Molt bon dia. Comencem la sessió. [[Manifestació de suport i solidaritat amb Ucraïna]] El passat 24 de febrer vam iniciar el Ple denunciant la gravíssima vulneració del dret internacional que suposava l'inici de la invasió d'Ucraïna per part de la Federació Russa. Per aquest motiu, el Parlament va aprovar amb el suport de sis dels vuit grups parlamentaris de la cambra una declaració de la Junta de Portaveus sobre l'agressió de Rússia sobre Ucraïna. En només tretze dies, en què s'ha intensificat la cruesa i la ignomínia d'aquesta guerra sense sentit, ja hi ha un balanç de milers de morts i, ara em comentava el cònsol d'Ucraïna, de 2 milions de desplaçats, en dues setmanes. Les guerres indubtablement mostren la pitjor cara de la humanitat. Per això estem obligats a respondre-hi amb fermesa, amb convicció i en defensa de la llibertat, la seguretat i les vides dels que les pateixen d'una manera més severa i més cruel. La societat catalana s'ha bolcat en suport d'Ucraïna. Les institucions catalanes hem mostrat el nostre rebuig cap aquesta agressió i hem ofert tots els mitjans dels que disposem per ajudar els qui més pateixen aquesta guerra. Arreu del país s'ha desfermat la solidaritat i cada dia són més els casos de catalans que s'ofereixen per acollir famílies ucraïneses a casa seva, fins i tot anant-les a buscar personalment a les fronteres, amb els mitjans de què disposen. Aquesta solidaritat del poble de Catalunya la volem mostrar avui al convidat d'honor que ens visita al Parlament, l'honorable senyor Artem Vorobyov, cònsol general d'Ucraïna a Barcelona. I també l'acompanyen el cap de l'Oficina del Parlament Europeu a Barcelona i el representant de la Comissió Europea a Barcelona. Sigueu molt benvinguts al Parlament de Catalunya. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] Alhora, ahir va ser 8 de març, i les manifestacions feministes també es van fer ressò d'aquest «No a la guerra. Hauran vist que el Parlament ha disposat diversos plafons en diversos espais de la cambra on hi ha nenes que expressen els seus desitjos de futur; algunes de les nenes del col·legi Pompeu Fabra, de Salt, en representació dels més de setanta mil estudiants que visiten cada any el Parlament. Que totes aquestes nenes puguin créixer sense que s'opini sobre els seus cossos, sense tenir por de tornar de nit a casa, sense que la decisió de tenir o no tenir fills les limiti personalment o les limiti professionalment, sense pensar que cobraran menys que els seus companys homes, sense precarietat laboral perquè decideixin tenir cura de les seves famílies i sense que ningú els doni la paraula, perquè la prenen, perquè la tenen. Sumem-nos tots a la construcció d'un futur millor per a elles, que també ho serà per al conjunt de la societat. Comencem, doncs, amb la sessió. La llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier, i, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí com a primer punt de l'ordre del dia. Els informo que per aquesta sessió plenària hi ha dos diputats que han delegat el seus vots, i també hi ha dos diputats nous que s'incorporen al Parlament, i els donem la benvinguda. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] D'acord, també, amb el que s'estableix en la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, els informo que, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici d'aquest any 2022 ja hi ha un total de 234 víctimes mortes i desaparegudes a la Mediterrània. Comencem, doncs, amb el primer punt de l'ordre del dia, les preguntes amb resposta oral. [[Pregunta al Govern sobre l'acollida als refugiats ucraïnesos]] [[310-00214/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment al Ple sobre l'acollida dels refugiats ucraïnesos. Formula la pregunta la diputada senyora Meritxell Serret, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia consellera, consellers, president, diputades, diputats. Avui saludo i volem saludar el cònsol d'Ucraïna, que avui ens acompanya, i expressar tota la nostra solidaritat amb la població ucraïnesa, víctima d'aquesta guerra, i també amb els familiars que la pateixen des de la distància. La invasió d'Ucraïna és una clara violació de la carta de les Nacions Unides i del dret internacional, amb efectes devastadors sobre la població civil, provocant una de les més greus crisis humanitàries i de refugiats recents, i és un conflicte armat, cruent, que fa que moltes persones busquin refugi i protecció en altres països. I en aquest cas, les dones, les joves i les nenes són una vegada més les que més pateixen aquesta violència gratuïta. I és un nou fracàs per la humanitat. El treball a favor de la pau és i serà sempre un compromís d'Esquerra Republicana. Per això demanem l'alto al foc, que es trobi la via diplomàtica de nou i que les parts es conjurin per trobar una solució a aquest conflicte de forma pacífica i democràtica, i també que mentrestant obrim corredors humanitaris, proveïm productes bàsics a les víctimes del conflicte i donem suport a les organitzacions que treballen en la defensa dels drets humans en el territori. I aquí agraïm tantes entitats, institucions i persones que aquests dies s'estan mobilitzant solidàriament a favor de les víctimes. Però no podem oblidar que és l'Estat espanyol qui té la competència d'asil i refugi. I exigim, des d'aquí també, que les peticions de les víctimes de la guerra es tramitin amb la màxima celeritat, lamentant, malauradament, que les víctimes sense nacionalitat ucraïnesa no se'n puguin beneficiar. Davant d'aquesta crisi militar, política i humanitària, i com bé ens recorda amb la seva veu i els seus actes el company Ruben Wagensberg aquests dies des d'Ucraïna, és el nostre deure moral fer tot el possible per donar suport i acolliment a les persones refugiades, perquè Catalunya és país d'acollida. Per tot això, consellera, agrairem que ens expliqui les accions que s'han activat des del Govern i des del seu departament per donar una resposta ràpida a totes les víctimes de la guerra que cerquen refugi aquí a Catalunya, a casa nostra. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Tània Verge, consellera d'Igualtat i Feminismes.
Gràcies, presidenta. Molt bon dia, cònsol. Diputada, efectivament estem davant d'una crisi humanitària terrible que al mateix temps és sense precedents en el marc de la Unió Europea. A diferència de l'Europa fortalesa a la que estem acostumats, aquest cop la protecció temporal que garantirà aquest permís de residència, de treball, ens ubica en un altre escenari; també perquè la població ucraïnesa ja tenia llibertat de moviment en l'espai Schengen. I això va fer que no esperéssim la concreció de l'Estat en com s'acreditarà aquesta situació o aquest augment de places del programa estatal, sinó que ja fa dues setmanes el Govern de la Generalitat es va començar a preparar per aquesta acollida d'emergència; una acollida que entenem que, a més, no ha de funcionar de manera centralitzada. Activàvem el comitè d'acollida per a les persones refugiades, que és l'espai, l'òrgan interdepartamental, intersectorial, i hi som els departaments de la Generalitat, que activem recursos que són claus per a l'acollida, i hi són les entitats municipalistes, i hi són també les entitats especialitzades en l'acollida, en el refugi. Aquest comitè d'acollida a les persones refugiades ha articulat també la taula de contingència nacional, per poder donar aquesta primera resposta a l'emergència, tant de recursos habitacionals, com manutenció, com els serveis d'acompanyament psicològic, assessorament jurídic, interpretació, traducció; l'activació del 012, amb el servei Infomigracions disponible els set dies a la setmana, i en ucraïnès, també. I taules de contingència que estem reproduint amb participació del món local, de les delegacions del Govern i els serveis territorials dels departaments implicats, arreu del territori, per poder acompanyar els municipis quan es vagin detectant necessitats, quan vagin arribant les persones refugiades. La major part de les persones que han arribat fins ara són dones i criatures i estan sent acollides majoritàriament, com dic, a casa de familiars; la gent es desplaça allà on té xarxa de familiars o de coneguts. Estem activant, també, el reforç del programa TempsxCures perquè precisament moltes seran famílies monoparentals, les dones amb les seves criatures, perquè puguin accedir també a aquests serveis i que les dones puguin tenir aquest temps per la seva autocura, per poder-se recuperar psicològicament de la situació, perquè puguin, també, tenir espai per buscar feina. Els departaments, doncs, estem treballant de manera coordinada, l'Estat ha de fer els seus deures i concretar... [[Pausa.]] Perdó...
Se li ha acabat el temps, consellera. [[Aplaudiments.]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'oferta educativa del curs escolar 2022-2023. [[Pregunta al Govern sobre l'oferta educativa del curs escolar 2022-2023]] [[310-00215/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Najat Driouech, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia a tots i totes; bon dia, cònsol d'Ucraïna. Conseller Cambray, recentment hem vist com el síndic destacava els avenços en la reducció de la segregació escolar malgrat la dificultat que ha imposat la pandèmia. Segons l'informe de balanç sobre el pacte contra la segregació escolar a Catalunya, veiem com des de la signatura del pacte s'ha reduït en un 10 per cent els nivells de segregació escolar; més d'un 60 per cent dels municipis també han reduït la seva segregació; s'ha augmentat en un 50 per cent la detecció de l'alumnat amb necessitats educatives específiques per raons econòmiques, i també s'ha reduït l'assignació de matrícula viva en els centres d'elevada complexitat, del 40..., passant al 36 per cent; percentatges que mostren que anem pel bon camí, però que encara tenim molta feina per fer. I és per això que celebrem que en la preinscripció del proper curs escolar es pugui començar a aplicar el decret d'admissió per combatre la segregació escolar, amb mesures i suport econòmic per avançar fermament cap a l'equilibri necessari en el repartiment de l'alumnat entre la pública i la concertada, abans de l'entrada del sistema educatiu infantil 3 i primer de l'ESO; una mesura més, doncs, que juntament amb la retirada del finançament públic d'aquells centres que segreguen per raó de gènere o d'origen social busquen seguir consolidant un projecte educatiu de país per tothom, fonamentat en la igualtat, l'equitat i la justícia social, capaç d'oferir una educació gratuïtat i de qualitat. Lligat amb això, celebrem també que, a més de la gratuïtat del proper curs d'infantil 2, anunciï la reducció de ràtios a l'infantil 3 el proper curs per seguir complint amb el camí de l'agenda 2030 i les demandes històriques de la comunitat educativa, sempre situant l'alumnat en el centre del sistema i pensant també en el professorat com a peça clau d'aquest sistema. I és per tot això, conseller, que li preguntem sobre l'aplicació del decret d'admissió per combatre la segregació escolar..., i també l'anunci de la reducció de les ràtios a infantil 3 pel proper curs. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Diputada Driouech, vostè ho comentava: dilluns va començar el procés de preinscripció a les escoles del país i avui comença als instituts. En aquest procés de preinscripció hi tenim dos grans novetats, dos grans canvis de paradigma. Una de les apostes importants d'aquest Departament d'Educació, una de les apostes importants d'aquest Govern republicà, és el fet de lluitar contra la segregació escolar. En aquesta lluita contra la segregació escolar, vostè ho deia molt bé, hem fet camí, però també és ben cert que ens queda molt camí per fer. I per això, de cara al proper curs 22-23, tenim..., posarem el focus en la detecció de tot l'alumnat en situació de vulnerabilitat. Perquè un cop tenim escoles segregades –que les tenim–, invertim el màxim de recursos possibles perquè aquests alumnes estiguin al màxim de ben atesos, però continuen sent escoles segregades. I, per tant, el que hem de fer i el que farem de forma estructurada és detectar l'alumnat en situació de vulnerabilitat i distribuir-lo de forma equilibrada a l'entrada del sistema, a infantil 3 i a primer d'ESO en tots els centres finançats amb fons públics, centres públics i centres concertats. I la novetat principal de cara al curs vinent és que aquest alumnat detectat en situació de vulnerabilitat anirà acompanyat per al curs vinent dels recursos econòmics, tant a l'escola pública com a l'escola concertada, per tal de garantir al cent per cent la seva igualtat d'oportunitats en tot el que tingui a veure amb escola. I la segona gran novetat és que iniciem un camí per reduir les ràtios a les escoles del país, i això fa molts anys que ens ho demana la comunitat educativa. De cara al curs vinent, el noranta-nou per cent dels grups de l'escola pública i el setanta-tres per cent de la concertada surten a ràtio inferior a vint-i-cinc. I el vuitanta-sis per cent de l'escola pública i el trenta-set per cent de la concertada, a ràtio vint o inferior a vint. I això ho podíem haver fet d'una altra manera, perquè fa anys que hi ha davallada demogràfica a l'entrada del sistema. Però decidim, de cara al proper curs, de no reduir grups i reduir les ràtios. I, per tant, de cara als propers anys, tindrem escoles molt menys segregades de forma estructural, amb aportació econòmica des del primer alumne –i això no havia passat mai–, i tindrem escoles catalanes iniciant un camí cap a la reducció de ràtios, i, per tant, amb més grups, amb més mestres i amb menys nens i nenes per cada aula. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el Consell Català de Petits Municipis. [[Pregunta al Govern sobre el Consell Català de Petits Municipis]] [[310-00216/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Anna Torrentà, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies. Consellera Vilagrà, dels 947 municipis de Catalunya, 332 són menys de cinc-cents habitants i 261 més arriben fins als dos mil. Estem parlant que el seixanta-dos per cent dels pobles pertanyem als denominats «petits; pobles petits molt heterogenis distribuïts per tot el territori i necessaris per a l'equilibri del país. Tot i que tenim poc pes en nombre d'habitants, en tenim molt en superfície i som imprescindibles en la transició energètica i en l'esponjament demogràfic de les zones urbanes. Pocs recursos humans i econòmics per a un territori extens, amb problemàtiques específiques, algunes compartides: despoblament, manca d'infraestructures i poca digitalització. Malgrat tot, creiem en la força dels petits, creem aliances entre nosaltres a tots els nivells: ho vam fer enfront la covid, també ho fem amb l'acollida de refugiats, per al repoblament i també per portar la cultura arreu dels pobles rurals. Ho vehiculem a través d'associacions com la de micropobles, que recull i articula les nostres necessitats i demandes per fer-les arribar a l'Administració. El president Aragonès va encetar aquesta legislatura posant rumb cap a quatre transformacions: la democràtica, la social, la feminista i la sostenible. La nova Generalitat, de lideratge republicà, hi està treballant per fer possible aquests canvis. Canvis que no són possibles sense la veu i la participació activa de la ciutadania de tots els municipis, també els rurals o petits. Tenim les eines per garantir aquesta participació, però per desinterès o per desídia ningú les havia emprades. El Decret de Presidència 199/2003 va crear el Consell Català de Petits Municipis com a òrgan consultiu del Govern. Fa escassos dies vostè va expressar la voluntat de reactivar-lo després de gairebé vint anys. A aquesta voluntat s'hi suma la recuperació també del Consell de Governs Locals, després de set anys inactiu. Una agenda ambiciosa, de participació democràtica, per a un govern que creu i viu el municipalisme. Li voldríem preguntar sobre l'estat d'aquesta reactivació. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Laura Vilagrà, consellera de la Presidència.
Sí; gràcies, presidenta. Diputada, primer de tot, un agraïment immens a persones com vostè, que són alcaldesses i alcaldes de municipis petits en població però grans en extensió i en reptes. Sap que som molt conscients de la diversitat que té aquest país en el món local i, en tot cas, amb la interlocució que tenim des del Departament de Presidència amb l'Associació de Micropobles, però també amb eines de repoblament rural. En aquest cas, cinc-cents municipis rurals que s'han agrupat i que vàrem poder parlar la setmana passada amb seixanta alcaldies representatives d'aquests cinc-cents al Solsonès. Hi vàrem parlar molt, hi vàrem parlar de reequilibri territorial, d'oportunitats per a tothom –hagin nascut on hagin nascut–, de mobilitat, de connectivitat, de desenvolupament econòmic, d'habitatge assequible per a tothom, d'oportunitats formatives, especialment per als joves. Per tant, un compromís ferm que vàrem agafar des del Departament de Presidència, però que, evidentment, és extensiu a tots els departaments del Govern, també del Parlament –perquè soc conscient que el Parlament també treballa molt intensament en aquesta línia–, associacions municipalistes... En tot cas, molts actors que ens conjurem justament per tirar endavant aquests reptes. Hem fet deures, ja tenim diverses eines, com per exemple l'agenda rural del Departament d'Acció Climàtica, un procés participatiu que el que va fer va ser marcar un full de ruta d'accions, de projectes, en aquest sentit. També amb la llei d'acompanyament als pressupostos vàrem poder introduir, per part de Vicepresidència, la facilitació de l'habitatge en l'àmbit rural. Però sabem que tenim deures, vostè ho ha apuntat. En aquest sentit, activar el Consell Català de Petits Municipis, que, de fet, el que pretén és, doncs, de manera nítida escoltar la veu dels municipis petits en població però grans en reptes, però també –i així ens vàrem comprometre la setmana passada– a elaborar aquest estatut de municipis rurals o micropobles –en aquest cas, el nom no fa la cosa, hem d'acabar de veure com ho articulem–, que segur que serà un estatut que plantejarà canvis normatius, legislatius, i, per tant, haurem de tenir el treball també molt intens al Parlament per revertir el despoblament o –dit en positiu, que ens agrada més– fomentar el repoblament. Sabem que el repte és ingent, sabem que és absolutament necessari i segur que sabem que ens en sortirem, perquè ho farem plegades. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el fons complementari de riscos. [[Pregunta al Govern sobre el fons complementari de riscos]] [[310-00223/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Joan Canadell, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia, diputades i diputats, i Slava Ukraini. Honorable conseller Giró, les situacions complexes sovint requereixen de solucions complexes. Li vull parlar dels trenta-quatre excàrrecs i funcionaris de la Generalitat acusats, injustament, per exercir competències en acció exterior –reconegudes, per cert, a l'Estatut de Catalunya–, als quals se'ls va requerir uns avals de 5,4 milions d'euros que la majoria dels afectats no podien dipositar i, per tant, posaven en risc el seu propi patrimoni personal pel fet, simplement, d'haver exercit les seves funcions. Com vostè ha dit diverses vegades en aquest hemicicle, no es poden exercir les tasques dels servidors públics amb por, perquè la por coarta la llibertat. I això és el que busca un estat demofòbic com l'espanyol per limitar fins i tot les competències que ens són reconegudes. Des del nostre grup parlamentari, li estem molt agraïts perquè, tan bon punt va arribar a la conselleria, va buscar solucions a un problema que, com deia, és complex, i les va trobar en forma de decret llei, aprovat el 6 de juliol, tan sols sis setmanes després de la seva presa de possessió com a conseller. Un problema complex que feia més de quatre anys que estava sobre la taula. Aquest decret per crear un fons complementari de riscos que assumeixi aquells que no estan inclosos en les pòlisses d'assegurances subscrites per la Generalitat de Catalunya, poc després va ser convalidat en aquesta cambra, com tots vostès deuen recordar. I en el darrer Ple, fa quinze dies, el vam transformar en llei, amb el vot favorable de cent deu dels 135 diputats d'aquesta cambra. Una clara majoria. Volem aprofitar, des del nostre grup parlamentari, per agrair a aquests cent deu diputats el suport a aquesta llei, ja que han col·laborat en la solució d'aquest problema complex. Fent les coses bé, hem aconseguit que el Tribunal de Cuentas no se surti amb la seva; ho tenia molt complicat, ja que aquest decret comptava amb un dictamen favorable del Consell de Garanties Estatutàries, per unanimitat, per cert, i una llei aprovada per una àmplia majoria d'aquesta cambra que representa la sobirania del poble de Catalunya. I això just abans que el tribunal es reunís per tractar el recurs presentat. Tot plegat, aquesta cerca de solucions complexes, preparada amb rigor, buscant els suports legals i el suport parlamentari, ha fet que aquest Tribunal de Cuentas no hagi tingut més remei que acceptar, definitivament, els avals presentats per l'ICF. Amb tot això, conseller, li volia demanar quina és la seva expectativa en relació amb els recursos d'inconstitucionalitat que han presentat alguns partits. Moltes gràcies i molt bona feina, conseller. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el senyor Jaume Giró, conseller d'Economia i Hisenda.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats... Senyor Canadell, per principi sempre confio que el sentit comú i la justícia s'acabaran imposant, com vaig dir fa quinze dies aquí al faristol i com va acabar passant en el Tribunal de Cuentas. Aquesta llei és una llei tècnicament sòlida, jurídicament impecable i aprovada per una amplíssima majoria d'aquest Parlament. Per tant, qualsevol de vostès pot imaginar el que decidiria un tribunal neutral. Però, com tothom sap –i a Europa també–, la justícia espanyola ha demostrat ser molt permeable a la política. No oblidem que el principal òrgan judicial de l'Estat està bloquejat des de fa més de tres anys només perquè el PP i el PSOE han de discutir quines de les seves persones n'han de formar part. I està bloquejat des de fa més de 1.200 dies. Per tant, no m'atreveixo a aventurar què resoldrà el Tribunal Constitucional. I aquesta incertesa, senyor Canadell, és una incertesa que genera inseguretat, que genera angoixa. He explicat que aquest fons complementari de riscos permet als servidors públics poder actuar en la legítima feina sense por, però això no treu una altra realitat: la realitat de que fer política a Catalunya des del sobiranisme és una activitat de risc –és una activitat de risc. Pensin només en la causa sobre aquest fons per prevaricació i malversació de cabals públics contra tres membres d'aquest Govern, entre ells, jo mateix, el president Aragonès també, presentada davant del Tribunal Superior de Justícia per dos partits representats en aquesta mateixa cambra. La causa va ser desestimada. Però que ens quedi clar a tots, el que pretenia aquella iniciativa, com tantes altres, és mantenir viu el sentiment de por i d'ofec, encara avui molt present a l'hora de fer activitat política a Catalunya. Senyores diputades i diputats, jo els puc garantir que aquesta conselleria i tot el Govern estem treballant amb perseverança per dotar-nos de lleis a l'alçada d'un autèntic estat, encara que avui encara no ho siguem, un estat del benestar i un estat de dret. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la situació d'Ucraïna. [[Pregunta al Govern sobre la situació d'Ucraïna]] [[310-00224/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Mònica Sales, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Bon dia a tots. Una salutació especial al cònsol que ens ha acompanyat a l'inici del Ple, d'Ucraïna. Consellera Alsina, aquest dilluns el Departament d'Acció Exterior que vostè encapçala va presentar el nou mapa de delegacions per a l'any 2022; un projecte ambiciós que vol garantir la veu de Catalunya al món a partir d'una xarxa internacional de vint delegacions, cinc oficines i dos enviats especials, que proporcionaran una cobertura geogràfica a seixanta-tres països. Tal com vostè va explicar al llarg de la seva intervenció, una part de tota aquesta acció reforça la nostra posició a Europa en un moment en què és més important que mai estar units davant la tirania i l'opressió; però no només a Europa amb augment de presència, sinó que també es creix a l'Àfrica i Amèrica i s'inicia la cobertura a l'Àsia amb les delegacions del Japó i Corea del Sud. La vocació internacional de Catalunya és evident i aquesta nova xarxa de delegacions n'és la mostra. Des de Junts per Catalunya, volem posar en relleu el fet de desplegar els valors catalans comuns i fonamentals de democràcia, llibertat i pau, conscients del moment que vivim i de la necessitat que les nacions lliures d'Europa els defensem arreu. Sí, defensem la sobirania d'Ucraïna amenaçada per un estat autoritari; denunciem i condemnem, una vegada més, la invasió militar russa i exigim la fi immediata de les hostilitats. La violència no és mai la via per resoldre cap conflicte. Mai. Com tampoc ho és la frivolitat amb què està gestionant la crisi el senyor Josep Borrell, alt representant de la Unió Europea, amb declaracions inacceptables enmig d'una cruenta guerra que està generant milers de refugiats i desplaçats. Des de Junts acompanyem la comunitat ucraïnesa de Catalunya en aquest moment tan difícil. Hem acudit a les manifestacions públiques que s'han convocat i hi seguirem acudint. I des de Junts, en seu parlamentària, volem agrair les múltiples mostres d'ajuda des de tots els pobles i ciutats del país, perquè Catalunya és solidaritat i compromís amb els drets humans. I això ho defensem aquí i a Ucraïna: drets humans per a tothom, arreu del món i amb els braços oberts per rebre tothom qui vulga establir-se a casa nostra. Consellera, després del seu lideratge en la resposta política, diplomàtica i humanitària, voldríem preguntar-li per la situació a Ucraïna i, de manera particular, per les actuacions realitzades des del seu departament en el marc d'aquesta greu crisi. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Victòria Alsina, consellera de Govern Obert i Acció Exterior.
Moltes gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. «Els països democràtics han de donar el seu suport inequívoc a Ucraïna, un país que té el dret a decidir el seu futur lliure d'ingerències. Aquesta era la frase amb la que començava una interpel·lació ara fa un mes en aquest Parlament abans de que hagués començat aquesta guerra. On estem avui? Avui estem davant un imperialisme i un tarannà autoritari de Vladímir Putin, que nega a Ucraïna el dret a existir. Avui estem també en una situació, davant de milions de persones amb una resiliència admirable que tot el món segueix. Defensen valors que són europeus i, per tant, avui Catalunya, Europa, tots som Ucraïna. I, en aquest sentit, el Govern aposta per la diplomàcia, aposta pel multilateralisme, dona suport a la Unió Europea, a aquestes sancions dures, dona suport a aquesta Unió Europea que s'obre davant de la possibilitat de sumar Ucraïna a aquesta unió i diu un «no a la guerra entès com un «no a la guerra de Rússia sobre Ucraïna. I, per tant, tots junts diem «slava Ukraini. Ho fem amb mentalitat d'estat, ho fem amb professionalitat, ho fem sense sobreactuar i fem tot el que podem. El Departament d'Exteriors va estar des del primer moment a disposició i donant resposta a totes les peticions que ens van fer arribar des del consolat d'Ucraïna. Vam estar des de Barcelona i les nostres delegacions a l'Europa central i als Balcans atenent, doncs, les zones de frontera, posant un servei de transport a disposició dels trenta-tres catalans que vam contactar i que estaven allà. I tenim una tasca que comença avui, serà llarga i és important, que és tota la tasca d'ajut humanitari. Des de l'Agència Catalana de Cooperació ja s'han començat a articular mecanismes d'ajuda en agències multilaterals perquè això sigui possible. Es farà una línia específica de subvencions per a entitats catalanes que treballen a Ucraïna i, per sobre de tot, doncs, volem coordinar aquest esforç amb el Comitè Català d'Ajut Humanitari d'Emergències, que vam reunir aquest dilluns i amb el qual vam compartir la necessitat –i això també és una crida– de que aquesta ajuda, de que aquesta solidaritat que ve del Govern, però sobretot ve de la societat catalana, es canalitzi a través de les organitzacions especialitzades que treballen sobre terreny a través d'aportacions econòmiques. Per tant, també en nom del Govern volia compartir aquest missatge de suport, de coordinació i que ajudem de la millor manera que es pot fer. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el Mobile World Congress. [[Pregunta al Govern sobre la valoració del Mobile World Congress]] [[310-00225/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Cristina Casol, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Bon dia a tothom. Vicepresident, la setmana passada es va celebrar a Barcelona el Mobile World Congress al recinte Gran Via Fira de Barcelona, a l'Hospitalet de Llobregat. Enguany, amb el repte d'aconseguir de nou una fira presencial després de dos anys marcats per la pandèmia on l'edició del 2020 es va haver de cancel·lar i l'any passat es va fer en format híbrid amb una presencialitat reduïda, ara hem tornat a tenir el congrés mundial presencial. Perquè el Mobile no només dinamitza la nostra economia en el sector de les TIC, representa un importantíssim impacte en el sector turístic, de la restauració i de l'oci. I molt més ara, que som en procés de recuperació de la pandèmia. I encara més: l'arribada del congrés mundial a Barcelona va ser un punt d'inflexió per a l'ecosistema digital català, que es va veure accelerat l'any 2012 amb la capitalitat mundial del mòbil. I ara, avui, en recollim els seus fruits. Actualment, la tecnologia és una de les palanques de canvi més potents que tenim per generar oportunitats. Per posar de manifest la importància del sector TIC a Catalunya, us posem xifres. A Catalunya hi ha gairebé 1.400 empreses estrangeres tecnològiques provinents sobretot dels Estats Units, Alemanya, França i el Regne Unit. A Catalunya, el sector TIC és un dels més dinàmics de l'economia i s'ha convertit en un dels principals motors d'innovació, de creació d'empreses i d'ocupació. I a Catalunya, concretament a l'àrea metropolitana de Barcelona, tenim un dels principals hubs digitals d'Europa, perquè si parlem de hubs també podem afirmar que Barcelona és un dels principals hubs de start-ups del sud d'Europa, darrere de París, Berlín, Estocolm i Amsterdam segons l'índex del 2021 del Global Startup Ecosystem. I, a més a més, Barcelona és la desena ciutat més atractiva del món per a experts digitals segons el darrer estudi del Decoding Digital Talent de Boston. Així doncs, el Mobile World Congress, juntament amb el 4 Years from Now, el congrés d'empreses emergents que es va celebrar en paral·lel els mateixos dies, són esdeveniments molt importants per al nostre país i situen Catalunya al món. Per tot això, avui, des del Grup Parlamentari de Junts, li volem preguntar: quina és la valoració del Mobile World Congress d'enguany? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Sí, molt bon dia. Presidenta... Moltes gràcies, diputada. Doncs miri, ha estat un molt bon Mobile i és el Mobile de la recuperació, amb unes xifres per sobre de les expectatives, que si a més a més hi sumem una notícia d'aquest matí que ha sortit en un diari econòmic molt important, l'Expansión, on diu que el 2021 el setanta per cent de les inversions i de noves empreses que s'han creat o que han vingut a l'Estat espanyol, el setanta per cent han estat a Catalunya, doncs bé, són xifres que són, per dir-ho així, una nova plantofada a tots aquells que dia rere dia ens diuen que l'economia catalana està en decadència. Res més lluny de la realitat, senyor Carrizosa, que veig que no m'escolta. Miri, els millors Mobile de la història, els millors Mobile es van produir en els moments més intensos del procés independentista. Per tant, escolti, l'economia catalana va com un «tiro. I, en aquest sentit, que perdin –que perdin– tota l'esperança la senyora Ayuso i el senyor Almeida: el Mobile té una llarga vida a Catalunya. [[Aplaudiments.]] Però, miri, com diem alguns que som culers, no?, que el Barça és més que un club, el Mobile és més que un congrés. És una gran marca de país, una gran marca que projecta aquest país en aquesta nova era digital. Si tots tenim present que en l'era industrial era molt important tenir les grans fires de cotxes –aquestes estan sobretot a Alemanya i als Estats Units–, tenim la sort que tenim la fira de la tecnologia més important del moment a Catalunya. I, per tant, això ho hem de cuidar. Aquest és un sector que genera molta ocupació. Com sempre dic, la millor política social que podem fer per als nostres ciutadans és que la gent tingui feina. Doncs bé, aquest és un sector que genera feina i en genera molta, al ritme del deu per cent anual des dels darrers cinc anys. Per tant, és un sector que hem de cuidar, és un sector sobre el qual ens hem de preocupar i és un sector en el qual, evidentment, fires com el Mobile ens ajuden a projectar el país, ens ajuden a projectar Barcelona al món. Per tant, llarga vida al Mobile a Catalunya. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre la situació de l'educació. [[Pregunta al Govern sobre la situació de l'educació]] [[310-00212/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Lorena Roldán, en nom del Grup Mixt.
Sí; gracias, presidenta. Señor Cambray, no hace ni un año que usted es conseller y ya tiene en su haber dos de las grandes polémicas de este Govern: la primera, la pésima gestión en el caso del pequeño de Canet, y la segunda, una huelga de educación sin precedentes en las últimas décadas. La pregunta es sencilla: ¿usted por qué no escucha al profesorado, a las familias y al resto de la comunidad educativa?
Per respondre té la paraula el senyor Josep Gonzàlez-Cambray, conseller d'Educació.
Doncs una pregunta senzilla; la resposta també serà senzilla. Nosaltres el que fem com a Departament d'Educació és estar al costat dels nostres mestres i al servei del nostre alumnat. I prenem les decisions des del diàleg, des del consens, de cara a millorar el sistema educatiu català, amb una transformació educativa indestriable de l'equitat. I, per tant, això és el que fem i això és el que seguirem fent. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar té la paraula la senyora Lorena Roldán.
Señor Cambray, que le han convocado un paro de cinco días, una huelga sin precedentes. Mire, que usted iba a ser nefasto al frente de la conselleria nosotros ya lo sabíamos; lo que yo no me esperaba es que usted se iba a empeñar tanto en demostrarnos su incompetencia y en tan poco tiempo. Sus primeros pinitos como conseller consistieron en enviar una carta al profesorado donde les decía que iban a ser los nuevos protagonistas de la Generalitat republicana. Mucho protagonismo y mucha cartita, pero a la hora de la verdad es que usted ni les escucha, ni a ellos ni a las familias. ¿Usted se ha parado a pensar qué implica adelantar el inicio de curso? Mire, los docentes tienen que programar las clases, organizar el centro, documentarse sobre los alumnos, situar a los nuevos profesores. Y precisamente todo esto lo hacen en esos días donde no hay alumnos. Una gran parte de la plantilla, además, es interina y se incorporan el 1 de septiembre. ¿Me dice usted cuándo van a hacer todas estas tareas de planificación? ¿Y las familias? ¿Ha pensado usted en la conciliación de las familias o en el sobrecoste, por ejemplo, del comedor? Es que estas medidas de este calado, señor Gonzàlez, tienen múltiples consecuencias, y usted no ha pensado absolutamente ninguna. Usted ha tomado una decisión de manera unilateral, y encima, cuando los sindicatos se han plantado, usted les ha ignorado. Ir a una negociación con un acuerdo cerrado no es negociar es imponer, señor Cambray. Y, mire, si el tiempo que usted dedica a ingeniar cómo burlar la sentencia del veinticinco por ciento de español lo empleara, por ejemplo, en mejorar las condiciones de la plantilla y las necesidades de los alumnos, estoy convencida de que nos iría muchísimo mejor, porque ser conseller de Educación no es ser activista por la lengua, es dirigir uno de los departamentos más importantes de este Govern. Por tanto, le pido que se centre en mejorar el currículum, en acabar con la temporalidad y la precariedad del profesorado, en adecuar los centros, en escuchar, insisto, a las familias y a los alumnos. Porque le vuelvo a decir: a nadie le importan sus cruzadas ideológicas; nosotros lo que queremos es la mejor educación para nuestros hijos.
Per respondre té la paraula el conseller d'Educació.
Com no pot ser d'una altra manera, nosaltres respectem el dret a vaga. Nosaltres seguim parlant, seguim dialogant i seguim escoltant a tothom. De fet, des del Departament d'Educació, en menys d'un any, estem donant resposta a moltes de les demandes històriques de fa anys. Pel que fa a l'escola pública, abans li comentava un clam de la comunitat educativa, que és: «Abaixem les ràtios. Doncs comencem el camí per abaixar les ràtios. Estabilització de les plantilles. Vam començar amb un trenta-quatre per cent l'any 2018, i acabarem el 2024, amb tot el que ja tenim establert i calendaritzat, amb menys d'un deu per cent d'interinatge. Passem un terç... No farem cobertura de terços, sinó que ho fem amb mitja jornada, que això també fa molts anys que es va demanant. Pel que fa a la concertada, també fem prejubilació parcial als seixanta-dos anys. I, per tant, el que fem és això: escoltar, dialogar i anar donant resposta, amb els recursos de què disposem, per tal de transformar el sistema educatiu amb equitat. Vostè feia referència al calendari. L'hi explico. Pel que fa al calendari, nosaltres teníem, tenim –Departament d'Educació– quatre informes del consell escolar que ens diuen que les vacances d'estiu són massa llargues i que s'havia d'avançar l'inici de curs. Amb aquesta informació i amb diferents informes, el que fem és prendre una decisió i parlar amb tothom per veure com despleguem aquesta decisió. Ningú ningú ningú ens diu..., hi insisteixo, eh?, ningú ens diu que aquesta no sigui una bona mesura per a l'alumnat i, sobretot, que no sigui una bona mesura per a l'alumnat vulnerable, que no té el mateix accés a les activitats i que, a més a més, tindrà més dies de beques menjadors. És una mesura molt bona per a la conciliació de les famílies, que garantim el cent per cent i el mateix horari el mes de setembre que la resta del curs escolar. I hem implementat mesures per tal que l'inici de curs per part dels mestres, la preparació, sigui possible, viable, com s'està fent a molts altres territoris. I, per tant, el que fem és nomenaments un mes abans del que fèiem fins ara. I el que fem és que tindran més hores de coordinació, i aquesta serà una mesura, de ben segur, que beneficiï el conjunt de la societat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre política industrial. [[Pregunta al Govern sobre la política industrial]] [[310-00220/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Òscar Ordeig, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. En primer lloc, voldria saludar des d'aquí els representants dels treballadors i les treballadores de la cimentera de Montcada, que molts coneixen. Benvinguts i moltes gràcies per estar aquí. Conseller, la indústria del país necessita un cop de timó. Per què ho diem? Un exemple d'aquest cop de timó que necessitem el tenim en com hem gestionat la cimentera de Montcada, que representa una peça fonamental de la indústria catalana. Més de cent anys d'història, tres cents treballadors, estratègica per al conjunt dels projectes del país; obres i infraestructures a Catalunya i arreu del món, com podria ser la seva participació en els materials de la Sagrada Família, el recinte de Sant Pau o l'aeroport de Rabat, entre d'altres. Per desgràcia, aquesta indústria i els tres-cents llocs de treball que s'hi ocupen estan en perill per una sentència de tancament per un error en l'exposició pública que va fer en el seu dia la Generalitat de Catalunya, no per culpa de l'empresa ni dels treballadors. Conseller, la primera pregunta que li fem és: per què costa tant des del Govern recolzar els projectes d'indústria a casa nostra? Per què ha costat tant, per què està costant tant escoltar i recolzar els treballadors? Per què han perdut tants mesos sense fer res o canviant d'opinió sobre presentar un recurs o sobre la continuïtat d'aquesta empresa tan important? Ens garanteix que el Govern deixarà de bloquejar i es posarà a tramitar aquesta llicència d'una vegada? Ens garanteix que els més de tres cents treballadors rebran el seu suport, com a conseller, i el suport del conjunt del Govern? Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. I òbviament també una salutació al comitè d'empresa de Lafarge de Montcada. Diputat, el que fa el Govern, el Departament d'Empresa i Treball conjuntament amb el Departament d'Acció Climàtica, és fer tots els tràmits, totes les mesures pertinents, per resoldre una situació que ve de lluny, per resoldre una situació que, evidentment, volem que tingui solució. Solució en un doble sentit, òbviament. D'una banda, que es compleixi la normativa ambiental, i, per tant, que hi hagin les llicències que pertoquen, i que això permeti la continuïtat de l'activitat i, per tant, la defensa dels llocs de treball. Això és al que ens comprometem. El compromís del Govern de la Generalitat és la defensa dels llocs de treball i de les indústries clau estratègiques per al país i també en el context europeu. Això és el que estem fent, i, mentrestant, cal dir que l'activitat ha seguit funcionant bàsicament gràcies als títols administratius que hem habilitat, que hem atorgat, però també seguint tots els controls ambientals preceptius. Per tant, continuïtat de l'activitat, defensa dels llocs de treball, compromís des d'un punt de vista industrial del Govern de la Generalitat de Catalunya. [[Alguns aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Òscar Ordeig.
Conseller, celebrem les seves paraules, però no sé si tothom del seu Govern pensa el mateix. Insistim: cal un cop de timó i revertir les retallades del setanta per cent de les polítiques industrials. Cal un cop de timó i revertir les normatives que van en contra de la indústria catalana i de la seva continuïtat. I cal un cop de timó en la gestió de la crisi de la cimentera de Montcada. Per què han esperat al darrer dia per presentar el recurs, per tenir més temps per gestionar aquest expedient? Recurs de cassació, que finalment s'ha presentat. Per què volen –o alguns pensen que volen– fer pagar un error administratiu a l'empresa o als treballadors? Per tant, esperem que això que es pot resoldre fàcilment i que no han de pagar els treballadors ni l'empresa es pugui resoldre al més aviat possible. I insistim en que cal un cop de timó, cal donar suport a la indústria, perquè la indústria és progrés i sense la indústria no generarem oportunitats, no només per a la nostra economia, sinó evidentment per a l'ocupació del país, que és el que necessitem. Si ho fa, ens tindrà al seu costat, com la majoria dels treballadors...
Se li ha acabat el temps, diputat. [[Aplaudiments.]] Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Miri, diputat, vostè demana un cop de timó. Jo li proposo que apunti allà on ha d'apuntar en aquest sentit. La indústria cimentera i totes les indústries del país estan patint per les irrupcions de totes les cadenes de subministrament i d'abastiments. I, sobretot, estan patint de manera molt crítica pel preu de l'energia. Ara la Unió Europea sembla que demà obrirà la porta, o bé desacoblant el gas o bé limitant el preu d'aquest element en el pool energètic, en el mercat maximalista, perquè els estats regulin el preu de l'energia. Exigim, de nou, a l'Estat espanyol que contingui els preus de l'energia. Perquè ens hi va el futur, ens hi va el futur de totes les indústries del país. Ens hi va el futur de les noves generacions. Aquest país es vol i s'ha de reindustrialitzar, però necessita l'acció decidida per part del Govern espanyol, que és qui té les competències en el context europeu per regular el mercat energètic i, per tant, per fer que les empreses que avui estan tancant... Avui hi ha notícies als diaris que ens expliquen que hi han indústries d'aquest país que estan tancant perquè no poden assumir el preu de l'energia. Actuïn en aquest sentit. Si vol un cop de timó, proposi al Govern espanyol que el faci en benefici del conjunt de la indústria del país. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el Centre Penitenciari Obert. [[Pregunta al Govern sobre el Centre Penitenciari Obert de Barcelona]] [[310-00221/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Rubén Viñuales, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Consellera, molt bon dia. Quin és el capteniment del Govern en relació amb el centre penitenciari de Trinitat Vella?
Per respondre, té la paraula la senyora Lourdes Ciuró, consellera de Justícia.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia, diputats i diputades. Senyor Viñuales, doncs seguir amb els compromisos establerts, que, de fet, van en marxa. Per una banda, ens vam comprometre a licitar les obres a finals de l'any 21 i així ho vam fer. Ara mateix estem valorant les ofertes econòmiques del que són aquestes obres perquè a l'estiu esperem poder començar-les. La previsió és que l'any 25 estiguin acabades.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Rubén Viñuales.
Gràcies, presidenta. Consellera, bé sap vostè que la justícia és massa sovint la gran oblidada del Govern de la Generalitat. Potser per no entendre que invertir en justícia és invertir precisament en pau social, en protecció de la democràcia i respecte als drets humans. Però en aquest cas, en concret, s'uneixen necessitats socials amb necessitats de la mateixa conselleria de Justícia. La promesa del tancament i trasllat del centre penitenciari de Trinitat Vella és una reclamació directament històrica. Bé sap vostè que la manca de trasllat del centre penitenciari implica que centenars de famílies visquin a pisos que no reuneixen els estàndards de dignitat que qualsevol persona mereix. El nexe causal és clar. Aquests pisos, titularitat del patronat, que es troben apuntalats, no poden ser reallotjats als nous pisos que s'han de construir precisament a l'actual ubicació del centre penitenciari de Trinitat Vella. I els veïns i veïnes fa anys que lluiten per no tenir dos barris a un sol barri. Aprofitem, també, per saludar alguns dels veïns que avui ens acompanyen. El centre penitenciari de Trinitat Vella és una barrera física i psicològica que vàrem poder visitar en persona fa pocs dies i que divideix un barri, i també divideix les vides de moltes persones. Miri, l'Ajuntament de Barcelona ha fet els deures. Consta un conveni per tal d'adquirir i cedir gratuïtament a la Generalitat de Catalunya, lliure de càrregues i gravàmens, així també com d'ocupants, les dues parcel·les ubicades a Zona Franca amb destinació, precisament, de construir els nous equipaments penitenciaris. Així mateix, respecte a l'informe de l'Agència Catalana de Residus de Catalunya al·lusiu a la descontaminació que bé sap vostè d'aquests terrenys de Zona Franca, l'Ajuntament de Barcelona assumeix el cost de 8.320.000 euros a tal efecte. El que avui demanem, consellera, és celeritat. Demanem compromís i certesa pels veïns i veïnes de Trinitat Vella. Demanem que avui es mulli. Ha donat algunes de les dades. Li demanem que manifesti de manera formal i oficial aquests terminis per resoldre d'una vegada per totes aquest greuge que pateixen les veïnes i veïns de Trinitat Vella, en concret, però que bé sap vostè que ens afecta a tots en global. I bé sap vostè, consellera, que el meu grup, el Partit dels Socialistes de Catalunya Units per Avançar, té una finalitat única, clara i inequívoca en política, que és millorar la vida dels catalans i de les catalanes. I si treballa en aquesta línia, com deia també el meu company Òscar Ordeig, ens trobarà al seu costat. Avui té, crec, una gran oportunitat per demostrar que és així i, si us plau, no oblidem que hi ha coses tan importants que no es pot fer política... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Se li ha acabat el temps, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera de Justícia.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor Viñuales, efectivament, el compromís hi és, existeix, i quin millor compromís vol vostè, no només de data, sinó, a més a més, de partides pressupostàries concretes, per al 22, per al 23 i per al 24. Data de finalització prevista, any 25. I, a més a més, amb un plus de 2 milions d'euros per prevenir l'eventual increment de les matèries primeres. Per tant, 36,6 milions d'euros pressupostats per aquest Govern, gràcies a l'esforç també d'Economia i de les finances de la Generalitat per poder fer realitat aquest centre obert. Un centre obert que ens permet tornar a parlar de presons en aquest Ple, en aquest hemicicle, una política prioritària del Govern, perquè, com sempre diem, al Departament de Justícia fem política social amb majúscules. Fem política social perquè atenem les víctimes de tot tipus de delictes, passen per les nostres mans. Fem política social perquè atenem aquella reparació històrica, a través de la Direcció General de Memòria i del Memorial Democràtic, per poder rescabalar víctimes de la repressió del franquisme dels anys trenta-u al vuitanta. I sobretot fem política social en majúscules, perquè tenim el Servei de Presons, un servei de presons que està al servei de la reinserció. M'ho han sentit a dir moltes vegades. De fet, vam fer la compareixença no fa gaires dies, que hi vam tenir l'ocasió d'explicar que l'obsessió del Departament de Justícia i el Govern de Catalunya és fer la rehabilitació possible de les persones preses, treballar en benefici de tota la comunitat penitenciària, donar seguretat a tota la comunitat penitenciària, perquè tenim un sistema de referència, un model propi que ens dona, de fet, alts índexs de reinserció. I hem de seguir treballant. Per tant, el centre obert ens permet dignificar espais que han d'anar íntimament vinculats a aquesta reinserció de les persones preses i, de fet, en matèria de centre obert, perquè apostem decididament per les mesures penals alternatives, per reduir les llistes d'espera, perquè puguin els jutges acordar-les amb més garanties de la seva aplicació i, per tant, perquè tenim contrastat que, una pena que s'acaba complint passant pel tercer grau i passant per la condicional, la persona té moltes més garanties de reinserció que aquella que passa de dintre a fora al carrer. Per tant, el compromís és aquest i seguirem treballant. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre en ple sobre les polítiques de dones. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques de dones]] [[310-00222/13]] Formula la pregunta el diputat senyor David González, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Molt bon dia, diputats i diputades. Senyora consellera, ahir vam viure novament un altre vuit de març històric, manifestació de milers de persones a la ciutat de Barcelona, i nombroses concentracions repartides per tot el territori català i espanyol. Una mostra més de la força i la prioritat social que suposa per al nostre país la lluita feminista. Evidentment, no ens podem quedar únicament en això, en una demostració de força. Tots els dies de l'any continuem arrossegant totes les problemàtiques de la desigualtat entre homes i dones hereves del sistema patriarcal: la bretxa salarial, els òrgans de poder masculinitzats, mal repartiment del treball de les cures, les agressions sexuals i les violències masclistes... I una problemàtica que ens preocupa especialment és la situació de les dones prostituïdes, una discriminació que no veiem que estiguem a prop d'abolir, sinó que estem arribant a una normalització que ens amoïna molt. En aquest sentit, li volem preguntar, senyora consellera, especialment per revertir la vida i les condicions d'aquestes dones prostituïdes, quin és el capteniment del Govern en les seves polítiques feministes? [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la senyora Tània Verge, consellera d'Igualtat i Feminismes.
El capteniment del Govern té a veure amb la màxima garantia de drets que puguem proporcionar a les dones que es troben en context de prostitució.
Per repreguntar té la paraula el senyor David González.
Gràcies, consellera, però li demanarem una mica més de concreció. Ens centrem. L'hi dic per davant que els i les socialistes som un partit que estem per abolir la prostitució i pensem que en aquesta cambra hi pot haver una majoria parlamentària suficient per erradicar-la. Aprofitem l'oportunitat. Estem plantejant un debat que hauria d'haver-se resolt des de fa molts anys, però que hem arribat a una situació insostenible. Segons dades de l'ONU, Espanya és el tercer país del món que més prostitució consumeix, i és el primer d'Europa. A Catalunya, som territori de turisme sexual i tenim un problema amb el que passa a la Jonquera. Cal recordar que el noranta per cent de les dones que exerceixen la prostitució ho fan sota coacció i això va més enllà de les xifres. Estem davant d'una guerra cultural. La prostitució és violència, i d'igualitària no té res. No podem oblidar que el noranta-cinc per cent de les persones que es prostitueixen són les dones, i el noranta-nou per cent de les persones que la consumeixen són els homes. En definitiva, la prostitució és un dèficit democràtic i no ens podem permetre com a societat democràtica seguir vulnerant els drets i les llibertats de més de la meitat de la població de Catalunya. Reclamem mesures, tal com farà el Govern d'Espanya en aquest sentit, que castiguin i persegueixin el proxenetisme, perquè, com s'ha dit moltíssimes vegades, la prostitució no és la professió més antiga, no, és la discriminació masclista més antiga de la història de la humanitat. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula la consellera d'Igualtat i Feminismes.
Des del Govern creiem que la prostitució mereix un abordatge molt més integral. És un debat complex, per les múltiples dimensions que té. I que no poden passar només per mesures de tipus policial. No serveixen les sancions penals al proxenetisme. Ja existeixen. A més, des de l'any 2015, la llei de seguretat ciutadana permet sancionar els clients, però, a la pràctica, sabem que les sancions estan afectant desproporcionadament les dones. Aquest abordatge integral ens ha de permetre posar sobre la taula una sèrie de qüestions, com deia, per aquesta màxima garantia de drets. Amb la llei d'estrangeria actual, no hi ha marc possible per al que vostès estan defensant... [[Aplaudiments.]] Perquè és una font contínua de generació d'irregularitat administrativa que fa molt més fàcil l'explotació que vostès després denuncien. La precarietat, la feminització de la pobresa... Són mesures, evidentment, són accions que s'han de desenvolupar amb molta força, recursos perquè les dones no tinguin aquesta dependència que tenim, eh?, el conjunt de les dones, i que pot conduir, en un moment donat, a entrar en l'àmbit de la prostitució; renda bàsica universal. Parlem de polítiques efectives de combat contra la feminització de la pobresa. Parlem també d'un pla d'abordatge de les masculinitats. També caldria atacar la demanda, en aquest cas. És a dir, si no fem aquest abordatge integral, ens quedem només de manera molt superficial..., i podríem estar parlant d'un abolicionisme bastant eteri o màgic; no passarà si no hi ha tots aquests elements al darrere que ho acompanyin. El que estem fent, en tot cas, des del Govern de la Generalitat, és incloure el tràfic de persones amb finalitat d'explotació sexual al model d'abordatge de les violències sexuals, un model que presentarem en breu, treballant per a la prevenció, la detecció i el treball en xarxa amb les entitats especialitzades que es dediquen a garantir recursos i aquest acompanyament, a les dones que estan en situació de prostitució i també de tràfic d'éssers humans amb finalitat d'explotació sexual. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre la garantia del dret a l'avortament de totes les dones. [[Pregunta al Govern sobre la garantia del dret a l'avortament a totes les dones]] [[310-00213/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Susanna Segovia, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, nosaltres volem començar fent un reconeixement justament al moviment feminista, que ahir, de nou, va tornar a omplir carrers i places de tot el país amb lluites, amb reivindicacions, amb demandes de drets per a totes les dones, també de drets per a les dones que estan en un context de prostitució, efectivament. I nosaltres el que creiem és que les institucions anem tard, que no estem donant la resposta necessària i que no s'estan posant els recursos i les polítiques per garantir aquests drets. En concret, ahir podíem veure molts lemes que tenien a veure amb el dret de les dones a interrompre el seu embaràs voluntàriament quan i com vulguin. Per tant, consellera, la pregunta és: vostè creu que ara mateix, a Catalunya, s'està garantint el dret de totes les dones que viuen a Catalunya a garantir on, quan i com interrompre el seu embaràs si així ho decideixen?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut... [[Veus de fons.]] Així és com teníem prevista la pregunta, que era sobre la interrupció...
Presidenta, nosaltres havíem demanat amb la consellera de Feminismes, entenent com anava, però, bé, si ens ha de respondre del conseller de Salut, doncs endavant.
Sobre el dret d'interrupció de l'embaràs de les dones ha respondre el conseller de Salut. [[Remor de veus.]] Endavant, conseller.
Bon dia, presidenta. Diputada, el dret a la interrupció de l'embaràs està garantit, el dret a rebre una informació fiable i basada en l'evidència està garantit i el dret a l'elecció de la dona en funció de les seves preferències i valors i d'aquesta informació està garantit. Sí que hi ha un element –i que el vaig reconèixer aquí, en una interpel·lació de la diputada Estrada–, que falta equitat territorial. I, des d'aquest punt, aquest és el nostre compromís, el compromís del Govern, de millorar aquesta equitat territorial. I també ens vam comprometre al que era una contracepció de llarga durada en aquelles dones que ja havien tingut una interrupció voluntària de l'embaràs i que així ho volguessin.
Per repreguntar té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, conseller. De fet, la intenció de preguntar-li a la consellera de Feminismes és perquè creiem que, des del seu departament, s'ha de vetllar, justament, per la garantia de tots aquests drets, més enllà de quin sigui el departament que l'ha de posar en pràctica. De fet, ens han arribat queixes de vàries organitzacions i entitats que estan dient que justament algunes de les tasques que s'estan fent, de protocols i d'innovacions, en els temes dels drets sexuals i reproductius per part del seu departament no està comptant amb la participació i amb els mecanismes de consultes amb entitats que tenen molts anys d'experiència en la defensa del dret a la interrupció voluntària de l'embaràs. El seu departament va anunciar, el mes d'octubre, a bombo y platillo, que per fi a Lleida ja es podria garantir aquest dret, que no s'havia pogut fins llavors perquè a l'Arnau de Vilanova la majoria –per no dir tots– els professionals es declaraven objectors de consciència i es va anunciar un conveni amb una clínica privada –de nou, una externalització– que hauria de permetre els avortaments quirúrgics. El que denuncien el moviment, que en aquell moment ho va celebrar el moviment feminista de Lleida, és que això no s'està produint, que el que s'estan fent són avortaments farmacològics fins a la setmana catorze, una pràctica que no és habitual, perquè el que és habitual és el farmacològic fins la setmana nou i després l'instrumental. Això fa que les dones a Lleida segueixin sense tenir garantit que poden escollir quin és el seu mètode d'interrupció de l'embaràs que volen i quan el volen fer. I això, conseller, és violència obstètrica, i quan això ho fa el Govern és violència institucional, i aquestes violències estan recollides en la llei per a l'erradicació de les violències masclistes. Per tant, conseller, què pensen fer per garantir que les dones poden escollir com, quan i on interrompre el seu embaràs? Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el conseller de Salut.
En primer lloc, diputada, el dret a la salut es garanteix des del Departament de Salut i es garanteix des de tots els departaments i conselleries del Govern, però també i principalment des del Departament de Salut. Vostè fa un cert prejudici, sembla ser, cap al quirúrgic. I, des d'aquest punt de vista –des d'aquest punt de vista–, el que sí hem de tindre clar és que ha d'haver-hi tota la informació possible per poder escollir segons valors i preferències. El quirúrgic, d'alguna manera, i això no només va per les IVEs, es va sempre cap al que és el mínim invasiu possible. I, evidentment, una interrupció voluntària de l'embaràs quirúrgica no és una intervenció que tingui molt de risc, però certament en té. Com per exemple, una perforació o té risc de sinèquies. Per un altre cantó, el que sí és el farmacològic és que s'assimila més al que és el procés fisiològic. I aquí la dona és qui ha d'escollir. I a Lleida se n'han fet també de quirúrgics. Hi ha un altre element important. És que aquest nou protocol no és un protocol de despatx. És un protocol fet amb la Societat Catalana d'Obstetrícia i Ginecologia, amb el seu president al capdavant; amb l'Associació Catalana de Llevadores; amb la Societat Catalana de Contracepció; que evidentment s'haurà de socialitzar i fer més participatiu, però no és –ho repeteixo– un protocol de despatx. Tres, el dret garantit. I aquí dèiem, també, que necessitàvem més equitat territorial. I, des d'aquest punt de vista, li dic: Tremp, Puigcerdà i la Seu, farmacològic. Terres de l'Ebre, imminent; Althaia, imminent; Lleida, fet; Berga, fet. Per tant, en aquest sentit –en aquest sentit–, s'ha fet bastant més en aquests últims cinc mesos o aquests sis mesos que no pas en els últims cinc anys. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment amb Ple sobre el Dia Internacional de les Dones. [[Pregunta al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones]] [[310-00217/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Marina Bravo, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Anteayer, en el acto institucional, se dijo que el Govern apuesta por un feminismo inclusivo. ¿Eso incluye también a quienes, desde posiciones liberales, defendemos el feminismo y la plena igualdad entre hombres y mujeres?
Per respondre, té la paraula la senyora Tània Verge, consellera d'Igualtat i feminismes.
Sí.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Marina Bravo.
Bien. Las mujeres tenemos un papel cada vez más importante en esta cámara que avanza hacia la igualdad real entre hombres y mujeres. Por eso es un buen día para reivindicarlo mucho que en Cataluña y en el conjunto de España hemos avanzado hacia la igualdad. Y le preguntaba esto, precisamente, consellera, porque me parece un verdadero contrasentido intentar excluir a nadie de la causa feminista, pero mucho más a los liberales, porque el feminismo defiende algo tan básico y tan liberal como la igualdad de los ciudadanos ante la ley, y como el reconocimiento del mérito como motor del progreso en la sociedad. Y un día como hoy, conviene también recordar que fue una mujer de convicciones profundamente liberales, Clara Campoamor, quien defendió en las Cortes de 1931 el sufragio femenino. Fue su entusiasmado discurso el que decantó la balanza a favor del voto femenino frente a la oposición de la socialista Victoria Kent. Y ayer fue ocho de marzo, Día Internacional de la Mujer, y aquí se decidió suspender la actividad parlamentaria. Nosotros, desde luego, no acabamos de entender esa decisión, y algunos nos criticaron. Aquí, por un lado, nos dan lecciones de feminismo a los liberales que trabajamos permanentemente buscando soluciones prácticas a los problemas de las mujeres, y luego, por otro lado, son incapaces de evitar, por ejemplo, que en la televisión pública se sigan haciendo chistes machistas. Nosotros preferimos un feminismo liberal con resultados. Nosotros sí tuvimos actividad ayer, y registramos, precisamente, una proposición de ley sobre la implantación de las unidades de valoración forense en juzgados de violencia de género. Es nuestra forma de sumar sin sectarismos y con resultados. Y como diputada liberal, como ciudadana y como mujer, le tiendo la mano para seguir avanzando en la igualdad de derechos desde el realismo y desde la razón. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera d'Igualtat i Feminismes.
Li he de dir que li responc sense haver acabat d'entendre la pregunta, però jo a nivell personal, aquest debat me'l vaig resoldre fa molt de temps, eh?, amb les companyes. Sortim totes de plaça Catalunya, i les que vulguin arribar fins a Gran Via, genial, les que vulguin seguir fins a la Diagonal també, i si encara es vol anar més enllà, no hi haurà cap problema. Hi haurà una part del trajecte que farem juntes. Els feminismes són plurals, tenen diferents corrents i pràctiques, totes i cadascuna d'elles han fet aportacions molt rellevants, i, per tant, ningú resta, en tot cas sumen. Sumen a la capacitat de diagnosi que té el feminisme d'encertar la diana de les desigualtats i de proporcionar diferents respostes que ens ajudin a erradicar el patriarcat. Per tant, tenim moltes i moltes polítiques en les que segur que coincidirem, i que estem treballant des del Govern, les polítiques que tenen a veure amb el dret a les cures i a la corresponsabilitat. És evident que el conjunt de forces parlamentàries donen suport a avançar en aquesta corresponsabilitat pública en les cures; posar les violències masclistes al centre de l'agenda política i que siguin una qüestió política de primer ordre; els drets sexuals i reproductius en la seva plena garantia tant de els drets ja existents com el cas de l'avortament, com estava explicant ara el conseller Argimon, com nous drets com l'equitat menstrual. Per tant, tots aquests drets és evident que ens hi ens hi trobarem, i que el feminisme és per a tothom. Ahir el Govern també celebrava reunió del Consell Executiu, i presentàvem un pla contra la pressió estàtica, una de les formes més en què el patriarcat disciplina les dones: què hem de menjar, com ens hem de vestir, quins cossos són els desitjables i els que es consideren perfectes, no?, minvant l'autoestima, establint sempre aquests paràmetres de com hem de ser. Per tant, mà estesa també per part del Govern per poder contribuir a avançar en el ple garantiment dels drets de les dones, i com diu la campanya institucional, per fer possible la transformació feminista ara; no per a les generacions futures, sinó per a les dones del present. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en Ple sobre els resultats a les taules de reindustrialització. [[Pregunta al Govern sobre els resultats de les taules de reindustrialització]] [[310-00218/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Eulàlia Reguant, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Bé, gràcies, presidenta. Conseller, fa pràcticament dos anys ni se n'anunciava el tancament de la seva planta. Fruit de la pressió dels treballadors i després de noranta-cinc dies de vaga, es creava la taula de reindustrialització al setembre d'aquell any. Un any i mig més tard, i després d'un ball de noms d'empreses i del tancament definitiu de la planta, encara no hi ha cap proposta definitiva per a aquella zona i per als treballadors. Mahle va anunciar el tancament el novembre de l'any passat. Després de molt bones paraules aquí al Parlament, fruit de l'acord entre l'empresa i els treballadors, es va acordar una taula de reindustrialització per trobar alternatives industrials. Aquesta taula tot just ha començat a caminar. Dues taules de reindustrialització que viuen dos moments diferents. Quina valoració en fa?
Per respondre, té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Bé, en els processos de reindustrialització, deixi'm fer una prèvia de caràcter general, eh?, diguéssim, no per esquivar les responsabilitats; al contrari, eh?, per demostrar com de complexos són aquests processos. Miri, nosaltres sempre els afrontem amb migradesa d'instruments. Tenim molt poques eines en aquest sentit, bé perquè no hi ha una regulació que ordeni aquest tipus de procés o bé perquè, per exemple, doncs, no tenim l'autorització administrativa dels expedients de regulació d'ocupació que hem reclamat, i que ara teníem l'oportunitat de tornar a tenir, i no disposem. Per tant, des d'aquesta migradesa d'eines, afrontem un procés, però ho fem de manera proactiva i assumint, com deia al principi, les nostres responsabilitats pel que fa a la reindustrialització del país. De fet, el gran objectiu, des d'aquest punt de vista, del Departament d'Empresa i Treball i, per extensió, del conjunt del Govern és la transformació del model productiu, i, en aquest sentit, la indústria és un sector cabdal. Avui tenim en marxa tres meses de reindustrialització, eh?, si agrupen les diferents plantes del que abans era Nissan. Precisament, en l'àmbit de la reindustrialització de Nissan, sí que hi ha propostes. Hi ha propostes clares sobre la taula que s'estan debatent en el marc de la mesa de reindustrialització, on hi ha també, com no podia ser d'altra manera, la representació dels treballadors i treballadores. Avancem a bon ritme; culminarà amb èxit aquest procés de reindustrialització, i garantirem tots els llocs de treball que han estat afectats pel tancament de Nissan. Continua treballant la mesa de reindustrialització, igual que continuem treballant en l'àmbit de Mahle, aquí amb la dificultat, cal dir-ho, d'un avís amb només dos mesos d'antelació, cosa que fa encara més complicat treballar en el procés de reindustrialització d'aquesta empresa.
Per repreguntar té la paraula la senyora Eulàlia Reguant.
Bé; gràcies, conseller. Hi afegiria un element. Aquestes dues empreses tenen en comú, com moltes altres al nostre país, que l'empresa matriu es troba fora del territori i que en el seu moment va implantar filials a Catalunya per produir vehicles o components amb menors costos laborals. Però és que, a més, parlem d'un sector, el de l'automoció, altament vulnerable davant la crisi sistèmica que vivim. Aquesta situació ha d'implicar necessàriament un replantejament de la mobilitat articulada a través d'una reducció de la velocitat, la distància i el volum, primer, i un traspàs dels mitjans més contaminants als menys contaminants. I, en això, la Generalitat també hi té un paper, i és responsable del futur i de la transformació d'aquest sector industrial. I per això s'hi ha d'implicar més enllà de taules de reindustrialització, de plans i pactes que semblen més promeses a llarg termini que mesures efectives per garantir una ocupació de qualitat. Conseller, necessitem una proposta on el sector públic tingui un paper actiu. Cal planificació en la producció i la distribució per garantir la transformació que compartim que és necessària en el sector industrial i en el model productiu. Per tant, la pregunta és: quines mesures pensen emprendre per no anar a remolc i avançar-nos i per tal de garantir la sobirania industrial basada en les potencialitats productives que té aquest país, les potencialitats productives pròpies, i així garantir béns bàsics irrenunciables per als temps que venen, de crisi sistèmica i de crisi de subministraments?
Per respondre té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Segurament des d'aproximacions diferents, però estic d'acord amb vostè, diputada. La reindustrialització del país, en la qual tots hi tenim un paper a jugar, és clau per assumir dos conceptes que avui Europa posa sobre la taula i que són imprescindibles: autonomia estratègica i transició energètica. I el sector de l'automoció és un sector clau, en aquest sentit. Per tant, què fem des del Govern de la Generalitat? Ajudar a la transició d'aquest sector, fer-ho a través dels pressupostos del 2022 –126 milions d'euros per a la reindustrialització–, a través d'un codi de bones pràctiques –abans deia: «No tenim prous instruments, n'hem de fer–..., codi de bones pràctiques en processos de reindustrialització. I, finalment, el més important: el pacte nacional per a la indústria, que ha de marcar el full de ruta que ens permeti reindustrialitzar definitivament... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al Govern sobre el garantiment de la legalitat en matèria de seguretat ciutadana]] [[310-00219/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en ple sobre el garantiment de la legalitat en matèria de seguretat ciutadana. Formula la pregunta el diputat senyor Joan Garriga, en nom de Grup Parlamentari de VOX.
Sí. Señor conseller, ¿cómo piensa garantizar la legalidad en materia de seguridad ciudadana?
Per respondre té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Doncs com sempre, des de la vessant del Departament d'Interior, garantint els drets i llibertats de tots els ciutadans i, particularment, dels més vulnerables.
Per repreguntar té la paraula el senyor Joan Garriga.
Sí. Señor conseller, desde su conselleria no respetan la legalidad, y le pondré algunos ejemplos. Primero, cortes ilegales en la Meridiana. Se siguen produciendo de manera ilegal reiteradamente perjudicando seriamente a vecinos y comerciantes. ¿Y qué tenemos como respuesta? Que el fundador de Terra Lliure, Fredi Bentanachs, reconoce que las multas se rompen en los despachos de Junts y que ni les llegan a sus domicilios. Exigimos una investigación urgente al respecto, porque esto es típico de régimen totalitario. Segundo, ley de seguridad ciudadana. La ley prohíbe las manifestaciones ilegales –la llamada «ley mordaza– y su conselleria insta a la policía a no disolver esas manifestaciones para contentar a sus socios de la CUP, por ejemplo, cuando se produce un desahucio, o sea, a no cumplir la ley aprobada democráticamente por todos. Tercero, detenciones. En muchos casos, ustedes dan órdenes a los mossos de no identificar y no detener a los agresores separatistas que, por ejemplo, nos agreden a los miembros de VOX. Cuarto, la okupación. Cataluña lidera el cuarenta y cinco por ciento de la okupación en España. Y hay dos tipos de okupas: el que realmente necesita un hogar y no tiene trabajo y tiene dificultades económicas, al que hay que ayudar, y el delincuente profesional. Pero, para ambos –para ambos–, lo que hay que hacer es proteger la propiedad privada y defender la ley. Y, por supuesto, para el que lo necesita, aplicar medidas de atención social, cuando no tiene trabajo, por parte de la Administración, y no exigírselas a los propietarios. Quinto, inmigración. Se niegan a controlar la inmigración ilegal identificándola y poniéndola a disposición de las autoridades competentes para que se cumpla la ley y los flujos migratorios estén controlados, por supuesto, para nuestra tranquilidad y para que la sociedad esté protegida. Y tráfico. También crean una unidad marítima sin tener competencias –eso es totalmente alegal– y, mientras, faltan mossos d'esquadra para los turnos de tráfico, por ejemplo, en Olot. Señor Elena, un consejero de Interior tiene que garantizar la seguridad ciudadana, y esto pasa por dos temas: el respeto escrupuloso de la ley, dotar a la policía de autoridad; porque, si no, ustedes se acabarán convirtiendo en lo que realmente creo que son: un régimen totalitario. [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el conseller d'Interior.
Bé. Com pot imaginar, no entraré en aquesta dinàmica, perquè de règims totalitaris, amb tota sinceritat, en tinc molta menys experiència que vostès. [[Aplaudiments.]] Aquí en aquest Parlament, ja l'hi he dit, i l'hi he dit en moltes ocasions, tenim models diferents. El seu model és l'Hongria d'Orbán. El seu model, efectivament... –i el senyor Garriga, el seu company, diu: «Efectivament, és això. Doncs miri, el nostre és absolutament contrari: per nosaltres la seguretat és mediació, és prevenció, és acompanyament a la víctima; és també última ràtio de l'ús de la força quan és necessari. És tot això. I justament qui practica aquest tipus de concepció de la seguretat és qui dona els índexs de delinqüència i de violència més baixos. I els països que es fonamenten en l'agressivitat, en la mà dura, en aquest concepte que vostès tenen de la seguretat dels seus països, que vostès tenen com a model..., la delinqüència, la victimització és molt i molt i molt més alta. Són dos models radicalment diferents. Avui ha dit molts punts que són absolutament falsos. I no és cert, i ho sap. I nosaltres no donem aquestes instruccions que vostès afirmen, perquè el seu model és sempre el mateix: fixar una mentida i, sobre aquesta mentida, fer un discurs. Jo en això no hi entraré. Li explico quin és el nostre model de seguretat. Crec que és molt més eficient que no pas el que vostès plantegen. Crec que la seguretat al nostre país aniria molt millor si aquesta llei mordassa es derogués d'una vegada –i emplaço novament els grups que ho poden fer possible que la deroguin–, perquè és un problema justament per garantir una millor convivència i una garantia de drets i llibertats als ciutadans i ciutadanes. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la decisió del Parlament Europeu d'investigar la relació entre el moviment independentista català i el règim de Vladímir Putin a Rússia]] [[317-00122/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Alejandro Fernández en nom del Grup Mixt.
Sí; muchísimas gracias. ¿Cómo valora la decisión del Parlamento Europeo ayer, por amplísima mayoría, de investigar la relación entre el movimiento separatista y el régimen de Vladímir Putin? Gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Doncs estic convençut que, si porten a terme alguna investigació, veuran quina és la realitat, que és que nosaltres tenim molt clar quins són els aliats que volem en el marc de la Unió Europea, que és el nostre marc natural, en el que desenvoluparem qualsevol projecte polític.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias. En septiembre de 2021, The New York Times, rotativo poco sospechoso de connivencia con el Partido Popular, publicaba un amplio reportaje sobre los continuos contactos de destacados dirigentes del equipo de Carles Puigdemont y el régimen de Vladímir Putin. El informe era tan detallado que incluso se refería a la presencia en Cataluña de la siniestra Unidad 2915 durante los días del denominado «tsunami democràtic. Digo «siniestra porque se relaciona a dicha unidad de inteligencia militar rusa con golpes de estado y crímenes de todo tipo. Pero no solo ha sido el The New York Times: el Parlamento Europeo, ayer mismo –como le señalaba hace un momento–, la inteligencia alemana, en muchísimas ocasiones, o la nauseabunda negativa de Puigdemont a votar a favor de la ayuda a Ucrania en el propio Parlamento Europeo, todo ello pruebas irrefutables de esa relación con Putin. En ese sentido, que el señor Oriol Junqueras pretenda comparar a Cataluña con Ucrania sería cómico si no fuera por lo trágico de todo este asunto que nos ocupa. Usted, señor Aragonès, ha perdido, en su anterior respuesta, una excelente oportunidad de condenar esa relación con el régimen de Putin. De nada sirve que luego escriba grandilocuentes artículos a favor de la democracia y la libertad en Ucrania cuando aloja en su Gobierno a cómplices del régimen de Putin. Y podrá decir que esos elementos no son de su partido, que son de sus socios, pero, si usted los mantiene en su Gobierno, también usted se convierte en cómplice. «Això va de democràcia, decían, pero la realidad era muy distinta. Desde la apuesta por la vía eslovena, es decir, la guerra, a la colaboración con Putin, es evidente que en el movimiento separatista había gente, una parte importante, dispuesta a cualquier cosa por lograr la independencia de Cataluña. Usted sabrá si quiere formar parte de eso con su silencio cómplice. Gracias.
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Aquest matí, quan venia cap al Parlament, estava pensant com intentarien vostès relacionar el conflicte d'Ucraïna amb la situació política a Catalunya. I, la veritat, miri que he pensat opcions, eh?, però aquesta que vostè acaba de mencionar no és una de les que m'havia passat pel cap, perquè no té cap mena de sentit –no té cap mena de sentit fer-ho. Vostè diu: «Han de condemnar un... O sigui, tot just, segons vostè, s'inicien unes activitats per aclarir determinades informacions. Vostè vol que condemni jo, que em posicioni jo sobre els suposats resultats d'una investigació del Parlament Europeu que tot just encara ha de començar? Per tant, vostès, com abans explicava el conseller d'Interior respecte a un altre grup parlamentari, fixen un marc, un marc manipulat, i, a partir d'aquí, intenten que nosaltres entrem en aquest joc. Nosaltres no hi entrarem; nosaltres el que defensem és l'acció exterior del Govern de Catalunya encaminada a enfortir el paper de Catalunya al món, especialment en l'àmbit de la Unió Europea, que són els nostres socis econòmics, el nostre àmbit cultural i també, evidentment, els nostres socis polítics. Ho farem defensant els valors de la democràcia, de la llibertat, de la justícia, de la igualtat d'oportunitats, per això seguim fent una aposta en l'àmbit precisament de la cooperació al desenvolupament, entre d'altres. Ho farem directament, sense intermediaris, perquè Catalunya, com a nació, ha de tenir també la seva veu al món, especialment en un món on ara estan passant moltes coses que ens afecten cada dia, sobre el que també tenim opinió i responsabilitat per protegir els interessos de Catalunya i per protegir la ciutadania de Catalunya. I ho seguirem fent malgrat que a vostès no els agradi i ens intentin embolicar, cada vegada que passa un conflicte al món..., intentar-nos-ho vincular per treure la legitimitat d'un moviment polític, el moviment independentista, que té tota la legitimitat del món, i que, a més, li vull recordar que va obtenir una amplíssima majoria en diputats i en escons en les darreres eleccions, i que això, com a mínim, hauria de merèixer el seu respecte. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta el president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els possibles contactes entre el moviment independentista català i el règim de Vladímir Putin a Rússia]] [[317-00121/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Carlos Carrizosa, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Con carácter previo, todo nuestro apoyo al valiente pueblo de Ucrania. Señor president, ayer conocíamos las maniobras de Esquerra Republicana en el Parlamento Europeo, y de Junts per Catalunya, sus socios, para tratar de evitar que la eurocámara investigue las relaciones del separatismo con Putin. Por suerte, sus maniobras no surtieron efecto y la investigación se llevará a cabo. Señor Aragonès, la pregunta es muy clara: ¿usted confirma o desmiente que el separatismo catalán ha mantenido contactos y ha recibido dinero y apoyo de la Rusia de Putin para financiarse y para fomentar la inestabilidad en el seno de la Unión Europea?
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Veig que s'han posat d'acord, la dreta. Esperarem, doncs, la tercera pota, també, a veure si va en el mateix sentit. En tot cas, aquest Govern té molt clar quin és el seu àmbit d'actuació, i, per tant... Jo soc responsable de les actuacions d'aquest Govern; tenim molt clar quins són els nostres aliats, quins volem que siguin els països i els governs amb els que tenim relació. Recentment, doncs es va fer públic també que, per part d'aquest Govern, degut a la situació de guerra a Ucraïna a causa de la invasió russa, on hem tingut una posició clara, absolutament clara, a favor de la independència d'Ucraïna, a favor, també, del seu dret a continuar existint com a poble... I, per tant, aquí, vostès no hi busquin cap mena d'escletxa en aquest sentit. També hem anunciat que en les activitats en l'àmbit d'acció exterior que regularment es fan amb els consolats, doncs, es deixaria de convidar el consolat rus. Per tant, a partir d'aquí, ja pot saber quina és la nostra posició al respecte. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carlos Carrizosa.
Señor president, a estas alturas, que ha habido relaciones entre el separatismo catalán y la Rusia de Putin es algo que es incuestionable y lo arrojan múltiples investigaciones judiciales y periodísticas. El régimen ruso ha usado para su beneficio al separatismo catalán y el separatismo catalán ha usado para su beneficio al régimen ruso. Usted calla cuando el fugado Puigdemont dice que desde un gobierno que él llama «legítimo va a crear un ministerio libre de Exteriores para hacer lo que ustedes no pueden hacer sin meterse en problemas legales. Mire, yo ejerzo la política conforme a las leyes y en interés de los ciudadanos y de su libertad, por eso me da reparo comentar las ocurrencias de un fugado como Puigdemont, que va diciendo que va a montar en Waterloo consells, gobiernos legítimos o ministerios libres de Exteriores para una república que solamente existe en la imaginación de algunos. Para usted, que sí que juega..., en cambio, usted que sí que juega a otorgar un sitio en la política para Puigdemont y le va a visitar y le confiere dignidades que para Ciutadans no tiene, sí que debería pronunciarse sobre ese gobierno legítimo y su ministerio libre de Exteriores y descalificarlos. ¿O es que usted considera estos montajes una pieza más del entramado del Gobierno de la Generalitat en el exterior? ¿O es que es una herramienta del separatismo para eludir problemas legales y controles democráticos y vehicular la continuidad de las relaciones del separatismo con Putin ahora que está desafiando al mundo libre? Como el tema es de la máxima importancia e interesa a los catalanes, yo le anuncio que vamos a buscar apoyos para una comisión de investigación parlamentaria sobre los vínculos de ustedes, del separatismo, con Putin y no me cabe duda de que la intentarán bloquear como han hecho en el Parlamento Europeo, allí sin éxito. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Senyor diputat, és bastant indecent que vostè intenti vincular aquest Govern amb el Govern de Vladímir Putin. És bastant indecent. [[Aplaudiments.]] Vostè que parla de publicacions periodístiques... [[Pausa.]] Vostè que parla d'investigacions periodístiques, miri les investigacions periodístiques i vegi els membres d'aquest Govern quines declaracions fem. I veurà clarament quina és la nostra posició. Claríssimament, quina és la nostra posició. I a Catalunya la representen les seves institucions i les institucions són les que marquen també el nostre ordenament jurídic, el que ha triat aquest Parlament, que són el Parlament, el Govern i la presidència de la Generalitat. Aquestes són les institucions. I qui ataca les institucions no és qui, a causa d'un exili forçat, s'organitza com pot per fer expressar la seva veu al món, sinó que qui ataca les institucions són vostès. Permanentment. Quan les qüestionen, quan a qualsevol pas vostès presenten una querella, per infundada que sigui, contra el Govern de Catalunya. I ja en porten unes quantes. Els hi han tombat totes –els hi han tombat totes. I vostè que diu que s'ha de respectar la legalitat, doncs miri: la legalitat vigent a Catalunya diu que els que han estat presidents de la Generalitat tenen el tractament de «molt honorable. La legalitat vigent a Catalunya diu que els que han estat presidents de la Generalitat han de rebre també totes les facilitats per a l'exercici de les funcions que li corresponen en tant que expresident de la Generalitat de Catalunya. Per tant, això apliquin-s'ho vostès, perquè vostès la llei que emana d'aquest Parlament no la respecten mai.
President...
Sempre l'ataquen i intenten per totes les vies, per totes les vies que...
Se li ha acabat el temps, president.
Gràcies. Intenten que nosaltres ens... [[Rialles. La presidenta retira l'ús del micròfon al president de la Generalitat i aquest continua parlant uns moments. Remor de veus. Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les prioritats del Govern per a afrontar l'impacte econòmic i social derivat de la invasió d'Ucraïna per part de Rússia]] [[317-00123/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Jéssica Albiach, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Gràcies, presidenta. Bon dia a totes i a tots. Abans de res, senyor Carrizosa, senyor Fernández, que no se'ls oblide que els millors amics de Putin és l'extrema dreta i, per tant, els seus amics de VOX. Dit això... [[Aplaudiments.]] Dit això, volia començar la meua intervenció, com crec que no podria ser d'una altra manera, condemnant rotundament la invasió de Putin a Ucraïna, òbviament, i expressant la nostra solidaritat amb el poble ucraïnès, també amb totes les persones de Rússia que ara mateix estan sent represaliades per defensar la pau. Catalunya sempre serà un país d'acollida. I ara sí, president. El passat 23 de desembre nosaltres, En Comú Podem, vam permetre l'aprovació dels pressupostos a Catalunya bàsicament amb dos objectius: fer front a l'impacte de la pandèmia, empènyer també la recuperació social i econòmica del país. Tres mesos després, ens trobem amb una guerra a Europa, una guerra que ja està impactant pel que fa als recursos econòmics i socials al nostre país. Per tant, volem saber, a partir d'aquest nou escenari, quines són les prioritats que es marca el seu Govern, quin és el pla que, més enllà del dispositiu de persones refugiades i per a la seua acollida, el seu Govern té pensat per fer front a aquest impacte econòmic i social. Gràcies.
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Em sumo a les seves paraules d'inici, tant amb relació a la condemna de la invasió russa d'Ucraïna, com també en la referència de les aliances d'alguns grups parlamentaris d'aquesta cambra. Estem treballant en diferents àmbits. En un primer àmbit que és preparar tot el dispositiu per a l'acollida de persones refugiades que vinguin a Catalunya, sent conscients que hi ha una part important del reconeixement d'asil i refugi que és competència del Govern de l'Estat, però que al final les necessitats habitacionals, d'educació, de salut, d'acompanyament psicològic, d'acompanyament laboral correspondran al Govern de Catalunya. En segon lloc, hem posat en marxa també els operatius per vehicular tota l'ajuda humanitària que demanem que sigui ordenada perquè pugui arribar bé. Hi ha molta voluntat d'ajudar des de Catalunya, però tenim ONGs especialitzades, amb fortes aliances internacionals, especialitzades per fer un treball sobre el terreny d'altíssima qualitat, també per a l'acollida en trànsit de les persones refugiades. I aquí voldria fer una alerta, especialment en el cas dels menors, que ens preocupa. Hi estem treballant també des de la DGAIA i, per tant, fer una crida a que, per molt bona voluntat que hi hagi de tothom, seguim, si us plau, el que són, doncs, les instruccions de la DGAIA al respecte, perquè cal protegir el dret dels menors. En un conflicte són sempre les primeres víctimes. I, en tercer lloc, estem treballant amb els sectors econòmics més afectats. Què ens preocupa? L'augment de preus de l'energia en el conjunt de l'economia i l'augment de preus de determinades matèries primeres. I, en segon lloc, el trencament de les cadenes de subministrament, especialment en l'àmbit alimentari i, per tant, estem treballant amb organitzacions sindicals, patronals, les cambres de comerç, per fer un seguiment quirúrgic en un primer moment, però en caldrà un d'abast més global, especialment en l'àmbit energètic i de preus. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula la senyora Jéssica Albiach.
Sí; gràcies. President, més enllà del que vostè ha plantejat, nosaltres li demanem, bàsicament, tres coses. La primera són reunions. Reunions amb agents socials i econòmics, però també amb els grups parlamentaris d'aquesta cambra que formen part de l'oposició i no només del Govern. No ho vam aconseguir amb la reforma del sistema de finançament, hem vist que tampoc han volgut interlocutar massa per aturar la vaga educativa de la setmana que ve, a veure si aquesta vegada ho aconseguim. La segona cosa, volem..., proposem, demanem ajudes directes per als sectors econòmics que estan més directament afectats. I això va des de la ramaderia fins al turisme, però també pensem en les famílies, en com s'ha disparat, com vostè ara mateix deia, també el preu de la llum. Tenim un bo social de l'aigua, també caldria un bo social elèctric. I, sobretot, que tirem, d'una vegada per totes, endavant l'elèctrica pública, l'energètica pública de Catalunya. I en tercer lloc, president, no poden pagar l'impacte de la guerra els de sempre. És a dir, els de baix. I, per això, els que més tenen haurien, en estos moments, de fer un petit esforç fiscal més. El país, en definitiva, el que necessita són certeses. Portem crisis, pandèmies, guerres i, per donar aquesta seguretat, les mesures que se demanen i se necessiten del Govern han de ser valentes, ràpides i de país. I, per això, li demanem que concerte i que dialogue amb totes i amb tots. I, a més, vostè sap que més enllà de les diferències que tenim amb el Govern, que són moltes, sempre que es tracta de millorar la vida de la gent, hi serem. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Miri, ja hi pot comptar amb aquesta reunió. Deixi'ns, però, el temps necessari perquè estem en un moment de màxima incertesa i per veure els diferents instruments que podem tenir a l'abast. Per tant, cap problema en fer-ho. Un dels elements que més ens preocupa és la inflació que afectarà subministres energètics, però també el que són els béns bàsics. I, per tant, aquí hi estarem molt atents. No ho podem arreglar tot nosaltres sols tampoc, eh? Caldrà que l'Estat i, sobretot, la Unió Europea arbitrin mecanismes. I, per tant, la voluntat de Catalunya de participar-hi és plena. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures del Govern per a pal·liar els efectes de la crisi derivada de la invasió d'Ucraïna per part de Rússia, especialment en la pagesia i el sector agroalimentari]] [[317-00125/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Dani Cornellà, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Bon dia. President, quines mesures està prenent el seu Govern per pal·liar els efectes de la crisi, en aquest cas de la darrera, la guerra, als diferents sectors del país que n'estan patint les conseqüències? I, més concretament, en un sector estratègic com és la pagesia i el sector agroalimentari?
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, com he comentat abans, i ara aprofito i li agraeixo la pregunta perquè em permetrà estendre'm una mica més en les actuacions que estem fent. Hi ha unes actuacions més quirúrgiques, molt a curt termini, que és l'acompanyament que estem fent des d'Acció a les empreses que estan més exposades als mercats ucraïnès i rus. També des del Departament d'Acció Climàtica especialment en el sector agrícola –hem de comptar que el cinquanta per cent del cereal que es fa servir per pinso i també per a alimentació a Catalunya prové d'Ucraïna i de Rússia. I, per tant, ajudant-los a reorientar una part de les compres. Perquè, evidentment, els subministres s'han vist interromputs. Però hi ha unes mesures que són... Aquests són més les quirúrgiques, a curt termini, i això vol dir altres mesures petites, que és que tots els serveis que es cobraven d'Acció, en aquest sentit, per a aquests casos queden, doncs..., no hauran d'assumir aquest cost. Però, sobretot, el que ens calen són mesures d'abast molt més ampli. Aquí ens preocupen molt els preus de l'energia, que afectaran a tothom, tots els sectors econòmics i també les famílies. I aquí serà clau que es pugui desacoblar el que és el mercat del gas de la fixació de preus del conjunt del mercat de l'energia. Aquesta ha de ser una decisió que s'ha de prendre per part de la Unió Europea. I, per tant, en aquest sentit estem pressionant perquè així sigui. La segona és que ara fa un any es va fixar un mínim i un màxim de preus en el megawatt/hora de menys cinc-cents euros el megawatt/hora fins a tres mil euros el megawatt/hora. Aquests és el ventall que permet la normativa espanyola actual. Creiem que això s'ha d'ajustar perquè, evidentment, doncs, ens portaria a una espiral absolutament inassumible.
Per repreguntar té la paraula el senyor Dani Cornellà.
Bé. Al llarg de la crisi sanitària viscuda, doncs, aquests darrers anys, com a país ens vam adonar de la importància de la sobirania alimentària. També la crisi energètica vinculada a l'emergència climàtica que vivim ens porta cap a un nou model on els recursos fòssils i d'altres materials comencen a escassejar, provocant una especulació amb els preus de l'energia. Ara amb aquesta nova crisi, la guerra, tornem a posar en valor els productes de proximitat i ja pensem obertament en la necessitat d'una planificació per garantir subministraments, tant d'aliments com d'energia. De fet, a cada nova crisi, no?, governs i població mirem cap a aquest sector, el de la pagesia, amb l'esperança que la nova situació sobrevinguda no ens porti problemes a l'hora d'omplir el cistell o escalfar la llar. Però cal dir alt i clar que el sector de la pagesia pateix, des de ja fa molts anys, un abandonament de les institucions i les seves polítiques. De fet, en els darrers vint anys, Catalunya ha perdut més de la meitat d'agricultors i ramaders. I aquesta sagnia continua. President, com a país ens cal fer una planificació dels sectors estratègics, imprescindible per garantir sobiranies: l'energia i els aliments. Sabem perfectament que els costos de producció de la pagesia han augmentat de manera alarmant. Si ja veníem d'una situació complicada, aquesta nova guerra ha aconseguit en pocs dies acabar de desestabilitzar-lo amb nous augments incontrolats dels preus de l'energia o subministraments bàsics. I la pagesia, com sap, ha dit prou. Quines mesures urgents pensa prendre el Govern per garantir la supervivència d'aquest sector tan important per al nostre país? Cal regular uns preus mínims per sobre dels costos de producció per garantir una mínima renda per a la pagesia, o continuarem deixant-ho en mans del mercat? Quines mesures prendrem com a país? Cal començar també a pensar en reserves estratègiques per garantir la producció al país? Sabem que els hi preocupa, però més enllà de preocupar-los, s'han de buscar solucions i cal, de manera urgent, doncs, donar resposta a aquest sector per garantir el futur del país. Gràcies.
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, hi ha mesures a curt termini, urgents, i mesures més estructurals que no podran ser implementades en poc temps, sinó que necessitaran de més temps. Les de curt termini: bàsicament, com li deia, àmbit energètic i garantia de subministraments especialment en l'àmbit dels cereals. I això s'ha de treballar des del punt de vista comunitari, per tant, crec que això ho hem de tenir molt present. Les més estructurals: en l'àmbit de sobirania energètica i sobirania alimentària, hem de pensar en dimensió europea, perquè si no, no ens en sortirem. I saber que apostar per un model de sobirania energètica, com vol aquest Govern, també vol dir assumir costos, també vol dir assumir costos per localitzar a Catalunya producció d'energies renovables. El paisatge ens canviarà. No hem d'accelerar el que havíem de fer, sinó que és continuar fent-ho i fent-ho bé. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les conseqüències de les taxes i els impostos verds sobre la classe mitjana i la classe treballadora]] [[317-00126/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Ignacio Garriga, en nom del Grup Parlamentari VOX.
Señor Aragonés, ¿hasta cuándo van a seguir imponiendo tasas e impuestos verdes a las clases medias y populares? Y déjeme que le aclare. Los únicos socios y amigos de Putin son ustedes y los comunistas, amigos de Maduro y miembros ambos del Grupo de Puebla y el Foro de Sao Paulo. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Aquest Govern està compromès amb la transició energètica, amb la fiscalitat verda, seguint els criteris i les recomanacions de la Unió Europea, en la qual ens sentim plenament representats i hem de seguir-ho fent. Seguirem treballant en aquesta línia, treballant alhora per garantir la competitivitat de la nostra economia en uns moments tan complexos com els actuals.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Ignacio Garriga.
Mire, señor Aragonès, España, y por tanto Cataluña, no es responsable de los niveles de contaminación a nivel mundial. Lo ha de entender. No es responsable tampoco de eso que ustedes llaman la «emergencia climática, que no es más que un eufemismo para ocultar cómo nos han arrebatado nuestra soberanía y cómo arruinan a las clases medias y populares a base de sus impuestos verdes. Los responsables de nuestra dependencia energética son ustedes y todos los partidos presentes en esta cámara, los gobernantes que durante años han tomado decisiones contrarias a cualquier tipo de criterio profesional y cuyos resultados están pagando ahora todos los catalanes. Los precios de los suministros básicos, disparados. Esto es ruina para las empresas, autónomos y para las familias. ¿Y qué nos proponen ahora ustedes? Pues exactamente la misma receta que nos ha traído hasta aquí: cerrar las nucleares, bloquear proyectos de renovables e imponer nuevos impuestos. Mientras los países europeos inauguran y proyectan nuevos reactores y la Unión Europea admite, por fin, que la energía más sostenible es la nuclear, aquí ustedes quieren cerrar o reducir la actividad de las pocas plantas que nos quedan, convirtiéndonos una vez más en más dependientes, en más débiles y en más pobres. Hay que alargar la vida útil, señor Aragonès, de las centrales nucleares que tenemos en Cataluña, de Ascó, de Vandellòs, hasta los sesenta años, sí, garantizando de una vez por todas la inversión para su desarrollo, mantenimiento y su seguridad. Mientras todo el mundo se enfrenta y promueve energías renovables como complementos, aquí, bloqueados por culpa de sus socios de la CUP. Mientras China inunda los mares con plástico y los países del sureste asiático lideran esos niveles de contaminación mundial, ustedes siguen imponiendo tasas y proyectan nuevos impuestos para las clases medias y trabajadoras. Señor Aragonés, hable con sus socios, lidere, dígalo aquí, elija de una vez por todas: o dependencia energética y expolio fiscal en nombre de la nueva religión verde o soberanía energética y defensa de nuestros trabajadores. Nosotros lo tenemos muy claro. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. El que segur que si em toca escollir no escolliré, és a vostès. Això, evidentment. Vostès intenten construir una fal·làcia, com sempre– com sempre. És a dir, l'extrema dreta, la seva tradició política sempre s'ha basat en anar construint mentides i a partir d'aquí intentar, doncs, fer-nos entrar tots en aquest debat. Intenten contraposar el que és la lluita contra el canvi climàtic amb la defensa dels drets dels treballadors i de les classes populars, quan precisament són les persones més vulnerables els que pateixen primer els efectes del canvi climàtic. Perquè les sequeres que es produeixen arreu del món que impacten sobre el consum d'aigua, que ja es produeixen... També estem en una situació –malgrat la situació meteorològica d'aquests darrers dies–, estem en una situació de risc de sequera al nostre país, sobre qui té impacte és sobre els agricultors. Sobre qui té impacte és, especialment quan pugen els preus de l'aigua, sobre les famílies més vulnerables. Aquí i a la resta del món. Els principals fenòmens extrems de caràcter climàtic, sobre qui impacten? Sobre els més vulnerables, que són els que tenen més dificultats per reconstruir i prèviament també per protegir-se. Vostès, que ara, doncs, parlen de religió verda... Però vostès el que practiquen és un negacionisme climàtic. I del que es tracta no és de competir en aquest món a veure qui contamina més. No es tracta de girar-los l'esquena, als altres països del món, sinó que es tracta d'avançar en acords per aconseguir una reducció significativa de les emissions de CO2 perquè, al final, per molt que vostè digui que Catalunya no és la responsable del nivell de contaminació del planeta, no ho és més en tot cas que la proporció que li correspon. Al final, tots habitem en aquest planeta i els efectes del canvi climàtic ens impliquen a tots. Ens impliquen a tots i especialment afecten les persones més vulnerables. Per tant, no entrarem nosaltres en aquesta dicotomia. Cal avançar. Precisament, la reindustrialització del país serà digital, serà verda i, per tant, que arribi a tothom. Gràcies.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les accions del Govern per a respondre a la repressió de l'Estat espanyol contra el moviment independentista]] [[317-00128/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Albert Batet, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. President, membres del Govern, diputades i diputats, l'independentisme pateix una nova onada de repressió. President, tenim l'obligació de denunciar-ho en seu parlamentària. Dotze ciutadans han estat detinguts, des de dijous fins a ahir, per participar fa més de dos anys en una acció de protesta a la Jonquera. Van mostrar el seu rebuig a la sentència contra els presos polítics i ara són ciutadans perseguits per haver exercit el seu dret de manifestació. Igual que dues-centes persones investigades en aquesta mateixa causa judicial. De la mateixa manera, la setmana passada vam conèixer que una cinquantena de persones hauran de declarar davant la Fiscalia de Delictes d'Odi per criticar a Twitter la sentència del vint-i-cinc per cent del castellà a les aules. Van denunciar una imposició en defensa del model d'escola catalana i ara són perseguides per haver exercit el dret de la llibertat d'expressió. Vivim en una democràcia defectuosa. Ni dret a la manifestació, ni dret a la llibertat d'expressió i, és clar, encara menys dret a l'autodeterminació. És la democràcia made in Spain, aquella que lo deja todo atado y bien atado per protegir la monarquia espanyola, la mateixa democràcia que va permetre empresonar i acusar de terrorisme tretze membres dels CDRs sense proves, ni una sola prova, com ha reconegut aquest dijous l'Audiència Nacional espanyola. La causa general contra l'independentisme no s'atura i, si cal, amb muntatges, amb investigacions fictícies, amb informes fakes d'intel·ligència contra el president Puigdemont totalment inexistents, com reconeix la mateixa Unió Europea. La qüestió és perseguir per atemorir. Volen fer-nos callar, volen que abaixem el cap, volen que ens resignem. Doncs no callem, no acceptem la retallada de drets civils i polítics i no podem normalitzar la repressió. En aquest sentit, president, volem saber quines accions pensa dur a terme per revertir aquesta situació. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, coincideixo amb vostè en la preocupació i, evidentment, amb tota la solidaritat davant de les onades repressives que hi ha hagut a Catalunya contra el moviment independentista, un moviment legítim, un moviment que representa una majoria de la ciutadania de Catalunya, tal com s'ha vist reiteradament a les urnes, i un moviment que té per davant uns poders de l'Estat que volen limitar-lo no políticament sinó per la via penal. Per tant, actuacions que corresponen a l'àmbit de la competència de la Generalitat de Catalunya. Nosaltres, davant del dret de manifestació, davant del dret a la llibertat d'expressió, adquirim el major compromís democràtic. I el major compromís democràtic és, davant d'una llei mordassa que el que fa és reforçar aquest aparell repressiu, aplicar-hi criteris avalats pel Tribunal Europeu de Drets Humans i pel Tribunal Constitucional precisament per evitar-ne l'aplicació i garantir el lliure desenvolupament dels drets de llibertat d'expressió i de llibertat de manifestació. Aquestes són les actuacions, un exemple de les actuacions que podem fer en l'àmbit de les nostres competències. Tot el procés també de revisió de moltes de les polítiques en l'àmbit de l'ordre públic va en aquest sentit, i a l'hora de garantir, també, la seguretat de la ciutadania. Però hi han actuacions de caràcter legislatiu que són absolutament necessàries. I aquí, en aquest sentit, hi ha una mesura que hem defensat, que defensem conjuntament davant de l'Estat i que és imprescindible, que és l'amnistia. L'amnistia és absolutament necessària per acabar amb aquesta causa general contra l'independentisme. La resta són mesures que són importants, però no tan importants, no tan resolutives com l'amnistia, que, a més, significa el reconeixement que hi ha hagut una actuació penal davant d'un conflicte de naturalesa política. Per tant, seguirem perseverant en tota la interlocució amb l'Estat en defensa de l'amnistia; seguirem defensant arreu, en tribunals catalans i tribunals internacionals, la necessitat d'una amnistia també com una de les mesures per resoldre el conflicte polític amb l'Estat, i seguirem utilitzant tots els instruments que tinguem al nostre abast per atacar i fer caure aquesta causa general contra l'independentisme, permetre el lliure retorn de les exiliades i dels exiliats a Catalunya i fer que ningú més hagi d'entrar a presó per la defensa d'unes idees polítiques com, malauradament, ha passat al nostre país. Per tant, aquí té el nostre compromís. [[Aplaudiments.]]
Pregunta el president de la Generalitat a respondre oralment en Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les mesures transversals del Govern per a avançar en la transformació feminista de la societat]] [[317-00124/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Josep Maria Jové, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. President, les nostres companyes, mares, germanes, filles i amigues ahir tornaven a reclamar col·lectivament el que els pertoca: que la normalitat sigui justa, sense violències ni discriminacions, que sigui feminista. No es tracta només de cedir l'espai una estona, un dia, per ocupar-lo anecdòticament avui, com marca el calendari. En això, no s'hi pot sentir còmode ni reconegut ningú. No volen, no volem –perquè la corresponsabilitat també és nostra, dels homes–anècdotes; volem canvis de paradigma social. Si avui jo intervinc aquí, com a home, en clau de 8 de març i de lluita feminista, no és per parlar en nom d'elles ni per elles, en cap cas; ho faig per fer evident que nosaltres, els homes, ens hem d'adonar que som la causa d'unes desigualtats persistents i d'intensitats diferents, sí, però desigualtats i formes de violència al cap i a la fi. Contribuïm a sostenir un sistema que discrimina i oprimeix, el patriarcat. Ens hem d'adonar dels terres que les enganxen, que hem posat i mantenim nosaltres; que el seu sostre de vidre és el nostre terra llis, i que, com deia, és corresponsabilitat nostra, sense ser-ne protagonistes, impulsar la transformació cap a una normalitat feminista. Perquè no la viuen encara, la normalitat, persisteixen violències, dilatacions cròniques i desequilibri en els drets. L'obstetrícia n'és un exemple, i el dret a un avortament quirúrgic a tot Catalunya, a tot el territori de Catalunya encara no està garantit. Ho hem sentit explicar aquests dies a la consellera, i creiem que és urgent que pugui assegurar-se amb equitat territorial. Però n'hi ha més. La discriminació es multiplica quan hi intersecciona el racisme, la LGTBI-fòbia, l'edat, la classe o la pressió estètica; la discriminació creix si la bretxa salarial no s'erradica; la discriminació es perpetua amb la pobresa, que tots sabem que té rostre de dona. Les guerres –qui les fa–, i el refugi també tenen un biaix de gènere, i ho veiem amargament aquests dies. La violència és física en contra d'elles pel fet de ser elles. Lluitar contra tot això va amb nosaltres, amb els homes, perquè no podem ser-ne mers espectadors, perquè això ens fa responsables i còmplices, perquè en la immensa majoria dels casos som els homes els causants d'aquestes violències, de totes. I ser aliats de la resolució és clau –aliats, sí; alliçonadors, mai. President, en la transformació feminista que abandera el seu Govern, quines mesures transversals impulsen per avançar cap a la normalitat feminista? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, diputades, diputats, el patriarcat i la desigualtat entre homes i dones no és un fenomen natural, caigut del cel; és el resultat d'unes determinades relacions socials, d'un determinat sistema de poder polític i també de dominació econòmica. Per tant, com que les causes són socials, no naturals, està a les nostres mans canviar-ho, i, per tant, té tot el sentit que hi hagi un clar compromís feminista des de totes les institucions, evidentment, també des del Govern de Catalunya; un compromís feminista que no és només –i diria que això tan sols era la porta d'entrada– la creació de la conselleria d'Igualtat i Feminismes. Aquesta va ser la porta d'entrada a tot un treball transversal que fa el conjunt del Govern per la transformació en clau feminista. M'agradaria posar-li alguns exemples. En l'àmbit laboral, el Servei d'Ocupació de Catalunya ha impulsat un conjunt d'ajudes per a la contractació de dones de més de trenta anys, de formació en competències digitals a dones desocupades, que ha arribat a 28.000 dones a través del programa Ada. També de l'impuls de presència de dones en àmbits de la formació professional, molt masculinitzats, com són tot l'àmbit digital i d'economia verda, i ho fem a través del programa «Més talent cat. També l'impuls al salari mínim de referència a Catalunya. Els augments de salari mínim han impactat sobretot a causa, precisament, de la desigualtat salarial i que les feines més feminitzades són les que tenen menys retribució a causa d'aquesta desigualtat política de poder, també; doncs quan hi ha un augment del salari mínim se'n beneficien més treballadores dones que homes. I, per tant, impulsar també el salari mínim de referència de Catalunya. El programa TempsxCures, que permet, també, tenint en compte que bona part dels treballs de cures són assumits per dones en l'estructura familiar, que hi hagi també, doncs, aquesta idea del cangur públic per a infants i adolescents de zero a catorze anys. El 2022 s'hi destinaran 20 milions d'euros, i, per tant, alliberar temps, acabar amb la pobresa de temps, com moltes vegades ens recorda la consellera Verge. I en l'àmbit educatiu, començar la gratuïtat de l'etapa zero-tres. També estem treballant per al combat contra la pobresa menstrual. Per tant, ocupació, conciliació, lluita contra les desigualtats. Ahir va ser 8 de març, però cada dia és 8 de març; cada dia hi ha un departament d'igualtat i feminismes, però sobretot el conjunt del Govern, treballant per una societat on tothom tingui igualtat de drets i d'oportunitats. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la conveniència d'assistir a la conferència de presidents autonòmics del 13 de març a La Palma per les decisions que s'hi poden prendre per a afrontar la crisi derivada de la invasió d'Ucraïna per part de Rússia, especialment pel que fa al gasoducte Midcat]] [[317-00127/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Salvador Illa, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor Aragonès, el 24 de febrer Rússia va envair Ucraïna i el món va canviar. No exagero. Mesures que fa pocs dies semblaven inconcebibles han esdevingut inevitables. Hem viscut setmanes que han concentrat dècades. És moment de tenir idees clares i de saber quin és el nostre lloc, idees clares com la de l'alt representant de la Unió Europea, Josep Borrell, el català que té un paper més rellevant en aquests moments en aquesta crisi. [[Remor de veus.]] Idees clares que el nostre lloc és Europa, perquè el nostre lloc és amb l'OTAN i que el nostre lloc està amb Ucraïna. Catalunya amb Ucraïna. Hi trobava vostè un article de premsa aquest diumenge. Hi estem d'acord. Té el meu suport i el suport del meu grup. Si Catalunya està amb Ucraïna, vostè ha de seure aquest diumenge a la Conferència de Presidents de la Palma. [[Remor de veus.]] Hi serà? Hi anirà? Si Catalunya està amb Ucraïna, vostè i el seu Govern han de donar suport a la connexió del gasoducte Midcat. Ho farà? [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Senyor diputat, sí, el món ha canviat i Catalunya té lloc en aquest món, també, malgrat que hagi canviat, i ho ha de tenir amb tota la veu pròpia. I la té, expressant clarament quin és el posicionament del Govern sobre aquesta qüestió i implicant-nos-hi. No hem esperat que ens facin la feina. Ens hi hem posat, en acollida de persones refugiades, en ajuda de material humanitari, i també en expressar tot el suport polític als representants del poble d'Ucraïna a Barcelona. Sobre la Conferència de Presidents de la Palma, és evident que hi ha una circumstància nova excepcional, però torno a repetir el mateix criteri: si és per treballar, per arribar a acords, hi podem ser; si és només per rebre informació que podem rebre per les rodes de premsa habituals que es fan abans que, moltes vegades, alguns esdeveniments d'aquest tipus, crec que..., la veritat, no sé si val la pena destinar-hi el temps. Quan dic acords concrets, a què em refereixo? U, coordinació de tota l'acollida de refugiats. No podem anar amb unilateralitats per part de ningú, ni del Govern de l'Estat ni per part nostra, en aquesta qüestió. En segon lloc, mesures de suport en l'àmbit energètic per a totes les empreses catalanes i per a les llars catalanes. Calen actuacions i cal que també siguin compartides, compartides en aquest sentit. Fons –fons– per a totes les despeses que ocasionarà aquesta situació a Catalunya en l'àmbit habitacional, educatiu, etcètera. Per tant, si aquestes qüestions estan sobre la taula, jo crec que, precisament pel caràcter excepcional, podem valorar de nou quina ha de ser la posició de Catalunya. Respecte al Midcat, qui ha expressat més dubtes fins al moment, el representant governamental que ha expressat més dubtes, és la ministra de Transició Ecològica, Teresa Ribera. És qui ha expressat més dubtes. No és una qüestió per resoldre, la crisi, a curt termini –ho sabem perfectament–, sinó que és una visió estratègica i que hauria de ser no només per a gas natural, sinó que pogués ser també per a ús per hidrogen net. Si no, serà una inversió que quedarà obsoleta en molt poc temps.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Salvador Illa.
[[L'orador comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ...ha de servir, el Midcat, per al gas i per a l'hidrogen i el president del Govern va ser explícit en una recent entrevista. Prou excuses respecte de la Conferència de Presidents, prou excuses, senyor Aragonès. Estem en una situació similar a la que vam viure fa dos anys amb la pandèmia. El seu antecessor no es va perdre cap conferència de presidents, no es perdi vostè la primera. M'està dient que tota la resta de presidents autonòmics, que el senyor Urkullu, que el senyor Feijóo, que el senyor Ximo Puig, que la senyora Francina Armengol no van a treballar a la Palma? [[Remor de veus.]] M'està dient que es van a fer fotos, només? M'està dient que hi van de turisme? Jo li demano un punt de respecte, primer per aquest Parlament, primer pel Govern que vostè presideix i pel conjunt dels catalans. Faci favor, si us plau, d'anar a la Palma. Plantegi els temes que tingui per convenient. I, efectivament, treballem coordinadament, cadascú des de les seves competències per fer front a una situació canviant, molt canviant, que exigeix donar el millor de nosaltres mateixos. Espero que vostè ho faci. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. El respecte que tinc també per la Conferència de Presidents és que abans de decidir si s'hi va o no hi hagi continguts, hi hagi documents de treball i hi hagi propostes d'acord. I això és el que ha de ser rellevant, perquè si no sí que acaba sent una foto. Si és per treballar per arribar a acords que ens permetin defensar el compromís de Catalunya amb els reptes globals, en aquest cas amb la situació a Ucraïna, i la defensa dels interessos de Catalunya, dels ciutadans i de les empreses hi podem ser, però no anirem a una conferència buida –no anirem a una conferència buida–, perquè és l'autoexigència que ens hi posem com a Govern i com a institucions del país. [[Aplaudiments.]]
Acabada la sessió de control, passem al següent punt de l'ordre del dia. [[Proposició de llei de modificació de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català, per a la preservació d'establiments emblemàtics]] [[202-00028/13]] El segon punt de l'ordre del dia és el debat i votació de la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la proposició de llei de modificació de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català, per a la preservació d'establiments emblemàtics. [[Remor de veus.]] Demanaria que els diputats que s'absentin ho facin amb diligència i en silenci, si us plau. [[Persisteix la remor de veus. Pausa.]] D'acord amb l'article 138.2 del Reglament, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar va sol·licitar la tramitació en lectura única davant del Ple d'aquesta iniciativa legislativa. Segons els criteris establerts per la Mesa, s'ha de fer un primer debat i votació perquè el Ple acordi, si s'escau, la tramitació del procediment en lectura única. El debat elegirà, entorn del supòsit habilitant de l'article 138.1 del Reglament i la valoració general del text, l'oportunitat, els principis, i els criteris que formen la proposta, seguint les regles del debat de totalitat. I en aquest primer debat, d'acord amb la darrera Junta de Portaveus, els grups parlamentaris disposaran de cinc minuts cadascun. En primer lloc intervé, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat Juan Luis Ruiz.
Moltes gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades, públic que ens acompanya. L'activitat comercial, els hàbits de consum han produït el sorgiment de tot tipus de comerços amb característiques molt diferents tant pel seu contingut, és a dir, per la mateixa activitat que s'hi desenvolupa, com pel propi continent, no?, l'espai físic on desenvolupa aquesta activitat. I ha estat la demanda generada per la mateixa societat que ha fet que aquests comerços tinguin o durades efímeres o durades de gran permanència en el temps, no? Malauradament, cada cop són més els establiments que són grans marques globals i que provoquen una imatge homogènia del nostre comerç, i per tant, desdibuixa la singularitat comercial dels nostres pobles i ciutats. Fenòmens com la globalització, l'especulació, l'augment del preu del lloguer amenacen la continuïtat dels nostres comerços històrics, els nostres comerços emblemàtics. Concretament, l'article 4 de la Llei 18/2017, d'1 d'agost, de comerç, serveis i fires, defineix com a comerç amb valor històric o establiment emblemàtic «l'establiment comercial que ha exercit l'activitat comercial, inclosa la de caràcter artesanal, durant més de cent anys en un mateix local o indret i que s'ha dedicat a la venda de productes artesanals, tradicionals o singulars, no?, i és concretament, amb la voluntat de protegir aquest tipus d'establiments i aquesta singularitat, per tant, protegir aquests anomenats «establiments emblemàtics, que presentem aquesta proposició de llei que pretén modificar dos articles de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del patrimoni cultural català, per tal d'establir, doncs, l'obligació als titulars de drets sobre béns de patrimoni cultural català, de comunicar a les administracions els canvis de titularitat, i per tant, que l'Administració pugui actuar i intentar garantir l'efectiva preservació d'aquest tipus d'establiments, tant pel que fa al seu contingut com el seu continent. De fet, la llei ja protegeix el que és la part física dels establiments emblemàtics. De fet, existeix aquesta obligació de la conservació, però no així de l'activitat que s'hi desenvolupa. Per tant, urgeix, doncs, dotar les administracions d'eines per poder prendre mesures que preservin aquest tipus d'establiments emblemàtics, no? Perquè el comerç emblemàtic, crec que estem totes i tots d'acord, que aquest comerç emblemàtic és un factor d'identitat de les nostres ciutats i pobles, que és testimoni del nostre passat, que és patrimoni cultural també de primer nivell, que és comerç de proximitat, que contribueix a la cohesió social, també a la sostenibilitat ambiental, que genera una ciutat més amable, una ciutat més per a les persones no?, i un comerç que, a més a més, és ben valorat, tant pel que fa a la qualitat com a la singularitat, no? Per tant, és l'obligació dels poders públics la de preservar i la d'impulsar la continuïtat d'aquests establiments emblemàtics, com deia, tant pel que fa al seu espai físic, pel que fa a l'activitat comercial que s'hi desenvolupa, i per tant, activar mecanismes adients que permetin la seva protecció, i aquesta és la proposta, i va en aquest sentit precisament, no?, la de dotar-nos de mecanismes legals per poder, almenys, intentar-ho. Res més. I, en tot cas, doncs, demanar el vot favorable per a la seva tramitació. Moltes gràcies, presidenta. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per posicionar-se, té, en primer lloc, la paraula el diputat senyor Manuel Jesús Acosta en nom del Grup Parlamentari VOX.
Moltes gràcies, presidenta. Senyors diputats, molt bon dia. Des de VOX estem absolutament a favor de mesures concretes i adients per tal de garantir el nostre patrimoni cultural, perquè és un dels elements clau en la preservació, en la configuració de la nostra identitat i de la nostra història, evidentment. Per tant, recolzarem totes les iniciatives que vagin encaminades a protegir tots els béns, ho repeteixo, tots els béns materials i immaterials que tenen un valor històric objectiu i consolidat. Com sabem, i saben tots els catalans i els diputats aquí presents, han pogut experimentar durant aquest any que VOX és al Parlament, què ha passat al Parlament, el missatge de VOX és clar i directe envers la consecució del bé comú. No canvia segons a qui vagi dirigit ni tampoc li importa si és políticament incorrecte. És per això que vull recordar-los que nosaltres estem en contra obertament de les taifes autonòmiques, perquè generen desigualtat entre els espanyols, deslleialtat, xarxes clientelistes, conflictes d'interès, multipliquen la despesa pública i també multipliquen les regulacions normatives i legislatives creant confusió, contradiccions i dificultats interpretatives per al bon govern. Així doncs, no estem d'acord a desenvolupar, ja ho saben vostès, lleis autonòmiques, però com que som extremadament escrupolosos en el respecte amb el marc legal vigent, sempre impulsarem les nostres propostes seguint el conducte reglamentari establert. Bé, la proposició de llei que ens presenta el Grup Socialistes vol modificar dos articles, el 21 i el 71, de la llei del patrimoni cultural català. I diuen, segons els seus redactors, que amb aquestes modificacions s'aconseguirà, doncs, d'una manera definitiva que continuïn, s'assegurarà la pervivència dels establiments emblemàtics i llurs activitats comercials. Bé, malauradament, malgrat aquesta grandiloqüent declaració d'intencions, aquestes modificacions que se'ns presenten a debat són un brindis al sol. O millor dit, és un intent de donar-nos gat per llebre. Senyors socialistes, actualment quan es vol fer un canvi, un canvi arquitectònic o de llicència d'activitat el que fa el propietari és demanar una consulta prèvia a l'ajuntament on l'informa –l'ajuntament l'informa– si està catalogada o catalogat, aquest establiment emblemàtic, com a bé d'interès local, o si bé està catalogat al registre del patrimoni cultural, per tal que el projecte, per a obtenir el permís d'obres o la llicència d'activitat s'ajusti a la conservació dels interiors, de l'exterior, la façana i també –també, encara que no s'ha dit així aquí abans– la seva activitat originària. I ara vostès ens intenten vendre, eh?, com a gran novetat en aquesta proposició de llei, que tots els canvis s'han de comunicar, com a mínim, tres mesos abans de la realització d'aquestes modificacions i, si no, es tipificaran com a infracció lleu. Escoltin, això és voler prendre'ns el número; això és sancionar per sancionar. Permetin que els ho digui: se'ls veu el llautó. Si realment estan compromesos amb la preservació del patrimoni cultural no venguin fum, no ens facin perdre el temps i legislin amb propostes concretes, ben desenvolupades, ben ajustades a la realitat, objectives, eh?, adients, assenyades. Nosaltres sí que creiem en la necessitat de protegir l'arquitectura exterior i interior dels establiments comercials emblemàtics, així com la seva activitat tradicional, ja que aquestes activitats tradicionals, comercials han configurat la nostra història, donen sentit als nostres pobles, a les nostres ciutats i protegeixen d'aquesta manera la nostra identitat. I ho hem de fer mitjançant ajuts, subvencions a aquests tipus de comerços perquè no es vegin abocats a la seva desaparició, al seu tancament, agilitzant els tràmits administratius i també actualitzant les catalogacions actuals. Aquestes mesures haurien de ser a priori, no pas a posteriori, perquè ja després és molt difícil redreçar el rumb. I finalment, per cert, per aconseguir-ho el que han de fer també és exigir a la consellera aquí present, la senyora Garriga, que compleixi amb el seu compromís de destinar el dos per cent del PIB a cultura i cridar-li l'atenció perquè li doni importància a la cultura, ja que actualment el seu pressupost, el pressupost del Departament de Cultura, és el quart més baix dels catorze que configuren tota la Generalitat. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, presidenta. Bé, aquesta és una proposició de llei que votarem a favor, així com de la seva tramitació per lectura única, tot i que possiblement presentarem esmenes durant el breu tràmit parlamentari que s'obre avui, si efectivament, com esperem, se n'obre la tramitació. Compartim l'esperit general d'aquest text de protecció de patrimoni cultural, vinculat a una modalitat de comerç tradicional, el de proximitat, que fa barri i que construeix comunitat, i que cal preservar de les dinàmiques depredadores del lliure mercat. Ara bé, ens cal dir algunes coses sobre la proposta que ens presenta el Partit Socialista. En primer lloc, el que vostès ens presenten, des del nostre punt de vista, és un detall molt concret, mínim i limitat del que hauria de ser una modificació general de la llei del patrimoni material, i del que hauria de ser el desenvolupament d'una llei de protecció del patrimoni immaterial; tot plegat, una necessitat legislativa urgent de resoldre, que la consellera diu que hi està treballant i que nosaltres urgim a fer-ho. Posem-nos-hi, perquè correm el risc d'anar-la apedaçant a trossets i de perdre coherència i visió global. Perquè aquesta protecció específica d'activitats comercials tradicionals que debatem avui té a veure, efectivament, amb un concepte de cultura, que nosaltres defensem i volem promoure, vinculat a l'activitat comunitària i a la preservació del paisatge vivencial, a la memòria emocional. I aquests, entre d'altres, són conceptes que són moderns en una llei de protecció, que no recull la llei del 93, que és la vigent. I és obvi que una llei de protecció del patrimoni que es forja al segle XXI ha de desenvolupar de forma àmplia aquests conceptes, imprescindibles per donar resposta a les necessitats de les societats actuals. Les eines de protecció de què disposem no protegeixen, en aquests moments, molts dels elements mobles, immobles o immaterials que actualment la societat reclama protegir a nivell local. I aquesta nova dimensió que afecta els paisatges i la memòria vivencial, emocional i comunitària dels llocs no està present de forma explícita i suficient en la llei del 93. Aquesta llei va ser innovadora en el seu moment, però ara ja no ho és. Aquesta llei que es presenta avui tampoc inclou, però, en el seu text, cap d'aquests conceptes. És urgent, per tant, desenvolupar una legislació que sigui inclusiva, integradora de tots aquests plantejaments de protecció del nostre paisatge cultural i de la nostra memòria cultural. Pel que fa al PSC, presenta com hem dit una iniciativa legislativa que dona resposta a problemes molt concrets, molt específics a escala local, delimitada. Nosaltres estem plenament d'acord que és partint de baix, dels problemes a peu de carrer, que cal empènyer per fer les lleis i impulsar les polítiques públiques, però cal fer-ho, també, des d'una mirada més àmplia i més global de país que inclogui diversitat de circumstàncies i que serveixi de forma àmplia arreu del territori i que abasti aspectes més generals. Aquesta proposta, que busca protegir activitats comercials d'edificis ja protegits pel fet de ser emblemàtics, podria haver inclòs la preservació d'altres activitats, com industrials o agroalimentàries, o podria haver desenvolupat una mica més el concepte de «emblemàtic, en un sentit més ampli i comprensiu, o, fins i tot, mirar de protegir activitats comercials que podem considerar emblemàtiques, encara que es desenvolupin fora d'un edifici que no ho és o en un edifici que no ho és. I finalment, parlem de la protecció del comerç de proximitat. Ja sabem que aquesta llei pertany a Cultura, a la protecció del patrimoni. Però vostès en l'exposició de motius fan una defensa dels valors del petit comerç, d'aquest comerç de proximitat que aporta vida als nostres barris i viles, d'aquest comerç que és vital per un model de societat sostenible i que té molts problemes per subsistir, precisament perquè no està protegit en un sistema neoliberal, dominat per un capitalisme ferotge que vostès també sostenen, en aquests moments. Podem repassar quines són les polítiques públiques que han dut a terme vostès a molts municipis, on la proliferació de grans superfícies comercials ha estat molt cops facilitada pels propis ajuntaments que vostès governen. Canviar el model de desenvolupament –també en el comerç– és també un repte per a protegir i promoure la proximitat i el patrimoni cultural i la memòria dels nostres barris i territoris. Gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Jessica González.
Gràcies, presidenta. Des d'En Comú Podem estem totalment d'acord en..., tal com s'ha començat a fer també des d'altres ajuntaments com el de Barcelona, en reconèixer els establiments emblemàtics com a patrimoni immaterial. La Llei 18/2017, de comerç, serveis i fires, ens els defineix, però no ens dona una definició rigorosa sobre els establiments emblemàtics que ens permeti identificar-los, catalogar-los i, conseqüentment, protegir-los per així donar-los nivells de protecció específics. Es tracta d'un patrimoni viu que necessita una norma que determini quines activitats formen part d'aquesta definició, que permeti a les diferents administracions incentivar i, sobretot, protegir el manteniment de determinades activitats; uns establiments que aporten valor, que aporten identitat, que generen comunitat, pertinença i vertebració social, on les persones que l'habiten s'ubiquen, i diversitat comercial, també, per descomptat. Ara bé, la proposta de modificació de la Llei 9/1993, del patrimoni cultural, que debatem avui, ens planteja la necessitat de protegir no només l'activitat i el bé material stricto sensu, i per això crea una categoria d'infracció lleu, si no es comunica amb antelació el canvi d'activitat. Nosaltres creiem, des d'En Comú Podem, que això no protegeix ni ajuda en gran mesura. Llavors, no podem estar en contra d'aquesta petita acció de protecció i, de fet, hi votarem a favor. Però, evidentment, és insuficient. I entrant una miqueta en per què considerem que és insuficient, posem per cas que hi ha dos casos de comerços emblemàtics molt diferenciats en risc de desaparició: per una banda, aquells comerços en els quals tenen la propietat de l'immoble, de l'espai, i aquells que estan en règim de lloguer. Per als propietaris, caldria reforçar la labor..., o sigui, la tasca inspectora per tal de que es preservin els elements patrimonials i proporcionar ajudes per a la seva restauració. I en el cas d'aquells comerços, a més a més d'això, el que hauríem de fer és protegir-los de l'especulació del preu del lloguer, que fa inviable la seva activitat. Es necessita, doncs, un pla específic i una legislació que permetin que els locals preservin..., i puguin generar-se una autorització reforçada per a les activitats que puguin dur-s'hi a terme, en el cas que aquelles suposin un risc per a la conservació, així com plantejar un procés de compres d'establiments d'especial interès per garantir la seva continuïtat. Aquesta és una qüestió concreta que es podria fer i que realment ajudaria els comerços emblemàtics. I de propostes n'hi ha moltes, per part dels establiment emblemàtics mateixos. Però En Comú Podem creu que nosaltres hem de defensar la cultura i la història que representen els comerços emblemàtics i així també hem de defensar les famílies que gestionen per moltes generacions una activitat econòmica que està en perill per l'especulació immobiliària i la flexibilitat de la normativa de comerç de la Generalitat, que permet que qualsevol activitat pugui posar-se en marxa en un comerç emblemàtic. Volem, doncs, una llei que ens ajudi a vetllar per la seva sostenibilitat i a promoure el màxim retorn social possible de l'activitat econòmica, a partir de l'economia de proximitat. I aquí parlem del comerç de proximitat, no només pensant en aquells establiments que trobem a una certa distància física dels nostres habitatges, no?, sinó d'aquells que aporten una experiència de compra determinada, així com un espai de veïnatge, de comunitat, clau per a aquestes mateixes dinàmiques comunitàries. Tornar al comerç on la proximitat no és una mesura de distància, sinó de relació. L'objectiu de la modificació és la potenciació del patrimoni material i immaterial dels comerços emblemàtics del país, però tal com està també plantejada la Llei 9 del 93, que està totalment desfasada..., i cal una reforma integral per protegir no només els comerços emblemàtics, sinó altres actors econòmics i que recolzen també aquesta activitat comunitària. Però sobretot també..., i recordem que, més enllà d'aquestes modificacions petites –que, bé, dubtem de..., esperem que tinguin alguna mena d'efecte–, hem de poder fiscalitzar-les des del Parlament. Així doncs, recordem que votarem a favor d'aquesta proposta, trobant-la insuficient i ja hi introduirem les esmenes quan sigui suficient. En tot cas, modificacions petites, plans concrets, i esperem que això ens pugui ajudar a avançar en la protecció del patrimoni cultural de Catalunya. Gràcies.
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan García.
Presidenta... Diputats, diputades, consellera, ens trobem avui amb una proposició de llei del Grup Socialistes que modifica la llei de patrimoni cultural en un aspecte que hauria de facilitar una de les finalitats d'aquesta llei, la de protegir les singularitats del nostre comerç. De fet, es tracta de protegir el concepte d'«establiment històric o emblemàtic que es va definir a la llei de comerç aprovada el 2017, en la qual vam treballar conjuntament amb altres grups, on es parla que l'establiment comercial ha d'exercir o ha d'haver exercit l'activitat comercial, perquè sigui, d'alguna forma, definint d'aquesta manera, durant un cert temps –cent anys–, i que s'ha d'haver dedicat a la venda de productes artesanals, tradicionals o singulars. Avui dia ens trobem a tota Catalunya amb locals comercials que ja són memòria col·lectiva i patrimoni material i immaterial de la ciutadania a moltes ciutats i pobles, i que han vist modificats els seus usos comercials, eliminant aquesta singularitat o simplement sent fruit de modificacions que s'allunyen molt o que allunyen molt els establiments de les seves activitats històriques i tradicionals, i creiem que, d'alguna forma, aquesta proposició de llei els podria ajudar. Nosaltres hi votarem a favor, donarem suport a aquesta proposició. Sí que, evidentment, es produirà d'aquesta forma, després d'aprovar aquesta proposició de llei, la comunicació obligatòria de qualsevol canvi d'activitat d'un establiment emblemàtic, però necessitem desenvolupar eines, i això sí que és cert, perquè no només es quedi en una comunicació –se n'ha parlat–, necessitem un marc legal on es pugui fer. No ens hem d'enganyar, la falta de detall sobre com s'ha de produir aquesta protecció del patrimoni immaterial pot allargar inclús..., més que «allargar, impedir la viabilitat d'un negoci. I hem de ser conscients, i així ho volem avisar, que avui dia l'Administració local ja té prou problemes per ser àgil a l'hora de tramitar iniciatives empresarials associades a un local que moltes vegades en aquests casos concrets són únicament una evolució o millora de l'activitat que s'ha desenvolupat durant anys. De fet, la comunicació per finiment, a la que s'obliga al propietari de l'establiment, pot inclús ser un problema moltes vegades. Perquè imaginem, doncs, que qui vol o qui acaba tancant un establiment tradicional, una activitat tradicional és perquè segurament no és capaç o no ha pogut consolidar el seu projecte, moltes vegades per situacions anòmales o a vegades inclús per una jubilació i simplement perquè no hi ha un traspàs adequat. Per tant, pensem que hem de ser molt curosos a l'hora de conciliar la protecció del patrimoni material i immaterial i la iniciativa privada per no trobar-nos amb locals històrics que ja no són viables o que han hagut de tancar. Més enllà –i també volíem fer una última reflexió–..., creiem, almenys des del nostre punt de vista liberal, que moltes vegades la legislació que ens trobem a Catalunya és una legislació potser massa intervencionista amb les iniciatives comercials, d'oci i restauració en tots els aspectes. I creiem que és necessari treballar per reduir bona part dels entrebancs que un ciutadà es troba a l'hora d'obrir una activitat o fer-la evolucionar. Per això, i una mica, doncs, a la fase final de la intervenció, volia convidar aquest Ple i, en aquest cas, també convidar el PSC a treballar per reduir aquesta pressió moltes vegades legislativa que tenim i aquests problemes i obstacles que es troben els nostres negocis per poder tirar endavant. I, una –i els convido a que ho facin quan vulguin– que podrien realitzar és la modificació del codi de consum que vostès van elaborar el 2010 i eliminar les multes lingüístiques per retolar en castellà a establiments comercials. Crec que ja que tenen la capacitat de prendre iniciatives per ajudar el comerç, aquesta mesura, crec que els ajudarà prou, i crec que ja que la van crear vostès, ja que vostès en són els creadors i els ideòlegs, crec que seria una bona decisió. I també, ja per acabar, doncs, els convido a això, perquè sí que ens hem trobat –i això sí que ho vull denunciar avui davant del Ple– amb una obstaculització, un bloqueig inacceptable per part de la Mesa del Parlament i també de la Junta de Portaveus a que nosaltres puguem –i altres grups– llançar, promoure iniciatives de proposició de llei o legislatives en aquesta cambra. Portem deu mesos –deu mesos des que va iniciar-se..., bé, pràcticament un any des que va iniciar-se la legislatura, però deu mesos de govern– i no hem pogut encara presentar cap llei en aquest Parlament, i això no va passar la legislatura passada. Gràcies, diputats i diputades.
Seguidament, i en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Simplement per traslladar molt telegràficament la nostra conformitat a la tramitació per lectura única. Gràcies.
Moltes gràcies. Doncs, seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Elsa Artadi.
Gràcies, presidenta. Jo seré una mica menys telegràfica, que em sembla que el tema s'ho mereix. Bon dia a tothom, especialment a les companyes diputades amb les que compartim lluita feminista. I felicitar també les entitats per la convocatòria d'ahir, per la feina que fan cada dia. Parlem de comerç ara i parlem dels emblemàtics, que són una mostra del nostre passat, una mostra del que som ara, de la nostra identitat i, per tant, també és una manera d'imposar la singularitat de les nostres ciutats, de les nostres viles en una homogeneïtzació urbana del món globalitzat. I, per tant, té una importància cabdal si volem pensar en un futur sostenible, en el sentit ben ampli de la paraula. En el cas de Barcelona, que és el cas que jo conec millor, el 2016 es van catalogar 209 establiments emblemàtics –209–; en només cinc anys, el vint per cent o s'ha tancat o està a punt de fer-ho. Per tant, avui mostra la urgència de la mesura que tenim –també el poc èxit de l'Ajuntament de Barcelona en preservar-los–, en un moment en què hem perdut, doncs, la Granja Vendrell a l'Eixample, els jocs de taula Mallart al Gòtic, la Camiseria Pons a Gràcia i tants tants altres que ens definien la ciutat com és i com volem que sigui, però que ara s'han perdut per sempre. I, per tant, tenim aquesta necessitat d'aturar-ho. Què ens diu el Reglament del Parlament? Doncs que si la naturalesa ho aconsella ho podem tramitar per lectura única. Nosaltres entenem que sí que hi ha una urgència per evitar aquest desdibuix dels nostres carrers, dels nostres comerços. I, per tant, entenem que sí que es justifica; també per la simplicitat, que és l'altre element per què ho permet el Reglament. Perquè avui al final veniu a canviar un article, el que diu que s'han de comunicar els canvis en l'activitat, i un segon article que és conseqüència del primer, que estableix, doncs, la falta que provoca no haver-ho fet. I això es fa tota vegada que en el seu moment ja es va protegir el que és l'establiment físic, el que és la botiga, perquè en aquell moment hi havia un lideratge, que era el del Xavier Trias, com a alcalde de Barcelona, que va tirar endavant aquest primer pas, però des d'aleshores no s'havia fet res, no s'havia fet res substancial. De fet, l'actual Govern ha trigat tres anys en fer una diagnosi de com estan els establiments comercials. I avui hauria de ser un pas endavant, un pas endavant significatiu. Però la realitat és que el text de la modificació que ens porten avui els socialistes –i s'hi han referit altres grups– no aporta cap eina efectiva. L'única cosa que se'ns diu és que es comuniqui, però no es dona una protecció real, una protecció operativa com poden ser proteccions addicionals com van ser en el seu cas als BCINs o als BCILs. I, per tant, nosaltres avui hi votarem a favor. Permetrem, evidentment, que es tramiti, però que es tramiti perquè serveixi, en el termini de les quaranta-vuit hores que tindrem per entrar esmenes, entrar-les perquè serveixi per a alguna cosa aquest pas i aquest mecanisme que s'obre, perquè realment és molt pobre, aquest pas que es fa. Per què? Hi ha una taula de comerç emblemàtic a l'Ajuntament on hi ha els grups, on hi som els grups, on hi és el sector, on nosaltres vam demanar ja al maig de l'any passat com a Junts per Catalunya en el plenari de Barcelona que es portessin allí els canvis normatius que s'havien fet, però s'estan ignorant moltes de les recomanacions que es fan en aquesta taula. Avui ens hauria agradat que es pogués portar una feina molt més completa, no intentar buscar simplement una foto i ja està, perquè la situació és molt més complexa, agafa moltes més dimensions, hi ha implicacions en matèria de comerç, perquè al final el que volem fer és que l'activitat sigui viable. I, per tant, aquí hi ha tota una feina, a banda de la que es pugui fer des de Cultura, que correspon al Departament d'Empresa. Hi ha tot un àmbit que afecta la llei d'arrendaments urbans, perquè molt del problema té a veure amb els preus dels lloguers quan s'han de renovar o la fiscalitat, i, evidentment també, com s'hi han referit abans, amb la futura llei de patrimoni immaterial, que evidentment és urgent –la consellera ho sap–, i també ens posem a disposició per avançar el màxim de ràpid possible. La situació és molt complexa perquè hi figuren diferents aspectes: des d'un relleu generacional, que no sempre es dona, no només en els emblemàtics, però en general en el petit comerç; l'augment de preus de lloguers; canvis tant en els hàbits com en les necessitats dels consumidors; una competència gairebé deslleial de grans cadenes. I, per tant, esperem que tinguem en compte tots aquests elements, que realment es pugui fer una feina real i que d'aquí pocs mesos o pocs anys no haguem de tornar a repetir les mateixes dades, com és en el cas de la ciutat de Barcelona. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Eugeni Villalbí.
Presidenta, consellera, diputats, diputades... La pèrdua de patrimoni cultural que hem patit arreu del país des de l'esclat de la crisi del 2007 ha deixat massa ciutats, viles i pobles sense aquelles persones que regentaven i sense aquells establiments que formaven part de l'imaginari col·lectiu i de la fisonomia de la seva ciutat. I això a Barcelona ho coneixem i ho patim de primera mà, on per dimensió i impacte aquesta proposició de llei hi recau principalment. En la línia de la diputada que m'ha precedit, voldria fer esment, per exemple, de l'últim comerç emblemàtic que hem vist tancar, l'Herboristeria del Rei, a tocar de la plaça Reial, on després de 204 anys d'història al setembre passat vèiem tancar la seva persiana, entre altres establiments. Però, com que aquest debat ve de lluny... De fet, ve de tan lluny que té data i tot, i la podríem fixar: és el Ple de l'Ajuntament del gener de l'any 2014, on el regidor d'Esquerra Republicana, el senyor Jordi Portabella, instava l'Ajuntament d'aquell moment, el Govern Trias, a iniciar mesures per protegir els comerços emblemàtics a la ciutat. En aquell moment, el 2014, es xifrava, es parlava d'un total de 272 comerços, 272 famílies. I el 2016 es parlava de 228, i en la radiografia feta recentment per l'ajuntament parlem de 209. Des de llavors hem pogut veure com el setanta-sis per cent dels comerços emblemàtics han pogut sobreviure, han resistit, però això no ens deixa satisfets, ja que estem parlant que més d'una seixantena han vist abaixar la seva persiana. El que ens plantegen avui, el grup del PSC, no és res més que, fruit de l'experiència d'aquests anys de mesures de protecció, plantejar una mesura de millora, petita, minúscula. En concret, és la necessitat d'informar l'Administració d'un canvi d'un bé catalogat perquè hi pugui intervenir, mediar o, si es dona el cas, exercir el dret de tempteig i retracte. Des d'Esquerra no ens oposarem a aquesta proposició de llei, perquè creiem que camina en la bona direcció, malgrat que el pas que fa és segurament imperceptible per petit que és. Es queda curta. I per això també els avanço, com la resta de grups parlamentaris que m'han precedit, que presentarem esmenes en la línia de garantir al màxim que aquests minúsculs passos que planteja tinguin una efectivitat real. Un dels motius pels quals aquests comerços es veuen amenaçats és el canvi d'hàbits de consum. Un altre és el model econòmic de ciutat. I en aquest sentit pensem també que una aposta clara per un model de turisme massiu o per un model liberalitzat d'horaris comercials tampoc ajuda ni els emblemàtics ni la pròpia ciutat. Si parts de Barcelona es converteixen en parcs temàtics, el problema va molt més enllà dels dos-cents establiments del catàleg, perquè mantenir petits exemples de comerços emblemàtics enmig de barris temàtics no serveix de res. Amb aquesta mesura no n'hi haurà prou. Perquè cereries, merceries, barreteries, malauradament, no sempre podran competir amb els negocis que al segle XXI són molt més lucratius. I per això ens sembla important poder lligar els conceptes de protecció patrimonial, material i immaterial. La problemàtica va molt més enllà. Si bé mesures de preservació i conservació són necessàries, amb aquestes no en fem prou; calen mesures que vagin més enllà i permetin que els comerços facin front als reptes amb igualtat de condicions que els seus competidors, o que com a mínim tinguin els recursos per lluitar-hi. En aquest sentit, creiem que, a més d'incidir com fem avui en la continuïtat del patrimoni del negoci, calen mesures en la seva preservació, cal fer promoció del comerç i també cal invertir-hi en competitivitat i digitalització. Aquesta problemàtica, de fet, no és especifica de la ciutat de Barcelona. Ciutats com París o Roma hi han hagut d'actuar. És el fenomen global que el doctor en Geografia i professor de la Universitat Autònoma, Francesc Muñoz, incorpora dins d'un procés que viuen les ciutats i que defineix com a «urbanalización, «urbanalització. Per tant, cal actuar-hi, però ens calen mesures que vagin molt més enllà del que vostès avui plantegen. Per acabar, voldria fer-ho amb les paraules que el mateix Jordi Portabella va utilitzar al Ple de l'Ajuntament de Barcelona del gener del 2014. Deia: «Si no conservem els establiments emblemàtics, ens podem convertir en una ciutat sense identitat ni personalitat, una ciutat anodina que no té punts de referència ni als barris ni als districtes. I hi afegia: «Aquesta protecció serà fonamental per saber com quedarà la ciutat dissenyada de cara a les properes dècades. Doncs bé, la qüestió és rellevant perquè no estem parlant d'una qüestió exclusivament de comerç o de patrimoni. Estem parlant de qüestions que van molt més enllà. Parlem d'història, parlem d'economia, parlem d'urbanisme, parlem d'identitat. És rellevant perquè estem parlant de persones, dels ciutadans i ciutadanes, dels barcelonins i barcelonines d'ahir, d'avui i de demà. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. Acabat el debat, procedirem a la votació de la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la proposició de llei de modificació de la Llei 9/1993, de 30 de setembre, del Patrimoni Cultural Català, per la preservació d'establiments emblemàtics. Entendrem, en fer aquesta votació, que els vots afirmatius són favorables a la tramitació en lectura única, i els vots negatius ho són en contra. Comença la votació. La iniciativa per tramitació en lectura única ha obtingut 113 vots a favor, 11 vots en contra, i una persona que no vota. Per tant, vist el resultat de la votació, aquesta proposició de llei es tramitarà en lectura única davant del Ple. La Mesa fixa el termini per a la presentació tant de les esmenes a la totalitat com de les esmenes a l'articulat a aquest divendres 11 de març, a les dotze del migdia. [[Procediment per a designar set membres del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals]] [[286-00001/13]] Passem al tercer punt de l'ordre del dia, el procediment per designar set membres del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Iniciem la designació un cop rebut l'informe del Consell de l'Audiovisual de Catalunya sobre la idoneïtat i capacitat dels candidats presentats a proposta del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya i el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i substanciades totes les compareixences preceptives davant la Comissió d'Afers Institucionals el passat dilluns 7 de març, a continuació demano al secretari tercer que doni lectura dels noms dels candidats proposats.
Els noms dels candidats i candidates són: Carme Figueras Siñol, Lluís Garriga Paituví, Lluís Noguera i Jordana, Àngels Ponsa Roca, Gemma Ribas Maspoch, Josep Riera i Font i Rosa Romà i Monfà.
Moltes gràcies, secretari. Aprofitem per donar la benvinguda als membres que s'incorporen en aquest mateix moment al Ple. I a continuació, atès que els grups parlamentaris han demanat d'intervenir, tal com es va considerar en la darrera Junta de Portaveus, obrim un torn d'intervenció de cinc minuts per a cadascun dels grups. Té en primer lloc la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor David Pérez.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyores i senyors diputats, candidats i candidates, bé, avui posem a consideració de la cambra l'acord per a la renovació del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Arribem també amb anys de retard i esperem que aquesta superació d'aquesta anomalia serveixi per donar una oportunitat als nostres mitjans audiovisuals. Aquesta és la proposta i aquest és el nostre compromís: restablir la missió de servei públic dels mitjans de comunicació públics a Catalunya. I també, un record i un agraïment als membres del consell sortint: la senyora Llorach, el senyor Antoni Pemán –que són aquí–, i els demanaria que també traslladin aquest record al senyor Armand de Querol i a la senyora Rita Marzoa. El consell de govern és el màxim òrgan de govern i administració de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals en el marc de les competències que li atribueix la llei de la CCMA. Aquest òrgan de govern i administració existeix en altres comunitats, en altres països i pràcticament a totes les televisions públiques i privades. Quin mètode hem utilitzat per fer aquesta renovació? En primer lloc, posar-nos d'acord en un document, en un compromís del que volem fer. Un compromís per escrit sobre els reptes de futur de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Un compromís de pluralitat, un compromís de no-governamentalització dels mitjans i d'independència, com van dir tots i totes les candidates en el hearing de la Comissió d'Afers Institucionals. El document, per cert, que hem fet públic i que ha trobat el suport de bona part del sector. Per tant, el mètode de compromís per escrit i d'acord ampli: dues terceres parts de suport parlamentari. Ho demana la llei, noranta diputats, i segurament seran alguns més. Per tant, hem posat sobre la taula aquesta proposta de noms, noms d'equips, de persones disposades a tirar endavant aquest compromís que fan seu, un equip pluridisciplinari. Ho vam veure en el hearing: periodistes d'una llarga trajectòria en el món privat, el món públic, les ràdios privades i les ràdios públiques, la premsa escrita, les televisions privades, la televisió pública, i pràcticament tots amb experiència en el món local, a les ràdios i les televisions locals. Del periodisme, de la creació de continguts, de la comunicació corporativa. Pensem sincerament que és un gran equip, un bon equip, i pensem sincerament que poden tirar endavant el compromís que han adquirit per escrit. També aprofito per saludar-los: la senyora Rosa Romà Monfà, la senyora Carme Figueras i Suñol, el senyor Lluís Garriga i Paituví, el senyor Lluís Noguera i Jordana, la senyora Àngels Ponsa i Roca, la senyora Gemma Ribas i Maspoch i el senyor Josep Riera i Font. Com es fan aquestes propostes de noms en altres comunitats? Com es fa això a Andalusia? Com es fa això a Galícia? Com es fa això a Madrid? Com es fa això a les Illes Balears? Com es fa això a BTV, a l'Ajuntament de Barcelona o a la Xarxa de Televisions Locals? Doncs pràcticament igual: tothom fa les seves propostes. Aquí tenim una majoria qualificada de dos terços; a d'altres comunitats no ho tenen. Aquí sí que ho tenim, però..., pràcticament igual. Hi ha una força política que hagi renunciat alguna vegada a aquesta possibilitat de fer proposta? Cap ni una. Tothom fa les propostes on les ha de fer i quan les pot fer. I, per descomptat, és un mètode que compleix amb la llei: paritat dels membres i paritat que s'haurà de fer també –i de complir, també– en les presidències i en les vicepresidències. Aquesta és la proposta. Aquest és el nostre compromís: restablir la missió de servei públic dels mitjans de comunicació públics a Catalunya. I és en aquest sentit que anunciem el nostre vot favorable a aquesta proposta de set candidats. Moltes gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats, senyora consellera. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de VOX, té la paraula el diputat senyor Alberto Tarradas.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia a tots, senyors diputats. El Consejo de Gobierno de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals lleva ya bastantes años caducado. Ustedes lo han podido renovar en cualquier momento; sin embargo, pues, no lo han querido hacer. El proceso de designación del consejo de la corporació debería ser un trámite administrativo, donde los cargos a renovar deberían ser relevados por personas profesionales, gente profesional del sector, independientes, profesionales con vocación de servicio público. Si la renovación de la CCMA fuera eso, ya habrían ustedes renovado el consejo hace tiempo. Sin embargo, no es así. Y no es así porque ustedes ven en los medios de comunicación un gigantesco aparato de propaganda política que no dudan en utilizar y en instrumentalizar. Ustedes ven en la corporación una enorme agencia de colocación para dar salida laboral y económica a sus allegados, a sus socios y a decenas de estómagos agradecidos. Por eso no han llegado a ningún acuerdo, a ningún consenso para la renovación. De hecho, ni siquiera hoy ha existido un consenso. Lo que ha habido es un pacto en los tres principales partidos de la cámara, un pacto político para el reparto de los sillones y de los altos cargos de un monstruo propagandístico al servicio del separatismo y del progresismo. Porque esto es TV3, porque esto es Catalunya Ràdio; porque esto es, en general, la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals: un nido de estómagos agradecidos y enchufados al servicio del ideario político del golpismo separatista y del progresismo más rancio. Desde VOX no solo estamos en contra de cómo se han repartido en esta ocasión los cargos del Consejo de Gobierno de la CCMA: no estamos a favor ni de esta renovación ni de ninguna renovación. Y no estamos a favor porque nuestra posición al respecto es muy clara, y la hemos repetido en muchas ocasiones y la vamos a repetir todos los días: vamos a cerrar TV3 y Catalunya Ràdio, vamos a cerrar la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [[Alguns aplaudiments.]] Señores separatistas y socialistas, la verdad es que este pacto les quita a ustedes las caretas. No hay una voluntad de regeneración, no hay una voluntad de renovación, de reforma, de absolutamente nada; lo que hay es un reparto de sillas a costa del dinero de todos los catalanes. Miren, después de la audiencia de este lunes hemos estudiado los currículos de los candidatos que van a ocupar los cargos en el nuevo Consejo de Gobierno de la «corpo, y hemos visto que lo que han hecho ustedes es insultar a la inteligencia de los catalanes. Porque lo que han hecho es colocar a comisarios políticos, a sus comisarios políticos, al mando de este..., el mayor aparato de propaganda financiado con dinero público. El Consejo de Gobierno de la CCMA no lo van formar personas profesionales con experiencia, personas preparadas. TV3 y Catalunya Ràdio, igual que hasta ahora, las van a seguir formando políticos. Y, además, es que en este caso es deliberadamente manifiesto, porque las personas que han propuesto son Carme Figueras, miembro del Consejo Nacional del PSOE, veinte años concejal, quince años diputada, exconsejera socialista; Lluís Garriga, el jefe de prensa del antiguo Partido Comunista –PSUC–; Lluís Noguera, que ha ocupado cargos en el Gobierno de Esquerra Republicana; Gemma Ribas, miembro del PSC; Àngels Ponsa, exconsejera también del Gobierno del nefasto Quim Torra, y Josep Riera, que no sé si sigue sentado en su escaño o se ha sentado al fondo de la sala, la verdad es que no lo veo ahora mismo –no sé si se ha sentado al fondo de la sala para disimular un poco... Señor Riera, ¿nos puede decir si va usted hoy a votar a favor de su «autoenchufe? ¿Va a votar a favor de su nuevo puesto de trabajo, pagado con el dinero de todos los catalanes? Miren, señores socialistas y separatistas, si esto es renovar la corporación con cargos profesionales, independientes, no gubernamentalizados, que baje Dios y lo vea, porque esto en mi casa y en la de todos se llama «pasteleo, se llama «nepotismo y se llama «endogamia. Así que, por supuesto, vamos a votar en contra. Y vamos a seguir trabajando para cerrar la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Xavier Pellicer.
Bé, gràcies. Bon dia, diputats, diputades. Des de la Candidatura d'Unitat Popular, volíem començar mostrant tot el nostre suport als mitjans públics; mostrant tot el nostre suport als treballadors i treballadores dels mitjans públics, sobretot enfront de l'extrema dreta i aquells que volen tancar-los i que, per tant, volen acabar amb la pluralitat i amb la funció fonamental que tenen els mitjans de comunicació públics pel que fa al dret a la informació, que és un dret absolutament fonamental. Alhora, també volíem denunciar que el periodista basc Pablo González fa més de cinc dies que està detingut a Polònia, per fer la seva feina, i també volíem denunciar la censura que s'està produint, tant a la Unió Europea com a la Federació Russa, de mitjans de comunicació. Malauradament, en les guerres, la primera víctima és la veritat, i el que acaba passant és que s'acaba intentant censurar a tort i a dret, de forma absolutament injustificable. Dit això, nosaltres compartim la necessitat urgent que hi havia de la renovació de la corporació. Ara, que allò urgent no ens tapi allò important. Tot el sector –tot el sector– demanava, en un manifest, que la renovació superés les quotes de partits i que apostés per uns mitjans independents, veraços i de qualitat: comitès d'empresa, consells professionals, col·legis i personalitats, productores audiovisuals... Malauradament, el que hem vist és com diputats i diputades en actiu, alguns encara aquí presents..., hem vist també com exconselleres, com ex-caps de premsa de partits i com persones afins a partits polítics formaran part del nou consell. Astorats, doncs, veiem com, lluny de fer autocrítica respecte a aquesta qüestió, es tanca files, i fins i tot l'altre dia vèiem, a la comissió on fèiem el procés de selecció, com es defensava com un valor. No ho podem entendre. Veiem doncs una potineria que acaba donant ales precisament a qui vol tancar i a qui vol desprestigiar aquests mitjans. I veiem que aquesta potineria no acaba ni comença aquí: veiem que forma part d'un acord més global, un acord on hi ha hagut un repartiment total de cadires, a parer nostre, que ha inclòs també, entre d'altres, la Sindicatura de Greuges, i que, com vèiem la setmana passada, sembla que fins i tot la direcció de la Xarxa de Mitjans Audiovisuals a la Diputació de Barcelona, que també sembla que s'han repartit Junts i el Partit Socialista, a través d'un acord, seguint amb aquesta escalada. En tot cas, nosaltres no compartim com s'ha fet aquesta renovació, creiem que s'ha perdut l'oportunitat de fer-ho d'una altra manera, d'anar més enllà de les quotes i de respectar l'esperit de la llei, i, per tant, no hi votarem a favor. És una llàstima que no puguem entrar a discutir els currículums concrets, fruit de com s'ha fet tot aquest procés. I a més a més, també volem destacar, respecte al projecte que s'ha presentat, que han presentat aquestes tres forces, que ens preocupen especialment conceptes com la confluència o com la reestructuració organitzativa. I ens preocupa enormement que no amagui una voluntat de retallar i de privatitzar els mitjans de comunicació públics. En tot cas, i per acabar, un advertiment que recollia el manifest del sector i que malauradament ha acabat sent una profecia, que diu així: «No podem permetre que els mitjans públics siguin tractats com un pastís entre els partits, perquè això els desprestigia i impedeix que siguin coordinats i dirigits per professionals amb voluntat de servei públic. Malauradament, un advertiment que s'ha acabat convertint en una profecia. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Ens trobem avui en una mena de déjà vu perquè, tot i que és evident que la llei preveu que primer s'ha d'escollir el Consell de l'Audiovisual de Catalunya, després és el Consell de l'Audiovisual de Catalunya qui fa una proposta basada en criteris tècnics i de professionalitat al Parlament perquè esculli quines seran les set persones que aniran al consell de govern de la corporació. Llavors hi ha un altre moment on tots els diputats i diputades –els que estem al càrrec del tema– tenim la possibilitat, a través d'un hearing, de suposadament estudiar i preguntar a les persones que es presenten per valorar la idoneïtat d'aquestes persones per al càrrec. Però tot això és evident que ha quedat en una pura pantomima i en un pur tràmit, perquè ja al mes de desembre vam saber quines eren tant les persones que anaven al Consell de l'Audiovisual de Catalunya com les que anaven a la corporació. Per tant, tot el procés que s'ha fet en aquest Parlament al final serveix de ben poc per poder parlar realment sobre la idoneïtat d'aquestes persones per als objectius tan importants que té per davant la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. De les persones que es proposen per a la corporació –després ja parlarem de la seva presidenta–, Junts per Catalunya ha proposat dues persones: una d'elles exdiputada i exconsellera; un altre exdiputat, fins fa molt poc també, i portaveu a la Comissió de Control de la Corporació, de Junts per Catalunya. El Partit Socialista de Catalunya ha presentat tres candidates; és el que li ha tocat en el repartiment, en té més que els altres, té minoria dintre del consell; amb què, en realitat, suposem que es tornaran a trobar amb un consell de la corporació amb una majoria independentista que seguirà fent les mateixes coses que el Partit Socialista critica agrament en els últims anys i aquest cop, doncs, s'ho hauran d'empassar, perquè serà part de l'acord que ells mateixos han signat. D'aquests tres candidats que presenten, dos han estat caps..., són els ex-caps de premsa del mateix Partit dels Socialistes de Catalunya, i una d'elles ja va ser quota a l'anterior Consell de l'Audiovisual de Catalunya i també va tenir un càrrec electe vinculat al Partit Socialista de Catalunya. I el càrrec d'Esquerra Republicana també va ser un alt càrrec del Govern quan Esquerra Republicana estava al Govern del tripartit. Per tant, i ja s'ha comentat abans, un dels grans riscos i una de les coses que pretenia combatre la reforma de la llei per a l'elecció dels membres de la corporació era que s'allunyés la partidització, que s'allunyés la sospita i l'ús instrumental per part dels partits al consell de govern de la corporació a l'hora de regir el model i els continguts i l'aplicació del llibre d'estil de la corporació. Nosaltres creiem que, amb aquesta proposta, això no només s'allunya, sinó que es referma i es constata una vegada més que els partits que formen part d'aquest acord han posat per davant els interessos de partit, que no els interessos de la corporació i dels mitjans públics de comunicació a Catalunya. El problema no és tant l'acord; és evident que sumen, sí –sí–, clar que sumen. El problema és per què s'han posat d'acord: s'han posat d'acord per posar càrrecs dels seus partits, no s'han posat d'acord per renovar la corporació i posar professionals de contrastada solvència, professionalitat i independència dels partits al capdavant. No, en això no s'han posat d'acord. És a dir, portem tants anys de retard en la renovació de la corporació perquè al final hagin acabat fent el mateix de sempre, que és rebuscar gent que tenen a diferents espais i que potser toca col·locar, i gent que està vinculada als partits polítics per assegurar-se que tenen càrrecs seus dintre del consell de la corporació. Seguirà havent-hi una majoria de persones vinculada als dos partits de Govern el consell de govern de la corporació; per tant, segueix sense estar garantida la independència d'aquest consell dels interessos del Govern. I el Partit Socialista de Catalunya seguirà estant a l'oposició com ho estan aquí, aguantant tot el que pugui decidir la majoria i sense gairebé capacitat de fer res. Això és el que acabarà passant. Entre d'altres coses, hauran de decidir qui és el director de Catalunya Ràdio i qui és el director de TV3, amb un concurs –sí, amb un concurs–; amb un concurs sobre el qual decidirà aquest consell de govern que estem votant avui aquí. Nosaltres no creiem que aquest consell de govern, que aquesta proposta allunyi la por de la partidització. Ja s'ha parlat del manifest que es va impulsar per part dels sindicats majoritaris, per part dels comitès d'empresa de la corporació, per part dels consells professionals, on justament es demanava fugir d'aquest risc, evitar una vegada més la partidització. I tornem a tenir un consell de govern partiditzat, nomenat per interessos partidaris. Que condicionarà tot el prestigi, tot el model i tota la transformació de la corporació que han de venir en els propers anys. Un manifest que, a més a més de rebre el suport de més de vint entitats, de més de cent professionals, i que ens vam passar nosaltres aquí més de vint compareixences sentint que si us plau no féssim el que justament s'està a punt de votar avui. Nosaltres hi votarem en contra, és evident, no és cap sorpresa, però crec que aquells que han fet acord també haurien de reflexionar si realment han fet el que havien de fer per posar els interessos de la corporació per davant i no els dels seus partits. Moltes gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, senyores i senyors diputats. Bé, ens trobem davant d'una votació que malauradament s'hauria d'haver produït en uns termes molt diferents o en principi el que es preveia d'acord amb l'acord al qual vam arribar el conjunt de les forces polítiques d'aquest Parlament la passada legislatura, en principi, avui hauríem d'estar aquí votant un nou Consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals que pretengués allunyar-se de la partidització, de la politització, d'aquesta forma de fer política, doncs, que jo l'altre dia anomenava, no és que sigui un terme meu sinó que és un terme que s'utilitza en ciència política, com a lotizzacione, com el fet de intercanviar posicions importants en l'àmbit de l'Administració pública d'acord amb criteris estrictament partidistes, d'acord amb criteris estrictament d'interès de les diferents formacions polítiques que conformen l'arc parlamentari per aconseguir bàsicament col·locar els seus afins en institucions cabdals per l'Administració i per la bona governança d'una comunitat autònoma o del conjunt d'un país perquè això òbviament no és una mala praxi que sigui privativa de la nostra comunitat sinó que és prou comuna en el conjunt d'Espanya, també a les institucions del conjunt de l'Estat com per exemple amb el Consell General del Poder Judicial i altres òrgans del nostre Estat democràtic. Ara bé, realment és increïble que arribéssim a un acord en aquesta cambra per despartiditzar, per despolititzar òrgans com el Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, i ens trobem aquí davant d'una..., del nomenament, per exemple, un cas que a parer nostre és el més sagnant, és el més dramàtic, com el cas d'un diputat que està avui assegut en aquesta cambra i que d'aquí a quatre dies serà membre del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Jo avui no sé si el senyor Riera tindrà alguna mena de conflicte d'interessos amb la votació, amb la seva autovotació, perquè realment ens sembla, des del nostre grup parlamentari, que és una cosa absolutament desbaratada. El fet que un diputat sigui avui candidat a ser membre del Consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Per això, nosaltres, des del Grup Parlamentari de Ciutadans, com que sempre hem lluitat contra la partidització, contra la colonització dels partits polítics de les institucions públiques, que és bàsicament el que està passant aquí, hem presentat avui una proposició de llei per aprofundir precisament en els requisits d'incompatibilitat de la condició de membre del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. És una mesura que creiem imprescindible i que segurament fa un any o fa dos anys no hauríem considerat com a tal, no hauríem considerat imprescindible, però veient l'ús, el frau de llei que han comès els partits que han arribat a aquest acord, a aquest acord que és absolutament vergonyós, perquè no s'ajusta a l'esperit de la llei. L'esperit de la llei que vam aprovar el conjunt de les forces d'aquesta cambra, era precisament de despartiditzar. I tenim avui, doncs, càrrecs de diferents partits: la cap de premsa del Partit dels Socialistes, tenim diputats de Junts per Catalunya... Vaja, jo crec que el cas, hi insisteixo, del senyor Riera..., deia a la meva companya Anna Grau l'altre dia a la compareixença que van fer aquests set membres per a set llocs, que també és ben curiós, gairebé recorda a la pel·lícula Set núvies per a set germans, és una cosa feta mida, un acord, diguem-ne, per a un lot i aquest lot és el que correspon a cadascun dels partits que arriben a aquest acord i es distribueixen de forma clarament partidista a aquests llocs. Doncs bé, nosaltres presentem aquesta proposició de llei per aprofundir en els requisits necessaris per assolir un lloc en aquest consell de govern, perquè considerem que el que s'ha fet és bàsicament, doncs, defraudar l'esperit que va impulsar l'acord al qual vam arribar la passada legislatura. En aquest sentit, el que demanarem bàsicament és que es modifiqui l'article 5 en el següent sentit. Direm que els requisits de compatibilitat que exigeix aquest article han de ser complerts amb una antelació d'almenys dos anys prèvia a la data del seu nomenament com a membres del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals; és a dir, no val que un dia tu siguis diputat i l'endemà siguis membre del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Jo crec que per a qualsevol persona que vetlli per la integritat, per la honestedat, per la transparència, pel retiment de comptes de les nostres institucions, això és un absolut contrasentit. No té absolutament cap mena de lògica el fet que un diputat avui sigui demà membre del Consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Mentre continuem tenint partits que l'única cosa que entenen de les institucions és com una mena de maquinària de col·locació dels seus afins i dels seus adeptes, la democràcia a Catalunya i al conjunt d'Espanya continuarà, doncs, estant amenaçada per aquesta forma de mal govern. Gràcies, senyores i senyors diputats.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Muchas gracias, presidenta. Bien, hace unas semanas debatimos en esta misma cámara el nombramiento de los miembros del Consejo Audiovisual de Cataluña, fruto de un pacto pues bastante cuestionable entre el partido Socialista, Junts y Esquerra Republicana y, hoy, lo que tenemos aquí es la segunda parte de ese pacto, que son los nombramientos de los miembros de la Corporación Catalana de Medios Audiovisuales. Y, por tanto, les digo lo mismo que les dije en el debate anterior: ustedes, con este pacto, han perdido una oportunidad de oro para despartidizar la dirección de los medios públicos catalanes, aunque, a la vista de las personas escogidas, yo creo que ese aspecto nunca estuvo encima de la mesa. Aquí lo único que primaba era colocar a los suyos y nada más, sin disimulo. El partido Socialista, «los alternativos, como se hacen llamar ellos, esos que prometieron venir aquí a frenar los atropellos del separatismo, se alían precisamente con el separatismo y contribuyen al intercambio de cromos, colocando en este caso a la señora Gemma Ribas, ex directora de comunicación de Presidencia durante el gobierno de Montilla, a Carme Figueras, que hasta ahora era consejera en el CAC, y a Luis Garriga, ex jefe de prensa del partido Socialista en el Ayuntamiento de Barcelona. Vamos, clarísimamente, ustedes tenían una intención de despartidizar el nombramiento que se ve, se ve clarito. Esquerra Republicana, por su parte, ha colocado al señor Lluís Noguera y también a la señora Rosa Romà como presidenta de la corporación y, por tanto, con este nombramiento, Esquerra Republicana se asegura el control de TV3, mientras que, pues, Catalunya Ràdio quedaría en manos de Junts. Recordemos todo esto gracias a la colaboración y al pacto en los despachos con el partido Socialista, con «los alternativos, los que venían aquí a parar y a frenar al separatismo. Es evidente que ustedes quieren continuar con el uso partidista de TV3, un uso partidista que, además, en los últimos años, ha sido doble. No solamente han utilizado ustedes TV3 para cometer todo tipo de ilegalidades, sino que además ustedes la han utilizado como máquina de propaganda del procés y como un altavoz desde el que explicar su proyecto de ruptura, porque es evidente que el procés no se entiende sin TV3 ni sin sus ansias para controlar absolutamente hasta el más mínimo recurso de todos los catalanes para seguir dividiéndonos. Junts per Catalunya, por su parte, nombra al diputado Pep Riera, que efectivamente está ocupando hoy su escaño y que no sabemos si se va a abstener en la votación –debería– y a la señora Àngels Ponsa como vicepresidenta, que es, además, una persona conocida por esta cámara por haber sido consejera de Cultura en el anterior gobierno de Torra. La señora Ponsa, que también es conocida porque es una persona muy generosa y muy buena, que nos dijo que nos dejaba hablar en la lengua que quisiéramos en nuestras casas. Y por si alguien, que veo caras de estupefacción, no sabe a lo que me estoy refiriendo, le recomiendo que recupere la hemeroteca, en unas declaraciones de la señora Ponsa, donde se le preguntaba por unos comentarios que había hecho su predecesora, la señora Villalonga, sobre la excesiva presencia del castellano en TV3. La señora Ponsa nos dijo que ella no se quería pronunciar mucho, que no quería entrar, pero que, bueno, que, por supuesto, que cada uno en su casa podía hablar lo que quisiera. Gracias, gracias por tanta generosidad y tanta benevolencia. Por supuesto, señora Ponsa, en nuestra casa hablamos lo que nos da la gana y aquí en el Parlamento también; entre otras cosas, porque, aunque el castellano a ustedes no les guste, es lengua oficial en Cataluña. Bien, yo ya sé que ustedes no hacen mucho caso de las críticas de la oposición, pero es que no solamente somos nosotros los que estamos criticando, insisto, este pacto vergonzoso, sino que también lo ha hecho el propio Colegio de Periodistas. Por ejemplo, cito literalmente, ha dicho que «esto ha sido un mercadeo político sin manías y ha lamentado que se haya acabado escogiendo a cargos de confianza con experiencia política en ayuntamientos, en el Govern o en el Parlamento. También se ha quejado el comité de empresa de la Televisió de Catalunya, califica el resultado de decepcionante, porque se ha perdido la oportunidad de despartidizar la dirección de los medios públicos. Dice también, el comité, que la marcada identificación de los nuevos consejeros con los partidos que los han designado puede reproducir el bloqueo de funcionamiento de las empresas de la corporación, sometidas a los intereses externos del partido. Y esto ha ocurrido también en anteriores..., en la anterior..., justo con miembros de la corporación y, por eso, reclamaban tanto el contrato programa. También se ha pronunciado en el mismo sentido el Sindicato de Periodistas de Cataluña, recordando que este acuerdo, pues, evidentemente, aleja la ciudadanía de su derecho a una televisión pública de calidad. Y, en definitiva, nosotros habíamos modificado la ley para que fuera, pues, un proceso más abierto, participativo, transparente, pero al final se ha hecho como siempre. Ustedes han preferido la opacidad a la transparencia y han preferido la negociación en los despachos por meros intereses políticos, antes que la profesionalidad y el concurso de méritos. Evidentemente, nosotros votaremos en contra. Gracias.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats... Núria Llorach, Toni Pemán, gràcies per la feina que heu fet i aprofito –ja ho hauré fet– de donar-vos les gràcies públicament i feu-ho extensiu a tots els càrrecs sortints. Avui no hi ha altra manera de començar aquesta intervenció en aquest faristol que no sigui expressant la nostra solidaritat i el nostre suport a tots els ucraïnesos que busquen refugi o lluiten per salvar la seva vida o per salvar la independència del seu país; i també tot el nostre suport a tots els russos que es manifesten contra aquesta guerra. De fet, es poden fer anàlisis molt complexes, però n'hi ha una que m'agrada molt, que és aquell càiron que posa TV3 durant els informatius que diu: «Rússia ataca Ucraïna i, per tant, actuem en conseqüència. I precisament avui que avalem la idoneïtat d'aquests set noms proposats per formar part del Consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, ens volíem referir a dos aspectes: un seria el procés que ens ha portat fins aquí i l'altre, el que ens interessa més, és el mandat que teniu com a futurs consellers. Sobre el procés, hem de fer autocrítica, perquè s'ha fet tard. Però les coses es poden fer tard i malament o es poden fer tard i bé. I en aquest cas s'ha fet bé, perquè hi ha un projecte, hi ha un programa que s'ha fet públic i la llei ens demana una majoria reforçada, i avui tindrem com a mínim noranta dels cent trenta-cinc diputats d'aquesta cambra que estaran a favor d'aquesta renovació, i això democràticament és impecable. I, sobre el mandat, us voldríem parlar de tres aspectes. En aquesta primera intervenció en parlarem de dos: parlarem de periodisme i del paper d'aquest Parlament. I, sobre el primer punt, que ens interessa molt, és el que ens interessa més, que és el del periodisme, i és que sobretot teniu el mandat de protegir un model. Aquests dies hem sentit a parlar molt, i hem alabat molt i com pertocava la feina d'en Lluís Caelles, de la Cèlia Cernadas i d'en Manel Alias sobre el terreny, però jo que tinc una certa edat no podia evitar de pensar que durant la guerra de Bòsnia un dels primers equips que va arribar a Srebrenica després de la matança va ser un equip de TV3. Hi teníem en Nico Valle al capdavant i una joveníssima Isabel Galí, que també hi era. O, més endavant, també vaig ser testimoni durant la guerra de Kosovo de com l'estimat Manu Leguineche, quan arribava Antoni Arbonès de Catalunya Ràdio, li deia: «Bienvenido, maestro. I, per tant, es mantenia amb aquest orgull aquesta televisió que feia tan bé la seva feina. O recordava també –ens ho explicava l'altre dia a la comissió– en Jordi Regàs, que portava el videòfon a l'Afganistan, i que ho miràvem com un giny fantàstic que enviava imatges en directe del que estava passant allà i ho connectava amb el Telenotícies. Per tant, teníem aquest orgull, tenim aquest orgull d'aquesta televisió que es vol nacional, i en tot cas el que estem veient ara a Ucraïna és el manteniment d'una trajectòria, d'una forma de fer, d'un periodisme que ha de ser marca de la casa. Deia Kapuscinski que per ser bon periodista en primer lloc cal ser bona persona. Jo també els hi deia l'altre dia que, quan arribin en aquella casa, el que hi trobaran sobretot és molt bones persones. Trobareu la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, tots els seus mitjans plens de bons professionals. Confieu-hi. Escolteu-los. Sabeu que el periodisme és un sector precaritzat i que els mitjans públics han de ser una referència per a aquest sector, no només per la retribució, que també, sinó també per la seva professionalitat. No volem que els periodistes de TV3 siguin assenyalats per les seves condicions, sinó que siguin una referència per les seves condicions, perquè, finalment, defensar el periodisme a la corporació serà defensar el servei públic. I també us demanem que ho feu des d'una perspectiva nacional. Per entendre'ns, volem poca TV3 i molta Televisió de Catalunya. Volem molta ràdio nacional de Catalunya. No volem control governamental –ho direm tantes vegades com calgui: no volem control governamental–; estarem enfront de qualsevol intent de control governamental, però volem un molt bon control d'aquest Parlament. I per això aquest és el segon aspecte que us volia comentar. La Comissió de Control de la Corporació Catalana de Mitjans ha de ser molt més que una reunió mensual. Cal que tinguem un diàleg, cal que hi hagi un traspàs d'informació habitual entre els diferents grups parlamentaris i aquest consell que formareu vosaltres. Per a un país, els mitjans públics són un dels millors índexs de qualitat democràtica, i volem que sigui el més alt possible. Tenim una televisió i una ràdio públiques que són autèntiques estructures d'Estat. Preserveu-les com a tals. I no em puc estar d'acabar... No ho tenia previst, perquè sé que no li agrada gens; a més, em va demanar que no ho fes, però, Pep, ets un exemple de determinació, de capacitat de treball, de treball en equip, de generositat. Ets un exemple de servidor públic. Ho continuaràs fent. Si us plau, no deixis mai de ser com ets i de fer la feina que fas sempre al servei d'aquest país, sempre al servei d'aquesta llengua, sempre al servei dels principis democràtics essencials. Gràcies, Pep. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Raquel Sans.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats, avui és un dia important, perquè després de molt de temps, després de massa temps, renovarem el Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans, un pas imprescindible per poder dur a terme el procés de renovació i d'actualització que necessiten els mitjans públics del país. Ho hem dit en repetides ocasions, però crec que val la pena insistir-hi: la globalització, la digitalització i també la liberalització del mercat de les comunicacions han capgirat la realitat audiovisual a nivell mundial, i també a nivell català. I en aquest entorn de transformació constant, els mitjans públics del país, nascuts ara fa quatre dècades, han de ser capaços d'adaptar-se a la nova realitat. El consum a demanda guanya cada cop més terreny a la televisió lineal. La manera com ens relacionem, com consumim els mitjans de comunicació, és molt diferent a la de fa només uns anys enrere. Només cal que analitzem el nostre propi consum o el de la gent del nostre entorn. És per això que calia, que era urgent un nou lideratge, un nou equip de persones multidisciplinari, com ja s'ha dit, per poder assumir un dels grans reptes que tenim com a país. Devem estar d'acord en que el país i la seva ciutadania ho necessitaven i no podíem esperar més. I és per això que avui cal aplaudir que, finalment, haguem trobat el consens necessari per poder dur a terme aquesta renovació. Perquè val la pena recordar, malgrat alguns discursos que s'han sentit avui aquí, que més de dues terceres parts del Parlament, de fet, noranta-vuit diputats i diputades, donarem suport al consell de govern, una majoria amplíssima, fruit, com deia, del consens, que, com ja hem expressat en més d'una ocasió també, des d'Esquerra Republicana, ens hagués agradat que hagués estat amb un consens més ampli, però en qualsevol cas no podem oblidar que és un consens molt majoritari en aquesta cambra. I abans de centrar-nos en el nou equip, no ens podem estar tampoc d'agrair la tasca del consell sortint. Per tant, doncs, serveixin també aquestes paraules com un reconeixement a la feina feta en uns moments de màxima complexitat. Gràcies per la feina feta. Ara, però, toca mirar endavant, i per fer-ho celebrem que l'equip de persones que liderarà la senyora Rosa Romà és un equip divers i, com deia, multidisciplinari, tal com vam poder comprovar aquest dilluns als hearings que es van fer a la Comissió d'Afers Institucionals, i on vam poder conèixer amb més detall el currículum d'aquestes set persones que avui votarem; un equip amb una vasta i complementària trajectòria professional que ens ha de permetre dur a terme aquesta transformació que, com deia, requereixen els mitjans. Des del Grup d'Esquerra Republicana, voldríem manifestar la plena coincidència amb l'objectiu que ens plantejava la senyora Rosa Romà en la seva compareixença: cal refundar la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals per convertir-la en una gran corporació catalana de continguts, continguts de servei públic, disponibles per totes les pantalles i que doni resposta a les noves formes de consum; una transformació que, també, com es va dir dilluns, tenim molt clar que s'ha de fer de la mà de la plantilla, de la mà dels i les professionals que integren els mitjans públics del país, que són responsables directes, de fet, són els responsables directes que avui aquests mitjans segueixin sent mitjans de referència, com hem pogut comprovar aquests dies –hi feia referència ara el diputat Dalmases–, ho hem comprovat en aquesta guerra entre Rússia i Ucraïna amb uns corresponsals que estan fent una feina excel·lent i que cal reconèixer també des del Parlament. I, finalment, no me'n voldria estar –també s'ha dit aquí, ho deia el diputat Pérez– que el consell de govern que avui votarem és el més paritari de la història amb quatre dones i amb tres homes. Novament amb una presidenta al capdavant. Els canvis legislatius com el que vam fer el 2019, per tant, han servit no només per ampliar les majories que avui són necessàries per aprovar aquesta proposta, sinó que també garanteixen la paritat en l'òrgan de govern de la corporació. Ho celebrem. És evident, doncs, que el nou consell de govern té molta..., tenen molta feina a fer, però celebrem que les set persones que designarem avui puguin encarar-la fent feina d'equip amb el ple convenciment que faran aquesta feina molt ben feta, perquè el repte que tenen per davant és a parts iguals complex, com dèiem, i emocionant, i estem complint amb els objectius necessaris per al país: renovació amb majoria àmplia, equip preparat, projecte transformador i paritat en els òrgans de govern. Comptin, doncs, amb el Grup d'Esquerra Republicana per treballar sempre en benefici dels mitjans públics del país, que en definitiva és treballar pels drets de tota la ciutadania. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Bé, doncs, passem ara a la designació. Els faig avinent que, d'acord amb el que estableix l'article 7 de la Llei 11/2007, de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, aquesta designació requereix una majoria de dos terços perquè els candidats resultin elegits –és a dir, noranta vots– i que la votació la durem a terme de manera electrònica i secreta també d'acord amb l'article 101.3 del Reglament. Sí, senyor Riera, per què em demana la paraula?
Sí, en virtut de l'article 16, com ja vaig fer en la votació dels membres del CAC, no participaré en aquesta votació ni en la següent. Gràcies.
Moltes gràcies. Per tant, comencem aquesta votació conjunta de tots els candidats que han estat esmentats amb anterioritat. Comença la votació. Els candidats han obtingut 93 vots a favor, 33 vots en contra i una persona que no vota per conflicte d'interès. Així és que, atès que s'ha assolit la majoria requerida, queden designats com a membres del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals els set candidats proposats. Enhorabona. [[Aplaudiments perllongats.]] [[Procediment per a designar el president o presidenta del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals]] [[286-00001/11]] Passem, doncs, ara al quart punt de l'ordre del dia, que és el procediment per designar la presidenta del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Iniciem ara, doncs, la designació. I atès que en l'anterior punt de l'ordre del dia han estat designats ja els set membres del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, d'entre els quals hem d'elegir ara la presidenta d'aquest consell de govern per una majoria de dos terços, a proposta, com a mínim, de tres grups parlamentaris, els anuncio, doncs, que la candidata a proposta del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana i de Junts per Catalunya és la senyora Rosa Romà i Monfà. I, per tant, a continuació, també atès que els grups parlamentaris van demanar d'intervenir, en la passada Junta de Portaveus vam assignar un torn d'intervenció de tres minuts per cada grup parlamentari. Té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor David Pérez.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyores i senyors diputats, permeteu-me tres consideracions molt ràpides. Jo crec que desqualificar qualsevol dels currículums que vam veure fa uns dies, en molts casos amb més de quaranta anys de periodisme amb majúscules, pel fet de tenir un compromís polític, ho trobo sincerament injust. Segona. El procés de designació que farem ara és pràcticament idèntic al que es fa en d'altres comunitats, en d'altres corporacions, on hi han representants dels grups parlamentaris que estan en aquesta cambra, també a l'oposició. I, per últim, el servei públic, els mitjans públics, la gestió dels cabals públics ho pot fer qualsevol persona, efectivament, però una persona que tingui compromís polític també. I si m'ho permeten, sobretot. La senyora Rosa Romà i Monfà, candidata a presidir el consell de govern, es va comprometre dilluns, davant la Comissió d'Afers Institucionals, a garantir el compliment de les normes de l'acord amb els principis de pluralisme, de llibertat informativa, si és escollida per al càrrec. Es va comprometre a refundar la CCMA i a restablir aquesta missió de servei públic, i a tirar endavant com a full de ruta el document signat per les tres forces parlamentàries que sumen dos terços d'aquest Parlament. Aquest compromís solemne davant d'aquest Parlament, davant la CAI, davant la Comissió d'Afers Institucionals, pel nostre grup, el Grup Socialistes i Units per Avançar, té un valor molt rellevant. Mirin, l'acord dels tres grups d'aquesta cambra és de profunditat. És un acord de fons. És un acord de calat. És la pedra angular que ens ha de portar a restablir la normalitat als mitjans públics de la corporació, a disposar d'unes institucions i d'uns mitjans públics de tots i per a tothom. N'estem convençuts. Igual que estem convençuts que bona part dels grups que avui no avalen aquest acord, que avui no avalen aquests candidats, d'aquí un temps convindran amb nosaltres que sí, que aquest era un bon acord per restablir les missions de servei públic que tenen encomanades tant el consell de govern de la «corpo com la resta de consells de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Moltes gràcies, senyora presidenta, senyora consellera, senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, senyor Pérez. Seguidament, en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula el diputat senyor Alberto Tarradas.
Moltes gràcies, presidenta. Bueno, hemos puesto cara, hemos puesto expediente y hemos puesto afiliación política a los candidatos a formar parte del nuevo Consejo de Gobierno de la CCMA, a propuesta del pacto entre los separatistas y los «pagafantas del Partido Socialista. Nos faltaba por comentar el candidato a suceder al señor Brauli Duart, a suceder, posteriormente, a la señora Núria Llorach. En este caso, será Esquerra Republicana quien ocupe la silla de la presidencia de la CCMA, con el nombramiento inminente de la señora Rosa Romà. Igual que el resto de miembros propuestos por el Partido Socialista, por Junts, por Esquerra, la señora Rosa Romà no destaca precisamente por un currículum, pues, preparado, con una experiencia, con una formación académica y profesional que avalen... Esos no han sido los criterios por los cuales ella ha sido elegida para..., o será próximamente elegida para presidir el consejo de gobierno. El verdadero motivo por el cual la señora Romà va a presidir la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals es su afinidad, su cercanía, su servidumbre al proyecto político separatista de Esquerra Republicana. Esta es la gran renovación, con cargos preparados, profesionales, independientes, que prometían los socialistas en ese programa. Y también, por supuesto, los separatistas. Estos son los grandes nombramientos: diputados en activo, jefes de prensa de sus partidos, exconsejeros, incluso mujeres de. [[Forta remor de veus.]] Ahora, si me permiten... Hombre, no se escandalicen, de verdad. Si les molesta eso, no lo hagan, propongan personas un poco más disimuladas. Pero lo hacen con tal descaro que en fin... [[Persisteix la remor de veus.]] Si me permiten, voy a dirigirme por un minuto a los catalanes de a pie, a los catalanes a quienes ustedes han convertido...
Senyor Tarradas, un moment, si us plau. Li he aturat el temps. Li demano, si us plau, respecte per les persones que són aquí sotmeses a la consideració de tothom, perquè en aquest Parlament respectem les persones pels seus mèrits personals, pels que estan capacitades professionalment. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Muy bien. Niéguenlo, niéguenlo si quieren. Intenten callar, intenten que demos otro tipo de discurso, pero al final eso lo vamos a ver todos. Y, como iba diciendo, me voy a dirigir a los catalanes, a quienes ustedes precisamente han convertido en accionistas forzosos. En los próximos días, en las próximas semanas, en los próximos meses, van a poder ver desde sus casas, desde sus televisiones, cómo estos pactos han servido para que no cambie nada en absoluto. El Partido Socialista presentó un plan para reformar TV3 donde nos proponía y prometía que Televisión de Cataluña, que Catalunya Ràdio iba a ser una televisión donde todos los catalanes pudieran verse reflejados y pudieran sentirse representados. Pero en la realidad –y lo vamos a ver, y lo van a ver ustedes desde sus casas–, esto no va a ser así. Pongan TV3 hoy, pongan TV3 el año que viene, pongan TV3 cuando quieran, y van a ver cómo sus tertulianos les van a seguir insultando por sentirse españoles, les van a seguir llamando racistas por sufrir las consecuencias del multiculturalismo en sus barrios… Pongan TV3 y verán cómo la reforma no soluciona absolutamente nada. Pongan TV3 y verán cómo la única propuesta válida es el cierre total y definitivo de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, y destinar estos 300 millones a atender las necesidades reales de los catalanes. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Xavier Pellicer.
Bé, gràcies. Diputats, diputades... Per no reiterar-me –crec que ja ho hem debatut en reiterades ocasions en comissions– abans ja he traslladat, crec, de forma manifesta quin era el posicionament respecte a aquesta renovació. En tot cas, recordar que votarem «no, que impugnem el com s'ha fet, que creiem que s'ha perdut una oportunitat de fer les coses diferents. I només dues qüestions del que comentaven les anteriors persones que han intervingut. Majoria qualificada no és consens. Això s'ha dit en diverses ocasions –«consens, «consens. No hi ha hagut consens amb el sector, no hi ha hagut consens amb la majoria parlamentària, més enllà del que diu la llei. I, per altra banda, ens sembla un error defensar com a valor d'aquesta reforma la vinculació amb els partits. Com a mínim, que no es defensi. Ens sembla un flac favor, fer això. Dit això, i, com deia abans, per no reiterar-me, aprofitar que tenim aquí els que seran els nous i les noves membres del consell de govern per traslladar-los quins són, a parer nostre, els principals reptes que ha d'abordar la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Tindrem ocasió de parlar-ne, però, en tot cas, nosaltres creiem que és una prioritat l'espai de comunicació audiovisual català. Parlem de Països Catalans, parlem de connectar tot aquest espai televisivament i radiofònicament, i parlem de la reciprocitat. Per nosaltres aquesta és una qüestió urgent i que ha d'abordar el nou consell. Una segona qüestió que ens sembla fonamental és l'espai públic, la defensa de l'espai públic radioelèctric. També ens sembla una qüestió fonamental que cal abordar i en la que cal treballar. Una altra qüestió que també ens sembla que cal abordar de forma immediata és la modernització tecnològica, amb tots els canvis que ha suposat els darrers anys a tot l'àmbit de la comunicació. I una altra qüestió que també ens sembla clau i que cal que s'abordi és tot l'àmbit de les dificultats en la contractació de personal, que sovint el que acaba passant és que s'acaba internalitzant aquest personal a través de les demandes a jutjats per situacions de frau de llei. Vinculat, tot això, a la doble escala salarial i a la precarietat que suposa l'externalització de molts serveis, també ens sembla una qüestió fonamental. A partir d'aquí, nosaltres vèiem dos elements que calia abordar de forma prèvia i de forma clau per donar resposta a aquestes qüestions. Per una part, la renovació de governança. En un sentit o en un altre, en tot cas, s'ha fet i avui es culmina. Ja veurem quins resultats té. I, per altra banda, la qüestió del finançament. Ens sembla absolutament de justícia que es recuperi un finançament just per als mitjans públics. Recordar que, malgrat les mentides, a Catalunya la mitjana és de trenta-cinc euros de despesa per habitant, quan la mitjana europea és de quaranta-set. I, sobretot, recuperar i posar al centre la complicitat amb els treballadors i treballadores de TV3, que són la veritable força dels projectes dels mitjans públics catalans i que cal posar-los al centre com no s'ha fet, creiem, durant els darrers anys. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segovia.
Gràcies, presidenta. Doncs, sí, breument fem la segona part d'aquest tràmit que porta a una no renovació del consell de govern de la corporació perquè, bàsicament, canviaran les persones però no canviaran ni les simpaties partidistes ni, segurament, el projecte ni el model de la Corporació, per molt que s'hagi posat negre sobre blanc un document del qual hem sentit a dir que ja ha tingut el suport del sector. Nosaltres hem estat fent una cerca ràpida i encara estem buscant on hi ha aquest suport, on hi ha hagut aquest suport del sector a aquestes persones que entren. No l'hem trobat, curiosament. Hem trobat el suport que hi va haver al manifest que deia que justament no s'hauria d'haver fet el que s'ha fet, coses com: «Hi ha un gran perill que aquest mecanisme que busca el pluralisme es desvirtuï i serveixi per, una altra vegada, col·locar persones només amb criteris partidistes. Aquest manifest sí que va tenir el suport del sector. I just el que diu aquest manifest és el que no s'ha fet. Vam escoltar, diria que més de vint compareixents que, justament, alertaven d'aquest risc. No s'ha fet cas. Tindrem una nova presidenta del consell de govern de la corporació. Té molts reptes per davant. Entre d'altres, el repte d'aconseguir que l'audiència dels mitjans públics de comunicació de Catalunya torni a ser una audiència diversa, torni a ser una audiència que reflecteixi la diversitat i la pluralitat de la societat catalana. Una audiència que tenim que pot haver crescut en nombre, però ha perdut en diversitat. El repte que la majoria de la ciutadania se senti identificada amb TV3, amb Catalunya Ràdio i les escolti com els mitjans públics que són. Que no ens trobem que tant els principals càrrecs polítics del Govern i del Parlament quan hagin de decidir anar a fer una entrevista per donar una exclusiva o un tema important se'n vagin a una ràdio privada en lloc d'anar a la ràdio pública de Catalunya, perquè l'audiència de Catalunya Ràdio no inspira, precisament, a que els responsables mateixos d'aquest mitjà escullin un mitjà públic per fer aquestes notícies i per donar aquesta informació. Evidentment, el contracte programa. Un contracte programa que no tenim des de fa molts anys i que han sigut incapaços els diferents governs que hem tingut en els darrers anys d'arribar a un acord i treballar un contracte programa que garanteixi el model i la sostenibilitat de la Corporació perquè no depengui tant de les pujades i baixades d'ingressos. Entenem que, havent-hi la força que hi ha dels partits de govern, ara hauria de ser possible que hi hagi un acord de contracte programa que garanteixi aquesta sostenibilitat. Un altre repte és el paper que tindrà TV3 en la producció audiovisual catalana, ho vam sentir l'altre dia a l'entrega dels Premis Gaudí. Parlem molt del cinema català, la importància del cinema català, però les protagonistes mateixes del cinema en català que van ser premiades als Premis Gaudí van dir: «Però no podem seguir fent-ho soles, necessitem suport, necessitem recursos, i no s'està apostant prou pel cinema en català. I sabem que TV3 és una eina fonamental per potenciar el sector de l'audiovisual de Catalunya. Per tant, els reptes són molts. Nosaltres hi votem en contra. I és cert que partim d'un nivell de desconfiança molt alt, perquè, hi insisteixo, un acord de noranta diputats i diputades no és sinònim de nomenar persones afins políticament i partidísticament aquests noranta diputats i diputades. Gràcies.
Seguidament, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gràcies, presidenta. Bé, bàsicament, en aquesta intervenció reiterarem els arguments que hem fet servir en la passada intervenció amb un afegitó, amb un matís que, segurament, sigui un desig, un desideràtum, però que en la pràctica per a nosaltres és important. Jo crec que el currículum de la senyora Rosa Romà és, segurament, si l'analitzem objectivament, un dels millors que allà dintre dels que estan en aquesta panòplia de candidats que se'ns ha presentat, en definitiva, en aquest grup de persones que conformaran el Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. La qual cosa a mi em porta a una reflexió, que és precisament quan els partits polítics no estan a l'alçada, quan els partits polítics arriben a acords que són pornogràficament sectaris o partidistes, el que fan moltes vegades és, precisament, suposar un llast per al mateix prestigi professional d'alguns dels candidats que presenten. Hi insisteixo, ho dic des de la més absoluta ambició d'objectivitat. Òbviament, ser objectiu en la mesura que soc subjecte serà complicat, però és veritat que crec que el currículum de la senyora Romà és un currículum important, és un currículum que ha tingut responsabilitats en empreses i organitzacions que han tingut un desenvolupament força important des del punt de vista de la comunicació. I, per això, jo crec que la seva candidatura podria, si més no, cridar a una certa esperança que pogués tenir un desenvolupament o un capteniment al front de la Corporació diferent del que han tingut els seus o les seves predecessores. Però, malauradament, hi insisteixo, el seu nom queda subsumit dintre d'un lot, d'un pack, al qual acaben arribant els partits que assoleixen aquest acord per nomenar els membres del Consell de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, i per nosaltres això suposa necessàriament una, diguem-ne, una màcula dintre del full de serveis de la senyora Romà. En tot cas, volem expressar des del nostre grup parlamentari un desideràtum. Nosaltres hi votarem en contra per la manera com s'ha produït aquest nomenament, i en definitiva, per aquest frau de llei del qual parlàvem abans. S'ha fet servir una llei que tenia per objectiu despartiditzar i despolititzar el nomenament dels consellers de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, i resulta que el que s'ha acabat fent és un nomenament tan partidista com sempre. En tot cas, comprenem que serà difícil, però tant de bo la senyora Romà, aquesta refundació que diu que vol portar a terme, tingui com a objectiu garantir i vetllar pel respecte al pluralisme a Catalunya, pel respecte al pluralisme a la societat catalana i a la transparència dels nostres mitjans públics. Tant de bo sigui així. Gràcies, senyores i senyors diputats.
Seguidament, i en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí, ho faig des de l'escó, presidenta, perquè jo crec que en la meva anterior intervenció, doncs ja ha quedat clara la postura del nostre grup. No ens agrada com s'ha fet aquest pacte, i per tant, no ens agrada tampoc la designació que surt d'aquestes negociacions, amb opacitat, i que ni tan sols els propis professionals del sector han aprovat. Per tant, nosaltres també votarem en contra en aquest punt.
Doncs seguidament té la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, presidenta. Diputades i diputats. Senyora Rosa Romà, ja sap que tindrà el nostre aval, ho hem dit a la Comissió, ho hem explicat abans a bastament. Però avui és 9 de març. Avui, en Miquel Strubell Trueta faria setanta-tres anys. I ahir vam assistir al seu funeral, el funeral d'un home que estimava aquest país, que estimava profundament la llengua, i precisament us farem un encàrrec de la llengua com a humil homenatge que li volem fer des de Junts per Catalunya a en Miquel Strubell i Trueta. [[Aplaudiments.]] I penso potser, per situar quin és el paper, també, dels mitjans públics de Catalunya, cal recordar el seu origen. Us recordareu que el Govern de Felipe González volia una televisió antropològica, i va permetre una televisió que havia de ser antropològica, i això va ser un gol històric que va fer el president Pujol al Govern de Felipe González, i per això tenim la televisió que tenim a hores d'ara. I el que tenim és una televisió nacional perfectament estandarditzable a qualsevol altra televisió nacional que vulguem tenir de referència, però amb un aspecte, amb un valor afegit i també amb una responsabilitat afegida molt gran. I és que hi ha un aspecte central, vertebral, que és la llengua. Sense llengua no hi ha país. Hi ha altres espais nacionals que això no passa. En aquest país, sense llengua no hi ha país, i la ràdio i la televisió públiques han tingut, tenen i han de tenir un paper essencial en la preservació i en la normalització lingüística del català. Avui tenim un ús social baix, tenim problemes i tenim amenaces a l'escola. Necessitem com mai un espai comunicatiu propi per a Catalunya i per al conjunt del domini lingüístic dels Països Catalans. A la ràdio tenim molt bona feina feta, amb la televisió, malgrat liderar, hem de liderar encara més, i hem de saber que en el comandament és encara una tecla massa isolada amb relació als canals i els mitjans que es poden seguir amb altra llengua. I no hem d'inventar res. Tenen un llibre d'estil que els explica com s'ha de fer, això. Quan hi ha un expert, quan hi ha un expert, o es busca un expert per parlar d'una qüestió, hem de saber que aquest expert, principalment, ha de ser algú que s'expressi en català, i si no s'expressa en català i s'expressa en castellà, en francès o en anglès, tenim la traducció simultània per fer-ho. Això no és una imposició, això és un llibre d'estil acordat i que defineix i explica la nostra televisió. I finalment, per tenir un sector audiovisual català fort, cal una corporació catalana forta. Això també és responsabilitat d'aquest Parlament, perquè tinguin els mitjans per fer-ho. Però en tot cas, la llengua no ha de ser un valor afegit, podria ser un requisit. La setmana passada vam veure en els premis Enderrock com era de bona la salut lingüística de la música a Catalunya, i malauradament, els premis Gaudí ens han ensenyat encara la molta feina que cal fer, però també tenim la Carla Simón, amb Alcarràs que ens ha ensenyat el camí i sabem com podem ser universals, com podem ser globals, estimant tot allò que ens defineix. En definitiva, volem que els mitjans de la corporació siguin uns mitjans nacionals, que siguin uns mitjans moderns, uns mitjans del segle xxi, però que tinguin la mateixa ambició i la mateixa determinació que tenien quan es van posar en marxa el 10 de setembre de 1983. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
I finalment, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Raquel Sans.
Gràcies, presidenta. Consellera. Voldria aprofitar aquesta intervenció per agrair a tots els membres del nou consell de govern, i en especial també a la senyora Romà, el fet d'assumir el repte que tenen per endavant. Com he dit en l'anterior intervenció, un repte majúscul, un repte estimulant, i els volem donar les gràcies per encarar-lo i assumir-lo. A les compareixences d'aquest dilluns vam tenir l'oportunitat de conèixer amb més detall els diferents currículums, també del currículum de la senyora Romà, del qual voldria destacar algunes aptituds i algunes experiències que ens fan pensar que el seu perfil professional encaixa perfectament amb l'assumpció de la presidència de la corporació catalana de mitjans. En la seva trajectòria professional de més de vint anys d'experiència, la senyora Romà ha impulsat nombrosos projectes de transformació, també en moments de tanta complexitat com la pandèmia que des de fa dos anys està sent un repte majúscul per a la nostra societat. Als senyors de la ultradreta els hem de dir que les dones no som per les nostres relacions matrimonials, les dones som pel que som, i hi ha diputats en aquesta cambra que no sabem a quin segle viuen. [[Aplaudiments.]] I parlant de reptes, i parlant de currículum, sabem que vostè està àmpliament experimentada en assumir aquests reptes. Només cal recordar que ha estat directora d'Innovació i Ciutadania del CatSalut durant la crisi sanitària més dura dels darrers anys, impulsant aplicacions d'èxit que totes i tots coneixem perfectament, com són La Meva Salut o Stop Covid, i també generant la plataforma gestioemocional.cat per donar sortida a l'emergència de salut emocional que també estem vivint, així com els portals que van permetre gestionar els contactes per covid-19 i la vacunació massiva, com són contactecovid.cat i vacunacovidsalut.cat, plataformes que són sinònim d'eficiència i bona gestió. La seva trajectòria, doncs, posa de manifest que és una dona valenta, a qui no espanten els reptes ni tampoc la complexitat, i estem convençuts que serà capaç d'encarar la refundació dels mitjans públics del país, amb mirada llarga, i sabrà fer-ho posant en valor la feina feta fins ara, que és molta, que és moltíssima, treballant de la mà de la plantilla i sent capaç d'arribar als consensos necessaris per poder dur a terme la tasca que avui se'ls encomana. Des del grup d'Esquerra Republicana, volem aprofitar per reiterar el nostre compromís amb els mitjans públics, amb els seus professionals, i també aprofitar per posar-nos a disposició tant de la senyora Romà, com de tot el consell de govern, per fer aquesta transformació. Ens hi van moltes coses: la nostra manera de mirar i d'explicar el món, la creació de referents i continguts per a totes les edats que garanteixin l'ús social de la llengua catalana, la innovació en l'oferta de continguts i l'impuls d'una indústria que té un volum de negoci de prop de 2.000 milions d'euros anuals i que dona feina a catorze mil persones. Li desitgem, els desitgem, molta sort i molts encerts. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Doncs després de les intervencions dels grups parlamentaris, passem ara a la designació. D'acord amb l'article 7 de la Llei 11/2007, de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, els recordo novament que la presidenta del consell és elegida pel Parlament per una majoria de dos terços, equivalent a noranta vots. Per tant, procedirem ara a la votació. (Pausa.) Si s'asseuen els diputats... Procedirem a la votació, que serà electrònica i secreta, d'acord amb l'article 101.3 del Reglament. Comença la votació. La candidata proposada com a presidenta de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals ha obtingut 93 vots a favor, 33 vots en contra i una persona que no vota. Per tant, atès que ha estat assolida la majoria requerida, queda designada la senyora Rosa Romà i Monfà com a presidenta del Consell de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Enhorabona. [[Aplaudiments perllongats.]] [[Interpel·lació al Govern sobre la situació de l'Administració de justícia]] [[300-00125/13]] Passem al cinquè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la situació de l'Administració de justícia, presentada pel Grup Parlamentari VOX. I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Sergio Macián.
Gracias, presidenta. Señora consellera, señoras y señores diputados, nuestro grupo parlamentario presenta hoy esta interpelación con la voluntad de ponerse al frente de la recuperación de Cataluña, como estamos haciendo a lo largo de la legislatura, y como no podía ser de otra manera, también en el ámbito de la justicia. Todos sabemos que los fundamentos de la sociedad son la familia, la justicia, la salud, la educación y la seguridad; y en Cataluña todos estamos sufriendo una degradación constante de todos estos fundamentos, fruto de la más absoluta dejadez por parte de los sucesivos gobiernos de la Generalitat de Cataluña. En la actualidad, el diagnóstico de la justicia en Cataluña es preocupante: tenemos una justicia congestionada, paralizada y con un índice de litigiosidad por encima de otras comunidades autónomas. Le voy a dar algunos datos: el número de asuntos en tramitación. En Cataluña, más de medio millón de asuntos en tramitación en el año 2020; los asuntos de tramitación superaron los 540.000 asuntos, un 11,29 por ciento más que en 2019, a pesar de la pandemia. Los juzgados están saturados; no se consigue atender a todos los asuntos que ingresan, produciéndose una acumulación de trabajo que asfixia a los funcionarios de justicia. La tasa de congestión de asuntos en 2020, que era de 1,65 en Cataluña por encima de la media nacional, y que, por tanto, supone que por cada asunto que se resuelve casi entran dos nuevos. La carga de trabajo de los juzgados, que en Cataluña está alarmantemente por encima de los módulos del Consejo General del Poder Judicial. Los juzgados de primera instancia en Cataluña, por ejemplo, están al 125 por ciento del módulo –eso es una media, porque en Tarragona están entre el 200 y el 300 por cien– o los juzgados mercantiles, que superan el 400 por cien del módulo, es decir, que la carga de trabajo es superior en cuatro veces a la recomendada por el Consejo General del Poder Judicial. Y la justicia mercantil, señora Ciuró..., la justicia mercantil va a ir a peor, porque la congestión se va a notar en 2021, en que ha habido 1.430 empresas que presentaron concurso de acreedores en Cataluña, con un aumento del cuarenta y dos por ciento respecto al año anterior y diez puntos por encima –diez puntos por encima– de la media nacional. Señora Ciuró, yo no sé si se sabe o se habrá preguntado por las causas de esta situación dramática en los juzgados catalanes. Como consellera debería haberlo hecho, pero, a juzgar por los presupuestos que ha presentado su departamento en 2022, yo tengo serias dudas. El Departamento de Justicia es el penúltimo en incremento de gasto, con un aumento ínfimo del 4,1 por ciento respecto del presupuesto anterior. La justicia, desde luego, no es una prioridad para la Generalitat de Cataluña, y sigue siendo otro año más la hermana pobre de los presupuestos de la Generalitat. Pero no se preocupe, porque le voy a recordar por qué en Cataluña tenemos una situación tan deficitaria: los tres principales problemas específicos que aquejan a la Administración de justicia de Cataluña pasan por los siguientes ejes. En primer lugar, por la fuga masiva de jueces y de letrados de la Administración de justicia, que constituye un auténtico éxodo de proporciones de magnitudes bíblicas y que está llevando a los juzgados a una situación límite de precariedad. Esta situación se viene produciendo en Cataluña durante los últimos veinte años, pero se ha agravado radicalmente desde el golpe de estado de octubre del 17. La justicia en Cataluña ha entrado en la UCI por culpa de sus políticas irresponsables. Mire, en el año 2017, año del referéndum ilegal, año de la declaración unilateral de independencia, se fueron a todo correr veintiún jueces; en el año 2018 cuando el Tribunal Supremo proceso a los líderes del procés pusieron pies en polvorosa cuarenta y ocho jueces. En 2019, tras la sentencia el procés, se marcaron treinta y dos. En 2020 fueron treinta y siete. Y en 2021 la planta judicial catalana ha tenido un déficit de jueces y magistrados de sesenta y cuatro, el dato más alto desde que existen registros en los últimos diez años. La conclusión es clara: Cataluña es la región de España donde más vacantes judiciales se producen; la Cataluña vaciada, también de jueces, a los que ustedes han expulsado a escobazos de nuestra tierra. Y nos vamos a preguntar y nos volvemos a preguntar: ¿por qué? ¿Por qué hemos llegado a esta situación tan alarmante? Y la respuesta es clara: en primer lugar, por el desafío permanente al estado de derecho y a la democracia por parte del Gobierno de la Generalitat, y por una consejera de Justicia que habla de «represión de jueces, como si los jueces fueran los enemigos y pusieran su función jurisdiccional al servicio de intereses políticos. ¿Usted sabe lo ofensivo que resulta eso para los jueces y magistrados que ejercen sus funciones en el ámbito de nuestra comunidad autónoma? El hostigamiento y el señalamiento a los jueces, con nombres y apellidos, afectando gravemente no solo a sus personas sino también a sus familias, por ejemplo, el juez Llarena, el difunto juez Ramírez Suñer, o, más recientemente, la magistrada María Eugenia Alegret, que ha sido acosada brutalmente por ordenar la detención del señor Josep Costa. Estos son solo algunos de los ejemplos más recientes. Y, sobre todo, la falta de respeto y el desacato constante a las resoluciones judiciales por parte de quienes deberían ser un ejemplo en su cumplimiento. Sin ir más lejos, la reciente sentencia que establece un mínimo del veinticinco por ciento del castellano en la enseñanza que ustedes han llamado públicamente y repetidamente a desobedecer. Señora Ciuró, ¿qué va a hacer para revertir esta penosa situación? ¿Qué medidas va adoptar para evitar esta huida masiva de Jueces, para resolver este grave problema, para hacer más atractivo el arraigo de los jueces en nuestra comunidad? En segundo lugar, un importante déficit en infraestructuras judiciales. Señora consellera, faltan nuevos juzgados y falta conservación de los edificios judiciales ya existentes, creación y mantenimiento. De forma reiterada el departamento desoye las recomendaciones de la Sala de Gobierno del Tribunal Superior de Justicia, que en su memoria del año 2020 ya indicaba la necesidad de disponer de un plan de creación de órganos judiciales. Para 2021, el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña estableció unas necesidades muy claras en cuanto a los juzgados se refiere, y proponía en concreto la creación de treinta juzgados en sitios muy específicos, y también la creación de dieciocho plazas de magistrados y jueces en las audiencias y en el Tribunal Superior de Justicia de Cataluña. De todo esto, ¿qué han hecho? No hemos visto ningún acuerdo de govern para hacer frente a esta situación, ni que usted haya presentado alguna propuesta para resolver esta cuestión al Gobierno de la nación, por ejemplo, en la última Conferencia Sectorial de Justicia del pasado 3 de diciembre. El Tribunal Superior de Justicia es quien conoce la situación, les está identificando los problemas, está señalando dónde están las prioridades judiciales y ustedes están haciendo caso omiso. Señora consejera, ¿tiene usted alguna propuesta, algún plan de creación de nuevos órganos judiciales siguiendo las recomendaciones del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña? Si lo tiene, díganos cuál es, cuál es la hoja de ruta. Cuál es la calendarización concreta. Porque la situación es absolutamente urgente, no solo en cuanto a jueces sino también en cuanto a juzgados. Y, en tercer lugar, la falta de implementación de la nueva oficina judicial en numerosos partidos de Cataluña. La nueva oficina judicial, como usted sabe, es un objetivo crucial e inaplazable. Una nueva organización de carácter instrumental que sirve de apoyo a la actividad de los jueces, los descarga de tareas de trámite y de gestión y les permite centrarse en su función jurisdiccional de juzgar y hacer ejecutar lo juzgado como manda la Constitución. Su despliegue es vital y más aún con la nueva ley de eficiencia organizativa que se está elaborado por el Gobierno de España, donde pasa a ser un pilar fundamental de la justicia del siglo XXI junto con los tribunales de instancia y las oficinas municipales. La nova oficina judicial se creó en el año 2009, hace más de trece años, y a fecha de hoy solo está presente en veinticuatro de los cuarenta y nueve partidos judiciales de Cataluña, y esto es una responsabilidad única y exclusiva de la Generalitat en el ejercicio de las funciones de las competencias que tiene transferidas. Este año 2022 se ha creado la Oficina Judicial de Igualada y están previstas la de Mollet, en junio, y la de Hospitalet de Llobregat a finales de año –según su previsión, que luego ya veremos. Por lo que estaríamos hablando de veintiséis oficinas judiciales, de veintiséis partidos judiciales de cuarenta y nueve. ¿Qué calendario de implementación tiene previsto más allá de crear tres por año? Porque al ritmo que usted va, va a tardar ocho años en hacer lo que ya tenía que estar hecho. Señora Ciuró, en definitiva, ¿sabe por qué se ha producido toda esta acumulación salvaje de asuntos judiciales, esta fuga masiva de jueces, esta falta de infraestructuras judiciales, esta deficiente implementación de la oficina judicial en Cataluña? Pues tiene una causa muy clara, que son los sucesivos gobiernos separatistas de la Generalitat de Cataluña, que no han priorizado la justicia y el bien común en pro de políticas absolutamente sectarias, que han despilfarrado los recursos públicos, como por ejemplo destinando en los presupuestos de 2022, 30 millones en publicidad institucional o 5 millones a su mal llamada «memoria democrática, y que llevan a cabo una auténtica imposición lingüística que ha llevado de forma discriminatoria e injusta a acordar, por ejemplo, el pago de un plus de veinte euros a los letrados del turno de oficio para que redacten sus escritos en catalán, incluso a veces en contra de los propios intereses procesales de sus clientes, que no lo entienden. Y, mire, esto no es culpa de los abogados de oficio, porque los abogados de oficio hacen lo que pueden por sobrevivir y por ganarse la vida dignamente. Pero es una decisión política de su departamento que atenta contra la libertad y a la que por descontado urge poner fin cuanto antes. Y, mire, permítame acabar con una imagen, con la imagen de la justicia. La imagen de una mujer con los ojos vendados en signo de imparcialidad, que porta en una mano la balanza, la balanza que supone o que representa la igualdad con que la justicia trata a todos, y en otra porta una espada, que es la espada, la fuerza con la que pretende hacer cumplir sus decisiones. Pero mucha gente olvida que esa mujer pisa la cabeza de una serpiente que representa el mal; el mal, que en Cataluña viene a significar la voluntad de unos políticos como ustedes que quieren politizar la justicia para conseguir tratos de favor. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té ara la paraula la consellera Lourdes Ciuró, consellera de Justícia.
Moltes gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Bé, no deceben, vostès, quan pugen al faristol, a l'hora de no sumar per buscar com millorar la justícia, o com podem diagnosticar quines són les seves mancances, que en són moltes, i el que fan és, doncs, «despotricar o crear un relat que és absolutament encaixat amb calçador, com li intentaré demostrar durant tota la meva intervenció. En tot cas, i vagi per endavant, que qui està en «degradación constante és la democràcia a l'Estat espanyol, la qual està..., és una democràcia defectuosa, dit pel diari El Economista no fa gaires dies. Però com que voldria entrar en matèria, que és el que realment importa, i no fer demagògia o dir coses que no són certes, dir-los que des del Departament de Justícia estem compromesos amb una feina clara, amb una feina compromesa, amb ser no només –com se'ns pretén veure o com se'ns diu– una administració prestadora de serveis; nosaltres volem posar un servei de justícia públic al servei de la ciutadania, perquè volem un servei de justícia –i vostès m'ho han sentit dir, segurament– que sigui eficient, que sigui àgil i que sigui proper. Però també volem que promogui la mediació i els procediments alternatius de resolució de conflictes. O també volem que es pugui prestar en català i que, a més a més, tingui el dret civil català com un dels elements d'expressió constant en les sales del civil, perquè són un reflex de la nostra forma de fer, de la nostra cultura i de la nostra societat. Per tant, a dintre..., per poder aconseguir aquests objectius que ens hem fixat des del departament, el que volem fer..., i permeti'm començar, com vostè esmentava, per la nova oficina judicial. És cert, hem creat la nova oficina judicial a Igualada. Enguany n'hi ha previstes entre cinc i sis. No són tres. Miri les dades. Per altra banda, aquestes oficines judicials, que volen implementar un nou model d'organització, el que també fan és avançar en la modernització de la justícia. Creem uns serveis que són centralitzats, que realitzen tasques més especialitzades, que formem els professionals perquè puguin realitzar aquestes tasques d'una forma, doncs..., amb preparació. I, a més a més, que no modifica, com no pot fer, cap funció de cap jutge ni magistrat, sinó que simplement del que tracta és de millorar l'organització i millorar-ne l'eficiència. On pivota la nova oficina judicial? Pivota en les oficines d'atenció al ciutadà, oficines formades per professionals que han de ser el màxim formats possibles, amb les màximes aptitud possibles, com per exemple passa amb funcionaris que es dediquen en aquestes oficines..., a les diferents oficines judicials. I vull recordar i esmentar de nou l'oficina de la Bisbal de l'Empordà, que va tenir un premi, l'oficina d'atenció al ciutadà, per l'entrega i el compromís dels seus professionals. Però que tenen, necessàriament, una funció molt important de ser implementades a través dels lletrats de l'Administració de justícia, les persones que també ens han d'ajudar a poder implementar amb forma eficient aquestes oficines judicials. Aquí estem treballant amb el secretari de govern i també amb els secretaris coordinadors de totes les demarcacions per millorar aquesta implementació. Perquè hem de reduir l'ús del paper –aquesta és la vocació–; perquè hem de facilitar la interconnexió entre diferents agents judicials; hem de facilitar la informació, o també aportar documents que ja consten en altres administracions de Catalunya, i, per tant, no sigui el ciutadà el qui les hagi d'aportar. Necessitem el compromís de tota la família que conforma l'Administració de justícia, perquè, l'hi recordo, des del Departament de Justícia estem invertint a raó de 30, 31 milions anuals en digitalització, que més els 42 milions i mig que ens vindran els propers tres anys dels fons Next Generation farà un total de més de 90 milions d'euros al servei de la implementació de la modernització a la justícia. El que no pot ser és que a dia d'avui hi hagi encara poca reducció del paper; encara, que s'obligui, a part de la interposició de la demanda, de portar còpies en paper als jutjats. Estem invertint recursos públics per fer una justícia eficient i àgil. Per tant, necessitem millorar els sistemes de coordinació d'aquest funcionament de les oficines judicials, i per això obrirem aquesta col·laboració amb el secretari de govern i amb els secretaris coordinadors per remar tots en el mateix sentit en benefici de l'eficiència del sistema. Per això també crearem una comissió de coordinació i seguiment de l'oficina judicial per veure com va la implementació de la digitalització a totes les oficines judicials del país, per avaluar com funciona aquesta implementació i ajudar en aquelles resistències que hi puguin haver o dificultats que puguem detectar. Per altra banda, jutges i fiscals, molt important –molt important. I vostè ho ha dit. El que passa, que jo li recomano que actualitzi el discurs o, en tot cas, que no faci propaganda. Els jutges i fiscals a Catalunya..., és veritat, som una comunitat autònoma, avui per avui, però que té més tradició de tenir vocació empresarial que d'opositar a jutge i a fiscal. I aquí tenim un repte, perquè el fet de que no hi hagi jutges i fiscals implica que hi hagin demores excessives a les sales de jutjats. Això vol dir alentiment en els processos. Per tant, des de l'Administració catalana, hem de fer un esforç en despertar aquestes vocacions de jutges i fiscals a Catalunya. Per això –vostè ho sap– hem creat unes beques que s'implementaran a partir d'aquest mes de setembre, enguany 150.000 euros, però que tenim la vocació de destinar-hi 600.000 euros anuals per poder dotar del salari mínim interprofessional aquelles persones que, amb un bon expedient acadèmic, puguin fer de..., vulguin opositar; per tant, per democratitzar també l'accés a la justícia. Però és que a més a més no és gens cert el que vostè diu, que vostès creen un relat i, a partir d'aquí, hi encabeixen les dades que els hi semblen millor. Jo li demano rigor, perquè és... Per exemple, un acord del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, ratificat pel Consejo General del Poder Judicial, que, com tothom sap, són independentistes de primera hora, que diuen que el poder..., el fet de que els jutges i fiscals marxin de Catalunya ho és, primera, perquè..., creuen ells que convindria un complement salarial, que això fa molts anys que passa, però que és veritat que hi ha una baixa tradició d'opositors a Catalunya. Ho reconeixen el propi TSJ i el consejo. També per l'elevat cost de vida de Catalunya. O també pel fet que hi hagi un dret civil propi i unes llengües pròpies..., una llengua pròpia. La mateixa cap d'estudis de l'Escola Judicial assegura –assegura– que el context polític i el procés no influeixen els jutges a l'hora de triar destí ni tampoc a l'hora de demanar el trasllat més endavant. Admet la directora que hi han, potser sí, prejudicis previs, però pel sol fet de passar aquests dos anys de formació a Catalunya els hi passen. A diferència de vostès, que els hi hauria de fer vergonya, perquè vostès són catalans i aquests prejudicis se'ls munten per dir mentides. Per tant, no estan ajudant a l'agilització de la justícia [[aplaudiments]] amb les seves asseveracions. Parli amb la directora, que la té a la vora, per exemple, de l'Escola Judicial o amb el senyor Barrientos. Per tant, li deia, aquestes mesures de despertar vocacions de jutges i fiscals. Igual que també ho és el fet de voler fer una justícia propera, el fet de que es pugui rebre en català. I això no és un dret que no sigui important. També ho reconeix el senyor Barrientos, que va demanar, a l'última entrega dels despatxos de jutges, que reconeguessin i respectessin els drets lingüístics dels ciutadans que intervinguin en els processos. I des d'aquesta perspectiva que ho fomentarem. Fomentarem l'ús del català com un dret a la tutela judicial efectiva, perquè qui vulgui fer justícia en català i rebre justícia en català ho pugui fer, igual que avui en dia es pot fer en castellà. I això passa per implicar-nos, per fer-hi un esforç, per permetre que aquella gent que té la llengua més fàcil en català puguin rebre la justícia en català, en el seu idioma, que és el que els permet una millor garantia dels drets. Perquè, com li repeteixo, ho estem enfocant per a la defensa dels drets fonamentals i a la tutela judicial efectiva. Això passa per dos vessants. Per una revisió interna de tota la realitat que hi ha dins del propi Departament de Justícia i també de l'Administració de justícia en concret; quin és el paisatge lingüístic que s'hi troba, quina quantitat de cursos i de formació hem de donar per la llengua catalana i pel llenguatge jurídic pensat per al personal del Departament de Justícia i tots els operadors de justícia que hi han en els jutjats, i per garantir també els drets lingüístics de l'administrat. I també des d'una vessant externa hem de veure, i estem analitzant, de fet, quants elements podem posar a disposició dels operadors jurídics perquè puguin actuar en català. Això passa per tenir documents actualitzats, formularis actualitzats, amb llenguatge jurídic en català, que això permeti també correcció de textos, que permeti que hi hagi una tranquil·litat d'un bon ús del llenguatge i de la tècnica jurídica també en català. L'opció lingüística de l'e-Justícia.cat, convenis amb el CICAC per poder ajudar-los en la feina que ja fan de promoció de la llengua catalana al jutjat, o, per exemple, amb el Compendium.cat. És a dir, un munt de feina en benefici del dret a la tutela judicial efectiva per fer que l'administrat sàpiga que estem preparats per fer justícia en català, ho demani als advocats, que ho exigeixin als jutges que dictin en català, perquè només mirem aquest set per cent en català que surt de sentències, però no mirem quin és el nombre de documents que entren en català. Per tant, com que ja que el consejo no vol que sigui un requisit obligatori, quan el setanta per cent pràcticament de la ciutadania, després de l'enquesta del CEO, considera que ha de ser un requisit obligatori el coneixement del català –el consejo deia: «No ho fomenta–, hem de fer-ho a l'inrevés. Per tant –vaig acabant perquè se m'acaba el temps–, el compromís amb la justícia propera, àgil i moderna existeix, fora de demagògies, i jo li recomano que per fer debats des d'aquest faristol en benefici de la justícia s'estalviï el que toca dir per la seva formació política, que, curiosament, augmenten suports quan baixa la qualitat democràtica de l'Estat espanyol. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Sergio Macián.
Gracias, presidenta. Señora Ciuró, a mí no me ha contestado a muchas de las preguntas que le he formulado en esta interpelación; no me ha dicho qué va a hacer para parar esa diáspora de jueces, que usted dice que no está relacionada con el procés y yo le digo –porque lo he vivido desde dentro, desde hace trece años– que aquí se ha ido hasta el tato por culpa del procés separatista. [[Alguns aplaudiments.]] Mire, yo le tengo que decir que usted me ha hablado de cómo va a incentivar las vocaciones de jueces catalanes, que me parece muy bien, pero no me ha comentado nada de qué va a hacer para parar esa huida de jueces, de jueces incluso catalanes, que es que lo he visto con mis ojos, jueces incluso catalanes, de aquí, que se han marchado porque no soportan sus políticas separatistas. Me reafirmo, por tanto, en que, tras su intervención, no hay una voluntad de la Generalitat de solucionar la grave situación que padece la justicia, que padecen los profesionales, los operadores jurídicos que participan en el ámbito judicial: jueces, magistrados, letrados de la Administración de justicia –por cierto, hoy y mañana en huelga, y a los que transmito desde aquí todo mi apoyo y mi solidaridad–, y, por otra parte, también abogados o procuradores. Pero lo más preocupante es la desesperanza que crea en los particulares el no tener una justicia rápida y una justicia eficaz. Yo le vuelvo a interpelar, esta situación se puede revertir: con políticas reales, con recursos, destinando el dinero público para aquello a lo que debe ser destinado, y no para su despilfarro en chiringuitos y políticas sectarias. Señora consejera, le voy a dar datos económicos. Es el segundo año consecutivo que Cataluña es la región de España que más dinero ha recibido de los presupuestos generales del Estado, recibiendo el dieciséis por ciento del total destinado a las comunidades, una aportación de 2.439 millones de euros. Por otra parte, dentro del fondo de recuperación Next Generation, el Ministerio de Justicia ha beneficiado a Cataluña en el reparto de fondos europeos, siendo la segunda región con más dotación, solo por detrás de Andalucía; 12,6 millones de euros, de los cuales 3,5 millones fueron aprobados en la Conferencia Sectorial de Justicia del 30 de abril, y 9,1 millones han sido aprobados en la pasada conferencia del 3 de diciembre, en la que, por cierto, todavía estoy esperando que me diga si usted ha propuesto, de conformidad con las recomendaciones del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, un plan de creación de órganos judiciales, porque no me ha contestado. Por tanto, dejen de quedarse de infrafinanciación, destinen los recursos propios a lo verdaderamente importante, como es la justicia, y ejerzan sus competencias en materia de justicia. Por cierto, en materia de digitalización queda muchísimo por hacer, señora Ciuró: preparación y adaptación del programa de gestión procesal a esa nueva ley de eficiencia procesal que está en ciernes, inmediación digital, celebración telemática de actos procesales, ciberseguridad, interoperabilidad con el resto de programas del territorio ministerio y de otras comunidades autónomas con competencias transferidas. Hay muchísimo trabajo por hacer en materia de digitalización. Señora Ciuró, me temo que aun teniendo en sus manos el poder solucionar problemas reales de la Administración de justicia en Cataluña y convertirla en un referente nacional de buen hacer vamos a continuar con una justicia ineficaz, ineficiente y carente de agilidad, porque ustedes tienen otras prioridades, y se lo voy a decir. Ustedes prefieren destinar 12 millones de euros este año a abrir seis nuevas embajadas que invertir ese dinero en un servicio esencial, como es la justicia. Por tanto, ustedes prefieren o priorizan sus embajaditas en vez de juzgados para los catalanes. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té ara la paraula la consellera de Justícia, en el torn de rèplica.
Moltes gràcies, presidenta. Miri, jo li he fet una relació detallada de com volem millorar l'eficiència de la nostra justícia aquí a Catalunya perquè és la nostra obligació. Però, a més a més, aprofito per demanar-li a vostè que demani també al Consejo General del Poder Judicial que ens digui, per exemple, quantes noves oficines judicials podem obrir aquest any, perquè ens ho han d'autoritzar allà. I de passada, ajudin a demanar l'actualització dels mòduls, que, de fet, en l'última conferència sectorial vam acordar amb el Govern d'Espanya que hi hauria una comissió per abordar l'actualització dels mòduls per poder finançar la construcció d'oficines judicials. Per tant, que el consejo ens digui quants en podem fer enguany –encara estem esperant– i que ens paguin el que ens deuen de les que ja hem fet, perquè l'incompliment és constant. Intentarem actualitzar els mòduls; espero que ens posem d'acord amb el Gobierno per poder fer efectiu el dret a tenir uns equipaments dignes per prestar un servei públic de justícia de qualitat, i espero que ens hi ajudi. O també que ens ajudi a demanar, per exemple, el que és el finançament a través de les taxes judicials; aquelles taxes judicials que es van crear dient que servirien per finançar la justícia gratuïta, i que a dia d'avui no hem vist ni un cèntim, i que, a més, a pregunta parlamentària, va contestar la ministra del ram que això era per anar a la caixa comú i que, per tant, para el servicio de todos los españoles, no per la justícia. Aquí tenim un problema, perquè quan es va crear la llei es va dir que aniria per les taxes judicials de justícia gratuïta, i resulta que no s'està complint. I volem aquestes taxes judicials, que són les que paguen els ciutadans de Catalunya, i que vostè ens hauria d'ajudar a poder-les reclamar, perquè d'aquí també plora la criatura, quan parla de mal finançament; mal finançament, per altra banda, que és endèmic també a l'Estat espanyol, i hi ha estat la parenta pobra sempre. I vol que li digui que, a més a més, a l'Estat espanyol ha estat de forma recurrent aquella que menys ha accelerat la implantació de la modernització, cosa que nosaltres hem fet; l'hi he dit abans, més de 42 milions d'euros els propers tres anys que venen dels Next Generation, que se sumen als més de 90 que hi invertim nosaltres. I tot això perquè encara hi hagi en alguns jutjats escrits en paper, tot això perquè encara algú no pugui accedir al seu expedient electrònic perquè no hi ha la capacitat de fer-ho tot, perquè hi ha paper encara massa vegades exigit. Això ho hem de canviar. I espero la seva contribució en això també, perquè hem de modernitzar la justícia per fer-la eficient i no quedar-nos a venir des d'aquí a criticar tot allò que ja s'està fent. Li demano rigor. Sé que és difícil, en una formació com la seva, i, a més a més, amb agents, autors, fomentadors de prestigiar una justícia que avui en dia col·labora amb la, diguéssim..., per al perjudici de la qualitat democràtica, que passa a ser defectuosa. Per què? I dit per l'informe, perquè, per exemple, el fet que no estigui renovat el Consejo General del Poder Judicial perjudica la qualitat democràtica; perquè el fet de que el fiscal sigui vist com una eina del Govern, com diu l'última enquesta del CEO que li he dit abans, més d'un seixanta-nou per cent de la població veu el fiscal depenent del Gobierno; o, com diu l'informe del The Economist, que la forma que s'ha tractat els líders del procés independentista, enviant-los a la presó en lloc de poder fer un tractament polític de la qüestió i no judicial... Tot això, que és el que vostè defensa, ajuda a fer una democràcia defectuosa a l'Estat espanyol i, de rebot, a Catalunya patim perquè no ens arriben els ingressos que nosaltres exigim, perquè els generem a Catalunya. I vostè s'estranya de que demanem la independència? De veritat? Jo crec que vostè hauria de ser un fervent defensor, com a coneixedor de la justícia de Catalunya i com a coneixedor de la realitat, que hauria de sumar-se a exigir la independència, si vol que la justícia catalana sigui aquella justícia de qualitat, de proximitat, moderna, que ara mateix ens llastra el fet de formar part d'un estat que no la veu així, perquè recurrentment ha estat una justícia poc finançada. A Catalunya estem fent els deures. Volem que compleixin amb allò que diuen vostès: les lleis, el que diuen les lleis. I si diuen que hi ha d'haver una actualització de taxes, perdó, de mòduls de construcció de jutjats, que hi sigui; o si hi ha d'haver un finançament més just per a Catalunya a nivell de les taxes judicials que retornin per a la justícia gratuïta, ho farem, perquè tot això ajuda a la qualitat del sistema. Finalment, els jutges, li reitero, no marxen de Catalunya «por hostigamiento, que diuen vostès, que és una paraula que els agrada molt. I això no ho dic jo, li ho reitero. Ho diu el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, ho diu el Consejo General del Poder Judicial i ho diu també la directora de l'Escola Judicial. Què hem de fer? Permetre que treballin en condicions, que la digitalització arribi, que tothom col·labori perquè hi hagi un paper zero i, finalment, que els jutges i fiscals de Catalunya tinguem més tradició de fer vocacions al nostre país, perquè no som una comunitat tradicionalment opositora. Si algú és d'aquí, difícilment marxarà. Quan diu que inclús els catalans marxen, jo m'agradaria que em digués quantes dades i el motiu real, no el que vostè s'inventa o el que li va millor. Per tant, gràcies per la interpel·lació, perquè hem pogut parlar de justícia, una eina fonamental al servei del progrés d'aquest país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. Suspenem la sessió fins a dos quarts i mig de quatre de la tarda. Gràcies.
Bona tarda. Reprenem la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre les resolucions dels conflictes internacionals]] [[300-00134/13]] El sisè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre les resolucions dels conflictes internacionals, que ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Josep Rius.
Moltes gràcies, presidenta. Conselleres, diputats i diputades... Malauradament, aquests darrers dies assistim a una situació que estic convençut que cap dels demòcrates presents en aquest hemicicle pensava ni desitjava que es tornaria a repetir en ple segle XXI a Europa. Les imatges dels bombardejos, de persones ferides, dones i infants morts, d'espais públics i llars destruïdes i de la població civil ucraïnesa abandonant forçadament el seu país per buscar refugi són tristes i són inadmissibles. Són, per desgràcia, les imatges d'un estat democràtic que està patint una invasió, i que ha provocat que els seus ciutadans s'hagin vist en l'obligació de renunciar, de la nit al dia, a una vida construïda durant molts anys i destruïda de cop i volta per una voluntat quasi dictatorial i la força d'un estat invasor incapaç de recórrer a l'ús de la diplomàcia, la política i el diàleg per a la resolució d'un conflicte. Per molt que s'hagi repetit en moltes ocasions aquests darrers dies, i també ho hem fet a través de les mobilitzacions ciutadanes que han tingut lloc a tots els municipis de Catalunya, no ens cansarem d'expressar tot el nostre suport i tota la nostra solidaritat amb el poble ucraïnès i amb el seu Govern legítim. Des d'aquest faristol volem expressar tot l'escalf tant a aquells que resisteixen legítimament l'embat ferotge de l'exèrcit rus com als prop de 2 milions de persones, segons dades que van facilitar ahir les Nacions Unides, que s'han vist obligades a marxar fora del seu país per salvar la vida, per sobreviure. Davant d'aquesta invasió injustificable, que implica una vulneració flagrant del dret internacional, no podem fer altra cosa que condemnar les accions militars que està perpetrant la Federació Russa en territori d'Ucraïna. Ucraïna és una nació amb molts anys d'història. Després de molts segles de dominació estrangera, el 25 d'agost de 1991 el Parlament ucraïnès va declarar la independència del seu país, una decisió que va ser ratificada l'1 de desembre mitjançant un referèndum popular. Per tant, Ucraïna té tot el dret del món a ser un estat independent. I nosaltres, davant d'un poble ucraïnès que està sent víctima de vulneracions greus de drets humans, no podem restar impassibles. Els conflictes –sempre ho hem defensat– s'han de resoldre democràticament i pacífica, mai amb la imposició de les armes ni amb la força; a Ucraïna i arreu. Deia l'altre dia: «Les fronteres no poden imposar-se per la força. Els ucraïnesos tenen dret a viure en pau i decidir el seu futur de manera lliure i democràtica. Aquestes són paraules seves, consellera, de fa uns dies, al cònsol d'Ucraïna –a qui hem pogut rebre aquest matí en aquesta cambra–, en la trobada que va promoure el Departament d'Exteriors amb els representants dels països de la Unió Europea a Catalunya. Dit d'altra manera, Ucraïna va decidir, mitjançant les urnes, ser un estat independent i democràtic, i és ignominiós que el règim del president Putin el vulgui arrabassar per la força de les armes. És inconcebible que l'any 2022 els conflictes no es resolguin mitjançant el diàleg, la diplomàcia i la política. Mai una decisió i una voluntat democràtica es poden imposar, ni amb la força ni amb les armes –ni amb la força ni amb les armes. Permetin-me que també, des d'aquí, faci un acte de justícia i reconegui el coratge i la determinació que molts ciutadans russos contraris a la intervenció militar han expressat aquests darrers dies, malgrat les sancions que saben que això els pot comportar. Com no pot ser d'una altra manera, condemnem les detencions que s'estan perpetrant contra els dissidents russos com a conseqüència de les protestes per la invasió russa i també envers tots aquells periodistes que volen fer la seva feina en llibertat, amb rigor i amb independència. Deixin-me dir, de passada, que nou dies després d'haver estat retingut per les autoritats poloneses, en aquest cas, el periodista Pablo González segueix sense accés a un advocat i sense tenir cap contacte directe amb la seva família. El silenci de molts els fa còmplices. Criminalitzar la protestat legítima i impedir la llibertat informativa atempta contra els valors democràtics més bàsics. I des d'aquesta tribuna també volem expressar-los tot el nostre suport i tota la nostra solidaritat. La invasió de Rússia a Ucraïna no només posa en risc la sobirania i la llibertat d'Ucraïna, sinó que posa en risc tot Europa i els seus valors democràtics. En aquests moments, defensar la sobirania i la democràcia d'Ucraïna és defensar Europa. Així doncs, recolzem les mesures adoptades per la Unió Europea i els aliats occidentals per tal que emprenguin totes aquelles accions necessàries per debilitar encara més el Govern rus i impedir que pugui seguir finançant aquesta cruenta guerra. No es poden mantenir relacions normalitzades amb qui ha iniciat la invasió d'un país independent i sobirà, i que atempta contra els drets fonamentals més bàsics. Aquests darrers dies estem veient com els estats europeus no estan tenint miraments en sancionar oligarques. Alguns fins i tot han embargat els seus béns. Trobem a faltar aquesta mateixa proactivitat per part de l'Estat espanyol, però això tampoc és cap sorpresa. Permetin-me que lamenti també la frivolitat i la manca de lideratge de l'alt representant de la Unió Europea a l'exterior, Josep Borrell, que en diferents ocasions –no és la primera vegada– no ha estat a l'altura de les circumstàncies i ha fet unes manifestacions desafortunades i inadmissibles, molt allunyades del qui hauria de representar els valors i ser valedor de la democràcia a Europa. Quan acabi la crisi a la Unió Europea haurà de revisar la idoneïtat del seu paper. Pel que fa a les reaccions que hem tingut aquests dies a Catalunya, tampoc és de rebut –i així ho lamentem, i ha passat avui mateix a la sessió de control– que el senyor Salvador Illa hagi utilitzat la problemàtica dels refugiats com a excusa per fer xantatge al president de la Generalitat, Pere Aragonès, perquè participi en la conferència de presidents autonòmics. [[Remor de veus.]] El Grup Parlamentari de Junts per Catalunya mai utilitzarà un conflicte tan greu de manera partidista i interessada. Així no s'han de fer les coses. [[Forta remor de veus.]] Abans d'acabar i donar-li pas, consellera, m'agradaria reconèixer molt positivament el lideratge que està exercint tot l'equip de la conselleria d'Acció Exterior i Govern Obert, amb vostè al capdavant, per coordinar fins a dia d'avui les diferents accions que el Govern de la Generalitat està impulsant per donar suport al poble ucraïnès i als catalans presents en aquest país, una tasca que ha involucrat diferents departaments: Vicepresidència, Drets Socials, Salut, Educació, Universitats, Interior i Igualtat i Feminismes –que aquests darrers dies ha estat liderant tot el que fa referència a l'acollida dels refugiats. Una coordinació i un lideratge polític, diplomàtic i humanitari que justifiquen més que mai la voluntat i la raó de ser del Departament d'Acció Exterior i Govern Obert: projectar Catalunya en totes les seves vessants i donar una resposta ràpida i efectiva a totes les necessitats que puguin sorgir. Li deia en la meva primera interpel·lació, que li vaig fer temps enrere, que la presència de Catalunya al món no és nova. De fet, portem dècades posicionant-nos internacionalment en camps fonamentals com la recerca, la innovació, l'emprenedoria, la cultura, l'esport o la mateixa cooperació internacional, que aquests dies està impulsant i coordinant des del seu departament. Aquests dies les delegacions del Govern a l'Europa central i la dels Balcans estan fent una tasca encomiable per donar resposta a les necessitats dels catalans presents a Ucraïna. I han facilitat, per exemple, dispositius de retorn a Catalunya de catalans des de la frontera ucraïnesa amb Polònia. Aquesta també és la raó de ser de les delegacions del Govern a l'exterior. I, per tant, aprofitem per felicitar-la per l'anunci que va fer abans-d'ahir, al Palau de Pedralbes, de potenciar les delegacions a Europa i Amèrica, ampliar la presència a Àfrica i desembarcar finalment a Àsia. Ens cal seguir actuant amb aquesta mentalitat d'estat. Per tant, una altra vegada, moltes felicitats. Per tot això, consellera, m'agradaria demanar-li el seu posicionament davant d'aquesta situació a Ucraïna i que pugui explicar-nos totes aquestes accions que estant portant a terme. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. I seguidament té la paraula la senyora Victòria Alsina, consellera d'Acció Exterior i Govern Obert.
Moltes gràcies, presidenta. Diputat, diputades, consellera... Bé, a Catalunya podríem haver obviat el conflicte. Alguns creuen que, de fet, com que no som un estat, encara, no haguéssim hagut d'opinar sobre això. Doncs bé, els hi volia començar explicant per què crec que era important que Catalunya tingués un posicionament i també que actués en la mesura de les seves possibilitats. Nosaltres donem el nostre punt de vista, primerament, perquè des del Govern tenim el dret i el deure de liderar l'acció exterior, de dissenyar la nostra presència institucional al món. Volem actuar amb mentalitat d'estat, i som tan europeistes que tot el que passa a Europa, per dir-ho d'una manera molt breu, sentim que ens interpel·la. I aquest és un conflicte que també és un conflicte europeu. Ucraïna és un estat que veu amenaçada la seva independència, i aquí convé fer una mica d'història. Ucraïna es va independitzar l'agost del 91, uns mesos després d'aquesta cadena humana que va unir dos ciutats que avui estan sent assetjades, Kíiv i Lviv. Això va passar l'any 90. Aquestes dues ciutats formen part del mapa que veiem avui sota un atac, sota un atac de Vladímir Putin. Bé. Jo crec que ningú discuteix –ningú que hagi vist el conflicte, com ha nascut i com ha evolucionat– que Ucraïna està sent víctima de l'imperialisme putinista i d'un tarannà autoritari. Quedem-nos amb un parell de cites del propi Vladímir Putin. Ell deia: «Ucraïna ni tan sols és un estat. Què és Ucraïna? Part del seu territori està a Europa de l'Est, i l'altra part, una part significativa, va ser un regal de Rússia. Una altra frase: «Kíiv és la mare de les ciutats russes. Aquestes frases i la seva actitud qüestionen el dret a existir d'Ucraïna com a país, però també ens deixen palès que aquí la racionalitat no serveix de res per entendre què ha passat o què passarà –bé, la racionalitat..., la nostra. La guerra ens ha sorprès a tots. Malgrat que el món estigui ple de conflictes, malgrat els atacs de Rússia a Geòrgia o a Crimea, la idea d'una guerra convencional a Europa en un país que fa frontera amb la Unió Europea sempre és un motiu de sorpresa profunda, que encara pugui passar a dia d'avui. La situació ha arribat a un punt de no retorn. Les accions necessàries per debilitar el Kremlin són bones accions –per tant, aplaudim les sancions dures de la Unió Europea–, l'exclusió de Rússia del sistema bancari, la suspensió del gasoducte North Stream 2, les sancions als oligarques. I, de fet, el Govern fa uns dies ja va decidir suspendre les relacions amb el Consolat General de Rússia a Catalunya. Fa jo diria dècades que podem estar tots d'acord que Rússia no estava tan aïllada internacionalment, a tots els nivells: a nivell de mercat, a nivell esportiu, a nivell cultural. De fet, estem vivint, aquestes setmanes i aquests mesos que venen, segurament, un procés de decoupling de la Federació Russa, perquè Europa en sigui menys dependent energèticament, i, per tant, sigui més lliure. Això no serà gratuït, i, com a governants, és important també compartir aquesta reflexió. Hem de ser honestos. Això ens afectarà en la nostra vida: en el cost de l'energia, en el preu dels aliments, en el preu de les matèries primeres i en la inflació. Aquí hem de contestar dues preguntes, i és bo que les contestem de manera col·lectiva: estem disposats a pagar aquest preu de manera temporal a canvi de fer front a l'agressió russa?; quants euros valen les vides dels ucraïnesos que estan sent massacrades? Bé, jo crec que la solidaritat de Catalunya, que es mostra en tants moments, ens porta a tots a contestar un sí rotund, val la pena. De fet, el poble de Catalunya s'ha abocat amb una gran solidaritat cap a Ucraïna i la seva gent, com ho ha fet el Departament d'Acció Exterior i tot el Govern: les delegacions a Europa central i els Balcans; habilitant telèfons d'emergència; posant-nos a disposició del consolat, que ens demanava llits, ens demanava manutenció, ens demanava traductors a l'ucraïnès, ens demanava un punt logístic per poder enviar materials; i també treballant de la mà de tot el món local i les associacions que formen part del Comitè Català d'Ajut Humanitari d'Emergència, que vam convocar i amb el qual ens volem coordinar per a aquesta solidaritat. En els propers dies, en les properes setmanes, veurem com el Govern de Catalunya és generós en l'enviament d'ajuda humanitària a través de l'ACNUR i a través de l'Oficina de Coordinació Humanitària de les Nacions Unides. El Govern de Catalunya, des de que Rússia, de fet, va començar a acumular tropes, va reclamar les negociacions i la no-violència. Ens vam alinear amb la Unió Europea, ens vam alinear amb les sancions. A dia d'avui diem «no a la guerra entès com la guerra de Rússia a Ucraïna. I aquí els hi volia fer una reflexió grupal: diputats, pensin, a l'hora de pronunciar-se públicament, a favor de no facilitar les eines perquè Ucraïna es defensi, perquè seria donar via lliure a l'agressor. I, en aquest sentit, també veiem i també creiem que en aquesta situació els europeus no hem de menystenir les vies diplomàtiques i de negociació. Què ha de passar, a continuació? La Unió Europea no s'hauria de posar en mans de tercers amb els quals discrepem en temes fonamentals de drets humans, i hauria de participar amb veu pròpia en una mediació d'aquest conflicte. És important que la Unió Europea enviï un enviat especial i tingui un rol protagonista, una figura coneixedora de les qüestions que tingui el respecte de les dues parts. Aquí m'agradaria proposar el nom de l'excancellera alemanya, Angela Merkel, que s'impliqués per aturar i revertir l'agressió russa i per preservar la independència d'Ucraïna. Dos reflexions finals. També hi ha hagut un intent de culpar l'aliança atlàntica, i aquesta no és una guerra entre Rússia i l'OTAN. El poble ucraïnès no ha rebut cap atac de l'aliança atlàntica. El seixanta-dos per cent de les persones d'Ucraïna deien estar a favor d'aquesta eventual incorporació. Aquest percentatge a dia d'avui segur que ha pujat. Ucraïna té dret a determinar les seves aliances estratègiques amb llibertat, ho han de poder decidir ells. La situació a Estònia, Letònia o Lituània no seria la mateixa si no estiguessin sota aquest paraigua. Finlàndia, un país gens sospitós de no ser pacifista, ha començat a reflexionar sobre, bé, els avantatges que tindria estar-hi, tenint 1.340 quilòmetres de frontera amb Rússia. Acabo. Aquesta guerra és una guerra que tindrà conseqüències a llarg termini, també a nivell d'aliances internacionals. Aquesta guerra ha fet més forta l'OTAN. Aquesta guerra ha costat Ucraïna a la Unió Europea. I aquesta guerra ha fet que els valors fundacionals de la Unió Europea ressonin avui a Ucraïna. Per tant, el Govern de Catalunya es solidaritza amb la dissidència democràtica russa, que arrisca la seva vida contra un règim que els vol deixar sense futur. El Govern de Catalunya aposta per aquesta porta oberta, que segurament no serà ràpida però és important, que la Unió Europea ha obert per poder incorporar, doncs, precisament Ucraïna en un futur proper. I, finalment, el Govern de Catalunya està al costat del valent i determinat poble ucraïnès i del seu president Zelenski. La victòria serà la victòria a la llibertat d'Europa i serà la victòria de tots. I m'agradaria acabar dient: Slava Ukraini! Moltes gràcies a tots. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al setè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la vocació europeista dels catalans, que ha presentat el Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Interpel·lació al Govern sobre la vocació europeista dels catalans]] [[300-00126/13]] I té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors diputats, consellera... Vull començar la meva intervenció enviant una forta abraçada i un reconeixement al meu amic Ruben Wagensberg, que està actualment a la frontera entre Polònia i Ucraïna fent una tasca valenta, imprescindible i compromesa amb els valors humans, amb els drets humans i amb la pau i la democràcia. Des d'aquí, una forta abraçada, i espero veure'l aviat, el Ruben, el senyor Wagensberg. D'altra banda, senyora consellera..., nos ha dicho hoy cosas interesantes desde el punto de vista del derecho internacional y, en definitiva, de lo que es un estado democrático de derecho. Porque dice usted, señora consejera Alsina, que Ucrania es un país que tiene derecho a su soberanía y que, por supuesto, respeta su integridad territorial. Con relación a la cuestión de Ucrania, más allá de proclamas y retóricas a menudo vacías y otras veces biempensantes, que en todo caso nosotros no cuestionamos, porque obviamente yo creo que cualquiera que esté en este hemiciclo es partidario de la paz, es partidario de que no se ataque un estado soberano, de que no se ataque la integridad territorial de un estado..., pero, sin embargo, ustedes, señora Alsina..., el expresidente Puigdemont hace unos años, hace escasos seis años, defendía las proclamaciones unilaterales de independencia de las dos zonas del Dombás, Donetsk y Lugansk, donde se había proclamado unilateralmente la independencia. Hemos conocido esto a través de entrevistas que hizo el señor Puigdemont en diversos medios rusos. Y, claro, entonces parece que la integridad territorial de Ucrania, la soberanía del pueblo ucraniano, le importaba bastante poco, al señor Puigdemont, cuando estaba tratando de recabar el apoyo de Putin para su causa separatista en nuestra comunidad y, en definitiva, dentro de las fronteras de España. Bien. Yo creo que la irresponsabilidad, la falta de cuajo, la falta de sentido de estado con el que se ha conducido el movimiento separatista en Cataluña en los últimos años ha quedado completamente al desnudo, ha quedado completamente al descubierto, viendo su posición actual. La posición actual del Gobierno de la Generalitat, con el señor Aragonès a la cabeza, es una posición digna, razonable, de la que nosotros nos congratulamos, pero que nada tiene que ver con la posición que el señor Puigdemont jugó en los días más duros del golpe a la democracia que ustedes perpetraron en este Parlamento. Y creo que es importante que se lo digamos, porque, si no, estaríamos teniendo un debate básicamente vacuo, sin ningún tipo de contenido político. Creo que el señor Puigdemont tuvo una actitud, insisto, profundamente irresponsable, contraria al derecho internacional, y, por supuesto, contraria al derecho constitucional interno de España y de Ucrania. Las proclamaciones de independencia tanto de Crimea como de Donetsk y Lugansk fueron absolutamente inconstitucionales, de acuerdo con el derecho interno de Ucrania, y fueron absolutamente ilegales, de acuerdo con el derecho internacional. Y en aquellos momentos, insisto, el señor Puigdemont..., y me gustaría mucho, señora Alsina, que usted no rehuyera este debate y asumiera efectivamente lo que dijo el señor Puigdemont, porque si en aquel momento era importante la capacidad de los ciudadanos de Lugansk y de Donetsk para proclamar su independencia de acuerdo con aquella interpretación tan sui generis que ustedes hacían entonces del derecho de autodeterminación..., supongo que reconocerán ustedes que existe una enorme contradicción entre reclamar el derecho de autodeterminación de los ciudadanos de Lugansk, Donetsk o Crimea y luego acabar reconociendo que los ucranianos tienen derecho a la integridad territorial de su estado, cosa que es un principio de derecho internacional reconocido por toda la comunidad internacional, reconocido por la práctica jurídica internacional. Y entiendo que quizás ustedes hayan aprendido por fin la elección y dejarán de hacer ese tipo de proclamas en pro del derecho a la autodeterminación de entidades subestatales, como en este caso podría ser la provincia o la región del Dombás, o, menos aún, las de Lugansk o Donetsk. Desde este punto de vista, me gustaría también llamar la atención sobre una cuestión que estos días en el debate público en toda España, pero también en Cataluña, veo, que es esos políticos atrapados en la retórica de lo políticamente correcto cuando hablan de la cuestión armamentística, de los ejércitos, etcétera. Yo recuerdo, hace bien poco, cuando el señor Rufián decía que había que reducir la inversión en armamento en un cuarenta por ciento y cuestionaba por definición la propia existencia del ejército español, de los ejércitos. Pues bien, creo que en la actual coyuntura es evidente que, más allá de la voluntariosa pretensión de todos de que el mundo viva en paz y que seamos todos amigos y que no haya absolutamente ningún problema, los ejércitos sirven muchas veces o deberían servir muchas veces no tanto para la guerra como para la disuasión. Hablaba ayer con un gran experto en materia de geoestrategia y de geopolítica, que es el señor Josep Baqués, profesor de la Universidad de Barcelona, que me decía que precisamente, en ocasiones, para que no haya guerra, te has de preparar para ella; para evitar la guerra, te has de preparar para ella. Y esa es precisamente la base de lo que yo estoy pretendiendo decir aquí: lo importante que es precisamente para una sociedad democrática, para el derecho que tenemos todos los ciudadanos a la libertad, a la igualdad, a una vida tranquila, la existencia de cuerpos y fuerzas de seguridad del estado y la existencia de ejércitos. Por eso, desde este punto de vista, quiero llamar la atención sobre esa retórica vacía de un pacifismo sin ningún tipo de base realista que, a veces, pues, se impone en nuestro debate público. Es importante tener claro que la disuasión es fundamental. Hace unas semanas se produjo una votación en el Parlamento Europeo donde la inmensa mayoría del Parlamento se pronunció a favor de enviar ayuda económica a Ucrania. ¿Quién votó en contra de aquella ayuda? Perdón, ¿quién se abstuvo –para ser precisos– de aquella ayuda? El señor Puigdemont. A mí ya me explicarán esa votación del señor Puigdemont, que no deja de ser un indicio o un síntoma claro de las hipotéticas o posibles vinculaciones del señor Puigdemont con el señor Putin. Desde este punto de vista, el señor Putin, pues, ha tenido o tiene apoyos en el mundo que, por desgracia, deberían hacernos reflexionar. No hay tal unanimidad con relación a la maldad del dictador, con relación a la maldad del tirano. Efectivamente, hay países, como el Brasil de Bolsonaro, como la India, Pakistán, Irán –países que, por cierto, congregan a más del cincuenta por ciento de la población mundial en total–, que o bien están dando apoyo o bien se están mostrando muy tibios con relación a la perversidad, a la ignominia de lo que está haciendo Putin en Ucrania. Y, desde ese punto de vista, creo que deberíamos reflexionar, deberíamos hacer una reflexión colectiva, los catalanes, sobre lo que ha hecho nuestro Gobierno, el Gobierno de la Generalitat, en los últimos años, cuando trató, en su momento, de ganarse, de granjearse el beneficio del señor Putin para tratar de conseguir la secesión con relación al resto de España. Me parece de una irresponsabilidad tremenda. Me parece de una irresponsabilidad tremenda que el señor Puigdemont se dedique a crear ministerios libres de exteriores. Me parece de una irresponsabilidad tremenda que el señor Puigdemont... –perdón–, Esquerra Republicana y el resto de los partidos separatistas junto, también, con Podemos voten ayer en contra de que el Parlamento Europeo investigue las conexiones entre Putin y el propio Puigdemont y su entorno. Me parece –por cierto, lo quería comentar, por la intervención que me ha precedido, del diputado de Junts per Catalunya– un ejercicio de adhesión a lo que es el concepto de fake news, un ejercicio de adhesión a lo que es el concepto de propaganda, venir aquí a acusar al señor Borrell de frivolidad. Vamos a poner las cosas en sus justos términos. Cuando el señor Borrell dijo que el señor Zelenski por suerte no es el tipo de líder que sale huyendo en un coche, no se refería –y entiendo que quien se pica, ajos come– al señor Puigdemont, sino al señor Yanukóvich. Yo pediría... Por cierto, expresidente de Ucrania que, efectivamente, huyó en el maletero de un coche, huyó en un coche; en todo caso, su huida fue, quizá, parecida a la del señor Puigdemont. Pero, insisto, cuando el alto representante de la diplomacia europea, que, por cierto, es un catalán, el catalán más relevante en política que hay actualmente, del que, por cierto, ustedes abjuran constantemente y algunos nos sentimos orgullosos, pues..., quiero decirles que lo que no pueden hacer es dar por buenas esas fake news que, evidentemente, se proyectan en medios de comunicación de toda índole, públicos o subvencionados, y fundamentalmente en TV3. Insisto, dejen las fake news para otro momento. Lo que usted acaba decir es sencillamente falso. El señor Borrell no se refería al señor Puigdemont, sino que se refería al señor Yanukóvich. Me parece increíble que usted venga a la tribuna del Parlament y lo diga tan alegremente, como si eso fuera una verdad política. No lo es. Es, sencillamente, una inmensa mentira de la que ustedes se han hecho eco y parece que piensan seguir haciéndose eco en los próximos tiempos. En definitiva, señora Alsina, yo le quiero manifestar mi preocupación por su voluntad de seguir creando esas llamadas «embajadas, esas delegaciones en el resto del mundo, haciendo una cosa que usted abiertamente ha reconocido que me parece que da cuenta de una cierta tendencia a la normalización del patetismo en Cataluña, que es eso de que tenemos que hacer ver como si fuéramos un estado. Oiga, con nuestro dinero, no. Si quieren ustedes hacer ver que son un estado, háganlo ver, pero no se gasten el dinero de todos los catalanes para una ficción que usted misma reconoce que eso son las delegaciones del Govern de la Generalitat. En este sentido, señora consellera, me gustaría que nos respondiese a algunas de las cuestiones que le hemos planteado sobre la falta de respeto al derecho internacional y al derecho constitucional del señor Puigdemont. Gracias, señora consellera.
Seguidament té la paraula la consellera Victòria Alsina, consellera d'Acció Exterior i Govern Obert.
Gràcies, presidenta. Diputat, bé, li volia fer una reflexió inicial, que és que la pregunta, la interpel·lació, me l'està fent a mi, és a dir, que si li volgués fer la interpel·lació al president Puigdemont en seu parlamentària s'hauria de presentar a les eleccions del Parlament Europeu, però sí, és veritat, segurament no sortiria. Per tant, vostè me la fa aquí i jo li contestaré com pugui. [[Alguns aplaudiments.]] Jo, després d'escoltar la seva intervenció, li he de dir que hauria fet bé de quedar-se amb el títol de la interpel·lació, que era «interpel·lació sobre la vocació europeista dels catalans, perquè és un títol encertat, és un títol factual i és un títol que es correspon amb el que és aquesta societat. La vocació europea dels catalans és indiscutible. De fet, només el franquisme, en la història recent, amb el seu aïllacionisme, involucionisme i provincianisme, ens ha apartat d'Europa. I, en aquest sentit, doncs, a nosaltres, poques lliçons se'ns han de donar –al poble català– del procés d'integració i de vertebració europea. Abans de que Espanya entrés a la Comunitat Econòmica Europea l'any 86, Catalunya ja creava el Patronat Català Pro Europa, amb seu a Brussel·les, que és el predecessor de la delegació actual. En aquest mateix sentit, a mi m'agrada recordar especialment la frase que va dir el president Pujol l'any 85 en una visita oficial a Aquisgrà, la que fou la capital de l'imperi carolingi, si fem una mica d'història, en la qual va dir: «Tornem a casa, coincidint amb l'entrada d'Espanya i també de Catalunya, l'any 86, a la Comunitat Europea. Bé, aquesta és la història del nostre país. Aquesta és la història de Catalunya. Quina és la història de la seva formació? La història de la seva formació..., una primera reflexió a nivell europeista és que vostès es reivindiquen com un partit europeista, però constantment tenen una fuga de vots cap a l'extrema dreta, perquè és que han assumit les seves premisses, i la gent ja diu: «En lloc de quedar-me el substitut, em quedo l'original. I, per tant, aquesta seria una primera reflexió del seu europeisme. Una segona seria que la seva voluntat constant de buscar la crispació en aquest Parlament tampoc es correspon amb els valors europeus. I aquí haurien de fer una mica de política comparada. I, en tercer lloc, jo, que porto deu anys als Estats Units i vaig tornar aquí el mes de maig, quan he vist l'evolució de Ciutadans, de Ciudadanos, i l'he vista des d'Estats Units i ara la veig des d'aquí..., a mi em recorda les bases, no?..., la base, aquest Tea Party del New Greenwich que a Estats Units va donar lloc, després, a l'elecció de Trump com un president populista. Per tant, a mi les tres idees que em venen al cap quan l'escolto a vostè sobre la reflexió europea són precisament aquestes tres. La visió europeista –i no es pensi pas que no li contestaré la seva qüestió, això és la introducció–..., la visió europeista d'aquest Govern jo crec que està clara, l'hem demostrat en nombrosos exemples en aquests mesos passats. Jo en destacaria alguns. Destacaria aquest acte d'europeisme i unitat que vam celebrar com un acte final de la conferència sobre el futur d'Europa, amb la participació de cinc presidents, i que va ser un acte centrat a reivindicar aquest europeisme que ha caracteritzat el Govern de Catalunya al llarg dels anys. També ho hem demostrat en nombrosos viatges de treball a Brussel·les. De fet, treballar a Brussel·les per nosaltres –Exteriors– és com treballar a Barcelona. Ho hem demostrat, doncs, buscant reunions amb la Comissió Europea, que no es produïen des de l'any 2015, i em vaig reunir jo mateixa amb la comissària Ferreira no fa massa. Ho hem demostrat també reforçant –que vostè ho mencionava– aquesta xarxa de delegacions del Govern exterior a Europa. Aquí ja teníem la majoria de delegacions concentrades a Europa. De fet, ningú dubta que la prioritat d'aquest Govern és Europa, si un mira el mapa de delegacions que hem tingut fins al dia d'avui. En aquest mapa de delegacions, doncs, actualment fusionem la dels països nòrdics i bàltics per tenir un hub potent, obrim una oficina a Dublín, obrim una oficina a Ljubljana –dins de les delegacions que ja teníem al Regne Unit i els Balcans–, creem la figura de l'enviat especial a Polònia i Escòcia, i creem una nova delegació del Govern a Andorra. Per tant, crec que tots aquests fets posen de manifest aquest europeisme. El nostre europeisme es resumeix en dos frases: el futur és a Europa, però escolta Europa. A Catalunya no li anirà bé sense Europa, i a Europa no li anirà bé sense Catalunya. I no li anirà bé, doncs, sense reconèixer aquestes minories nacionals a les quals no es pot condemnar a una frustració perpètua. No pot ser que l'article 50 del tractat prevegi que un estat pot marxar, com ha fet Anglaterra amb el Brexit, i no prevegi l'ampliació interna. Per tant, aquest és el tipus d'europeisme convençut que defensem i que intentem traslladar en les nostres polítiques. Vostè deia –i ara passo a contestar la seva primera pregunta–..., vostè em citava, doncs, entrevistes que ha fet el president Puigdemont. Bé, vostè lo que estava fent era una operació, que ja l'han fet de manera reiterada, d'intentar desprestigiar el president Puigdemont. El president Puigdemont s'ha manifestat a favor de l'alliberament, per exemple, de Navalni, ha estat a favor d'aquesta líder dissident de Bielorússia, ha condemnat la guerra iniciada per Rússia a Ucraïna, i, de fet, la seva activitat com a eurodiputat és la major mostra de què pensa i què vol. No estaria equivocada... I crec que això segurament vostè no ho compartirà, però moltes persones de fora de Catalunya i d'arreu d'Europa sí que ho compartiran, que és que ara, quan veuen, escolten, pensen i segueixen el que diu el president Puigdemont, ja no només ho fan amb una lògica i amb un interès de saber el que passa a Catalunya, sinó que el president Puigdemont ja ha esdevingut un referent de la protecció del dret comunitari i de protecció dels drets humans arreu del món. Per tant, el president Puigdemont jo diria que en aquest sentit no genera dubtes, més enllà de la frontera, en quin és el seu rol i què busca. Nosaltres som europeus i som mediterranis, i aquesta serà sempre la nostra agenda. Honestament, no sé..., particularment no ho sé, si Rússia ha volgut utilitzar algun cop Catalunya per desestabilitzar la Unió Europea. Jo el que li puc assegurar és que el Govern d'aquest país no està interessat en aquest tipus d'ajudes. I, en aquest sentit, nosaltres, doncs –i no repetiré el que ja he compartit amb tots vostès en la meva intervenció anterior, en l'anterior interpel·lació–, el que volem és una Europa més forta, més cohesionada i més capaç de respondre als reptes que són globals. Quan parlem de la Federació Russa estem parlant d'un país on les llibertats no són respectades, on les eleccions són una coronació del tsar i on l'oposició política és empresonada o fins i tot enverinada. Per tant, jo diria que no hi ha cap tipus de dubte que Catalunya no mira Rússia i que Catalunya mira Europa, igual que ho fa el president Puigdemont. No volia acabar tampoc aquesta intervenció, després d'haver fet aquesta menció explícita sobre el règim que actualment governa Rússia, sense reiterar aquesta vocació de solidaritzar-nos amb la dissidència, amb els ciutadans russos, que els hi toca, per una banda, enviar els seus fills a la guerra; per l'altra, perdre poder adquisitiu, perdre prestigi a nivell mundial i abaixar la qualitat de vida. I, en aquest sentit, confiem que aquesta població russa jugui un paper fonamental en posar fi a una fosca etapa de la seva història. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula ara, en el torn de rèplica, el diputat senyor Nacho Martín Blanco.
Gracias, presidenta. Señora Alsina, con el debido respeto, a mí [[l'orador riu]] me parece increíble que usted justo me cite al Tea Party y pretenda equipararlo con algún otro partido de esta cámara. Mire, el Tea Party es un partido ultratradicionalista, una cosa bastante sui generis en Estados Unidos, que tiene sus apoyos, porque también los tiene aquí el populismo. Pero, en todo caso, ¿sabe quién es el único apoyo, el único congresista estadounidense que se ha reunido con el señor Puigdemont a lo largo de toda esta historia? ¿El único? –¿el único? Dana Rohrabacher, una de las figuras más importantes del Tea Party, excongresista estadounidense –ahora ya no lo es, ha perdido el escaño. Y es, insisto, la única persona..., el único congresista norteamericano que ha tenido a bien reunirse con el señor Puigdemont. Con lo cual, cuando el señor Puigdemont se reúne precisamente con líderes del Tea Party... Yo creo que el señor Carrizosa, hasta donde yo sé, nunca se ha reunido con ningún líder del Tea Party, pero su líder, el líder de su partido, sí lo ha hecho. Por cierto, déjeme que le recuerde otra cosa. ¿Sabe quién es el congresista norteamericano preferido de Vladímir Putin? Dana Rohrabacher, el amigo de Puigdemont. Se lo digo para que ate cabos, y, cuando relacione al Tea Party con algún partido de esta cámara, tenga en cuenta cuáles pueden ser las afinidades más próximas del señor Puigdemont y del Tea Party en Estados Unidos. En ese sentido, cuando usted habla del europeísmo de los catalanes, y parece..., y eso, oiga, si usted no lo ha dicho, yo lo retiraré, pero parece que quiere excluir a algunos de esa condición de catalanes, y nos dice: «No, porque el franquismo nos alejó del europeísmo. Yo le quiero recordar que el franquismo, por desgracia, no fue algo ajeno a Cataluña. Hubo ínclitos catalanes, y muchos de ellos que luego han acabado militando en su partido, Convergència Democràtica, que eran conspicuos franquistas. Así que pongamos las cosas un poco en sus justos términos. Desde este punto de vista, cuando hablamos del europeísmo de algunos, a mí me gustaría recordarle que entre las grandes amistades del señor Puigdemont se encuentran, por ejemplo, los Auténticos Finlandeses, un partido de extrema derecha finlandesa, que son aquellos con los que ustedes se han reunido cuando han ido a internacionalizar..., lo que ustedes llaman «internacionalizar el conflicto. Se han reunido también con los radicales nacionalistas flamencos. Se reúnen, en definitiva, con lo mejor de cada casa. Yo recuerdo todavía la imagen del señor Salvini, un ultra, reconocido ultra, por cierto, anteriormente nacionalista padano, ahora nacionalista italiano –en fin, cuando uno es un extremista, le da igual el color de la bandera, y, en todo caso, es un extremista y le parece bien una cosa u otra. Pues el señor Salvini posaba no hace tanto con una lustrosa bandera estelada y mostraba también su apoyo a la causa separatista. Por tanto, ustedes están recabando, efectivamente, apoyos a su causa, que no es, señora Alsina, la causa de Cataluña: es la causa del separatismo catalán, la causa que pretende romper Cataluña internamente y romper los lazos de Cataluña con el resto de España. Por tanto, yo creo, señora Alsina, que usted ha hecho un ejercicio –con el debido respeto, se lo digo– de cinismo cuando ha pretendido decirnos que ustedes han sido los adalides del europeísmo. Todo lo contrario. Y una última cosa, señora Alsina, ¿usted sabe cuántos diputados, eurodiputados, tiene en mi partido? ¿Y sabe cuántos tiene el suyo? Creo que estamos... Creo que tenemos más del triple de eurodiputados que ustedes, así que yo... Su comentario ha sido hasta gracioso, ¿eh? Nos podemos reír, me ha resultado simpático, pero vayamos a las cosas, vayamos a la realidad: ustedes tienen un tercio de la representación en el Parlamento Europeo que tiene Ciudadanos. Por cierto, el señor Puigdemont, en el Parlamento Europeo, es un eurodiputado español. Las elecciones europeas son circunscripción única, y el señor Puigdemont, mal que le pese, es un eurodiputado español. Allí, en el Parlamento Europeo, le hemos visto imágenes también muy bucólicas, abrazándose, por ejemplo, con el líder del UKIP, Nigel Farage. Le hemos visto también votar junto con Marine Le Pen diferentes votaciones de un sentido u otro. Es decir, oigan, de verdad, ¿ustedes van a dar lecciones de europeísmo a alguien? Yo sería, en ese sentido, mucho más prudente, sería mucho más cauto, porque, insisto, no creo que estén ustedes en disposición de dar absolutamente ninguna lección de europeísmo, ninguna lección de defensa de los derechos humanos, ninguna lección de defensa de la democracia. Y, por cierto, no me ha contestado absolutamente a nada de lo que le he dicho. Me encantaría que me dijera cómo es posible, cómo casa usted el hecho de que el señor Puigdemont celebrase esa supuesta autodeterminación de Crimea y ese quebranto de la integridad territorial de Ucrania y que hoy donde dije digo, digo Diego, y donde digo ya diré, por supuesto; pero, en todo caso, que me explique cómo es que en aquel entonces el líder de su partido, que no era alguien completamente desconocido –sé que ustedes cambian de nombre de partido cada dos por tres, pero, en todo caso, sigue siendo Junts per Catalunya–..., el señor Puigdemont decía hace cuatro días que celebraba el derecho a la autodeterminación de Donetsk y Lugansk, y ahora dice que es partidario de la integridad territorial de Ucrania. Por cierto, si ustedes defienden la integridad territorial de los estados, hagan el favor de ser coherentes y defender la integridad territorial de todos los estados, empezando por aquel del que ustedes son ciudadanos, España. Gracias, señora consejera.
I, en el torn de rèplica, torna a tenir la paraula la consellera d'Acció Exterior i Govern Obert.
Gràcies, presidenta. Diputat, estava fent una mica de política-ficció, amb el meu comentari inicial, perquè estava projectant els resultats que han tingut a les últimes eleccions de Castilla y León al Parlament Europeu, eh?, quan això avanci i quan la gent torni a votar. Però estic d'acord amb vostè, és un exercici de política-ficció, una ficció que potser es farà realitat. Però, contestant-li a la resta de qüestions que plantejava, miri, jo, durant una època, abans de venir al Govern..., jo he estat majoritàriament a l'acadèmia, però en una època vaig estar de delegada del Govern de la Generalitat als Estats Units i el Canadà. I el tema de les reunions i de les visites que van tenir lloc a Estats Units és un tema, doncs, que em conec. Vostè, per exemple, ha tingut un atac d'amnèsia temporal amb algunes reunions tan importants com les que s'han produït amb el president Puigdemont o el president Torra, i n'hi citaré dues perquè em semblen especialment simbòliques: la del president Puigdemont amb el president Carter, no?, per exemple, o la del president Torra amb el congressista i líder de drets humans i de..., bé, juntament amb Martin Luther King, doncs, John Lewis, no? Per tant, aquestes em semblen dos reunions rellevants que vostè, evidentment, ha obviat i que marquen el tarannà de voler parlar, de voler-se fer escoltar i de voler que ens coneguin i ens reconeguin, que això també era una part important del missatge que vam estar explicant aquest passat dilluns quan estàvem presentant aquesta estratègia de delegacions. Volem que ens coneguin i volem que ens reconeguin, i, en aquest sentit, doncs, als Estats Units també, però, com li dèiem, al principal focus, que és Europa. De fet, jo li citaria aquella cita de l'escriptor i poeta: «Sàpiguen aquells il·lusos enterradors..., no?, quan es va pronosticar que s'acabaria tancant l'acció exterior catalana i que no podríem seguir fent la nostra feina. Jo crec que aquesta és una bona setmana perquè em faci aquesta interpel·lació i perquè parlem d'acció exterior, perquè precisament aquesta setmana és la setmana en la qual la Generalitat de Catalunya –el Govern i, en concret, aquesta conselleria– consolida una xarxa de delegacions, una xarxa d'oficines, una xarxa d'enviats especials que passen a cobrir de quaranta-quatre a seixanta-tres països, i que ens seran eines extremadament útils per seguir fent la nostra feina. No m'agradaria acabar aquesta intervenció –perquè de veritat crec que li he contestat als temes que plantejava– sense reafirmar, un cop més, doncs, la solidaritat d'aquest Govern amb Ucraïna, amb el poble d'Ucraïna, i dient-li, no?, que, com vaig dir a l'acte de dilluns, als que ens volen tancats a casa i calladets els hi donem la mala notícia que més que mai seguirem fent acció exterior, i la seguirem fent al servei de tothom –de vostès, també. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al vuitè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre, que ha presentat el Grup Parlamentari d'En Comú Podem. [[Interpel·lació al Govern sobre l'impuls i la dinamització de les Terres de l'Ebre]] [[300-00127/13]] Té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades... Ha passat ja un any de les últimes eleccions catalanes, i pensem que ara és el moment de fer balanç i de posar damunt la taula els principals reptes que tenim al país per garantir l'equitat territorial, i, per tant, perquè tothom, independentment de la comarca o del territori on visqui, tingui les mateixes oportunitats. I, en aquest sentit, volem començar amb les Terres de l'Ebre, les quatre comarques de l'extrem sud de Catalunya, que –tots i totes ho saben– arrosseguen dèficits i desigualtats importants que cal revertir i que cal tindre en compte si volem construir una Catalunya per a tothom. Les dades i xifres de les Terres de l'Ebre són preocupants i ens marquen que cal actuar. Segons diversos estudis..., per exemple, els de la càtedra regional de la URV a Terres de l'Ebre ens expliquen que, en demografia, en el període de l'any 2012 al 2019, la taxa de creixement va ser la pitjor de tots els àmbits territorials a nivell de Catalunya, amb un menys set per cent. L'any 2020 va tindre la recuperació també més baixa del país, amb un 0,67 per cent, i l'any 2021 la recuperació de la població, que ha estat general a tot el país, a les Terres de l'Ebre ha estat regular i desigual, perquè en dos de les quatre comarques –la Terra Alta i la Ribera d'Ebre– ha continuat baixant. El risc de pobresa i d'exclusió social..., si mirem les dades de l'Idescat, veiem que també molts dels municipis de les Terres de l'Ebre estan entre els pitjors rànquings de Catalunya. I el mateix passa amb l'atur: les dades no són molt positives. I totes aquestes dades ens han de fer reflexionar, com deia, i impulsar polítiques per millorar. En este sentit, quines són les polítiques específiques que pensa fer el Govern per revertir aquesta situació? Tenen previst tirar endavant el pla parcial de Terres de l'Ebre o, en tot cas, el pensen modificar? Quin és el seu calendari i què volen prioritzar? Però, més enllà d'aquestes qüestions, des del nostre grup parlamentari pensem que hi han tres elements, tres blocs importants, clau, per actuar: el primer, l'enfortiment dels serveis públics i els drets socials; el segon, la millora de les infraestructures i la mobilitat, i el tercer, la preservació dels espais naturals i de la seua riquesa. Sobre el primer bloc, el dels serveis públics, entenem que són molt deficitaris i tenen moltes necessitats, i a les Terres de l'Ebre són un dels elements que fa que molta gent marxe. En este sentit, també hi han diversos estudis, sobretot quant a la població més jove. I volem preguntar-li algunes qüestions més concretes, la primera sobre el nou hospital a Tortosa i les Terres de l'Ebre. Sap que hi ha una demanda àmplia al territori sobre la seua construcció: el Col·legi de Metges, la majoria de col·legis professionals, els sindicats, els empresaris i també la Plataforma per un Nou Hospital –que justament este cap de setmana iniciava una recollida de firmes pels cinquanta-dos municipis de l'Ebre. La pregunta és: pensen tirar-lo endavant, sí o no? O, en tot cas, què pensen fer amb el projecte d'ampliació que van anunciar abans de les eleccions? Han pres una decisió? Tenen un calendari concret al respecte? És un tema estratègic per a les Terres de l'Ebre que arrosseguem des de fa temps, i, per tant, volem saber què pensen fer. També en aquest bloc, i sobre la sanitat, pensem que s'ha de garantir el dret d'avortament a les Terres de l'Ebre. S'ha anunciat moltes vegades que es tirarà endavant, però ahir mateix el col·lectiu feminista d'este territori continuava denunciant que, tot i que es va dir que el 2021 seria una realitat, a hores d'ara encara no ho és. Quan pensen tirar endavant, per tant, també, aquest dret a les Terres de l'Ebre? I, finalment, també dintre d'este bloc dels drets socials, vull centrar-me en l'educació i la universitat. Com pensen potenciar les escoles rurals a Terres de l'Ebre? Quines són les noves escoles que volen construir en aquest territori? I, quant a la formació professional, augmentarà l'oferta pública per al curs vinent? I en quins cicles, de forma concreta? I aquí sí que el que voldria, en este àmbit, és també fer un parèntesi, un comentari especial sobre la universitat. Justament enguany se commemoren trenta anys de la creació de la Universitat Rovira i Virgili, una universitat que, quan es va crear, segons el decret aprovat per este mateix Parlament..., deia que havia de ser la universitat del sud de Catalunya, i, concretament, del Camp de Tarragona, i també –deia– de les Terres de l'Ebre. Avui dia, però, a Terres de l'Ebre només hi ha un campus universitari –construït, per cert, en època del president Maragall–, amb una oferta limitada d'estudis superiors. Concretament, es poden estudiar sis graus en aquest campus; si ho comparem, per exemple, amb el que es pot fer en els diferents campus al Camp de Tarragona..., són més de seixanta. Entenem, per tant, que aquí es necessita també un equilibri, un reforç pel que fa a la presència de la universitat a les Terres de l'Ebre, sobretot també perquè la pèrdua de població ve determinada perquè no hi han ofertes acadèmiques en aquest sentit, i, per tant, no hi ha formació possible, i molts dels nostres joves han de marxar de manera sistemàtica a fora a estudiar. Pensen, en aquest sentit, impulsar nous estudis universitaris, nous graus al campus de Terres de l'Ebre, com Medicina, Veterinària, Ciències Ambientals, que són algunes de les demandes que s'han posat, en aquest sentit, durant aquests últims anys? I, si ho pensen fer, de quina manera i per a quin curs? Entro al segon bloc, en aquest cas, el bloc que fa referència a les infraestructures i la mobilitat. I, en primer lloc, voldria, senyora consellera, parlar-li sobre la indústria i els diferents polígons industrials. En aquests moments a Terres de l'Ebre estem vivint un moment dolç gràcies a la instal·lació o a l'anunci de noves indústries, com Kronospan i Florette, al polígon Catalunya Sud, entre Tortosa i l'Aldea, o també Freshly Cosmetics, a Gandesa, per citar-ne només tres exemples. I, en aquest sentit, aquests dos polígons estan quedant petits i insuficients per a l'arribada de noves empreses en aquest territori. I els hi preguntem si pensen ampliar-los, si s'han tirat endavant gestions per a fer-ho –quines– a través de l'Incasòl i també quin és el calendari per a fer-ho possible. A més a més, en el cas del Catalunya Sud, a Tortosa i l'Aldea, l'empresa Kronospan ja ha anunciat que vol construir una altra fàbrica, més enllà de la que està construint en aquests moments, sobre plafons de partícules orientades, que no es fa en tot l'Estat espanyol, però que per poder-la tirar endavant es necessita un ramal ferroviari que transporta aquest material fins al Corredor Mediterrani, que està justament a tocar del polígon industrial. Facilitaran o tiraran endavant un estudi i la construcció d'este ramal? Tenen previst fer-ho? I, continuant amb el segon bloc, en els dos minuts que em queden, voldria parlar-li també de mobilitat. I, en este sentit, volem preguntar-li què pensen fer per millorar la connexió de Terres de l'Ebre amb la resta del país, quines actuacions tenen previstes. Hem de recordar, tal com denuncien diferents col·lectius –com Diàspora Ebrenca, com Trens Dignes–, que és del tot necessari restablir els trens Avant entre les estacions de Tortosa i l'Aldea amb Barcelona, passant per l'estació del Camp de Tarragona. Perquè eren uns trens que es van posar en funcionament ara fa dos anys, precisament amb un acord del Govern de la Generalitat amb Adif, perquè estos territoris tinguessen també trens d'alta velocitat, però el servei no va durar més que un mes i mig, perquè, amb el decret de l'estat d'alarma per l'esclat de la pandèmia, es va acabar eliminant. I ara que s'han tornat a restituir la majoria de trens, en aquest cas, estos trens Avant no s'han tornat a recuperar, i és una demanda també del territori que es puguin tornar a recuperar. Per tant, li preguntem si tenen previst arribar a un nou acord amb Adif, com la mateixa Generalitat havia fet fa dos anys. També, en este sentit i sobre mobilitat, una altra de les necessitats del territori i reivindicació és l'estació de l'Aldea, l'estació central de les Terres de l'Ebre, que s'ha de convertir en una estació intermodal que connecti, evidentment, tots els trens, però també les diferents línies d'autobús que arriben dels diferents municipis en aquesta estació. I la pregunta és: la pensen tirar endavant?, tenen algun projecte?, ho tenen calendaritzat? Pensen, per tant, millorar la mobilitat en lo que hauria de ser l'estació central de les Terres de l'Ebre? I acabo amb el bloc de les infraestructures, i, en este cas, parlant sobre carreteres, i concretament sobre l'eix de l'Ebre, la carretera que uneix les Terres de l'Ebre amb Lleida, que vertebra les quatre comarques ebrenques. Una de les reclamacions, precisament de la Cambra de Comerç de Tortosa, però també de la de Reus, és que el seu desdoblament sigui una realitat per a connectar el sud de Catalunya amb Lleida i amb l'Aragó fins al Corredor Mediterrani. Sabem que hi ha previstes algunes millores –per exemple, a l'entrada de l'EMD de Jesús o a Aldover–, però la pregunta és: tenen algun projecte més per desdoblar com a mínim els trams més transitats? En tot cas, si el tenen, quin és el calendari? I, com em queden només vint segons, a la rèplica li parlaré del tercer bloc, que, en este cas, fa referència a tot el tema relacionat amb el medi ambient i els espais naturals. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament té la paraula la senyora Laura Vilagrà, consellera de la Presidència.
Bé; gràcies, presidenta. Diputat, en qualsevol cas, li responc jo, des de Presidència, com a consellera de la Presidència, perquè tinc les competències amb relació a temes interdepartamentals, i, evidentment, d'alguns dels temes que vostè també apunta, els que especialment fan referència a col·laboració amb el món local, però, en tot cas, deixi'm que li digui que avui no li faré cap anunci estrella, perquè, en tot cas, haurà de treballar més i fer interpel·lacions com a mínim..., m'he apuntat a Vicepresidència –per totes les qüestions d'infraestructures, territori, etcètera–, Salut, Educació, Acció Climàtica... En tot cas, jo li respondré a alguns dels temes que ha apuntat. De fet, evidentment, tot el Govern treballem en el mateix sentit i perquè l'Ebre, doncs, tingui el que es mereix, òbviament; també des de la Delegació del Govern o des de l'Institut per al Desenvolupament de les Comarques de l'Ebre. I, en qualsevol cas, el que li diré és que li parlaré no des del triomfalisme, però sí des de l'ambició, d'una banda, de la feina feta, i, de l'altra, de projectes que tenim sobre la taula. Com en la darrera interpel·lació que em va fer el seu grup amb relació a altres temes vam parlar molt del Pirineu, doncs, avui parlarem molt de les Terres de l'Ebre. En qualsevol cas, segur que un dels principals reptes al Delta és l'emergència climàtica, que ens està demostrant la seva gran cruesa concretament en aquesta zona del país, i, per tant, com es veu afectada per terribles inundacions o destrosses, etcètera. En aquest sentit , li he de... Si després..., em diu que me'n parlarà, doncs ja en parlarem més, però, en tot cas, ja li avanço que, efectivament, l'Estat va plantejar una proposta per al Delta que no va agradar al territori, i que, en aquest moment, el que planteja és no respectar la línia actual, d'una façana d'uns cinc-cents metres. Òbviament, això el territori ho va veure amb molta preocupació, i el que està fent ara el departament és justament intentar donar-hi la volta. Però, en tot cas, potser en parlarem més tard. Per altra banda, em parlava de l'hospital. És evident que és un tema històric, és un tema importantíssim, i que fins ara no s'han resolt les necessitats que té el territori per a un millor servei i per a un servei molt més ampli. En tot cas, també és cert que no hi ha unanimitat al territori, és a dir, que, en tot cas, hi ha diversitat en el sentit de si hi ha d'haver una ampliació o si hi ha d'haver un nou hospital. Per tant, el que fa el departament –el que farà, doncs, i ja està fent, de fet– és parlar amb tots els actors, veure quina és la millor solució. I, quan la tingui, òbviament, serà el mateix departament qui doni la proposta, qui expliqui la proposta, qui anunciï quin serà el camí. I, en tot cas, i pel que fa al dret a l'avortament, avui el conseller Argimon, en preguntes..., no?, en el control al Govern, s'hi ha referit. I, per tant, jo, en aquest sentit, no tinc res més a afegir. Però, en tot cas, deixi'm que li digui, i pel que fa a l'Ebre, que tenim motius per a l'optimisme. I, en aquest sentit, hem pogut, tant el president com els consellers, visitar en trenta-sis ocasions ja, en aquesta legislatura, doncs, diferents indrets de l'Ebre. I, per tant, permeti'm que li expliqui algunes qüestions, que de ben segur algunes segur que les coneix. En tot cas, amb el pressupost de la Generalitat actual, que segur que vostè hi ha participat d'alguna manera o altra, es preveu destinar 46 milions d'euros a la vegueria de les Terres de l'Ebre. Per tant, és un setanta-nou per cent més respecte del darrer pressupost del 2020. I la majoria de recursos aniran destinats al cicle de l'aigua, al transport, a la salut i a la protecció del medi ambient. Deuen recordar que, com a conseqüència de l'acord amb el seu grup parlamentari de pressupostos, a través d'una esmena es va destinar una partida de 250.000 euros a l'avantprojecte del tramvia de l'Ebre, i actualment s'està treballant en la delimitació de la zona d'estudi. I, si entrem més en detall amb relació a qüestions concretes, doncs, deixi'm que li parli del sector primari, també del sector turístic, de la industrialització del territori, també passant per la urgent digitalització, però també, òbviament, tenint en compte aquells aspectes més transversals que fan referència a l'impacte ambiental i ecològic per a la conservació del territori, per a la planificació a llarg termini de tots els elements importants de sostenibilitat, però també per preparar-nos per al tancament de les nuclears. En qüestió de sector primari, deixi'm que li parli de l'avançament de la fase de regadiu del Xerta-Sénia per millorar l'abastament d'aigua a les comunitats de regants. En aquest sentit, com sap, a la darrera comissió bilateral se'ns va traspassar aquest equipament, i, per tant, això en breu quedarà materialitzat. I, en tot cas, significa l'impuls del regadiu per recuperar un projecte iniciat a la legislatura 2006-2010 on s'havien posat més de 100 milions i que en aquest cas va quedar aturat, i a l'inici d'aquesta legislatura aquest Govern va anunciar que s'acabaria aquesta infraestructura, i podrem augmentar, doncs, la capacitat productiva de la pagesia de les comarques del Baix Ebre - Montsià invertint-hi 20 milions d'euros en tres anys. També s'està ampliant el reg de la Terra Alta, amb una inversió aproximada de 16 milions, que és la base de l'actual model agroturístic, que, com sap, està basat en el cultiu de la vinya i l'olivera. També li vull parlar del pla integral de gestió de l'aigua dolça del delta de l'Ebre. En aquest cas, és una adaptació dels canals, de les sèquies, dels desguassos, bombaments de tota aquesta xarxa, i el que permetrà és que el conreu de l'arròs es pugui adaptar als efectes del canvi climàtic. Suposa una inversió de 40 milions d'euros en sis anys, i, a més, tindrà la virtut de que es podrà aprofitar el circuit d'aigua per a altres sectors. També deixi'm que li parli del hub d'economia blava a les Terres de l'Ebre. Des del Departament d'Acció Climàtica s'estan impulsant, aprofitant la massa crítica que ja existeix a la costa de l'Ebre, iniciatives per convertir-la en el hub d'economia blava del país. En aquest sentit, és una activitat al voltant de l'estratègia de producció de proteïna alternativa. També aprofitem que gairebé el cent per cent de l'aqüicultura de Catalunya –per tant, cultiu de diferents, diguem-ne, peixos, com sap vostè, orada, llobarro, tonyina, bivalves...–, que té cinc ports pesquers a la zona..., i, en aquest sentit, de ben segur pot contribuir a generar que aquestes comarques, doncs, tinguin una economia productiva de màxim nivell, també perquè tenen instal·lades empreses de serveis de xarxes per a la pesca, l'aqüicultura i la construcció i reparació de vaixells de pesca i recreatius. Més qüestions amb relació a l'economia blava, i, especialment, a fer aquest pol estratègic en el Mediterrani occidental. A les Terres de l'Ebre gaudim de l'Escola de Capacitació Nauticopesquera de l'Ametlla, de l'Escola de l'Aqüicultura i del centre de recerca IRTA a la Ràpita, juntament amb un ecosistema que ens permet que les empreses tinguin capacitat i volum inversor sobretot, doncs, per diversificar aquesta economia, que tant ens convé. Parlant d'altres aspectes, de temes turístics, arran d'una esmena als pressupostos a la llei de mesures, en aquest cas, es va modificar la llei de turisme, la qual cosa va permetre unificar o treballar integradament, millor dit, les dues marques que en aquests moments, doncs, tenim al territori: Terres de l'Ebre i Reserva de la Biosfera. De ben segur la segregació que hi havia actualment no permetia que aquestes marques fossin del tot eficients. Per tant, això ens servirà per generar més sinergies. En el camp de la industrialització –i vostè me n'ha parlat una mica–, el Pacte Nacional per la Indústria, que sap que s'està elaborant, tindrà un desenvolupament territorial. Per tant, aprofitarem aquesta estratègia territorial, perquè, evidentment, l'Ebre tindrà, doncs, la seva visualització en aquest pacte. Farem també que aquest balanç que hi ha hagut, de fet, en els dos darrers anys, de captació d'inversions, es potenciï encara més, perquè, de fet, aquests darrers anys ha estat positiu. Vostè n'ha apuntat alguns elements, però permeti'm que li digui que en els darrers anys les Terres de l'Ebre han estat capaces de captar una inversió empresarial per valor de 288 milions d'euros, gairebé amb la creació de nou-cents llocs de treball directes. En aquest sentit, ens sembla que es viu un moment dolç. Per tant, la política industrial a les Terres de l'Ebre és prioritària per al Govern, amb nous projectes estratègics. Vostè també n'ha apuntat algun, i crec que ja acabaré amb aquestes qüestions aquesta primera intervenció. D'una banda, el Govern de la Generalitat estem treballant en l'ampliació del polígon industrial Catalunya Sud en 134 hectàrees, la revitalització del polígon industrial El Molló, la potenciació de l'àrea industrial de Flix o el Logis Ebre, entre altres qüestions. Ens sembla –com, de fet, vostè també ha explicat– que hi ha un despertar industrial a les Terres de l'Ebre. Ha explicat la qüestió de Kronospan, al polígon industrial Catalunya Sud de Tortosa, però també la nova planta de Florette i l'anunciada ampliació també al polígon industrial Catalunya Sud, l'ampliació de l'activitat de Jabil a l'Aldea i les obres del nou centre logístic de Freshly Cosmetics a Gandesa. Després d'anys de pèrdua de pes en l'activitat industrial, aquests anuncis de noves implantacions dels darrers mesos ens sembla que apunten a una recuperació del sector al territori. També li vull parlar de qüestions com la digitalització a les Terres de l'Ebre, perquè ens sembla que és molt rellevant per revertir situacions de despoblament, o, com dèiem aquest matí, per aconseguir un repoblament de territoris que darrerament han anat perdent població. En aquest sentit, la xarxa de fibra òptica de la Generalitat arribarà a tots els territoris de les Terres de l'Ebre l'any 2023. A hores d'ara l'internet d'alta velocitat arriba a dotze pobles amb operador públic, i durant aquest any se n'hi afegiran vint-i-un més, a més d'una quinzena de polígons industrials. En total són quaranta quilòmetres de nova xarxa en obres, i ja estan al projecte cent setanta quilòmetres més, entre Tortosa i la Sénia. Per tant, en aquest sentit ens sembla que aquesta és una bona mesura. I, en tot cas, continuarem explicant més projectes, més propostes, a la segona part de la intervenció. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té ara la paraula el diputat senyor Jordi Jordan.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Consellera, no sé si m'havia de contestar amb alguna resposta estrella o no, però, en tot cas, moltes de les qüestions que jo li he demanat no me les ha contestat: sobre el pla parcial, sobre el tema dels trens, sobre l'estació intermodal, sobre la universitat, sobre les places d'FP, sobre les diferents escoles, sobre l'eix de l'Ebre o, per exemple, sobre també el ramal ferroviari que està reclamant en este cas Kronospan. Sobre el tema de l'hospital, mire, des del Govern van dir que com a màxim al gener en donarien una resposta, i la veritat és que estem al març i encara no la tenim. I, per tant, no sabem què pensen fer. Nosaltres el que sí que els hi diem és que acabin ja estos estudis, no?, que fa molt de temps que sembla ser que estan fent, i que realment prenguin una decisió. Perquè el que és evident és que les Terres de l'Ebre necessiten una resposta, necessiten un nou hospital, que sí, de manera majoritària, la societat civil –no els partits polítics– ho està reclamant, i, a més a més, en un moment en què s'estan construint nou hospitals per tota Catalunya. Perquè tenir un nou hospital significa moltes coses: evidentment, donar un servei de qualitat a la ciutadania, però també genera oportunitats econòmiques i autoestima a un territori que li fa falta. En segon lloc, en relació amb el tema del Delta, sí que li volíem dir, des del nostre punt de vista, que el que hauria de fer el Govern de la Generalitat és col·laborar amb el Govern de l'Estat, perquè, evidentment, estem parlant d'un riu que no només està en territori català, sinó que passa per diferents comunitats o territoris de la resta de l'Estat. I, per tant, la col·laboració hauria de ser la seua principal actuació, i no els retrets, que és el que hem vist en estos últims mesos al territori sobre aquest tema. Dit això, nosaltres també li volíem traslladar la possibilitat de que la Generalitat liderés un pacte solidari en el que fa referència al minitransvasament de l'Ebre entre el Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre, perquè sap que en l'àmbit només de Catalunya existix este minitransvasament des de fa molts anys, que el que ha significat ha sigut un creixement, evidentment, cap a la zona de Tarragona, però, des del punt de vista de població i de pes econòmic, les Terres de l'Ebre han perdut molt de pes. I nosaltres pensem que és el moment, amb el canvi climàtic, d'apostar per una reducció d'este minitransvasament. Sabem que la dissolució és impossible, i més en estos moments, perquè l'aigua s'utilitza per a la indústria i sobretot per a la necessitat de moltes poblacions de Tarragona, però sí que veiem que el que es va fer el 2017 amb el Ter es podria tirar endavant a Terres de l'Ebre, amb un pacte solidari, amb una mesa cientificotècnica, amb un consell de participació on estiguessin totes les institucions tant del Camp de Tarragona com de les Terres de l'Ebre, que treballessen per un pla de retorn dels cabals d'aigua de l'Ebre, perquè és un dels problemes que tenim al nostre territori. I també, en matèria d'espais naturals, sap vostè –o l'hi comento– que va aparèixer una proposta pública, entre diversos ajuntaments i entitats, per ampliar el Parc Natural dels Ports, de Tortosa-Beseit. I la pregunta que també li volem fer és que, en cas que esta petició s'arribe a formalitzar, quin és el posicionament que té el Govern al respecte, i, per tant, si també estan a favor d'ampliar este parc natural tan important per a la zona interior de les Terres de l'Ebre. I acabo dient que, evidentment, compartim el fet de que les Terres de l'Ebre tenen molts de dèficits i greuges històrics, però també que són unes terres amb molt de potencial, són unes terres amb moltes possibilitats i amb molt de futur. I, per tant, el que li demanem és que el Govern acompanye no només amb paraules, sinó amb fets el sud de Catalunya, perquè realment Catalunya siga un territori amb equitat territorial en que totes les parts del país puguen desenvolupar-se, i, per tant, que les persones puguen tirar endavant els seus projectes de vida sense haver-ne de marxar. Esperem, per tant, que així siga. I, en tot cas, des del nostre grup treballarem en esta línia. Presentarem una llei d'equitat territorial per a blindar inversions i per a fer possible que qualsevol comarca de Catalunya –siga l'Ebre, siga el Pirineu o qualsevol part del país– tinga les mateixes oportunitats que la resta. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, té la paraula la consellera de la Presidència.
Sí; gràcies, presidenta. Bé, compartim, òbviament, que les Terres de l'Ebre tenen molts actius, molt atractius, que hem de treballar conjuntament. Aquí sempre ens hi trobaran. En tot cas, si vol respostes més concretes, haurà d'afinar més la interpel·lació, fer-la més concreta, perquè, si no, no li puc respondre absolutament a totes les preguntes que em fa. Però, en qualsevol cas, intento respondre a alguns dels elements que ha plantejat. Evidentment, des de l'episodi del Gloria, ara fa dos anys, s'està pendent que l'Estat presenti el seu pla d'actuació, el seu pla Delta. Les grans línies sobre les que es basa l'estratègia del ministerio per al Delta van rebre una oposició general per part del territori, quan es van compartir de forma..., en fase prèvia, bàsicament perquè preveien renunciar a conservar l'actual morfologia del Delta, «retranquejar la franja costanera fins a cinc-cents metres en molts punts. Per altra banda –i l'hi vull dir també amb aquesta claredat–, la consellera Jordà crec que ha trencat la dinàmica de no col·laboració, diguem-ne, i..., al contrari, hi ha una via directa de col·laboració, i espero que serveixi perquè, efectivament, l'Estat actuï amb celeritat. Per tant, crec que la col·laboració traurà els seus fruits de forma immediata. També sabem perfectament que aquest Parlament té una comissió d'estudi sobre la protecció del Delta, i, per tant, el Parlament també pot fer molta feina en aquest sentit. Pel que fa al minitransvasament, permeti'm que li intenti donar algunes dades per tal de, en fi, posar-hi una mica de context. La realitat de cabal i de la concessió de l'Ebre cap al Camp de Tarragona és molt diferent de la del Ter. La seva contribució a les respectives àrees metropolitanes és ben diferent en termes tant absoluts com relatius. El que representa el cabal de l'Ebre és un 1,4 de mitjana, que s'aporta mitjançant el Consorci d'Aigües de Tarragona, com segur que coneix perfectament. Per tant, està molt lluny del que representa el cabal de transvasament del Ter, que, en aquest cas, hi ha un objectiu que com a màxim arribi al trenta per cent –que no és així, de moment. A més, una part del cabal s'utilitza per subministrar aigua a municipis ebrencs, de fet. Per tant, l'aportació al Camp de Tarragona no és la totalitat de la concessió. I permeti'm que sigui una mica capciosa, però la màxima aportació de consum de l'Ebre cap al Camp de Tarragona va ser el 2007, amb un total de setanta-nou hectòmetres cúbics l'any, precisament sota la presidència de Daniel Pi, que, si no recordo malament, és del seu partit, diguem-ne, o del que era abans vostè. En qualsevol cas, el que vull posar sobre la taula és que no és fàcil, i que, evidentment, sabem, doncs, d'aquesta situació, però, en qualsevol cas, té les seves dificultats. Permeti'm que acabi una mica plantejant altres projectes o altres elements que hi ha sobre la taula que ens semblen molt rellevants. D'una banda, una esmena incorporada a la llei de mesures del 2022, d'aquest pressupost 2022, que ens permet a la Generalitat tenir aquest Fons de Transició Nuclear per a les àrees de Vandellòs i d'Ascó. És un tema històric, que el territori també demanava molt. I, en aquest sentit, està dotat amb 24 milions d'euros anuals per al desenvolupament socioeconòmic i de transició energètica justa, que liderarà una comissió del Departament d'Empresa i Treball conjuntament amb els consells comarcals, ajuntaments i agents econòmics. Ens sembla molt rellevant. L'objectiu és donar resposta a l'impacte del tancament de les centrals nuclears, que comportarà –segur que ho sap perfectament–, de mitjana, doncs, potser perdre tres mil llocs de treball directes, i, per tant, evidentment, incidirà en el teixit econòmic del Priorat, del Baix Camp, de la Terra Alta, la Ribera d'Ebre, el Baix Ebre. En aquest sentit, ens sembla que es va fer molt bona feina. Altres qüestions. Pel que fa a la reserva de la biosfera a Terres de l'Ebre, nou impuls de la marca Reserva de la Biosfera, que també ens sembla molt rellevant. S'ha començat a treballar en un nou pla de comunicació que permetrà, en l'àmbit territorial i de país, donar a conèixer els valors i actius agroalimentaris turístics d'aquesta marca. Per tant, ens sembla important destacar-ho. També voldria comentar altres qüestions que fan referència a fons europeus, perquè arribaran molts diners en fons europeus, en projectes molt interessants a les Terres de l'Ebre, a Tortosa, a Amposta. En aquest cas, a la Diputació de Tarragona, però que, evidentment, tindran un impacte a les Terres de l'Ebre; també a la Ràpita, a la mateixa reserva de la biosfera. Per tant, ens sembla que el 2022 serà un any especialment atractiu i oportú per renovar i potenciar el que són les destinacions turístiques de les Terres de l'Ebre. I en això està treballant la Direcció General de Turisme d'una forma molt significativa, per potenciar les destinacions d'interior, les destinacions urbanes i rurals, i, en aquest sentit, especialment les que tinguin relació amb parcs naturals. I aquí, evidentment, vostès hi tenen molt a dir. Per altra banda, teixir aquesta proposta d'eix vertebrador de turisme en l'àmbit etnogastronòmic, en aquest sentit, per la singularitat que tenen les Terres de l'Ebre. I em faltarà temps, perquè li volia parlar del projecte COEbreLab 5G, però ho hauré de deixar per a un altre dia. [[Moltíssimes gràcies.]] [[Alguns aplaudiments.]]
[[Passem al novè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre l'impuls a l'esport femení, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.]] [[Interpel·lació al Govern sobre l'impuls a l'esport femení]] [[300-00130/13]] Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, la diputada senyora Marta Vilalta.
Bona tarda. Moltes gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades... Abans d'entrar en la matèria d'aquesta interpel·lació, que ja saben que és sobre l'impuls de l'esport femení, permetin-me fer una prèvia més genèrica. Quan parlem de república, si ho entenem en el sentit més clàssic de la paraula, parlem d'allò que va molt més enllà d'un estat sense reialesa, sense monarquia. Quan parlem de república, per tant, amb aquesta idea, parlem d'aquella comunitat de ciutadans i de ciutadanes que es garanteixen mútuament els drets i les llibertats. I els instruments per construir aquesta comunitat, per construir republicanisme, són diversos, però nosaltres entenem que un d'aquests instruments és l'esport, que l'esport també ens ajuda a construir comunitat, a construir i a garantir cohesió, drets i llibertats. Des del republicanisme sempre hem vist, per tant, l'esport com aquell instrument per construir ciutadania sobretot pel potencial transformador que té. I invertir, per tant, en esport de base, invertir en esport inclusiu, en esport femení, així com en els valors que suposa, doncs, l'àmbit de l'esport, és una de les maneres més efectives de contribuir a la construcció de societats saludables, de societats íntegres, vitals i amb uns valors col·lectius ben consolidats. I, en aquest sentit, si és així com entenem l'esport, a l'esport no hi poden cabre desigualtats ni estereotips, perquè, si no, seria només un element transformador parcial, quedaria molt curt en allò que volem que ajudi a contribuir a nivell de país. L'activitat física i l'esport són uns àmbits on es mantenen situacions de desigualtat i en les que es reprodueixen els models i les relacions tradicionals de la feminitat i la masculinitat. I si volem que l'esport sigui, per tant, aquest element fonamental, transformador, a la nostra societat, cal que puguem fer els canvis estructurals interns també dins d'aquest àmbit. Així doncs, avui el que li volem proposar és parlar de l'impuls a l'esport femení. Hi volem identificar les discriminacions més persistents, també els elements que ens permeten superar-les. I volem fer això per prendre'n consciència, per poder parlar-ne, però també per conjurar-nos sobretot a treballar perquè en el món de l'esport, com en la resta de la societat, evidentment, siguem capaços de construir aquesta igualtat efectiva. L'esport femení és una història de lluita; això ho sabem, i és així. Tot i que a vegades sembla que faci poc que ha arribat o que existeixi, la veritat és que fa molt temps que existeix, que se'n practica i que hi ha una lluita per aconseguir-hi la igualtat. Però massa temps ha estat invisibilitzat i, com dèiem, marcat per massa estereotips. M'agradaria recordar els orígens del futbol practicat per dones, que té, aquest origen del futbol de dones, femení, un estret vincle amb el moviment feminista. Ens n'anirem una mica de Catalunya, però crec que val la pena. L'equip pioner de futbol femení internacional va néixer l'1 de gener de 1895. Era el British Ladies Football Club, i la pràctica futbolística de les British Ladies va servir per posar sobre la taula alguns dels temes reivindicats pel moviment feminista i que qüestionaven els models existents a la societat victoriana d'aquella època, com era el vestuari de les dones, com era l'ideal femení de les dones i com era la sexualitat de les dones. Això anava lligat al naixement d'aquell club de futbol. Per tant, no parlem només d'esport, no parlem només de futbol, en aquest cas; és reivindicació, és empoderament i és reivindicació i defensa de drets. Fins al punt que una de les impulsores d'aquell club de futbol, la Nettie Honeyball, argumentava que s'havia decidit a impulsar aquell club precisament per demostrar que les dones no són criatures ornamentals o inútils, com els homes han tendit a dibuixar, i hi afegia que la pràctica futbolística femenina era un acte d'emancipació que aventurava que un dia les dones seurien als parlaments i tindrien veu en els assumptes de direcció que les afecten. I així ha passat; uns segles més tard, molts anys després, però així ha passat. Per sort, podríem dir que l'esport femení comença a estar de moda –les tendències canvien, la percepció–, però les dones hem hagut de suportar molts prejudicis i moltes traves. I encara avui, ara i a tot arreu, les situacions de desigualtat de tracte i de discriminació són molt vigents, i les voldríem repassar. Per exemple, en l'àmbit de les xifres o de les dades pel que fa a la quantitat i a la representativitat de les dones en l'àmbit de l'esport, segons el dossier estadístic elaborat per l'Observatori de la Igualtat de Gènere que fa referència a l'any 2019, el setanta-cinc per cent de les llicències esportives a Catalunya són homes, i, per tant, només el vint-i-cinc per cent, dones. L'informe Dones en l'esport també mostra aquest sostre de vidre per ocupar algunes posicions. Per exemple, en l'esport federat el vuitanta-cinc per cent dels entrenadors són homes, i només el quinze per cent, dones. Fora de les pistes o dels estadis, la composició de les juntes directives en l'àmbit de les federacions esportives catalanes..., també són majoritàriament homes: l'any 2020 estàvem parlant de només el vint per cent de dones en les juntes directives. Però podem parlar d'altres obstacles o discriminacions. En aquest cas, parlem d'obstacles com la conciliació o la compatibilitat de l'esport amb la maternitat, per exemple, que és evident que això passa també a la resta d'àmbits, però també, i específicament, en l'esport. L'exemple de la nedadora Ona Carbonell crec que és molt evident, que va denunciar les dificultats justament quan va participar als Jocs Olímpics de Tòquio de l'any passat, perquè no se li deixava compaginar, doncs, la seva activitat com a nedadora amb l'alletament del seu fill. O l'atleta Allyson Felix, que és l'atleta que ha guanyat més medalles a la història i a qui el seu patrocinador li va voler retallar, reduir notablement, doncs, els seus ingressos a causa de l'embaràs. Un fet que, gràcies a la lluita també amb altres atletes, van poder acabar revertint, i fins i tot van modificar la política contractual en l'àmbit de les esponsoritzacions o dels patrocinis. Un dels altres punts: la pressió estètica –avui n'hem parlat, després en tornarem a parlar. És també molt present en alguns esports o en molts esports, sobretot per unes imposicions de vestuaris que estan absolutament injustificades en les dones. Un exemple també molt conegut és el de la selecció noruega d'handbol de platja, que es va rebel·lar contra la imposició d'haver de jugar en biquini i això els hi va provocar una sanció pel fet d'utilitzar malles curtes i no biquini, quan, per contra, els homes podien utilitzar samarretes de màniga curta i pantalons curts normals. Les protestes, en aquell cas, van forçar que la federació internacional d'aquest esport modifiqués les normes i que el biquini ja no sigui obligatori. Però hi ha més temes. Per exemple –i, òbviament, molt greu–, els casos de violència sexual contra esportistes també són una realitat. Un altre referent mundial de l'esport femení, la Simone Biles, icona de l'esport i de la gimnàstica mundial, es va convertir també en la cara visible de la denúncia i d'haver patit, doncs, en aquest cas, casos de violència sexual. I això tampoc és una excepció a nivell de la societat, i tampoc a casa nostra som un oasi, en aquest sentit. I, finalment, apuntar una altra gran discriminació en l'àmbit econòmic: la bretxa salarial o la manca de recursos econòmics també per acompanyar l'esport femení. La diferència de sou és abismal. La impossibilitat de poder-se guanyar la vida en l'àmbit professional de l'esport, doncs, és una evidència. I l'existència de convenis laborals diferenciats entre homes i dones, un fet que no succeeix en cap altre àmbit laboral, també és una realitat que és evident que cal acabar de totes totes. Aquests són alguns dels exemples. I estem parlant sobretot d'esports d'elit o de persones que estan en l'àmbit més de l'elit de l'esport, però això són situacions diàries, quotidianes, de tothom: des de l'elit, com deia, fins a l'esport de base que practiquen moltes esportistes. Per això, consellera, i per fer front a aquestes situacions, encoratgen el Govern a prioritzar l'impuls de l'esport femení i li situem alguns àmbits claus que creiem que poden ajudar, si es treballen, a combatre aquestes desigualtats. D'entrada, el lideratge de la Secretaria General de l'Esport, des d'on s'impulsen les principals polítiques públiques des del seu departament. Sabem que aquesta és una prioritat del seu departament i d'aquest Govern, i que està alineada amb les transformacions republicanes, amb la transformació feminista. Però també l'àmbit educatiu. Hi hem de poder treballar des de la coeducació. Cal erradicar aquells comentaris sexistes que després influeixen en les nenes, en les noies, en la pràctica esportiva, com «corres com un homenot o «jugues com una nena. Això, evidentment, hem de poder-ho acabar. I des de la coeducació, des de la conscienciació..., és l'àmbit de treball. Els mitjans de comunicació, un altre dels grans àmbits –també pertany al seu departament–, tenen un paper rellevant en la construcció dels imaginaris socials, i el seu rol és indispensable per construir aquesta societat igualitària. Hi ha molta diferència també entre la visibilització de l'esport femení als mitjans de comunicació i fins i tot les professionals dones, a l'hora de parlar d'esport. I, finalment, també, doncs, totes aquelles eines que tinguem al nostre abast per prevenir els abusos i l'assetjament sexual. S'han de contrarestar, aquestes situacions, amb la prevenció necessària, amb els protocols pertinents i amb la complicitat de tots els agents per fer de l'esport un espai també lliure de violències, com volem. Acabo, doncs, aquesta intervenció dient que la invisibilització que han patit molts anys les dones, l'esport femení, s'està superant. Això és una evidència. Tenim referents enormes i esportistes de primer nivell al nostre país: Ona Carbonell, Gisela Pulido, Mireia Belmonte, la Laia Sanz, l'Alèxia Putellas, la Laia Palau, la María Vicente, la companya Núria Picas, sense anar més lluny. I moltes dones, noies, nenes que participen en esports, també, col·lectius, en l'àmbit del patinatge, per exemple –que és d'on jo provinc–, i que, en aquest cas, són campiones mundials, i, per tant, referents per a totes aquelles nenes i dones que busquen un esportista en qui emmirallar-se i saber que ho podem tot –també des de l'àmbit de l'esport ho hem de poder tot. Sabem que ens queda molt camí per recórrer. És una cursa de fons, una cursa d'obstacles, però estem disposats a córrer aquesta cursa i a poder guanyar també aquesta competició de la igualtat [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –acabo, presidenta. I ho farem aplicant aquells valors, que li deia a l'inici, de l'esport, que són els valors republicans, de l'esforç, del treball, de la constància, de la superació, de la companyonia, de l'equip, del respecte també. I amb una lliçó de vida que a mi m'ha ensenyat sempre el patinatge, que és que quan caus t'has d'aixecar, i sempre t'has de sobreposar i tirar endavant. Les dones també hem patit molt en l'àmbit de l'esport, però som aquí per canviar-ho, som aquí per transformar també la realitat en aquest sentit. I emplacem el Govern a fer-ho i a liderar-ho. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula, ara, la consellera de la Presidència, la senyora Laura Vilagrà.
Gràcies, presidenta. Gràcies diputada. Bé, vostè coneix molt bé el món de l'esport; per tant, ho ha explicat molt bé. Les dones fa molt de temps que fem esport, que fem activitat física; fa molt de temps que competim i fa molt de temps que estem a l'elit i en l'àmbit directiu, però ara volem visualitzar molt més aquesta tasca, prestigiar-la i posar-la en valor al lloc on ens pertoca. Em deuen haver escoltat dir moltes vegades que aquesta serà la legislatura de l'esport femení, i no en tinc cap dubte, que serà així. No podem obviar que la presa de consciència que ha portat el feminisme a les nostres vides, a la societat en general, a la política i a tot arreu, també té un reflex en el món de l'esport i l'activitat física. Hem de garantir el dret de totes les persones a poder ser i a poder fer lliures de rols imposats i d'estereotips, lliures de violència, també a l'esport. Encara es mantenen molts estereotips socials tradicionals de la feminitat i de la masculinitat que sovint associen esport amb el masculí, i que, per tant, també associen l'esport –massa encara– amb homes o bé amb força física, amb resistència, amb velocitat o amb competència. I hem de prendre consciència que els estereotips de gènere dominants afecten no només la participació de les dones en l'àmbit esportiu, sinó també en la presa de decisions dins les organitzacions esportives. Segurament això que els diré els ressonarà: menysteniment de l'esport practicat per dones quan, per exemple, es va dir que Rafa Nadal va ser el primer tennista en guanyar més Grands Slams, quan, de fet, és el quart en aquests moments, perquè encara el superen la Margaret Court, la Serena Williams i la Steffi Graf. Per tant, encara té feina a fer. Manca de reconeixement en general, que comporta manca de finançament, manca d'esponsorització, per poder practicar esports. Bretxa salarial i –vostè ho apuntava– la lluita de moltes esportistes respecte de les seves seleccions, respecte d'equips masculins, per l'equiparació salarial –i algunes ho han aconseguit, en alguns estats. Segregació entre esports practicats per homes i esports practicats per dones. D'una banda, ens ve al cap potser el motociclisme, i, de l'altra, la natació sincronitzada. Temps dedicat a fer esport. I això és molt important, perquè els rols de gèneres tradicionals limiten les hores que les dones ens podem dedicar a activitats socials, activitats esportives, culturals o de lleure, perquè encara destinem moltes més hores a les cures, per exemple. Per no parlar de les dificultats de la conciliació de la vida professional esportiva amb la vida personal i de cures. I vostè en posava un exemple amb l'Ona Carbonell i com va viure, doncs, la maternitat en els Jocs Olímpics darrers. Manca de referents per a les nenes i noies; tot i que en això estem molt millor del que estàvem i vostè n'ha posat exemples excel·lentment. La discriminació en la vestimenta, que sexualitza les dones en el vòlei platja i en molts altres esports. I, per tant, aquí hi ha un treball intens i, de fet, des del Govern en som molt conscients, de la feina que cal fer en aquest sentit. La infrarepresentació de les dones en els òrgans directius –de clubs, federacions...–; també en òrgans de decisió de les institucions esportives a tots nivells –locals, nacionals, europeus i globals. Per tant, aquí també hi trobem sostres de vidre i terres enganxosos. En aquest sentit, dades de l'informe sobre les dones al poder i presa de decisions, elaborat per l'Institut Europeu per a la Igualtat de Gènere, ens mostren que, de mitjana, només un catorze per cent dels llocs de presa de decisió en confederacions continentals d'esports olímpics a Europa estan ocupats per dones. Poca, també, representació de les dones com a entrenadores, per exemple. Si ens basem en xifres de la pròpia Unió Europea en set estats, s'estima que només entre el vint i trenta per cent de totes les persones dedicades a l'entrenament esportiu a Europa són dones. I, probablement, aquestes entrenadores ho seran, en una proporció molt gran, en esports també participats de dones –dansa, gimnàstica, patinatge, esports eqüestres...–, i també, diguem-ne, en edat, amb noies adolescents o nenes, no tant a l'alt nivell d'elit. En aquest sentit, també la infrarepresentació de les dones en els mitjans de comunicació, ja sigui pel temps dedicat a explicar l'esport femení, ja sigui per les dones periodistes esportives que parlen d'esport. I aquí, la campanya On Són les Dones ha fet molt bona feina, i més que en farà. I fins i tot la cara més terrible del patriarcat i el masclisme, com és la impossibilitat de practicar esport de manera segura sense patir assetjament o abús sexual. I ho dic moltes vegades, volem deixar de parlar d'esport femení i posar-hi l'adjectiu al darrere, perquè això voldrà dir que estem equiparades. Però no és el cas. I, per tant, malauradament, encara n'hem de parlar. Posar al centre de les nostres actuacions les dones, i això vol dir visualitzar-les arreu. I per sort, i gràcies a la lluita de les dones en tots els àmbits, també en l'esportiu, podem començar a veure fruits. I així, referents de l'esport, com ens parlava, l'esport..., el futbol, per exemple, en aquest cas el futbol femení, o l'equip femení del Dakar d'enguany, o la lleidatana que segur que coneix, Àngela Mora, una persona amb síndrome de Down que va competir en igualtat de condicions en competicions mundials –per tant, també esport inclusiu fet per dones–, sempre lluitant contra tots els estigmes, contra totes les desigualtats. Però encara tenim molta feina per fer. El Govern tenim l'obligació, com vostè deia, de contribuir a aquesta transformació feminista, també des de l'àmbit d'esport. Parlar-ne, com estem fent avui. És evident que són passos importants. Prendre'n consciència; molt important. Però encara cal parlar-ne més, dedicar-hi més esforços, més recursos, canviar normatives i incentivar i empènyer els canvis. En els darrers anys, els esforços en la lluita per la visualització de les dones s'han vehiculat a través d'un programa de la pròpia Secretaria General de l'Esport, programa Dones i Esports, que ha servit per posar de manifest l'objectiu que les administracions públiques, institucions, societat civil, ens hem d'implicar molt més en l'àmbit de l'esport femení. En el full de ruta de la pròpia secretaria, cada cop hi ha més impactes parlant d'esport femení, o sent-hi. I, per tant, donar-hi suport. I aquí voldria destacar la feina de la secretària general, Anna Caula, que, evidentment, ho té molt present. S'han impulsat actuacions ja importants per aconseguir corregir aquests desequilibris, i li'n vull donar alguns exemples: el suport a la participació de l'esport femení català a nivell nacional o estatal, o a nivell internacional; el recolzament a l'organització de competicions esportives femenines de màxim nivell; el patrocini d'equips femenins en activitats molt masculinitzades, com el primer equip femení al Dakar 2022, un projecte que ajuda a generar referents femenins en el món del motor i, a més, és el primer equip de cotxes íntegrament femení i català; també el suport a l'equip Massi-Tactic de ciclisme femení, per la participació d'un equip femení a la màxima competició de ciclisme –en aquest sentit, també una fita molt important–; les visites i suport a entitats i activitats esportives que fomenten l'esport femení; l'assistència a competicions femenines; la visualització i reconeixement mitjançant recepcions, presentacions o gales, jornades de l'esport femení. Per tant, creiem que ja són molts els impactes, són moltes les actuacions que fem, però que encara, evidentment, hem de treballar-hi molt més. En quins àmbits? Doncs vostè n'ha apuntat alguns. En l'àmbit educatiu i de valors, impulsar activitats i competicions d'esport escolar, en aquest cas, per fomentar l'esport base a través dels consells esportius i el pla català de l'esport a l'escola, que, evidentment, fan una incidència important en el foment dels criteris coeducatius, de valors, d'inclusió, de cohesió social, de lluita contra les desigualtats, perquè és des de la base on canviarem les coses. Aquest és un aspecte fonamental, perquè el foment de l'esport de base –no només les competicions oficials– és el que ens farà promoure també l'esport femení. En àmbits socials o de salut, accions de sensibilització, jornades i activitats específiques de formació continuada en aquest sentit, per potenciar l'esport per a tothom i, evidentment, per potenciar l'esport en les dones i les nenes en diferents edats. I en àmbits formatius i d'ocupació, cursos de tècniques i tècnics de l'esport que incorporin ja crèdits, dins el currículum de gènere i esport, plantejats amb la perspectiva de gènere i conceptes de coeducació. I aquí m'agradaria posar l'exemple d'INEF Catalunya, en aquest cas muntanya, a la Seu d'Urgell, que està dirigit per una dona i que, de forma molt entusiasta, varen voler que tingués –i, de fet, ho té– una matrícula de dones majoritària respecte dels homes en esports de muntanya. Per tant, va ser una fita important i era un objectiu de la secretaria. Parlant de lideratge, gestió, direcció i planificació, s'han realitzat jornades, programa Dones i Esports, amb la participació de dones dirigents del món de l'esport, com jutgesses, àrbitres i entrenadores. També s'ha assessorat entitats en matèria d'igualtat i transversalitat de gènere, amb projectes i accions de formació esportiva i coeducació. I, en l'àmbit de la federació, hem potenciat aquells programes que, de fet, facin que hi hagi moltes més dones; per exemple, a l'handbol, al futbol, al bàsquet i a moltes altres federacions. Ens sembla que s'ha avançat, però que encara hem d'avançar més. I és per això que volem impulsar un congrés sobre dones i esport –i, per tant, avui ho anunciem– i que les conclusions del qual siguin un pla estratègic per a l'impuls de l'esport femení, que corregeixi, per tant, les desigualtats i, per tant, que hi puguem abocar més recursos, més pressupost, òbviament, perquè al final estem parlant de pressupost, i que més entitats se'n puguin beneficiar, amb aquesta visió de gènere. Per tant, incorporar la visió feminista en totes les línies de subvenció impulsades pel Consell Català de l'Esport –i això ja ho fem–; també, obrir noves línies de suport, equipaments i infraestructures amb aquesta visió de gènere. Ens sembla indispensable el pla d'impuls de l'esport femení, perquè Catalunya mantingui el seu lideratge com a país esportiu. Això passa, segur, perquè també ho liderem des del punt de vista de la incorporació de més dones i de més dones que practiquin l'esport a alt nivell i a tots nivells. Aquesta és la nostra prioritat i estem convençudes que aquesta competició la guanyarem. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Passem al desè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre les mesures per incorporar les dones vulnerables al mercat de treball, que presenta el Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar. [[Interpel·lació al Govern sobre les mesures per a incorporar les dones vulnerables al mercat de treball]] [[300-00128/13]] Té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora Gemma Lienas... [[Pausa.]] Doncs com que la diputada no hi és i em proposen de fer un canvi, fem ara l'onzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones i el combat contra la pressió estètica, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana i té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora Jenn Díaz. [[Pausa.]]
No, no. No puc canviar-ho, perquè tinc una reunió. És que ho sent molt, però em pensava que hi hauria rèplica.
Diputada, l'obligació dels diputats és ser al lloc quan els hi demanen, no si hi havia o no hi havia rèplica. Ara hem fet el canvi. [[Veus de fons.]] S'entén, però no és l'actitud. Endavant, senyora Lienas.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, consellera. Diputades, diputats, per a mi és una responsabilitat i un honor fer aquesta interpel·lació amb motiu del 8 de març, el Dia de les Dones. Tot i que he de dir que estaré feliç el dia que no calgui aquesta jornada reivindicativa, perquè voldrà dir que hem assolit els reptes de l'agenda feminista. I és que cal recordar-ho: el 8 de març no és un dia festiu, és un dia reivindicatiu. Del 8 de març tradicionalment se n'havia dit el Dia de la Dona Treballadora. Va néixer a la Segona Conferència Internacional de Dones Socialistes de Copenhaguen el 1910, quan la socialista Clara Zetkin en va proposar la celebració. I es va commemorar per primera vegada en alguns països europeus el 1911. És una jornada que reclama el dret de les dones a poder participar, juntament amb els homes, en l'àmbit laboral. Anys més tard, va perdre el qualificatiu referit al treball i va passar a dir-se simplement Dia de la Dona, perquè es va considerar que no només treballen les dones que estan en l'àmbit laboral remunerat, sinó també les dones que treballen a casa seva i s'ocupen de les feines de la cura. De manera que totes les dones tenen el mateix dret a commemorar un dia que permet reivindicar la lluita feminista, la lluita perquè les dones tinguin els mateixos drets que els homes. En segon lloc, és també per a mi un honor fer aquesta interpel·lació quan es compleixen quinze anys de la Ley orgánica 3/2007, de 22 de marzo, para la igualdad efectiva de mujeres y hombres, impulsada pel Govern socialista del president Zapatero. Aquesta llei diu al seu preàmbul que és necessària una acció normativa per combatre totes les manifestacions, encara subsistents, de discriminació directa o indirecta per raó de sexe i per promoure la igualtat real entre dones i homes, eliminant els obstacles i estereotips socials que impedeixen assolir-la. Les dones, moltes, sempre hem agraït al president Zapatero la seva implicació en la defensa dels drets de les dones. Aquesta llei era i continua sent molt necessària, perquè, malgrat que des d'aleshores hi ha hagut canvis, no s'ha assolit la igualtat efectiva entre dones i homes en cap àmbit, tampoc en el laboral. Aquesta llei es basa en una eina –la de la perspectiva feminista– que mesura la bretxa entre dones i homes, i permet, doncs, mirar de posar-hi remei. I ho dic ara i aquí no només per celebrar aquests quinze anys de la llei estatal, sinó perquè, atès que el seu departament, consellera, està duent a terme un estudi per modificar la llei catalana d'igualtat efectiva entre dones i homes, vull expressar la necessitat de mantenir les dones –les dones, la meitat de la població– com a subjecte de la llei. Sense això, no ens serà possible detectar els biaixos negatius que generen una discriminació de les dones respecte als homes. Posem per cas la bretxa salarial: aquesta bretxa indica que les dones guanyen un vint-i-tres per cent menys que els homes. Un altre cas, els contractes a temps parcial: també una de cada cinc dones ocupades a Catalunya té un contracte a temps parcial, mentre que només el 5,6 per cent dels homes el té. Aquesta eina que permet desagregar les dades per sexe és fonamental per poder conèixer la discriminació de les dones. Per tant, prescindir-ne seria tan greu com pretendre avaluar les necessitats d'infraestructures d'un poble o una ciutat sense tenir en compte les edats dels seus habitants. Deia abans que el 8 de març és un dia reivindicatiu tant amb relació a les feines productives com a les reproductives. I, amb tot, les feines de la cura no són una reivindicació de les dones, consellera, perquè des de sempre se n'han ocupat; el que volen les dones és que s'hi impliquin els homes i els governs amb polítiques integrals que les facilitin. Per això, jo, avui, consellera, vull fer èmfasi en la importància que el treball remunerat té per a les dones, ja que és amb el treball remunerat que es té independència econòmica, i sense la independència econòmica no es té cap altra independència. Les dades, ja ho hem vist, mostren com hi ha una bretxa enorme, que no aconseguim reduir, entre dones i homes al mercat de treball. Però avui vull posar el focus en la situació de les dones vulnerables, dones que, d'acord amb la definició de la Comissió Europea, han patit un procés mitjançant el qual han estat empeses fins als marges de la societat i no hi poden participar plenament, bé per la seva pobresa, bé per la manca de competència o d'oportunitats d'aprenentatge, o com a resultat de la discriminació. Són dones que tenen característiques personals i de procedència molt diverses que sovint interseccionen i se sumen. Són dones, per exemple, com les dones del nostre país que han patit violència masclista i que han de començar de zero al mercat laboral. O dones que encapçalen les llars monoparentals, perquè el 98,5 per cent de llars monoparentals que es troben en risc de pobresa estan encapçalades per dones. En canvi, d'homes n'hi ha molts menys; és a dir, que, pel total de dones que estan en aquesta situació –33.000–, només hi ha 509 homes. També hi trobem les dones de seixanta-cinc anys i més. Perquè l'edat està castigada, però molt més si es tracta de les dones: per cada 100 homes que es troben en aquesta situació per culpa de l'edat, hi ha 226 dones. També hi hem d'afegir les dones de trenta-cinc a seixanta-quatre anys que s'han dedicat en exclusiva a les tasques de la cura. En aquest grup hi ha gairebé 75.000 dones en risc de pobresa. Si ho comparem amb els homes, sap quants homes hi ha que s'hagin dedicat a la cura i estiguin en risc de pobresa? Cap. Les dades que donem són tretes del document Diagnosi de la feminització de la pobresa a Catalunya, de la Generalitat. I, naturalment, hi hem d'afegir les dones migrades sense formació, o també dones migrades amb formació, però que no han pogut homologar els títols i que s'han de reinventar. I també, encara, les dones provinents del tràfic de persones, dones que moltes vegades arrosseguen històries complicadíssimes i traumes profunds. O les dones en situació de prostitució, que també arrosseguen històries de vida molt dures. En qualsevol cas, l'apoderament d'aquestes dones és un factor clau a l'hora de lluitar contra la seva pobresa. I és que, a més dels perfils que hem anomenat de diferents tipus de dones, també hi ha un perfil comú que encaixa amb totes aquestes característiques que ara li diré: u, una baixa acreditació acadèmica; dos, una inexistent o no convalidada formació professional; tres, una experiència laboral nul·la o difícil de demostrar; quatre, un escàs domini de les llengües vehiculars; cinc, una manca d'habilitats socials per desenvolupar-se en el món de la feina remunerada, i sis, una baixa autoestima i, a més, moltes vegades un trauma molt important que porten a sobre. De manera que resulta imprescindible proporcionar-los eines per sortir de la situació en què es troben. Hem mirat i remirat no només els programes del SOC, sinó també molts d'altres, per veure si aquestes dones s'hi poden acollir, i hem comprovat que tot el que ofereixen els ens públics de la Generalitat està pensat per a dones que tenen un perfil que està una mica més enllà del que nosaltres plantegem aquí avui. Per exemple, hi ha solucions per a dones que tenen experiència laboral, però no tenen experiència acadèmica i poden autentificar la seva experiència laboral a la finestreta Acredita't, del Departament de Treball. O, per exemple, programes, com el programa 30 Plus, per a dones que tenen una certa formació. Però cap d'aquests programes està pensat per a aquestes dones que jo avui estic explicant aquí. I considerem inaudit, consellera, que no hi hagi cap programa pensat per a aquestes dones vulnerables. Com és que el seu departament, consellera, no té res previst per a aquestes dones? Són dones que, sense una ajuda decidida i, a més, una ajuda d'una certa durada –la necessiten d'una certa durada–, no podran sortir se'n i hauran de dependre sempre de les ajudes socials o d'un treball molt precari en l'economia submergida i, per tant, mantindran gairebé tota la seva vida la possibilitat de caure en la pobresa; no només elles, també les seves criatures. Per tant, voldríem saber, consellera, què farà el seu departament per organitzar l'apoderament, la formació prelaboral i també el coaching emocional –per allò que deia que tenen realment, moltes vegades, molts traumes– d'aquestes dones extremadament vulnerables? Creiem que aquesta és una responsabilitat de govern, i més concretament del seu departament, i que no pot recaure només en les entitats sense ànim de lucre, com hi recau ara, i que, per cert, són entitats que es queixen molt de no tenir ajudes, pràcticament –tenir-ne molt poques–, per part de l'Administració. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula ara el conseller d'Empresa i Treball, senyor Roger Torrent.
Gràcies, presidenta. Li deia a la diputada que s'ha dirigit a la consellera Verge, però estava previst que respongués jo. És igual, eh? En tot cas, òbviament, amb el Departament d'Igualtat i Feminismes treballem molts aspectes; un és, òbviament, la bretxa de gènere en l'àmbit del món laboral –de fet, fa pocs dies presentàvem l'estudi respecte a aquesta bretxa–, i, per tant, hi ha un treball conjunt, com no pot ser d'altra manera, entre el departament que lidera la consellera Verge i el Departament d'Empresa i Treball. De fet, la perspectiva d'igualtat i feminismes ha d'impregnar i impregna, de fet, el conjunt del Govern d'una manera transversal; per tant, totes les polítiques que en aquest sentit fem el conjunt dels departaments del Govern responen també a la inspiració i a la col·laboració per part del Departament d'Igualtat i Feminismes. Per tant, respondré jo, però, en qualsevol cas, insisteixo en la idea: aquests..., en fi, les mesures que avui anirem desgranant i anirem posant sobre la taula estan inspirades pel conjunt dels departaments. Diputada, vostè al principi ha fet un repàs històric de com hem arribat fins aquí i què reivindica el 8 de març. Efectivament, avui és 9 de març; per tant, encara, d'alguna manera, ressona, no?, la jornada d'ahir, que efectivament no és una jornada festiva, és una jornada de lluita. I una de les lluites, una de les reivindicacions és que cada dia sigui 8 de març, eh?, no només el propi dia, sinó que la resta de dies de l'any sigui 8 de març. Per tant, està bé que en parlem avui aquí, a propòsit del Dia de la Dona d'ahir, però, en tot cas, evidentment és una qüestió que hauríem de poder traslladar i que hauríem de poder debatre de manera més recurrent al Parlament de Catalunya. Deia el president, aquest matí, que el patriarcat és una construcció social. Evidentment és una construcció social que impregna tots els aspectes de les nostres vides, tots els elements, diguéssim, de la nostra quotidianitat, particularment també el món laboral. I com a construcció social, com també deia el president aquest matí, òbviament, des de la política hi podem intervenir i hi hem d'intervenir: hem de canviar la realitat que hem heretat per deixar-la millor als que ens succeiran. I, per tant, el nostre paper aquí a les institucions, el nostre pas per aquí al Parlament de Catalunya, al Govern de la Generalitat, en qualsevol àmbit de decisió, és justament rebel·lar-nos contra la realitat i procurar canviar-la. Precisament per això, en aquests moments de grans canvis, de grans modificacions de paradigma gairebé tectòniques, el president Aragonès ens ha encarregat aquestes quatre grans transformacions al conjunt del Govern, una de les quals, òbviament, és la transformació feminista, que en el cas del Departament d'Empresa i Treball es vincula molt directament amb l'àmbit del món laboral. I, en aquest sentit, jo voldria fer un repàs de quines són les eines que tenim avui, quins són els elements, els instruments, des d'un punt de vista legal, dels quals disposem per poder actuar. Vostè en la seva intervenció, diputada, posava en valor l'aprovació de la Llei 3/2007, d'igualtat de tracte, la llei pel dret a la igualtat de tracte..., igualtat efectiva –perdó– entre homes i dones. En tot cas, jo també em vull referir a la llei d'igualtat efectiva entre homes i dones, però la que va aprovar el Parlament de Catalunya el 2015. Crec que és oportú recordar que precisament el Tribunal Constitucional va retallar fins a sis punts bàsics d'aquella llei, que són els que precisament toquen aspectes del món laboral. El Tribunal Constitucional va anul·lar sis articles, entre els quals el de la prevenció de l'assetjament sexual, els plans d'igualtat en les empreses, el que creava la responsable sindical d'igualtat, el que estipulava la presència de dones i homes en la negociació col·lectiva en igualtat de condicions, la incorporació de la perspectiva de gènere en els expedients de regulació d'ocupació i la prevenció de riscos laborals a les empreses amb una mirada de gènere. Per tant, el Tribunal Constitucional es va carregar, va aniquilar sis articles que avui constituirien una base legislativa i unes eines fonamentals per lluitar pels objectius que vostè ha plantejat en aquesta interpel·lació. Dit d'una altra manera, el Tribunal Constitucional no vol que aquest Parlament legisli sobre aquestes coses. A vostè, diputada, per exemple, doncs, el Tribunal Constitucional li està dient que no pot legislar sobre aquests aspectes que vam introduir en aquell moment a la llei i que són absolutament imprescindibles. Aquest és el marc en el que juguem, aquestes són les regles del joc, malauradament; però, en tot cas, amb les eines que tenim, òbviament, fem política per transformar la realitat, com deia al principi. I des del punt de vista del món del treball, del món laboral, és bo que fem una anàlisi del punt de partida, com fèiem l'altre dia amb la consellera Verge, fonamentalment per veure quin és el punt de partida i, sobretot, cap a on ens hem de dirigir. Doncs bé, hem tancat l'any 2021 amb rècords absoluts d'activitat i d'ocupació en general, també pel que fa a les dones i, tanmateix, però, les dades són sensiblement inferiors a les dels homes. En un context favorable, vam tancar el 2021 amb dades bones, però les diferències encara persisteixen. De fet, l'atur femení també es manté, es continua mantenint per sobre del masculí, igual que en l'àmbit de l'atur de llarga durada, com vostè també comentava. De fet, més encara, més que això, diguéssim, eh?: el percentatge de treballadores temporals sobre el total d'assalariades era del 22,6 per cent per un 17,7 per cent dels homes, i l'ocupació a temps parcial –vostè també s'hi ha referit– representa en els homes aquest 5,6 per cent que matisava i en les dones el 19,1 per cent. I en aquest escenari de desigualtats, també hi han desigualtats en l'àmbit salarial, també existeix la bretxa salarial. De fet, el salari mitjà de les dones va augmentar més del doble que el dels homes, situant-se en aquests moments al 20,6 per cent la bretxa salarial, quan el 2014 era del 26 per cent –26 per cent el 2014, 20,6 per cent el 2021. Per tant, hem millorat, hem avançat en aquest sentit, però encara ens queda molt per fer. De fet, la diferència de sous entre un salari mitjà femení i un de masculí és de sis mil euros l'any a favor del salari mitjà masculí. I aquesta és una realitat que no podem acceptar per injusta, òbviament, però també per ineficient des d'un punt de vista de la productivitat del país. Per tant, hi hem d'actuar, efectivament; amb les eines que tenim, dèiem abans, però hi hem d'actuar. Bé, una de les eines és la Inspecció de Treball; una inspecció que el 2021 va incrementar en un 46 per cent el nombre d'actuacions i en un 48 per cent el dels requeriments i en un 282 per cent el nombre d'infraccions proposades en matèria de discriminació per raó de sexe: discriminació salarial per raó de sexe, assetjament sexual, incompliment del protocol per assetjament sexual, compliment dels plans..., incompliment, en aquest cas, dels plans d'igualtat, assetjament discriminatori per raó de sexe, drets en la conciliació familiar i laboral i discriminació en l'accés a l'ocupació per raó de sexe. De tota aquesta feina, se n'han derivat 170 actuacions que corresponien a la discriminació per raó de sexe, i 244 a la vigilància i control dels plans d'igualtat. De totes aquestes actuacions, se n'han derivat 136 propostes de sancions, entre les quals, per exemple, una de fins a 91.000 euros a una empresa, en detectar tres infraccions en matèria d'igualtat. I, de fet, aquesta és la proposta de sanció més important que s'ha plantejat mai per qualsevol discriminació salarial. Per tant, la Inspecció de Treball actua i continuarà actuant, malgrat que continuem reclamant més efectius, precisament per poder fer coses com aquestes; i, per tant, fer les inspeccions en les empreses com pertoca, també en matèria d'igualtat. Però aquest no és l'únic instrument del qual disposem. En aquests moments estem desplegant el pla de xoc de polítiques actives d'ocupació; el més important de la història, diguéssim, pel que fa a l'import total: 917 milions d'euros desplegats en diferents polítiques actives d'ocupació, en diferents programes, que van sobretot dirigits a tres segments de la població. D'una banda, als joves, atacar l'atur juvenil; de l'altra, als aturats majors de quaranta-cinc anys i de llarga durada, i també al col·lectiu de dones. I d'aquest pla de xoc de polítiques actives d'ocupació de 917 milions d'euros en despengen, es desenvolupen una sèrie de programes que van dirigits particularment, com dèiem, a les dones, també, i sobretot a les dones vulnerables. De fet, després m'agradarà fer algun llistat molt ràpid d'alguns dels programes que vostè, quan ha fet la mirada i quan feia aquí tota l'enumeració de programes que formen part d'aquest pla de xoc, o no s'ho ha mirat bé o els ha obviat, diguéssim, eh?, però no ha citat alguns dels programes que justament van en la direcció del que vostè reclama avui amb aquesta interpel·lació. Podem fer més? Òbviament, podem fer més. Hem de fer més? També hem de fer més. I, en aquest sentit, òbviament, segur que en l'àmbit del Parlament de Catalunya tindrem l'oportunitat de col·laborar i de treballar conjuntament. Ara bé, hi han programes dirigits específicament al que vostè reclamava, que després –ara no tinc temps, després– li voldré desgranar per demostrar que, dintre del pla de xoc, també aquest és un àmbit prioritari, si no és el més prioritari. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Té la paraula, per fer la rèplica, la diputada senyora Gemma Lienas.
Gràcies, presidenta. Conseller, no he acabat d'entendre..., no sabia que em contestaria vostè, però tampoc he acabat d'entendre per què. Perquè jo, des del primer dia, li vaig dir a la consellera Tània Verge que trobava que l'organització del seu departament és una organització molt patriarcal i molt antiga, perquè, és clar, contempla les cures i contempla els usos del temps, és a dir, la conciliació, però no contempla el treball remunerat. Clar, jo, avui, que portava unes dones amb unes condicions molt específiques, creia que sí, que eren competència del Departament d'Igualtat i Feminismes, que són aquestes dones tan vulnerables. De tota manera, jo m'he referit a dues lleis. Vostè diu que m'he referit només a la llei estatal; no, m'he referit a les dues. A la llei estatal m'hi he referit perquè fa quinze anys i, per tant, és una commemoració; quinze anys són molts anys, malgrat que no ho hem aconseguit tot, això és evident. I també m'he referit a la catalana. Però m'he referit a la catalana, perquè penso que és una llei que encara s'ha de desplegar, és una llei més de desitjos que no pas de drets i d'obligacions, i, per tant, considero que és una llei que s'ha de desplegar. Estic segura que molta gent ho veu com jo, que ho veu com nosaltres, com el nostre grup. I, per tant, més que modificar-la, modificant-ne el subjecte –que és el que jo vaig interpretar l'altre dia, pel resum que ens en va donar l'agència que se n'està encarregant, i que a mi em sembla molt perillós modificar-ne el subjecte–, jo crec que lo que sí que s'hauria de fer és fer més reglaments, desenvolupar-la, fer més inspeccions, fer més sancions, etcètera. Per tant, jo hi insisteixo: he parlat de les dues lleis i totes dues em semblen molt importants. Pel que fa al Tribunal Constitucional, miri, jo no sé exactament quins articles es va carregar, perquè no hi era i no ho he estudiat, però sí que li puc dir que estic segura que jo tot el que he proposat per a aquestes dones vulnerables no són coses que pugui carregar-se el Tribunal Constitucional, n'estic convençuda. Perquè, a més, gairebé –gairebé– estan al marge de lo que és el treball, l'ocupació. Per altra banda, les dades que vostè posa diu que no són dades tan dolentes. És clar, si es mira les dades de treball potser no ho són, però si es mira les dades de pobresa li asseguro que han empitjorat moltíssim; és a dir, que tenim moltes dones que han caigut en la pobresa, moltes criatures que hi han caigut i moltes dones migrades. Per altra banda, vostè m'ha parlat de plans d'igualtat, de protocols contra l'assetjament, de convenis col·lectius... Jo no li he parlat de tot això, perquè aquestes dones estan molt lluny de tot això, però molt lluny, si és que no estan ni en empreses aquestes dones. Però si vol que parlem de plans d'igualtat li diré que només un cinc per cent d'empreses els ha registrat, i no crec que vostè hagi imposat sancions a totes les altres –noranta-cinc per cent– que no n'han presentat. Per altra banda, protocols contra l'assetjament: com que no s'han de registrar, no sabem quantes empreses els han registrat o no. I, a més a més, les treballadores diuen moltes vegades que no saben a qui s'han de dirigir. Convenis col·lectius: me'ls he estat mirant –no tots, però me n'he estat mirant uns quants– i no n'hi ha cap que estigui fet amb perspectiva feminista; és a dir, que tots tenen una mirada androcèntrica absoluta. Del que jo li he parlat vostè no me n'ha parlat. Diu que sí, que tenen programes. Bé, jo, per exemple..., he mirat altres programes, a part del SOC, eh?, i no n'he trobat cap que realment baixés al nivell, que és molt baix, d'aquestes dones vulnerables –no n'he trobat cap. Aquest matí m'he estat mirant els que ha citat el president, que ha citat el TempsxCures i l'ADA. Però el TempsxCures és un programa per ajudar en la conciliació; que em sembla estupend, em sembla molt bé que les dones i els homes disposin de serveis de cangurs per poder treballar, però no és el problema que jo li estic plantejant. I el programa ADA me l'he estat mirant amb molt detall, perquè és una de les coses que penso que falta –a aquestes dones els hi falta–: formació digital. Però és que la formació digital que proposen al programa ADA, fins i tot la bàsica, està per damunt dels coneixements d'aquestes dones. És a dir, que aquestes dones el que necessiten és saber com moure un ratolí, com funcionen les tecles, etcètera. Per tant, no té res a veure amb el que vostès han plantejat. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta, de nou. Efectivament, precisament una de les qüestions que impregna la nostra agenda política no és només donar resposta a les necessitats imperioses derivades de la situació de covid i de com això ha afectat bona part de la població, especialment la més vulnerable, sinó donar resposta a això, afegida a la resposta a aquelles cicatrius que la crisi del 2008 i la manera com s'hi va respondre van generar. És a dir, les cicatrius..., en la resposta que, per exemple, entre d'altres, el Govern de Rodríguez Zapatero va donar a la crisi del 2008 i que ha generat unes cicatrius, bona part de les quals encara no hem pogut tancar del tot. De fet, se sumen a les que aquesta crisi –que, per sort, té un paradigma de resposta diferent–..., hem de respondre en aquest moment. Diputada, vostè... Jo li he parlat precisament del Tribunal Constitucional no perquè a mi m'interessi parlar de tribunals, no perquè a mi m'interessi parlar de les sentències que pugui produir un tribunal com el Tribunal Constitucional, absolutament polititzat i amb una mirada absolutament esbiaixada, quan hauria de fer d'àrbitre. L'hi deia per posar com a exemple elements concrets que són eines a disposició no només del Govern de la Generalitat de Catalunya, sinó del conjunt del Parlament, per poder actuar amb realitats com les que vostè descrivia aquí; és a dir, elements concrets que ajuden a donar resposta a problemes específics de la societat catalana. Fixi's, si no, que vostè, precisament quan parlava dels convenis col·lectius, diu: «Me n'he mirat uns quants i no hi ha mai perspectiva de gènere. I jo li recordava que un dels elements que es va carregar el Tribunal Constitucional de la llei d'igualtat efectiva entre dones i homes és la presència, l'obligatorietat de presència de dones en la negociació col·lectiva; per tant, de treballadores que poguessin aplicar aquesta mirada de gènere, que no és exclusiva de les dones, certament, però la presència de dones en l'àmbit de la negociació col·lectiva és imprescindible, per evitar el que vostè denunciava. I resulta que el Tribunal Constitucional, entre altres coses, s'ho va carregar amb la seva sentència. En tot cas, és veritat que hi ha instruments que van més enllà dels legislatius. I, efectivament, en l'àmbit de l'executiu tenim moltes coses a fer i les estem fent amb aquests programes, amb aquest desplegament del pla de xoc de polítiques actives d'ocupació, que, com li deia, són 917 milions d'euros, unes xifres a les quals mai abans havíem arribat. Entre els programes, hi ha el programa específic, el programa pilot d'atenció integral a demandants d'ocupació en situació de violència masclista. Un programa que vostè deia que trobava a faltar i que tenim, amb una prova pilot, dotat amb 350.000 euros i, per tant, un punt de partida interessant, creiem nosaltres, precisament per incorporar això en l'àmbit, en el catàleg de polítiques actives d'ocupació. Però no només això, sinó que, dintre de la xarxa del SOC, com a mínim hi ha dues persones professionals especialitzades en fer atenció a dones en situació de violència masclista a totes les oficines del SOC –com a mínim, dues persones. Per tant, no només són recursos en programes concrets, sinó que hi ha xarxa estructural des d'aquest punt de vista. Però també podria parlar del programa de foment de l'ocupació i de treball i de formació en línia, que es diu DONA i en el qual destinem 20 milions d'euros per al 2022, que finança contractacions de dotze mesos amb formació professionalitzadora –també ho reclamava– i actuacions d'acompanyament, com vostè també s'ha encarregat de posar sobre la taula quan ha sortit al faristol. O el programa de suport a les dones en l'àmbit rural i urbà, en el qual destinem 7,8 milions d'euros. O el programa per a la realització d'accions formatives per a l'adquisició i millora de competències digitals per a l'ocupació, com deia vostè, 15 milions d'euros. Gens menyspreable, l'esforç que estem fent en aquest sentit. I a aquests programes cal afegir-hi el pla de transversalitat de gènere a les polítiques d'ocupació i la implementació del pla d'igualtat en l'àmbit del SOC. En total, 43 milions d'euros destinats a programes específics, als quals cal sumar tots els altres programes que no són específics, dirigits a la població femenina, però que també tenen aquesta mirada i sobretot tenen aquesta prioritat, amb programes com el Més Talent CAT, amb 15 milions d'euros; els programes de desenvolupament econòmic i local, 23 milions d'euros; la formació professional per a l'ocupació, 54 milions d'euros; Diversitat i Empresa, precisament dirigit a col·lectius vulnerables, amb 16 milions d'euros –aquest se l'ha deixat quan ho comentava–, o l'Acompanya, adreçat a persones amb discapacitat, sobretot dones amb discapacitat, 12 milions d'euros. En definitiva, diputada, estem actuant, estem desplegant aquest pla de xoc; ho fem de manera coordinada amb el Departament d'Igualtat i Feminismes. Quan fa aquesta diferenciació sobre la consellera o el conseller d'Empresa i Treball..., no s'amoïni, estem treballant colze a colze. De fet, la funció fonamental també del Departament d'Igualtat i Feminismes és, com deia abans, la transversalitat al conjunt del Govern i que impregni totes les polítiques que fem, que van dirigides, entre d'altres, a la transformació feminista que ens ha encarregat el president Aragonès i que estem disposats a executar des del Govern, amb les eines, malauradament, de les que disposem, que no són totes les que voldríem. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I ara sí, passem a l'onzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones i el combat contra la pressió estètica, que ha presentat el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana. [[Interpel·lació al Govern sobre el Dia Internacional de les Dones i el combat contra la pressió estètica]] [[300-00131/13]] Té la paraula –i li agraeixo la predisposició abans a cobrir el buit de la diputada– la senyora Jenn Díaz. Gràcies.
Gràcies, presidenta. Bona tarda a tothom. Bé, la nostra interpel·lació parlarà sobre pressió estètica, que és un tema que ahir van posar sobre la taula des del Departament d'Igualtat i Feminismes i que avui també, no?, l'endemà del 8-M, doncs, torna a sortir. I jo voldria recordar que fa uns dies, a Els matins, amb la Lídia Heredia va sortir l'Anna Freixas i va dir una cosa molt senzilla, que és que no podem viure noranta anys enfadades amb el nostre cos. I Emma Thompson, només uns dies abans, a la Berlinale també va dir: «Ens han rentat el cervell perquè odiem els nostres cossos. I dècades anteriors Adrienne Rich deia: «Estic preguntant si la dona podrà començar, d'una vegada per sempre, a pensar amb el seu cos. No conec a cap dona per a qui el seu cos no sigui un problema fonamental. El temor i l'odi als nostres cossos moltes vegades ens han espatllat el cervell. Algunes de les dones més intel·ligents de la nostra època tracten encara de pensar des de fora dels seus cossos femenins. Començo amb aquestes tres cites perquè són tres dones, en diferents moments de la seva vida, posant sobre la taula el mateix tema, que ara en diem «pressió estètica, però que sempre ha estat, doncs, aquesta eina de pressió, de control social sobre els cossos de les dones, de totes les dones, perquè la relació que tenim les dones amb els nostres cossos, l'autopercepció que tenim dels nostres cossos, és, com deia, només una eina de control. I així en parlava aquest matí la consellera, ahir també a la roda de premsa. I, per tant, no oblidem, doncs, que també el cos de la dona ha estat sempre un lloc de conflicte. I ho veiem en les guerres aquests dies, que en tornem a parlar probablement perquè la tenim més a prop, però no oblidem totes les guerres que hi ha actives ara mateix al món, i que aquestes guerres tenen també en el cos de la dona un espai de conflicte. Cada vegada que fem manifestos, cada vegada que ens hem de posar d'acord, acabem posant sobre la taula que el cos de la dona no és mai un espai neutre i, per tant, davant d'aquestes situacions, davant d'un conflicte bèl·lic, el cos de la dona és també una prolongació d'aquest conflicte. Què és el que fan les dones arreu del món? Doncs busquen estratègies, fan xarxes, fan comunitat. El que en diem probablement aquí «sororitat és una cosa que ha existit tota la vida, que és que davant d'un sistema, davant d'unes administracions, d'unes institucions, d'una societat que no dona a l'abast amb totes les violències que genera, les dones s'organitzen. I, per tant, veiem dones que han de construir xarxes per no ser violades quan van a buscar aigua, o que quan van a buscar aigua i han de deixar les seves filles a casa no les volen deixar soles i han de fer torns i han de fer guàrdies per no deixar les seves filles soles a casa. I ho veiem, com deia, durant les guerres, perquè la violència sexual és una eina més de l'enemic, un espai més per vulnerar els seus estats. Parlem també de mutilacions o parlem també de l'explotació sexual. No parlem de prostitució o de dones prostituïdes, sinó contextos de prostitució i també de treball sexual. Però, en definitiva, sempre són eines de control sobre els nostres cossos. Però si ens acostem una miqueta més a la nostra realitat, ho veiem en la nostra adolescència quan comencem a entendre que el desig patriarcal, la mirada del desig patriarcal sobre els nostres cossos condicionarà la nostra manera de relacionar-nos amb el nostre entorn, amb la nostra família, amb els nostres companys i amb tot el nostre entorn. També ha sortit abans que els referents que tenim a la televisió, al cinema, a la publicitat, tot aquest bombardeig d'imatges que ens dibuixen aquesta dona que és inassumible..., perquè, com deia, aquests referents que veiem contínuament a la televisió, a la publicitat especialment, al cinema, acaben perjudicant l'autopercepció que tenim sobre els nostres cossos. Però l'Emma Thompson ho deia, i jo ara parlo de la televisió, parlo del cinema, parlo de la publicitat, però tenim l'enemic número u de totes nosaltres, que és el mirall, que és aquell mirall que ens ha posat la societat al davant, que ens distorsiona, que ens fa mirar-nos d'aquesta manera, amb aquesta falta d'autoestima i amb aquesta incomoditat dintre del nostre propi cos. Com deia, el patriarcat ha dibuixat una dona, el cos d'una dona, i les que no hi caben no existeixen. Però és que les que hi caben també se sentiran amb una certa incomoditat. I aquí ve la perversió: que no importa si entres o no en aquest dibuix que el patriarcat ha volgut per al cos de la dona, sempre trobarem un cànon de bellesa més elevat, més inassumible, que acabarà transformant la nostra percepció del nostre cos. Però la pandèmia, que potser ens pot fer semblar que com que quedàvem a casa i estàvem físicament menys exposades potser ens feia sentir una miqueta millor, resulta que també ha modificat l'autopercepció del nostre cos perquè estàvem tancades a casa, perquè potser vam guanyar pes perquè no podíem sortir, perquè quan sortíem teníem aquella síndrome de la caverna que, de cop, ens havíem estalviat la mirada aliena i, de cop, quan sortíem, un altre cop rebíem aquesta pressió estètica. Però és que, a més a més, l'altre dia podíem veure com en un reportatge..., a la televisió pública ens explicaven que ara resulta que els adolescents no es volen treure la mascareta perquè se senten protegits. Quin sistema estem creant, que ens posen una mascareta a la cara i després no ens la volem treure perquè ens sentim massa exposats? Per no parlar de les talles, per no parlar dels trastorns de conducta alimentària, per no parlar del desig heteropatriarcal, de la vergonya, de l'autoestima, de l'autoodi... La setmana passada parlàvem, també, que era el Dia contra l'Obesitat, i les activistes el que ens demanaven és que no fos un dia contra l'obesitat, sinó contra la «gordofòbia, perquè, de fet, el problema no són els nostres cossos, sinó la mirada de qui ens vol veure dintre d'uns cànons o fora d'aquests cànons. També Emma Thompson parlava d'aquesta incomoditat de les dones que es miren en el mirall i no s'acaben de trobar còmodes amb aquesta imatge crua del mirall, com deia. En el seu cas, és actriu. Sabem que les actrius tenen aquesta pressió estètica multiplicada per molts factors, i un d'ells és també la vellesa amb ve baixa, i que, per tant, també a mesura que anem creixent, a mesura que ens anem fent grans, aquesta pressió estètica pren altres formes, però aconsegueix un altre cop vulnerar-nos i modificar la nostra autopercepció del nostre cos. I, com sempre, parlem de referents. En realitat el que estem dient no és tant que aquest dibuix es modifiqui i en sigui un altre, sinó que no hi hagi cap dibuix, que tots els cossos són vàlids, que no necessitem la validació dels altres per començar a estimar el nostre cos, i, per tant, d'implicar-hi tota la societat. Perquè aquesta violència, que és sistèmica, que és social, que l'hem generat entre tots nosaltres –i crec que no en puc excloure ningú, ni homes ni dones–..., crec que aquesta manera de violentar els nostres cossos i la mirada externa dels nostres cossos..., el que no pot ser és que sigui una violència que generem entre totes, però que després els estiguem demanant individualment a totes les dones que busquin la seva manera d'enfrontar-s'hi, de reparar-se i de trobar el seu camí. Els estem demanant individualment a totes aquestes dones que hi posin remei i, per tant, amb totes les desigualtats que això comporta, que resolguin una violència que hem generat entre tots. Per tant, precisament perquè les violències masclistes..., i així ho diu la llei catalana, la llei que vam reformar la passada legislatura, que la violència masclista té múltiples formes i múltiples àmbits, un d'ells és la pressió estètica. I, per tant, com que no podem fer que les dones haguem de ser aquest Tres voltes rebel històric, no?, que, a més a més, a aquestes tres voltes cada vegada s'hi van sumant més voltes, doncs, el que necessitem són referents. He començat i acabaré amb Adrienne Rich, que parlava de pensar amb el cos, de parlar-nos bé, de parlar bé amb el nostre cos, de no contribuir-hi ni amb el nostre ni amb el propi ni amb l'aliè. I, per tant, com deia l'Anna Freixas..., deia: «No podem passar-nos noranta anys enfadades amb el nostre cos. Jo el que els hi demano és que no passin ni un segon enfadades amb el seu cos. I, per tant, li voldríem demanar, consellera, en aquest sentit, precisament perquè és una violència generada en el conjunt de la societat, la Generalitat se n'ha de fer còmplice, no?, també de la reparació i de la seva restitució. I, per tant, quines són les mesures que preveuen des del Departament d'Igualtat i Feminismes per poder pal·liar la pressió estètica? I si ens pogués explicar les mesures que ahir van anunciar en roda de premsa. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula la senyora Tània Verge, consellera d'Igualtat i Feminismes.
Bona tarda. Gràcies, presidenta. Diputada, fa uns dies vam llançar la campanya institucional del 8 de març centrada en la necessitat d'avançar cap a una normalitat feminista. Una campanya que vol trencar el miratge de la igualtat i conscienciar el conjunt de la societat de totes aquelles discriminacions i desigualtats que les dones encara patim i que no haurien de ser normals. I ahir aprovàvem un acord de govern que va en aquesta direcció. Un acord de govern per posar en marxa l'elaboració del pla d'acció per combatre la pressió estètica i creàvem també la comissió interdepartamental que l'ha d'impulsar i fer-ne el seguiment. I és que la normalitat patriarcal que denuncia aquesta campanya i que volem transformar inclou, precisament, aquest fet que vostè comentava, que destacava, que és que a les dones se'ns jutgi constantment per la nostra aparença física. I que no és només una qüestió de pes. I si és el pes, és per massa: massa grasses, massa primes. Però són múltiples les imperfeccions, no?, que aquest model ideal sempre troba a les dones i al llarg de tot el nostre cicle vital: cel·lulitis, arrugues, cabells blancs, llavis poc molsuts, pits petits, pits caiguts, cul caigut. No l'encertarem mai. Aquest model perfecte ens tenalla tota la vida. I res d'això hauria de ser normal. Perquè no pot ser normal, com destacava també, que les dones visquem permanentment en la insatisfacció amb el nostre cos, que se'ns faci sentir angoixa si ens engreixem o si envellim, que deixem de fer esport perquè ens fa vergonya ensenyar el cos, o que deixem d'anar a la platja perquè ens fa vergonya ensenyar el cos. I ha de deixar de ser normal que el quaranta-set per cent de les nenes, de les noies d'entre dotze i setze anys es vulguin aprimar, i que el desig d'any nou d'una nena d'onze anys sigui aprimar-se. Noies de dotze a setze anys. Aquests són els resultats d'una enquesta de l'Associació contra l'Anorèxia i la Bulímia a Catalunya que es presentaven l'any passat. Evidentment, amb l'impacte que això pot tenir després amb els trastorns de conducta alimentària, que afecten el cinc per cent de les noies d'aquest país. I com es manifesta la pressió estètica? Doncs amb aquesta representació sistemàtica a la televisió, a les sèries, al cinema, a la publicitat, de cossos perfectes, joves, prims, en alguns casos fins i tot per sota dels nivells saludables, que crea aquest imaginari social on hi ha cossos fora de norma, que no són els desitjats, que no són als que hauríem d'aspirar. Pressió estètica és que a les botigues de roba sovint no trobem talles per sobre de la quaranta o de la quaranta-dos. I és una exclusió que impacta molt directament en la nostra autoestima, especialment de les dones més joves. O aquesta divergència de talles que fa que una M o una L no tinguin, no?, la mateixa mida en una botiga o en un altra, o en una marca i en un altra, i ens generi també aquesta sensació de «ens hem engreixat i tornem una altra vegada a tenir tot el cercle viciós complet. Les fotografies retocades, els photoshops de les xarxes socials que distorsionen la imatge de cossos reals i que els fan impossibles d'emular. S'ha parlat ja d'aquests equipaments esportius que sexualitzen i cosifiquen les dones. Però també les disfresses de les nenes: disfresses de bomberes, d'infermera, de pirata amb minifaldilles? Perdó? Alguna d'aquestes professions va algun cop a la feina amb faldilles? Escots, biquinis o banyadors amb sostenidors de talla de sis anys? Perdó? No és normal, res d'això no és normal. Tampoc aquesta operació biquini permanent a la que estem sotmeses les dones i que, com saben, està a punt de començar, no? Després de Setmana Santa, el rellotge s'activarà en mode operació bikini. O la pressió estètica de tenir quaranta anys, però que sembli que en tenim vint, perquè el patriarcat té aquest punt pedòfil, que sempre hem de semblar nenes. I si en tens seixanta, quaranta, no? Ens persegueix al llarg de tot el cicle vital. I, per això, com feia, diputada, l'emmarcament com a forma de violència, perquè té com a objectiu disciplinar-nos: què i com hem de menjar, com hem de vestir, com hem d'evitar que el nostre rostre mostri l'edat que tenim, no? I com totes les violències masclistes, la pressió estètica ha de ser assenyalada perquè pugui deixar de ser normalitzada. I també, com totes les violències masclistes, tampoc s'expressa de la mateixa manera, no afecta de la mateixa manera a totes les persones, a totes les dones especialment. La interacció del gènere amb el racisme fa que la pressió estètica adopti formes específiques en el cas de les dones racialitzades: des de l'exotització de la bellesa negra, gitana, o de les dones asiàtiques, a la pressió afegida d'adaptar-se a uns estàndards de bellesa pensats sempre des de i per a la blanquitud i l'occidentalitat. Pressió estètica que també reforça el capacitisme, enviant el missatge a les dones amb discapacitat que no encaixen amb el model de feminitat que imposa la societat patriarcal. O pressió estètica que agreuja també els estereotips associats a l'expressió de gènere i impacta en gran mesura en les persones trans. Per tots aquests motius, el pla d'acció per combatre la pressió estètica ha d'incloure mesures que van des de la sensibilització i la prevenció a les mesures de regulació normativa, de sanció, i també d'acompanyament i reparació al dany causat; mesures que han d'estar estructurades almenys en quatre grans eixos: d'una banda, allò que seria..., tot allò que seria publicitat, consum i alimentació; en segon lloc, xarxes socials; en tercer lloc, cultura i mitjans de comunicació, i en quart lloc, l'àmbit social, on incloem, entre d'altres, el món laboral i el de l'esport. I algunes de les mesures que s'han d'anar concretant en els propers mesos i que integraran aquest pla tenen a veure, doncs, amb la inclusió de continguts educatius sobre pressió estètica a les escoles i els instituts, per problematitzar sobre els seus efectes, per proporcionar eines als infants i adolescents perquè sàpiguen estimar el seu cos, perquè sàpiguen deixar de jutjar les persones en funció de la seva aparença física com la societat contínuament ens ensenya; una campanya de sensibilització també dissenyada per a xarxes socials, perquè la gent jove sàpiga identificar també aquest ús pervers dels filtres, o més aviat l'efecte pervers de la utilització dels filtres, que, com dèiem abans, no representa cossos reals; adopció d'acords sectorials amb el món de la publicitat i de la moda, perquè la representació dels cossos sigui més diversa, perquè necessitem que se'ns assemblin, perquè ens hi puguem identificar, per tenir diversitat de referents; impuls de canvis normatius a la legislació pròpia, ja sigui la llei d'igualtat afectiva de dones i homes –abans la diputada Lienas també en feia menció–..., un dels problemes d'aquesta llei és que no té marc sancionador, necessitem un règim sancionador a la llei 17/15 i clarament, doncs, incloure-hi la pressió estètica i que pugui recollir també l'àmbit de la publicitat. El Codi de consum, modificar-lo també perquè integri tots els àmbits de discriminació establerts a la llei d'igualtat de tracte i no discriminació, com és el cas de la discriminació per aspecte físic o la inclusió de l'abordatge de la pressió estètica i de les diverses formes de discriminació sexista al projecte de llei de l'audiovisual de Catalunya. Instem també el Govern espanyol. Aquí hi ha una part de competència que no sent Estat, no té Catalunya, que és obligar les persones que utilitzen les xarxes socials per fer negoci, influencers, a declarar, indicar si estan fent servir algun filtre en les seves fotografies o si les han editades, com han fet ja d'altres països com Noruega o el Regne Unit. I en paral·lel a l'elaboració d'aquest pla, que comptarà amb participació d'entitats, de persones expertes i dels mateixos sectors implicats, iniciem ja una sèrie d'actuacions. La primera, a petició del Departament d'Igualtat i Feminismes, l'Agència Catalana de Consum examinarà el compliment de la regulació europea de talles a les botigues de roba, perquè no ens trobem amb aquesta divergència entre la M, la L, la XL, no?, i que ens genera aquesta angoixa. Si posa el distintiu EUR i el símbol alfanumèric, o sigui, números o lletres, ha de ser equivalent, sigui la marca que sigui. I, en segon lloc, el Departament d'Igualtat i Feminismes iniciem una investigació contra una cadena multinacional de moda que només compta amb les talles més petites, la XS i la S, i ho fem per determinar la possible discriminació per aparença física en la que pot incórrer aquesta empresa a l'excloure talles mitjanes o grans, i aprofitant, no?, aquest supòsit de discriminació per aparença física que recollia la Llei 19/2020. Tots els cossos són vàlids, són diversos, són especials, són els nostres cossos, són els que tenim, no?, per caminar, per riure, per gaudir de la vida, i hem de trencar amb aquests models patriarcals que ens obliguen a passar per una escletxa tan prima, tan fina, on cap de nosaltres hi podria cabre ni per pes, ni per edat, ni per patrons de quins són els cossos més desitjats. I com diu el missatge central de la campanya institucional del 8-M, «allò que trobem normal ha de ser molt millor, i ho ha de ser ara. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I passem al dotzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre el retorn de les centrals hidroelèctriques al sistema públic, que ha presentat la Candidatura d'Unitat Popular - Un nou Cicle per Guanyar. [[Interpel·lació al Govern sobre el retorn de les centrals hidroelèctriques al sistema públic]] [[300-00132/13]] Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Dani Cornellà.
Molt bé; gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades, com saben, doncs, al març de l'any passat vam signar un acord de mínims per a la investidura de l'actual president, el senyor Pere Aragonès, que contemplava, entre d'altres, i com un dels seus elements destacats, la creació d'una energètica pública per recuperar el control públic de l'energia. Una energètica pública capaç d'incidir en totes les fases del sector elèctric, per poder definir i planificar el model de transició energètica que necessita aquest país. En el mateix acord es deia explícitament que es treballaria per a la recuperació de les hidroelèctriques amb concessions caducades i les que finalitzessin en els propers anys; un fet que, de fet, vam tornar a aprovar en aquest Ple, en aquest cas, doncs, via moció –va ser el 8 de juliol del 2021–, tot fent esment de nou que aquesta energètica pública gestionaria les centrals hidroelèctriques a les que estiguessin caducant les concessions. I des de llavors, que? Doncs hem fet..., hi han hagut declaracions, no? Declaracions com la del president Aragonès a la Cimera del Clima de Glasgow, on va anunciar que, al llarg dels propers mesos, es posaria en marxa l'energètica pública. O vostè mateixa, consellera Jordà, recordant que alhora volem que aquesta energètica entri en la gestió pública de les centrals hidroelèctriques de les quals en caduquin les concessions. Bé, i més enllà de declaracions, què ha passat? Per exemple, es van reunir..., el Govern es va reunir amb la gent de Sant Quirze de Besora per fer que la central de Can Trinxet fos la primera pedra de la recuperació d'aquestes infraestructures de producció elèctrica. I aquest, doncs, a nosaltres ens va semblar un bon inici. De fet, el que proposava i proposa el mateix poble, no?: una reversió a mans públiques, fruit d'una lluita popular que ve de lluny i on la gent, en aquest cas, també de la CUP, del municipi, hi han tingut un paper destacat. Però fins aquí. Perquè, més enllà d'això, no s'ha realitzat cap revisió sistematitzada de les concessions de les centrals hidroelèctriques al nostre país. I com saben, perquè és ben públic i s'ha publicat, moltes d'elles estan en frau de llei i tenen les concessions caducades. I el que avui els hi diem és que ja és hora dels fets i de deixar endarrere els discursos i les paraules. El que els hi demanem és una revisió sistemàtica de totes les concessions, amb un programa i un termini concret per executar-ho. I, un cop s'hagin trobat les que estan fora de termini, dictar les caducitats de manera immediata. I també, de manera inexcusable, passar aquestes centrals hidroelèctriques, que ara encara estan en mans privades, a mans públiques, perquè esdevinguin els pilars necessaris d'aquesta energètica pública que hem de construir. Com saben, al nostre país tenim 234 concessions hidroelèctriques, que generen aproximadament 273 megawatts de potència en conques internes, i aproximadament el noranta per cent tenen la concessió caducada, en municipis com la Vall Fosca o el mateix Sant Quirze de Besora, que porten anys lluitant perquè aquestes passin a mans públiques. I queden també dues conques més. La de l'Ebre, on la confederació es nega a declarar les caducitats que fa anys que alguns municipis demanen. És a dir, la lluita d'un David contra el Goliat que forma la CHE i els oligopolis que gestionen les centrals i el seu exèrcit d'advocats. Senyora consellera, com ja es va comprometre vostè públicament en la Comissió d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Acció Climàtica, posi a disposició dels municipis afectats els serveis jurídics de la Generalitat, per aconseguir que aquestes centrals passin al més aviat possible a mans públiques. I també, doncs, a la conca del Garona, que, malgrat no desembocar a l'Ebre, segueix sota, també, les mans de la mateixa CHE. I aquí també cal posar els serveis jurídics a treballar colze a colze amb el Conselh Generau d'Aran. Perquè, per nosaltres, aquesta lluita és una lluita que també va de sobiranies; en aquest cas, de l'energètica, i del dret que tenim com a país a gestionar un servei bàsic com aquest; de fet, a gestionar totes les centrals hidroelèctriques que estiguin dins d'aquest tros de Països Catalans que és el Principat de Catalunya. Senyora consellera, si de debò es creuen aquesta energètica pública, ens hem de posar a treballar des d'avui, començant per revisar i recuperar totes aquestes centrals hidroelèctriques, de manera urgent i sense cap tipus de demora, en uns moments de descontrol del mercat on, per exemple, la pagesia, el comerç, la petita i mitjana empresa, les famílies, veuen, dia rere dia, com els preus es disparen i ja no saben com pagar aquestes factures. En un moment així com el que ens estem trobant, i que no és nou, sinó que ve de fa mesos, es fa del tot necessària una intervenció de la Generalitat, accelerar la creació d'aquesta energètica pública, la recuperació de les centrals hidroelèctriques i, evidentment, la planificació i desenvolupament de les energies renovables sota control públic. La crisi energètica que patim no la podem continuar deixant en mans del mercat, l'especulació i la pujada de preus davant qualsevol factor de desestabilització a nivell internacional. Hem de fer tot el que estigui a les nostres mans per evitar els càntics de l'IBEX 35 i els seus governs titelles, que l'únic que ens saben dir és que «esto es el mercado, amigos, i contemplar des de la barrera institucional el patiment de tots aquests sectors, de les famílies, del comerç, de la pagesia i de les empreses. Hem de construir sobirania energètica. Hem de construir sobirania alimentària. I tot això, totes aquestes sobiranies, al final és aquesta construcció nacional que tant desitgem per al nostre futur. I que és evident, per aconseguir aquesta sobirania, aquesta independència, ens calen aquestes sobiranies, ens cal que tots aquests sectors estratègics estiguin controlats pel sector públic i, evidentment, al servei de la població, que al final són els qui estan patint les conseqüències de tot plegat, com sempre, una vegada més. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Té ara la paraula la consellera senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Senyor Cornellà, diputat Cornellà, deixi'm dir-li ja d'entrada que –de fet, ja ho sap– estem d'acord en tot –en tot–, amb matisos; en el fons de la qüestió, si més no. Senzillament perquè, en un context de canvi climàtic com en el que estem, hi ha dos vectors que per a nosaltres són extremadament imprescindibles, extremadament prioritaris. Un és el vector energia –n'hem estat parlant–, fonamentalment en la situació d'emergència climàtica, ho repeteixo. I l'altre és el vector aigua, extremadament important també, eh?, clau perquè és un vector limitant, en aquest cas, en la situació d'emergència climàtica; important per a tots els usos: per als usos d'abastament, evidentment; el desenvolupament econòmic i industrial; també ho és per a la nostra agricultura, cabdal; per als usos energètics; per als usos ambientals, que estan relacionats, evidentment, d'una manera o d'una altra, íntimament –deixeu-m'ho dir així, també– pel vector biodiversitat i, alhora, per la mitigació del canvi climàtic. Per tant, a partir d'aquesta certesa, d'aquests dos vectors, deixi'm dir-li que, efectivament, ens ha sentit parlar moltes vegades sobre el tema que ens ocupa avui, eh?, perquè és un tema cabdal, com deia, no només per a aquest departament, sinó també per al Govern. Ho hem dit públicament, ho ha dit també el president –vostè n'ha fet esment. De fet, molts d'aquests acords es recullen, tots, en el pla de govern –també n'ha fet esment. De fet, ens hem reunit amb aquells municipis –també n'ha fet esment– interessats; el de Sant Quirze, fa poc. També vam poder-ne parlar amb el seu grup parlamentari i representants municipals en una reunió amb l'Agència Catalana de l'Aigua. És a dir, més enllà d'aquella reunió que vostè apuntava de Sant Quirze, diguéssim que n'hi ha hagut unes quantes més i que vostè coneix perfectament. Per tant, primera cosa: declaracions, sí, però no només; feina també, i li asseguro que molta, i espero, quan acabem aquesta interpel·lació, que convingui amb mi que també s'està fent. La voluntat política també, però cal posar-hi un context i cal posar-hi xifres i dades per saber què tenim davant. En primer lloc, començaré explicant aquelles dades que ens permeten entendre quina és la situació de l'energia hidroelèctrica al nostre país. I, en segon lloc, si tinc temps, doncs, quin creiem que ha de ser el rol d'aquesta energia en el futur model energètic que estem construint al nostre país. Catalunya compta amb un consolidat sistema de generació d'energia hidroelèctrica i un sector, val a dir, també tecnològicament, en aquest sentit, madur. Ho és gràcies a diversos factors, eh?, com l'existència d'importants recursos hidrològics i una llarga tradició històrica, llarguíssima, en el desenvolupament d'aquests aprofitaments hidroelèctrics. Però també és cert que des dels grans desenvolupaments de l'energia hidràulica a principis i meitat del segle XX –és a dir, ja fa moltes dècades–, aquest tipus d'energia darrerament ha crescut de manera molt moderada, per no dir molt minsa. Així, en aquests darrers anys, el creixement s'ha centrat en les instal·lacions minihidràuliques de petita potència, de petites i mitjanes empreses. Al nostre país en aquest moment hi ha en servei 321 instal·lacions hidroelèctriques, amb una potència instal·lada d'uns 2.360 megawatts. Ara bé, cal diferenciar –i això és molt important– aquelles que són de conques internes –vostè n'ha fet esment–, és a dir, de competència evidentment de l'Agència Catalana de l'Aigua, i les que ho són de la Confederación Hidrográfica del Ebro, com també vostè ha comentat. Estem parlant, doncs, que en conques internes, el que ens afecta directament, comptem amb unes 230 centrals hidroelèctriques, amb unes 250 captacions –és evident que hi pot haver alguna central que tingui més d'una captació– 139 titulars, d'aquestes 230, i 272 megawatts de potència instal·lada. Pel que fa a les concessions d'aquestes 230, quinze d'aquestes –d'aquestes, quinze– caduquen en un període de deu anys, i en un període de vint anys en caduquen concretament dotze. La resta –la resta–, a priori, no caduquen fins l'any 2061. És cert també que el sector de la minihidràulica es troba molt atomitzat, al ser propietat, com dèiem abans, de molts petits empresaris i moltes pimes que tenen una o poques centrals. La major part d'aquestes instal·lacions –la major part– són de petita potència, 218 aproximadament tenen menys d'un megawatt i representen en conjunt només el tres per cent de la potència hidroelèctrica. D'altra banda, només vint-i-set instal·lacions representen el vuitanta per cent d'aquesta potència instal·lada. És important aquesta dada. Aquestes instal·lacions hidroelèctriques generen avui, en funció de la pluviometria de l'any evidentment, entre el cinquanta i el setanta per cent de la producció elèctrica renovable i entre el vuit i el tretze per cent de la producció elèctrica del total del nostre país. Una altra qüestió de la que val també la pena parlar amb relació precisament al segon vector que parlàvem, el vector aigua, amb el que hem començat, és el tema dels cabals ambientals, que vostè estarà completament d'acord amb mi amb el que diré ara. L'energia hidroelèctrica té la paradoxa també..., de fet, és una energia verda i neta, no?, però que pot deixar..., podria deixar trams de riu sense aigua si no fóssim capaços d'aplicar les mesures i el control adequat i pertinent. Per tant, la bona gestió és una peça clau en aquest sentit. Entre el 2018 i el 2020, hi ha l'obligatorietat, cosa que és de celebrar, de complir els cabals ambientals en un cent per cent dels rius de les nostres conques, de les conques internes. Des del departament també hem de buscar un equilibri, sens dubte, garantint els cabals ambientals, però treballant perquè les minicentrals puguin garantir el seu funcionament en un context de canvi climàtic i on cal potenciar evidentment les energies verdes. Per tant, a partir de totes aquestes consideracions que hem dit de manera molt ràpida –i que facilito els números, només faltaria, al grup parlamentari que ho necessiti, evidentment–, quin és el paper que com a govern creiem que l'energia hidroelèctrica, en aquest cas, ha de tenir en el futur model energètic del nostre país? Doncs mirin, l'energia hidroelèctrica juga un paper important; important en la producció d'energia elèctrica com a font renovable. Però de cara a futur, l'aportació més important de l'energia hidroelèctrica en la transició energètica no es troba tant en la seva producció, que ja hem dit quins són els números –també és important, eh?, però no es troba tant en la seva producció–, sinó en la capacitat de gestionar aquesta energia i donar flexibilitat al sistema elèctric. Així estimem, fa uns quants dies –gràcies a la presentació del Proencat, d'aquesta prospectiva energètica amb aquest horitzó 2050–, que justament el 2050, del que estem parlant avui només genera –només genera– o representa el sis per cent de la producció elèctrica renovable total –el sis per cent–; que és molt important, però és un sis per cent, no ho perdem de vista. És una xifra petita, però, ho repeteixo, important. Però la importància, si em permeten, rau en que les centrals hidroelèctriques –i aquí sí que és molt important– disposen d'embassaments, i, per tant, donen flexibilitat al sistema elèctric de les renovables. A més a més, l'energia hidroelèctrica, fins i tot la que no té embassament –fins i tot aquesta–, produeix també energia elèctrica amb uns perfils horaris molt diferents a la solar fotovoltaica, evidentment, i també a l'eòlica, com per exemple les nits sense vent; i això és extremadament important. I com saben, l'emmagatzematge d'energia elèctrica és un aspecte clau per gestionar el futur sistema elèctric renovable. Precisament, com deia, la Proencat, aquesta prospectiva, posa en valor aquesta capacitat d'emmagatzematge; és molt important. I, finalment, cal tenir present també que menys emmagatzematge suposa més necessitat de capacitat d'interconnexió amb els sistemes energètics veïns; és a dir, dit d'una altra manera, menys línies elèctriques. I això també deu convenir a mi que és molt important. Conclusió: estem treballant en l'energètica pública; ho estem fent de manera tan ràpida com podem. De fet, ho vàrem aprovar en els pressupostos, ho deu recordar perfectament, vàrem posar-nos aquest horitzó de sis mesos, i, sobretot, en quin ha de ser el seu àmbit d'actuació, que aquí és on al final veurem la necessitat d'aquesta energètica, no? Tenim clar que és una de les principals eines, sens dubte, per transformar el model energètic. No obstant, un parell de qüestions també, eh? Com s'ha esmentat abans, moltes centrals hidroelèctriques catalanes es troben a la conca de l'Ebre –hi torno perquè és important–, i, per tant, és la CHE, en aquest cas, i no la Generalitat de Catalunya, qui ha de prendre la decisió de si en caduca la concessió o en el moment de caducar la concessió s'han d'enderrocar, per posar un exemple, o han de passar a titularitat pública, o han d'obrir un altre procés de licitació, en aquest cas. La producció. I l'altra consideració és que la producció d'energia elèctrica no és l'ús prioritari d'aquestes centrals –això també és important que ho tinguem clar, eh?–, abans s'ha de garantir l'aigua per al consum humà, evidentment, o per a altres consums: l'agricultura, el lleure, etcètera. Aquest aspecte jo crec que és important en el cas del sistema Sau-Susqueda, per exemple. En definitiva, totes les centrals hidroelèctriques tenen –totes, eh?, en aquest cas– un paper –i això ho conveníem amb vostè perfectament– a jugar en tota aquesta transició energètica tan important en aquests moments. Totes tenen cabuda sempre en aquest model que nosaltres hem definit com un model propi, com un model català, com un model distribuït, com un model amb cohesió territorial i, sobretot, democràtic, i, evidentment, si l'entenem democràtic, l'entenem participat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Dani Cornellà.
Bé; gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades... Com sap, doncs, consellera, aquesta interpel·lació d'avui acabarà amb una moció el pròxim Ple, i estic convençut que ens entendrem a la perfecció a l'hora de negociar-la i pactar-la, perquè, veient la seva resposta, queda clar que anem en la mateixa línia, que tenim clar que aquesta energètica pública és una eina imprescindible per a aquest nostre país, una estructura d'estat, en podríem dir, i que en la qual les centrals hidroelèctriques en seran una peça molt clau. I ens caldrà treballar molt i posar-hi molt d'esforç, perquè, com vostè mateixa ha dit, això no serà fàcil; això no serà fàcil amb les que no són de les conques internes. Ens parla que n'hi ha unes vint-i-set que en els propers anys quedarà caducada la seva concessió. Comencem, doncs, a treballar intensament amb aquestes, a fer, a buscar tota la documentació, que, pel que tinc entès, a vegades no és difícil..., ai –perdoni–, a vegades no és fàcil trobar tota aquesta documentació, perquè les empreses que gestionen aquestes centrals no ho posen fàcil, no?, perquè no volen perdre aquesta bicoca que tenen des de fa molts anys, i que, de fet, com sap, algun govern va afavorir que se'ls hi renovés la concessió durant moltíssims anys més –setanta-cinc anys més, si no m'equivoco. I això també és una qüestió que en el fons hauríem de mirar, perquè realment aquesta legalitat, aquesta manera de fer de l'Estat d'allargar aquestes concessions d'aquesta manera..., podríem estudiar, doncs, si això realment és un frau de llei i totes aquestes concessions que van rebre aquest allargament totalment injust també podrien caure més ràpidament en mans públiques, perquè realment el que passaria és que la seva concessió ja està caducada i des de fa molts anys. Vull dir, és un tema que penso, que pensem que també hauríem d'estudiar, perquè aquí durant molts anys s'han fet les coses com s'han fet, per afavorir els privats i els oligopolis. Perquè les portes giratòries continuessin rodant, s'havien d'anar allargant concessions als mateixos de sempre. I així ho van fer. Aquí, des de Catalunya, fem les coses diferents, i diferents les hem de fer, doncs, per intentar revertir totes aquestes irregularitats que al nostre entendre es van fer. Amb els cabals ambientals, doncs, totalment d'acord. És evident que és un tipus d'energia que s'ha de vigilar. Problemes, en tenim ja amb alguns rius, com saben perfectament, amb el seu cabal, no?, que ja, de fet, és massa petit, i des de fa molts anys, com per poder-nos permetre segons quines bestieses. I també és veritat que és una energia que ens dona la capacitat de suplir, en les hores de no producció del sol, o l'eòlica mateixa..., la producció ens pot solucionar, si més no, un tant per cent en hores nocturnes. Per tant, doncs, en tots aquests temes tenim la mateixa visió, compartim perfectament tot el que ens ha dit. Les xifres ja ens les farà arribar. En tot cas, això, no?, repetir-li que treballarem la moció, bé, amb els partits de govern, també amb els partits de l'oposició que així ho vulguin. Estic segur que arribarem a una entesa per tirar endavant, doncs, aquest model que proposem per al país. I continuarem parlant sobre l'energia. Perquè també aquí ha fet referència al Proencat, també ha fet referència al model energètic, i com sí que compartim, estic segur que en un tant per cent, doncs, molt gran, el tema de les centrals hidroelèctriques –potser el model energètic no el compartim, si més no de la mateixa manera–, penso que tindrem temps i ocasions en aquest mateix hemicicle de continuar-ne parlant pròximament, per confrontar, de manera positiva, aquests diferents models que proposen vostès i que proposem nosaltres. Moltes gràcies, doncs, per la seva intervenció i continuarem treballant amb els seus grups per fer aquesta moció el més àmplia possible. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
I finalment té la paraula, en el torn de rèplica, la consellera Teresa Jordà.
Molt bé; gràcies, diputat. Un parell de consideracions, i també deixi'm explicar-li una altra cosa, que m'he esperat a fer-ho ara en el torn de rèplica. És evident, eh?, que, davant la situació de l'emergència climàtica en la que vivim, el compromís del Govern –ho hem explicat 25 milions de vegades– és per avançar cap a una transició energètica de tot el país. Estem d'acord i comprem tota la sobirania energètica que vostè em digui, però això vol dir fer la transició –ja en parlarem quan convingui– cap a una societat en què el consum de combustibles fòssils tendeixi a ser extremadament nul i arribem a aquesta neutralitat de carboni, i cap a un sistema energètic que nosaltres entenem descentralitzat, evidentment, descarbonitzat, de proximitat, amb l'objectiu d'aconseguir, que ho hem explicat moltes vegades, un model econòmic i energètic no dependent dels combustibles fòssils ni de les nuclears, i, evidentment, sortint d'aquesta economia extractiva. En això estem d'acord. A més, per primera vegada el Govern té aquest document del Proencat: dades, rigor... Important: un mapa; això crec que és molt important. I estic convençuda que ho aconseguirem. I un dels passos claus en aquest full de ruta també és la creació de l'energètica pública. I ho torno a posar damunt la taula –ho ha fet vostè i jo ho torno a fer–, perquè volem incidir, com no pot ser d'altra manera, des de l'Administració, en tot allò que puguem –ara no tenim aquestes eines, per això les construirem– en el sector de l'energia, per incidir també en totes les fases del sector elèctric, per definir i planificar aquest model de transició energètica, que és extremadament important. I també volem que aquesta energètica pública entri en la gestió del tema que avui ens ocupa: la gestió de les centrals hidroelèctriques de les quals caduquin les concessions. Cada tipus de central hidroelèctrica –i ara tampoc tindrem temps– pot jugar diferents papers, eh?, en la gestió del sistema, del sistema elèctric; és a dir, les de bombament poden ajudar a equilibrar l'oferta i la demanda, en canvi les grans centrals amb embassaments –dels Pirineus, per exemple– poden jugar un altre paper, un altre rol –d'emmagatzematge, en aquest cas, més estacional, que ens pot ajudar moltíssim. Però bé, en qualsevol cas, temps tindrem per analitzar totes les possibilitats que ens permetran les centrals hidroelèctriques. Vostè també n'ha parlat, eh?, i torno a posar aquestes xifres, molt ràpid, i amb això acabo. Unes 230 centrals hidroelèctriques, de les quals 15 caduquen, en un període de deu anys –això a priori, tot això, eh?– 3 d'elles –d'aquestes 15–, i en un període de vint anys les dotze restants. La resta de concessions –ho torno a recordar: a priori– caduquen el 2061. Avui anuncio aquí, just fruit també de la seva interpel·lació, que des del Departament d'Acció Climàtica fem ja –de fet, ja està licitada– una revisió extremadament exhaustiva –extremadament exhaustiva– de tots els documents històrics –perquè parlem d'això, de documents històrics– de totes aquestes 230 concessions de les centrals hidroelèctriques, per veure si es detecten irregularitats..., que a Sant Quirze això ja ens ho vam trobar, diguéssim, i gràcies a la insistència del grup municipal i del poble empenyent darrere tot això ho vam poder posar en evidència. Doncs, per si es detecten irregularitats i possibles concessions, també, val a dir, a extingir; que, ho repeteixo, és molt possible. Quan dic «històrics –i això és molt important– és perquè..., vol dir que revisarem documentació que en alguns casos data de l'any 1800; és a dir, això no serà fàcil. Ja sé que vostès volen que anem a la velocitat de la llum; jo també. Però això és l'Administració. Intentarem anar amb la que vam posar ara fa 290 i pocs dies, almenys des del departament, i entenc que també des del Govern, que és la sisena; que ja farem molt. Però hem de fer bé aquesta feina perquè és extremadament important, eh? Per tant, cal una revisió arxivística important i una anàlisi tècnica i jurídica, com molt bé vostè apuntava, que farem per saber amb tota certesa si alguna d'aquestes concessions es pot revertir. I acabo, ara sí, amb dues consideracions. U: comptem amb el rol de l'energia i de les centrals hidroelèctriques que es proporcionen a Catalunya, com deia abans, sobretot en la capacitat que tenen de donar flexibilitat al nostre sistema elèctric, que és molt important. I dos: l'energètica pública serà un puntal, sens dubte, clau per a la transformació del model energètic d'aquest país; és a dir, que la disposició de totes i tots i de ben segur que ens en sortirem en tot el que fa referència a les centrals hidroelèctriques del nostre país. Moltes gràcies; bona tarda. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, consellera. Suspenem la sessió fins demà a les nou del dematí. Gràcies.