnu jedinicu pod nazivom - Republika Kosovo. Uprkos svemu, ova Jugoslavija sačuvala je dovoljno snage i dostojanstva, da bude najaktivniji učesnik Dejtonskog mirovnog sporazuma, kojim je zaustavljen krvavi građanski rat, da bude glavni faktor mira i stabilnosti na Balkanu i zaštitnik integracionih procesa među državama Jugoistočne Evrope. Zato s pravom i očekujem i od naših suseda, od kojih su neki suočeni sa značajnim socijalnim i ekonomskim problemima, da pokažu brigu za zajedničku budućnost i da se odreknu iluzija da će im neko na tanjiru doneti sve što im treba samo ako prihvate ulogu koja je trenutno namenjena, da se uključe u pritiske prema SR Jugoslaviji. I suviše ružnog desilo se za kratko vreme da smo ubeđeni da veliki pritisci i nastojanja za internacionalizacijom problema na Kosmetu imaju za isključivi cilj komadanje Srbije i nasilno otimanje Kosmeta, Vojvodine i Raške oblasti. Zato smo dužni da kao parlament prihvatimo inicijativu predsednika Miloševića i raspišemo referendum, kako bismo dobili odgovor građana Srbije na pritiske i pokušaje razbijanja zemlje i učvrstili jedinstvo naroda i rukovodstva. Poštovane kolege narodni poslanici, na kraju, želeo bih da u narednom delu izlaganja iznesem neka gledišta iz ugla sredine iz koje dolazim, odnosno iz Južnobanatskog regiona naše Autonomne pokrajine Vojvodine, Vojvodine kao nacionalno najheterogenijeg područja Republike Srbije, koje predstavlja primer i životnu potvrdu mogućnosti istovremenog očuvanja nacionalne posebnosti i izgrađivanja života u multietničkoj, multikulturnoj i multikonfesionalnoj sredini. Zahvaljujući pravno-političkom ambijentu koji je stvoren Ustavom i zakonima Republike Srbije i politikom nacionalne ravnopravosti, koju vodi SPS i koja predstavlja njeno trajno opredeljenje, pripadnicima 26 nacionalnih manjina i etničkih grupa u Vojvodini, uključujući i albansku manjinu, omogućeno je puno ispoljavanje, negovanje i očuvanje nacionalnog identiteta i ostvarivanje građanskih i kolektivnih prava. Ova prava koriste se po znatno većem obimu i sadržaju od standarda i prava definisanih u međunarodnim poveljama i konvencijama. Na to smo ponosni. Zašto se onda ovaj korpus prava i ustavno-pravnih garancija, koje sadrži Ustav i zakoni Republike Srbije i koji stoje na raspolaganju svim pripadnicima svih nacionalnih manjina i etničkih grupa na čitavoj teritoriji Srbije, ne koristi samo na Kosmetu i od strane dela građana albanske nacionalnosti? Verovatno zato što se na njih vrši permanentan pritisak i teror od strane političkih lidera, kojima se lojalno ponašanje Albanaca ne uklapa u javno proklamovani program otcepljenja od Srbije. Međutim, oni moraju znati da to ova Srbija neće dopustiti ni pod kojim uslovima, neće dopustiti ni građani Srbije koji će svojim masovnim izlaskom na referendum 23. aprila i svojim odlučnim - ne - stranom mešanju obavezati svoje rukovodstvo da istraje u borbi za očuvanje celovitosti Srbije, njene slobode i nezavisnosti.
Došao je narodni poslanik Dragomir Pavlović, pa mu dajem reč, a neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Uvaženi predsedniče, uvažene kolege, ja sam poslanik iz opštine Klina, na čijoj je teritoriji bilo ovo poslednje gnusno delo koje su izvršile terorističke bande albanskih separatista. Ono što sam hteo da kažem vezano za ovo je sledeće: ovi ljudi, koji su ubijeni sa područja opštine Klina, nisu ničim drugim krivi, samo su krivi za to što nisu hteli da prihvate terorizam koji je organizovan od strane albanskih separatista. Jednostavno, taj način borbe njima kao Šiptarima nije odgovarao, a to njihovo neprihvatanje terorizma koštalo ih je života. Moram da vam kažem jednu stvar, koja je veoma teška, pogotovu za pripadnike albanske nacionalnosti na Kosmetu, a to je, da su izloženi teroru koji je nezapamćen. Radi se o pljački, radi se o silovanjima i na kraju o ubistvima ljudi koji ne podržavaju albanski terorizam na Kosovu. Smatram da državni organi države Srbije moraju još više da pojačaju borbu protiv terorizma, jer ta borba koja je otpočela na Kosmetu mnogo je pozitivno uticala na sve građane Kosmeta, jer su za zajednički život u Srbiji. Inače,kada se tiče referenduma, što se tiče građana Kline, referendum - da. Što se tiče mešanja u unutrašnje stvari Srbije to - ne.
Ima reč narodni poslanik Aleksandar Đorđević, neka se pripremi narodni poslanik Dragoljub Pantić.
Dame i gospodo narodni poslanici i poštovani predsedniče Skupštine, danas je pred nama predlog Vlade Republike Srbije o ovom referendumu, o kome celokupni parlament treba da se izjasni da li će da se prihvati. Mislim da je sasvim jasno da će velika većina u parlamentu izglasati ovaj predlog. Da li će srpski narod prihvatiti da strani emisari komadaju našu svetu srpsku zemlju Kosmet, odnosno Kosovo i Metohiju, kao našu najsvetiju zemlju, ili ćemo se odlučno odupreti tim novim pritiscima SAD i zapadnih sila, koje albanskoj manjini na Kosovu daju neka nerealna obećanja. Ponašanje stranih zapadnih emisara, koji posećuju Srbiju, imaju jasan cilj stvaranja novih žarišta na Balkanu, stvaranje nestabilnog prostora i mešanje u unutrašnje stvari jedne suverene države, kao što je danas Srbija. Volja srpskog naroda i građana Srbije je bila neprikosnovena. Iz tog razloga, uveren sam da će se na referendumu građani Srbije izjasniti u velikoj većini u slobodarskom duhu, kako su to uvek umeli kroz istoriju da čine. Oni koji su rasturili bivšu Jugoslaviju (SFRJ) izazvali su rat u bivšim jugoslovenskim republikama i sada prave isti scenario u želji da raskomadaju ovaj deo srpske države, koji je pod suverenošću srpskog naroda. Prete uvođenjem teških ekonomskih sankcija . Misle da će narod Srbije popustiti. Neka se oni brinu o svojim državama Zapada, a nas neka ostave, mi ćemo sami da rešimo pitanje Kosova i Metohije. Činjenica je da u Srbiji ima onih snaga koje zagovaraju strano mešanje na Kosovu. Pojedinci pokušavaju da plaše srpski narod i građane Srbije, pojedinci poput Nenada Čanka i Dragana Veselinova,koji su poslanici u ovoj skupštini. Ali,njih je veoma malo i imaju malo uporište u Srbiji. Cinizam pojedinih lidera opozicije sastoji se u njihovim izjavama da treba pustiti strane posmatrače da dođu, kako bi širili istinuo Kosovu i Srbiji po celom svetu.Te strane sile su i izazvale ovo što se dešava na Kosovu. One su najbolje obaveštene i sve znaju o tome. Pričati tako nešto za ovom govornicom od strane pojedinih poslanika mislim da je krajnje neozbiljno a istovremeno govoriti da je Kosovo neodvojivi deo Srbije. Dakle, pitanje Kosova i Metohije je unutrašnje pitanje Republike Srbije. To pitanje Kosova je tobože nepoštovanje ljudskih prava na Kosovu od strane ove vlasti, a u stvari je početni deo scenarija za internacionalizaciju Kosova i Metohije.Siguran sam da će ova skupština ogromnom većinom doneti odluku o raspisivanju referenduma i da će srpski narod velikom većinom izaći na referendum i odlučno reći ne stranom mešanju i dovođenju stranogfaktora na teritoriju suverene države Srbije.
Ima reč narodni poslanik Dragoljub Pantić. Neka se pripremi narodni poslanik Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je bilo raznih diskusija. Dosta se govorilo. Ja nemam mnogo toga da kažem. Ali, nešto moram da kažem u ime svojih birača. To je da izrazim zadovoljstvo što su se sve političke organizacije , bar one ozbiljne u ovoj skupštini, pozitivno izjasnile o pitanju referenduma. To je samo prvi korak koji je učinjen. Sledeći i završni korak ka cilju treba da bude referendum. Taj korak će učiniti srpski narod. Time će biti uslišena vekovna molitva srpskog naroda koja glasi: Daj Bože da se Srbi slože. [[aplauz]]
Ima reč narodni poslanik Tomislav Penezić. Neka se pripremi poslednji prijavljeni diskutant Mihalj Kertes.
Dolazim iz Raške oblasti i Priboja. Čudi me da nemate nijedne pohvalne reči za moje susede iz Sandžaka. Tu smo negde. Obratili su nam se čistim srpskim jezikom i poštedeli nas simultanog prevođenja. Verovatno bismo morali potražiti prevodioca u Sjedinjenim Američkim Državama, jer bošnjački ne znamo. Ovo što su danas ovde izneli , gotovo su sve laži. Ja sam profesor srpskog jezika i govorim Vukovim jezikom. Većina građana Srbije muslimanske veroispovesti , znate da ih zovemo Srbima muslimanske veroispovesti,nije saglasna sa iznetim od strane poslanika iz Novog Pazara . Mislim da su oba iz Novog Pazara. Verujte,stanje u Raškoj oblasti je sasvim drukčije. Veliki deo kapitala je u muslimanskim rukama, mada su procentualno u mnogo manjem broju.U to se možete uveriti u Priboju.UPriboju je 20 i nešto procenata muslimanskog stanovništva, a ostalo su Srbi. Sećate se , Zemun je kritikovan što se grade kiosci,a u Priboju se Muslimanu daje da na trotoaru, gde je autobuska stanica,pravi kiosk za prodaju mešovite robe. Mislim da me gledaju moji Pribojci, moji prijatelji, i Srbi i Muslimani,jer imam prijatelja i među Srbima i među Muslimanima. Družimo se.Nije tako kako vi kažete. Gospodo, ako ste već tražili, ja vas moram podsetiti da je prva kuća koja je zapaljena (ne želim da razvijam diskusiju o tome) bila kuća Prionića, srpska kuća, zapaljena od muslimanskog življa,ispod Zabrnice, koja jevećinski , muslimanska. Prema tome, nadam se da se neće povesti ostali žitelji Raške oblasti, koji su muslimanske veroispovesti, da i oni,kao predstavnici nekog delaliste za Sandžak, priželjkuju krvavukosovskuvečeru, sa koje će oni ugrabiti jedan delić koji se zove samostalni Sandžak, gde bi oni, verovatno, voleli da se umesto ovih imena prozivajui kažu : Ima reč Šemsudin Beg ili Džemail Agan.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Mihalj Kertes.
Poštovani predsedniče, poštovane kolege poslanici , pre nego što, mimo svog običaja, pročitam što sam napisao, dozvolite da prokomentarišem i da se obratim delu poslanika , jer sam danas bio uveren da ćemo biti jedinstveni na pitanju sudbine države Srbije. Insinuacija jednog od čelnika jedne minorne autonomaške partije u Vojvodini me čudi, jer brzo zaboravlja istorijske istine. Narod Srbije se uvek pitao i pitaće se i ubuduće. Tako je bilo 1988, 1989, pa i 1998, tako će biti sve dok Srbija traje. Što se tiče Dejtonskog sporazuma,obezbeđen je mir i Republika Srpska, dve velike tekovine zabudućnost. Jugoslavija ima vojsku. Što se tiče cifara, ta vojska je dovoljna da se odbrani . Srpski narod nikad nije bio osvajački, osim kad je jurio neprijatelja malo dalje od svoje granice.Eventualno, akočelnici te minorne, nikakve , sitneautonomaške partije ne prizivaju tuđu vojsku, što se može i razumeti , jer san koji je raspršen 1988.godine mogu i dalje da sanjaju. Imaju pravo na to. Što se tiče Vojvodine, niko nema pravo ovde da svojata i govori o građanima Vojvodine i šta oni misle. Rekli su 1988.godine šta misle. Autonomija nije izgubljena, nego je potvrđena. Izgubljena je državnost da bi se pomoglo Kosovu i Metohiji i, nakon svega što se desilo, stvorila država Srbija. Sad smo na početku. Na kraju,molim gospodina iz Sandžaka, njega i njemu slične, da niko sebi ne uzima pravo da govori o nacionalnim manjinama i da o njima posebno brine. Od silne brige boli nas glava. Molim da ubuduće samozvani zaštitnici o nama ne brinu ovako. Takve nam je brige dosta. Tako su brinuli i autonomaši u svoje vreme . A sada dozvolite mi, gospodine predsedniče, poštovane kolege poslanici, dame i gospodo, oni koji su razorili bivšu Jugoslaviju, isparcelisali jei prevremenim priznavanjem odbeglih državica utvrdili pravila igre, nameravaju da završe svoj posao. Ovog puta je na redu Kosovo i Metohija. Verujem da će predloženi referendum pokazati da građani Srbije ne žele da iz matične zemlje odvoje miraz za neregularno venčanje Albanije sa Evropom. Nećemo biti kumovi u tim svatovima. Rođen sam kao Mađar, a Srbin sam samo dobrovoljno. Ne samo zbog toga što bolje govorim srpski nego mađarski i ne samo zbog toga što je život najveći broj mojih prijatelja rasporedio u Srbe. Ako je gospođi Olbrajtovoj čast da bude Amerikanka i Čehinja, meni je čast da budem Mađar i Srbin. Država u kojoj živimo ima ime, ona se zove i uvek će se zvati Srbija. [[aplauz]] Mešanje u unutrašnje stvari Srbije i pokušaj da se preko "najveće autonomije" pripremi odvajanje Kosova i Metohije od matične države pozdravljaju samo oni koji se nadaju da će u nekoj novoj preraspodeli vlasti, pod uslovima koje odrede stranci, osvojiti vlast u Srbiji. Priča o Kosovu i Metohiji uvod je u priču da i stara srpska Vojvodina ostane meta povampirenih austrougarskih ideja. Nešto smo danas slično čuli kao uvod od dva predstavnika nikakve stranke. Ljudima, koji strahuju da ćemo izložiti sebe i svoje svakojakim neprilikama, ako ne pristanemo na sve, bukvalno, draga gospodo, na sve predloge zajednice koja se predstavlja kao svetska, može se postaviti pitanje: Zar je manje opasno pristati na sve? Kada je krajem 1980-ih godina na Kosovu i Metohiji i zbog Kosova i Metohije počelo rasturanje bivše Jugoslavije, strašna većina Srba u domovini i svetu zaklinjala se da Kosovo i Metohiju nikada i nikome neće dati. Gde su sada ti ljudi? Jesu li se predomislili? Ne verujem. Tu su i reći će šta im je na srcu. Navika članova vladajućih i opozicionih stranaka da u svakoj prilici stanu iza svoga vođe i svojih vođa svima je poznata. Ovoga puta nije u pitanju gola navika da stanemo iza Slobodana Miloševića, ovoga puta zbog države moramo stati ispred njega. Potreba da pregovaramo sa svima i o svemu razumna je i demokratska. Valja strahovati od sukoba, rata i drugih užasa, ali valja se plašiti i istine da bi pristankom na internacionalizaciju pitanja, vezanih za Kosovo i Metohiju, istrulili u strašnom i bolesnom miru. Da zaključim, pred nama je, gospodo referendum i demokratska odbrana Srbije. Hvala. [[aplauz]]
Ima reč poslednji diskutant Živorad Tiosavić.
Dame i gospodo narodni poslanici, znam da je nezahvalno biti, kako predsednik reče, poslednji diskutant, ali neko i to mora. Nisam mogao da propustim današnju priliku i privilegiju, koju imam kao narodni poslanik, da mogu javno da iznesem svoj stav o pitanju nad svim pitanjima kada je u pitanju srpski narod, a to je kosovsko-metohijsko pitanje. Moram glasno i jasno da iznesem svoj stav kao Srbin i kao član Srpske radikalne stranke, da bi moji unuci i oni moji koji slede iza mene jednog dana to negde mogli da pročitaju. Ne znam da li postoji i da li svaki narod na današnjoj političkoj sceni na ovom svetu ima svoje Kosovo i Metohiju, u duhovnom, u verskom, u državotvornom, u mitskom pogledu, kao što ima srpski narod. Ali, znam da ako eventualno i postoji takav narod, sa takvim Kosovom i Metohijom, da ga ne bi dao nikom ni po koju cenu. Jer, ne postoji na ovom svetu toliko nerazuman i nesamosvestan narod, koji bi sam potkopavao svoje temelje, čupao svoje korene i sekao granu na kojoj sedi. Dame i gospodo narodni poslanici, ovi, kako smo ih danas različitim imenima nazivali, sa strane su nam prešli sve pragove. To smo im mi dozvolili. Sada hoće da nam pređu najintimniji prag našeg naroda, da uđu u oltar naše države, da nam uzmu Kosovo i Metohiju. Danas nas predstavnici nekih novokomponovanih nacija plaše Nato-paktom i sankcijama. Mi smo osetili na svojoj koži i razornu moć bombiNato-pakta i njihovih sankcija. Kosovo i Metohiju ne smemo nikome dati, ne zbog nas, jer ova državanije naša, ona je nama data na privremeno korišćenje od naših predaka, uz amanet da je našim potomcima predamo jaču i stabilniju u svakom pogledu, nego što smo je preuzeli. Zato ću ja 23. aprila na referendumskom listiću zaokružiti "ne" i to moje "ne" i sva "ne", koja se tog dana sliju, predstavljaće jedno veliko "da" za buduća neka pokolenja, koja treba da dođu posle nas.Hvala. [[aplauz]]
Zahvaljujem. Pošto se više niko nije javio za reč, zaključujem jedinstveni pretres Predloga odluke. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma ubace svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o raspisivanju republičkog referenduma radi izjašnjavanja građana Srbije da li prihvataju učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. Zaključujem glasanje i saopštavam: Za je glasalo 193, protiv četiri, uzdržan jedan, nije glasao jedan, ukupno je prisutno 199 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o raspisivanju republičkogreferenduma radi izjašnjavanja građana Srbije da li prihvataju učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. [[buran aplauz]] Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O OBRAZOVANjU KOMISIJE ZA SPROVOĐENjE REPUBLIČKOG REFERENDUMA RADI IZJAŠNjAVANjA GRAĐANA SRBIJE DA LI PRIHVATAJU UČEŠĆE STRANIH PREDSTAVNIKA U REŠAVANjU PROBLEMA NA KOSOVU I METOHIJI Primili ste Predlog odluke, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Otvaram jedinstven pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (ne želi) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (ne želi) Pošto niko ne želi reč, zaključujem jedinstveni pretres Predloga odluke. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o obrazovanju Komisije za sprovođenje republičkog referenduma radi izjašnjavanja građana Srbije da li prihvataju učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. Za 194, protiv tri, četiri uzdržana, dva narodna poslanika nisu glasala. Ukupno 203 narodna poslanika je prisutno u sali. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o obrazovanju Komisije za sprovođenje republičkog referenduma radi izjašnjavanja građana Srbije da li prihvataju učešće stranih predstavnika u rešavanju problema na Kosovu i Metohiji. Ovim je naš dnevni red iscrpen. Hvala vam na saradnji. Vidimo se na sledećoj sednici.