... [[Početak nije snimljen.]] zastupnici, nastavljamo s radom na 12. sjednici Hrvatskoga sabora i sve vas srdačno pozdravljam. Pozdravljam i nazočne predstavnike Vlade Republike Hrvatske. Radi lakšeg snalaženja na klupe vam je podijeljen pročišćeni dnevni red za nastavak sjednice. Prelazimo na, - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 246. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske, a kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovoga Zakona. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti Prijedlog? Da. Državna tajnica, gospođa Vera Babić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, poštovane i uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici. Dopustite u nekoliko rečenica predstaviti Prijedlog ovoga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Važeći Zakon iz konca 2002. doista je bio hvale vrijedan napor da se riješi problem pravne nedefiniranosti ovog kompleksnoga područja socijalne politike i pokušaj da se popravi stanje stvaranjem pravnog institucionalnog okvira za razvoj radnog osposobljavanja i zapošljavanja osoba sa invaliditetom, kako pod općim tako i pod posebnim uvjetima. Nažalost, nedovoljna normativna dorečenost Zakona napose je nedovoljna fleksibilnost u normativnom nominiranju nadležnih institucija za provedbu Zakona i veliki broj podzakonskih akata na koje je sam Zakon upućivao imala je za posljedicu činjenicu da Zakon nije mogao pratiti promjene u sustavu državne uprave, u promjeni nadležnosti državnih tijela i institucija važnih za primjenu zakona, a nastalih konceom 2003. Te je to bio temeljni razlog zbog kojeg Zakon nije mogao biti u primjeni onako kako je slovo i duh zakona na to upućivao. Važeći Zakon nadalje nije bio dobro normativno usklađen s promjenama nastalim u području doprinosa za obvezno osiguranje, pa poticaji predviđenim Zakonom nisu mogli odgovarajuće biti primjenjivani u sustavu. Ovim Prijedlogom usklađuje se Zakon s novim ustrojem nadležnih tijela i institucija u sustavu državne uprave, odgovornih za primjenu zakona. S novim rješenjima u sustavu doprinosa za obvezna osiguranja uređuje se nužnost međuresornog djelovanja, napose Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa, Ministarstva gospodarstva, rada i poduzetništva u postupku izrade provedbenih propisa i nadzora nad primjenom zakona. Naime, područje profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja osoba s invaliditetom vrlo je specifično i zahtjeva interdisciplinarni pristup i združeno djelovanje stručnjaka raznih profila. Kao što zahtjeva i senzibilizaciju mnogih izravnih i neizravnih sudionika u ovom kompleksnom području. Ovim Prijedlogom se preciznije uređuju propisana prava i novčani poticaji za zapošljavanje, zadržan je kvotni sustav s ciljem povećanja stope zaposlenosti osoba s invaliditetom, uređeno je područje ustanova za profesionalnu rehabilitaciju, zaštitnih radionica, radnih centara, a na minimum je svedena potreba intervencije putem podzakonskih akata, pa se propisuju samo dva potrebna pravilnika za provedbu Zakona. Najvažnija promjena sadržana u ovom Prijedlogu jest predloženi sustav financiranja koji osigurava trajni izvor sredstava iz doprinosa za zapošljavanje, osim onih koji bi se osiguravali, sredstava koji bi se osiguravali iz Državnog proračuna. U tu je svrhu izvršeno restrukturiranje doprinosa za zapošljavanje, za što je već podsjećam vas, ovaj Visoki dom osigurao normativnu potporu i u novim rješenjima u propisima o doprinosima za obvezna osiguranja koncem prošle godine. Obveza zapošljavanja osoba s invaliditetom proširuje se i na pravne osobe u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu jedinica lokalne i područne samouprave. Mijenjaju se i skraćuju propisani rokovi za obvezno zapošljavanje osoba s invaliditetom, a obveza zapošljavanja, podsjećam, to je usklađivanje sa Zakonom o radu, odnosi se na tzv., velike poslodavce. Prijedlogom se određuje visina posebnog doprinosa zapošljavanja obveznicima. On se obračunava na istu osnovicu na koju se obračunava i doprinos za zapošljavanje prema propisima i doprinosima za obvezna osiguranja. Svi poslovi vezani na obračunavanje, plaćanje, izvješćivanje, dospijeća za uplatu, obveza, itd., povezane su sa posebnim propisima kojima su uređeni doprinosi za obvezna osiguranja. Važna sastavnica ovoga Prijedloga svakako je i rješenje važno za podršku u zaposlenju osobama s težim i teškim stupnjem invalidnosti, a to je mogućnost posredovanja u zapošljavanju koja se proširuje i na ustanove za profesionalnu rehabilitaciju te se ista mogućnost predlaže i za domove u sustavu socijalne skrbi. Ovo rješenje držimo od osobite važnosti kao dio osobne potpore osobe s invaliditetima kada se oni trebaju radno angažirati i kada trebaju posebnu pomoć u pripremi za takvo radno angažiranje. Prijedlog zakona precizno propisuje mjere za poticanje zapošljavanja osoba s invaliditetom, ... [[Govornica se ne razumije.]] poticaji usklađuju se također s propisima koji uređuju područje doprinosa i propisuje se postupak za podnošenje zahtjeva za novčane poticaje. Zaključno, uvažene zastupnice i uvaženi zastupnici, Prijedlog izmjena i dopuna Zakona sadrži rješenja koja otklanjaju nedostatke koji su bili razlogom nemogućnosti odgovarajuće i potpune primjene Zakona. Te sadrži rješenja koja su novina i napredak u stvaranju sustava i mogućnosti njegove primjene u području profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja osoba s invaliditetom. Stoga se predlaže Hrvatskom saboru da ovaj Prijedlog prihvati i donose Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom. Hvala lijepa na pozornosti, hvala gospodine potpredsjedniče.
Hvala lijepa. Želi li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Gospodin, u ime Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, gospodin Marko Turić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena državna tajnice, dame i gospodo. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo na 23. sjednici održanoj 16. veljače 2005. godine je raspravio ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, s Konačnim prijedlogom Zakona. Odbor je Zakon raspravio kao matično radno tijelo, sukladno članku 75. Poslovnika Hrvatskog sabora. Članovi Odbora nisu se protivili hitnom postupku u donošenju ovog Zakona. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnice predlagatelja članovi Odbora su u raspravi podržali donošenje ovog Prijedloga zakona. Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom koji je na snazi od prosinca 2002. godine stvaranjem pravnog okvira za razvoj radnog osposobljavanja, zapošljavanja osoba s invaliditetom popravlja izrazito loše stanje u ovom području. Međutim, uslijed nedonošenja niza provedbenih propisa koji su nužni za primjenu predviđenih mjera, niti pravni instituti Zakona nisu mogli biti provedeni u praksi. Donošenje ovog Zakona, utvrđivanjem nadležnosti pojedinih ministarstava za donošenje provedbenih propisa i obavljanju nadzora nad primjenom Zakona, kao i skraćivanje roka za njihovo donošenje omogućit će se stvarna primjena Zakona i poticanje uključivanja osoba s invaliditetom u svijet rada. Tijekom rasprave članovi Odbora izrazili su zadovoljstvo činjenicom da je Prijedlogom zakona predviđen i trajni izvor financiranja Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom iz posebnog doprinosa za poticanje zapošljavanje osoba s invaliditetom. Na taj način osigurava se nesmetan priljev sredstava što predstavlja kvalitetno poboljšanje u odnosu na dosadašnje rješenje gdje je državni proračun nosio glavni teret financiranja. Na poseban upit člana Odbora predstavnica predlagatelja dodatno je obrazložila da je u članku 10. Prijedloga zakona broj osoba s invaliditetom u odnosu na broj zaposlenika usklađen s općim propisima o radu i definicijom velikog i malog poslodavca. Nakon svega iznešenog članovi Odbora jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala predsjedniku Odbora. Otvaram raspravu. U ime Kluba HNS-a PGS-a gospodin zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospođo državna tajnice. Pred sobom imamo Izmjene i dopune zakona koji u sebi ima 34 članaka, a sam zakon 44 članaka što znači da je mijenjano ili se predlaže promijeniti gotovo 90% teksta zakona pa bi možda, a i zbog sadržaja i karaktera predloženih izmjena i dopuna bilo daleko čitljivije i jasnije da smo išli sa, ili dobili novi prijedlog zakona jer ove česte izmjene i dopune najčešće unose veliku zbrku u razumijevanju zakonskih propisa, a oni koji bi se trebali pridržavati bilo kao poslodavci, bilo kao tijela državne vlasti za nadzor ili korisnici određenih prava iz ovog zakona. I upravo zbog toga apeliram ovaj put da se zaista objavi pročišćeni tekst zakona ako zaista ga želimo provoditi s obzirom na to da u ovoj godini je planirano više od 100 milijuna kuna prikupiti za funkcioniranje i nadam se konačno funkcioniranje fonda koji proizlazi iz ovog zakona. Zakon je stupio na snagu 12.12.2002. godine. Rokovi za donošenje provedbenih propisa bili su 6 mjeseci, dakle sredina 2003. a prvi rokovi prema poslodavcima koje je zakon obavezivao na zapošljavanje invalidnih osoba bio je 31.12.2004. godine. Iz obrazloženja zakona ne vidim, a bile su do sad različite informacije, da li je Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osnovan ili nije? Da li on formalno postoji ili ne jer se sjećam da prošlu godinu, čini mi se da je bilo 30 milijuna kuna ili 20 milijuna kuna planirano za taj fond i u obrazloženju zašto sredstva nisu iskorištena bilo je rečeno da fond nije počeo djelovati. Sad ako je fond osnovan, a nije počeo djelovati ne vjerujem da će i ove izmjene, dopune zakona u ovoj godini doprinjeti tome da fond konačno počne djelovati, ali podsjećam i na odgovore na neka zastupnička pitanja do sad upravo u aktiviranju tog fonda već 6 mjeseci se najavljivala potreba izmjena zakona da bi on konačno počeo djelovati. Ako fond dakle postoji a nije počeo djelovati i ovim izmjenama i dopunama se predviđaju određene obaveze Vlada ili resornih ministarstva da pojedine provedbene propise donesu u roku od 3 ili 6 mjeseci. Sada je veljača mjesec. Bojim se da opet i ovu, u toku ove kalendarske godine zbog tromosti i sporosti opet nećemo imati preduvjete za aktiviranje svih 104 milijuna kuna koliko se predviđa u ovoj godini od čega 20 milijuna u državnom proračunu, a 84 bi se prema obrazloženju trebalo ubrati s naslova posebnih doprinosa. Hrvatska ima negdje oko 400 tisuća građana koji su u kategoriji invalidnih osoba potpuno ili sa smanjenom radnom sposobnošću. Ako sam dobro izračunao podatke, svega oko 30 tisuća ih je zaposlenih, a 7 i pol tisuća invalidnih osoba prijavljeno je i evidentirano na Zavodu za zapošljavanje. U velikom broju nezaposlenih osoba koliko Hrvatska u ovom trenutku ima svakako da invalidne osobe spadaju u težu kategoriju zaposlivih građana i da je dobro da se pokuša uvesti s jedne strane prisila, a s druge strane stimulacija poslodavcima da zapošljavaju tu kategoriju građana posebno onih koji su osposobljeni za određena zanimanja. Međutim nema procjene koliko bi se invalidnih osoba primjenom ovog Zakona recimo u jednoj kalendarskoj godini moglo zaposliti? Dakle koliki je mogući efekat u prvoj, drugoj, trećoj i četvrtoj godini primjene zakona. Dakle u tih 400 tisuća invalidnih osoba ili barem od onih 7 i pol tisuća koji su sada na zavodu koliko objektivno postoji mogučnost da ih se zaposli i na taj način vjerojatno rastereti i druga državna davanja prema njima jer bi oni ulaskom u svijet rada umjesto socijalnih primanja ostvarivali zaradu. Ono što posebice želim upozoriti što ovaj zakon ne riješava, a Hrvatska ima ili ovaj Prijedlog izmjena i dopuna unosi dodatne zabune. Ovaj zakon pošao je od pretpostavke da obuhvaća invalidne osobe koji su to nastali tijekom života, a koji, a ne samim danom ili trenutkom rođenja. Naime u članku 2. govori se o osobama sa invaliditetom koji imaju tjelesno, osjetilno ili mentalno oštećenje. Članak 3. govori o osobama s invaliditetom sa smanjenom radnom sposobnošću, a u članku 4. utvrđuju se prava na profesionalno osposobljavanje i rehabilitaciju. U Hrvatskoj ima znatan broj mladih ljudi, djece koji su od rođenja invalidi, koji nisu do sad bili u svijetu rada i koji se za svoje prvo zanimanje ne osposobljavaju rehabilitacijom ni prekvalifikacijom ni dokvalifikacijom nego u redovnom sustavu školovanja stječu svoje prvo zanimanje. Ono što mi je dobro poznato to su slijepa djeca odnosno slijepe osobe. Unazad nekoliko godina u Hrvatskoj je počela praksa i to je jako dobro da slijepe osobe ne pohađaju specijalne ustanove ni osnovnoškolske ni srednjoškolske nego polaze redovne osnove i srednje škole i time stječu zanimanje profesiju ili se pripremaju za nastavak na, za školovanje na visokim ili višim, višim ili visokim ustanovama. Iz osobnog iskustva i primjera znam da imamo podosta njih koji su sada u gimnaziji, pripremaju studiranje i žele recimo postati ili osposobiti se za prevoditelje. Nešto što do sad Hrvatska nije imala. U svim postojećim sustavima osnovnog, srednjeg obrazovanja, socijalne i zdravstvene skrbi takve invalidne osobe nemaju nikakvih dopunskih prava niti mogućnosti da ih bilo koje tijelo državne vlasti ili bilo koji fond financijski prati, tehnički prati ili sa stručnom pomoću prati da steknu svoje prve zanimanje. Ni po ovom zakonu takve invalidne osobe neće biti obuhvaćene osposobljavanjem i rehabilitacijom jer nisu u sustavu posebnih ustanova koje ovaj zakon predviđa da bi ih država pratila jer oni stječu prvo zanimanje prvu profesiju, nisu bili u svijetu rada i invaliditet im nije utvrđen u mirovinskom osiguranju nego socijalnoj skrbi. Zbog toga ću i podnijeti amandman na taj dio zakona. I ljubazno zamoliti gospođu državnu tajnicu svjestan činjenice da svaku novu vođenje uvođenje novi potencijalnih korisnika uvijek izaziva otpor ili problem. Ali ovo nam je jedinstvena prilika da po prvi puta upravo te mlade ljude koji su odlučili na najtežu put da steknu profesiju i zanimanje ne u specijalnom sustavu nego u redovnom sustavu omogućimo da budu praćene ovim državnim fondom i u toku osposobljavanje a posebice sa sredstvima da krenu u vlastiti posao ili bussiness nakon što se osposobe za takva zanimanja ili profesije. Ako njih ne obuhvatimo ovim zakonom unaprijed smo ih doveli u situaciju daće najprije se školovati najvećim dijelom na trošak svojih roditelja. Steći će kvalifikacije i zanimanja koja nisu dosada bila tradicionalna za invalidne osobe. I onda će završtit na zavodu za zapošljavanje, umjesto da odmah uđu u svijet rada. Samo jedan amandman i dvije rečenice bile bi dovoljne da i ovim zakonom budu obuhvaćene i takvi mladi ljudi. I na kraju ono što ne razumijem ili sam krivo pročitao zakon i molit ću točan i decidirani odgovor. Prema postojećem zakonu Zakon je uveo obavezu svim državnim tijelima državnim tvrtkama pretežito državno vlasništvo i tijelima lokalne i regionalne samouprave da zapošljavaju invalidne osobe zavisno o broju zaposlenih. Tvrtkama odnosno ustanovama sa manje od 20 zaposlenih ta obveza nije bila dana, i njima je bila dana obaveza da umjesto toga plaćaju posebni doprinos od 0,1%. A oni koje bi zaposlili taj doprinos nisu trebali plaćati. U izmjenama i dopunama i uvođenje članka 10a. ako sam dobro pročita tekst. Imamo sada slijedeće da ta ista državna tijela, ustanove i poduzeća imaju obavezu zapošljavanje invalidnih osoba i to u ovoj godini na 50 zaposlenih najmanje 1 invalidnu osobu. I te iste pravne osobe imaju obavezu plaćanja doprinosa 0,1%, a oni koji ne zapošljavaju 0,2% posebnog doprinosa. Ako sam dobro iščitao ovaj prijedlog izmjena i dopune. Dakle uvodimo i obavezu zapošljavanja i obavezu plaćanja doprinosa od 0,1 % a oni koji ne bi zapošljavaju doprinos od 0,2%. Smisao i logika postojećeg zakona je bila, sva tijela državne uprave, sva državna poduzeća u pretežitom državnom vlasništvu, tijela lokalne i regionalne samouprave stimulirati. Ili da zapošljavaju ili da plaćaju posebni doprinos. Sada uvodimo i zapošljavanje i dvije vrste i posebnog doprinosa. Mislim da to nije bio osnovni smisao ovoga zakona ako je onda razlika između doprinosa onih koji zapošljavaju i plaćaju doprinos i oni koji ne zapošljavaju i plaćaju doprinos nije dovoljno velika da bi ostvarili osnovni cilj da osobe sa invaliditetom budu zapošljavane tim stimulativnim mjerama. Zato bih molio gospođu državnu tajnicu da ovaj članak 10. i 10a. protumači što se zapravo sada želi napraviti sa ovim doprinosom i obavezom zapošljavanja. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođa tajnica Vera Babić izvolite.
Poštovani gospodine zastupniče dopustite ćete prvo odgovor u vezi sa fondom za rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom. ON jeste u funkciji. Koncem godine upravno vijeće fonda odlučilo je o raspodjeli sredstava za one subjekte koji su se javili sa takvim zahtjevima za potporu svojih programima. Ili za potporu na žalost saniranju dospjelih obveza koje nisu mogli izvršiti tako da su praktički sve ustanove koje danas u Hrvatskoj postoje a bave se rehabilitacijom i zapošljavanjem dobili određena sredstva koja su tražili za potporu svojim programima ili pak za saniranje obveza. Dakle fond djeluje. Što se tiče vašega pitanja koje se odnosi na doprinose, riječ je o tome da, kao što sam u uvodu kazala, restrukturiranje doprinosa za zapošljavanje ako ste primijetili u propisima obveznim doprinosima dakle smanjen je doprinos za zapošljavanje na razini opće obveze svi poslodavci dakle svi poslodavci osim malih poslodavaca plaćaju taj doprinos dodatni što u cjelini čini jednaku obvezu od 1,7 za sve poslodavce. Oni pak koji imaju obveze zapošljavanja a ne ispune tu kvotnu obvezu njima se dodatno od 0,2% plaćaju doprinosi u skladu sa obvezama koje proizlaze iz toga što nisu ispunili obvezu kvotnoga zapošljavanja. Dakle, o tome jer riječ. Dakle restrukturiranje doprinosa ukupno. 1,7 podijeljen je tako da svi poslodavci izdvajaju 0,1 dakle osim malih poslodavaca. A za kvotno zapošljavanje odnosno ne ispunjavanje te obveze je još jedan dodatni doprinos. Od 0,2.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa raspravom. U ime Kluba HDZ-a gospođa zastupnica Ruža Lelić izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice snažno podupire Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o profesionalnoj rehabilitaciji zapošljavanju osoba sa invaliditetom kako bi se omogućila učinkovitija primjena deklariranih i propisanih prava osoba sa invaliditetom u stvarnom životu. A sve sa svrhom osnaživanja tih osoba kako bi lakše stekli kontrolu nad svojim životom i bili sposobni uklopiti se u društvo. Na temelju popisa stanovništva Republike Hrvatske iz 2001. godine i provedenoga istraživanja o invalidnosti došlo se do podatka da 9,7% ukupnog stanovništva Republike Hrvatske čine osobe sa invaliditetom ili brojkom 429 tisuća 897 što moramo priznati nije mala brojka. Prema uzroku nastanka invalidnosti najbrojnije su invalidnosti od bolesti. 197 tisuća 410, invalidi rada ukupno 109 tisuća 104, i invalidnost od rođenja 25 tisuća 186. Podaci govore i o 50 miliona Europljana sa invaliditetom. Dosadašnji pristupi temeljili su se uglavnom na samilosti i uočljivoj bespomoćnosti osoba sa invaliditetom a takve stavove ne možemo prihvatiti. Osobe sa invaliditetom nisu u mogućnosti potpunosti uživati sva ljuska prava. Često su isključeni iz društva jednakih mogućnosti i pristupa društvenim bogatstvima. To jest pristupu cjelokupnom obrazovanju, novim tehnologijama, zdravstvenim i socijalnim službama, sportu i aktivnostima za slobodno vrijeme, potrošačkim dobrima i uslugama koje su dostupni ostalim građanima. Statistički podaci pokazuju neprihvatljivo nisku obrazovnu razinu te nisku razinu zaposlenosti ljudi sa invaliditetom. U evidenciji Hrvatskog zavoda za zapošljavanje ukupno je evidentirano oko 7 i pol tisuća nezaposlenih osoba sa invaliditetom no sigurno je broj ih i veći koji bi mogli a koji bi i htjeli raditi. Stoga naglasak treba staviti na rehabilitaciju i osposobljavanje pojedinca. Promjenom zakona o mirovinskom osiguranju koji se počeo primjenjivati od 1. siječnja 1999. godine invalidi rada da tih tako nazovemo, mada se njihova definicija mijenjala s promjenom zakona prevedeni su u mirovinu zbog profesionalne radne nesposobnosti a jedan dio njih bi zasigurno bio na zavodu za zapošljavanje. Kako je kontinuirao opadao broj ukupno zaposlenih osoba sa invaliditetom donijeta je i nacionalna strategija jedinstvene politike osoba sa invaliditetom od 2003. do 2006. kojim je obuhvaćen i niz mjera kojim bi se trebale osobe s invaliditetom osposobiti za pronalaženje i zadržavanje odgovarajućeg radnog mjesta. Osnovan je i Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom, a evo najavljeno je i osnivanje institucije pravobranitelja odnosno pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Implementacija sveobuhvatnih pristupa invaliditetu i osoba sa invaliditetom traže promijene u sadašnjoj praksi na nekoliko razina. Prvenstveno treba osigurati da službe budu na usluzi osobama sa invaliditetom da koordiniraju unutar i između sektora, potrebno je primijeniti i pravilo ništa o osobama sa invaliditetom bez njih samih. Nužna je i potpora njihovim obiteljima, njihovim organizacijama u provođenju njihovih političkih i društvenih okvira na svim razinama kako bi mogli sudjelovati u dijalogu s Vladom, ući u strukturu odlučivanja te postići napredak u pitanju jednakosti i uključivanja u društvo. Na svim razinama odlučivanja moraju se ustanoviti i osnažiti postojeći mehanizmi za konzultaciju i dijalog koji će omogućiti osobama sa invaliditetom da kroz svoje organizacije daju svoj doprinos prilikom planiranja, implementacije, nadzora i ocjenjivanja svake poduzete mjere. Snažan savez između Vlade, njenih ministarstava, osobito Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti te Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom temeljna je poluga za najdjelotvorniji napredak jednakih mogućnosti i sudjelovanja u društvu osoba sa invaliditetom. U medijima potrebno je sve više informacija o takvim osobama, osobito sa pozitivnim primjerima uspjeha u životu i poslu, promicanje poslodavaca koji zapošljavaju te osobe. Sve to može pridonijeti postizanju svijesti o ljudskim razlikama i razumijevanju i pomoći također. No svakako zapošljavanje je ključ za uključivanje u zajednicu i tu treba uložiti posebne napore za unapređenje pristupa osobama sa invaliditetom ka zapošljavanju. Rehabilitacija i zapošljavanje jedan je od važnih načina borbe protiv isključenja osoba sa invaliditetom iz zajednice i u promicanju njihovog neovisnog života i dostojanstva. To zahtjeva ne samo aktivnu mobilizaciju socijalnih partnera nabrojenih ministarstava već i cjelokupnog društva kako bi se nastavile i osnažile mjere koje već postoje i uvele nove. U predloženom zakonu osobito važno smatramo članak zakona 17. i 13. koji govori o zapošljavanju osoba sa invaliditetom i pored zapošljavanja pod općim uvjetima gdje je svakako najpoželjnije ali mislim da će tu ići i najteže, sasvim prihvatljivo smatramo i zapošljavanje pod posebnim uvjetima, zapošljavanje u ustanovama i trgovačkim društvima osnovane radi zapošljavanja osoba sa invaliditetom tzv. Zaštićene radionice te samozapošljavanje, osnivanje obrta, osnivanje djelatnosti slobodnog zanimanja i osnivanje djelatnosti poljoprivrede i šumarstva. U svakom od navedenih osobe sa invaliditetom mogu pronaći svoje mjesto. Jer osobe sa invaliditetom u mnogim poslovima mogu sasvim zadovoljiti. Za sve ove vidove potrebna je snažna podrška, porezne olakšice, povoljna kreditna sredstva, nepovratna sredstva, jaka savjetodavna služba, kontrola zapošljavanja i trošenje sredstava osobito kod zapošljavanja pod općim uvjetima. Dobro je što se u izmjenama zakona obveze zapošljavanja osoba sa invaliditetom proširuju i na pravne osobe u vlasništvu i pretežito vlasništvu jedinica lokalne i područne samouprave te što se uvodi posebni doprinos za poticanje zapošljavanja po stopi od 0,1% kojim će se i financirati Fond za zapošljavanje. No sam zakon nije dovoljan. Bez snažnog angažmana cijelog društva uključujući ovdje i osobe s invaliditetom i njihove organizacije u ostvarivanju svojih prava, zakonodavstvo ostaje prazan okvir. No uvjerena sam da uz cjelokupnu podršku ovaj zakon će polučiti rezultate i zato će ga Klub Hrvatske demokratske zajednice podržati.
Hvala lijepo kolegice. Idemo dalje rasprava po klubovima. Sljedeća je na redu kolegica Ljubica Lalić, Klub Hrvatske seljačke stranke. I prije toga jedan obavijest. 25. sjednica Odbora za financije i državni proračun održati će se danas u 13 i 30 u uredu predsjednika odbora, soba 244. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospođo državna tajnice, kolege i kolegice zastupnici. Donošenje Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom koncem 2002. godine motivirano je željom da se stvore pravni okviri za aktivno uključivanje osoba s invaliditetom u svijet rada. Negativna gospodarska kretanja zadnjih 14 godina za posljedicu su imali pad zanimanja poslodavaca za profesionalnu rehabilitaciju, zapošljavanje i rad osoba s invaliditetom. Takve osobe prve su ostajale bez posla, a nezaposleni nemaju izgleda da se zaposle. Profesionalna rehabilitacija, zapošljavanje i rad osoba s invaliditetom od posebnog je interesa za svako društvo. I upravo kroz brigu o osobama s invaliditetom ocjenjuje se socijalna osjetljivost i humanost društva. Koliko smo kao društvo humani i socijalno osjetljivi govore sljedeći podaci. 80-tih godina u Hrvatskoj je bilo 39 poduzeća koja su zapošljavala oko 7 tisuća radnika od kojih je više od 50% bilo osoba s invaliditetom. Danas je takvih tvrtki svega 5 od kojih je najveći dio pod stečajem, samo dvije posluju i to zahvaljujući potpori jedinici lokalne samouprave i Hrvatskom zavodu za zapošljavanje. Osobe sa invaliditetom koje su bile zaposlene tijekom zadnjih 14 godina dobile su otkaze kao tehnološki višak. Nakon privatizacije društvenih poduzeća novim vlasnicima takovi radnici nisu bili radno atraktivna populacija. Kad se tim osobama, a ima ih više od 188 tisuća pridodaju osobe s invaliditetom evidentirane na Zavodu za zapošljavanje pri Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi te Ministarstvu obitelji i branitelja zaključiti ćemo da u Hrvatskoj ima 7,4% osoba s invaliditetom u radnoj dobi. Ranije zaposleni invalidi nisu osposobljavani za rad sukladno preostaloj zdravstvenoj sposobnosti nego su umirovljeni, tj. imaju umanjenu invalidsku mirovinu. Kako se socijalni mir kupovao kroz mirovinski sustav vrlo brzo je došlo gotovo do izjednačenog broja umirovljenika i broja obveznika mirovinskog osiguranja. Zbog neizdrživosti moralo je doći do mirovinske reforme. Međutim u sjeni reforme mirovinskog sustava provodila se je promjena sustava invalidskog osiguranja i to tako da se reforma invalidskog osiguranja temeljila isključivo na projekciji mogućih ušteda ukidanjem određenih prava ili prevođenjem prijašnjih na nova umanjena prava. U tom procesu potpuno je zanemareno pitanje prevencije invalidnosti, zapošljavanje invalida rada i sagledavanja ostalih obveza prema njima koje proizlaze kako iz Ustava Republike Hrvatske tako i iz konvencija koje su za Hrvatsku obvezujuće. Nebriga do invalidima rada dovela je do parcijalnih zakonskih rješenja temeljenih na socijali umjesto stvaranja invalidskog osiguranja sa ciljem da ove osobe preuzmu socijalnu, profesionalnu i ekonomsku ulogu u odnosu na svoju preostalu zdravstvenu sposobnost. Podsjetimo, početkom primjene Zakona o mirovinskom osiguranju od 1.1.1999. godine ukidaju se prava utvrđena Zakonom o mirovinskom i invalidskom osiguranju na temelju preostale radne sposobnosti. Ukida se pravo na raspoređivanje, odnosno na zaposlenje na drugim odgovarajućim poslovima, ukida se pravo na rad sa skraćenim radnim vremenom, pravo na prekvalifikaciju ili dokvalifikaciju te pravo na odgovarajući iznos naknade plaće. Sva ta prava prevode se s tim datumom, dakle, 1. siječnja 1999. godine po službenoj dužnosti na invalidsku mirovinu zbog profesionalne nesposobnosti za rad. Visina te mirovine ovisi o tome koje je pravo bilo priznato zaposleniku prije stupanja na snagu ovog Zakona, te o činjenicu je li invalid u radnom odnosu ili je nezaposlen. Sva nelogičnost rješenja očituje se u činjenici da će primjerice invalid rada kojem je status utvrđen po prijašnjim propisima zbog ozljede na radu ili profesionalnog oboljenja, uz plaću ostvariti 1/6 invalidske mirovine što iznosi svega 264 kune, dok će invalid koji je to postao iz istog razloga, ali nakon 1. siječnja 1999. godine uz plaću ostvariti 1/3 invalidske mirovine, što prosječno iznosi tisuću i 80 kuna. Ovakvim rješenjem zasigurno je povrijeđeno ustavno načelo jednakosti svih građana pred zakonom, ali o tome bi trebao odlučivati Ustavni sud Republike Hrvatske, a ne mi. Ukazujući na ovaj problem "Glas koncila" od 25.4.2004. kaže, citiram: "Ipak najviše treba polagati u inicijative nove Vlade koja barem za sada pokazuje hrabrost i volju za ispravljanjem nepravdi ne samo prethodne SDP-ove koalicijske vlasti nego i prve HDZ-ove vladavine", završen citat. Ovakav odnos prema invalidima rada jeste pogreška, kako "Glas koncila" kaže prve HDZ-ove vladavine koju nije ispravila koalicijska vlast. Za vrijeme koalicijske vlasti donesen je Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom. Zakon je stupio na snagu 12.12.2002. godine. 2003. godine također za vrijeme koalicijske vlasti donešena je Nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. godine kojom je obuhvaćen niz mjera kojima bi se trebalo osobe s invaliditetom osposobiti za pripremu, pronalaženje i zadržavanje odgovarajućeg radnog mjesta u gospodarstvu. Nažalost, prema riječima samog predlagatelja izmjena i dopuna Zakona na poboljšanju statusa osoba s invaliditetom 2003. i 2004. su zapravo izgubljene godine. Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji je donesen ali nije proveden iz obrazloženja predlagatelja. Citiram: "Obzirom na okolnosti da je za primjenu novog Zakona bilo potrebno izraditi i donijeti niz provedbenih propisa, a koji zbog objektivnih razloga nisu donijeti tijekom 2003. godine, to pravni instituti predviđeni Zakonom do sada nisu mogli biti implementirani i provedeni u praksu", završen citat. U 2004. godini nisu mogli jer su konstituiranjem nove Vlade poslovi iz nadležnosti Ministarstva rada i socijalne skrbi, dakle, bivšeg ministarstva, u jednom dijelu prešli u nadležnosti Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, u drugom dijelu u Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, što je otvorilo pitanje nadležnosti donošenja provedbenih propisa, kao i provođenja nadzora nad primjenom Zakona. U toj zbrci nadležnosti protekla je 2004. godina i sada su pred nama izmjene i dopune Zakona. Vjerojatno one dovode do odgode donošenja provedbenih propisa tako da postoji vjerojatnost da će i 2005. godina proteći bez ikakvog poboljšanja statusa osoba s invaliditetom. S time ne možemo biti zadovoljni kao ni s činjenicom da je godinu dana trebalo za razgraničenje nadležnosti između svega 2 ministarstva. Pretpostavljamo da je to nesnalaženje razlog što planirana i osigurana sredstva u Proračunu Ministarstva gospodarstva za 2004. godinu u iznosu od 18 milijuna 800 tisuća kuna, a namijenjena financiranju i sufinanciranju programa profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja osoba s invaliditetom nisu utrošena. To se svakako ne može nazvati štednjom jer je na štetu i teret osoba s invaliditetom. Iz realizacije proračuna drugih ministarstava također bi se dalo zaključiti da skrb o invalidima nije državni prioritet. Smatramo da bi trebali biti jer kroz brigu o njima državna vlast pokazuje, a narod ocjenjuje koliko je socijalno osjetljiva. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržat će Prijedlog izmjena i dopuna s apelom za što bržu implementaciju jer osobe s invaliditetom jesu radno sposobne u preostalom dijelu zdravstvene sposobnosti, a nakon 1. siječnja 1999. godine o njima se ne vode posebne evidencije o zapošljavanju. Niti jednog tijelo nema obveze posredovanja u zapošljavanju i suradnje s poslodavcima kako bi im se omogućilo zapošljavanje i radno mjesto prilagodilo preostalim radnim sposobnostima. Hvala.
Hvala lijepo, kolegice. U ime Kluba SDP-a, kolega zastupnik Davorko Vidović. Izvolite kolega zastupniče.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Pa mislim da je postalo već fraza kad se govori u bilo kom povodu, u bilo kojem pitanju invalida, da se onda ide sa jednom načelnom tezom da se civiliziranost, demokratičnost, socijalna osjetljivost društva mjeri po tome kako i na koji način i u kojoj mjeri društvo štiti slabije, a posebno invalide. Prisjećam se ozbiljnih problema s kojima smo se suočili prije 4, 5 godine pokušavajući jedno ekstenzivno rješavano područje društvenog života u ovoj zemlji uvesti ili dovesti u nekakav sustav i red, s kakvim smo se problemima suočili. Prvi problem je bio činjenica da u Hrvatskoj kao državi nije postojalo niti jedno središnje tijelo koje je trebalo na sustavan način voditi brigu o invalidima. Tome, to nije bilo slučajno zašto je tome tako. Činjenica je da su u Hrvatskoj invalidi ona socijalna kategorija, ona socijalna skupina koja je bila podijeljena u pogledu svojih prava, pa onda nije bilo čudo da su se invalidi nalazili u raznim sustavima koje u pravilu nitko nije koordinirao. Sjećam se problema 2001. godine smo formirali jedan tim profesionalaca ljudi koji se bave socijalnom politikom, posebno problematikom invalida, da u okviru priprema za primjenu Europske socijalne povelje naprosto napravimo katalog socijalnih prava ljudi u ovoj zemlji. S kakvim smo se problemima suočili kad je riječ o pitanjima vezanim za prava, ostvarivanje prava invalida. Suočili smo se i sa nevjerojatnim i drastičnim i ničim opravdanim razlikama u ostvarivanju prava pojedinih kategorija invalida, s obzirom na etiologiju njihovoga tjelesnoga oštećenja. Desili su se najdrastičnijim slučajevima, razlike između pojedinih prava, pojedinih invalida s obzirom na etiologiju su bile 1:17 u drastičnim slučajevima. To znači da je nečije oko, nečija ruka ili noga vrijedila 17 puta od ruke, noge ili oka nekoga drugoga. To se moglo desiti u zemlji u kojoj, velim, se sustavno nitko nije tom problematikom bavio. Nakon rasprava bivše države dio prava, dio propisa je preuziman nekritički, dodavani su neki novi i u tom jednom ekstenzivnom gomilanju prava u kojima zapravo nitko nije brinuo su se i mogle dogoditi ovakve nelogičnosti i ovakve nepravde kao što su se događale. Kad smo se uspoređivali sa nekim zemljama u području zapošljavanja i poticanja zapošljavanja invalidnih osoba primjerice sa nama susjednom Slovenijom, onda smo došli do zapanjujućih podataka da primjerice u Sloveniji funkcionira oko 260 ako se ne varam tu je negdje taj broj bio 260 zaštitnih radionica, a u Hrvatskoj smo imali 4 ili 5 koje su sustavno propadale ili su stalno bile zapravo na rubu propasti mislim i na DES, mislim na TEKOB, mislim na SIRAČ, mislim na URIHO, dobro URIHO je nešto boljem položaju, jer je bio sufinanciran i od grada Zagreba u većem dijelu. No, međutim, nismo bili sposobni zaštiti niti urediti područje zapošljavanja niti u tih preostalih 4, 5 zaštitnih radionica ili trgovačkih društava koja su funkcionirala u nekakvom hibridnom smislu i kao trgovačka društva koja su izlazila na slobodno tržište i u jednom dijelu kao zaštitna radionica. Upravo je to bio krucijalan razlog da se prione pisanju jednoga novoga zakona, Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju invalidnih osoba, držeći da sva socijalna prava koja se ostvaruju u sustavu socijalne skrbi i u režimima da tako kažem socijalne skrbi drugih ministarstava, raznih ministarstava da ne mogu ni na koji način kompenzirati činjenicu da je najbolje socijalno zaštićen onaj čovjek i ona osoba koja može živjeti od svoga vlastitoga rada i sebi osiguravati i svojoj obitelji dostojan život. Smisao je bio, dakle da ne izmišljamo toplu vodu, nego slijedeći rješenja koja cijeli svijet poznaje. Da samo pomognemo, samo suportiramo da gurnemo, da tako kažem malo poslodavce i potaknemo mrkvom i batinom da onima koji objektivno teže prolaze na tržištu rada da im se na određen način pogoduje. I to je bila čitava filozofija i smisao, dakle izrade jednoga ovakvoga zakona, koji je eto ugledao svijetlost dana negdje pod kraj 2002. godine. I ja kao i moja prethodnica mogu izraziti žaljenje, što nismo u 2003. godini, što nismo završili ili nismo imali vremena završit posao do kraja, iako je 2003. godini osnovan Fond, osnovan je Fond za zapošljavanje invalida, osigurani su novci. U 2004. godini se naprosto ništa u tom smislu nije dogodilo. Ništa se nije dogodilo. I meni je teško objasniti i razumjeti zašto se nisu mogli donijeti podzakonski akti, zašto se ove izmjene koje smo sada, kojima sad svjedočimo i koje ćemo naravno podržat, zašto se nisu napravile ranije. Ovako od 24 planirana milijuna kuna rebalansom se došlo do 21 milijun kuna namijenjenih zapošljavanju, poticaju zapošljavanju invalidnih osoba se zapravo nije utrošilo osim čini mi se 27., 28. 12. prošle godine je nekih 7 ili 8 milijuna kuna otišlo pojedinim tvrtkama, odnosno ustanovama koje se bave zapošljavanjem invalidnih osoba, dakle taj novac je de facto je ostao neutrošen, a zakonom je bio zajamčen i uskraćen invalidima kojima je bio itekako potreban. Podržavam promjene dakako u ovome zakonu, posebno činjenicu da se on usklađuje i sa novim Zakonom o radu, iako je u samom Zakonu o radu da tako kažem donijet čitav niz odredbi koji otvaraju prostor za olakšano zapošljavanje invalidnih osoba kao uostalom i drugih, činjenicom da razni oblici fleksibilnog zapošljavanja dobivaju pravo građanstva i da će se invalidne osobe i u okviru dakle tog zakona, novog Zakona o radu dobivaju mogućnost za rad kod kuće, kod više poslodavaca itd., dakle onim atipičnim oblicima zapošljavanja, koji doista mogu biti primarno interesantni, zanimljivi dakle osoba sa invaliditetom. Nadajući se da se situacija koju smo imali 10-tak godina u Hrvatskoj neće ponavljati i da je prošla godina bila tek eksces u sustavnoj brizi za invalidne osobe, dakle nadajući se tome da sadašnja situacija koja doista neodrživa da o invalidima brinu razna ministarstva, a zapravo se nitko ne smatra previše odgovornim i da smo i gubitkom Državnog zavoda za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži koje je bilo središnje mjesto koje je generiralo i nacionalnu strategiju i koje koordiniralo nacionalnu strategiju za invalide da je ono nestalo, da njihovu funkciju nitko nije preuzeo, da smo se zapravo doveli u situaciju, da eto sporadično kako koje ministarstvo, kako koja služba odredi, odluči tako se i ta pojedina prava ili pojedini propisi donose itd., bez dovoljne koordiniranosti, usklađenosti sa drugim dijelovima sustava. To nije dobra situacija, to nije dobro rješenje. Uvođenje instituta pravobranitelja za invalidne osobe će možda pomoći, ali ne bi smjelo poslužiti kao alibi za nerad ili nekoordinirani, nekvalitetni rad Vladinih tijela, državnih institucija i organizacija koje moraju brinuti, dakle o koordiniranoj djelovanju i zaštiti invalidnih osoba, posebno evo u području rada i zapošljavanja. Pozdravljam također i izmjenu u ovom Zakonu da se ide sa doprinosom, i da se na taj način doista na stabilan način osigura financiranje zapošljavanja invalidnih osoba. Ali sam za to i da se penaliziraju, možda ćemo to u praćenju primjene ovoga Zakona, da se u većoj mjeri penaliziraju oni koji ne izvršavaju tu svoju obvezu o kvotnom zapošljavanju invalidnih osoba kako je to naznačeno u prijedlogu zapravo u postojećem Zakonu, pa evo i u prijedlogu izmjena Zakona o zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Vjerujući da će Ministarstvo gospodarstva koje sada preuzelo nadležnost nad zapošljavanjem invalidnih osoba što samo po sebi ne mora biti loše, doista u sustavu zapošljavanja prepoznati da invalidne osobe i da će se to djelatno moći osjetiti, invalidne osobe nisu radno nesposobne osobe i da sa ostalim dijelom sposobnosti mogu biti izvanredno produktivni u onome što rade, da će to biti bit na dobrobit ne samo invalidnih osoba, nego i na dobrobit cijeloga društva. Osobno sam obišao, mislim sve zaštitne radionice, pratio sam način na koji rade invalidne osobe i uvjerio se da tamo gdje su im osigurani normalni radni uvjeti, gdje su im osigurani poslovi na kojima oni mogu u cijelosti zadovoljiti, ne samo da su potpuno u svojoj efikasnosti izjednačeni sa osobama koji nisu invalidne, nego su često puta i mnogo produktivnije. Dakle, ovo nije nikakva milost društva. Invalidi imaju pravo zahtijevati i tražiti da s obzirom na njihovu težu zapošljivost kao uostalom i u drugim područjima da budu na određeni način privilegirani kad je riječ o zapošljavanju. I na kraju samo da kažem, izražavam žaljenje zbog činjenice da unatoč 64 tisuće zaposlenih ljudi kroz mjere poticanja zapošljavanja koje su između ostaloga osigurale zapošljavanje određenog broja invalida da se došlo u ozbiljne probleme u financiranju tih mjera, ne nadomještaju se sa drugima a zapravo su izgleda ipak stavljene van snage. Mislim da to nije dobro, ako se što god hoće promijeniti neka se to učini ali neka to bude transparentno a oni koji su zaposlili i imaju pravo na poticaje neka ih i dobiju i ostvare. Hvala lijepo.
Hvala lijepo, imamo jedan ispravak netočnog navoda. Zastupnica Roksandić, izvolite.
Pa uvaženi kolega Vidović je rekao da ne postoji više niti jedno tijelo koje kordinira politiku osoba sa invaliditetom što nije točno jer postoji povjerenstvo Vlade Republike Hrvatske za osobe sa invaliditetom koje upravo regulira svu problematiku i brine sa osobama sa invaliditetom. Dakle postoji tijelo.
Hvala lijepo kolegice. Idemo dalje sa raspravom. U ime stranke Hrvatskih umirovljenika zastupnik Silvano Hrelja, izvolite.
Poštovana potpredsjednice, gospođo državna tajnice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Uvodno moram reći da je proteklo punih 10 godina od kada su one bivše ustanove za zapošljavanje invalida ostale bez utemeljena na zakonu i bez subvencija koje su primale za zapošljavanje invalidnih osoba. U takve je ustanove u bivšoj državi uloženo dosta novca ali treba reći da su se i sami zaposleni, pardon, dakle, invalidi odricali dijela plaće da bi izgrađivali i osuvremenjivali svoje proizvodne pogone. Dakle, možemo slobodno ustvrditi da im nikada nije teklo med i mlijeko. U vremenu ukidanja zakona dakle, 1994. godine spomenute ustanove imale su obvezu pretvoriti se u trgovačka društva i nastaviti poslovanje prema Zakonu o trgovačkim društvima u jednoj od formi društva kapitala ili prestati sa radom. Tvrtka Tekop iz Pule u kojoj imam određena iskustva vezano sa ustanovama za zapošljavanje invalida išla je tim putem. Jedan dio takvih ustanova, npr. Uriho Zagreb, … [[Govornik se ne razumije.]] Split, Cirač nastavili su poslovati kao ustanove u svojevrsnom pravnom vakumu i njihova je agonija trajala daljnjih 6 – 7 godina dokle god ih nisu zajednički sanirale država i lokalna uprava i regionalna samouprava ulaskom u vlasnički portfelj. Nažalost isčekujući novi zakon koji je u Hrvatskom saboru usvojen 22. studenog 2002. godine tvrtka Tekop iz Pule završila je u stečaju. Što ovime želim reći? Želim reći da smo se na ovim prostorima invalidima bavili i što je najznačajnije bavili smo se stvaranjem preduvjeta i brinuli o jednakopravnom radnom statusu i socijalnoj uključenosti i integriranosti u svijet rada. Dakle, bavili smo se. Političkom bahatošću taj je sustav srušen i država se poigrala sa sudbinom i egzistencijom invalida negirajući činjenicu da su slabiji na tržištu rada, da trebaju pomoć i pozitivnu diskriminaciju. I tim postupkom su bitno narušeni postolati socijalne države koja mora jednostavno mora brinuti o slabijima. Žalosno je da je novi Zakon stupio na snagu u studenom 2002. godine i da u dvije godine nije primijenjen u praksi što zbog normativne usklađenosti što zbog nedostatka provedbenih propisa. Žalosno je da zbog toga Hrvatska dobiva packe u mišljenju o kandidaturi Republike Hrvatske za članstvo u Europskoj uniji i to sa naslova kršenja ljudskih prava, osoba sa invaliditetom. Žalosno je ako je to jedini motiv da se donese ovaj Zakon, odnosno Izmjene i dopune ovog Zakona po hitnom postupku. Jedini bi pravi motiv mogao biti izgradnja učinkovitog sustava profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja invalida i razvoj svijesti i društvene brige o invalidnim osobama i njihovo uključivanje u sve pore društva. To je vrijedno svih naših napora i to je naše ogledalo a naravno i naša ulaznica u Europsku uniju. Vračam se diskusiji na tvrtku Tekop iz Puled, dakle, na bivšu ustanovu za zapošljavanje invalida koja nije dočekala Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom već je 2001. godine voljom radnika na inicijativu sindikata nad njome pokrenut stečaj zbog 15 mjeseci ne isplate plaća. Koncem 2002. godine postalo je izvjesno da se imovina stečajnog dužnika mora unovčiti i namiriti vjerovnike jer grad Pula nije htio ući u proces preuzimanja tvrtke u stečaju sa imovinom i obvezama. Tada sam pokrenuo osobno inicijativu koju je podržao savez samostalnih sindikata Hrvatske da se država odrekne prihoda po osnovi stečaja ispred Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje i Ministarstva financija i da se iz tih sredstava osigura temeljni kapital za osnivanje zaštitne radionice Tekop nova u Puli. Ja ovom prilikom moram pohvaliti ali se nadam da se neće iznenaditi bivšeg ministra rada i socijalne skrbi gospodina Vidovića jer je imao razumijevanja na ovu inicijativu bez obzira koliko smo mi bili nezadovoljni tijekom, da je to trajalo cijelih godinu dana da se država odrekne svojih potraživanja ali bitna je činjenica da je se država odrekla i da je prenijela svoja prava na tri nova osnivača a to je Savez samostalnih sindikata Hrvatske, Županija Istarska i Grad Pula. I u Puli je niknula zaštitna radionica Tekop nova. Mi smo imali indicije da na nivou županije zajedno sa gradom Pula napravimo ustanovu, međutim, zbog toga smo i danas ispred Hrvatske stranke umirovljenika dali određene amandmane s obzirom da nismo mogli biti osnivači ustanove i tu smatramo da jedan hendikept dosadašnjeg zakona što će obrazložiti u amandmanima, ali bilo kako bilo mi smo uspjeli osnovati zaštitnu radionicu i u srpnju 2004. godine potpredsjednica Vlade Republike Hrvatske, gospođa Jadranka Kosor i ovdje nazočni državni tajnik bili su na otvaranju zaštitne radionice Tekop nova u Puli. I moram, naravno da sam bio ponosan na to i dijelim oduševljenje i državnog tajnika i gospođe Jadranke Kosor, potpredsjednice Vlade kada smo ustvrdili zajednički da se, umirovljenici, da se, pardon, invalidima dalo zaista ono najkvalitetnije u smislu opremanja prostora, u smislu strojeva i uređaja koje su date u tom postrojenju za šivanje zaštitne i radne odjeće. Mislim da smo kao građani i kao društveni subjekti dali sve ono što invalidi i trebaju imati i što invalidi zaslužuju da bi se mogli uključiti u svijet rada dakle ono najbolje i da bi mogli sa ponosom ostvarivati sve odnosno realizirati sve one vještine koje posjeduju i doprinositi u najvećem smislu svojoj egzistenciji. Dakle, mogu kompetentno govoriti o ovom Zakonu zato što sam ga na neki način u životu kušao direktno, direktno, direktno u primjeni, dakle mogu govoriti i pohvalno i mogu ukazivati na nedostatke. Što se tiče tih nedostataka nisu drastične prirode, ja cijenim napor predlagača da se Zakon uskladi sa radnim zakonodavstvom. Međutim, zamolio bih da posebnu pažnju obrate na prijedlog članka 6. kojim se predlaže brisanje člana 8. osnovnog zakona jer smo po tome osnovu kontaktirali Hrvatski savez udruga invalida rada, i oni od prilike kažu slijedeće. Bez obzira što su obveze svih zaposlenih definirane u Zakonu o radu invalidima je posebno stalo da im piše u zakonu i njihove obaveze. Ako zakon radimo i radi njih mislim da normativno ne može smetati što ponovno pišu i obaveze ako su im naznačene obaveze bolje osjećaju. Što se tiče u članku 16. predlažemo da ustanove mogu pojedinačno ili zajednički osnovati Republika Hrvatska jedinice lokalne i područne regionalne samouprave, Hrvatski zavod za zapošljavanje, Udruge poslodavaca, sindikati, udruge osoba sa invaliditetom humanitarne udruge, vjerske zajednice i druge pravne i fizičke osobe. Time na neki način omogućavamo da se na razini županije razvije od prilike jedna krovna udruga koja bi mogla biti klaster odnosno predstavljati krovnu poziciju za klaster mogućih zaštitnih radionica ili radnih centara za invalide. Što znači da bi ta ustanova mogla provoditi i jednu sustavnu politiku zapošljavanja invalida i profesionalne rehabilitacije. U tom kontekstu su ovi prijedlozi amandmana. Isto tako predviđamo da bi ustanova u toj smišljenoj politici profesionalne rehabilitacije zapošljavanja invalidnih osoba mogla biti osnivačem zaštitnih radionica i proizvodnih odnosno radnih centara. Isto tako predlažemo da se u članku 27. jedan veoma rigorozni uvjet poravnatelja takve jedne ustanove odnosno zaštitne radionice sa 5 godina smanji na tri. MI moramo biti kao društvo otvoreni da smanjimo te kriterije. Npr. Mi u Saboru za stručno savjetnika imamo kriterij od 10 godina radnog iskustva. Mislim da je to pretjerano da moramo dati mladim ljudima koji dolaze sa novom spoznajama šansu da se bave ovakvim aktivnostima odnosno vođenjima ovakvih centara odnosno ovakvih zaštitnih radionica ili radnih centara. Dakle moramo tu priču malo otvoriti i biti otvoreni prema novim idejama. Još bih ukazao predlagaču na članak 9. u osnovnom zakonu članak 10. stav 1. gdje se dosta neprecizno govori da obavezu uplate doprinosa, obaveza zapošljavanja imaju tvrtke u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu države regionalne uprave i samouprave. Mislim da to će u primjeni na neki način raditi problema s obzirom da i 0,1 % je neko vlasništvo i postoj bitna razlika između djelomičnog vlasništva i pretežitog vlasništva države odnosno, lokalne uprave i regionalne samouprave. Nadalje ukazujem isto tako predlagaču da poslodavci koji stvaraju invalide a nisu u dakle nemaju vlasničku strukturu ni u djelomično niti u pretežitom vlasništvu države ili regionalne samouprave. Nisu ničim penalinizirani zato što stvaraju invalida. A znamo da imamo djelatnosti koji su tzv. Proizvođači invalida sa pozicija neuređenih odnosa i zaštite na radu. I ono što ukazujem također predlagaču mislim da ovo je jedan dobar posao ali da se taj posao mora nastaviti i da se priča oko loših uvjeta rada stvaranja invalida u tom dijelu i sa ovim zakonom mora uskladiti i na neki način zatvoriti sustav. Sada imamo otvoren sustav u zaštiti na radu i ovdje otvoren, dakle nepovezane sustave. U tom kontekstu ukazujem predlagaču na taj problem. Na kraju Hrvatska stranka umirovljenika će podržati i glasovati za izmjene i dopune ovoga Zakona, ali smatramo da je ovim zakonom učinjen tek prvi korak ka stvaranju dobrih preduvjeta za stvaranje sustava kojim se ostvaruje socijalizacija i uključivanje invalidnih osoba i ostvarivanje njihovog životnog sna da mogu biti vrijedni, raditi zaraditi i doprinositi te realizirati znanja i vještine koje imaju. Hvala najljepša.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Nema više prijavljenih klubova. Idemo na pojedinačnu raspravu. Prvo je kolegica Lucija Čikeš izvolite kolegice.
Poštovana potpredsjednice, poštovana državna tajnice, kolege i kolegice. Dakako da podržavam Prijedlog zakona u izmjenama i dopunama zakona o profesionalnoj rehabilitaciji zapošljavanju osoba sa invaliditetom. I podržavam njegovu usklađenost sa zakonom o radu. Međutim ja ću se samo u nekoliko osvrnuti na nekoliko izlaganja danas ovdje rečenih. Kaže se ne trebamo izmišljati toplu vodu, dakako da ne trebamo izmišljati toplu vodu jer još od 1955. godine postoji preporuka UN-a o profesionalnoj rehabilitaciji invalida. Tada je generalna skupština Ujedinjenih naroda donijela odluku da se zalaže za jedan sveobuhvatni svjetski program akcije za potpuno sudjelovanje invalida u društvenom životu i u razvoju država članica UN-a. I dakako već potaknutim tom preporukom koja vidite da je stara gotovo 50 godina, 83. u Ženevi je donijeta konvencija o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju invalida. I tadašnja naša država se s time složila i ovo ratificirala. Cijelo vrijeme govorimo o zapošljavanju ali cijelo vrijeme se ovdje napominju i zaštitne radionice. Ja moram naglasiti da su i zaštitne radionice već gotovo prošlost. Invalide treba uključiti u normalan život, ako mi stvaramo zaštitne radionice invalida mi smo ih već na jedan način getoizirali mi ih nismo socijalizirali niti smo omogućili da njihove i umne i tjelesne i intelektualne i svakojake sposobnosti dođu do izražaja. Zato apsolutno sam protiv toga ako već ove postoje i koje postoje zaštitne radionice da težimo tome da ih ukinemo da ih polako transformiramo u nešto drugo. Nikako ne može osoba sa poteškoćama u razvoju invalidna osoba doći do punog izražaja u sredini koja nije stimulativna. Mi joj moramo omogućiti stimulativnu sredinu, i na taj način sve na više načine djelujemo pozitivno u njenom razvoju u doprinosu društva. Zato to podržavanje zaštitnih radionica u svakom slučaju treba staviti pod upitnik i treba težiti nečem drugom. Mi smatram da smo u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske već napravili prvi korak i kada smo izgradili bila sam dio toga tima koji je pravio program ekonomizacije i decentralizacije sustava socijalne skrbi, i upravo smo tu predvidjeli da se osobe sa invaliditetom uključe u sve pore društvenog i kulturnog života ove države. Međutim kada govorimo o invalidnim osobama vidim da se prije svega i uvijek napominje samo tjelesni invaliditet. Ali što ćemo onda ako imamo pored tjelesnog invaliditeta imamo i mentalnu retardaciju. Kako te osobe uključiti i kako tim osobama omogućiti da privređuju. Svatko onaj tko apriori ide na to da kritizira neki zakon smatram da nije dobro došao. NI jedan zakon nikoga ne sputava u njegovoj maštovitosti i u njegovome radu. Mada ne postoji zakon o zapošljavanju osoba sa mentalnom retardacijom. To je druga kategorija od invalidne osobe. Tjelesni invaliditet je nešto drugo, ali kad je tjelesni invaliditet kombiniran sa mentalnom retardacijom onda je to daleko veća i teža okolnost gdje možemo toj osobi pružiti. Ali kada postoji sredina koja to hoće podržati, koja razumije onda ću vam kazati primjer kako radne organizacije i bez zakona i bez toga da su stimulirane, kako su zaposlile osobe sa tjelesnim invaliditetom koji je kombiniran sa mentalnom retardacijom. I eto u Županiji splitsko-dalmatinskoj, bolje rečeno u neposrednoj blizini Splita u Solinu postoji tvrtka koja je bez ikakvog problema zaposlila osobe sa težom i teškom mentalnom retardacijom i zato nismo trebali puno razgovarati niti su ljudi u tom smislu tražili posebne uvjete ni od države ni od društva inače. Oni su na više načina pomogli štićenicima ustanove na čijem sam čelu, jer te osobe su nakon vrlo kratkog vremena došle do punog izražaja. Te osobe su i mentalno i intelektualno napredovale i na jedan način se cijeli kolektiv koji broji od nekoliko stotina zaposlenika senzibilizirao da mora razmišljati da postoje i takvi ljudi u našoj sredini koji mogu itekako privređivati. Međutim u tome treba raditi. Stručnjaci iz ustanova koji se brinu o osobama sa teškoćama u razvoju, moraju izaći i u ovakve radne organizacije i zajedno sa tim radnicima raditi na dobrom prihvaćanju ovakve populacije. I sada ćete reći to je nelegalno. Nije nelegalno jer smo mi to isto naše odnose između centra za rehabilitaciju i radne organizacije mi smo to regulirali. Regulirali smo pravno i nismo mimo zakona, a naši štićenici su postigli ono vrhunsko što je. Ne možemo reći da zaostajemo za Europom i ne možemo reći da samo je dobra volja oprostite. Na kraju krajeva neću sada biti neskromna, da imamo ustanovu u Hrvatskoj koja je vodeća ustanova u Europi. Pa oprostite, jedan od drugoga onda trebamo učiti. Ja bih se založila da u svakom slučaju stimuliramo radne organizacije, odnosno zaštićene radionice i ustanove da svedemo na minimum i da težimo tome da ih nema. Da sve invalide bez obzira na stupanj oštećenosti uključimo u normalnu društvenu sredinu jer ćemo onda dobiti kažem veći efekat na njihovome i društvenom i intelektualnom i svakojakom razvoju. A pored toga se zalažem da ove zaštitne radionice svedemo na minimum i dakako ne može se na jednome mjestu te radionice cijelo vrijeme, one moraju imati nekakvu svoju ekonomsku razinu. Svatko gleda kroz to. Ekonomska razina je i ekonomski doprinos je vrlo bitan. Svakako podržavam zakon bez daljnjega, podržavam sve one da se još više što je moguće svaki privredni subjekt stimulira da uzme ovakve osobe u svoju radnu organizaciju, a na struci je da ide u tu radnu organizaciju, da pripremi radnu organizaciju na prihvat ovakvih osoba i dakako da u njihovoj usklađenosti zajedno radimo skupa. Mislim da će onda bez velikih sredstava, pusti se milijuni tu spominju, bez velikih sredstava postići se veliki veliki efekti i uostalom to smo i pokazali na nekoliko mjesta u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegice. Sljedeća je za raspravu prijavljena zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite kolegice.
Poštovana dopredsjednice, uvaženi tajnici. Vjerojatno bih trebala izraziti zadovoljstvo što Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom ide po hitnom postupku i što će se na temelju tog konačno zakon iz 2002. godine početi primjenjivati, bolje reći osigurati učinkovitu primjenu deklariranih i propisanih prava osoba s invaliditetom u stvarnom životu i kako sam predlagatelj navodi, citiram: «Radi se o zakonu koji ni nakon dvije godine od svog donošenja nije primjenjivan u praksi što za posljedicu ima kršenje temeljnih ljudskih prava osoba s invaliditetom utvrđenih Ustavom Republike Hrvatske.» Ja ću tome dodati da su i sve dosadašnje Vlade kršile temeljno ljudsko pravo osoba s invaliditetom jer kako inače opravdati da od 93. godine status i zapošljavanje osoba s posebnim potrebama nije do kraja riješen. Poznato je da do 93. godine radionice koje su zapošljavale invalidnu radnu snagu imali su porezne olakšice, olakšice temeljem zdravstvenog i mirovinskog osiguranja i kako je ovdje već nekoliko mojih prethodnika reklo, bilo je 39 zaštitnih radionica koje su zapošljavale više od 3,5 tisuća osoba. Guranjem njih na tržište, u tržišnu utakmicu preživjele su samo tri koje danas zapošljavaju nepunih 400 radnika i govorila sam o tome upravo u dijelu kad se ovdje razgovaralo o programu zaštite ljudskih prava. Splitski DES i Uriho Zagreb imali su sreću da su preživjeli zahvaljujući subvencijama grada. Na žalost treća ustanova Suvenir Sirać sa 80 zaposlenih nije imala tu sreću, a više od 50% su upravo osobe sa invaliditetom, odnosno osobe sa smanjenom radnom sposobnošću. Radi se o instituciji koja je 30 godina upravo zapošljavala invalide Bjelovarsko-bilogorske županije. Više bi se moglo reći područje daruvarskog kraja jer je apsorbirala mlade ljude obrazovane po specijalnim programima kako u Rudolfu Štajneru tako i u srednjoj školi. Na žalost radnici u toj ustanovi više od godinu dana ne primaju plaću. Zbog neplaćenih doprinosa nemaju čak niti bolničko liječenje. A ako tome dodam da sedam godina imaju blokiran račun, vidi se koliko se netko poigrava sa sudbinom upravo tih ljudi. Prebacivanjem problema na jedinicu lokalne samouprave nije uspjelo jer se radi o općini Sirać koja i sama prima pomoć jer se nalazi na području od posebne državne skrbi. Po Ustavu, ali i zakonu iz 2002. godine brigu bi trebala ipak u dijelu preuzeti država, odnosno Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom. I dok se u Vladi loptaju je li … u mjerodavnosti Ministarstva gospodarstva, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi ili pak Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti mi ipak imamo 80 ljudi s posebnim potrebama koje muku muče kako preživjeti bez plaće. Ponovo naglašavam radi se o tvrtci koja ima tržište, koja ima izvozni program, ali tržišnu utakmicu ne može podnijeti bez pomoći, jer još jednom govorim radi se o ljudima sa smanjenom radnom sposobnošću. Čemu onda obrazovanje kroz specijalne škole, ulijevanje u korisnost i uključivanje u normalan društveni život kad se po punoljetnošću jednostranim odlukama i neprovođenjem zakona ti ljudi doslovce bacaju na ulicu, a mislim da je nešto o tome ovdje i govorio i kolega Lesar i najavio podnošenje amandmana koji ću svakako podržati jer u zakonu se ne vidi potpuno rješavanje upravo tih osoba. Još jednom ću naglasiti da 99. godine donesen je Nacionalni program za poboljšanje kvalitete življenja osoba s invaliditetom. 2003. donijeli smo nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe s invaliditetom za razdoblje 2003.-2006. 2002. donijeli smo Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju, kako je tada rečeno bi se popravilo izrazito loše stanje sa zapošljavanjem osoba s invaliditetom, kako bi se popravio njihovo uključivanje u svijet rada, ali čime bi se prije svega doprinijelo njihovoj osobnoj i zajedničkoj socijalnoj sigurnosti. Prošle su više od dvije godine i mi se zadovoljavamo konstatacijom da nisu donijeti podzakonski provedbeni akti, da zbog preustroja Ministarstva nije se znala nadležnost i tko treba donijeti provedbene akte i nadzor, i mislim da je upravo tu temeljni problem, imamo dobre zakone na području manjinskih prava ali se ista ne provode i nitko ne nadzire provođenje, imamo dobre zakone u svezi ravnopravnosti spolova saborski odbor, Vladin ured pa sve do ustavne zaštite a praksa sve demantira. Imamo nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe s invaliditetom, zakone pa sve do ustavom definiranih prava invalidnih osoba a nikad manje i lošija zaštita osoba s posebnim potrebama. Kolege i kolegice ovaj Dom, svi mi hitno moramo donijeti izmjene ovoga Zakona ako je to nužno već i zadužiti Ministarstvo u kom roku mora podnijeti Saboru izvješće o učinjenom jer ne zaboravimo radi se o 10% stanovništva koliko je registrirano osoba s invaliditetom i njih četvrtina je na Zavodu za zapošljavanje i dio zaposlenih ne prima plaću i nema zdravstveno osiguranje. Istovremeno u fondu za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje u 2004. godini sredstva koja su bila namijenjena u visini 20 milijuna nije utrošeno niti lipe. Trebamo konačno osigurati učinkovitost postojećih propisa što će omogućiti potpunu integraciju osoba s invaliditetom u društveni život, ove izmjene imaju svrhu ako će brzo iza donošenja uslijediti i provođenje, definirati kriterije za osnivanje i financiranje kako zaštitnih radionica tako i radnih centara. Kako bi se status upravo osoba koje ne mogu naći zapošljavanje u trgovačkim društvima ili ustanovama člankom 10. kvalitetnije riješio. Bilo bi zaista katastrofalno da se daljnje 2 godine utroše na donošenje podzakonskih akta, da godinu dana se čekaju izbori i da se ovaj vrući i nedorečeni krumpir prebaci nekoj drugoj Vladi. I složit ću se sa kolegicom Čikeš koja kaže da tko kritizira Zakon nije dobro namjeran. No postavit ću pitanje što je sa neprimjenom i neprovođenjem ovih Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Javila se državna tajnica gospođa Vera Babić izvolite.
Gospođo potpredsjednice uvažena gospođa zastupnice zahvaljujem na vašem prinosu raspravi o ovom Prijedlogu ali htjela bih vas upozoriti na dio gdje se apostrofirali ustanovu Sirač sa tvrdnjom o teškom stanju, neisplati plaća nemogućnosti ostvarivanja zdravstvene zaštite. Ti vaši navodi do kraja ne odgovaraju istini, naime činjenica je da je ustanova Sirač u vrlo teškom stanju, ali isto tako činjenica da jedva udovoljava postotku za status ustanove za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanju osoba s invaliditetom, naprosto zato jer ima samo jednog iznad broja onoga koji određuje postotak da bi takva ustanova imala taj status. Što se tiče prilagodbe njihovog programa na žalost požar koji se tamo dogodio uništena sredstva rada itd., imali su za posljedicu nemogućnost rada. Istina je da nije isplaćivana plaća prema Kolektivnom ugovoru jer ti ljudi nisu niti radili ali im je isplaćivana minimalna plaća, svu sanaciju podnio je onaj koji ima većinski udio to je Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje i upravo unatrag nekoliko dana ponovno su odobrena sredstva za isplatu plaća iako naravno Sirač ne radi. Isto tako uvjeravam vas da na upit ovoga Ministarstva Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi i upozorenju da bi se eventualno radilo o nemogućnosti ostvarivanja zdravstvene zaštite, to također nije točno zdravstvenu zaštitu radnici mogu ostvarivati prema tome te posljedice o kojima ste govorili ipak nisu takve iako su vrlo ozbiljne i treba ih uzeti u obzir i kao što vam je poznato Ministarstvo gospodarstva rada i poduzetništva vrlo se angažiralo zajedno sa županijom i drugim subjektima lokalne uprave da konačno riješi taj status jer mislim da smo blizu rješenja. Hvala lijepo.
Hvala državnoj tajnici. Sljedeća je za raspravu prijavljena zastupnica Vesna Škulić izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, poštovana gospođo državna tajniče kolegice i kolege. Uzme li se u obzir da je svrha rehabilitacije ostvarena tek onda kada se osoba osposobila za produktivni rad i zaposlila s ovog bi se aspekta o osobama s invaliditetom moglo govoriti kao o skupini koja se teško zapošljava. U vrijeme naglog napretka informatizacije, tehnike i tehnologije, glavni nedostatak na području zapošljavanja nije samo invaliditet već često nedovoljno i neodgovarajuća stručna osposobljenost. U uvjetima djelovanja zakonitosti i tržišta rada nužno je odgovarajuće obrazovanje i osposobljavanje za određena zanimanja u skladu s sposobnostima te mogućnostima zapošljavanja prema potrebama i ponudama tržišta rada. Općenito govoreći ovakav koncept profesionalne rehabilitacije i zapošljavanja osoba sa invaliditetom znači mijenjanja njihova položaja iz dosadašnjeg statusnog i simboličnog položaja u dinamični i jednako pravni odnos. Međutim, što nam praksa govori? Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju je jako dobar, i ja ću ga podržati međutim, kada dođe do njegove primjene u praksi, kako će ona teči? Ovako, postoji nacionalna strategija jedinstvene politike za osobe s invaliditetom od 2003. do 2006. godine koja regulira kompletnu problematiku i politiku prema osobama s invaliditetom. Zamislimo situaciju kada jedna osoba, ne moramo ići daleko recimo iz Samobora dobije posao u Gradu Zagrebu na koji način će ona doći do svog radnog mjesta? Prema nacionalnoj strategiji trebalo bi osigurati prijevoz osoba s invaliditetom do svog radnog mjesta, dakle potreban je jedan multidisciplinarni pristup u rješavanju ne samo ovog problema nego cijele politike, odnosno problematike prema osobama s invaliditetom. Opet dolazimo do situacije da oni koji su isključeni sa tržišta rada će i dalje ostati isključeni, dakle to su najteže kategorije osoba s invaliditetom. Dogodit će se to da gradovi koji nemaju specijalizirani prijevoz, gradovi koji nemaju niskopodne autobuse neće moći prevesti osobu do svog radnog mjesta. Dakle automatski ona otpada s tržišta rada. Isto tako bi progovorila o sustavu obrazovanja osoba s invaliditetom. U Republici Hrvatskoj postoji jedna ustanova to je Centar Dubrava za obrazovanje i rehabilitaciju osoba s invaliditetom, za osobe s tjelesnim oštećenjem, jer slažem se ovdje sa kolegicom Čikeš sada govorimo isključivo sam o jednoj kategoriji osoba s invaliditetom, dakle o slijepim i slabovidnim i osobama s tjelesnim oštećenjima, a ne govorimo o osobama s mentalnom retardacijom. Taj Centar u Dubravi egzistira 40 godina, u 40 godina u njega se nije uložilo ništa. Ako vam kažem da se taj Centar održava sistemom humanitarnih akcija onda sam vam sve rekla. Dolazi do toga da prozori propadaju, da se djeca razbijaju zbog toga što su pristupne rampe dosta skliske itd. Isto tako sustav obrazovanja je dosta arhaičan, imamo zanimanja tipa obućar za kojeg više nema potrebe na tržištu rada, dakle automatski već sa sustavom obrazovanja mi osobe s invaliditetom isključujemo sa tržišta rada. Isto tako bih stavila naglasak i na pristupačnost redovnog sustava obrazovanja. MI u Hrvatskoj kada pogledamo srednjo-školske ustanove, ma ustvari kad pogledajmo najprije ustanove za osnovno obrazovanje vidjet ćemo koliko je škola u Republici Hrvatskoj pristupačno. Dakle, osobe koje su mentalno zdrave imaju samo tjelesno oštećenje ili ako uzmemo kombinirano oštećenje osoba s invaliditetom. Dakle, laku mentalnu retardaciju i tjelesno oštećenje tu djecu moramo slati u specijalizirane ustanove zbog toga što na ulazu postoje tri stepenice zbog toga što nema pristupačne rampe, zbog toga što u školi ne postoji lift, zbog toga što su vrata od WC-a uža od 90 centimetara. Dakle, zbog bizarnih razloga mi isključujemo našu djecu uopće iz društva i stavljamo ih u socijalnu kategoriju. Mislim da bi se podzakonskim aktima mnogo toga riješilo i mnogo toga bi se stavilo u funkciju i naravno ne bi trebali biti donošeni nikakvi niti specijalni niti posebni zakoni nego jednostavno prilagoditi postojeći sustav. Još bih tu nešto rekla, malo sam se izgubila u svojim papirima jer mislim da je zakon dobar i žao mi je što ovako jedan dobar zakon ali stvarno je dobar može propasti upravo zbog ovih bizarnih situacija da zbog neadekvatnog prijevoza ili nekih sličnih situacija zakon neće moći funkcionirati u praksi. Dakle, opet će isključiti najteže kategorije osoba s invaliditetom. Jer tada će doći opet do kršenja temeljnih ljudskih prava i sloboda. Već je u svijetu davno napušten model socijalnog pristupa osobama s invaliditetom i on se sada već temelji na ljudskih pravima i temeljnim slobodama. I na kraju, mi nismo osobe s posebnim potrebama već smo s istim potrebama. Dakle, ista je potreba moja ili bilo koga od vas doći do svoga radnog mjesta ili ne znam otići u školu. Dakle, mi imamo svi istu potrebu ali način realizacije je malo drugačiji. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepo, kolegice. Sljedeći je za raspravu prijavljen Josip Đakić. Izvolite, kolega!
Gospođo potpredsjednice, štovane kolege! Donošenjem ovog zakona koji razmatra i koji definira profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom zasigurno ima svojih dobrih strana ali isto tako želim reći da se treba razlučiti što je i za koga je potrebna profesionalna rehabilitacija, za koga su potrebne ustanove sa posebnim potrebama za zapošljavanje a koji se invalidi mogu uvrstiti i zaposliti u svim drugim firmama, državnim ustanovama, malom gospodarstvu. Stoga treba reći da zasigurno različite su potrebe osoba sa invalidnošću i različite su mogućnosti njihovog zapošljavanja. Stoga treba voditi i brigu koja je počela primjenjivati se u praksi da se i pristupačnost svim državnim ustanovama i službama učini što boljom što je od prilaza onih za kolica pa do liftova u zgradama gdje su prostorije na katovima što se pomalo odrađuje, ide sve bolje i sve više ali također senzibilnost cijeloga hrvatskoga društva mora biti zajedno sa tim osobama, tada će biti i više zaposlenih invalida u Hrvatskoj. Naime, napretkom informatike i tehnologije zasigurno postoji niz mjesta gdje invalidi mogu uz stručno osposobljavanje i prekvalifikaciju doživjeti da rade poslove iz svojih invalidskih kolica, iz svojih domova, mogu služiti se internetom, e-mailom, mogu raditi za poslodavce kojima nisu vezani da budu baš u ustanovama i nadam se da ove mjere koje su zakonom predviđene a to je da sva ministarstva koja su danas drukčije definirana zasigurno će iznaći momente i mogućnosti a isto tako u ovom zakonu predviđa se i ono što se zove porezna olakšica koja će poslodavcima zasigurno biti podrška u zapošljavanju osoba s invaliditetom koji će naći mogućnost i momente i Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osigurati će uplatom doprinosa za poticanje zapošljavanja osoba sa invaliditetom osoba koje će se od siječnja primjenjivati zakonska norma i obavezni su obračunavati i uplaćivati svi poslodavci koji zapošljavaju više od 20 radnika koja na godišnjoj razini iznose od oko 84 milijuna kuna. Ta sredstva zasigurno ovom fondu će dobro doći i zasigurno će se postići veliki efekti. Stoga osobno podržavam donošenje ovog zakona. Podržavam i sve elemente koji su u njemu uvedeni i težnja se mora staviti na primjenu svih ovih zakonskih normi, poštivanje onoga što se u zakonu donese jer da je tako s obzirom da je uviđeno i 2003. godine da je opao broj zaposlenih invalida pa je stoga i donesena strategija, nacionalna strategija politike zapošljavanja osoba sa invaliditetom, no međutim njezina primjena također je teško bila provediva i moramo svi zajedno prionuti tome da se zaposli što veći broj osoba sa invaliditetom i da se ove zakonske norme poštuju u svakoj svojoj odrednici. Evo još jedan put, podržavam ovaj zakon i želim da se ove odrednice koje su stavljene u njemu od financijskih do onih svih drugih zasigurno upotrebe u zbrinjavanju i zapošljavanju i profesionalnoj rehabilitaciji osoba sa invaliditetom. Hvala.
Hvala lijepo, kolega zastupniče. Sljedeći je prijavljen zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite!
Zahvaljujem, gospođo dopredsjednice. Dame i gospodo zastupnici! Dakle, uvidom u ovaj materijal, u ovaj zakonski prijedlog očigledno je da u Republici Hrvatskoj je vrlo visoki postotak ukupnog stanovništva sa određenim stupnjem invaliditeta. Dakle, mi možemo ovdje vidjeti iz ovog priloga da njih oko 10% je na nas 10% je zapravo osoba sa invaliditetom. Također, ja nisam toliko veliki pesimista s obzirom na sadašnje stanje, s obzirom na ukupno stanje na tržištu rada u Hrvatskoj. Dakle, mi ovdje možemo vidjeti da jedan visoki postotak tih osoba je ipak uposlen što znači da hrvatsko društvo ima ipak visoki senzibilitet, visoki osjećaj prema ovim skupinama stanovništva. Također, ne može se zanijekati da 7,5 tisuća ljudi nezaposlenih nije ogromna brojka, međutim kažem da je ona vjerojatno i razlog, njoj je i stvarno stanje na tržištu a i dodatna onesposobljenost ovih ljudi s obzirom na to da su vrlo često one bez radnog iskustva te osobe ili sa malim radnim iskustvom, zatim sa nekvalitetnim obrazovanjem i nisu kao takve pripravljene za rad. Međutim, daljnjim uvidom u ovaj materijal očigledno je da je nadležno ministarstvo odnosno Vlada učinila sve kako bi postojeći zakon operacionalizirala, kako bi zapravo učinila sve pretpostavke da se najveći broj od ovih ljudi u jednom skorom vremenu odnosno u kontinuitetu zapošljavanja i da se ovaj problem osoba s invaliditetom rješava. Vidljivo je također da zapravo je učinjen napor uključivanja svih struktura društva tako da je zapravo pristup multidisciplinaran ovom problemu što je dodatno jamstvo za uspjeh. Velika nada i šansa za uspjeh također je i formiranje ovog Fonda za profesionalnu rehabilitaciju osoba s invaliditetom koji će zajedno sa sredstvima iz Proračuna iznositi nekih 100-tinjak milijuna kuna i to zasigurno nije dovoljno, ali niti mala suma i to su sredstva koja će doista biti ovog puta, ovim izmjenama operativna i uključena u najboljem smislu te riječi. Ja bih se sada vratio na početak ove rasprave i na određeni način prisjetio se. Prije dva tjedna smo imali jednu raspravu, jednog prijedloga zakona o, s kojim je Vlada htjela poboljšati pitanje ljudskih prava u Republici Hrvatskoj. Čudi me da od tolikog broja gorljivih zagovornika ljudskih prava na toj raspravi danas nema ni polovina njih niti ima te žustrine kojom se, kojom se u ovom slučaju odaje priznanje Vladi jer po meni je ovo jedan od najdjelotvornijih načina u kojima, kojim Vlada sudjeluje, a s ciljem ispunjenja ljudskih prava jer je ovo jedan od zakona kojeg u tom svjetlu treba promatrati. Dakle donošenje ovakvog jednog zakonskog prijedloga zapravo je najbolja nakana Vlade s ciljem postizanja i ispunjenja zaštite ljudskih prava hrvatskog stanovništva. Prije mene su govorile vrlo kompetentne osobe, kolegica Škulić, doktorica Lucija Čikeš. Držim da su njihova izlaganja bila vrlo kvalitetna i smatram da i na određeni način sam potaknut njihovim izlaganjem, smatram da zapravo ovaj jedan zakonski prijedlog od nas, od hrvatskih zastupnika, od hrvatske javnosti traži i promjenu stava spram ovog problema. Traži promjenu paradigme. Dakle već unaprijed određenog stava prema određenoj stvari. Istu onakvu promjenu kakvu ovo društvo već čini prema psihičkim bolesnicima na primjer. Vi ste svjedoci da zapravo nova teorija liječenja takvih pacijenata je zapravo liječenje u zajednici, a ne nikako iza nekih betonskih zidova, ovakvih i onakvih bolnica ma kako im davali imena. Također ovo društvo mijenja stav i spram homoseksualaca i spram drugih marginaliziranih skupina. Držim da zapravo promjena stava prema ovom pitanju, prema osobama s invaliditetom je jednako važno i jednako ključno kao i njihovo uposlenje. Ja bih kazao: oni ne trebaju privilegiju pri uposlenju, oni trebaju jednak pristup ka radnom mjestu. I samo na koncu bih se osvrnuo na ovaj Fond za profesionalnu rehabilitaciju kojim će biti izdvajana sredstva s ciljem uposlenja invalidnih osoba. Ovdje stoji kako će zapravo sva poduzeća izdvajati jedan postotak sredstava u taj fond s ciljem postizanja operativnosti ovog, ovog Prijedloga zakona. Ja bih zapravo postavio ovako stvar. Zbog čega uopće da neko poduzeće izdvaja određeni dio sredstava ukoliko poštiva već ovaj zakon? Recimo ako poduzeće koje ima 20 uposlenih ima 5 ljudi dakle 5 osoba s invaliditetom zašto ga ne bi poticali između ostaloga oslobađanjem zbog izdvajanja tih sredstava. Recimo to bi bio jedan simboličan podstrek ljudima da zapošljavaju osobe sa invaliditetom i na određeni način doprinos njihovom zaposlenju. Na koncu moja potpuna podrška ovom Prijedlogu zakona i ja se nadam da zapravo od svih nas ovdje će biti ta podrška jedinstvena i da će ovaj Zakon rezultirati sa najboljom nakanom koju Vlada ima, a to je integracija, rehabilitacija i bolje zaposlenje osoba s invaliditetom. Hvala lijepo.
Hvala vama kolega. Sada je na redu zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
... /Govornica je naknadno uključena./ ... Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Osvrnut ću se kratko budući da je, da su prethodnici puno toga već rekli, ali apsolutno bih i ja podržala ovaj Zakon o izmjenama i dopunama zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom koji bih, podsjetila bih proizlazi iz odrednica Ustava Republike Hrvatske koji kaže da država daje posebnu skrb i posvećuje zaštiti invalidnih osoba, njihovo uključivanje u društveni život. Naravno da i tu i Zakon o hrvatskim registrima osoba s invaliditetom i ovaj o kojem danas govorimo. Vlada Republike Hrvatske donesla je i Nacionalnu strategiju jedinstvene politike za osobe sa invaliditetom od 2003. do 2006. godine u cilju stvaranja pretpostavi za punopravno članstvo u Europsku uniju. Nacionalna strategija sadrži ocjenu stanja, sadrži programe djelovanja za područje značajne za osobe sa invaliditetom te prijedloge mjera za sustavno poboljšavanje kvalitete življenja osoba sa invaliditetom. Valja pri tome napomenuti da su Nacionalnom strategijom propisane obveze tijela državne uprave i rokovi njihove provedbe i zato je zaista zabrinjavajuće da ako smo 2002. godine donesli Zakon da nisu, da se nisu uspjele donesti provedbene, provedbeni akti kojima bi se provele odrednice ovoga Zakona. Danas moramo zaista govoriti o jednom multidisciplinarnom, interdisciplinarnom pristupu, pristupu svih ministarstava, a isto tako pristupu stručnjaka raznih profila u rješavanju ovoga problema. Danas najveći problem nezaposlenosti invalidnih osoba je neodgovarajuća stručna osposobljenost osoba sa invaliditetom koja je potrebna za ulazak u proces rada. Tijekom godine zaposli se samo nažalost 10 do 12% invalida. Invalidi imaju pravo na zapošljavanje pod određenim općim uvjetima na tzv. otvorenom tržištu rada i ako se radi o zapošljavanju na općem tržištu to se odnosi na obvezu tijela i državnih uprava, tijela sudbenih vlasti, jedinice lokalne samouprave, tijela ostalih javnih službi i raznih fondova i drugih pravnih osoba koje su u vlasništvu Republike Hrvatske. Pri tome se zna da mora biti zaposlenih do 31.12.2003. najmanje jedna, 2004. oprostite, najmanje jedna osoba sa invaliditetom na svaih 49 zaposlenih. Do 31.12.2008. najmanje jedna invalidna osoba na 32 zaposlena. I da bi 2020. godine trebali zapošljavati najmanje jednu invalidnu osobu na 16 zaposlenih. Nadam se da će doći do zapošljavanja invalida, da će njihova profesionalna rehabilitacija proizaći i iz ovoga Zakona o kojem danas govorimo. Pri tom, pri ovoj raspravi zahvalila bih se Vladi na pomoći rješavanju problema u Siraču gdje zaista 80 zaposlenih, gdje je s onim jednim preko 50% invalidnih osoba, ali ti ljudi u Siraču ne žele dobivati plaću a ne raditi. I zato s ove govornice upućujem apel da se pomogne i da ipak se osigura bez obzira i na požare, na sve nedaće proizvodnja u Siraču. Na kraju kratko bi se osvrnula na rad Odbora za rad zdravstva i socijalnu politiku gdje je zaista došlo do jednog zajedničkog konsenzusa prihvaćanja ovoga zakona. A to dragi prijatelji govori o jednoj zaista socijalnoj osjetljivosti našeg društva, pa kada govorimo o demokraciji, o demokratizaciji društva, onda je i to jedan dio. I zato ulažem i polažem veliku nadu u realizaciji ovoga zakona. Naravno da za provedbu svakog zakona su potrebna sredstva, a iz ovog zakona je vidljivo da su ta sredstva osigurana i da ne bi smjelo biti problema u njihovom pristizanju. I ono što, osvrnuti ću se kratko samo na tu nacionalnu strategiju, govorili smo o provedbi nacionalne strategije i za borbe protiv ovisnosti itd., niz nacionalnih strategija imamo, pa vjerujem obzirom na značaj ovoga problema invalida da ćemo raspravljati i o ovoj nacionalno strategiji osoba sa invaliditetom, o provedbi te nacionalne strategije do kuda smo došli i šta smo napravili. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Sljedeća za raspravu je prijavljena zastupnica Marija Bajt. Izvolite.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice, poštovana gospodo državni tajnici, gospođe i gospodo. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom s Konačnim prijedlogom zakona podupirem kao i većina zastupnika koji su raspravljali o ovom prijedlogu zakona. Naime, na temelju podataka koje smo dobili prema popisu stanovništva Republike Hrvatske iz 2001. godine u provedenom istraživanju o invalidnosti 9,7 ukupnog stanovništva Republike Hrvatske su osobe s invaliditetom, od čega je 11,5% muškaraca i 8% žena. Također u evidenciji Hrvatskog zavoda za zapošljavanje ukupno je evidentirano oko 2,5% odnosno 7 i pol tisuća osoba s invaliditetom a u udjelu Republike Hrvatske 7,4% osoba s invaliditetom u radnoj dobi su koji su stalno zaposlene dok ostali primaju pomoć u sustavu socijalne skrbi. Rehabilitacija i zapošljavanje jedan je od važnih načina borbe za puno uključivanje osoba s invaliditetom u zajednicu te promicanje njihovog neovisnog života i dostojanstva. Osobito su tu važni članci 7. i 13. koji govore o zapošljavanju osoba s invaliditetom pod općim i posebnim uvjetima te samozapošljavanje, osnivanje obrta, djelatnosti slobodnog zanimanja, djelatnostima poljoprivrede, šumarstva i slično. Uz sve potrebna je i snažna podrška države, ministarstava i lokalne samouprave, porezne olakšice, povoljna kreditna ali i nepovratna sredstva, savjetodavne službe i slično. Za učinkovitije provođenje predloženog zakona ulažemo i tri amandmana na članke 10., 13. i 27. Naime, u članku 10. Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o doprinosima za obvezna osiguranja propisana je razdioba doprinosa za zapošljavanje za velike poslodavce, kako to proizlazi iz obrazloženja Konačnog prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, zbog čega predlažemo da se donese izmjena da svi poslodavci, osim poslodavaca iz članka 10. stavka 2. predloženog zakona dužni su plaćati posebni doprinos za poticanje zapošljavanja osoba s invaliditetom. Također u članku 13. u Konačnom prijedlogu zakona izostavljena je mogućnost započinjenja gospodarskih djelatnosti osoba s invaliditetom kroz zadrugarstvo kojemu je na čelu poslovanja upravo zajedničko poslovanje i uzajamna pomoć zadrugara sukladno odredbama Zakona o zadrugama. Stoga predlažemo da se u članku 13. u stavku 1. točki 1. iza riječi "obrta" doda "ili zadruge". I također amandman na članak 27. U članku 33. stavak 5. zakona naš je prijedlog da se taj također promijeni i glasi, govoreći o prihodima fonda, financiranje ili sufinanciranje programa i projekata za poticanje zapošljavanja i održavanja zaposlenosti osoba s invaliditetom. Naime važećom odredbom članka 33. stavka 5. Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom nije predviđena mogućnost da se putem fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom financiraju i sufinanciraju programi i projekti koji će promicati prava osoba s invaliditetom utvrđena zakonom, pa predlažemo i amandman koji bi osigurao nove oblike financiranje, navedene oblike financiranja. Također bih na kraju rekla da uz socijalnu osjetljivost hrvatske Vlade, pa i Hrvatskog sabora u ovom dijelu jer smatram da ćemo ovaj zakon donijeti konsenzusom, da su izmjene i dopune Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom vjerujem prihvaćene će biti, ali isto tako da je potrebna i djelotvorna potpora njihovim obiteljima i organizacijama na svim razinama kako bi mogli sudjelovati u dijalogu, ući u strukture odlučivanja i jednako pravno biti uključeni u hrvatsko društvo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a, zaključno gospodin Pero Kovačević, od 5 minuta. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege, poštovana državna tajnice. Klub HSP-a opet mora upozoriti kod izmjene i dopune ovoga zakona da i ove izmjene ukazuju na to kako nama funkcionira pravna država i kako se provode propisi u Hrvatskoj. Naime, jedno mi imamo u Hrvatskoj što spada na razini deklaratornoga, a drugo je na razinu provedbenog. Svi se mi tu slažemo i po ovome pitanju da tu treba napraviti bitan pomak, ali žalosno je da to državna uprava ne radi. Hrvatski sabor donosi zakone, oni su deklaratorno fenomenalni, ali državna uprava i mjerodavni ne prelaze sa riječi na djela. Naime, sama činjenica da je vrijedeći zakon donesen 2002. godine, znači govori o tome, mi smo sad u 2005. godini, i da ni bivša vlast ni ova vlast nije donijela podzakonske propisa koji su bitni za provedbu ovoga zakona, govori o tome da se i bivša i deklaratorna vlast ponašala prema invalidima samo deklaratorno. Jer je ona ta bila koja je sputavala provedbu takvog zakona. Zakon je kao donesen 2002. godine, fenomenalan zakon, ali nažalost nije se mogao provoditi, niti se dan danas ne provodi. I to je najveći problem u ovoj Hrvatskoj državi kad se govori o bilo kojem području. I zamislite, za to nitko ne odgovara, za to nitko ne odgovara. Kad je riječ o donošenju podzakonskih propisa, znači podzakonskih propisa moramo biti svjesni većina novih zakona kao što je ovaj nije provediva jer nije riješeno ono što je potrebno riješiti da bi se zakon mogao implementirati i provoditi u praksi. I onda su ti rokovi za donošenje podzakonskih propisa instruktivni, i na kraju ministri, niti bivša Vlada, niti ova Vlada nitko nije odgovarao. I sad dolazimo znači u 2005. godinu, u 2005. godini i među glavnim razlozima za promjene ovoga zakona su činjenica da je zakon bio neprovediv da nisu doneseni podzakonski propisi i da je 22.12.2003. godine izmijenjen zakon, odnosno donesen novi Zakon o ustrojstvu ministarstava i državnih upravnih organizacija. I šta to govori? To govori o tome da se treba invalidima reći slijedeće, mi njima moramo dati jamstvo, moramo dati jamstvo da će zakoni koje ovaj Hrvatski sabor donosi biti i provedivi. Ovo sad je isto puno lijepih riječi ali ovo ne daje nikakvo jamstvo da će i ovaj zakon biti provediv. I sad ako gledamo izmjene i dopune ovoga Zakona. Trebalo je, znači to je onaj članak 10., prošle godine su imali obvezu, znači, upošljavanja invalidnim osoba, pravne osobe. Rok je bio sa 31.12.2004. godine. Sad prolongiramo te rokove sa 31.12.2005. godine. Istina, neki se skraćuju. Kakva je situacija u postupanju državne uprave i svemu ostalome, neće me čuditi ako budemo koncem 2005. ili 2006. godine opet pomicali te rokove. Prema tome, draga gospodo, državna uprava i Vlado, pređite s riječi na djela i nemojte govoriti kako jako puno radite u ovome području, a na kraju ćemo zbog razloga da nisu prvo doneseni provedbeni propisi i da je prije, kažem, godinu i nešto izmijenjena ustrojstvo državne uprave, da nam opet s time ne dolazite. Prema tome, dajemo podršku Zakonu, ali ne dajemo podršku ovakvom ne postupanju u provedbi Zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Gospodin Davorko Vidović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, neću koristiti onih 5 minuta u ime Kluba, ali samo da ispravim navod kolege koji je doista netočan. Da ni bivša Vlada ni ova Vlada, reći će on, nije zapravo držala previše do realizacije i ostvarivanja ovog Zakona. To nije naprosto korektno reći. Ako se nakon 10 godina donese jedan takav zakon, ako se formira Fond i ako se ne stigne više napraviti jer se izgube izbori onda nije pošteno staviti u istu razinu ovo što se nije napravilo u prošloj godini, a moglo se i ono što se napravilo tada. Nije pošteno ni velirati odgovornost i one Vlade i Vlade koja je prošlu godinu propustila učiniti ono što je morala. Nije se stiglo napraviti podzakonske akte.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a, gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice. Pa evo, od jutros, iako ne u nazočnosti brojnih zastupnika, raspravljali smo o vrlo osjetljivom pitanju. To je pitanje osoba s invaliditetom. Dakako da nas u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke raduje rasprava iz koje je vidljivo da zapravo svi podržavamo izmjene i dopune Zakona, jer na taj način zapravo šaljemo poruku hrvatskom društvu koliko smo socijalno osjetljivi i koliko smo humani. I zaista je bilo ugodno slušati, dakle, to političko opredjeljenje da se zalažemo za to da osobe s invaliditetom uđu u svijet rada, međutim ostaje jedna nedorečenost. Ostaje i određena praksa u našem društvu, jer čini mi se da smo mi u Hrvatskoj, možda jedina država u Europi koja obiluje zakonima koji se u praksi ne provode. Pa evo, i u ovom slučaju, dakle, na primjeru ovoga Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji zapravo imamo jedan krasan pokušaj. Jedan pokušaj Vlade 2002. godine Zakon koji je stupio na snagu 12. prosinca 2002. zapravo je već 2 godine mrtvo slovo na papiru. Za nas su ove izmjene i dopune koje mi u Klubu Hrvatske seljačke stranke podržavamo, ali zapravo su samo prolongiranje daljnjeg prolongiranja roka implementiranja Zakona u praksu. I zapravo konkretnih mjera za poboljšanje statusa osoba s invaliditetom. Nadalje, taj Zakon kad se bude i implementirao ja bih poslala, evo, jednu poruku da ne trebamo očekivati neki mesijanski učinak od toga Zakona jer mi moramo biti svjesni da danas na tržištu rada postoji 360 tisuća osoba koje su radno sposobne. I kad to prenesemo na tržišnu ekonomiju, kad prenesemo taj podatak na današnjeg poslodavca koji je itekako zainteresiran da ima osobu koja daje vjerojatnost po njegovom mišljenju, dakako, ovaj i redovitijeg, itd. Dakle, moramo još dodatno tražiti mehanizme koji će poticati te poslodavce da zaposle osobe s invaliditetom. Možda će za nekoga sablažnjivo izgledati, međutim meni je ostao podatak koji sam istakla u jutrašnjoj raspravi, a to je podatak da smo 80-ih godina imali 39 poduzeća koje su zapošljavale osobe s invaliditetom. 39. Danas ih ima 5, od toga je 3 u stečaju ili pred stečajem i 2 zapravo rade samo zahvaljujući potpori lokalne samouprave. Možda bi bilo dobro da razmišljamo upravo u tom smjeru jer uvođenjem doprinosa dakako da se uvodi siguran izvor financiranja. Ajmo probat razmišljat na takav način da imamo društva kapitala koja će prioritetno zapošljavati osobe s invaliditetom, a dakako da ta društva kapitala moraju biti sa posebnom potporom i skrbi i države i jedinica lokalne samouprave. Tada ćemo zapravo dokazati koliko smo humano društvo, tada ćemo zapravo dokazati koliko smo socijalno osjetljivi i tada ćemo moći reći, evo i nacionalna strategija koja je donešena 2003. godine, i Zakon o rehabilitaciji i zapošljavanju daju učinke i nismo uzalud potrošili vrijeme u ovoj raspravi. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime Kluba HDZ-a gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, gospodine. Dakako da podržavam donošenje ovog Zakona i ja bih se samo osvrnula evo na gospođu prethodnicu, na njenu jednu opservaciju što je usporedila da je 80-ih godina bilo 35, ako se ne varam ili 39 ustanova koje su zapošljavale, a da ih sada ima samo 5. Mislim da to nije nazadno nego napredno. Mi ne možemo stvarati 39 i daj Bože da i ovih 5 ne stane dogodine ili do 2 godine već u jednom razumnom razdoblju. Ne slažem se ni sa onim što je rekao gospodin iz HSP-a, kaže "prijeđimo na djelo". Ja ne znam, gospodine, koliko ste vi puta ovdje nešto konstatirali i koliko ste puta otišli u određeno poduzeće i vi napravili to djelo. Znači, ovdje je donositi zakone, a druga je stvar stimulirati ljude da to provode. Niti ćete vi, niti ću ja. Ja evo po ovom pitanju radim pa to i provodim, ali vi ili bilo tko drugi kojemu nije usko područje djelovanja sigurno da neće provest, nego zna se tko to provodi. Niti provodi gospođa tajnica, ni gospodin ministar ni vi kao saborski zastupnik. Još uvijek se zalažem, što je više na decentralizaciju sustava ovog, još uvijek se zalažem na štoviše omogućiti inkluziju, omogućiti socijalizaciju invalida pa bilo da se radi samo o tjelesnim invalidima, ali nemojmo zaboraviti ni invalide koji imaju i mentalnih poteškoća. I njima treba društveno, i njima treba omogućiti rad, rad koji kaže se lijepo ovdje, još u Deklaraciji Ujedinjenih naroda od 83. godine, da invalidi imaju pravo na pomoć u osposobljavanju za što veću samostalnost. I kaže se da i invalidi imaju pravo na gospodarsku i socijalnu sigurnost i odgovarajući životni standard, pravo na posao u skladu sa svojim sposobnostima. I to je ono čega se svi moramo držati, odnosno regulativa je zakonska dobra, samo treba na terenu kontrolirati da li se onda provodi i da li se sva poduzeća i sve ustanove koje trebaju raditi rade u skladu sa zakonom. Još jedan puta napominjem, zahvaljujem na trudu Vlade da je, da ovo definitivno idemo u realizaciju i nadam se da će se ovoga pridržavati svi oni koji se trebaju pridržavati. Niti se treba gospodin Kovačević ovdje ni ja jer ima tko će se ovoga pridržavati, na koga se odnosi. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin Pero Kovačević. Izvolite.
Prvo, netočan je navod da se mi ne trebamo brinuti zbog činjenice što se Zakon ne provodi. Gospođo Lucija, pročitajte zašto se Zakon donosi po hitnom postupku i onda se kaže da Zakon uopće nije primijenjen. Prema tome, uzmite stranicu treću a mi zastupnici HSP-a smo glas javnosti u Hrvatskome saboru i uvijek ćemo ukazivati na ono što ne radite. A činjenica da vi kažete da amnestirate Vladu i ministre da to ne rade pa to je sramotno. Oni to trebaju raditi, zato Vlada i postoji.
Molim vas, a što je povreda Poslovnika? Gospođa Lucija Čikeš. Izvolite!
On nije ispravio moj navod i ne mogu se složiti da je on glas javnosti a svi mi ovdje nismo.
Molim vas, čim smo izabrani u Hrvatski sabor imamo nekakav temelj da govorimo u ime nekoga, u ime tih koji su nas izabrali. Znači, svi smo više manje tu, zavisi koliko se tko zalaže. Dakle, nemojmo po tome se dijeliti, tu smo izjednačeni kao zastupnici. Hvala lijepa. Da li želi predstavnica Vlade zaključno? Ne želi. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, Prijedlog zakona broj 246. Rasprava je zaključena. I imamo amandmane koje su podnijeli zastupnici, državna tajnica u Ministarstvu rada, gospodarstva i poduzetništva, gospođa VEra Babić. Amandman broj 1. zastupnika Dragutina Lesara.
Gospodine predsjedniče Vlada ne prihvaća ovaj amandman, naime predloženim amandmanom se htjelo urediti ostvarivanje prava na profesionalnu rehabilitaciju osoba s invaliditetom koji se školuju u redovnom sustavu školstva za prvo zanimanje a što je već po našem mišljenju sadržano u odredbama zakona. Naime, osobe s invaliditetom, iz odredbe članka 3. stavka 1. točka 1. Zakona, pristup profesionalnoj rehabilitaciji ostvaruju temeljem propisa o socijalnoj skrbi, u prvom stupnju o tome odlučuje nadležni centar za socijalnu skrb a u drugom Ministarstvo nadležno za poslove socijalne skrbi. Na istovjetan način uređena su prava osoba s invaliditetom starijih od 21 godinu, a učenici koji se školuju u redovnom obrazovnom sustavu pravo na profesionalnu rehabilitaciju ostvaruju temeljem propisa o osnovnom i srednjem školstvu što je također sadržano u odredbi članka 3. stavak 1. točka 5. zakona, u vezi sa člankom 4. A osim toga predloženim amandmanom stvorila bi se kolizija u odnosu na Zakon o socijalnoj skrbi u vezi sa nadležnostima tijela koje odlučuju u prvom i drugom stupnju.
Zastupnik Dragutin Lesar izvolite.
Moj amandman nije se odnosio na pravo na profesionalnu rehabilitaciju nego profesionalno osposobljavanje invalidnih osoba, djece obuhvaćene redovnim sustavom obrazovanja. Odbijajući ovaj amandman niste odbili mene nego 100-tinjak mladih ljudi koji su invalidi, školuju se u redovnom sustavu školovanja, ne priznajete im pravo na profesionalno osposobljavanje. Tražim glasanje.
Molim tko je za ovaj amandman? Uključite se. Možete glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je za amandman glasovalo 36, 6 suzdržanih i 66 protiv, nije prošao. 2. Kluba zastupnika HSU-a.
veravlada također ne prihvaća ovaj amandman, naime člankom 6. brisana je odredba članka 8. osnovnog Zakona u kojoj su deklarativno navedene aktivnosti kojima bi se osobe s invaliditetom, koje bi one mogle pridonijeti svojoj profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju a što je već sadržano u općim radno pravnim propisima. Kako je cilj ovog Zakona izjednačavanje i pružanje jednakih mogućnosti kako osobama s invaliditetom tako i svim drugima, dakle ne vidim opravdanog razloga da se ovdje na poseban način uređuje ono što je već sadržano u općim radno pravnim propisima.
Silvano Hrelja, Klub HSU-a izvolite.
Poštovana državna tajnice, nije nam bilo namjera osporavati pravno tumačenje predlagatelja, to ne želimo ni sada, stoga povlačimo amandman.
Hvala amandman 2. povučen. 3. Odbora za zakonodavstvo.
Vlada prihvaća ovaj amandman.
Postaje sastavni dio Zakona. 4. Kluba zastupnika HDZ-a
To je istovjetni gospodine predsjedniče amandman prethodnom pa budući je prihvaćen amandman Odbora za zakonodavstvo
Dakle, već je konzumiran sa prethodnim amandmanom. 5 istog Kluba zastupnika HDZ-a.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. 6 odbora za zakonodavstvo.
Također Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio Zakona. 7 Kluba zastupnika HSU-a.
Prihvaća Vlada taj amandman.
Hvala postaje sastavni dio zakona. 8 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 9. Kluba zastupnika HSU-a.
Također se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. 10. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 11. Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Hvala državna tajnice. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 92 glasa za, 6 suzdržanih i 8 protiv donesen zakon o izmjeni i dopuni Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 245 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovog zakona. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Državni tajnik gospodin Tomislav Ivić. Izvolite!
Hvala lijepo, gospodine predsjedavajući. Uvažene gospođe zastupnice i zastupnici! Ovdje je riječ o izmjenama zakona koje su prije svega tehničkog karaktera. Zakon o nagradi za promicanje prava djeteta donijet je u svibnju 2003. godine. U međuvremenu je temeljem Zakona o ustrojstvu i djelokrugu ministarstava i državnih upravnih organizacija došlo do promjena u djelokrugu i nadležnosti pojedinih ministarstava i iz tog razloga je potrebno izmijeniti ovaj zakon u smislu da određene ovlasti koje su bile do sada na Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi se prenose na Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Stoga molim evo sve zastupnike da se ovaj prijedlog izmjena i usvoji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Milanka Opačić. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici! Ovo je čini mi se ako sam dobro izbrojala četvrti ili peti zakon koji dolazi iz resora Ministarstva branitelja, obitelji i međugeneracijske solidarnosti u kojem nema niti jedne suštinske promjene. Imamo dakle po četvrti ili peti puta promjene u kojima se stvari odgađaju pa se godina 2004. mijenja u 2006. ili 2007. i imamo promjenu u kojoj se jedno ministarstvo u svojoj nadležnosti zamjenjuje drugim ministarstvom. Ja doista nakon nešto više od godinu dana kao i mislim barem moji zastupnici iz Kluba SDP-a očekujemo da u području obiteljske politike napokon iz ovog ministarstva dođe jedan ozbiljan zakon koji će pomoći da se problemi hrvatske obitelji bar kad je u pitanju ova normativna razina riješi na puno bolji način od onoga kako je riješena. Ja bih samo htjela reći da ono što je bila promjena na primjer jednog zakona od prije osam mjeseci je bila odgoda formiranja obiteljskih sudova, nečega što je po odluci Ustavnog suda trebalo učiniti, trebalo provesti, međutim u Ministarstvu obitelji koje je doista u sferi obitelji ja to već po nekoliko puta govorim virtualno ministarstvo jer ne možete govoriti da to ministarstvo skrbi o obitelji kada je skrb u obitelji podijeljena na dva ministarstva. To je nešto na što smo mi upozoravali da se to ne smije raditi jer niti možete govoriti o zaštiti prava djece niti obitelji kada imate samo jedan dio u Ministarstvu obitelji a drugi dio Centar za socijalnu skrb i čitav sustav socijalne skrbi koji odlučuje o dobrom dijelu zaštite prava i djece i obitelji i imate u sasvim drugom ministarstvu. Prema tome, na ovakav način se ne može voditi obiteljska politika i to se evo u nešto više od godinu dana i pokazuje, dakle da u tom resoru kada je u pitanju obitelj i položaj djece se ustvari ništa nije pomaknulo osim slikanja u javnosti sa tuđim projektima. Htjela bih isto tako reći da na primjer u ovom ministarstvu do sada nismo vidjeli niti jedno rješenje koje bi riješilo problem isplate alimentacija i osnovnog prava djeteta u Hrvatskoj a to je da ima pravo na skrb i brigu od strane oba roditelja neovisno o tome žive li s njim ili ne žive. Dakle, danas pred sobom imamo po peti puta iz resora gospođe Jadranke Kosor zakon u kojem se mijenjaju samo nadležnosti ministarstava, dakle niti jednog sustavnog rješenja problema koje današnje hrvatske obitelji imaju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Idemo dalje. U ime Kluba HDZ-a gospođa zastupnica Danira Bilić. Izvolite!
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo! Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice na nagradu za promicanje prava djeteta svakako gleda kao na jedan od načina populariziranja i promocije područja zaštite djeteta kao i na sredstvo pomoću kojeg se šira javnost može učinkovito senzibilizirati za pitanja i probleme djece u Hrvatskoj. Držim da se danas svi u Hrvatskom saboru možemo složiti oko toga da su djeca i mladi područje od ključnog strateškog interesa kako za nas tako sigurno i valjda za svaku modernu naciju i državu koja se želi osigurati pretpostavke za bolji i kvalitetniji život. Hrvatska država i Vlada čine puno na promociji i zaštiti upravo prava djece i obitelji. Uz prije nekoliko godina uvedenu instituciju državnog pravobranitelja za djecu i konstantnog rada na prevenciji i suzbijanju dječjeg rada, dječje prostitucije i dječje pornografije svakako ističem reformu socijalnog i obiteljskog zakonodavstva gdje je Vlada u proteklih nekoliko mjeseci mnogo učinila. Ističem svakako stvaranje sustava obiteljskih povlastica koje imaju za cilj poboljšanje materijalnog položaja djece odnosno obitelji s djecom a tu spadaju sustavi poput dječjeg doplatka ili porodiljne naknade. Prema podacima Ujedinjenih naroda Hrvatska se svrstava u red 30-ak visoko razvijenih zemalja svijeta u pokazateljima smrtnosti djece do 5 godina starosti a postotak djece uključen u osnovno školsko obrazovanje izrazito je visok. Još mnogi drugi podaci svrstavaju Hrvatsku u red razvijenih država i demokracija kada su u pitanju prava djeteta. Međutim, usprkos ispunjavanju općih svjetskih standarda i postojanju kvalitetnih i suvremenih zakonskih rješenja bez jednog značajnog opredjeljenja cijelog društva dakako i države kao središnje institucije prema stalnoj zaštiti i promicanju interesa svakog pojedinog djeteta neće se djeca moći zaštiti u dovoljnoj mjeri. Uostalom kada se radi o djeci pažnje, ljubavi i pametnih strateških određenja nikada ne može biti dovoljno. Zakon o nagradi za promicanje prava djeteta koji je trenutno na snazi donesen je u lipnju 2003. godine kada je Ministarstvo rada i socijalne skrbi bilo resorno ministarstvo za praćenje i primjene Konvencije o pravima djeteta. S izborom nove Vlade struktura ministarstva je promijenjena te je Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti postalo resorno ministarstvo za pitanje i praćenje primjene Konvencije o pravima djeteta. U tom smislu Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta smatra tehničkim zakonom odnosno zakonom kojim se preskače jedina prepreka koja stoji na putu dodjele nagrade za promicanje prava djeteta. A to je pitanje promjene resornog ministarstva nadležnog za donošenje pravilnika kojim se detaljnije određuje način raspisivanja natječaja, postupak predlaganja kandidata, kriterij za dodjelu nagrade i opis medalje povelje. Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti će također obavljati stručne i administrativne poslove vezane uz rad odbora i postupak dodjele nagrade. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava donošnje Prijedloga zakona o izmjenama Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta po hitnom postupku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba, u ime Kluba HSP-a, gospođa zastupnica Ruža Tomašić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege. Klub HSP-a podržava prijedlog ali zato što podržavamo sve što bi na bilo koji način štiti prava djeteta. Ali nas zanimaju kriteriji po kojima će se dijeli te nagrade. Nas zanimaju da li će se nagrade dijeliti roditeljima ako roditelj jedan prijavi drugoga za zlostavljanje da li će se ta nagrada dijeliti učitelju koji prijavljuje druge učitelje ili druge đake, da li će se ta nagrada dijeliti susjedima koji prijavljuju zlostavljanje u susjestvu jer ja mislim da svi ti ljudi, da oni ne bi trebali dobiti nagrade jer je njihova dužnost da prijavljuje, da to prijavljuje. Jer svi znamo iz dnevnih novina koje čitamo svaki dan da zlostavljanja djece da se ne učini zlostavljačima ništa ili gotovo ništa, nije sankcionirano. Zakoni kada bi se provodili postojeći zakoni koji postoje, jer ima toliko zakona u zaštiti djece da ovoga uopće mi ne bi trebali davati nikakve nagrade jer ja mislim da ti ljudi koji štite prava djeteta da bi to trebali štiti sami od sebe, ali svejedno ako će to pomoći bilo čemu mi smo za to. Mene samo zanima, kada već branimo prava djece, koliko smo mi u Klubu HSP-a ukazivali na djecu, studente, zapravo đake koji dolaze sa otoka u gradove u školu gdje ne dobivaju topli obrok, gdje ne mogu dobiti. Znači studenti koji studiraju u Splitu npr., koji dolaze sa otoka, koji studiraju u, oni dobivaju pravo na topli obrok, koji nisu u studenskom domu dobivaju pravo na topli obrok a đaci koji su, koji nisu u đačkim domovima a koji privatno žive oni ne mogu dobiti topli obrok. Da li je to isto nekakva vrsta zlostavljanja, ja bih voljela, mi u HSP-u nudimo nagradu, Klub HSP-a onome tko riješi to. Hvala lijepa.
U ime Kluba IDS-a gospođa Dorotea Pešić-Bukovac.
Poštovani potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege, IDS svakako podržava sve prijedloge koji dolaze u promicanju ljudskih prava pa tako i promicanju dječjih ljudskih prava. Ali bojim se da je ovo samo jedna od niz tehničkih rješenja sa kojima je pitanje da li će se postići ono po čemu je, i ovaj Zakon, zbog čega je ovaj Zakon donesen. Do sada je u ovoj sabornici bilo puno govora o djeci, govorilo se o porodiljnim naknadama, o porodiljnom dopustu, o zdravstvenoj zaštiti, o alimentacijskom fondu. Naravno, sve to sukladno Vladinoj pronatalitetnoj politici, odnosno da je u Republici Hrvatskoj potrebna osmišljenja demografska obnova a mi u IDS-u i mislim oda treba biti i osmišljena zaštita dječjih prava. Pad nataliteta u Republici Hrvatskoj nije znači samo vezan uz probleme visine porodiljne naknade ili dužine porodiljnog dopusta te je teško vjerovati da bi se roditelji iz tih razloga odlučivali imati djecu. Svjesni smo da odluka o tome koliko će tko imati djece, naravno ne ovisi o porodiljnoj naknadi ili dopustu već ovisi o tome kako će se djeca upisati u jaslice, vrtiće, kako će se ta djeca školovati. Ako se zaista misli sistemski i sustavno rješavati probleme demografske obnove i promicanje dječjih ljudskih prava onda će se zaista i tako morati postupati, odnosno treba se ozbiljno pristupiti toj problematici jer do sada mjere koje su poduzete a mislim tu prvenstveno već na spomenute porodiljne naknade i dopust da se time tek otvorila tema demografske obnove. A osim početnih mjera znači demografske obnove treba nastaviti brigu o djeci a tu mislim prvenstveno na poreznu politiku. Treba stvoriti sigurno materijalno i sigurno pravno okruženje kako za djecu tako i za njihove roditelje. Izrađeno je niz istraživanja i tu se je vidjelo koliko ustvari problema u obiteljima ima. Ima sve više koji imaju manji broj djece, drastično raste udio samačkih kućanstava i obitelji, raste udio samostalnih i samohranih majki sa djecom, svi ovi podaci koji su alarmantni pokazuju dvije stvari da ekonomski čimbenici doprinose raspadu tradicionalne obitelji, poremećaju između članova obitelji te pad nataliteta. I drugo, s obzirom na to da je situacija teška i kada oba roditelja odgajaju djecu možemo zamisliti kako je roditelju koji je sam te ima samo jedan prihod ili možda čak niti jedan. Zna se također desiti da roditelji i dijete žive samo od dječjeg doplatka. Kada se roditelji susreću s ovakvim problemima strukture države od kojih se očekuje pomoć ne čine skoro ništa da pomognu takvih obiteljima. Tu prvenstveno mislim na centre za socijalnu skrb, sudstvo i ministarstvo. Svjesni smo toga da centri za socijalnu skrb od kojih se očekuje da u takvim teškim trenucima za roditelje i djecu ne postupaju po zakonima Republike Hrvatske jer u prvom redu ne poštuju rokove koji su im zadani. Svjesni smo već svi da je roditeljska skrb određena zakonima Republike Hrvatske, ali što nam to vrijedi kada je u većini slučajeva to sve mrtvo slovo na papiru. Problemi obitelji ima raznih. Ja ću se osvrnuti možda samo na obiteljske probleme, obitelji što se dešava u zadnje vrijeme. Imamo često priliku vidjeti porast nasilja u obitelji, a vidimo da centri za socijalnu skrb ne ispunjavaju svoju funkciju u tom pogledu. A nismo imali priliku do sada niti vidjeti da je bilo tko iz Centra za socijalnu skrb odgovarao za propuste koji su do sada učinjeni. Možemo konstatirati da se prema djeci ponašaju kao da su papiri, a ne živa bića. Niti političke strukture u Republici Hrvatskoj ne doprinose promicanju dječjih prava, a pogotovo zadnjih dana gdje pratimo raspravu kroz medije o abortusima, umjetnoj oplodnji, o trgovini jajnim stanicama. Na način, rasprava se vodi na način koji nas vraća u vremena kada su ljudska prava ma kakva ona bila dječja, ženska, nacionalna bila kršena, a vrhunac svega je rasprava da li je dijete stvar ili dar? Jedino pozitivno u svemu tome što ja vidim jeste pravobraniteljstvo za djecu čija je temeljna uloga da upoznaju i savjetuju djecu o načinu ostvarivanja i zaštite njihovih prava i interesa. Suradnja sa djecom te poticanje djece na izjašnjavanje i uvažavanje njihovih mišljenja. Zato je izrazito važno u budućnosti ideje dječjih prava kao temeljnih ljudskih prava što više približiti se djeci i znati ih slušati o tome što ona kažu o samim svojim pravima. Oni će najbolje nama ukazati o onome što je za njih najvažnije. Koja oni to prava prepoznaju, koja prava poštuju, koja se prava poštuju, a koja se krše? Sada nakon nešto više od godine dana kako je osnovano Pravobraniteljstvo za djecu dobili smo i sliku u Republici Hrvatskoj kako stojimo sa pravima djeteta. Imali smo izvješće o radu pravobraniteljice, istina samo za 3 mjeseca. Od 9. do 12. mjeseca 2003. te se već iz tog izvješća vidjelo kakvo je stanje, a stanje je poprilično loše i svjedoci smo da u 2004. godini situacija je još gora. No da zaključim. Ovim izmjenama Zakona o nagradi rješavaju se samo ustvari tehnički problemi. Oko par članaka znači prije je bilo zaduženo jedno ministarstvo sada drugo. Puno se govori o pravima, o pravima djece najviše i mislim da, da ne bismo se smjeli zadržati na deklarativnim principima i da trebamo poduzeti zaista sve kako bi se dječja prava u Republici Hrvatskoj maksimalno zaštitila. Moramo educirati našu djecu kako bi i ona sutra poštivala ljudska prava. Znači IDS podržava ovaj prijedlog, ali isto tako upozoravamo da sve strukture trebaju provoditi zakon i promicati dječja prava kako ne bi ostao mrtvo slovo na papiru.
Hvala lijepo kolegice. Sljedeći je za raspravu prijavljen kolega Božidar Pankretić u ime Kluba HSS-a. Izvolite kolega.
Gospođo potpredsjednica, dame i gospodo zastupnici, mislim da nije sporno da Klub Hrvatske seljačke stranke podržava ove Izmjene zakona o nagradi za promicanje prava djeteta no međutim pokušat ću istaknuti kao što su i kolegice i kolege prije mene istaknule, ja bih rekao važne stvari uz sam ovaj prijedlog i samu materiju o kojoj se radi. Važeći Zakon o nagradi za promicanje prava djeteta stupio je na snagu 18.6.2003. godine. Člankom 6. je propisano da nagradu dodjeljuje Odbor za nagradu i promicanje prava djeteta. Taj Odbor se sastoji od 5 članova. Osniva ga Hrvatski sabor na dvije godine. Propisuje se da članove Odbora imenuju iz redova poznatih javnih radnika koji se bave pitanjima vezanima uz prava djeteta na prijedlog matičnog odobra Hrvatskog sabora. Propisano je da ministar nadležan za poslove socijalne skrbi donosi pravilnik kojim se detaljnije uređuje način raspisivanja natječaja, postupak predlaganja kandidata, kriteriji za dodjelu nagrada i opis medalja. Dakako da se tu slažem i sa kolegicom Ružom da će biti dobro vidjeti da javnost kada će biti doneseni ti pravilnik i bude upoznata sa detaljima i na koji način će ti pravilnici ipak uređivati tu materiju. Sredstva također u članku 9. trebaju biti osigurana u Proračunu Republike Hrvatske što iskreno vjerujem da su osigurana. U članku 11. se određuje da je ministar nadležan za poslove socijalne skrbi treba donijeti u roku od 6 mjeseci sve ove akte od stupanja na snagu ovog Zakona. Nažalost moramo konstatirati da je taj rok istekao krajem 2003. godine. S obzirom da je bila smjena vlasti, da se dogodila ona početkom 2004. godine nisu doneseni provedbeni propisi. Opravdano je sada postaviti sumnju da ovaj Zakon u stvarnosti nije zaživio i da postoje objektivni, ali dakako i subjektivni razlozi jer ovaj Zakon znači čeka već provedbene propise gotovo 13 mjeseci. Mislim da i Hrvatski sabor mora predložiti to u ime matičnog radnog tijela i osnovati Odbor za nagradu i promicanje prava djeteta. Kao što sam rekao Konačni prijedlog izmjena ovog zakona svakako ćemo podržati jer Zakon o ustrojstvu i djelokrugu ministarstva i državnih upravnih organizacija, nad provedbom ovog Zakona je sada nadležno Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Vjerujemo da će se znači sada ovaj novi rok brzo ispoštovati i da ćemo dobiti hitno provedbene propise koji će omogućiti sam smisao donašanja ovog Zakona. Koncept i ideja prava djeteta jest nova pravna institucija kojom se svoj djeci priznaju jednaka i neotuđiva prava, a zasniva se na komplementarnom odnosu prava djece i dužnosti odraslih. Načela jednakosti, zabrane diskriminacije, postupanja u najboljem interesu djeteta te poštivanje mišljenja djeteta potvrđena Konvencijom o pravima djeteta. Svakom bi djetetu trebalo osigurati dostojno djetinjstvo i odrastanje no to u praksi nažalosti nije uvijek izvedivo zbog fleksibilnosti koncepta i mogučnosti da se pojmovi drugačije nažalost tumače. Da bi se osiguralo provođenje tih načela donesena su dva plana djelovanja i dvije Deklaracije o dječjim pravima koje čine međunarodne standarde zaštite prava djeteta. Ustav i zakon Republike Hrvatske prilagođeni su suvremenom poimanju djece kao nezavisnih pravnim subjekata, čine hrvatske standarde, a Nacionalni program i njegova dopuna jesu za konkretno djelovanje. Osnovni je problem svim ovih dokumenata nemogućnost dosljednog provođenja preuzetih obveza zbog globalnih razmjena problema koji su vezani uz djecu i zbog nepostojanja adekvatnih mehanizama koji bi kršenje dječjih prava sustavno sankcionirali. Nije potrebno ovdje posebno navoditi. Gotovo da smo svakodnevno evo ja bih rekao, svjedoci kršenja prava djeteta, ne bi ovdje navodio sve one ružne događaje iz nedavne prošlosti koji su se dogodili koji evo potvrđuju na žalost ovu temu. Deklarativna politička volja postoji, ali je njena realizacija često puta zbog pravnih procedura ili drugih društvenih okolnosti otežana. A postavljanje nemjerljivih ciljeva određenih samo kvalitativno ali ne i kvantitativno također predstavlja poteškoću u ostvarivanju planova. Određivanje konkretnih vremenskih ograničenih zadaća, postavljanje prioriteta u aktivnostima te prije svega kritički stav prema postignutom moguća su rješenja ili barem način rješenja tih problema. Svako djelovanje za djecu predstavlja prvenstveno promjenu stava prema djecu i promjenu percepcije djece u društvu. Jer ako na vrijednosnoj razini djece priznamo jednakost i jednakovrijednost takav bi stav za sobom trebao automatski povući i konkretne društvene promjene. Promjenu mentaliteta društva koji u nas očito nužna treba početi u najranijoj dobi čemu trebaju dati doprinos svi odrasli jer su djeca odraz njih. Kada je o dostojanstvu djece riječ nije važno samo tko je što djeci učinio i nego i tko je što za dobrobit djece propustio učiniti. Dozvolite mi možda da kažem nekoliko rečenica ovdje s obzirom da do sada u raspravi nije bilo to spomenuto a posebno bih akceptirao ovaj dio odnos medija. Mislim da je posebno važno ovdje spomenuti odnos medija prema dobrobiti djece, odnos medija koji na žalost i nekada nije ja bih rekao, na onoj visini koju mi svi očekujemo. Ovdje ću evo iskoristiti pa da vam pročitam jedan komentar gospodina Stjepana Licea sa Katoličkog radija. Skromno posve skromno gotovo uzgred u našim je medijima ovih dana objavljena vijest da je Odbor za prava djeteta Ujedinjenih naroda potkraj listopada prošle godine izrazio zabrinutost zbog kršenja prava privatnosti djece u hrvatskom medijima. Vijest nije objavljena krajem listopada odnosno početkom studenoga prošle godine, neposredno nakon što je Odbor za prava djeteta Ujedinjenih naroda izrazio zabrinutost nego tek sada po proteku 3 mjeseca i to nakon što je glavni državni odvjetnik Republike Hrvatske izdao naputak o kazneno pravnoj zaštiti djece i maloljetnika, koji je među ostalima uputio i Hrvatskom novinarskom društvu. Odbor za prava djeteta Ujedinjenih naroda preporučio je hrvatskim vlastima da poduzmu potrebne mjere kojima bi se zajamčilo da će mediji potpuno poštovati pravo privatnosti djece. Od Hrvatske se zahtijeva da u sljedećem izvješću pruži detaljne informacije o poštovanju prava djece iz Konvencije o pravima djeteta, osobito o zaštiti privatnosti u obiteljima, socijalnim institucijama, školama i mjestima zadržavanja. NI mediji ni Hrvatsko novinarsko društvo nije prepoznali ni svoju odgovornost ni svoju obvezu dakako ni prije a ni neposredno nakon to je Odbor za prava djeteta izrazio svoju zabrinutost. Bliže im je bilo nastaviti međusobno nadmetanje u borbi za veću čitanost, slušanost, odnosno, gledanost. Do dobrobiti djece pri tome im čini se nije osobito stalo, čak ni kada su opravdano prozivali one koji su se na različite načine naudili djeci. Jer istodobno su istoj toj djeci kao i svoj ostaloj naudili sadržaji kojima se ni na koji način nisu zauzimali za njihovo dostojanstvo odnosno, za promicanje njihova dostojanstva. Što više prečesto se događa da one koji se za dostojanstvo djece istinski zauzimaju prozivaju zbog konzervativizma ili prikazuju karikaturalno. Zanimljivo je da je osvrćući se na izvješće odbora za prava djeteta Ujedinjenih naroda predsjednica Vijeća časti Hrvatskog novinarskog društva upozorila na određene članke kodeksa časti hrvatskog novinara. Kojima se djeca i maloljetnici štiti od nedopustiva medijskog prisezanja u njihovu intimu i privatnost. Ne navodeći pri tome što je Hrvatsko novinarsko društvo odnosno, njegovo Vijeće časti u razdoblju od donašanja kodeksa časti, odnosno od objavljivanja izvješća Odbora za prava djeteta Ujedinjenih naroda u vezi sa time učinila. Istovremeno je pravobranitelja za djecu izjavila da bi na njezino traženje zaštita djece u medijima trebala uskoro ući u novinarski kodeks. Taj nesklad u izjavama navodi na pitanje kako i koliko odgovorne službe u nas rade i međusobno surađuju. Dakako da je ovaj citat svima nama ukupno za razmišljanje. Namjerno sam ga evo u potpunosti iscitirao. Mislim da je dobro porazmisliti ponekad. Kada se i neke vijesti događaju i kada ih mediji na određeni način trebaju objaviti, mislim da je posebna briga za djecu posebna zaštita naše djece. I mislim da svi posebice o tome trebamo voditi računa. Od velike je važnosti da ovaj zakon zaživi da se ostvari mogućnost dodjele nagrade za promicanje prava djeteta. Na taj bi se način javnosti prikazala iznimna postignuća u zaštiti dobrobiti, prava i interesa djeca. To bi opet pomoglo roditeljima i svima odraslima, svoj društvenoj zajednici i medijima da uvide sve mogućosti važnost i odgovornost u postupanju sa djecom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. U ime Kluba HSLS-a LS-a i DC-a zastupnik Ivan Čehok izvolite kolega zastupniče.
Gospođo potpredsjednice, državni tajniče, kolegice i kolege. Parafrazirajući poznatoga psihologa i filozofa Eriksona koji je jednom rekao da je više od čovjeku naučio gledajući djecu. Nego iz svih knjiga. Mogli bismo reći da bismo više o stanju ljudskih prava u jednome društvu mogli naučiti prateći kako se ostvaruju prava djeteta ili prava djece. Nego od svih veleučenih i deklarativnih rasprava koje vodimo. Pa i sama činjenica da prošli tjedan smo raspravljali o nekoliko izvješća koje se neposredno odnose na djecu i na maloljetnike i na mlade ljude. Prije svega primjerice izvješće o zlouporabi opojnih droga. Da smo raspravljali o tim izvješćima koje su stare tri godine govori o tome koliko je i nama a i cijelom ovom društvu stalo zapravo do prava djeteta. Da nam je doista do toga da želimo zaštiti prava djeteta da želimo djecu, mladež, maloljetnike koji su najugroženija i najrizičnija skupina u toj zlouporabi, da nam je doista dakle stalo do toga da iz zaštitimo onda ne bismo raspravljali o izvješćima iz 2002. godine. Nego bismo i te kako pomno pratili što se događa na tome području i mogli bismo brže reagirati, odnosno, mogli bismo barem nastojati prevenirati budući ili moguću zlouporabu. Jednako tako i ovo o čemu danas govorimo sama činjenica da nemamo pod-zakonskih akata i da nismo uspjeli implementirati možemo tako reći jednu deklaratornu opet ideju koja zapravo neće mnogo pomoći u promicanju prava djeteta nego će možda samo nagraditi ili istaknuti one osobe koje najčešće na žalost entuzijastički u Republici Hrvatskoj se bave promicanjem prava djeteta. Sama činjenica dakle da o tome raspravljamo evo reče kolega Pankretić godinu i pol nakon to smo trebali donijeti odgovarajuća akte govori u prilog tome koliko nam je stalo do prava djeteta. Odnosno, najizornije svjedoči da nam je malo stalo. Kada bismo uzeli i druge dokumente koje smo donijeli podsjetit ću da smo mi čak donijeli i u prošlome sazivu i strategiju odnosno određene strateške dokumente opet naravno deklarativne, o pravima djeteta i zaštićivanju prava djeteta. Kada bismo dakle pratili što je od toga u međuvremenu ostvareno dakle od tih silnih uzvišenih verbalnih proklamiranih ciljeva, vidjeli bismo da nije ostvareno ništa. I da zapravo smo sami sebi na neki način umirili savjest činjenicom da smo deklaracije donijeli. Ali da te deklaracije kada se susretnu sa stvarnošću padaju u vodu. I da jako malo djece u Republici Hrvatskoj ima koristi od naših ovdje uzvišenih proklamiranih verbalno proklamiranih stavova. DA je tome tako najbolje, najzornije svjedoči statistika gospođe i gospodo prošle godine broj kriminalnih djela ili broj djela koji se rađena na štetu maloljetnika u kazneno pravnim postupcima i porastao za 26% ili nešto manje. Dakle, 26% smo tijekom prošle godine imali više djela na štetu maloljetnika. Pa je to najbolji podatak koji najzornije svjedoči o tome da zapravo su prava djece, prava koja smo deklarativno ovdje donijeli, ali koja niti smo uspjeli promicati, još smo ih pak manje uspjeli zaštiti. Time ne želim umanjiti doprinos, dapače time želim upravo istaknuti doprinos onih osoba u Republici Hrvatskoj, onih naših građana bilo profesionalno ali još jednom ponavljam, najčešće entuzijastički se bavi promicanjem prava djeteta, posebno onih koji se bave na neki način pomoći, psihosocijalnoj pomoći djeci koja su žrtva bilo nasilja u obitelji, bilo nasilje u školi, bilo nasilja u društvu. Pa moram reći tu i kao HSLS smo izrazito nezadovoljni stavom Vlade i resornoga ministarstva da nismo uspjeli donijeti Zakon o alimentacijskom fondu, jer svi znamo da upravo ta djeca, dakle djeca kojoj roditelji ne plaćaju alimentaciju, ne samo da im nismo zaštitili prava, nego zapravo nismo ni ostvarili pretpostavke da uopće imaju pravo na pristojan život u Republici Hrvatskoj. Pa kada ministarstvo danas donosi ovaj prijedlog onda moram kao predsjednik kluba i kao predsjednik HSLS-a upitati, što je sa Alimentacijskim fondom. Zbog čega, čak smo odredili i sredstva, doduše početna sredstva u proračunu, i ta sredstva su nam propala. Mi nemamo Ministarstvo obitelji i međugeneracijske solidarnosti zato da opet verbalno proklamiramo našu veliku podršku hrvatskoj obitelji, nego upravo imamo zato da pomognemo hrvatskoj djeci, hrvatskim obiteljima, najčešće majkama, najčešće opet samohranim majkama, ili majkama koje su jednako tako žrtve nasilja. Ali želim reći i očevima koji su također, sve više ih ima dakle u ukupnoj strukturi samohrani roditelji. Prema tome ako govorimo o pravima djece onda mislim državni tajniče da nas morate izvijestiti što je i sa Zakonom o Alimentacijskom fondu jer ćemo mi kao socijalno-liberalna stranka dosljedno na njemu inzistirati. Najgore je na žalost što rekao bih od onoga uopćenog dokumenta koji smo donijeli, dakle Deklaracija o pravima djeteta, nismo došli do određenih postupkovnih pa i podzakonskih operativnih akta i najgore je što na žalost nismo uspjeli stvoriti mrežu, koordiniranu mrežu svih državnih institucija koje bi se bavile promicanjem prava djeteta. Demokratičnost jednoga društva danas se ne mjeri time koliko ima političkih stranaka, demokratičnost jednoga društva danas se ne mjeri time koliko ima saborskih zastupnika, demokratičnost jednoga društva danas se ne mjeri temama s kojima se mi ovdje zabavljamo koliko ima povjerenstava o sukobu interesa, demokratičnost jednoga društva čak se ne mjeri time kakve imamo predsjednike ili premjere i što govore i kakva im je retorika, je li demokratska više ili manje. Demokratičnost jednoga društva kolegice i kolege mjeri se time koliko promičemo upravo prava djece. I stoga mislim da je upravo zadaća nas kao zakonodavnoga tijela da ta prava vrlo učinkovito i operativno podupiremo i da s tih deklarativnih uopćenih ciljeva pređemo na konkretne mjere kojima ćemo bilo na razini lokalne samouprave, bilo na razini središnje države djeci pomoći pa i u tom smislu onda mi podržavamo ove izmjene koje su ovdje navedene.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Za riječ se javio Tomislav Ivić, državni tajnik. Izvolite.
Hvala lijepo gospođa predsjedavajuća. U uvodnom izlaganju sam rekao da je ovdje prije svega riječ o tehničkim izmjenama zakona što je i razumljivo s obzirom na izmjene Zakona o djelokrugu i ustrojstvu ministarstava, a da će se kroz podzakonske akte, prije svega kroz pravilnik riješiti ono što bi ovaj zakon u biti trebao rješavati, dakle način raspisivanja natječaja, postupak predlaganja kandidata, kriteriji za dodjelu nagrade, opis medalje, povelje. Dakle, te stvari će biti riješene kroz pravilnik. Da bi se pravilnik uopće mogao donijeti potrebno je izmijeniti zakon. Moram odgovoriti na ove stvari koje su izrečene prije svega od strane gospođe Opačić. Mislim da nije korektno prozivati ovo ministarstvo u smislu da je to virtualno ministarstvo i prozivati za odgovornost za nešto što u biti nije odgovornost ministarstva prenošenje na sudove, nadležnosti na sudove i odgađanje primjene tog zakona je zbog toga što sudovi naravno nisu izvršili pripremne radnje da bi se uopće to moglo prenijeti na sudove. Dakle nije u pitanju odgovornost Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti nego na pravosuđu. U ovom ministarstvu je pokrenut čitav niz projekata. Moramo znati da je ovo ministarstvo svega godinu dana u ovom obliku i da su protekle godine pripremljeni brojni projekti koji će se realizirati u ovoj godini, tako da mogu s punom odgovornošću tvrditi da se odgovorno, savjesno u ovom ministarstvu radi, pa evo i konkretno i ovaj prijedlog zakona je naravno u tom smislu da bi se on oživotvorio odnosno da bi se stvorile sve pravne pretpostavke da se može provesti u djelo. Hvala lijepo.
To je sve? Dobro. Ispravci netočnih navoda. Zastupnica Opačić, izvolite.
Ispravljam netočan navod državnog tajnika koji je rekao da sam ja pogrešno optužila ovo ministarstvo i da sudovi nisu u nadležnosti ovog ministarstva. Ja znam gospodine da sudovi nisu u nadležnosti vašeg ministarstva, ali isto tako znam da je upravo iz vašeg ministarstva stigao zakon po kojem se prenošenje obiteljsko pravne problematike iz centara za socijalnu skrb na obiteljske sudove odgađa upravo sa vaše, od strane vašeg ministarstva. Koliko je meni poznato pripreme u Ministarstvu pravosuđa i u sudovima jesu ne za obiteljske sudove onako kako bismo ih trebali imati, ali da za obiteljske odjele. Prema tome i vi ste sa svoje strane trebali nešto učiniti da se izvrši pritisak pa da ti obiteljski odjeli što prije profunkcioniraju.
Još se isto za ispravak netočnog navoda javila zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Da, vrlo slično što je i ispravila kolegica Milanka Opačić. Gospodin državni tajnik rekao je da su upravo sudovi krivi što nije došlo do prebacivanja poslova za koje je Ustavni sud rekao da se moraju prebaciti. Zato je odgovorno, istina je da je dio krivnje sigurno i na sudovima, međutim izravni krivac je upravo nadležno ministarstvo gdje ste vi državni tajnik i podržavate, predložili ste protuustavni zakon iako je Ustavni sud skrenuo pozornost da se hitno ima izvršiti ta predaja poslova, naime da sudovi rješavaju, kao što su to sve rekle i međunarodne konvencije o pravima djeteta, o pravima čovjeka, da su sudovi isključivo nadležni o povjeravanju i skrbi djeteta.
Hvala lijepo. Državni tajnik trenutno nema pravo na riječ, pa idemo dalje na raspravu. Nema više prijavljenih klubova. Zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta. I slušajući raspravu pogotovo uvodno slovo gospodina državnog tajnika javnost bi imala zaključiti kako se radi o izmjenama zakona koji će eto unaprijediti promicanje prava djeteta. Pa se tako isto u samoj ocjeni stanja, gdje se navode razlozi donošenja i temeljna pitanja koja se trebaju urediti ovim Konačnim prijedlogom zakona. Pa se navodi Opća deklaracija o pravima djeteta, reforma koja je učinjena i hvala lijepo da ste to primijetili, i kaznenog, socijalnog i obiteljskog zakonodavstva kojima se osigurava učinkovita primjena zaštite prava djeteta. Taj zakon, osnovni Zakon o nagradi za promicanje prava djeteta donesen je za vrijeme koalicijske vlasti. On ima svega 12 članaka kao što je i primjereno takvom jednom zakonu. A ovdje danas o čemu je riječ? Ovdje je riječ o izmjeni tog zakona, a što se s ovom izmjenom u biti želi? U Zakonu o nagradi za promicanje, članak 1. U Zakonu o nagradi za promicanje prava djeteta riječi: «ministar nadležan za poslove socijalne skrbi» zamjenjuju se riječima: «ministar nadležan za obitelj». Članak 2. U članku 10. riječi: «Ministarstvo rada i socijalne skrbi» zamjenjuje se riječima: «Ministarstvo nadležno za obitelj». Članak 3. U članku 11. riječi: «ministar nadležan za poslove socijalne skrbi» zamjenjuje se riječima: «ministar nadležan za obitelj». I četvrti članak čak ima: Ovaj Zakon stupa na snagu u roku od osam dana od dana objave u «Narodnim novinama». Godinu dana i tri-četiri mjeseca nakon što je Vlada stupila na dužnost, brže bolje izmijenila resore, ministarstva tako da se bez ikakvih ranijih priprema i trebalo je godinu dana i tri mjeseca da bi se netko sjetio da u jednom zakonu koji ima samo 12 izvorni zakon članaka, nalaze takve stvari da treba upravo tehnički ovo učiniti. Nešto što je bio posao odmah za 15 dana što je trebalo, ako niste to već, logično je bilo da se to prethodne pripreme da su se napravile, da su se izvadili svi zakoni koji su doneseni ranije za vrijeme koalicijske vlasti. Istina da je to nešto pozamašniji posao jer je bilo dosta zakona, kako bi se najprije ove tehničke stvari riješile, a to se sve može riješiti u roku od mjesec dana, ali trebalo je godinu i tri mjeseca. Prema tome s takvom brzinom evo ja sam izračunala koliko još zakona, ali vam to neću reći, to je posao Vlade, morate izmijeniti kakvih zakona sve imate upravo iz vašeg resora. Trebalo bi vam šest mandata da ovom brzinom samo izmijenite tehničke stvari, a onda o sadržaju da li uopće o tome treba i pričati. Ali ja vjerujem da se vi ni toga ne biste sjetili, ali evo sada već proteće godinu dana pa treba se istaknuti sa dodjelom nagrade pa to treba nadležnom ministru, odnosno ministrici omogućiti. Međutim gdje je rad u promicanju zaštite prava djeteta, o tome nema ni riječi. Evo vidite ovdje ocjena stanja dakle uopće, ova ocjena stanja i razlozi donošenja i temeljna pitanja koja e trebaju urediti zakonom jesu uvodno slovo za donošenje temeljnog zakona. On nema blage veze sa ovom konačnom izmjenom. Samo ono što stidljivo se ovdje razabire na kraju, da iz navedenih razloga preustroja ministarstava predloženim zakonom ostvaruje se mogućnost za dodjelu nagrade za promicanje prava djeteta. Prema tome, obrazloženje ovog zakona je samo to i to bi bilo sasvim logično da ste to učinili prije godinu i dva-tri mjeseca kao što je to uopće obimnost ovog, ovo se radi za pet minuta. Međutim evo da se malo podsjetimo. Reformama kaznenog socijalnog i obiteljskog zakonodavstva stvoreni su preduvjeti za što bolji položaj djeteta i to je točno. Međutim reforma kaznenog zakonodavstva je zaustavljena. Vladu su također pohodile i udruge, postoji vam Udruga za zaštitu, Udruga obitelji koje su žrtve zločina čija su maloljetna djeca ubijena. Obećano im je puno toga u Vladi, čak i da će se uvesti kao što je bilo predloženo za vrijeme koalicijske vlasti i doneseno, kazna doživotnog zatvora za ubojice djece i maloljetnika. U dva navrata ste mijenjali Kazneni zakon u Vladi, ali od tih izmjena, iako je obećano konkretno i javnosti pa i toj konkretnoj udruzi, ni riječi. Dapače istovremeno dok se obećavalo udruzi, istog dana je išla izmjena Kaznenog zakona gdje ovdje o ovome nema ni riječi. Prema tome bolja zaštita, kaznena zaštita od tih najnasilnijih djela je zaustavljena. Isto tako i u obiteljskom zakonodavstvu onemogućili ste puno naprednih stvari koje Obiteljski zakon sadržavao. Odbili ste također i SDP-ov prijedlog za smanjenje PDV-a na dječju opremu, ali se ovdje i dalje navodi kako će eto porezne povlastice za obitelj s djecom dati određene rezultate. Navodite ovdje i provođenje mjera pronatalitetne populacijske politike. Međutim, evo Vlada je davno trebala predložiti Zakon o medicinski potpomognutoj oplodnji, međutim ništa od toga. Tajanstveno je taj zakon nestao, uzbudila se javnost s pravom. Dolaze kontradiktorne riječi i stavovi. Očito Vlada nema neki stav svoj glede toga, ali kažem navodi se da se provode mjere pronatalitetne populacijske politike. Ukinuli ste Zavod za zaštitu materinstva i mladeži. Da li vam je uopće poznato da je ovo desetljeće, međunarodno desetljeće kulture, mira i nenasilja za djecu svijeta od 2001. do 2010. godine. I održan je, dakle 2002. godine, Svjetski summit o djeci gdje djeca poručuju određene stvari koje su upravo za vrijeme ove sadašnje vlasti zaustavljene. To je upravo bolja kaznenopravna zaštita djece. To je nespolno obojeni razvoj i odgoj dječaka i djevojčica počevši od predškolske dobi do kasnije do fakulteta. Zaključci su da treba svakako voditi računa o izmijenjenoj ulozi muškaraca i djevojčica u društvu od najranije mladosti da se sruše konačno predrasude koje su jamac i garancija zaista ostvarenja demokracije i ravnopravnosti spolova počevši od najranije dobi. U svemu tome dakle nema niti riječi, ne samo nije ni potrebno da ovdje to navodite, ali konkretnih rezultata iz ministarstva nema. Za vrijeme koalicijske vlasti donesena je hvale vrijedna odluka, zakon da se porodna naknada dade i studenticama majkama. Dakle onima koje su još na školovanju. Tražili smo u ime kluba SDP-a prijedlog zakona da se izjednače, odnosno da se porodna naknada delimitira što znači da žena ne smije biti kažnjena zato što je majka ili zato što je to postala u školi ili na fakultetu, međutim odbili ste to. Prema tome ovaj vaš prijedlog zakona zaista je jedna ja bih rekla dječja stvar, dječja posla, s isprikom djeci, djeci svijeta koja su evo donijela tu deklaraciju i koja vas upozoravaju da ona nisu samo budućnost nego da su i sadašnjost.
Hvala lijepo kolegice zastupnice. Ja sam vam dužna reći i jednu ispriku koja se odnosi na kolegu Antuna Kapraljevića, koji je predao svoju prijavnicu u ime kluba HNS-a i PGS-a. Propustom tehničkih službi on se našao na dnu pojedinačne rasprave pa vas molim da zbog tog propusta kolega ima pravo govoriti sada. Nije uobičajena ovakva procedura, ali evo uz ispriku molim kolegu, a prije toga se javio državni tajnik za odgovore i onda molim vas kolega Kapraljević u ime kluba. Hvala na razumijevanju. Izvolite.
Uvažena zastupnica proziva ministarstvo zašto se tek sada našao ovaj zakon na raspravi radi izmjena. Vjerojatno je on trebao biti i ranije, to mogu i prihvatiti. Međutim, istovremeno ja vama mogu postaviti pitanje, zašto šest mjeseci nije donesen pravilnik da bi taj zakon se uopće mogao provoditi. Zakon je donesen u svibnju 2003. godine, do konca godine nije donesen ni jedan podzakonski akt da bi se pravilnik mogao provoditi. I samo još jednu stvar. Kada je u pitanju Obiteljski zakon i odgoda primjene pojedinih članaka, kada je u pitanju prenošenje nadležnosti je odgođeno zato što je pravosuđe u dva navrata tražilo da se Zakon odgodi primjena jer nisu stvorene sve pretpostavke i predradnje da bi pravosuđe moglo preuzeti te predmete.
Hvala lijepo. Zapravo ste ispravili neke navode. Za ispravak vašeg navoda javila se zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Netočno je što ste rekli. Zašto? Ustvari u formi pitanja vi ste odgovorili da je bivša Vlada trebala donijeti pravilnik na temelju ovog Zakona. Zakon je donesen, objavljen u "Narodnim novinama", 29. svibnja 2003. godine. 6 mjeseci, gospodine, izvolite pročitati ovaj Zakon koji ima samo 12 članaka i koji govori da je tada istekao mandat tadašnjoj vlasti. Jer su 23.11. bili izbori po kojima ste i vi došli tu pa biste bar to trebali ... [[Govornica isključena, ne čuje se.]]
Hvala lijepo. Kolega Kapravljević, konačno. Izvolite. U ime Kluba HNS-PGS-a. Još jedna isprika.
Gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U samom Zakonu, o suštini Zakona, znači o načinu dodjeljivanja nagrade neću govoriti ni riječi nego bi htio samo reći o tome na koji način donosimo i kad ga donosimo. Kao što je i državni tajnik rekao, ovo su samo tehničke izmjene. Tehničke izmjene koje kasne više od godinu dana. Ovim tehničkim izmjenama mi samo usklađujemo ovaj Zakon sa izmjenama i dopunama, ustvari, sa izmjenama nadležnosti ministarstava što smo napravili, trebali napraviti na početku mandata. Zakon je donesen 29. svibnja 2003., objavljen 10. lipnja, stupio na snagu 18. lipnja i u roku 6 mjeseci su trebali biti doneseni podzakonski akti. Ono što sam pitao i premijera na "Aktualnom satu" kad ćemo mi konačno početi donositi normalne rokove da bi podzakonske akte donijeli u tim rokovima. Čitavo vrijeme ili sami si nametnemo rok koji ne možemo ispoštivati ili govorimo kako nam je netko drugi nametnuo rok pa ga nismo mogli ispoštivati. Samo na Zakonu o sigurnosti i cestama smo 28 podzakonskih akata donijeli izvan roka. I ovo je nešto što donosimo sa više od godinu dana zakašnjenja. Nije bitno što toliko kasnimo, nego ja se pitam, zar je istina da nije bilo onih ljudi koji su napravili puno na promicanju prava djeteta, pa neće imati priliku dobiti nagradu, ili ljudi ili grupa građana, pa neće imati priliku dobiti nagradu ni u 2004. godini, ni u 2005. godini. A samo zbog toga što mi nismo odradili svoj posao. Ne mi kao oni koji su trebali promijeniti zakon ili donijeti zakon, nego Vlada i ministri koji nisu nama predložili izmjene i dopune, a mi ih usvojili. I zato pozivam ponovo i Vladu i ministre da definiraju one rokove koje mogu sami ispoštivati. Da ne ispadamo i mi smiješni i oni da ne ispadaju smiješni.
Hvala lijepo, kolega zastupniče. Pojedinačna rasprava. Zastupnik Davorko Vidović. Izvolite.
... [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Odustajete? Hvala lijepo. Sljedeći je na redu Drago Prgomet, zastupnik. Izvolite. Nema ga, gubi pravo na riječ. Zastupnica Ruža Lelić, izvolite.
Državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, kada mislimo i govorimo o djeci onda smo skloni reći da su djeca naš najveći dar Božji, naša sadašnjost i naša budućnost i ja mislim da je to u potpunosti točno. No nažalost, djece je svaki dan sve manje, pa već odavno govorimo da nam prijeti izumiranjem. Tako po projekciji Ujedinjenih naroda Hrvatska će 2015. godine, a to je ustvari tako blizu, imati 143 tisuće stanovnika manje ili 25., a to je opet tako blizu, imat ćemo manje stanovnika za jedan Osijek i Zadar skupa. Pa evo samo da jedan podatak iznesem, da smo recimo 1980. godine broj rođenih u odnosu na broj umrlih, znači, imali smo 18 tisuća i 120 više. 90. godine to je bilo 3 tisuće i 217, da bi 2003. godine bili u minusu za 12 tisuća i 907 stanovnika, što je zaista podatak koji zabrinjava i koji upozorava. I sve to mi čujemo i kao da nas se to ustvari ne dotiče ili nas osobno ne dotiče, a najčešći odgovor spominjemo da je više od 300 tisuća nezaposlenih 60% čine žene. A tu su problem stanovanja i razni drugi problemi, društveni i gospodarski, socijalno-psihološki. Ja mislim da su ovi psihološki isto najbitniji. I što djelomično ustvari utječe na natalitet, ali nisu presudni. A da je to tako pokazuju nam i ove zapadnoeuropske zemlje koje sigurno su po standardu daleko više od nas, ali ipak natalitet im je sličan našim. Iako je broj rođene djece sve manji, a njihovo učešće u ukupnoj populaciji isto tako sve manje, prava djece često su ugrožena. Pa podaci govore da 20 tisuća mališana je bilo žrtva nasilja u obitelji, a što je tek sa nasiljem u školi. Izvrgavanju psihičkom i fizičkom nasilju, izrugivanju, pa čak i ucjenjivanju o čemu se otvoreno progovorilo i dobro je da je. Što je sa kršenjem prava djece u medijima? Krše se prava i privatnost djece u hrvatskim medijima. Ovdje je već isto bilo riječi o tome, a djeca su evo posebno osjetljiva skupina i njih potrebno je posebno zaštititi. Ali i ovdje govorimo o njima, međutim krše se prava i privatnosti odraslih osoba u medijima, o čemu bi isto trebali govoriti, da se odredi granica dokle je to sloboda medija, a kada to prelazi u kršenje ljudskih prava. Na kršenje prava djece u medijima u Hrvatskoj upozorio je Odbor za prava djeteta Ujedinjenih naroda i izrazio jednu zabrinutost. Naši mediji su to stidljivo iznijeli nakon 3 mjeseca. Što je sa zaštitom, isto tako, prava djece u raznim domovima za smještaj? Jer uvijek i još uvijek je veliki broj djece, provodi po više godina u institucijama, govori se da je taj prosjek negdje od 4 do 5 godina. Da je tu smješteno oko tisuću i 500 djece od kojih je 150 mlađih od 3 godine. U udomiteljskoj obitelji smješteno je oko tisuću i 200 djece bez roditeljskog staranja. Ja mislim da je zaista nužno olakšati usvajanje djece kao i smještaj djece udomiteljske obitelji što je za djecu neuporedivo bolje, a za društvo jeftinije, a poznamo obitelji kod nas koji su udomili djecu gdje se zaista sa krajnjom ljubavlju i pažnjom brinu o njima. Zato je za pohvalu i UNICEF-ova akcija svako dijete treba obitelj i to je zaista tako lijepo rečeno. Iz svega iznesenoga nužno je, znači, veća i potrebna veća pažnja posvetiti pravima i interesima djece, sprječavanje nasilja među djecom i svakog oblika zlostavljanja djece. Promicanje UN Konvencije o pravima djeteta i drugih međunarodnih dokumenata iz kruga dječjih prava i stvaranje uvjeta za njihovu dosljednu primjenu kroz usklađivanje i domaćeg zakonodavstva. Potrebna je i suradnja nadležnih ministarstava, osobito Ministarstva branitelja, obitelji i međugeneracijske solidarnosti, te Ureda pravobraniteljice kao i drugih institucija. Za pohvalu je i zaista je to bilo i potrebno da Ministarstvo financira tiskanje knjige za slijepe i slabovidne učenike, te pokretanje dječje radionice sa kompjutorima, bibliotekom i igraonicom koja će obilaziti sela i manja mjesta gdje nema mogućnosti organizacije u vlastitom angažmanu tih sredina. Ovdje je govoreno u više navrata o Alimentacijskom fondu. On može biti jedan izraz dobre volje društva i države u cilju zaštite prava djeteta, ali svakako ne može biti i način da se rješavaju problemi i da zanemaruju se, znači, izbjegavaju zakonske obveze roditelja za uzdržavanjem. Potrebno je utemeljiti, kao što smo evo istaknuli u prethodnim raspravama, sudove i odjele koji će se baviti obiteljskom problematikom i zaštitom prava djece. I sigurno da nije dobro što smo to morali odgoditi, a kao što smo čuli i nije greška u ministarstvu nego u nedovoljnoj pripremljenosti sudova. Jer ipak pod kidanja obiteljskih zajednica djeca bivaju izvrgnuta posebnim traumama. Sve ovo navedeno poboljšat će položaj djece i zaštititi i promicati njihove interese, čemu će svakako doprinijeti ove izmjene Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta i stoga ću podržati njegovo donošenje. Zahvaljujem.
Hvala lijepo kolegica, na redu je zastupnica Karmela Caparin izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, gospodine tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Kratko ću se osvrnuti na promjene ovoga Zakona odnosno na normotehničke promjene i podržati ih jer zaista to spada pod Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, žao mi je da kolegica Antičević je u takvom zanosu govorila o Zakonu kao jednoj bezveznoj dječjoj stvari i tako se osvrnula iako zaista se radi o jednoj normotehničkoj promjeni, bez obzira na normotehničke promjene ovo ministarstvo radi i to pokazuje brojnim svojim programima. Ono što ja zamišljam tu nagradu za promicanje prava djeteta da je to nagrada koja će zaista na neki način senzibilizirati javnost za promicanje prava djeteta i u obrazloženju je rečeno da ona proizlazi iz Konvencije kao što je i donesena, Konvencije Ujedinjenih naroda 1989. godine, a Republika Hrvatska je postala strankom tog međunarodnog ugovora 91. godine. Time se naravno obvezala da će u zaštiti djece osigurati primjenu međunarodnih standarda te u tu svrhu uskladiti svoje propise sa zahtjevima iz te Konvencije, odnosno da će poduzimati druge mjere za ostvarenje dječjih prava u praksi. Najvažniji dijelovi te Konvencije i govore o tome da sva djeca imaju jednaka prava, svako dijete ima pravo na ime, pravo na skrb na slobodu izražavanja na slobodu mišljenja, na privatnost, na informiranost, na zaštitu od zlostavljanja, pravo na obrazovanje i na zdravstvenu zaštitu, a čuli smo, možda kolegama to nije interesantno pa. Možda im sada to nije interesantno ali maloprije sam čula da ih to zanima.
U pravu ste kolegice ja moram osigurati mir u Sabornici pa molim kolegice i kolege, kolegica Caparin kaže da dekoncentrirate pa vas lijepo molim.
Čuli smo na Svjetski dan oboljelih od raka da u Klaićevoj bolnici na svaki bolnički krevet čeka 4 djece. Dijete ima pravo na odmor, na igru, djeca bez roditelja imaju pravo na posebno brigu, hendikepirana djeca imaju pravo na posebnu njegu i skrb. Zaista je vrijedna UNICEF-ova akcija za promicanje udomiteljstva djece bez adekvatne roditeljske skrbi pod nazivom "Svako dijete treba obitelj" koji podupire i Ministarstvo obitelji i branitelja. U Republici Hrvatskoj 1600 djece smješteno je u 18 domova socijalne skrbi a od toga 61 dijete je do godinu dana starosti, njih 105 u dobi od 1 do 3 godine. Institucionalni domovi ne mogu zamijeniti obitelj, međutim, nacionalnim zakonodavstvom svakom djetetu moramo osigurati zaštitu. Razmislimo o jačanju centara za socijalnu skrb, oduzimanje roditeljskog prava onima koji se ionako ne brinu o djeci i dodijeliti obiteljima koji imaju sve uvjete za usvajanje takove djece. Temeljno pravo na život povezano je sa čovjekom od začeća a na nama je promicanje djelatnosti zaštite prava obitelji i djece. Republika Hrvatska je preuzela sve odgovornosti koje proizlaze iz Konvencije a odnose se na njezino provođenje te obvezu izmjene i prilagodne postojećih zakona i akata u skladu sa tim međunarodnim dokumentom. Svako se djetetu priznaje pravo na život bez droge, alkohola i nikotina, o tome smo nedavno raspravljali, sve nas je dirnulo zlostavljanje jednomjesečnog djeteta, zaista stravično. Na žalost lista djece koja čekaju tretman zbog problema zlostavljanja i traumatiziranja i dalje raste. Prošle godine prijavljeno je 4624 kaznena djela počinjenih na štetu maloljetnika od toga 2 tisuće spada u kategoriju zapuštanja ili zlostavljanja djeteta ili maloljetne osobe. Broj kaznenih djela na štetu maloljetnika ukupno je lani u odnosu na godinu ranije porasla za 25,7%. I Poseban je problem drago mi je da se kolega iz HSS-a osvrnuo na obveze medija u zaštiti dječjih prava na što nas je prošle godine upozorio Odbor za prava djeteta Ujedinjenih naroda i izrazio zabrinutost zbog kršenja prava privatnosti djece u Hrvatskim medijima. Isti je preporučio Hrvatskoj Vladi da poduzme potrebne mjere kojima bi se zajamčilo da će mediji potpuno poštovati pravo privatnosti djece. Umjesto senzacionalističkog informiranja mediji bi zaista trebali poticati razvitak i jačanje senzibilizacije ljudi na patnje djece odnosno pridonositi javnoj osudi nasilništva. Za pohvaliti je i reagiranje pravobraniteljice za djecu koja je nedavno izjavilo da bi na njezino traženje zaštite djece u medijima zaštita djece trebala ući i u novinarski kodeks što nismo naišli na podršku u tom dijelu. Nagrada za promicanje prava djeteta namijenjena je zaista svakome kome je uistinu stalo da do dobrobiti djece unapređenje njihovog dostojanstva i promicanja prava. Izgledi za zaštitu dječjih prava znatno su bolji ukoliko znanja o pravima i načelima i odredbama Konvencije o pravima djeteta iz koje je proizašla i ova nagrada doprijela do najšire javnosti do odraslih i djece. Zaista je na nama da sve ovo provedemo i da se ne osvrćemo na normotehničke norme, normotehničke promjene ovoga Zakona a da svojim djelovanjem to pokažemo u stvarnosti.
Hvala lijepo. U 12 i 46 isteklo vrijeme za prijavu raspravu u trajanju od 10 minuta. Sljedeća je zastupnica Lucija Čikeš izvolite kolegice.
Poštovana potpredsjednice, poštovani državni tajniče. Podržavam Zakon o nagradi za promicanje prava djeteta jer je i ovo jedan od načina kako dijete zaštititi i promicati njegova prava. Dakako da svaka nagrada je veliko priznanje ali je još veća obveza za onoga tko je primi i stoga kod dodjele nagrade treba voditi računa o dugoročnijem radu pojedinca, grupe ili ustanove kojoj područje djelovanja skrb o djeci ili pak to rade volonterski. Zašto se kaže tek sada donosi ovaj Zakon, s druge strane se čulo iz Kluba SDP-a kako kaže ovaj Prijedlog zakona je za vas dječja posla ili kako pak druga kolegica se izjasnila mi očekujemo da ovo Ministarstvo obitelji više donese jedan pravi Zakon. Gospodo draga Zakon je donesen 3. lipnja 2003. godine i u potpisu ovoga je predsjednik Hrvatskog sabora je gospodin Zlatko Tomčić. Prema tome, prije svega ovo je Zakon kojeg je donijela koalicijska vlada i vama svaki kompliment na ovo, i niste se trebali toliko srditi ako je došlo samo do nomotehničkih izmjena s time smo priznali i vama i trud i rad i u cijelosti se uvažio vaš zakon i ne znam zbog čega ako … znači vi sami sebe negirate svojim u onoj srdžbi da samo se javite negirate svoj rad. MI smo ovdje da promičemo pravo djeteta, mi smo ovdje da djelujemo svi zajedno na pravu djeteta a ne nešto što je doneseno i sada se samo nomotehnički mijenja treba se toliko napadati, mislim da napadate sami sebe i ovo nije način kako ćemo naprijed ići i konstruktivno raditi nego unosimo zabunu između sebe i u javnost.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku zastupnik Mršić izvolite.
Pa ja bih kolegici htio replicirati oko ovoga naš vaš zakon. Ako ćemo tako definirati da u jednom sazivu postoje naši zakoni, a u nekom drugom sazivu nečiji vaši zakoni onda mislim da nas to neće daleko dovesti. Zakon koji danas mijenjamo donio je Hrvatski sabor on vrijedi jednako za sve nas i mislim da bi bilo dobro da što rjeđe mijenjamo zakone, zato što ih je donio prošli saziv Sabor ili netko drugi za koje mi nismo glasali. Ovdje se govori o jednom važnom zakonu, ja mislim da je on imao i podršku i u Saboru, ali i u kod građana. Tako da mislim kolegice nije dobro govoriti da je naš ili vaš zakon, zakon je donio Hrvatski sabor, vrijedi za sve građane Hrvatske, čak i za one koji su glasali protiv njega.
Hvala lijepa. Imate pravo na odgovor na repliku zastupnice Čikeš, izvolite.
Hvala poštovana potpredsjednice. Dragi kolega, zaista zakon je donesen u sazivu vaše većinske, vaše većine. Prema tome, nije to vaš i naš zakon, nego ga vi sada napadate nešto što je doneseno u vrijeme kad ste vi predsjedavali ovim Saborom, i u tome je stvar. Znači, samo da budete protiv, a ne zato da nešto donesemo konstruktivno. Ništa se u ovom zakonu u 12 ovih točaka nije promijenilo, osim što se Ministarstvo rada i socijalne skrbi zamijenilo sa Ministarstvom obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. I mislim da u tome nije bilo razloga, da evo već toliko ovdje više od sat vremena se napadamo kad kažem samo je došlo do izmjene ovog i ničeg višeg. Niti vaš niti naš zakon, nego zakon donesen većinskoj, kad ste vi bili većinska vlast.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda gospođa Opačić, izvolite.
Pa ispravljam netočan navod gospođe Čikeš koja je rekla da mi sami negiramo svoj rad i napadamo svoj zakon. To gospođo Čikeš apsolutno netočno. Mi samo govorimo da je ovo peti zakon iz Ministarstva obitelji u kojem se mijenjaju brojke i slova i da je krajnje vrijeme da nakon godinu dana sve ono što mi nismo uspjeli odradit u tri i pol godine, a puno je problema koje hrvatske obitelji imaju, da je krajnje vrijeme da u ovom Ministarstvu se nešto počne raditi. Osim toga, što mijenjate neprestano ministarstva, datum i godine kada će se nešto počet provodit. O tome smo govorili.
Zahvaljujem. Sljedeća je na redu gospođa Vesna Škulić za raspravu. Izvolite kolegice Škulić.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Raznovrsnosti, ozbiljnost, povrede ljudskih prava, djece s invaliditetom, odnosno djece s poteškoćama u razvoju se održava, dakle još uvijek je na jako visokoj zabrinjavajućoj razini, a još uvijek se tome ne pridaje odgovarajuća pozornost. Konvencija o pravima djeteta dovela je do toga da se pozornost privuče na područje i problem dječjih prava kao što su seksualno iskorištavanje djece, dječji rad, djeca u oružanim sukobima i nasilje nad djecom općenito su priznati kao pitanje ljudskih prava koji zahtijevaju akciju. Međutim, do danas se nije pokazalo slično zanimanje za položaj djece s teškoćama u razvoju. Ta djeca i dalje u velikoj mjeri ostaju skrivena unutar obitelji ili institucija ugrožena zanemarivanjem njihovih gospodarskih, društvenih, kulturnih i građanskih i političkih prava. Apsolutna je sramota što se roditeljima i skrbnicima ne pruža nikakav valjani oblik potpore ili usluga. Još je veća sramota što se djeca s poteškoćama u razvoju izložena elementarnim zloporabama i zanemarivanju njihovih prava. Djeca s poteškoćama u razvoju se ne sluša što imaju reći i ne shvaća ih se ozbiljno. Nisu im dostupne informacije, te nemaju pravo na privatnost i tjelesni integritet. Nažalost, u ovom Zakonu se govori o tehničkim izmjenama. Ne govori se o liječnicima koji kada majka dobije dijete s poteškoćama u razvoju, koji joj kaže, gospođo vi možete komotno ostaviti svoje dijete u rodilištu mi ćemo ga staviti u jednu od institucija i nitko neće biti odgovoran za to. Ne govori se o izopćavanju djeca iz škole, odnosno ne govori se o ne pristupačnostima, objektima za obrazovanje, … dječjim vrtićima, školama. Ne govori se o pravu na izbor zanimanja. Dakle, mene zanima takva prava djece, odnosno da su sva djeca jednaka i u pravima i obvezama. I za kraj bih citirala nešto iz knjige, ovo je i naš svijet također. "S nama je jedno novo vrijeme u kojem će se rođenje invalidnog djeteta pozdravljati s jednakom radošću i nadom kao što se dočekuje zdravo dijete. Tako da jednostavan doživljaj osobnosti svakog pojedinog djeteta s teškoćama u razvoju bude prepoznat kao poseban dar, dostojanstva i humanosti svih nas". I na kraju, svako dijete je ipak dar. Hvala.
Zahvaljujem kolegice Škulić. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvo gospođa Karmela Caparin, izvolite.
… [[govornik se naknadno uključio, ne čuje se]] u nizu navoda netočnih koje je kolegica navela, ali jedan je strašan. Da nije točno da liječnici govore roditeljima da ostave dijete i da će oni to zbrinuti. Prvo, oni nemaju nikakve ingerencije da to, da zbrinu takvo dijete, a u svojoj Hipokratovoj zakletvi to nigdje ne stoji, mislim da je svi pridržavamo.
Zahvaljujem. Sljedeća na redu je gospođa Čikeš. Izvolite gospođo Čikeš.
Upravo sam se htjela i ja ovoga dotaknuti što je kolegica rekla, jer silno znam sama pedijatrica koliko se i ginekolozi i neonatolozi trude oko djeteta koje se rodi sa poteškoćama. I nikako kako je rekla kolegica Caparin nemaju ginekolozi niti imaju neonatolozi ni bolnica nikakvu ingerenciju da će oni smjestiti dijete. Vi dobro znate tko to radi.
Zahvaljujem kolegice Čikeš. Sljedeća je na redu za raspravu gospođa Ljubica Brdarić. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U situaciji kad se prema ministarstvima ponaša kao prema lego kockicama, nije čudo što raspravljamo o ovakovim prijedlozima zakona. Ja bih bila daleko sretnija, s tim što ne znači da ne podupirem dijeljenje nagrada onima koji se zalažu za promicanje prava djeteta da mi pred sobom imamo materijal koji će zapravo puno više govoriti o promicanju prava djeteta, nego o nagradama onih koji će ih dobiti. Kada se radi o deklaratornoj razini svi ćemo se mi složiti kako su djeca naša budućnost, naše blago kako ih volimo, kako su ona Hrvatskoj nužno. Jer evo čuli smo i danas priče o lošoj demografskoj slici Hrvatske i to je točno. Međutim, problem neće biti lako riješiti, jer smo čuli, on u sebi sadrži i ekonomske komponente, ono je pitanje izbora, da li će ljudi koji su u braku ili nisu poželjeti imati dijete. Jer zapravo kad o tome govorimo moramo imati na umu da ljudi prvenstveno rađaju ili bi trebali rađati djecu iz ljubitelji, sebi samima, a ne samo da bi država imala određen broj stanovnika. Isto tako, vrlo je važno kako će ti stanovnici živjeti, kako će se osjećati. Da li ćemo mi biti država zadovoljnih zdravih građana ili ćemo imati veći dio istraumirane populacije koja će svoje frustracije rješavati na agresivne načine, čije pojave imamo od obitelji preko vrtića u školama, na ulici. Ja moram reći da je jučer u autobusu koji vozi iz Zaprešića poslijepodne pretučena jedna žena, da je pun autobus i muškaraca i žena mirno odgledao sve to i nije poduzeo ništa. Kad zlostavljate majku, zlostavljate automatski i dijete koje to gleda ili čuje koje živi u nezdravoj razini, koje nema osnovno pravo na siguran dom, na zdrav emotivni razvoj, a o nečemu drugom da i ne govorimo. Ljudska prava su jedno, deklaracije, zakoni nužni i dobro je da ih imamo, ali na drugoj strani se nalazi život i praksa koji su ponekad jako ružni, evo svi se s negodovanjem prisjećamo ovog nesretnog slučaja s jednomjesečnom bebom, slučaj nije nažalost usamljen. U ovom se društvu jako malo govori, a radi se o populaciji nezaštićenih nejakih, slabih da postoji incest, da postoji seksualno zlostavljanje, da postoji fizičko, emocionalno i svako drugo nasilje i da se djeci ponekad i ne vjeruje, a i kada se vjeruje onda se problem nastoji zataškati, gurnuti pod tepih, jer je to sramota za obitelj, sramota za društvo, sramota za sve nas. Kolegice i kolege, mi imamo situacija u nekim školama kada nastavnici natjeraju učenike da kleknu i pljuju po njima, jer su ih svojim ponašanjem iznervirali. To je ponižavanje ljudske osobe. Ta djeca, ima gospođo, nažalost ima, ta djeca nisu niti vlasništvo svojih roditelja niti države, oni su osobe, punopravna ljudska bića i tako ih treba tretirati i voditi brigu o tome s obzirom da oni jesu oni koji trebaju preuzeti, nastaviti tamo gdje mi stanemo da budu za to sposobni, da budu sretni i da budu zdravi. Velika odgovornost je na svima nama i zato mislim da bismo morali progovoriti puno više upravo o promicanju svih ljudskih prava a prvenstveno djece jer su oni zaista najslabija nezaštićena skupina. Hvala.
Zahvaljujem kolegice Brnadić. Sljedeća za raspravu na redu je gospođa Jelena Pavičić-Vukičević, izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, uvaženi gospodine državni tajniče. Eto, kao što smo imali to prilike čuti, pred nama je doista samo formalna izmjena ovog Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta jer se radi o izmjeni djelokruga rada pojedinih ministarstava ali je to po meni ipak jedna eto izvrsna prilika, ponovno jedan povod da se govori o pravima naše djece i o zaštiti istih tih prava o čemu se ne može nikada dovoljno govoriti. Uloga države, uloga civilnih udruga, jedinica lokalne samouprave i obitelji kao nukleusa društva doista su nezaobilazne postoje, usudila bih se reći svojevrsnog križnog puta koje zapravo dječja prava moraju proći od jedne deklrativne podrške do realizacije i stvarne zaštite svih dječjih prava. Dijete ima pravo na siguran i miran život unutar obitelji, ima pravo na materijalnu sigurnost, na zdravstvenu skrb, pravo na obrazovanje ali i ono najvažnije pravo na obiteljsku ljubav, pravo na igru, izražavanje mišljenja i slobodu u izražavanju kreativnosti. No, stanje u Hrvatskoj danas doista ne prati stvarne potrebe zaštita prava djece i problematike vezane uz brigu za djecu. Tako smo svjedoci odgode formiranja obiteljskih sudova, odgode formiranja alimentacijskog Fonda, iako su zapravo sredstva prije rebalansa proračuna za 2004. godinu već bila osigurana porodiljne naknade nisu povećane iako se ministrica Kosor u medijima neprestano, pa eto i hvali da su te naknade povećane. Jedino je zapravo bivša Vlada imala hrabrosti i proširila taj krug primateljica porodiljnih naknada one nezaposlene majke na majke obrtnice, odnosno majke u samostalnim zanimanjima, te naravno majke na redovitom školovanju. Odbijen je prijedlog SDP-a da se delimitiraju porodiljne naknade a nema niti govora o uvođenju nulte stope PDV-a na hranu i dječje potrepštine. Kada su djeca zakinuta za obećani alimentacijski fond zakinuta su zapravo za mogućnost osiguravanja dostojanstvenog života koja im je država zapravo dužna osigurati. Žalosno je zapravo da umjesto države određene mjere pronatalitetne politike mogu i moraju uvoditi eto jedinice lokalne samouprave, gotovo jedine one. Tako je npr. u gradu Zagrebu u protekloj godini uveden dječji dodatak od 100, 300 i 600 kuna za prvo, drugo, treće i svako sljedeće rođeno dijete u obitelji, grad Zagreb je također uveo i besplatne udžbenike za sve zagrebačke osnovnoškolce te povećao subvencioniranje cijene jaslica i dječjeg vrtića. Prava djeteta posebno su nadalje ugrožena u obiteljima koje nedovoljno skrbe za svoju djecu, no smještena u dječje domove, djeca, posebice ona sa nekim poteškoćama, odnosno sa nekim oblikom invaliditeta teško pronalaze svoje zamijenske obitelji, rijetko ih se posvaja ali eto nešto ipak lakše udomljava udomiteljske obitelji. Oni koji ostaju u domovima često su po završetku školovanja prepušteni sami sebi, prepušteni su ulici i punoljetnost za njih doista znači jedan grubi susret sa realnošću. Neke jedinice lokalne samouprave u mogućnosti su dodijeliti stambeni prostor za takve mlađe punoljetnike koji su do tada bili štićenici recim o dječjeg doma u Nazorovoj, ali bojim se da zapravo takvo parcijalno pomaganje neće doprinjeti općem stanju brige i zaštite dječjih prava u Hrvatskoj. Činjenica je da neke jedinice lokalne samouprave imaju mogućnosti, imaju proračunskih sredstava da pomognu djeci, a neke druge nemaju. I mislim da je to zapravo najgora nepravda. Ako netko izvan Zagreba gleda kakva su to dječja prava u Zagrebu gdje su ona ipak na relativno dobroj razini u odnosu na ostatak Hrvatske a onda je to isto tragično, isto žalosno za te obitelji i za tu djecu. I na posljetku dozvolite mi da kažem da one koji se bave promicanjem prava djeteta doista treba nagraditi ali da se njih pita, mislim da bi njima veća nagrada bila dječji osmjeh nego neka novčana naknada ili briga o tome tko će tu nagradu dodijeliti. Mislim da je to posve arbitrarno i mislim da država končano treba preuzeti stvar u svoje ruke a ne da jedini o djeci zapravo skrbe, da se jedino o djeci skrbi unutar lokalne, odnosno regionalne samouprave. Hvala.
Zahvaljujem. Ispravak netočnog navoda gospođa Caparin.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, ispravila bih netočan navod da gospođa ministrica Jadranka Kosor rodiljne naknadne nije povećala itd., međutim, draga kolegice kolicijska vlast je 2000. godine ukinula sve one subvencije koje je ovo ministarstvo dolaskom na vlast vratilo natrag.
Sljedeći na redu za raspravu je kolega Zvonimir Mršić, izvolite kolega Mršić.
Poštovana potpredsjednice, poštovani državni tajniče, naravno da je ovo jedan nomotehnički Zakon o kojem u suštini ne bi bilo niti smisla raspravljati kada bismo raspravljali o predmetu izmjene zakona. I možda je bilo nekih drugih efikasnijih načina da se ova izmjena napravi. Ali kada već imamo jedan tako važan Zakon a mislim da je doista ukazivanje na osobe, institucije koje mogu služiti kao primjer brige o djeci i promicanju prava djeteta da je to dobro da o tome imamo zakon i da takve ljude nagrađujemo onda je možda dobro da danas i cijela rasprava se i svela na to da ukažemo na neke probleme u ostvarivanju prava djeteta koja djeca imaju. Možda bi bilo dobro da smo uz ovaj Zakon i uz nešto drugo imali tematsku raspravu o ostvarivanju prava djeteta u Republici Hrvatskoj pa da vidimo kako smo, kako stojimo sa stanjem ostvarivanja tih prava, koja prava imaju djeca da ih definiramo napokon na jednom mjestu, da vidimo gdje postoje problemi i da vidimo što će ova Vlada i Ministarstvo obitelji činiti da se poveća mogućnost ostvarivanja tih prava. Ja ću danas progovoriti ovdje o djeci koja nažalost nemaju tu privilegiju ili nemaju tu sreću da žive u sretnim i zadovoljnim obiteljima, dakle o djeci bez odgovarajuće obiteljske i roditeljske skrbi. Kolegice iz Kluba HDZ-a su govorile o tome kako je eto pokrenula akcija UNICEF-a svako dijete ima pravo na obitelj, i doista je to dobro da je ta akcija pokrenuta. Danas negdje oko 2500 djece bez odgovarajuće skrbi jest već smješteno kod udomitelja, negdje oko 1560 mislim da se nalazi u institucijama. I ova akcija je pokrenuta od strane UNICEF-a, ne od strane Ministarstva obitelji ili Ministarstva socijalne skrbi. Ono što je nažalost Ministarstvo socijalne skrbi pokrenulo prije godinu i pol dana to je bilo, prije godinu dana, pardon, to je da se krene u deinstitucionalizaciju sociljane skrbi na području skrbi o djeci bez odgovarajuće roditeljske skrbi pa je trebao kao pilot projekt preko noći zatvoriti dječji dom Svitanje u Koprivnici, djecu razmjestiti po udomiteljskim obiteljima a taj objekt vratiti crkvi praktično unisonom akcijom lokalne zajednice ta akcija to je spriječeno. I ta djeca još uvijek su sretno smještena u tom domu dječjem domu Svitanje u Koprivnici. Međutim rekli smo da je akcija dobra i doista je dobro da djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi budu smještena u neke obitelji koje će im omogućiti da žive u obiteljskim prilikama. Ali dali smo se zapitali kakve probleme imaju udomitelji koji već dakle imaju djecu, dali smo se zapitali koja prava ta djeca imaju koja su sada već smještena kod udomiteljskih obitelji. Na žalost iako udruge udomitelja nekoliko je u Republici Hrvatskoj su tražile sastanak i sa ministrom Hebrangom i sa ministricom Kosor u godinu dana oni nisu došli u priliku da se sastanu sa ta dva resorna ministra. Nisu došli u priliku niti da im se poveća naknada koju obitelji dobivaju na ime skrbi o toj djeci. A trenutna naknada za tu djecu je 1600 kuna. Dok istovremeno iz državnog proračuna se izdvaja za djecu bez odgovarajuće roditeljske skrbi, koja su smještena u institucije dakle u dječje domove, između 4500 kuna i 11 000 kuna. Dakle za djecu koja nemaju svoju obitelji i o kojoj se ova država skrbi raspon skrbi države odnosno doprinosa iz državnog proračuna je između 1500 i 11000 kuna. I udruge udomitelja naprosto su željela sastati se sa ministrom odnosno ministricom i progovoriti o tim problemima. Željeli su da se definira koja prava imaju ta djeca dakle na što ta djeca imaju pravo. Dali primjerice imaju pravo na besplatne udžbenike koje su ove godine odnosno prošle godine morali rješavati pojedinačno sa svakim centrom za socijalnu skrb, pa su neki uspjeli ostvariti pravo da im potpuno besplatni udžbenici budu a neki su dobili samo 50%. Dali imaju pravo primjerice za naknadu za odjeću i obuću ili na neka druga prava. Na žalost evo nisu mogli dobiti odgovor na ta pitanja i možda bi sada kada je pokrenula UNICEF ova akcija svako dijete ima pravo na obitelj bilo dobro progovoriti o tome koja prava odnosno, obaveze će imati udomiteljske obitelji i koliko novaca će država za to udomiteljstvo davati tim udomiteljskim obiteljima. Ne bi bilo dobro da se ova akcija od strane države shvati ako ušteda u državnom proračunu, jer ćemo iznos skrbi sa 11000 kuna po djetetu smanjiti na 1500 kuna. Inače to nije povećano od 2001. godine, troškovi su rasli i ja mislim da bi bilo hitno potrebno udomiteljskim obiteljima to povećati na primjereni iznos. Jednako tako ovdje kolegica Jelena rekla što je sa djecom mlađim punoljetnicima odnosno što je sa tom djecom kada navrše 18 godina. Tada prestaje svaka skrb ove države o toj djeci. Danas kada se nalaze u dječjim domovina oni praktično moraju biti izbačeni na ulicu. Kada se nalaze u udomiteljskim obiteljima ta djeca vjerojatno onda još neko vrijeme ostaju u mogućnosti biti u tim udomiteljskim obiteljima. Ali tek poneke jedinice lokalne samouprave gradovi idu na to da izdvajaju stambeni prostor i stvaraju tzv. Izdvojene stambene jedinice. To je primjer u Zagrebu to je primjer mislim u Splitu, to je primjer u Koprivnici imamo primjer velikih problema u Slavonskom Brodu gdje je županijska skupština pokrenula humanitarnu akciju skupljanja novaca za gradnju sretne kuće. Dakle postoji jedan ogromno problem gdje administrativnom granicom od 18 godina ta djeca praktično bivaju izbačena na ulicu. To je jedan problem. Drugi problem je što ta djeca koja 18 godina provedu u dječjem domu, nisu pripremljena za samostalni život dakle oni su 24 sata pod skrbi i njih treba pripremiti na to da imaju neke određene obveze a to se ne može učiniti u dječjim domovima. I trebalo bi vidjeti da Ministarstvo obitelji, ministarstvo socijalne skrbi izdvoji određeni iznos za izgradnju ili za kupovinu tzv. Izdvojenih stambenih jedinica. Kada govorimo o djeci a bilo bi onda dobro progovoriti i o onim najmlađim dakle o bebama, ja postavljam ovdje pitanje koliko imamo u Hrvatskoj beby friedly hospital i koliko država izdvaja da sve bolnice sva rodilišta u Hrvatskoj dobiju taj UNICEF-of znak. DA dakle roditelji mogu prisustvovati porodu, da očevi da mogu prisustvovati porodu. DA majke mogu biti uz svoje novorođenče cijelo vrijeme a ne da budu smješteni one u boksove a majke na hodnike ili pod 10, 12 roditelja da bude smješteno u pojedine sobe. Koliko bolnica u Hrvatskoj ima mogućnost da kada na žalost djeca budu bolesna da roditelji jedan od roditelja bude zajedno sa njima u bolnici. I koliko je primjerice ove godine ili u projekcijama proračuna za slijedeću godinu predviđeno da se adaptiraju dječji odjeli u našim bolnicama, da se oni prilagode za ovakve uvjete. Ili ja sam govorio kada smo govorili prije nekoliko dana o tome da djeca imaju pravo na obrazovanje. Ali kada će konačno država definirati što je to standard osnovnog obrazovanja u Republici Hrvatskoj. Što to dijete na što svako dijete koje polazi osnovnu školu ima pravo. Dali ima pravo na određeni broj kvadrata, na kakav broj kvadrata. Kakvi stolovi moraju biti, dali su doista udžbenici besplatni ili nisu. Mi na žalost danas imamo još uvijek osnovnih škola u kojima nemamo niti osnovne uvjete kao što je primjerice sanitarni čvor u okviru objekta. Imamo škola u kojima nemamo tekuću vodu, u okviru objekta i gdje nisu priključeni škole na javni vodoopskrbni sustav. I tako dalje i tako dalje. Dakle ako govorimo o pravu djeteta onda svakako država treba napokon definirati standard i reći evo svako dijete ima pravo na ovakav standard obrazovanja. I gospodo na kraju kada se već hvalimo o porodiljnim naknadama koje su navodno povećane, koje ne znam što s njima se dogodilo. Treba reći, da su na žalost danas u Hrvatskoj sve majke koje se nalaze na porodiljnom dopustu trajno kažnjene, zato jer se njima ne uplaćuje mirovinski fond niti kune, niti u prvi stup niti u drugu stup. I te majke će imati zbog toga što su na porodiljnom dopustu manje mirovine. I to je činjenica o kojoj treba progovoriti, ja mislim da majke i obitelji tada ne smijemo kažnjavati zbog toga što su majke. I što imaju djecu. DA trajno imaju manje mirovine. Hvala.
Zahvaljujem kolegi Mršiću. Time smo završili listu zastupnika koji su se prijavili za raspravu. Gospodine državni tajniče. Time smo onda završili raspravu o ovoj točci. Zaključujem raspravu za prije podne. I nastavljamo u tri sada po dnevnom redu. Hvala.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta. Rasprava je zaključena. Hitni postupak. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim uključite se. Možete glasovati. Prijedlog Zakona br. 245. Zakon o nagradi za promicanje prava djeteta. Možete glasovati. Rezultat. Sa 99 glasova za, 7 suzdržanih i 3 protiv donesen je zakon o izmjenama Zakona o nagradi za promicanje prava djeteta. Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo sjednicu sa trećom točkom dnevnog reda, današnjeg pročišćenog dnevnog reda: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, drugo čitanje P.Z.E. br. 189 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske, prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbor za europske integracije. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Ministrica pravosuđa gospođa Vesna Škare-Ožbolt, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Pred vama se nalazi Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o USKOKU koji treba osigurati odlučniju i efikasniju borbu protiv organiziranog kriminala, korupcije i pranja novca jer se njime ugrožavaju temeljne demografske vrijednosti svakog društva pa zato se i zahtjeva energična i efikasna reakcija. Prvotnim se zakonom o USKOKU nastojalo što boje odrediti odnosno definirati njegovo ustrojstvo, nadležnost i ovlasti te djelokrug i nadležnost sudova u predmetima kaznenih dijela određenim ovim Zakonom. Usprkos tome od vremena donošenja tog zakona do danas kroz praksu su se pokazali brojni nedostaci. Prije svega upravo je cilj osnivanja ovog ureda bio njegova uska specijalizacija u području korupcije i organiziranog kriminala. Međutim, odredba Zakona o USKOKU iz 2001. godine u nadležnost ureda očito je unijela neke nejasnoće, zbrku, iako su tom odredbom u nadležnosti ureda stavljena kaznena dijela udruživanja za počinjenje iz kaznenog dijela iz članka 333. uključujući sva kaznena djela koja je počinila grupa ili zločinačka organizacija osim kaznenih djela protiv Republike Hrvatske i Oružanih snaga. Nakon nekog vremena sudska praksa je pokazala da su neka kaznena djela među kojima je i kazneno djelo zlouporabe opojnih droga počinjenih od strane više osoba izuzeta iz nadležnosti USKOK-a. I zato je upravo jedan od najvažnijih zadataka ove izmjene osigurati uredu potpunu i nedvojbenu nadležnost u kaznenim djelima organiziranog kriminala i korupcijskim kaznenim djelima. To je učinjeno taksativnim navođenjem takvih kaznenih djela na način da je ustanovljen katalog kaznenih djela za koja je nadležan ured. Tu su se našla kaznena djela koja su sama po sebi korupcijska kao npr. primanje i davanje mita, privanje i davanje mita u gospodarskom poslovanju, zloporaba obavljanja dužnosti državne vlasti ali i ona koja u nadležnost ureda dolaze samo ako su počinjena u sastavu grupe ili zločinačke oraganizacije kao što je to kazneno djelo zlouporabe opojnih droga koje su počinile više osoba koje su se udruživale radi činjena, dakle oko kojeg je i podignuta, iskreno rečeno najveća prašina. Osim toga izmjenom je propisana i obaveza tijela državne vlasti i pravnih osoba da u slučaju saznanja za okolnosti koje upućuju na kaznena dijela korupcije organiziranog kriminala podnesu kaznenu prijavu ili obavjeste USKOK. Pored dosadašnjih odjela osnovan je kao četvrti odjela za međunarodnu suradnju i zajedničke istrage, osnovan kao odjel koji će u skladu sa međunarodnim ugovorima i drugim sporazumima surađivati sa tijelima drugih država i međunarodnih organizacija u otkrivanju i procesiranju korupcijskih kaznenih dijela i kaznenih djela organiziranog kriminala sa međunarodnim elementima. Takva je suradnja doista neophodna. Ured će tako biti nadležan, primati zahtjeve za poduzimanjem posebnih izvida kaznenih dijela i prosljeđivati ih nadležnom sudu a isto tako i primati zahtjeve stranih država za pružanjem pravne pomoći u postupcima za kaznena djela iz članka 21. Zakona o USKOKU. Na području suzbijanja ove vrste kriminaliteta Hrvatska mora radi zaštite svojih građana i zaštite temeljnih vrijednosti demokracije poštivati europske standarde zaštite ljudskih prava i sloboda. Tako je ovom izmjenom zakona uvedena značajna iznimka pravnog režima ispitivanja građana od strane redarstvenih vlasti. Naime, prekriveni istražitelj se do sada nije mogao, ispitivati kao svjedok o sadržaju razgovora sa osumnjičenikom kojem su se na taj način privremeno bila ograničena Ustavna prava i slobode. Ovom se izmjenom nastoji uvesti ta mogućnost i time proširiti ovlasti redarstvenih vlasti. Naravno kako bi se spriječila zlouporaba a ta mogućnost ostala kao iznimka, Zakon propisuje neka ograničenja. Prije svega ispitivanje prikrivenog istražitelja kao svjedoka od strane redarstvenih vlasti ustanovljeno je za slučaj ako postoje bojazan da te osobe zbog stvarnih ili pravnih razloga neće iskazivati, neće iskazivati na glavnoj raspravi. Druga izmjena se odnosi na proširivanje istražnih, odnosno izvidnih radnji USKOKA u pogledu podataka koji predstavljaju bankarsku tajnu i u pogledu pokretanja postupka prisilnog oduzimanja predmeta. Ova je izmjena bila nužna upravo zbog važnosti hitnog i učinkovitog postupanja. Naime, prikupljanjem podataka o bankovnim računima građana zadire se u intimu pojedinaca i u njegovo temeljno pravo na tajnost podataka. Ovim će se odredbom pomoći ili omogućiti USKOK-u da kada sazna za vjerojatnost da određena osoba na svom računu raspolaže sredstvima ostvarenim sumnjivim transakcijama da zatraži od banke dostavljanje podataka o tom računu. Dakle, podaci o sumnjivim transakcijama uredu će omogućiti brže postupanje kod izvida kaznenih djela a ovom je odredbom dana mogućnost i istražnom sucu da on postavi zahtjev kada banka odbije postupiti po zahtjevu ureda i propisano je također kažnjavanje banaka za slučaj odbijanja postupanja po zahtjevu USKOK-a. Dok je prije potrebne izvidne, dok je prije posebne izvidne mjere sa privremenim ograničavanjem ustavnih prava i sloboda sudac mogao odrediti samo za kaznena djela organiziranog kriminala ovom mu se izmjenom daje mogućnost da te mjere poduzima i kod korupcijskih kaznenih djela prije samo za primanje i davanje mita. Ovom izmjenom naše zakonodavstvo usklađuje se sa konvencijom UN-a o transnacionalnom organiziranom kriminalitetu UN-ovom konvencijom protiv korupcije i kazneno pravnom konvencijom protiv korupcije. I usprkos nastojanju da se ovom izmjenom otklone svi nedostaci koji otežavaju učinkovitost rada USKOK-a i uvažavajući primjene pojedinih zastupnika i mišljenja istaknuta u Odboru za pravosuđe, moram reći da je s obzirom na stanje materijalnog i procesnog kaznenog zakonodavstva, ova izmjena jedino ono što je Vladu, što je Vlada RH u ovom trenutku mogla predložiti. Međutim, isto tako moram naglasiti da Hrvatskoj prestoji veća reforma kaznenog postupka, točnije prethodnog kaznenog postupka kojim se namjerava ukinuti sudska istraga te u cilju efikasnijeg otkrivanja kaznenog dijela, kaznenih djela i počinitelja prethodni kazneni postupak staviti u ruke policije i državnog odvjetništva naravno, uz sudjelovanje suca prethodnog postupka. Ta reforma kaznenog postupka će se odvijati paralelno sa reformom policijskog zakonodavstva a biti će nužno osigurati i dovoljan vokacio legis te dodatnu edukaciju i opremljenost policije, državnog odvjetništva i sudaca za učinkovitu implementaciju. Od prvorazredne važnosti u suzbijanju takvih kriminalnih aktivnosti je sposobnost policije, USKOK-a u prepoznavanju situacije sa tzv. naznakama organiziranog kriminaliteta te brzina reagiranja putem radnji fiksiranja i osiguranja dokaza koje im Zakon o USKOK-u i drugi naši zakoni stavljaju na raspolaganje. Njihovu međusobnu suradnju treba olakšati i normalno odredba Zakona o USKOKU koja intenzivno pravno regulira odnose između USKOK-a, ravnateljstva policije, redarstvenih vlasti, porezne uprave i Ureda za sprječavanje pranja novca i suca izvršenja. Ova Vlada daje kvalitetniju normativnu podlogu suzbijanju korupcije, organiziranog kriminala a na policiji, USKOKU i sredstvima i sudovima je da ovaj normativni predložak kao dobar instrumentarij iskoriste za uspješnije suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta. I evo, dopustite mi na kraju još jednu rečenicu budući da Odbor za zakonodavstvo iznio dosta primjedbi na tekst, ovaj tekst Konačnog prijedloga zakona, mi ćemo kao predlagatelji razmotriti primjedbe i dostaviti svoje amandmane na ovaj tekst zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Predsjednik Odbora za zakonodavstvo, gospodin Florijan Boras. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, poštovane kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora na 35. sjednici 22. veljače raspravljao je o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta i Odbora za zakonodavstvo, podupire donošenje ovog Zakona. Međutim na tekst Konačnog prijedloga zakona Odbor je imao i dao brojne primjedbe i prijedloge kako zbog manjkavosti pravne, nomotehničke i jezične naravi. Brojnost primjedbi i prijedloga ukazuje na nužnost da ih predlagatelj dodatno razmotri i svojim amandmanima dopuni odnosno izmjeni pojedine odredbe ili njegove dijelove te na taj način otkloni dvojbu o potrebi provedbe trećeg čitanja ovog Zakona. Primjedbe i prijedloge Odbora koje su uglavnom kažem nomotehničke naravi date su u izvješću kojeg ste danas primili na klupe na 8 stranica i zbog dužine teksta ja izvješće cijelo ne bih čitao, ali ću vas izvjestiti da sam u toku dana s gospođom ministricom i njezinim suradnicima imao sastanak u Odboru za zakonodavstvo odnosno službi Odbora za zakonodavstvo i gospođa ministrica i Vlada će prihvatiti većinu ovih primjedba oko čega smo se zajednički suglasili i mislim da je time ispunjena želja Odbora da se dođe do onog boljeg teksta predloženog Zakona. Evo, hvala lijepa.
Hvala lijepa. Da li želi dalje predsjednik Odbora za pravosuđe, gospodin Rade Ivas. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ministrice, državni tajniče Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 20. sjednici održanoj 8. veljače 2005. godine Konačan prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske. Odbor je predmetni zakon raspravljao na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno predstavnica predlagatelja osvrnula se na rješenja koja su, koji se predlažu Konačnim prijedlogom u odnosu na rješenje iz Prijedloga zakona, a rezultat su uvažavanja prijedloga i mišljenja Odbora za zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe. Odredba članka 21.b dopunjena novim kaznenim dijelima i usklađena sa odredbama Zakona o izmjeni i dopuni Kaznenog zakona. Odredba članka 21.d promijenjena je na način da Ured može zahtijevati kontrolu poslovanja subjekata i od drugih upravnih organizacija u sastavu Ministarstva financija. U raspravi su članovi Odbora podržali Konačni prijedlog. Uvažavajući obrazloženje predstavnika predlagatelja stajalište je Odbora da predlagatelj treba uložiti dodatni napor do otvaranja rasprave u Hrvatskom saboru kako bi se dopunilo obrazloženje točke 2. na strani 11 s obzirom da je u postupku donošenja ovih izmjena i dopuna usvojen Zakon o potvrđivanju Konvencije Ujedinjenih naroda protiv korupcije. Isto tako s obzirom na činjenicu da su pri donošenju Zakona o USKOK-u bile istaknute brojne kritike potrebno je, potreban je stav Državnog odvjetništva Republike Hrvatske da s ovim izmjenama i dopunama se osiguravaju uvjeti za djelovanje USKOK-a. U članku 21.d između ostalog regulirano je da Ured može od nadležnih upravnih organizacija Ministarstva financija zatražiti kontrolu poslovanja pravne i fizičke osobe i privremeno oduzimanje novaca, vrijednosnih papira ali nije regulirano u kojem će se postupku to provesti. Člankom 42.b regulirano je da se prikriveni istražitelj kao službena osoba može ispitati kao svjedok pa se postavlja upit zašto ovim prijedlogom nije regulirano i pitanje snimaka? U završnoj riječi predstavnik predlagatelja izrazio je spremnost da razmotri mišljenja i stajališta Odbora na Konačni prijedlog do početka rasprave u Hrvatskom saboru. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o uredbi za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta.
Hvala lijepa. Da li želi još neki Odbor, predstavnici Odbora? Predsjednik Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, gospodin Ivan Jarnjak. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na 36. sjednici održanoj 22. veljače 2005. raspravljao je o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike aktom 12. siječnja 2005. godine. Odbor je predmetni tekst Zakona raspravio temeljem svoje nadležnosti iz članka 63. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog odbora. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja upoznao je članove Odbora s razlozima donošenja predloženih zakonskih izmjena. Navodi da se predloženim izmjenama i dopunama usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije kao i da se daju odgovori na pravna pitanja koja se javljaju u primjeni pojedinih odredaba važećeg zakona o USKOK-u. Odbor je od predstavnika predlagatelja zatražio pojašnjenje pojedinih predloženih zakonskih rješenja posebice dijela kojim se propisuje za koja kaznena djela je nadležan USKOK? Odbor je nakon provedene rasprave većinom glasova, 9 za i jednim suzdržanim odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo ministrice sa suradnikom, kolegice i kolege. Odmah govoreći u ime Kluba SDP-a želim reći, istaknuti da Klub SDP-a podržava ove Izmjene zakona o USKOK-u. Mislim da su te izmjene hvalevrijedne, da su na tragu rješenja odnosno pokušaja rješenja problema s kojima se svakodnevno praktički od kad je počeo s radom USKOK susreće. Kako mu omogućiti efikasan rad i djelotvoran rad. Međutim nekako stječe se dojam da od kad se on rađao odnosno kojeg je iznjedrila najprije saborska rasprava još za vrijeme bivše koalcijske vlasti i koji je eto rođen voljom tadađnje većine, ali uz veliko protivljenje pa se stječe dojam do dana današnjega nekako da je u biti i njegova djelatnost odnosno pomoć koju su mu dužna pružati sva ostala državna tijela, institucije, organizacije nekako kao neželjeno dijete. Jedino u biti ako vidimo i izvješća da su bili građani ohrabreni i da su najveći broj korumptivnih dijela upravo prijavili hrabri građani poneseni idejom da se ipak stvari mogu promijeniti. I taj nekako zamah je iz godine u godinu bio sve veći. Bit će zanimljivo i vidjeti s obzirom ne na rad USKOK-a nego na opstrukcije rada USKOK-a da li su građani posustali u toj svojoj vjeri, u toj svoj nadi? Da li vjeruju državnim institucijama i ukoliko ih, u kolikoj mjeri? Evo dozvolite mi prije nego što prijeđem konkretno na opservacije o pojedinim odredbama i kao potvrdu onoga dakle što se mijenja i zašto je bilo potrebno što promijeniti upravo zbog tih različitih opstrukcija dozvolite mi da uopće kada je riječ o ovoj temi zamislimo se u biti zašto Hrvatska gubi bitnu s korupcijom. Predstavnici udruge transparent international Hrvatske jednoga od 80 ogranaka globalne neprofitne i političke nestranačke udruge za suzbijanje korupcije i njezinih posljedica. Oni su objavili u listopadu prošle godine dakle 2004. rang listu 146 zemalja s obzirom na indeks percepcije korupcije te na toj rang listi Hrvatska se našla na 67 mjestu. Dok je u istom razdoblju 2003. godine na takvoj rang listi bila na 59 mjestu. Dakle znatno ipak povoljnijem mjestu. Dakle to je objektivni pokazatelj razmahivanja korupcije u Hrvatskoj. Ali pokazuje isto tome jedan mjerodavni i objektivni podatak o ocjeni koju je Hrvatska dobila 2001. i 2004. godine. Naime moguće ocjene od 1 do 10 s time da je s jedan ocjenjena potpun korumpirana zemlja sa ocjenom 10 zemlja bez korupcije. Hrvatska se upravo na tom istraživanju i pri tome ocjenjivanju 2001. godine našla odnosno dobila je ocjenu 3,9. Dok je 2004. godine ocjenjena sa ocjenom 3,5. Ja se nadam i ja vjerujem da je i ovaj zakon i ova izmjena upravo na tom tragu da se taj trend zaustavi i da korupcija zaista bude obuzdana, odnosno, da se i bolje i efikasnije istražuje i sankcionira. Govoreći konkretno evo o ovom prijedlogu zakona mislim da je hvale vrijedno činjenica da se osniva odjel za međunarodnu suradnju, i zajedničke istrage. Da se mijenja odredba koja govori o odjelu za sprečavanje pojava korupcije i za odnose sa javnošću koji na žalost eto taj odjel još nije bio ni po postojećem zakonu saživio. Naravno postavlja se pitanje i zašto. Uvijek ima malo novca, nedovoljno novca, i nije dobro što je ove godine u proračunu osigurano istina nešto manje ali ipak manje sredstava, znamo i javnost je upoznata izrugivala se i ondašnjoj vlasti kako eto ništa nije učinila u tom financijskom pogledu sa saživi sam zakon. Dakle, ipak zadnjih dvije godine stvari su se bile poboljšale dobili su prostor, međutim još uvijek je sve to nedovoljno. I po postojećem zakonu a vidjeti ćemo kasnije kolika izdašna sredstva je potrebno izdvojiti i osigurati u državnom proračunu da bi samo ove izmjene zakona saživjele. Međutim postavlja se jedno krucijalno ovdje pitanje, a to je razvidno upravo u odredbi članka 5. koje predlaže da se briše članak 17. s obzirom da odredba o policijskim službenicima koji bi bili delegirani na rad u ured nije saživjela. Treba otvoreno reći da to nije pošlo za rukom niti koalicijskoj vlasti niti ovoj. Odnos policije i državnog odvjetništva zabrinjava, ali to je jedan sporan odnos koji traje gotovo oduvijek. I evo što radi onda predlagač zakona, umjesto da prisili ministarstvo policije da izvrši svoju zakonsku obvezu, jer je to minimum uspješnosti rada i rezultata rada ako želimo zaista da USKOK ostvaruje rezultate. Ono nema drugoga izlaza dakle ne može jedno ministarstvo kao što to nije uspjelo budimo objektivni ni prošloj vlasti, DA osigura da dva policijska službenika dođu u rad USKOKA. Ali to ocrtava, dakle nije to tehnička stvar, to ocrtava uopće odnos državno, kažem policije prema državnom odvjetništvu. Ukoliko se tako policija bude odnosila prema državnom odvjetništvu, konkretno prema USKOKU onda nema zagarantiranog uspjeha. Ovdje se postavlja i pitanje curenja informacija. I mi dan danas imamo i kroz zakon o kaznenom postupku koji se novelom znatno izmijenio dvije linije zapovijedanja u otkrivanja i procesuiranju počinitelja kaznenih djela i osiguravanju tragova kaznenih djela. I dok god se reforma Zakona o kaznenom postupku ne provede do kraja to jeste da državno odvjetništvo postaje glavno operativni tijelo a policija njegov servis u tom dijelu događat će se ovakve stvari naravno na radost počinitelja kaznenih djela. Odredba članka 6. je hvale vrijedna, jer evo konačno i ako to mislim nije bilo sporno ni ranije ali vidimo u kojim čudne situacije je USKOK zapadao pa se sada u tom članku 21. taksativno upravo nabrajaju koja su to kaznena djela za koje je i USKOK nadležan. U točki 2. postojećeg članka 21. gdje se događaju izmjene u članka 6. bilo je jasno propisano da je ured nadležan za kaznena djela udruživanja za počinjenje kaznenih dijela iz članka 33. dale za kazneno djelo samoga udruživanja pravljenja zločinačke organizacije ili udruživanje za počinjenje kaznenog dijela. Ali uključujući pri tome sva kaznena djela koja bi počinila grupa ili zločinačka organizacija. I naravno na temelju takvih zakonskih rješenja USKOK je i pokretao kaznena postupke za kaznena djela iz članka 333. i najveći broj koja su vezana za članak 173. stavak 3. a radi se o zlouporabi uporabe opojnih droga odnosno konkretno za trgovinu opojnim drogama. Međutim ja ovdje neću komentirati odluke Vrhovnog suda. Vrhovni sud je odrekao mogućnost USKOKU da procesuira ovu vrstu kaznenih djela na ovakav način. Jer da se tobože radi , jer da se radi o prividnom idealnom stjecaju, i da se može raditi samo o članku 333. I automatski, odnosno ne i o članku 173. stavak 3. za koje je nadležan USKOK i to bi potpadalo onda pod redovnu nadležnost. I time je sav smisao i sav bit zbog čega je ustanovljeno USKOK jednostavno anuliran. I dobro je onda da se sada na ovakav način razriješi ova čudna situacija. I puno je bolje da se to radi izmjenom zakona nego nekakvim autentičnim tumačenjem vjerodostojnim tumačenjem Sabora. Jer je to uvijek onda postavlja se mogućnost na jedan način utjecaja i prisile prema pravosuđu. Kada nam se ne sviđa kako ono rješava. Dakle u tom mislim smislu da je teoretski potpuno ispravno ići onda na izmjenu zakona da se pravosuđu kaže točno što je zakonodavac onda prednijevao i mislio. Ali možda eto nije na adekvatan način suviše jasno nešto i rekao. Dakle sasvim je onda isključena sada svaka dilema da se radi ovdje o stvarima odnosno, da je USKOK nadležan, za članak 333. dakle za stvaranje zločinačke organizacije odnosno, udruženja i naravno za čitav niz koji su upravo odnosno, koji su temeljem činjenja i formiranja takvog jednog zločinačkog udruženja. A to su upravo takva kaznena djela koja se takvim nakupini odnosno, skupini najviše isplati kao što je trgovina bijelim robljem, naročito ženama, djecom, trgovina drogom, rasparčavanje pornografije itd. Pa nije valjda USKOK ni formiran, niti se formiraju zločinačka udruženja za vršenje recimo kaznenih djela dvobračnosti, nego upravo ono koje je najisplativije i koje je u biti najopasnije za društvo. Članak 7. je dobro regulirao dakle da se više ne radi samo o osnovama sumnje koje je izazivalo opet dileme između policije i državnog odvjetništva, odnosno USKOK-a nego da se radi, uvodi jedan novi slogan, naznaku organiziranog kriminaliteta kao kriminalistički indikator koji bi tijelima državnih vlasti i pravnim osobama dao upravo signal da se radi o postojanju kaznenih djela iz nadležnosti USKOK-a. Međutim ovdje se susrećemo sa jednim velikim problemom, odnosno sam USKOK se ovdje susreće sa velikim problemom. Što traži od državnih institucija? Da postupaju. Međutim oni šute. Redovito ne odgovaraju uopće. I mislim da bi, da nije bilo dobro rješenje da Ured za suzbijanje pranja novca bude pri Ministarstvu financija. To je onda teško upravljati, veliki su dopisi, logično je pogotovo ukoliko želimo suzbiti i pooštriti, produbiti tu borbu protiv takve vrste najopasnijeg kriminaliteta, mislim da je sasvim logično da se vrati pri Ministarstvu pravosuđa. I sasvim je nejasno zašto se stalno i preko svake Vlade Ministarstvo financija tomu opire. Ja mislim da bi bilo s obzirom na realnost i na potrebe da bi trebalo strože sankcionirati tu ogluhu zbog čega državna tijela šute. Ili neke druge institucije ili organizacije. Nije dovoljno mislim svakako kao što se ovdje i navodi da nepostupanje po traženju da takav službenik, djelatnik ili dužnosnik čini težu povredu radne dužnosti. Mislim da bi to bilo nešto što bi bilo jako važno upravo povezati sa kaznenim djelima opstrukcije pravde. Jel možete li zamisliti i jednu zemlju, pravosuđa su svugdje u problemu i u razvijenim zemljama, u manje razvijenim zemljama, opterećenosti predmeta, sporošću rješavanja, ali nigdje nije moguće, ma baš nigdje da sud nešto ili nekomu naredi i da se taj ogluši i da nikome ništa se ne dogodi. Jednako tako i za državno odvjetništvo kad mu se određene ovlasti kao što to ovaj zakon specijalni zakon, takve ovlasti i USKOK-u i daje. I tu dolazimo kod našeg najvećeg problema, kod bankarske tajne. Banke su do sada odbijale dati državnom odvjetništvu USKOK-u podatke. A relativizacija bankarske tajne jeste jedan od najboljih putova da se riješi problem. Zato mislim da nije dovoljno da se čitava stvar prebacuje kasnije u slučaju ogluhe na suca, pa onda sudac može ili ne. Dovoljno je bilo ako želimo zaoštriti stvar, da o tome riješi državno odvjetništvo ako se banka, odnosno nadležni službenik ogluši na to, da mu sljeduje zatvor, kao što sljeduje svakom običnom građaninu koji se ne odazove na poziv ili nešto ne učini. I evo pri kraju, još samo, ovdje je hvale vrijedno što je u ovom prijedlogu zakona označen potreban iznos sredstava, to su tri i po milijuna kuna koje treba osigurati u Proračunu za 2005. godinu, a 2 i po se odnose samo na potrebe zapošljavanja ljudi. Dakle ostaje samo, to su najminimalnija sredstva, a pitanje je hoće li ona biti osigurana. Ostaje samo milijun kuna za uznapredovalu, odnosno za pojačanu borbu protiv korupcije i organiziranog kriminaliteta. Međutim, ukoliko ova sredstva ne budu osigurana onda zaista neće biti gotovo ništa od primjene ovog zakona i USKOK će ostati odista kao što sam uvodno i rekla neželjeno dijete.
Hvala lijepa gospođi zastupnici. I u ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, ministrica je otišla. Klub HDZ-a podržava donošenje izmjene i dopune ovog zakona i smatra da većinu odredba koje su predviđene kao promjena da je to dobro, a i logički je da će taj zakon češće doživljavati izmjene i dopune jer pojavom novih oblika kriminaliteta pogotovo organiziranog sigurno je da će biti potrebno i mijenjati taj zakon. Ono što je bitno da je, ovaj zakon se usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije je također izuzetno bitno jer nitko sam, ni jedan država se sama učinkovito ne može boriti protiv organiziranog kriminaliteta, protiv mita i korupcije, jer su to dvije vrste, dvije grupe pojavnih oblika kriminaliteta koja sigurno su rak rana današnjeg društva. To nije samo pitanje u Hrvatskoj, to je pitanje i u svijetu. Nema te države koja može reći da su oni čisti od mita i korupcije, a također se postavlja i pitanje kad se daju procjene i ocjene na temelju čega i koji parametri su uzeti da bi se napravila jedna procjena koje mjesto koja država zauzima. Nama nije cilj da donesemo zakon i oformimo tijela koja će se učinkovito boriti protiv mita i korupcije radi toga da zauzmemo 51. ili 31. ili 21. mjesto, već isključivo zbog toga sami radi sebe, da to zlo spriječimo i da takve, takve protuzakonite radnje i zaustavimo. Svakako za realizaciju ovog zakona su potrebna materijalna sredstva, ali iznad svega su potrebni kvalitetni ljudi. Mi u Hrvatskoj imamo ograničeni broj ljudi i u policiji, to znači kriminalista i u pravosuđu sudaca i državnih odvjetnika, ograničeni broj koji se takvim pojavnim oblicima kriminaliteta mogu baviti. I stoga bi samo htio napomenuti kad govorimo o kadrovima da u članku 21.a stavak 3. kaže, ured zapošljava kao savjetnike najmanje dva službenika koji su stekli zvanje samostalnog policijskog inspektora ili više zvanje. Mora stajati kriminalisti. Jer ako dobiju tamo specijalnost prometnika ili neke druge specijalnosti vrlo teško će se nositi sa ovim dijelom. Prema tome mislim da bi tu trebalo dodati taj stavak. Dakle kadrovi su ti koji prije svega moraju biti odabrani na taj način da su u stanju prepoznati te pojavne oblike, da su u stanju prepoznati pojave organiziranog kriminala, i drugo da su u stanju se i nositi sa tako složenim kaznenim djelima. I zato je potrebna da li u zakonu ili kasnije podzakonskim aktima predvidjeti i stalna edukacija upravo o tim novim pojavnim oblicima koji se svaki dan pojavljuju. USKOK se do sada kao institucija na žalost u Hrvatskoj nije nametnuo. Niti zakon, niti materijalna sredstva neće učiniti snažnim tu instituciju. Ta institucija će se učiniti snažnim iznutra sama ukoliko učini nekoliko pravih poteza u razotkrivanju kaznenih djela za koje je taj USKOK informiran. Dakle on se sam sa zaista praktičnim ostvarenjem onoga za što je i određen, mora nametnuti. Na žalost u Hrvatskoj to do sada nije bio slučaj i mislim da je tu osnovni problem što se ta institucija nije učinila vjerodostojnim i to prije svega mora se sama učiniti vjerodostojnom sama kroz ostvarene rezultate rada. Pozdravljam da u članku 15a. Odjel za međunarodnu suradnju i zajedničke istrage umetnut jer je to dobro i to je potrebno radi brzine i mogućnosti direktnog kontaktiranja i na taj način sprječavanja tih protuzakonitih radnji. No, kada je u pitanju članak 21., članak 6., odnosno članak 21. pa 21a. itd. mi smatramo u klubu zastupnika da bi trebalo razmotriti da li sve to što je pobrojano zaista treba biti djelokrug rada na taj način na koji je pobrojano unutra u zakonu. Mi smatramo da bi trebao predlagatelj da vidi još jedanput, jer teške krađe koje su ovdje ili recimo neznam zlouporabe u postupku stečaja, utaje poreza i drugih davanja, zlouporaba ovlasti u gospodarskom poslovanju trebamo vidjeti da ne nabrajam ostala kaznena djela, nećemo li USKOK upravo zatrpati sa kaznenim djelima i da kad pardon i kada to sve skupa sada pogledate onda temeljna zadaća, to je borba protiv mita i korupcije, a onda znači i organiziranog kriminala. Za taj organizirani kriminal smatramo da ona upravo najteža djela to je zlouporaba opojnih droga, trgovanja ljudima i ropstva, protuzakonitog prebacivanja osoba preko državne granice, protupravnog oduzimanja slobode itd. dakle koje zadiru upravo u temeljna ljudska prava da trebaju biti možda nabrojana, a da sve drugo će dovesti u situaciju da će građani direktno prijavljivati upravo USKOK-u teške krađe ili neznam neka druga kaznena djela jer će smatrati da će time doći brže do ostvarivanja svojih prava. Mislim da to ne bi bilo dobro i stoga upravo predlažemo da predlagač još jednom razmotri da li ići sa takvom formulacijom ili ići sa onim kaznenim djelima koja smatramo da upravo trebaju biti tamo, jer kad pogledate ovo nabrajanje onda je to cijeli sadržaj Ministarstva unutarnjih poslova. Dobro je da je konačno razriješeno ovim zakonom pitanje bankovne tajne. Nitko ne želi ničime ugroziti tajnost bankovnih računa, ali sve dotle, samo dotle dok nije u pitanju mogućnost zlouporabe. Kada je to mogućnost zlouporabe i kada to se pokažu indicije da takva mogućnost postoji tada banke su dužne dati i to je dobro da je to ovim zakonom ovdje razriješeno i dobro da je riješeno pitanje prikrivanog istražitelja. Sve u svemu ove izmjene i dopune zakona smatramo da ukupno će omogućiti i stvoriti pravne preduvjete da Ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala može učinkovito djelovati. Međutim ponavljam još jednom, ured kroz svoj rad svakodnevni, ured kroz upravo uspjehe u razotkrivanju tih temeljnih zadaća koje proizlaze iz ovog zakona, mora se kroz te rezultate i nametnuti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Evo sada je gospodin Jarnjak malo ublažio svoj prvotni stav kada je izrijekom rekao da se ta institucija, dakle USKOK sam mora nametnuti i da se do sada nije dokazao, dakle sam nepodmognut ni od koga. To naprosto nije točno. Ni jedna institucija ne radi sama od sebe ili sama po sebi niti radi na zrak niti samo na moralni pogon. Potrebno joj je prije jedna podrška, a ovo nije mislim dobar način da se dade podrška tim ljudima koji rade hrabro, koji rade vrijedno jer suprotstaviti se organiziranom kriminalu znači izložiti svoj život. To su jedini državni dužnosnici pravosudni koji su pod stalnom prismotrom službi s kim se druže, kakva su njihova imovna stanja dok za razliku to se od ostalih ne traži. Prema tome mislim da je potreba, a da je ako je netko zakazao i zašto nije toliko učinkovit da je to odgovornost sviju.
Iznijeli ste svoje mišljenje. Hvala lijepa. U ime kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Žao mi je što nema ministrice, ona uvijek kad su važne rasprave u Saboru izgleda ima nekih drugih zadaća i poslova, ali drago mi je da su ispred nas govorili predstavnici kluba SDP-a i HDZ-a. Zašto to kažem u ime kluba HSP-a? Zbog toga što mi ne dijelimo oduševljenje niti ministrice pravosuđa niti kluba SDP-a niti kluba HDZ-a o ciljanim dosezima ovoga zakona ni da ćemo mi sa donošenjem izmjenama i dopunama ovoga zakona nešto bitno postići samo u tome dijelu što smo normativno neke prepreke otklonili koje su do sada postojale vezano za nadležnost i rad samoga USKOK-a. Naime, korupcija, mito, pljačka, u pretvorbi, sukobi interesa, organizirani kriminal, sve je to rak-rana hrvatskog društva i aktualna tema i ove saborske sjednice i ono što hrvatske građanine najviše interesira. I sad se prisjetimo kako je teatralno 2001. godine donesen vrijedeći Zakon o USKOK-u i onda je normalno, bila su ogromna očekivanja i iluzije osnivanjem USKOK-a evo sad će se država moći obračunati i sa korupcijom i sa kriminalom i sa pljačkom i sa svim drugim problemima koji su i onda bili aktualni u Hrvatskoj, a koji su na žalost i danas aktualni s tim da mi na ljestvici korupcije i mita i svega ostaloga jedino tu napredujemo na ljestvicama svjetskima koje daju pokazatelji. I zbog toga sad mogu s pravom reći u ime kluba HSP-a, s obzirom na dosadašnje rezultate rada USKOK-a to nama liči na onu narodnu tresla se brda rodio se nije čak ni miš. Čak se ni miš nije rodio zbog toga što znamo da ni jednim velikim pompozno najavljenim akcijama i USKOK-a i bilo koga drugoga, na kraju je to sve završilo neslavno. Znamo i sami kako je završilo. Nemamo ni jedne konkretne prave presude krupnih riba ni za korupciju ni za pljačku niti za bilo što drugo što je nadležnost USKOK-a. I zbog toga nemojmo gajiti iluzije kako ćemo nešto bitno riješiti donošenjem ovih izmjena. To je istina. Riječ je naime po nama samo o malom zakonodavnom prinosu, ali što je potrebno prethodno prije toga riješiti nužno. Postoji više bitnih stvari, kazat ću u ime kluba najvažnije. Prvo odnos između policije i Državnog odvjetništva, odnosno u ovome slučaju USKOK-a. Znamo i sami koliki su tu problemi nazočni u praksi, jedne rade po svome, drugi po svome, a u biti nitko se ne bori protiv niti korupcije niti organiziranog kriminala. I još što je najgore u svemu tome, događa se to da svi ti podaci do koje dođe bilo Policija, bilo USKOK, bilo netko treći iscure. Ali iscure u fazi dok to predstavljaju službenu, državnu, već ovisi koja je vrsta tajnosti. A oni koji su pod takvim mjerama saznaju među prvima. I dok se god tu reda ne napravi, dok se znači ta reforma ne provede, ne možemo ništa očekivati da će USKOK imati bilo kakve rezultate. Imali mi Elliotta Nessa ovoga ili onoga, nažalost sami znamo da nema nikakvih rezultata. E sad dolazimo i do još jednoga trećega bitnoga elementa u tome da se uspostavi učinkovit sustav, da USKOK radi svoj dio posla. Moraju se u ovima svima situacijama zavezati ruke politici. Kad mislimo politici mislim na one koji su na vlasti, bilo da je riječ o bivšoj vlasti, bilo da je o ovoj, bilo kojoj da će biti. To znači, a i sami znamo u koliko slučajeva je bilo i dan danas je aktualno da se nešto stopira što je krenulo zato što to vlasti aktualnoj, bilo da je ova ili ona, ne odgovara. I dok god taj ne napravimo pomak sve ovo je jedna velika iluzija, sve je jedno veliko zavaravanje da se nešto radi konkretno, da imamo mogućnosti zakonodavne i da ćemo sad imati, ono, rezultate od USKOK-a takve da će netko završiti u zatvoru, da će se nekome oduzeti imovina što je opljačkao, nezakonito je stekao. E tek tada, znači, kad se krene na takav način, onda tek ćemo doći u situaciju da će i svi građani koji podnose pritužbe ukazuju i na korupciju, i na mito, i na organizirani kriminal i sve drugo, sigurno još više na to ukazivati. Ali moraju vidjeti rezultate. Jer ako oni prijavljuju, a nema rezultata, normalno vidjet će i sami da ne mogu ništa napraviti, da su pred zidom jer ne rade oni koji bi trebali raditi. I sad vezano za ove same izmjene i dopune. Ne bi želio u ime Kluba govoriti, govorili smo puno na Odbor za zakonodavstvo, kako je loš pripremljen taj zakonski Prijedlog iako je ovdje kazano da su to radili eminentni stručnjaci, ono, lumeni na ovome području koji, istina, nemaju rezultata u borbi protiv korupcije i kriminala i svega drugoga. To je rekao predsjednik Odbora. Mi se moramo u ime Kluba HSP-a osvrnuti na neke stvari koje nam se čine loša rješenja, a to se odnosi posebice na odredbe članaka 21.b) i druge. Čini nam se, a u biti više smo sigurni nego što nam se čini, da USKOK dobiva neke velike ovlasti. Velike ovlasti koje, da je to organiziran sustav, da taj sustav ima rezultate, onda mi ne bi imali ništa protiv toga. Ali ove ovlasti koje dobiva i za bankovne račune i za sve drugo, u situaciji gdje je politika umiješana i gdje politika ima pipke prema Državnom odvjetništvu, prema UKOK-u je opasna. Zbog toga što bi se ove mjere mogle primjenjivati, a kad se donesu vjerojatno će biti već takvih prvih slučajeva, protiv političkih neistomišljenika, protiv onih kojima se želi napakostiti. I znači, ne u smislu borbe protiv kriminala i korupcije nego izvrtanjem teza i ocrnjivanjem nekoga, traženje podataka da USKOK napravi, da se ti podaci onda kako su nam zaštićeni tajni podaci, nikako, iscure i napravljen je taj dio. I zbog toga mi rezervu stavljamo na ovaj dio ovlasti USKOK-a, a stavljat ćemo je kao rezervu sve do tada dok USKOK ne počne konkretno raditi i dok budu imali konkretne i prave rezultate. Vidjeli smo i sami kakva je bila situacija u aferama "Končar" i Bago da je ravnatelj USKOK-a nastupao na televiziji kao Elliott Ness i sve ostalo. Na kraju od toga ništa. I čini mi se da je više se nalazi na području Republike Peščenice nego što se nalazi u Hrvatskoj, da postiže rezultate. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Cijenjeni gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavniče Ministarstva pravosuđa, uvažena gospodo zastupnici. Eto da se ja nadovežem na ovu zadnju polemiku i gospodina Jarnjaka i gospođe Antičević i gospodina Pere Kovačevića sa pitanjem koliko je to uopće uspješan naš USKOK. O tome možda najbolje neka presuđuju sami građani. Međutim, sigurno je da o nijednom tijelu državne vlasti naši građani nemaju neko visoko mišljenje, pa zasigurno nemaju u ovom času ni o USKOK-u. Stoga, trebali bi se zamisliti svi mi zajedno što nam je činiti, iako vara se netko ako misli da je u drugim zemljama drugačije. I da recimo sada u Italiji građani imaju jako visoko mišljenje o njihovoj vlasti, ili u Francuskoj i tome slično. Problem je i taj što se USKOK u više slučajeva, i ja se tu slažem sa gospodinom Perom Kovačevićem, dobrano izblamirao. Dobrano izblamirao. I možda je stvarno najbolji slučaj Granić-Bago. Krenulo se prema ljudima na način da smo se svi u jednom trenutku zapitali u što se to pretvara USKOK. Da li je to mehanizam sirove represije ili je njegova zadaća jedna suptilna borba protiv organiziranog kriminala? No sad, to je za nama. Ovaj Zakon zasigurno je, svi će saborski klubovi, barem ja to tako pretpostavljam, na kraju i podržati. Sabor će s druge strane podržati svaki prijedlog koji ima namjeru da se bori protiv korupcije. Nje zasigurno u Hrvatskoj ima. Ja pretpostavljam, iz godine u godinu ipak ju je sve manje, da situacija postaje sve sređenija. Na stranu ove ocjene "transparency amnesty-a". Međutim, činjenica jeste da korupcije u Republici Hrvatskoj ima. Zašto? Pa ja bi rekao zato jer su karte podijeljene još tamo davne 91., 92., 93. u onim procesima pretvorbe. U međuvremenu je, jasno, sve lijepo palo u zastaru. Državna revizija je sve to korektno, pod navodnicima, beatificirala i opća je ocjena kao što bi rekao Rojs "tko jamio, jamio". Znači, 92., 93. htjelo se preslagati taj društveni utjecaj, to se učinilo i danas Hrvatskom uz suport dijela politike i pravosuđa Hrvatskom u cijelosti po mom sudu upravlja krupni kapital i dio medija. I upravo tako. I naivan je onaj koji misli da na nešto bitno u ovoj zemlji ovaj Dom može utjecati. Dapače, Sabor je još najčišće mjesto odnosa u našemu društvu, ali Sabor treba stalno prozivati jer oni koji to čine znaju da im od Sabora ne prijeti nikakva opasnost i ne daj Bože kada bi, te da Sabor ionako o malo čemu odlučuje. A s druge strane se skriva u drugi plan neki drugi životni problemi. Što se tiče samog Zakona, najprije ovaj, po mom sudu, famozni članak 15.a. Ja ću doista ovu alineju citirati, da "u slučaju osobito hitnih radnji koja su strana državna tijela prema posebnom sporazumu ovlaštena samostalno poduzimati na području Republike Hrvatske, zatim nadzire poduzimanje i pazeći da strano državno tijelo pri tom ne naruši nepovredivost Doma ili pravo na osobnu slobodu i dostojanstvo osobe. Nakon provođenja tih radnji podnosi završno izvješće ravnatelju koji može zatražiti nazočnost ovlaštene strane, službene osobe prilikom podnošenja izvješća", gotov citat. E sad, gospodo, koji je to taj poseban sporazum? Tko će taj poseban sporazum zaključiti, da li će to biti Uskok da li će to biti Vlada, da li će to biti Ministarstvo pravosuđa ili će to biti ovaj Dom. Koja su to strana državna tijela koja mogu te radnje provoditi na prostoru Republike Hrvatske, što ona kao takva uopće mogu činiti i što će sada neka druga institucija unutar Hrvatske poduzeti da se ne povrijedi pravo na osobnu slobodu odnosno dostojanstva osoba kao što se kaže u ovome stavku. Evo svi mi znamo da je recimo MI6 Engleska tajna služba u 2003. i početkom 2004. na tlu Republike Hrvatske hvatala osumnjičenike za ratni zločin. Čak su im u Jankomiru naše službe zapalile jedan od tri kombija sa uređajima za prisluškivanje, što sada to znači da oni mogu to i ubuduće vršiti ili da strana državna tijela ipak ne bi trebale biti «obavještajne službe» ja mislim da službe to ne bi trebale činiti te da Hrvatska samo radi poštovanja o tome u ovome trenutku kao i sutradan, kada nije jučer mora voditi računa. Istina Hrvatska je sada u jednoj delikatnoj situaciji i narod bi rekao da svako zlo iza nešto dobra, i možda je dobro da je do toga došlo jer su se sami uvjerili da tih osumnjičenika u Hrvatskoj nema, ako kojim slučajem nisu došli tijekom jučerašnjeg dana. No pustimo sada to. Nesporno je da ne bi bilo nikakve dvojbe kada je o tome govorim, ja sam na poziciji i da Gotovina svoju vjerodostojnost mora braniti u Haagu i da Hrvatska ne smije biti ni na koji način talac jednog čovjeka pa koliko god da su zasluge u obrani ove zemlje. A da će prije ili kasnije biti stavljena točka svjedoči i ovo demantiranje mita o generalu. No pustimo sada to. Koja su to strana državna tijela, mi to moramo prije nego dignemo ruku za ovaj Zakon znati. Što će sve ta strana državna tijela moći poduzimati na tlu Republike Hrvatske. Koliko te radnje uopće mogu trajati itd. To je mislim jedno bitno pitanje hrvatskog suvereniteta, nacionalnog integriteta, jednom riječju ponosa zemlje u cjelini. Na strani 18. ovoga Prijedloga zakona ovdje u obrazloženju doslovce se kaže da u stavku 3. propisane su zadaće Odjela za potreba zajedničke istrage kao i njegove ovlasti u nadzoru stranih izvršnih tijela, kada ona na temelju posebnih sporazuma poduzimaju hitne istražne radnje na području Republike Hrvatske. Odjel zaprima zahtjeve strane države za poduzimanje posebnih izvida kaznenih djela članak 180. ZKP-a i prosljeđuje ih bez odgode nadležnom sudu te nadzire poduzimanje istražnih radnji od strane državnih tijela. E sada vidite, ovdje u obrazloženju se spominje riječ nadzire, znači netko u Hrvatskoj nadzire ta strana tijela ali u normativnom dijelu našega zakona o kojemu je sada riječ taj nadzor se na ni jedan način ne spominje pa onda ispada da mogu kao što je to bio slučaj strana tijela naprosto na teritoriju Republike Hrvatske činiti što god hoće što bi malo koja zemlja s druge strane dopustila. Nema isto tako dvojbe da svaku konvenciju o korupciji, ovaj Sabor će ratificirati, svaki ugovor takvoga tipa Vlada će zaključiti, svaki zakon koji će govoriti o korupciji Sabor će usvojiti samo što će nakon toga na koncu toga odraditi Uskok odnosno što će poduzeti sudovi e o tome nekom drugom prilikom. I to je temeljno pitanje. Pitanje znači, poznajući USKOK neće se ništa revolucionarno na prostoru Republike Hrvatske događati ubuduće, korupcije ima, ima je u sudstvu, ima je u upravi poglavito u onim segmentima državne uprave gdje se izdaju dozvole za rad, građenje i tome slično, za pretpostaviti da ima u vlasti, u velikim državnim tvrtkama itd. Što se dešava po tom pitanju kada je droga posrijedi, ja se apsolutno slažem da je dobro da se s drogom također netko počne baviti u USKOK-u. Sada se uglavnom polemizira sa IDS-ovim prijedlogom gdje mi predlažemo da obvezatno svu djecu u osnovnim školama, srednjim školama, fakultetima iznenada i stalno dva, tri četiri puta godišnje podvrgavamo testu na droge, a svima je s druge strane normalno da nas policajci mogu podvrgnuti na cesti kada god se sjete alkotestu. Znači alkotest da a test na drogu ne, to je smiješno ali te priče o povredi ljudskih prava mislim da su kada je to posrijedi deplasirano jer upravo tako možemo prevenirati jedno od najgorih ponašanja u našemu društvu. Članak 42. točka 4. i 5. ovdje se govori ako banka, pardon istražni sudac može banci izdati nalog da u roku navedenom u nalogu uredu dostavi podatke o stanju računa osobe, ako banka ne postupi po nalogu istražnog suca ili odluci vijeća iz stavka 3. i 4. ovoga članka službena ili odgovorna osoba u banci kaznit će se novčanom kaznom do 20 tisuća kuna a ako nakon toga odbije postupiti može se zatvoriti. Zatvor traje do izvršenja naloga najduže do mjesec dana itd. Ja načelno nisam protiv toga dapače, međutim, mi s druge strane ipak moramo biti obazrivi. Imajmo samo na umu ovaj posljednji skandal o tzv. Turekovoj prezentaciji koja se zasnivala na Uredbi o obvezama iz područja nacionalne sigurnosti o telekomunikacijama iz sredine 2003. koju je POA-i dao za pravo da pod cijenu čak gašenja operatera od istog u roku od jedne godine zaprima sve telefonske brojeve, izvode tko je zvao, koliko su ti razgovori trajali itd., što je bila divna stvar recimo za praćenje novinara. E sada, da se to ne bi dogodilo i sa ovim člankom 42. a mislim da ovaj Dom treba biti itekako obazriv. Pazimo da ne donesemo jednu protuustavnu normu iako ja apsolutno nemam ništa protiv da se provjeravaju svi sumnjivi računi ali pod jasnim nedvosmislenim zakonskim normama. Ne može samo sumnja biti razlog takvoj jednoj provjeri, i ponavljam onaj tko posluje u ovoj zemlji regularno ne bi se trebao ničeg plašiti, makar sama intervencija USKOKA u nekom tijelu, u nekoj tvrtci nekoj pravnoj osobi, automatski u javnosti stvara dojam da je taj pojedinac kriminalac, a ta pravna osoba «kriminalna institucija». Mislim da bi o tome na koncu konca odluku trebali donositi suci Vrhovnog suda kao što je to slučaj i kod prisluškivanja. MI se moramo složiti da USKOK ima ogromnu moć, samo da li ljudi koji u njemu rade su dorasli tom izazovu i toj odgovornosti jer ne mogu oni reći pa 35% naših slučajeva okončava se nekom osuđujućom presudom a u 2/3 slučajeva naš slučaj istraga kao takva propada. Samo i onih 2/3 statističkih podataka koji im propadaju su ljudi, to su osobe koje imaju svoje obitelji, svoj život, svoje prijatelje, svoje tvrtke i sve im se to može naprosto ovakvim postupcima neke državne institucije poglavito kada je USKOK posrijedi dovesti u pitanje. Stoga za kraj IDS će glasati za ovaj zakonski prijedlog, ali u vašim rukama gospodo iz Ministarstva pravosuđa, odnosno USKOK-u je ogromna odgovornost, iako ne popravi se ova statistika, mi moramo ili hoćemo prije ili kasnije progovoriti i o samom USKOK-u. Jer dezavuirati pojedinca, to je vrlo lako. Ali rehabilitirati pojedinca, pa i kada je neosnovano postupanje državnih vlasti posrijedi gotovo je gotovo nemoguće. I utoliko je uloga svih pravosudnih tijela USKOK-a itd. državne uprave kao i novinara ogromna, jer konkretno oni govorim o pravosudnim tijelima ne odgovaraju za učinjeno, ali njihovi propusti za pojedinca mogu biti naprosto stravični. Stoga želim zaključiti s time, IDS-e će podržati ovaj Zakon, ali bih molio objašnjenja glede ove dvije ili tri primjedbe.
Hvala lijepa. Gospođe i gospodo zastupnici sukladno članku 204. stavku 2. Poslovnika predložit ću dopunu dnevnog reda 12. sjednice. Točkom, Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika Vijeća za nadzor sigurnosnih službi. Imamo li kvorum? Ako imate ključiće mogli bi se identificirati? Oprostite, molim onda da prebrojite, jer nešto nije ovdje opet. 84, imamo potreban kvorum. Dakle, Prijedlog odluke o razrješenju predsjednika Vijeća za nadzor sigurnosnih službi. Ima li tko od zastupnika primjedba na uvrštenje ove točke u dnevni red? Nema. Gospođe i gospodo zastupnici, dopuna dnevnog reda je utvrđena. Hvala lijepa. U ime, nastavljamo s ovom točkom dnevnog reda. Prijedlog, konačnog, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije. Na redu je Klub HNS-a PGS-a, gospodin zastupnik Nikola Vuljanić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U ovom tekstu nema ničeg revolucionarnog, to je već moj prethodnik rekao. I dobro da nema ničeg revolucionarnog. Što kaže kineski filozof "ne dam nam Bog da živimo u zanimljivim vremenima". Ako se stvari ovako evolutivno razvijaju i popravljaju, možda će jednog dana doći do one razine koju smo očekivali 2001. godine kad je USKOK osnovan. Želim vjerovati i vjerujem da u trenutku kad je predlagano i usvojeno osnivanje Ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala, vlast tadašnja nije imala na pameti niti međunarodne pritiske, niti usklađivanje sa ovim i sa onim, već jednostavno činjenicu da nama to treba. I vjerujem da je Zakon donesen sa tom namjerom da se nakon 10-tak godina gledanja u prazno stane na put gangsterima organiziranim kriminalcima, švercerima, švercerima drogom i sličnom društvu koje se namnožilo u našoj zemlji. Taj Zakon prihvaćen je sa velikim očekivanjima. Sjećamo se svi kako je javnost reagirala, oduševljeno, evo konačno sad će naši dečki, naš Eliot Nes stat na kraj našim Al Capone i sličnima. Nažalost, to se nije dogodilo. Ovo kako se zakon danas mijenja je djelomice usklađivanje sa stvarnim stanjem, odnosno razvojem kriminala. Kriminalcu su očito došli do novih ideja, do novih načina kako opljačkati društvo i društvo se u obrani mora tom prilagođavati, naravno uvijek je jedan korak iza onih koji izmišljaju sisteme pljačke. No, s druge strane, u izmjenama i dopunama Zakona su i određeni dijelovi koji sugeriraju na to, da se neučinkovitost aparata pokušava ne sankcionirati, nego kompenzirati dodatnim normiranjem. U članku 17. Zakona stajalo je da dva službenika Ministarstva unutrašnjih poslova u zvanju višeg inspektora se zapošljavaju pri Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala. To jednostavno nije profunkcioniralo. Nitko, ali baš nitko ni u kojem obrazloženju nije pojasnio zašto to ne funkcionira. Ako je to zakon, kakve to organe, represije države imamo koje se ne pridržavaju zakona donesenog u ovom Saboru? I sad, umjesto da ispitamo tko to nije poštivao zakon i da sankcioniramo toga. Što ćemo napraviti? Pa promijenit ćemo zakon. Maknut ćemo te policijske službenike sa popisa zaposlenih USKOK-a, uvest ćemo u jednom drugom članku kao savjetnike, stvar ćemo spustit na razinu neobveznosti, pa eto kad baš neće onda valjda nije ni obavezno. Problem sukoba nadležnosti USKOK-a i Policije očito je trajni problem. U svijetu je taj problem riješen na način da je Policija servis, produžena ruka Državnog odvjetništva. Public attorney u Sjedinjenim Državama ima pravo jednostavno angažirati policiju onda kad on misli da je to potrebno, pogotovo posebni državni odvjetnik koji se bavi ovakvim krivičnim dijelima. NO, nije to jedini sukob ingerencija koji se javlja u ovom Zakonu. Sukob ingerencija se javlja između Državnog odvjetništva i USKOK-a. USKOK je naime specijalizirano Državno odvjetništvo koje u krajnjoj instanci vrlo malo toga može napraviti na svoj način i na svoju ruku. Naime, ravnatelj USKOK-a je po rangu i po zahtjevima izbora pomoćnik državnog odvjetnika. Već sama ta definicija jasno govori u kojoj poziciji se USKOK nalazi. Neučinkovitost aparata isto tako se vidi i kroz jednostavnu činjenicu koje u obrazloženju Zakona piše, da neke odjele USKOK jednostavno nije uspio promijeniti. Prošle su četiri godine, USKOK nije uspio pokrenuti dva odijela. Nema obrazloženja zašto to USKOK nije uspio napraviti. Je li nedostajalo novaca, je li nedostajalo ljudi, je li nedostajalo dobre volje. Uglavnom, USKOK nije ispunio ono što u zakonu piše. Organ represije, vrhunski organ represije nije poštivao zakon koji se tiče njegove organizacije. Ove promjene koje se tiču popisa krivičnih djela za koje je USKOK nadležan u klubu smatramo da su dobre. Dobro je da se stvari specificiraju što je moguće više, dobro je i da se inoviraju i očito će se inovirati i u buduće neke stvari koje se i sada događaju u kriminalnom miljeu još uvijek nisu unutra jer jednostavno vjerojatno nije bilo vremena tipa nekih oblika kompjuterskog kriminala. No, taj proces će se očito nastaviti i zakonodavac predlagač će biti u obavezi da prati što se događa na kriminalnom tržištu da bi mogao reagirati na način kao što je ovdje reagirao. U obrazloženju predlagača stoji da je razlog za upravo sada predlaganje ovakvih izmjena i dopuna usklađeno sa međunarodnim standardima što nam i Ministarstvo europskih integracija bivše potvrđuje da je ovim prijedlogom napravljeno a isto tako i sa naraslim potrebama. E sada, neke stvari nisu sasvim jasne ovdje. USKOK je specijalno državno odvjetništvo za suzbijanje prije svega korupcije. USKOK funkcionira tako da se broj kaznenih djela, koruptivnih kaznenih djela od 2002., prijavljenih od 2002. do 2003. smanji za jedno tridesetak posto a da Hrvatska na listi korumpiranih država skoči. Nešto tu ne štima. Nešto sa tom logikom, nešto u toj logici ne funkcionira. Ili institucije međunarodne koje ocjenjuju korupciju u pojedinim zemljama griješe ili su naši građani i službe koje su za to zadužene odustali od prijava jer se valjda ništa ne događa. Kad se pogleda koliko je od tih prijavljenih kaznenih djela zapravo sankcionirano onda je po prilici jasno zašto broj pada. Jedna od promjena koja se predlaže ovim izmjenama i dopunama zakona jeste i promjena koja se tiče bankovne tajne. Bankovna tajna je za USKOK nepremostiva prepreka. Iz jednostavnog osobnog iskustva i iskustva mojih poznanika i prijatelja znam da recimo za porezni ured bankovna tajna nije nepremostiva prepreka. Ako slučajno u poreznoj prijavi zaboravite prijaviti par stotina kuna koje ste dobili po autorskom honoraru od nekuda nazvat će vas iz poreznog ureda gospođa i reći će gospodine zaboravili ste to prijaviti a to ste dobili na tu i tu banku na taj i taj žiro-račun. Za nju očito bankovna tajna nije nikakva prepreka. Za USKOK je i tu nešto u logici ne funkcionira. Na kraju, htio bih se osvrnuti na ovu točku koja se tiče članak 18. točka 3. koja se tiče financiranja USKOK-a. Naime, u proračunu Republike Hrvatske ove godine su predviđena nešto manja sredstva nego prošle godine za financiranje USKOK-a a sa svakom ovakvom promjenom očito raste i potreba za novcima jer raste potreba za zapošljavanjem ljudi, raste potreba za materijalnim sredstvima, za praćenjem, za plaćanjem vanjskih suradnika ovakvih i onakvih. Proračun se smanjuje. Očito da ni Vlada ne misli sasvim ozbiljno to što piše ovdje u zakonu. I još jedna stvar. U članku 18. točci 3. kad se govori o financiranju točka 3. spominje nekakve posebne potrebe. I pri prošloj diskusiji sam molio za obrazloženje i objašnjenje kakve su to posebne potrebe, tko tu spada, što to jeste. Obrazloženje nisam dobio, nema ga ni danas ovdje unutra pa bi molio još jednom. No, sve u svemu mislimo da je prijedlog ovakav kakav jeste napredak u odnosu na postojeće stanje i podržat ćemo ga. Hvala.
Hvala lijepa. Obavještavam da je u 16 sati i 18 minuta sukladno članku 207. isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od deset minuta. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Josip Vresk. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče, gospodine pomočniće ministra! I Klub Hrvatske seljačke stranke će podržati ove izmjene i dopune zakona, pa i bez obzira na primjedbe koje ću ja sada ovdje iznijeti. Naime, moram sasvim otvoreno reći što sam rekao i prvi puta kada smo govorili o ovom zakonu a u ime Kluba ja da i bivša Vlada nije bila sasvim sigurna da li želimo ili ne želimo ured za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminala ali smo jednostavno odlučili da takav ured treba biti osnovan jer je to društveno zlo stiglo do toga da se mora osnovati posebno državno tijelo. Ako sam dobro razumio Vladu ona zapravo želi tri stvari postići ovim zakonom. Ide na onom polju organizacije samog ureda, ide za prihvaćanjem svih međunarodnih konvencija koje je potpisala ili im je pristupila Republika Hrvatska i ide za davanjem povećanih ovlasti uredu. Što se tiče samog konvencijskog prava mislim da je doista to trebalo napraviti ali da nije bilo takve žurbe i da je trebalo uz ovaj zakon, uz izmjene ovog zakona možda još malo sačekati pa izraditi ono što svi želimo i očekujemo novi Zakon o kaznenom postupku jer naš Zakon o kaznenom postupku nije dobar. On omogućuje da se kazneni postupak sporo vodi. On omogućuje da dolazi do zastara. Osim toga, mislimo u Klubu HSS-a da je i trebalo intervenirati u Kazneni zakon pogotovo zbog one greške koja nam se potkrala kad smo donijeli zadnje izmjene Kaznenog zakona o nesankcioniranju određenih kaznenih djela a isto tako o sankcioniranju nekih stvari, nekih kaznenih djela o kojima direktno ovisi rad Ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta. Naime, kad govorimo o Zakonu o kaznenom postupku sasvim je izvjesno da se nešto s tim zakonom mora desiti, da se mora postići ona maksima koju propisuje kazneno postupovno zakonodavstvo a tj. i njegov najbitniji cilj da nitko nevin ne bude osuđen a da se u krivcu u postupku izreče zaslužena kazna. Mislim da je prije svega a čini mi se da to Vlada upravo i radi potrebno intervenirati u polje istrage. Mi zapravo tijekom kaznenog postupka dva puta provodimo dokazni postupak i treći puta provodimo neformalni dokazni postupak u okviru tzv. predistražnih radnji a zna se što to znači kad zastarni rokovi u tijeku postupka neumoljivo teku. Mi dakle očekujemo iz Kluba HSS-a da će Vlada konačno uputiti prijedlog Zakona o kaznenom postupku i smatramo da nije bilo ni s ovim žurbe jer ništa se ne bi desilo ukoliko mi taj Zakon o izmjenama Zakona o uredu ne donesemo u drugom polugodištu ove godine. Ono što želim posebno naglasiti je to gospodo da smo mi zaboravili da rad USKOK-a se prije svega bazira na informacijama koje Ured dobiva od građana. Upozoravao sam i sad upozoravam da smo nedovoljno u samom zakonu sankcionirali kazneno djelo lažnog prijavljivanja, a da isto tako nismo zaštitili prijavljivanje. Spomenuo sam prošli puta da me baš zanima podatak koliko je u Republici Hrvatskoj doneseno osuđujućih presuda o kaznenom postupku za kaznena djela lažnog prijavljivanja, a čudimo se zbog čega Ured ima toliko neriješenih predmeta ili zbog čega s nekim predmetima čeka? Što se tiče ovlasti koje Ured ima očigledno je da se ovim izmjenama zakona želi izjednačiti ovlasti koje je Ured imao u pogledu organiziranog kriminala zajedno s ovlastima ili da budu identične kakve ima u pogledu korupcije. To predlagač i čini ovim Prijedlogom zakona, ali jedna stvar što smeta kod ovakvih zakona. Naime ako se ne varam gospodine potpredsjedniče iza ove točke je Zakon o obveznim odnosima koji uz ostalo propisuje i opća načela za naknadu štete. Naime vrlo je važno i to europske zemlje i čine da kod ovakvih propisa koje očigledno ulaze u temeljna ljudska prava i slobode je nužno propisivati i naknade šteta. To je nužno. I nećemo biti jedini koji to imamo. Većina europskih zemalja ima posebne propise kod ovakvih ureda naravno gdje oni postoje. Mislimo da je to trebalo učiniti u ovom propisu. Ono što smeta kod organizacije USKOK-a jest i dalje dvojba da li je USKOK samostalno državno odvjetništvo ili je USKOK ustrojstvena jedinica državnog odvjetništva. Mislimo da je to u zakonu trebalo biti na jasniji način definirano i predlagali smo to i prilikom prvog čitanja zakona međutim to očigledno nije učinjeno. Naime ako gledate dobro i sam stavak 2. članka 1. nije primjereno da se u zakon, a to je u ovom slučaju učinjeno unosi izgled pečata. Mislim da je to trebalo napraviti spretnije podzakonskim aktom jer doista moram priznati da sam rijetke zakone vidio koji propisuju kako izgleda pečat Ureda za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta. Onda primjedba na članak 6. Ured, stavak 3.: Ured je nadležan i za kaznena djela prikrivanja protuzakonito dobivenog novca iz članka 279. stavka 1. i stavka 2. Kaznenog zakona. To je ono što smo puno puta upozoravali da ne treba po hitnom postupku donositi tako osjetljive zakone kao što je na primjer izmjena Kaznenog zakona pa nam se doista desila jedna strašna stvar. Mi smo propisali određeno kazneno djelo, zaboravili za njega propisati sankciju i normalno da je ono u svom suštini, da to više nije kazneno djelo. Jer za njega nije propisana sankcija. Ako su mi dobro poznate statistike sudova i državnih odvjetništva čini mi se da je pred jedno izvjesno vrijeme na Državnom odvjetništvu u Varaždinu upravo odbačena jedna kaznena prijava iz tog razloga koji sam ja sad tu iznio. Mogu samo misliti kako će takvi predmeti završavati na sudovima. Dakle dolazit će ili do obustave ili do odbijajućih presuda jer to u svojoj suštini nije kazneno djelo. A mi tu propisujemo da je USKOK nadležan i za to. Treće, kod nomotehnike sugeriram predlagatelju da ubuduće ne piše, ne piše brojeve članaka drugih zakona što u ovom slučaju jest. Odnosi se konkretno na Kazneni zakon. To znači da će u svakoj budućoj izmjeni Kaznenog zakona morati mijenjati ovaj, i ovaj propis i to nije dobro. To kod pisanja propisa moram reći da nije dobro. Ono što osim toga nije dobro čini mi se da se radi o članku 18., da, točno. Nije dobro u ovom Zakonu spominjati termine kao što su recimo: vanjski suradnici. Vještaci nisu vanjski suradnici. Oni u Zakonu o kaznenom postupku imaju točan svoj naziv i dobro bi bilo da predlagač ubuduće kad piše ovakve, ovakve propise rabi termine iz Zakona o kaznenom postupku. Osim toga primjedba isto na članak 18. stavak čini mi se 2., točno: Sredstva za zaštitu svjedoka ukoliko nisu posebno određena u Zakonu o zaštiti svjedoka će se propisati, dakle propisuju se ovim Zakonom. Zakon o zaštiti svjedoka je «leg specialis». On je posebni zakon koji se upravo odnosi na zaštitu svjedoka, koji kroz svoj sustav, kroz mehanizam koji taj Zakon nudi, nudi kompletni program zaštite svjedoka. Prije toga definira tko su to zaštićeni svjedoci i naravno govori o financiranju, o financiranju zaštite svjedoka i mislim da je neprimjereno takve odredbe unositi u ovaj Zakon. Međutim ono što želim na kraju reći ponavljajući da će Hrvatska seljačka stranka ipak podržati ovaj Zakon. Borba protiv organiziranog kriminala, borba protiv korupcije i općenito borba protiv kriminala nije borba USKOK-a protiv kriminala nego je prije svega borba svih institucija civilnoga društva protiv kriminala i u tome jest kvaka. Upravo sam zato predlagao da se uz ovaj Zakon ili na ovaj Zakon pričeka da predlagač predloži sve druge propise jer ćemo samo na taj način uskladiti norme svojeg ukupnog kaznenog zakonodavstva s istim takvim europskim normama. To bi bilo puno bolje. Hvala lijepa.
Hvala. U ime Kluba DC-a HSLS-a gospodin zastupnik Frano Piplović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege u dosadašnjem tijeku ove rasprave je, visi jedno pitanje na koje nije dat odgovor a to je zapravo tko je kriv zašto Hrvatska nije učinkovita u borbi protiv korupcije. Vjerojatno ne može biti kriv ni onaj prošli Zakon ni ove dopune koje se sada ovdje nudi, zašto to nije provedeno. Problem je sigurno sama provedba jer mi u mnogim područjima nismo oskudjevali u adekvatnim zakonskim rješenjima ali uvijek je bio problem u samoj, samoj provedbi. Zato očekivati od aktualnog zakona odnosno od ovih izmjena i dopuna koje se sada ovdje nude da oni budu sami po sebi ti koji će dovesti do rješenja problema korupcije u hrvatskom društvu, mislim da je to još jedna od samoobmana koje si sami sebi namećemo. Da bi mogli provesti takav jedan zakon potrebno je pored kvalitetnih ljudi i pored zakona koji treba biti kao jedan dobar alat, potrebna je prije svega jedna politička volja i društveno okruženje, društvena svijest za provedbu, provedbu toga. Politička volja je već samim time iskazana i kod prošloga zakona i kod ovog Zakona. Znači da se ide u donošenje toga alata, toga zakona. Međutim kad bude se išlo u provedbu tu čini mi se da politička volja nije u suglasju sa onim što se ovdje postavlja u ovom Zakonu a čini mi se ni da društveno okruženje nije to koje uvijek daje potporu u jednoj, jednoj organiziranoj kvalitetnoj borbi protiv korupcije. Pozdravljamo svako, svaki napredak koji ide u ovom smislu osobito u stvaranju jednog zakonodavnog okruženja i donošenju tih zakonskih akata koji bi trebali biti kao neka inicijalna kapisla uz sve ono što sam gore prethodno spomenuo, da dođemo do jedne uspješne borbe protiv, protiv korupcije. Mi u zadnje vrijeme, čini mi se da je ovo četvrti put zapravo raspravljamo u Parlamentu o korupciji. Imali smo jedno izvješće o kom smo raspravljali. Ovo je sad drugo čitanje o istom, dopunama Zakona i imali smo Konvenciju Ujedinjenih naroda u borbi protiv korupcije. Kad bi se po tome računalo ispada da smo mi otvorili jedan široki front borbe protiv korupcije. Daj Bože da to tako bude kasnije u praksi i ovdje su kolege već spomenule probleme koji se, do kojih se dolazi u samoj praksi. Ukoliko uspijemo korupciju potisnuti u, u te rezervate, u karantenu iz koje ona neće moći šire napadati društveno tkivo mi možemo smatrati da smo onda uspjeli. Jer malo, kroz cijelu povijest ako pomno pratite nitko nije uspio iskorijeniti korupciju, ali ovisi od onih koji su se upuštali u tu borbu, od njihove spremnosti, dobre organiziranosti, ona je bila dovedena na jednu mjeru snošljivosti i gdje je tu neko vrijeme tavorila a kada su se stvarale one društvene prilike za njen razmah ona se zapravo znala širiti i tako dalje. Ja ne bih htio sada u ovoj raspravi ovdje spominjati koji su sada ti razlozi možda bi bilo dobro u ovom Parlamentu zaista jednom iskreno raspraviti što je to tko je taj tko ne dopušta da mi izvršimo obračun s korupcijom jer ona u bit i dovodi u pitanje i našu opstojnost i kao društva a bogami i kao jedne efikasne države. Par riječi o samom zakonu. Budući da je korupcija da bi opstala morala se specijalizirati, morala se metarmorfozirati morala je tražiti neke nove oblike transformacije. I ovakvo jedno zakonsko rješenje koje imamo u ovim dopunama zakona možemo smatrati jednim specijalnim zakonom legs specijalist. Koji ukoliko prihvatimo kao alat u svojim rukama može donijeti rezultate. Trebalo je ovim zakonom odgovoriti na nove oblike korupcije, koju su na djelu i u Hrvatskoj i u svijetu. Trebalo bi govoriti na međunarodnu povezanost odnosno, prekograničnu povezanost korupcije i nositelja korupcije. Čini mi se da su ove izmjene i dopune idu u tom smjeru da daju takva jedna rješenja. Trebalo je dati dodatne ovlasti redarstvenih snagama pravosudnim organima, poreskim organima znači svima onima koje per definicione imaju prvu ulogu u borbi protiv korupcije. U tom smislu mi ako Demokratski centar i HSL dajemo podršku ovome zakonu. Međutim kažem nije uvijek to dovoljno jer svaki alat pa i ovaj može dati svoj rezultat ukoliko bude u pravim rukama. Vama je svima poznata ona izreka da će svaka puška u rukama Mandrušića Vuka biti ubojita. Međutim pitanje je pitam se dali će ova puška koju mi sada imamo ovdje dali će ona biti ubojita. Ili će to biti prazan puška. Par riječi bi rekao vezano o samoj opasnosti od korupcije. Čini mi se da mi kao pojedinci i kao društvo nismo svjesni svih razornih djelovanja same korupcije. Što je razlog tomu ne znam. Međutim u našem društvu je najavljen odnosno u našem društvu je prisutan jedan neobjavljeni rat, napadnuto je to društvo iznutra, od same korupcije. I taj unutrašnji napad je posebno opasan zato što je on što ga je teško prepoznati, prepoznaju ga samo ljudi koji su specijalisti, koji za to područje. I zbog toga je korupcija sama po sebi opasna. Isto tako korupcijski čini su uvijek na prvi pogled zločini bez žrtve. Teško vi ćete naći žrtvu. Zašto, zato što smo mi zapravo svi žrtva kao društvo, kao pojedinci, žrtva su društveni odnosi. A u konačnici i kao žrtva se tu pojavljuje i samo društvo odnosno sama država. Ne daj Bože da do toga dođe. Zašto je još opasna korupcija. Na koji način se manifestiraju ta njega razorna djelovanja. Pod naletom korupcije i njenih aktera pucaju sve one sveze koje čine jedno društvo, i u biti mi se tada vraćamo ponovno u stanje jedne nesigurnosti, više ne važe ona pravila koja su prihvaćena, imamo jednu dvoličnost. Jedno dvostruko ponašanje u društvu. S jedne strane imamo praksu koja je koruptivna a imamo zakone koji sprečavaju takvo jedno ponašanje. Jasno da to dovodi do destabilizacije i nesigurnosti u samom društvu. Ako je društvo nestabilno imate i nestabilne pojedince, i tako ta veza ide dalje. Jer taj povratak na stanje prije društvenog ugovora to sam već jednom govorio, to je ono što je opasno. Dovodi nas u stanje međusobnoga sumnjičenja, dovodi do nas do sukoba dovodi nas do istrebljenja. I zapravo na takav način ponovno inaguriramo pravo jačega. Zašto je još opasno i zašto su nam potrebni ljudi koji su specijalisti za takvo područje. Istovremeno smo mi i žrtve i nositelji korupcije. Ima uvijek onih koji su svjesni njene razorne opasnosti korupcije, kao što uvijek bude i onih koji na tu korupciju gledaju blagonaklono, koji gledaju kao nešto normalno od prilike, gledaju ako na jednu vrstu folklora. Nedavno sam gledao jedan film na hrvatskim dalekovidnicima ne znam koja je od ove tri bila. Ali zapamtio sam slika mi ostala u glavi. U kome je glavni akter zmija čegrtuša jedan američki vojnik. Zmija ugrizla vojnika na unutrašnju strani palca. U jednoj kompjutoriziranoj animaciji na televiziji je prikazano kako se zapravo taj otrov naglo širi o razara to tkivo toga čovjeka. Jasno ono kako je prikazano, postupak liječenja je bio na kraju efikasan ali oduševio sam se tehnikom liječenja. Naime palac je bio zapravo zavaren zalijepljen za prsa, na takav način se uspjelo spasiti da ne dođe do totalnog raspada tkiva uz sve ostalo što su liječnici poduzeli. Zašto ovo ovdje spominjem. U toj slici sam našao sličnost sa korupcijom. Korupcija je zmija čegrtuša svakoga društva. Svakog socijalnog organizma. Čiji otrov razjeda tkivo društva. Tamo kuda prođe taj otrov nema više zdravog društvenog tkiva. Ili se zapravo teško uspostavlja uz dodatne, dodatne troškove i gubljenje društvene i osobne energije. Postoji samo odvojeni dijelovi i jedina zapravo poveznica između tih je nova doza podmićivanja i korupcije. I na samom kraju, bih rekao još dvije tri riječi o samim simptomima korupcije. Pokušat ću vas podsjetiti na jučerašnju sliku koju smo mogli vidjeti sinoć na televiziji također a i danas u dnevnom tisku. Riječki slučaj gdje jedan razvojačeni hrvatski branitelj zbog zemljišta koje je kupio prije izvjesnoga vremena tražio je svoju pravdu navodno, je prostorni planom to zemljište koje on kupio uvršteno kao dio zelenoga pojasa u Rijeci. Odmah sam posumnjao na neki koruptivan čin. Ako je čovjek kupio a nakon izvjesnoga vremena promijenjena namjena zašto je to promijenjeno. Odmah se postavlja pitanje ovu sliku iznosim da se vidi kako razorno djeluje korupcija. Ne znam da li je ovdje bilo korupcije ali sumnjam na njenu prisutnost. Jer korupcija ubija svaku nadu. I dovodi do sveopćeg nepovjerenja i sumnja svako u svakoga čovjek gubi svoje dostojanstvo, izgleda nemoćan jadan i zapravo nikome potreban. Što budu naše nevolje veće, ljudi će na jedan svoj način pokušati tražiti pravdu ispravljanje krivih "drina" a to je ono što je iznimno opasno jer kada se čovjek suoči sa korupcijom ako je država ta i njeni organi nisu efikasni, onda on uzima pravdu u svoje ruke onda imam ovo što smo imali jučer u Rijeci. Nadam se da odnosno, vjerujem da ove zakonske rješidbe koje se nude ovdje idu u suprotnom smjeru da stvaraju jednu zdravu organiziranost u društvu zdravo tkivo. Koje bi trebalo polučiti rezultate. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu pojedinačnu. Gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo. Gospodin zastupnik Rade Ivas izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, pomočniće ministra, kolegice i kolege. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona o suzbijanju korupcije organiziranog kriminaliteta koji u odnosu na prvo čitanje doduše doživio neke sitne promjene. Uvažavajući ono što je rečeno u raspravi uvažio je i dosta primjedbi koje su date na raspravi na Odboru za pravosuđe i za Odboru za zakonodavstvo. Inače u cilju efikasnog suzbijanja korupcije organiziranog kriminaliteta Hrvatski sabor je još 2001. godine donio Zakon o Uredu za suzbijanje korupcije organiziranog kriminaliteta. Tim zakonom Republika Hrvatska je preuzela temeljne ustanove između međunarodnih konvencija kao što su precizno i sveobuhvatno inkriminiranje sudjelovanje u organiziranoj zločinačkoj grupi, kao i pranje novca od koristi ostvarenih kaznenim djelom, propisivanjem posebnih antikorupcijskih mjera, osiguravanje i oduzimanje i privremena oduzimanja koristi od kaznenih djela organiziranog kriminaliteta te ustanovljavanje posebnih nadležnosnih sudova i represivnih tijela za suzbijanje korupcija organiziranog kriminaliteta. Posebno je Republika Hrvatska ispunjavajući odredbe iz članka 10. Konvencije Ujedinjenih naroda protiv transnacionalnog organiziranog kriminaliteta ustanovila kazneno pravnu odgovornost pravnih osoba Zakonom o odgovornosti pravnih osoba za kaznena djela od rujna 2003. godine. Funkcioniranje samog ureda kao posebnog državnog odvjetništva i normativna rješenja zakona temelje se na prožimanju represije, edukativne i preventivne uloge USKOK-a u odnosu na fenomen korupcija a isto tako i organiziranog kriminaliteta. Koliko i kako je ured radio do danas u ovom periodu možemo vidjeti iz podataka. Naime, prema podacima u uredu u 2002. godini za kaznena djela udruživanja za počinjena kaznena djela iz članka 303. Kaznenog zakona bilo je prijavljeno 244 osobe. Od ukupnog broja prijavljenih osoba 48 je bilo prijavljeno da su bili organizatori grupe, 176 da su bili pripadnici takve grupe, a samo 4 osobe su bile prijavljeni kao organizatori Zločinačke organizacije te 16 osoba kao pripadnici tih zločinačkih organizacija. U 2003. godini iz istog članka uredu je bilo prijavljeno 229 osoba. Od ukupnog broja prijavljenih 58 osoba je prijavljeno da su bili organizatori grupe, 169 prijavljeno da su bili pripadnici takvih grupa, a samo dvije osobe su bile kao organizatori zločinačkih organizacija. Ured je svakako najvažniji dio sustava protiv korupcije i ovim konačnim Zakonom o USKOK-u koji je pred nama sigurno će se utjecati na efikasno djelovanje ureda. No da bi on bio u potpunosti efikasan on će se morati ojačati i kadrovski i bolje ga opremiti. Razlozi zbog koje se išlo u ove primjene su određena pravna pitanja koja su se u ovom periodu primjene ovog zakona pojavila. A to su bili pitanje djelokruga i nadležnosti ureda, nadležnosti sudova, organizacija ureda, pitanje suradnje sa policijom, pitanje ovlasti ureda u predistražnom postupku. Naime, odlukom Vrhovnog suda koji je zauzeo pravno stajalište u vezi nadležnosti ureda, naime ovim pravnim stajalištem određeno je da postoji prividni sticaj između članka 333. Kaznenog zakona i odredbe o kaznenim djelima u kojima je kao kvalifikatorna okolnost opisano počinjeno kazneno djelo u sastavu grupe i Zločinačke organizacije. Ovim stavom Vrhovni sud je odrekao uredu mogućnost za postupanje u nekim kaznenim djelima organiziranog kriminaliteta. Ovim stavom ured je također doveden u poziciju da tijekom predizvršnog postupka za navedena kaznena djela ne može zahtijevati provedbu i posebni izričajni razvoj. Bilo je također potrebno razmotriti i dosadašnju organizaciju ureda. Naime u vremenu od donošenja Zakona o USKOK-u Hrvatska je pristupala ključnim multilateralnim međunarodnim pravnim instrumentima koji sadrže dodatne odredbe vezane za učinkovito sprečavanje korupcije i borbe protiv organiziranog kriminaliteta. U zakon je također bilo potrebno ugraditi precizniju regulativu odnosa između državnog odvjetništva i policijske vlasti u slučaju postojanja osnovane sumnje da počinjeno kazneno djelo organiziranog kriminaliteta kao i priznanju regulativnih odnosa policijske vlasti i ureda te urediti međusobne odnose ureda i drugih ustrojbenih jedinica državnog odvjetništva. Dosadašnji predistražni postupak za kaznena djela organiziranog kriminaliteta vođena su sukladno općim odredbama Zakona o kaznenom postupku i posebnim odredbama Zakona o USKOK-u. U praksi su se te odredbe pokazale dobrim osim u pogledu prikupljanja podataka koji su predstavljali bankovnu tajnu. Naime u članku 99. Zakona o bankama propisana je obaveza čuvanja bankovne tajne, osim kad postoji pisani nalog ureda. Ovakva odredba Zakona o bankama onemogućavala je hitno provođenje podataka pribavljanje podataka o bankovnim računima i o transakcijama kad predstavljaju bankovnu tajnu. Ovo je riješeno, naime izmjenama ovog Zakona, u članku 42.a gdje je propisano, detaljno je propisana procedura u odnosu na podatke o sumnjivim transakcijama na bankovnim računima na način da je banka dužna zatražene podatke sadržane u zahtjevu ureda dostaviti u roku određenim zakonom. Ovaj Konačni prijedlog zakona u odnosu na prvo čitanje kao što sam kazao doživio je određene promjene, uvažavajući određene primjedbe i prijedloge i mišljenja iz rasprave. Tako je u odredbi članka 21.b dopunjen novi kaznenim djelima, dječja pornografija na računalnom sustavu ili mreži, cjelovitost i dostupnost računalnih podataka, programa i sustava, računalno krivotvorenje, računalna prijevara, teška krađa te tim usklađen sa odredbama zakona o izmjeni i dopuni Kaznenog zakona. Isto tako promijenjena je odredba članka 21.d na način da ured može zahtijevati kontrolu poslovanja raznih subjekata i poduzimati određene radnje u odnosu na njih ne samo od porezne uprave već i kod drugih nadležnih upravnih organizacija u sastavu Ministarstva financija koje provode nadzor i kontrolu nad određenom vrstom djelatnosti i poslovanja, no nije regulirano u kojem će se i u kakvom postupku to provoditi. Rekao sam da je dobro što je zakonom razriješeno pitanje bankovne tajne, u članku 42.a i u članku 42.b također je dobro regulirano pitanje da se prikriveni istražitelj kao službena osoba može ispitati kao svjedok. No možda bi bilo dobro da se u ovom članku na jedan jasan način reguliralo i pitanje snimaka, šta s njima i da li se oni mogu upotrijebiti u istražnom postupku. I da više ne duljim, na kraju smatram da se ovim izmjenama i dopunama stvaraju uvjeti da ured može uspješno i nesmetano raditi, da se ovim izmjenama i dopunama Zakona o USKOK-u isti usklađuje sa pravnim aktima Vijeća Europe i pravnim stečevinama Europske unije i da kao takav treba prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine predstavniče predlagatelja, dame i gospodo zastupnici. Naime, šta me navelo da se prijavim za raspravu o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o suzbijanju korupcije i organiziranog kriminaliteta? Da li je, da li su se promijenile okolnosti, da li je geneza nastanka ovog tijela izmijenjena danas u odnosu na 2001. godinu? Ja mislim da nije. A da li su predložene izmjene i dopune dovoljne da se mi uspješno suprostavimo organiziranom kriminalu? Ja mislim da nisu. Je li, jesu li promjene pozitivne? Jesu. Ali kolegice i kolege ja mislim da borba protiv organiziranog kriminala traži nacionalni konsenzus, politički nacionalni konsenzus i puno povjerenje u instituciju o kojoj mi danas govorimo kao i puno povjerenje u ljude koji bi trebali obaviti zadaću USKOK-a. Oni su naime branitelji, društveni branitelji prava i pravne države u miru. Je li oni imaju alat da to obave i da li su dobili politički konsenzus svih političkih stranaka u Hrvatskoj? Ja mislim da nisu. Ako to tako gledamo onda pozicija USKOK-a nije zadovoljavajuća. Naime ovaj zakon i dalje predviđa de facto i de iure USKOK je dio Državnog odvjetništva samo specijaliziran. Čak u zakonu je predviđen sukob između dviju institucija. Ako Državno odvjetništvo ocijeni da se ne radi o organiziranom kriminalu takvu će ocjenu i dati USKOK-u. Prema tome mi nismo postigli konsenzus kako se suprotstaviti organiziranom kriminalu. Tome treba dodati da je ostalo da ravnatelja USKOK-a imenuje državni odvjetnik. Slažem se, to nije bitno ako ćemo im dati povjerenje i dati im alat. Onda nismo trebali čak ni osnivati USKOK da smo htjeli dati punu potporu ljudima koji su u Državnom odvjetništvu. Kakav je dalje odnos u kojem djeluje odnos, društveni odnos u kojem djeluje USKOK, kako djeluju sudovi? Da li će mjere koje predlaže USKOK ili prijedloge koje predlaže USKOK sudovi promptno rješavati? Kakav je odnos policije prema USKOK-u ako mi u zakonu kažemo da USKOK može imati dva policijska ili zapošljava kao savjetnike najmanje dva službenika koji su stekli zvanje samostalnog policijskog inspektora i oni bi trebali koordinirati odnos sa policijom. Je li to moć USKOK-a? Ja mislim da nije. Neki pomak zaista se osjeća recimo kod bankarske tajne, ali to ni do sad nije smio biti problem ako znamo da imamo ured za suzbijanje pranja novca. Kad bismo imali usklađeno djelovanje onda to zaista ne bi smio biti problem. Kakav je odnos vlasti i USKOK-a, a najbolje građani znaju po slučaju Bago Granić. Ovim zakonom se to ništa ne mijenja. Ako još postavimo pitanje osiguranja materijalnih, odnosno financijskih sredstava za USKOK koji ništa nije izdašniji nego što je prema običnom kriminalitetu i kriminalu onda možemo reći da ponovo da društvo nije spremno, nije spremno na konsenzus u borbi protiv organiziranog kriminala. Ja na ove stvari gledam tako, ali radi istine ovo jeste pomak, poboljšanje pozicije USKOK-a. Zbog toga naravno da ću dati glas da se donese ovaj zakon, ali to kolegice i kolege nije dovoljna mjera za uspješnu borbu protiv organiziranog kriminala. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a, pet minuta gospodin zastupnik Ivo Josipović. Izvolite.
Gospodine Palijaš, kolegice i kolege. Iz rasprave ste sasvim sigurno naslutili da klub zastupnika podržava ovaj zakon i da smatra da je jedan korak naprijed u uspostavljanju onog sustava kakav bi ova država trebala u suzbijanju korupcije organiziranog kriminala. Međutim isto tako čuli ste ne samo od zastupnika iz redova SDP-a nego i od drugih zastupnika, da se možda moglo napraviti više. Ja sada ne bih išao u te detalje pa možda neću ni iskoristiti svih ovih pet minuta nego ću iskoristiti priliku za istaći jednu važnu činjenicu koje moramo biti svjesni. Prvo, svima nam je čini mi se notorno kako je korupcija rak-rana svakog društva pa vjerojatno i našega društva. Drugo, kada mjere želimo implementirati u borbi protiv korupcije, planiramo i predviđamo u zakonima, moramo biti svjesni da je pravo i život živi organizam koji se dnevno mijenja i čini mi se da je postupak prilagodbe zakonodavstva i traženja najboljih rješenja jedan pa možda čak i SIZIF-ov posao iz razloga jer se stalno javljaju novi oblici kriminaliteta na koji treba naći odgovor. Međutim ono na što bih posebno želio ukazati jest činjenica da USKOK sam po sebi neće riješiti problem dok se ne riješi problem pravosuđa kao cjeline. USKOK je jedan od instrumenata koji u konačnici mora biti poluga koja će pravosuđu omogućiti da riješi određene predmete. Neki put možda imamo i krivu percepciju odnosa pravosuđa prema nekim problemima vezanim za progon korupcije organiziranog kriminala, a mislim da su jedan od ključnih problema jest pitanje prihvatljivosti pojedinih dokaza u postupku. Mi smo svjedoci toga da je Vrhovni sud kroz neke odluke i kroz načelna mišljenja uveo praksu koja je relativno nova kod nas i da je iz kruga dopuštenih dokaza isključio nešto za što smo i u teoriji i u praksi kroz dugi niz godina mislili da je neupitno. Ja ovog trenutka ne bih polemizirao s Vrhovnim sudom o opravdanosti takvih odluka. Na kraju krajeva Vrhovni sud sudi, a mi drugi možemo kritizirati, ali znamo čija je zadnja. Želio bih reći da zakonodavac osim što osluškuje pojavne oblike kriminaliteta mora osluškivati i kako pravosuđe diše u pogledu prihvatljivosti pojedinih dokaza i mora naravno ako je to potrebno reagirati određenim dokaznim pravilima ako baš tako hoćemo, kako bi se one opstrukcije, ne mislim opstrukcije u smislu namjernog sprječavanja nego u smislu nekih stručnih stanovišta koja možda otežavaju progon organiziranog kriminaliteta, reducirala i smanjila. Čini mi se da je jedan od nedostataka ovog prijedloga upravo to što se nije oslušnulo neke od posljednjih odluka i stanovišta Vrhovnog suda i možda da se u zakonodavstvo nisu unijele one mjere koje bi prilagodile progon organiziranog kriminala takvim stanovištima o vrijednosti pojedinih dokaza pa evo konačno podržavajući konačni prijedlog zakona siguran sam da ćemo se kroz neke vrijeme ponovo naći u usuglašavanju novih tekovina borbe protiv organiziranog kriminaliteta i predlažem da se u toj idućoj fazi u obzir uzmu i problemi koji proizlaze iz stanovišta o prihvatljivosti dokaza koje ima pravosuđe. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Ovim smo za ovu točku dnevnog reda iscrpili prijavljene.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, drugo čitanje, P.Z.E. br. 189. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane njih 12 podnijela je Vlada Republike Hrvatske poslije roka, pa ćemo sukladno članku 166. Poslovnika o njima glasovati. Prvo glasovati da li ćemo o njima raspravljati i glasovati, molim uključite se. Možete glasovati. Može rezultat. Utvrđujem da je sa 80 glasova za, 10 suzdržanih, 12 protiv prihvaćeno da se raspravlja i glasuje o amandmanima koje je Vlada podnijela poslije roka. Idemo redom po amandmanima. Amandman 1. obrazložite državna tajnice Snježana Bagić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Amandmanom 1. se zapravo nomotehnički uređuje tekst zato što se ne navodi na članak na početku, nego prvo tek zakona, a onda članak koji se mijenja i nadopunjava.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 1., molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. 80 za, 13 suzdržanih, 10 protiv, amandman 1. je prihvaćen. Amandman 2.
Amandman 2., njime se mijenja članak 14., a odnosi se na ovlasti odjela za sprječavanje pojava korupcije i odnosa s javnošću. Njime se zapravo na jasniji način određuje na temelju čega djelatnici toga odjela mogu izvješćivati javnost o svome radu kao i točkom 3. se mijenja zapravo da kada već izvješćuje javnost odjel ne izvješćuje o predmetima o radu, nego o uočenim pojavama korupcije, dakle …oblicima kriminaliteta, a ne pojedinim predmetima koji su u tijeku. Dakle, zapravo se kao rezultat rasprave u Saboru i odborima na jasniji način određuje što je djelokrug toga odjela.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 2. Vlade. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. 80 za, 16 suzdržanih, 11 protiv, amandman 2. usvojen. Amandman 3.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici ovdje se zapravo izbjegava amandmanom 3. se izbjegava određeno preklapanje. Naime, ovim tekstom zakona izmjena i dopuna se ustrojava novi odjel za međunarodnu suradnju i zajedničke istrage u čijoj nadležnosti i suradnji s nadležnim tijelima drugih država i međunarodnih organizacija, a kako je to greškom ostalo i u nadležnosti odjela tužitelja, dakle već postojećeg odjela to se ovim amandmanom to preklapanje nadležnosti pojedinih odjela ureda briše.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 3. Vlade. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 85 za, 9 suzdržanih, 11 protiv je amandman 3. usvojen. Amandman 4.
Amandman 4. odnosi se na nadležnosti odjela za međunarodnu suradnju i zajedničke istrage. Sve izmjene koje se amandmanom predlažu su izmjene kojima se u jezičnom pravnom i nomotehničkom smislu zapravo detaljnije i jasnije određuju nadležnosti toga odjela. I usklađuje se … [[govornik se ne razumije]] ispričavam se, terminološki kad se usklađuje sa odredbama drugih zakona kao što je Zakon o sklapanju i rješavanju međunarodnih ugovora i Zakon o ustrojstvu i djelokrugu ministarstava. Zahvaljujem.
Otvaram raspravu. Zaključujem. Dajem na glasovanje amandman 4. Vlade. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. 78 za, 13 suzdržanih, 15 protiv amandman 4. usvojen. Amandman 5.
Amandmani 5. se mijenja članak 6. kojim se inače mijenja članak 21., a zapravo je riječ o nomotehničkoj izmjeni, jer je korektno prije skraćenog naziva pojedinoga zakona navesti sve brojeve Narodnih novina u kojima je on objavljen ili mijenjan, nadopunjavan, pa se to čini ovim amandmanom.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandmani 5. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat. Sa 80 za, 11 suzdržanih i 14 protiv usvojen je amandman 5. Amandman 6.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ovim amandmanom se kao prvo u dodanom članku 21a. naznačava ne samo djelokrug, nego i to da neke pravne osobe nemaju djelokrug, nego obavljaju određene poslove, pa se to dodaje ovim amandmanom, dakle jasno se naznačuje da se to odnosi na neke osobe koje obavljaju poslove, nemaju djelokrug. U članku 21b. je nepotrebno primjerice nabrajanje pojedinih kaznenih dijela koje imaju naznake organiziranog kriminaliteta kada se točno zna koja su to kaznena dijela, pa se to kao nepotrebno briše. A u članku 21c. se zapravo jasno naznačuje da sva kaznena dijela nemaju obilježja organiziranog kriminaliteta, pa u njima nije potrebno poduzimati … radnje, pa se to na taj način usklađuje u ovom članku 21c. Dok se u člancima 21d. i 21e. doista samo nomotehnički jezično uređuje izričaj, dakle ništa se suštinski ne mijenja.
Hvala. Otvaram raspravu. Štovani zastupnik Pero Kovačević.
Gospodine predsjedniče, u prvome čitanju Odbor za zakonodavstvo je sve ove stvari rekao Vladi. Vlada je nama kao Hrvatskom saboru odnosno ministarstvu održala predavanje kako su to radili najeminentniji stručnjaci i vidite što se sada događa. Vidite što se događa a to nije prvi slučaj da se na ovaj način događa i zato molim da ubuduće takve zakone gdje Vlada odnosno pojedino ministarstvo održava predavanje Hrvatskome saboru, znači Odboru za zakonodavstvo da takve zakone vratimo nazad a ne da izvodimo ovu predstavu za javnost. Hvala lijepo.
Dajem na glasovanje amandman 6. Molim, uključite se. Možete glasovati. Rezultat? Amandman 6. usvojen sa 70 za, 11 suzdržanih i 17 protiv. Amandman 7.
Amandmanom 7. se u članku 8. riječi: "Zakon o kaznenom postupku" zamjenjuju riječju: "ZKP-om", dakle uređuje se izričaj teksta u skladu sa pravilima tehnike.
Istina je, moglo se to već urediti kada je došao u konačnoj verziji. Dajte malo, to su tako nomotehničke stvari ali nepotrebno opterećuju rad Sabora. Otvaram raspravu o amandmanu 7. Zaključujem raspravu. Molim glasovati o amandmanu 7. Možete glasovati. Rezultat? Amandman usvojen sa 74 za, 7 suzdržanih i 17 protiv. Amandman 8.
Amandmanom 8. se, gospodine predsjedniče i uvažene dame i gospodo zastupnici, riječi: "ova vijeća" zamjenjuju riječima: "vijećima iz stavka ovoga članka", te riječi: "odluku … [[Govornik se ne razumije.]] " zamjenjuju riječima: "ima iskustvo". Nažalost, zbog isprike Vlade još je amandman kojim se tekst jezično i nomotehnički uređuje.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 8. Molim, uključite se. Možete glasovati. Rezultat? 73 za, 10 suzdržanih, 18 protiv. Amandman je usvojen. Amandman 9.
Amandmanom 9. se ispravlja u članku 13. pogrešno pozivanje na članke, na stavke, ispričavam se, 1. i 2. članka 21. umjesto na stavke 2. i 3. istoga članka.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman 9. Možete glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 72 glasa za, 10 suzdržanih i 17 protiv usvojen i ovaj amandman. Poštovana državna tajnice, i Ured za zakonodavstvo i vaše ministarstvo si takve greške ne bi smjelo dopuštati. Amandman 10.
Amandmanom 10. se u članku 22. stavci 3., 4. i 5. uređuju tako da se otklanjaju moguće nedorečenosti dvojbe u praksi kao što je pitanje početka roka prava podnošenja žalbe na odluku istražnoga suca te dostavljanje odluke istražnog suca ili vijeća uredu. [[Upadica se ne čuje.]]
Pa ne čuje se iz tri razloga. Jedan je razlog što je dosta žamora u dvorani. Treći razlog je što tiho govori državna tajnica. Treći što neki slabije čujemo. Malo glasnije molim vas. A molim vas malo mira još.
Dat ću sve od sebe, gospodine predsjedniče. Da ponovim obrazloženje uz članak 10., ili možemo glasati?
Ne treba. Molim glasovanje amandman 10. Možete glasovati. Rezultat? 72 glasa za, 10 suzdržanih, 16 protiv za amandman 10. Amandman 11.
Amandmanom 11. se određuje rok u kome je ministar unutarnjih poslova dužan donijeti podzakonske akte iz ovoga zakona. To je rok od tri mjeseca.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Uključimo se, glasovati. Možete glasovati. Rezultat? 78 za, 9 suzdržanih, 14 protiv. Amandman 11. usvojen. I posljednji amandman 12.
Amandmanom 12. koji se odnosi na rješavanje predmeta u tijeku se ta odredba preformulirala na način koji je nomotehnički ispravniji s jedne strane a s druge strane će se izbjeći moguće dvojbe i tumačenja u praksi što je svakako važno kod ovakve vrste predmeta.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje 12. amandman Vlade. Molim, uključite se. Možete glasovati. Rezultat? I amandman 12. prihvaćen sa 78 za, 6 suzdržanih, 17 protiv. Hvala, državna tajnice. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim uključite se. Možemo glasovati. Rezultat? Utvrđujem da je sa 95 glasova za, 5 suzdržanih i 8 protiv donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sada bi prešli na 4. točku pročišćenog dnevnog reda, ali moram vas obavijestiti da je, jer je bilo primjedbe zbog čega ovdje nema ministrice gospođe Vesne Škare-Ožbolt. Ona se nalazi na sjednici Vijeća za nacionalnu sigurnost kod Predsjednika Republike i Vlade. Međutim, a i državna tajnica nije tu, van zemlje je čini mi se, ili ne znam, tako nešto. A kako se očekivalo da će ova sjednica završiti oko 17 sati, a mi smo iscrpili dnevni red možemo prijeći na 4. točku dnevnog reda. Konačni prijedlog Zakona o obveznim odnosima, a gospođa ministrica kad dođe može se uključiti u raspravu. Ionako se može uključiti u raspravu. Nažalost, ovdje može pred Saborom samo ministrica ili državni tajnik. ... [[Upadica se ne razumije.]] U vezi čega? Izvolite.
Samo da kažem, radi se o tako važnom Zakonu. Nije samo sada bitno, važno bi bilo da i bude ili tajnica ili gospođa ministrica, ali jako je važno. Ovo je Zakon koji se donosi skoro 10 godina, ima tisuću i nešto članaka. Interesantan je za sve građane. Nema građanina koji tijekom života ne stupi u jedan od oblika ugovornih odnosa i bila bi prava šteta da se, eto, gdje nema pristupa javnosti, gdje se ne može javnost upoznati sa ovako važnim i prevažnim Zakonom, a i dobrim Zakonom, da to ne bude, onda da se odgodi za neko drugo primjereno vrijeme kada, eto, se javnost na jedan primjeren način pa i putem televizijskog prijenosa može upoznati sa značajkama ovoga Zakona. Jednako tako i stručna javnost, a kamoli ne opća javnost.
Ja se slažem s vama da je to važno, međutim, mi smo isto tako čuli bezbroj primjedbi odlaganja pojedinih točaka dnevnog reda, preskakanja točaka dnevnog reda i teško da možemo uskladiti sve to što bi trebala čuti javnost, što ne bi možda bilo važno da čuje javnost. To je vrlo relativno. I sad ne znam stvarno kako u ovom slučaju postupiti. Imamo u proceduri Prijedlog izmjene Poslovnika u kojem na neki način smo prihvatili da nema promjena u redoslijedu osim po nekakvim tamo određenim izuzetcima koji su predviđeni Poslovnikom. ... [[Upadica se ne razumije.]] [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Slažem se, ali evo mi ovdje bi mogli prijeći recimo na sljedeću točku dnevnog reda, a predlagatelja nema opet. I treba naći jedan mehanizam gdje će Sabor neće biti na ovakav način zapravo držan kao nekakav, mogućnosti izvršne vlasti, predlagača bilo kojega, odbora, i tako. Zato i mijenjamo Poslovnik u tom pogledu da ne bi bilo zapravo zarobljenici nekakvog takvog nedolaženja opravdanog ili neopravdanog i slično, je li? Tako da, a da zaključimo sjednicu u 17 sati, ja mislim da je prerano. Prema tome, ja očekujem svaki čas da se pojavi gospođa ministrica. Mi ćemo početi. Ako ne završimo, nastavit ćemo ujutro, javnost će biti upoznata ovako ili onako. Predlažem znači da prijeđemo na 4. točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog Zakona o obveznim odnosima, drugo čitanje, P.Z.E., br. 226. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Znači, nije 189 nego 226. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe i Odbor za europske integracije. Izvješće ste primili na sjednici. Želi li predstavnik, želi ali ga nema. Izvjestitelji odbora, žele li? U ime Odbora za pravosuđa, gospodin predsjednik Odbora, Rade Ivas. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Vlade. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 21. sjednici održanoj 23. veljače 2005. godine Konačni prijedlog Zakona o obveznim odnosima koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 3. veljače 2005. godine. Odbor je predmetni Zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno, predstavnik predlagatelja osvrnuo se na razlike između Prijedloga zakona i Konačnog prijedloga Zakona o obveznim odnosima, istaknuvši da su razlozi neprihvaćanja pojedinih prijedloga sadržani u obrazloženju Konačnog prijedloga. U raspravi su članovi Odbora podržali Konačni prijedlog, istaknuvši da se radi o kvalitetnom Zakonu s područja obveznih odnosa. Na tekst Konačnog prijedloga Zakona o obveznim odnosima iznijeli su određene primjedbe i prijedloge. U pogledu učinka ništetonosti i pobojnosti treba jasno istaknuti da su ništetni ugovori, da se ništetni ugovori poništavaju, a pobojni pobijaju. Što iz predloženih odredbi nije razvidno. Kupoprodajne ugovore potrebno je proširiti posebnim oblicima kupoprodaje kao što su kupoprodaja u pretplati i kupoprodaja po viđenju. Potrebno je ugraditi odredbe o ugovoru o leasingu jer je ta vrsta ugovora saživjela u praksi, stoga argumenti radne skupine za izradu zakona da se ta vrsta ugovora još razvija u praksi potiče pravnu nesigurnost. Treba preispitati odredbu članka 260. Zakona koja određuje da pisana ponuda i prihvat ponude uz određene uvjete obvezuje iako ih nije potpisala ovlaštena osoba jer ona povećava mogućnost zlouporabe, a time i postojanje kaznenih djela. S obzirom na izradu ovog Zakona, da izrada ovog Zakona traje godinama te da je prošao izvjesni period od prvog čitanja Zakona, sugerirano je predstavnica predlagatelja da se još jednom provjeri usklađenost pravnih stečevinama i direktivama Europske unije. U završnom obraćanju predstavnik predlagatelja dodatno je obrazložio zakonske odredbe vezane za kamate, te istaknuo da Konačni prijedlog Zakona o obveznim odnosima usklađen s pravnim stečevinama Europske unije i aktima Vijeća Europe, izjavom ovlaštenih osoba bivšeg Ministarstva europskih integracija. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno predložio je Hrvatskom saboru donošenje Zakona o obveznim odnosima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Žele li predstavnici drugih, ostalih odbora? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Ministarstva pravosuđa, kolegice i kolege. Evo, kao što, možda je bilo kasnije kad smo raspravljali o prvom čitanju Prijedloga zakona o obveznim odnosima, onda smo to učinili u ovom Hrvatskom saboru negdje oko 20 i 30 navečer. A evo, ovaj put nešto ranije, ali još uvijek daleko od prisutnosti javnosti, tako da nitko živ, naša stručna javnost, suci, odvjetnici koji trebaju primjenjivati ovaj Zakon, nisu imali pojma da je doneseno. Eto, da je Zakon o obveznim odnosima prošao prvo čitanje. Evo, danas, ovako kasno, relativno kasno, nije toliko kasno ali nema prijenosa pa opet neće biti adekvatnog upoznavanja niti u medijima jer onda oni već ovo sada, već su sutrašnja izdanja gotova, sutra su već druge vijesti. I tako ovaj značajan i prevažan akt naše zemlje, kao što je to za svaku zemlju od prvorazrednog značaja, donosi se eto bez očiju javnosti. Možda je manje zlo i manja nepravda učinjena prema samom Ministarstvu koji već godinama radi ovaj prijedlog prema radnoj skupini koja je sačinjena od vrsnih teoretičara i praktičara, ali žalosno je to zato što ponavljam ovdje nema osobe nema građanina Hrvatske koji se tijekom života ne sreće s nekim oblikom koji stupa tijekom života u obvezne odnose. MI smo ovdje znali kao pod udarne teme raspravljati o izmjenama zakona, evo jutros smo o tehničkim zakonima raspravljali dakle gdje se mijenja ministar rada i socijalne skrbi je li u nadležnost Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti. Mislim da bi bilo vrijeme i ja ću potrošiti nekoliko ovih rečenica, bilo bi suglasje jedno prirodno i ne treba za to Poslovnik da znamo razlučiti bitno od nebitnoga i ono što je najbitnije i ja mislim da je za svaku zemlju i tako je ocijenjeno po odborima i Odboru za pravosuđe, i zakonodavstvo i ustav da je ovo jedan od prvorazrednih značaja za svaku zemlju pa tako i našu zemlju, uz Ustav, uz Kazneni zakon, Zakon o kaznenom postupku i zakon o parničnom postupku donošenjem zakona dakle ne izmjena, nego kompletnog novog zakona o obveznim odnosima zaista je prvorazredan značaj za jednu zemlju. Ovaj Zakon ima preko 1000 članaka i konačno na jedno mjesto okupljeni su svi ugovori što do sada nije bio slučaj, u općem dijelu gotovo da je teško naći jednu zamjerku osim naravno ovog odsjeka drugog koji govori o ugovornim kamatama. I konačno je posve izrijekom na nedvosmisleni način rečeno u članku 27. da je ništena odnosno po sadašnjoj terminologiji ništava odredba ugovora kojom se predviđa odnos da će na kamate kada dospiju za isplatu početi teči kamate ako ne budu isplaćene, znači izrijekom se zabranjeno ugovaranje i obračunavanje kamata na kamatu. Naravno kada je riječ o ugovornim kamatama se nalazi u odjeljku, dok u zateznim kamatama na takav način izvorni nije rečeno. I mislim da je ovo jedna od primjedbi, ako još vidimo u prijelaznim i završnim odredbama da se upravo ove odredbe koje se odnose na kamate odgađa primjena njihova za narednih još 2 godine nakon stupanja na snagu, a stupit će na snagu tek nakon 6 mjeseci, primjereno imamo jedan primjereni vacatio legis onda još 2 godine da bi stupile ove odredbe. Očito je da bankarskom lobiju, jednoj velesili unutar naše države nitko ne može stati na kraj. Velika nada iz Ministarstva pravosuđa, odnosno cjelokupne Vlade pa i mi smo donijeli taj Zakon, našim građanima koji su upravo sa ovim nesmiljenim bankarskim kamatama zavijeni u crno pružio je zakon o kamatama, međutim, postavlja se uopće pitanje, ja sam se interesirala, nitko živ ga ne primjenjuje, postavlja se pitanje je li formiran Odbor za utvrđivanje kamatnih stopa jer taj upravo odbor morao je donijeti upravo visinu zatezne kamate pa bi onda po tom obračunu kao što ga je predvidio taj Zakon trebalo i obračunavati. Naravno da su protekli svi rokovi kada su podzakonski akti trebali biti doneseni ali o tome javnost gotovo ništa ne zna, ali zna jako dobro svakodnevno u praksi da se taj zakon uopće ne primjenjuje. Naravno na radost bankara koji kada se pojavljuju u ulozi dužnika onda kukaju na te iste kamate koje tako nesmiljeno građanima obračunavaju. I kako se onda oteti dojmu da jedan jako dobar zakonski tekst biva s ovim upropašten jer upravo najvažnije odredbe one koje građane najviše zanima neće moći biti omogućena primjena u tako skoro vrijeme nego tek nakon 2 i pol godine i to ukoliko bude prihvaćen ovaj Zakon, ovaj konačni prijedlog ukoliko ne ode u treće čitanje jer je čak i takvih glasova bilo po odboru. Dakle još dvije i pol godine. Međutim, zašto na ovom trošim posebno vrijeme zato što gotovo drugih primjedbi osim jedne koju ću istaknuti gotovo da i bitne nema. Ali kako se država, kako se vlast mora konačno oduprijeti tom bankarskom lobiju koji nema granica i nema maha. Hrvatskom saboru je pisala i Hrvatska udruga banaka koja naravno štiti svoje interese ali do te mjere da prigovara donošenju ovog Zakona i određenih odredbi jer molim vas lijepo, izmjena nekog predloženog instituta dovela bi do potrebe nemijenjanja postojećih obrazaca ugovora, općih uvjeta poslovanja i akata banke. Dakle nekoliko 100 kuna bi takva nekakva banka izgubila a tko pita naše građane kod ovih ugovaranja neriješenih još uvijek, tko pita građane kada se mijenjaju različiti nazivi institucija i tako koliko su oni oštećeni. Ali se javila srećom i udruga koja želi zaštiti građane i koja govori upravo o ovom jednom ogromnom problemu kojeg banke imaju nad vlašću koje imaju uopće u našem društvu. Pa govori kako su te cijene bankovnih usluga razno razne samo u usporedbi Hrvatske i Švicarske od 45 do 90 puta veće i naravno ta udruga naziva ništa drugo nego pljačkaške. To je sve jedan razlog da se svi ovdje ozbiljno zamislimo, obrazloženje koje je dala Vlada zašto ne prihvaća ove primjedbe koje su išle iz mnogih klubova, upravo referirajući se na odgađanje primjene upravo ovih odredbi koje se odnose na reguliranje ugovora jednostavno nije održivo i nije racionalno. Prema tome, ovdje apeliram na sve klubova da upravo ukoliko Vlada imala ozbiljnog interesa i ozbiljnu namjeru, ponovno se postavlja pitanje vjerodostojnosti Vlade, da zaista je odrješita provesti ono što govori a bilo je ispočetka, velike su nade bile građana bile uperene na Vladu da će se konačno stati na kraj tim lihvarskim kamatama, lihvarske kamate koje postoje za svakog običnog građanina kada pozajmljuje novac drugome, ali za banke to ne vrijedi to je njihova poslovna taktika, a ne da je nazovemo pravim imenom kao što to svugdje postoji lihvarske kamate, pa i za banke, to je kod nas nepojmljiv pojam da bi banka mogla odgovarati za lihvarske kamate. Zato je u našem pravnom sustavu pred našim sudovima odgovarao samo pojedinac. Prava je šteta to su dvije ozbiljne zamjerke da mi nemamo ovdje riješeno pitanje nešto čime se svaki gotovo prosječna obitelj susreće to je ugovor o leasingu a nastavlja se ponovno na utjecaj banaka. Banke ovdje kukaju, Hrvatska udruga banaka zašto nisu riješeni akreditivi, bankovne garancije, bankarski novčani depoziti, je li, jer to ide u prilog sigurnosti bankovnog poslovanja. I kasnije povrata njihovih plasiranih sredstava. Međutim, nisu se osvrnuli ali žalosno je jer nema drugog nikakvog objašnjenja, nego da je bankarski lobij izvršio utjecaj na Vladu, jer nema, jer ovdje je nekoliko klubova raznih političkih opcija govorilo da je prava šteta i čude se, zašto nema riješenog ugovora o leasingu? Objašnjenje koje je dala Vlada jednostavno ne stoji. Da je to tek ugovor koji nastaje. Pa što je sa ugovorima onda? I da se oni mogu rješavati eto po općim, ovom općem dijelu postojećeg, odnosno ovog Zakona koji ima stupiti na snagu. Mislim da to nije jedno racionalno objašnjenje. Ugovor o leasingu, mi ga poznajemo ovdje najčešće kao kupovinu pokretnog sredstva automobila. Ali vani je svuda toliko raširen i nema sigurno dvojbe da će se on vrlo brzo proširiti ovdje i kod nas i na kupnju drugih pokretnih stvari, nekretnina u svijetu, svugdje, mladi bračni parovi, mlade obitelji kupuju sve kućanske potrepštine, svu kućansku opremu upravo temeljem ugovora o leasingu. I mi smo ovdje riješili stare ugovore i dobro da se nalaze u ovom Zakonu čak ugovor o dosmrtnom uzdržavanju, ugovor o doživotnom uzdržavanju, dakle on je nešto noviji. Ali ugovore stare i prastare, koji se čak i rijetko upotrebljavaju. Međutim, dobro je da su tu, ali onda je prava šteta što se nije išlo u susret jednoj suvremenosti. Ali zbog čega? Dakle, nema nikakvog opravdanja, nego zato da bi banke radile što hoće, da bi ljudima koji su eto presretni da mogu doći do bilo kakvog kredita slale svoje uvjete, mimo ikakve pravne regulacije. Evo, Klub SDP-a podržava donošenje ovog Zakona, ali sa ozbiljnom ovom primjedbom da nije riješeno pitanje ugovora o leasingu i odgoda ovog posebnog odjeljka koji se odnosi na kamate nema nikakvog opravdanja i time kažem Vlada ponovo postaje nevjerodostojna u očima javnostima, kojima je obećano, Vlada je kažem donijela Zakon koji se uopće ne primjenjuje, sada je postavlja se i pitanje odnosa ova dva zakona, koji ipak rješava bar na nedvosmisleni način ugovorne kamate gdje izrijekom rečeno zabrana obračuna kamate na kamatu, neće od toga biti ponovo ništa, odnosno za dugi period, a 2,5 godine morat ćete priznati da je previše dugo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Ministarstva pravosuđa. Klub HSP-a je u prvome čitanju podržao donošenje Zakona o obveznim odnosima, s tim da smo i onda kao i svi drugi klubovi dali još puno primjedbi dobronamjernih u smislu da rješenja budu potpuna i učinkovita rješenja. No, nas je u Klubu HSP-a neugodno iznenadila činjenica da je nama Vlada, odnosno svima nama zastupnicima ili Ministarstvo pravosuđa održalo lekciju o tome kako ono ne može prihvatiti niti jednu primjedbu od klubova, a primjedbi je bilo puno, primjedbe su bile dobronamjerne, uz izliku kako je to radila skupina najeminentnijih stručnjaka u državi i što se mi kao zastupnici takav je odgovor, što se mi kao zastupnici imamo šta ljutiti i miješati u taj dio. To je jedan takav odgovor, i onda sam ja na Odboru za zakonodavstvu predložio, pa dajte ovlast Ministarstvu pravosuđa da samo donosi te propise, vidite da mi ne znamo ništa o čemu se radi. I sad kad se, ja ne kažem, niti Klub HSP-a kaže da u tome izradi Zakona nisu radili stručnjaci, jesu radili. Vidljivo je da se taj zakon radi još iz 95. godine. Ali što se tu dogodilo. Dogodilo se ono, da stručnjaci rade pojedinačne dijelove. I sad je te pojedinačne dijelove trebalo skupiti i dati finu glazuru, odnosno kako bi kuhar rekao ajmprem. A to nije napravljeno. I zbog toga smo dobili dobre pojedinačne dijelove, ali cjelina loša. Cjelina je loša, kazat ću vam poslije zašto je cjelina loša. I stoga Klub HSP-a traži da ovaj Zakon ide u treće čitanje. Nema nikakvoga razloga da se on donosi danas, jer razlike između prvog i drugog čitanja nema ama baš nikakvog. Istina u duhu u kasnu noć smo raspravljali onda 7. mislim da je bilo prosinca prošle godine, tako i danas radimo. Ali to je zakon bitan koji uređuje pravila ponašanja na području građansko-pravnih odnosa i svega onoga što je bitno i čime se ljudi svaki dan susreću u praksi. I sad kad kažem da je to loša kompilacija, odmah ću vam reći. Naime, očito je nužno u općim odredbama dati definiciju, odnosno pojmovnik što se što smatra u smislu ovoga zakona. Naime, vi ćete vidjeti kako je to činjenica da su radili ljudi pojedinačno posebna poglavlja, tako da ćete vidjeti da se u jednome dijelu znači miješaju se stvari, govori se o trgovačkim ugovorima, dok se u drugom dijelu govori o ugovorima o prometu roba i usluga, iako su to u biti to su isti ugovori. I sad se u općem dijelu jednom kaže ovako, u posebnom jedanput se kaže ovako, drugi put onako. I zbog toga, znači vi samo uzmite i dalja recimo dijelove koji su nedorečeni, recimo jednom se govori odgovornost za štetu, drugi put se kaže odštetna odgovornost, treći put se kaže ono što se duguje. Pa se govori zapravo o odgovornost za štetu, odštetna odgovornost, obveza da se naknadi šteta. Onda imamo, predmet je veli objekt činidbe, predmet obveze, objekt obveze, ono što se duguje. Prema tome, kod sudova se govori sud može kad misli, sud se neće obazirati, sud određuje s obzirom, sud će ako nađe, sud ima na umu, sud će dosuditi naknadu, sud može odrediti naknadu, i slično. Prema tome, su već te stvari, gdje je vidljivo da je to neujednačeno, da to nije napravljen taj finiš i da se točno zna kako i na koji način postupati. E sad dolazimo na one stvari u jednome dijelu je govorila i gospođa Ingrid, da nedostaju po nama bitni dijelovi koji bi trebali biti, a to je ugovor o leasingu, nema ga, kaže da se nije vrijeme, je vrijeme, znamo da je ugovor o leasingu, mi smo i predlagali i da privatizacija ide na leasing, znači u smislu tvoje je kad platiš konačno. Onda nema ugovora o faktoringu, frašinzingu, dokumentarnom akreditivu, i stručnih stvari što bi moralo biti u ovome Zakonu. Također vam nedostaje i cijelo ono jedno poglavlje koje se govori o tome kako i na koji način osigurati plaćanje. Prema tome, jako je puno tih nedorečenosti i dijelova koji nedostaju i zbog toga, ako bi mi glasovali, mi ne možemo glasovati u ovom obliku. Materijal smo dobili relativno kasno. Sam Odbor za zakonodavstvo kad se susreo s time u biti trebao je podnijeti bar jedno 50 amandmana. I najlogičnije rješenje je za nas da ovaj Zakon ide u treće čitanje, da se uskladi i da djeluje kao cjelina. Jer ako mi donesemo Zakon, neće on moći se primjenjivati na onaj način na koji očekujemo, mislim da je rok negdje listopad da bi se trebalo sve uskladiti i primjenjivati i prema direktivama Europske unije i svemu ostalome. I stoga plediram da i demo na treće čitanje ovoga Zakona. Sad ću još opet ponoviti stvari koje smo i prvi put iznosili. Recimo prvo se odnosi na članak 12. stavak 3., a to je primjena običaja i prakse. Opasna je odredba po nama po kojoj se primjenjuju običaji, pa ako su i suprotni dispozitivnim propisima. Još uvijek je moguće kazati kako u Hrvatskoj nemamo tako izrazito izražene posebne običaje. Imamo, ali loše izražene posebne običaje. Dalje, u članku 17. stavku 5., to se govori kad se stječe pravna sposobnost. Mi smo i onda predlagali i mislimo i danas da je najprimjerenije kazati da pravna osoba stječe pravnu sposobnost danom svojeg upisa u odgovarajući registar. Znači, točno odrediti kad stječe a ne ono prema posebnim propisima. Dalje, u članku 20. se govori o nastanku obveze. Mislimo da se treba naglasiti, to je stavak 1., obveze mogu nastati ne samo ovo što je kazano na osnovi odluke državnog ili arbitražnog suda ili drugih tijela državne vlasti. U članku 26. to je ta stopa ugovornih kamata. Tu je potrebno kazati suglasni smo s time, s time da smatramo da je nepotrebno praviti razliku između toga je li govorna strana trgovac ili osoba javnog prava. Mislim da bi trebalo razmisliti i u tome dijelu i pogotovo ne podržavam ovo kao i Klub SDP-a da se za dvije godine odgađa ovaj dio primjene a znamo kakva nam je situacija i što banke kako lihvare hrvatske građane i u kakve ih situacije dovode. Dalje je bitno kazati članak 34. koji govori o trajanju prava izbora stavak 2. potrebno je odrediti koji je to primjereni rok poslije čijeg isteka pravo izbora prelazi na dužnika, znači točno precizno odrediti. Članak 69. stavak 1. to je sredstva pobijanja. Mislimo da treba glasiti pravna radnja dužnika pobija se tužbom a ne i ovim djelom prigovora. Članak 70. to je učinak pobijanja iza riječi: "tužitelja" treba dodati riječi: "umješač" jer umješač isto može biti tu sadržan. Članak 71. govori o roku za podnošenje tužbe potrebno je precizno odrediti subjektivan i objektivan rok. Znači, da ne bi bilo pravnih praznina. To su one stvari koje znače bitno u praksi, u provedbi. Članak 214. može se tražiti smanjenje obveze iako je obveza zastarjela, to znamo, pitanje je hoće li se u tome uspjeti vidi stavak 3. u istom članku. Znači, nisu u skladu. Članak 225. potrebno je precizno navesti od kada započinje teći rok zastare. Tu znamo da ima puno problema u praksi baš u sudskome dijelu. Članak 230. stavak 1. treba precizno odrediti zastaru od saznanja za štetu i a osobu koja je štetu počinila. I sada dolazimo na onaj dio članak 586. koji govori o ugovorima o dosmrtnom uzdržavanju. Znamo kakva nam je situacija, da se ljudi varaju. I niste se uopće udostojali točno odrediti taj dio. Znamo kako jadne ljude varaju ovima ugovorima o dosmrtnom izdržavanju, da ostaju bez ičega i tu se uopće niste udostojali reagirati. [[Upadica se ne čuje.]] Propisati! Kako propisati? Propisati ugovor koji su sastavni dijelovi, znači odrediti da bi se onemogućilo ovo što se radi sada u praksi, što može biti predmet, kako i sastavni dijelovi. Već će se time napraviti puno više. Prema tome, znači mislimo da moramo biti odgovorni kod Zakona o obveznim odnosima ili je na kraju se dogodilo ono radi se od 1995. godine a izgleda nešto što se tako dugo radi iz dana u dan postaje sve gore i gore. Znači, napravite taj konačni iskorak i napor. Dajte napravite redakciju cijeloga teksta, uskladite cijeli tekst, napravite pojmovnik, stavite ove ugovore koji nedostaju i koji su bitni za obvezne odnose u Hrvatskoj od lizinga svih drugih ugovora i tek tada ćemo moći glasovati za nešto takvo mi iz Kluba HSP-a. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a PGS-a gospodin zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite!
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege! Radi se i već po obujmu o zakonskom prijedlogu koji ima težinu i u kilama i u sadržaju i u važnosti za svakog hrvatskog građanina. Upravo zbog toga mislim da je potpuno neprimjereno da o takvom aktu razgovaramo pod kraj radnog vremena na brzinu pred polu praznom sabornicom i bez televizijskih kamera. To je po prilici kao da o Ustavu razgovaramo na taj način. Mislim da to nikome ne bi palo na pamet. No, radi se o ogromnom poslu, to je evidentno. Poslu koji je rađen desetak godina, koje su radili kao što reče na Odboru za zakonodavstvo predstavnik ministarstva istaknuti eksperti što je očito istina i posao kom fali završni korak. On je kompilacija tekstova, pametnih tekstova, dobrih tekstova, tekstova koji na svaki način odgovaraju namjeri. Međutim, nema završnog koraka. Završni korak bi se vidio već u činjenici da postoji popis pojmova, taj famozni pojmovnik. Da je netko složio sve te sadržaje i sagledao ih kao cjelinu uvidio bi da isti pojmovi na različitim mjestima znače različite stvari, različiti pojmovi na različitim mjestima znače iste stvari. Dakle, nitko nije od jedne kompilacije napravio kompletan uradak. Takav pojmovnik na početku olakšao bi snalaženje i smanjio nejasnoće. U prvom čitanju tražili smo izradu takvog pojmovnika i sadržaja jer nije bilo ni sadržaja u prvom čitanju. Sadržaj se u drugom čitanju pojavio i stvarno je značajan za snalaženje u prijedlogu zakona a posebice stoga jer je došlo do renumeracije i više stvari nisu na onim mjestima na kojima su bile prije i nitko živ ih ne može pronaći ukoliko nema sadržaja. No, što je tu je, zakonski prijedlog je pred nama. Mislim da je dovoljno važan i slažem se sa zastupnikom Kovačevićem. Mislim da je dovoljno važan a dovoljno nedorađen da bi treće čitanje bilo od koristi i za predlagača i za ovaj Sabor i za kompletnu, za sve građane Republike Hrvatske. Razlozi donošenja su neki noviteti iz prakse, dakle pojavili su se neki novi pravni oblici, neki novi ugovori kojih prije nije bilo. No, ugovora o lizingu a lizing je, u svijetu se na lizing kupuje namještaj, kupuju se kuće, kupuju se kućanski aparati a ne samo automobili kao kod nas. Sve živo se kupuje na lizingu. Tog ugovora nema unutra sa obrazloženjem da još to nije zaživjelo u našoj praksi, mislim da je takva formulacija unutra upotrebljena. To jest zaživjelo u praksi ali očito nije zaživjelo u glavi predlagača zakona. Ono što je izuzetno dobro napravljeno u ovom prijedlogu zakona i isto tako treba istaknuti definirano je u članku 19. pravo osobnosti kako fizičke tako i pravne osobe. Treba pohvaliti tu nakanu i konačno i samu definiciju jer olakšava u snalaženju u svim međusobnim pravnim odnosima pravnih i fizičkih subjekata. U članku 26. obrađuju se ugovorne kamate koje ne mogu biti više od zakonskih zateznih kamata, međutim ta se odredba ne tiče odnosa među trgovcima. Nije mi sada smiješno što to znači. Znači, dva trgovca mogu ugovoriti kamate kakve god hoće, kakve jednoj strani pašu i koje može nametnuti drugoj strani bez obzira na nekakve normalne granice, na nekakve ako hoćete i uobičajena postupanja među pravnim subjektima. U članku 27. anatocizam tj. kamate na kamate je eksplicitno zakonom zabranjen čime se ta odredba izjednačava sa onom odredbom o zakonima o kamatama. Međutim, to se tiče kreditnih odnosa ne depozitnih odnosa. Dakle, na depozite će se i dalje moći obračunavati kamate na kamate. Poneke stvari mi nisu bile jasne u prvom čitanju, nisu mi jasne ni danas. Jedna od njih jeste u članku 251. koji govori o nedostatku namjere da se sklopi ugovor kao kriteriju za, za raskid ugovora. Nije mi jasno na koji način će se ta, taj nedostatak namjere dokazivati i dokazati. Mislim da je to u praksi potpuno neizvedivo i da je, da je taj, da je taj članak deklarativan. Slična situacija je u članku 282. gdje se govori o nesporazumu. Nesporazum je ako se pobliže ne pojasni isto tako kategorija koju svatko može definirati prema vlastitoj volji. Čini mi se da će tu, da tu može doći do, do, u praksi do nesuglasica, do problema, do različitih odluka po sličnim slučajevima i tome slično. U člancima 342. i 349. definira se šteta i način, način zapravo tretiranja štetnog djelovanja dužnika prema vjerovniku. Ono što mi se čini da nedostaje tu, a nisam to našao nigdje u, u zakonu, u prijedlogu zakona jeste trenutak od kad se šteta obračunava. U praksi imamo dosta slučajeva da, pogotovo osiguravajuća društva otežu sa isplatama štete neprimjereno godinama otežu sa isplatama štete svim mogućim pravnim zavrzlamama jer sadašnji propis kaže da se šteta obračunava od dana pravovažnosti sudske presude što bi po prilici značilo ako imate saobraćajnu nezgodu sa totalnom štetu osiguranje vam treba isplatiti 50 tisuća vrijednosti vašeg automobila. Proces se oteže. Na vaš automobil ide amortizacija. Dok se donese pravomoćna sudska presuda ta amortizacija pojede 10, 20%, 30% vrijednosti tog automobila. I vaša šteta se obračunava od dana presude na osnovici amortiziranog automobila bez kamata od dana nastanka štete. Predložili smo ovdje amandman kojim bi se ta situacija djelomice popravila. Posebno bih pohvalio članke 400. do 437. koji govore o zaštiti potrošača. To je suvremeni pristup koji se može naći u najbolje uređenim zakonodavstvima u Europi i očito, očito da se netko jako potrudio u tom dijelu prijedloga zakona. Članci 586. do 89. govore o dosmrtnom, o ugovorima o dosmrtnom uzdržavanju. Za razliku od ugovora o doživotnom uzdržavanju ugovor o dosmrtnom uzdržavanju imovina prelazi trenutkom potpisa ugovora, prelazi u vlasništvo osobe koja preuzme nekoga dosmrtno uzdržavati. U prvom čitanju smo predložili da se ta odredba i ta mogućnost uopće briše. Ona je možda pravna stečevina, možda je ovakva, možda je onakva, ali je činjenično da je par stotina starijih i nemoćnih ljudi u Hrvatskoj nastradalo krivom primjenom takvog ugovora, uglavnom kroz odredbe takvog ugovora. I danas predlažemo amandman da se kompletan taj odlomak koji govori o ugovoru o dosmrtnom uzdržavanju briše iz jednostavnog razloga što je sadržaj tih ugovora može, taj, sadržaj tih ugovora se može vrlo jednostavno pokriti sadržajima ugovora o darovanju bez prave predaje stvari iz članka 482., stavak 2. odnosno ugovora o darovanju sa nametom iz članka 484. i čitavim ovim rasponom između članaka 479. do 491. Njihovim sadržajem tih odredbi može se pokriti gotovo sve ono što se nalazi u ugovoru o dosmrtnom uzdržavanju osim namjere da se od tih ljudi koji su uglavnom bespomoćni napravi to što se dosta često napravilo. Još jedna stvar koju nisam uspio nigdje nutra naći, trebala bi biti u općim odredbama, a to su instrumenti osiguranja plaćanja. U svim situacijama gdje netko nekom nešto treba platiti decidirano se kaže platit će na ovaj način, platit će u ovom roku, platit će na onaj način međutim instrumenti osiguranja plaćanja tipa hipoteke ili bilo čega drugoga, mislim da u ovom Zakonu nisu, barem ih ja nisam vidio. Sve u svemu ovo jest napredak u odnosu na, na prethodni zakon. Napredak već po tome što su stvari sortirane i složene po, po sadržajnim, logičnim sadržajnim grupama, napredak po tome što su uvedeni noviteti koji su očito nedostajali, a koji se u praksi pojavljuju međutim i dalje smo uvjereni da bi još jedno čitanje o ovom Prijedlogu zakona samo koristilo. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, uvažena gospođo ministrice, pa evo ja ću uvodno jasno naglasiti da Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice u potpunosti podupire Prijedlog zakona o obveznim odnosima dakle kao Konačni prijedlog, prijedlog u drugom čitanju i to ne samo zbog kvalitete samog propisa koja je neupitna pogotovo sa stručne strane i razradbe i onih instituta koji jesu sadržaj ovog odnosa nego i o kojoj smo do u detalje, usudio bih se kazati, sve razmotrili prilikom prvog čitanja, neke stvari i danas, već i zbog idućeg razloga. Naime svima nam je poznata činjenica da je Zakon o obveznim odnosima dakle kao propis koji regulira obvezne odnose donesen još davne 1978. godine dakle u jednoj drugoj državnoj tvorevini gdje je dominirao sustav društevnog vlasništva i koji je kao takav s malim izmjenama u naše zakonodavstvo preuzet Zakonom o preuzimanju, onim poznatim Narodnim novinama broj 53/91. Drugo, na takav tekst ili u smislu njegove primjene u praksi svih ovih godina uslijedio je iznimno velik broj što je i logično izmjena i dopuna i ukupno tijekom proteklih godina mijenjan je i nadopunjavan 11 puta. Pa je samim tim postao i u nomotehničkom smislu i u smislu dakle preglednosti i ostalih razloga i to je jedan od razloga zbog čega se jednostavno trebalo pristupiti izrade, izradi novog teksta Zakona o obveznim odnosima. I naravno i taj treći segment bih htio naglasiti, a to je pojava, pojava potrebe za usklađivanje i ovog Zakona dakle Zakona o obveznim odnosima s odredbama direktiva Europske unije i u smislu terminološkog usklađivanja teksta zakona sa standardnom hrvatskog pravnog nazivlja. Dakle sa pravnim stečevinama europskog zakonodavstva ili onih propisa koje trebamo uskladiti kao pravne institute koje bi na isti način trebalo dakle urediti i u Republici Hrvatskoj i kao što su uređeni u zemljama Europske unije i naravno u tom smislu da ti propisi, takvi propisi imaju i adekvatnu odnosno odgovarajuću, odgovarajuću primjenu. Mislim da to nije nitko ni spomenuo, ali čulo se u raspravama na odborima da je eto i u mjesecu siječnju ove godine dakle izvršena je i posljednja, posljednji dakle to je bilo u siječnju kada se izvršilo usklađivanje dakle, dakle samo usklađivanje sa tim standardima i sa zakonodavstvom Europske unije u smislu instituta koji jesu u samom prijedlogu zakona kao konačnom prijedlogu. Dakle možemo kazati da su, da je taj sustav usklađivanja u potpunosti završen odnosno da je to prijedlogu dakle možemo kazati da je taj sustav usklađivanja u potpunosti završen odnosno da je to usklađivanje na kvalitetan način i obavljeno. S obzirom da smo puno toga rekli u prvom čitanju ja se stvarno ne bi u ime Kluba zastupnika upuštao u detaljnu analizu svih onih instituta koji su sadržani u samom konačno prijedlogu zakona jer stvarno za to je premalo 15 ili 20 minuta to bi zahtijevalo puno više vremena. Međutim dopustite mi da one osnovne stvari u smislu kvalitete ovoga novoga propisa barem one osnovne elemente naglasim i ovaj puta. Tu su od dakle, redefiniranja pojam običaja kao izvora prava pa uređivanja pojma trgovačkog ugovora ili bi trebalo zastati na jednoj novini a to su prava osobnosti. Dakle pod pravima osobnosti u smislu ovoga zakona razumijevaju se prava i na život, tjelesno i duševno zdravlje, ugled, čast, dostojanstvo, ime, privatnost osobnog i obiteljskog života, slobodu i drugo. Međutim najvažnija novina zapravo predstavlja odredba da pravna osoba ima sva navedena prava osobnosti osim onih vezanih uz biološku bit fizičke osobe. A osobito pravo na ugled i dobar glas, čast, ime, odnosno tvrtku poslovnu tajnu, slobodu privođenja i drugo. Masu je uistinu kvalitetnih i novih rješenja suvremenih rješenja i mislim da se iz redova i pozicije i opozicije danas u tom smislu i na odborima matičnim odborima rasprava odvijala čak i s jednom načelnom ocjenom da je zapravo ovaj propis u jednom smislu sretan spoj teorije i prakse. Drugo što bih htio naglasiti a kao novinu i što predstavlja novinu jeste taj odnos odgovornosti za štetu a direktno i indikretno je vezan sa ovim što am prije kazao. Dakle ovaj zasebni dio zakona koji razrađuje izvan ugovorne odnose također sadržava vrlo bitne izmjene. Jer prihvaćena je nova definicija pojma štete. Šteta se sada definira po objektivnoj koncepciji pojma neimovinske štete kao povrede prava osobnosti. I prema toj koncepciji neimovinsku štetu čini već sama povreda osobnosti a pretrpljeni bolovi i strah izazvani štetnom radnjom samo su mjerilo težine povrede prava osobnosti, i uzimaju se u obzir pored drugih okolnosti pri utvrđivanju visine pravične novčane naknade. Dakle slijedom izloženog i pravne osobe u slučaju povrede njihova ugleda i drugih prava osobnosti imaju pravo na novčanu naknadu kao oblik popravljanja neimovinske štete. Drugim riječima sama šteta izlazi iz sfere subjektivnosti odnosno satisfakcije, kada govorimo o neimovinskoj šteti i novim rješidbama prelazi objektivnom koncepcijom u pravu na novčanu naknadu koja se ovdje pojavljuje kao oblik popravljanja učinjene neimovinske štete. Zaključno Svi ćemo se složiti da je ovo vrlo bitan propis, koji u sebi obuhvaća krucijalni i značajni dio građanskog prava Republike Hrvatske. Stručnost i ozbiljnost u smislu njegove pripreme kvaliteta zakonskih rješidbi nesumnjivo nam daje za pravo da o njemu promišljamo kao osnovnoj stepenici reforme hrvatskog pravosuđa kada govorimo i segmentu građanskog prava ili obveznom pravu. Sve ove primjedbe koje smo imali maloprije prilike čuti svode se zapravo na dvije osnove. A to je zbog čega a to kao prijedlog iznjedreno iz rasprave u prvom čitanju, u ovom zakonu nije uvršten ugovor o lizingu. Kao da će se ugovor o lizingu samom tom činjenicom staviti izvan zakona. Ma neće. Sve ono što je danas bilo ili se može pojmovno i stvarno i teoretski svrstati pod pojam ugovora o lizingu. Egzistirati će i dalje. Egzistirati će i dalje. I u svakodnevnom životu, i naravno pod pojmom specifičnog pravnog posla moći će se primijeniti odredbe ovoga zakona ne direktno ako ugovor o lizingu ali sasvim sigurno da će ugovor o lizingu i dalje živjeti. I samom činjenicom to sve više i više zaživljuje u svakodnevnom životu i pravnom prometu. Vjerojatno će se danas sutra steći uvjeti odnosno stručne i druge ono što se kaže preduvjeti da se stavi ili da se predloži da se stavi u i u ovaj zakon. Ako bismo slijedili tu logiku a osnovnu ili krucijalnu primjedbu, onda možemo isto tako postaviti pitanja a zbog čega svi oni ugovori koje nam je udruženje banaka ponudilo u svom dopisu isto tako nisu sustavni ili sistematizirani ovim zakonom o obveznim odnosima. Zakon o obveznim odnosima što se tiče samim ugovora dakle ugovora shvaćenih kao pravnih poslova, u smislu suglasnog očitovanja volje koje uvijek usmjereno ka postizanju dozvoljenih pravnih učinaka. Dakle vrlo široko. I ono što ovdje prepoznajemo i u ovom zakonu kao konkretna zakonska rješenja nesumnjivo ima svoju kvalitetu. A ono što će nam svakodnevni život ponuditi u budućnosti ako potrebu da se i to normira i to regulira, apsolutno nema nikakvih bojazni da se i to ne regulira ako za to danas sutra postoji u prvom redu stručna praktična i svaka druga potreba da i to bude normirano u smislu zakona ili izmjene ili dopune zakona o obveznim odnosima. Nadalje one primjedbe koje smo čuli u odnosu na kamate, u kamaćivanje lihvarske kamate anacizam i tako dalje, riješene su onako kako je u smislu prijedloga ovoga zakona moguće riješiti u odnosu na financijsku komponentu načina obračunavanja kamata. Mislim da je predlagatelju danim okvirima pronašao najbolje moguće rješenje, uz vakaciju onakva kakva jest i uz mogućnost da to isto tako u doglednoj budućnosti naravno regulira na najbolji mogući način na najkvalitetniji način. A naravno da je stav Klub Hrvatske demokratske zajednice da je uvijek najbolji mogući način koji je najviše ide na ruku hrvatskim građanima. Dakle građanima Republike Hrvatske koji su na ovaj ili onaj način prisiljeni plaćati u tim ugovornim odnosima kamate. Ali i u raspravi u smislu donošenja i posebnog zakona dakle zakona o kamatama tu smo također i jasno i precizno iznijeli svoj stav. I naravno prihvatili kvalitetna rješenja Vlade Republike Hrvatske. I mislim da tom segmentu i ovim propisom hrvatska vlada, resorno ministarstvo u krajnjoj liniji stvara osnovne preduvjete da se taj segment kamata dakle na najbolji mogući način u danim okvirima razriješi, kao problem o kojem smo često razgovarali u ovoj sabornici. Ovaj kvalitetni propis i sveobuhvatan u svojoj razradi dakle što treba što prije stupiti na snagu, kako bi se predočeni pravni instituti mogli primjenjivati i u praksi. I na posljetku dozvolite mi da se osvrnem i na one primjedbe koje su išle u pravcu da su nasljedno pravni ugovori. Prilikom čega se u prvom redu mislilo na ugovor o dosmrtnom uzdržavanju i ugovor o doživotnom uzdržavanju stave u Zakon o obveznim odnosima. Nesumnjivo je a i to je stav struke dakle, ne politike neto struke, da postoji opravdana potreba upravo da se ova dva pravna posla reguliraju iz onih razlog i problema s kojima smo se suočavali u proteklom vremenskom periodu zbog nepreciznosti zbog pravne prakse da se upravo budu detaljno razrađena i na ovaj način na koja su razrađena u samom propisu. Stvarno da zaključim jednom rečenicom. Shodno svemu izloženom klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice predlaže da se ovaj zakon što prije naravno u odgovarajućoj saborskoj proceduri i … [[Govornik se ne razumije]]
Hvala. Sada će se obratiti gospođa ministrica Vesna Škare Ožbolt. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedavajući, poštovane kolegice i kolege zastupnici ispričavam se što nisam na početku bila na ovom uvodnom izlaganju ovoga izuzetno važnog strateškog zakona kojega sigurno Bebić je objasnio zašto. I evo dopustite mi par rečenica ipak reći budući da je riječ o jednom od najvažnijih sistemskih zakona važnog i za hrvatsko pravosuđe ali i za rad gospodarstva. Već je tu bilo rečeno koliko je ovaj zakon doživio izmjena i koliko je velika potreba da se on konačno izdefinira u moderan hrvatski Zakon o obveznim odnosima prilagođen kriterijima Europske unije. U najvažnije novine u općem dijelu ovog zakona treba istaći uređenje prava osobnosti i zatezne i ugovorne kamate. Kod prava osobnosti dakle novina je da se propisuje da fizička i pravna osoba ima pravo na zaštitu svojih prava osobnosti pod pretpostavkama utvrđenim zakonom a primjerice se i navode pojedina prava osobnosti, to su pravo na život, tjelesno i duševno zdravlje, ugled, čast, dostojanstvo, ime, privatnost osobnog i obiteljskog života, slobodu i drugo. I ovo je osobito značajno i za pravnu osobu koja ima pravo na ugled i dobar glas, čast, ime, odnosno tvrtku, poslovnu tajnu, slobodu privređivanja i drugo. Recimo da su te odredbe važne i radi nove definicije neimovinske štete kao povrede prava osobnosti. Kad je riječ o zateznim kamatama, evo imali smo prilike čuti govornike u ime klubova, sustav određivanja stope zateznih kamata u predloženom zakonu obvezuje se uz eskontnu stopu Hrvatske narodne banke i u određivanju visine zateznih kamata i ugovornih kamata uvijek se polazi od eskontne stope Hrvatske narodne banke. Visina stope zateznih kamata ovisi o subjektu obvezno-pravnog odnosa na način da se eskontna stopa Hrvatske narodne banke uvećava prema onom prijedlogu kako je to navedeno u zakonu. Novina je ovog zakona mogućnost ugovaranja drugačije stope zakonskih zateznih kamata kod trgovačkih ugovora i ugovora između trgovaca i osoba javnog prava, s tim da se određuje najviša stopa takvih kamata koja se može ugovoriti a to je zakonska zatezna kamata uvećana za polovinu te stope. Danas bi ona iznosila prema prijedlogu negdje oko 18,75 postotnih poena. Ugovorne kamate, stopa ugovorne kamate veže se uz stopu zateznih kamata a visina najviše stope ovisi o statusu subjekta u konkretnom obveznom-pravnom odnosu. Što će ovakvo uređenje ugovornih i zateznih kamata omogućiti? Omogućiti će prvo fleksibilniji sustav određivanja ugovornih i zakonskih zateznih kamata, koji će automatski reagirati na promjene na financijskom tržištu, omogućiti će usklađivanje hrvatskog prava sa pravnom stečevinom Europske unije i ukloniti će negativne pojave u praksi do kojih je dovodilo sadašnje zakonsko uređenje ugovornih i zakonskih zateznih kamata. Odredbe o stopi ugovorne i zatezne kamate prema prijelaznim odredbama ovog predloženog zakona početi će se primjenjivati nakon dvije godine računajući od dana stupanja na snagu ovog zakona. Odgoda primjena ovog zakona u odnosu na kamate rezultat je, moram to reći, naših gospodarskih odnosa jer u ovom trenutku eskontna stopa Hrvatske narodne banke nema onu funkciju kakvu ima u zemljama Europske unije, tj. nije odraz stvarne vrijednosti novca i tržišta vrijednosnih papira. Međutim, kroz dvije godine procjenjuje se da će ona se svakako približiti odnosno dobiti onu ulogu koju eskontna stopa ima u zemljama Europske unije. U posebnom dijelu zakona treba istaći da su njime uređeni i ugovori koji u važećem zakonu nisu bili uređeni, kao što su Ugovor o doživotnom uzdržavanju, o dosmrtnom uzdržavanju, o posudbi, o darovanju i o najmu. Ovaj zakon će stupiti na snagu 6 mjeseci nakon objave u "Narodnim novinama" i na taj način smo dali mogućnost svim sudionicima obvezno-pravnih odnosa da se u vremenu od 6 mjeseci od dana objave upoznaju sa zakonom te da se suci i gospodarstvenici dostatno educiraju kako bi zakon nakon stupanja na snagu bio u potpunoj funkciji. I sada mi dopustite neki kratki osvrt na primjedbe i prijedloge koji su istaknuti u saborskoj raspravi. Bilo je dosta, dosta prigovora koji su se odnosili i na primjenu i običaja prakse u obveznim odnosima, na moment stjecanja pravne osobnosti pravnih osoba, određivanje kamatne stope ugovorima o tzv. Deviznom klauzulom, propisivanje stope ugovornih kamata, trajanje prava izbora vjerovnika kod alternativnih obaveza, sredstava pobijanja pravnih radnji dužnika poduzetih na štetu vjerovnika i na neke druge stvari, ugovor o dosmrtnom uzdržavanju, ugovor o doživotnom uzdržavanju. Sve one primjedbe i prijedlozi koji su bili u saborskoj raspravi u postupku pripreme Konačnog prijedloga zakona su se pažljivo razmatrali, međutim za neke je ocjena da se jednostavno ne mogu prihvatiti. U okviru ovog Konačnog zakonskog prijedloga nalazi se i iscrpno obrazloženje o razlozima za to i dakle to je kao sastavni dio poslovničke obrade zakona naveden u obrazloženju ovog Konačnog prijedloga zakona i mislim da nema smisla sada to ponavljati. Međutim, ipak bi neke stvari istaknula. Prijedlozi da se i ovim zakonom uredi i ugovor o leasingu nismo prihvatili. Taj ugovor kao autonomni ugovor trgovačkog prava još se razvija u praksi pa je stoga procijenjeno da za njegovo uređenje još nisu sazrjeli uvjeti. Čvrsto uređenje tog ugovora u praksi bi bilo više štete nego što bi bilo koristi. No s obzirom da je ugovor o leasingu koji je kombinacija ugovora o kupoprodaji sa pridržajem prava vlasništva ugovora o kupoprodaji s obročnim otplatama cijena, ugovora o zakupu i ugovora o najmu. Pri sklapanju tog ugovora mogu se koristiti odredbe i posebnog, dakle i općeg dijela predloženog zakona. Bilo je tu primjedbi i na, primjedbi na odredbe ugovora o doživotnom uzdržavanju i ugovora o dosmrtnom uzdržavanju, tj. da se preciziraju detaljnije urede, odnosno da se propiše da se ti ugovori moraju potpisati pred sucem ili javnim bilježnikom. Mi taj prigovor nismo prihvatili. Oblik ugovora o doživotnom uzdržavanju propisan je člankom 580. zakona. I prema stavku 1. ugovor o doživotnom uzdržavanju mora biti sastavljen u pisanom obliku te ovjeren od suca nadležnog suda ili potvrđen solimiziran po javnom bilježniku ili sastavljen u obliku javnobilježničkog akta. I stavkom 2. istog članka propisuje se da će prilikom ovjere ili sastavljanja ovlaštena osoba ugovarateljima pročitati ugovor i upoznati ih sa, i upoznati ih na njegove posljedice. I ove odredbe na temelju članka 589. predloženog zakona primjenjuju se i na oblik ugovora o dosmrtnom uzdržavanju. I ocjenjuje se da predložene odredbe o obliku ovih ugovora pružaju doista dovoljnu zaštitu ugovornim stranama od mogućih zlouporaba. Iz upravo tih razloga nismo mogli prihvatiti niti prijedlog da se u postupku sklapanja ovih ugovora uključe i centri za socijalnu skrb. Jer to bi značilo i povredu načela slobodu uređivanja obveznih odnosa. I također bih još dodala samo jednu primjedbu glede prijedloga da se primjena odredaba o kamatama ne bi trebala odgađati na rok od dvije godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, već da bi se one trebale stupiti na snagu u isto vrijeme kad i zakon. Isto taj prijedlog nije prihvaćen jer će se kao što sam rekla, u razdoblju od dvije godine omogućiti da eskontna stopa Hrvatske narodne banke postane referentan odraz realnog stanja tržišta novcem. Evo, ovo su neke, ovo su osvrti na neke samo primjedbe. Zahvaljujem vam se na ovoj raspravi i na samom sudjelovanju zajedno sa komisijom u izradi ovog zakonskog prijedloga. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu u trajanju od 10 minuta, pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo rasprave po ovom. Na redu je gospodin zastupnik Rade Ivas. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ministrice, predstavnici Vlade. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o obveznim odnosima i to je zasigurno jedan od sistemskih zakona koji je značajan ne samo za naše gospodarstvo nego uopće za pravosuđe. O ovom zakonu su naši prethodnici rekli dosta pozitivno, dobio je dosta pohvale i mislim da to nije prvi puta da prijedlozi koji dolaze iz Ministarstva pravosuđa dobivaju pohvale i mislim da je to sigurno jedno ohrabrenje za cijelu reformu pravosuđa koja je pred nama. U izradi ovog prijedloga zakona koji se priprema evo skoro deset godina sudjelovali su poznati pravni gospodarstveni stručnjaci i to je sigurno zakon konzistentan i kompaktan u pravnom smislu. Inače sadašnji važeći Zakon o obveznim odnosima nastao je u bivšoj državi i 1991. godine bio je preuzet u pravni sustav Republike Hrvatske. Bilo je potrebno donošenje novog zakona iz više razloga. Prvo zbog mnogih izmjena, bilo ih je čini mi se 11, tekst zakona je postao nepregledan zbog direktiva Europe te potrebe usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s pravnim stečevinama Europske unije, zbog ispravljanja određenih nedostataka uočenih u dosadašnjoj praksi te usklađivanje sa standardima hrvatskog pravnog nazivlja. Konačni prijedlog zakona je vrlo opsežan i sadrži preko 1200 članaka. Predloženim tekstom zakona u odnosu na dosadašnji zakon izvršene su promjene u sistematizaciji sadržaja, izvršena je renumeracija članaka te su izvršene sadržajne izmjene. No najvažnije novine u prijedlogu zakona kao što smo čuli odnosi se na pravne sposobnosti i reguliranje zateznih ugovornih kamata. Zakon kroz 1165 članaka regulira razna područja pa tako i pitanje kamata vezujući ih uz eskontnu stopu Hrvatske narodne banke. Kamate će ovisiti o tome radi li se o ugovorima o gospodarstvu, trgovačkim ugovorima, ugovorima sa državama i sl. U odnosima iz trgovačkih ugovora i ugovora između trgovaca i osoba javnog prava eskontna stopa se povećava za 8%-tnih poena, a u ostalim odnosima, dakle potrošačkih i građanskopravnih ugovora za 5%-tnih poena. No prema ovom prijedlogu zakona moguće je ugovarati i drugačije stope zateznih kamata kod trgovačkih ugovora i ugovora između trgovaca i osoba javnog prava. Ovako predloženo uređenje ugovorenih zateznih kamata omogućuje fleksibilan sustav određivanja ugovora i zakonskih zateznih kamata koji će automatski regulirati, reagirati na promjenu na fiskalnom tržištu. Danas smo dobili jednu primjedbu udruge bankara koji se protive ovakvom reguliranju kamata i smatraju da je to protiv tržišnog gospodarstva i mislim o tome nema potrebe uopće komentirati. Primjena ovog zakona u odnosu na ugovorne i zatezne kamate međutim odgađa se na rok od dvije godine, računajući od dana stupanja na snagu, to je znači sve skupa preko dvije i pol godine. Predlagač je dao obrazloženje. To obrazloženje možemo prihvatiti, no čini mi se da je trebalo napraviti malo napora pa omogućiti da se to primjenjuje odmah sa stupanjem na snagu samoga zakona. Inače sami zakon stupa na snagu za šest mjeseci. To je u redu jer se time pruža mogućnost svim subjektima obveznih pravnih odnosa da dobro prouče zakon tj. da se pripreme i suci i gospodarstvenici na ovaj novi zakon. Isto tako smo kazali da novina značajnija u ovom zakonu kod pravne osobnosti jer se propisuje da fizičke i pravne osobe imaju pravo na zaštitu svojih prava i osobnosti pod pretpostavkom utvrđenih zakonom. Pod pojmom pravna osobnost u smislu ovog zakona podrazumijevaju se pravo na život, tjelesno i duševno zdravlje, ugled, čast, dostojanstvo, ime, privatno … [[Ne razumije se.]] obiteljskog života, slobode i drugo. Najvažnija novina je u tome da i pravna osoba ima sva navedena prava osobito pravo na ugled, dobar glas, čast, ime tvrtke, poslovnu tajnu i dr. Za razliku od kamata čija se primjena odgađa za dvije godine prema prijedlogu zakona odmah će stupiti na snagu odredba o naknadi nematerijalne štete primjerice u slučajevima ozljede u prometnim nesrećama. Novost je da se u tim slučajevima kamata računa s danom podnošenja tužba ne kao do sada od dana pravomoćnosti presude. Zakon o obveznim odnosima u prijedlogu točno se odredio i krug osoba koji imaju pravo na naknadu štete za pretrpljene fizičke boli, zbog smrti naročito teškog invaliditeta bliskih srodnika, uvjetno braće i sestara ako su sa poginulim živjeli u trajnoj zajednici. Raduje me se što je predlagač prihvatio i inicijativu iz rasprave pa i moju da se u konačni prijedlog zakona u krug osoba koje imaju pravo na pravičnu naknadu na imovinsku štetu uvrstuju i djedovi i bake i unučadi ako imaju, ako između njih i umrlog, odnosno ozlijeđenog postojala trajna zajednica života. Novi zakon uvodi više novih institucija kao što su primjerice ugovori o posudbi, ugovori o darovanju na koje se još uvijek primjenjuje stari austrijski zakon iz 19. stoljeća pa ugovori o doživotnom i dosmrtnom uzdržavanju. Dobro je što je predlagač ovdje mogu kazati da iako je bilo obrazloženja zbog čega se nije ugradio ugovor o lizingu u ovaj prijedlog zakona, ja ću opet ponovit da po mom shvaćanju bilo bi bolje da se on ugradio, jer smatram da bi definicija ovog pravnog posla kao i njegova detaljna razrada u ovom zakonu uklonila one nejasnoće koje se inače javljaju u praksi. Čini mi se da bi kao što smo i danas na odboru utvrdili, trebalo preispitati odredbu članka 260. koji određuje da se pisana ponuda i prihvat ponude uz određene uvjete obvezuje iako nije potpisala ovlaštena osoba, jer ovo će čini se povećati mogućnost zloupotrebe, a i time postojanja i kaznenih djela. I konačno prijedlog ovog zakona usklađen sa standardima hrvatsko-pravnog nazivlja tako se umjesto nazivlja ništavosti uvodi naziv ništavnost, umjesto naziva materijalne i nematerijalne štete uvodi se naziv imovinska i neimovinska šteta itd. I da zaključim, radi se o vrlo bitnom propisu koji obuhvaća najznačajniji dio građanskog prava Republike Hrvatske. Radi se o propisu koji je vrlo kvalitetno i stručno urađen te treba što prije stupiti na snagu kako bi se ugrađeni pravni instituti mogli primjenjivati u praksi što prije. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, ministrice sa suradnicima. Ovo je jedan zaista obiman zakon …
Samo trenutak. U 18,11 je prošlo vrijeme prijave. Ispričavam se.
Svi su nam zakoni bitni koje donosimo, međutim ovo je zaista zakon za koji možemo reći da spada u onu prvu kategoriju u onaj red zakona koji su zaista izuzetno bitni jer njime se reguliraju obvezni odnosi koji nastaju u životu između fizičkih osoba, trgovačkih društava, pravnih osoba i svih sudionika. Zaista se vidi da je ogroman trud i rad uložen u izradu ovog zakonskog teksta i bilo je doista potrebno napraviti ovakav zakon, jer zakon koji je do sada imao 11 izmjena, a još uvijek nije sve sadržavao, nije sadržavao one institute na koje su se primjenjivale odredbe općeg građanskog zakonika kao na ugovore o darovanju, kao na ugovore o posudbi, kao na ugovore o dosmrtnom uzdržavanju i zaista je pohvalno da sada to sve imamo na jednom mjestu. Također dobro je da su instituti usklađeni sa tekovinama i pravnim sustavom Europske unije. Također dobro je da su nekakvi instituti koji su već naravno i ranije u Zakonu bili, da su njihove definicije bitno sada jasnije i bitno preciznije kao, ne znam, u članku 343. "Institut više sile", pa "Raskid ugovora zbog izmijenjenih okolnosti". Sada je to sve ipak bitno preciznije nego što je to bilo do sada. Bilo je ovdje, da ne ponavljam, dosta govora što je još trebalo možda u tom Zakonu i svi smo zapravo, svi i na odborima je bilo puno priče da li je trebalo unjest odredbe o leasingu u Zakon. Ja moram reći da ću se ovdje prikloniti stavu radne skupine i smatram da ovaj Zakon omogućava i daje dobar pravni okvir da se i ti ugovori koji su novijeg tipa, da se reguliraju zapravo sukladno ovom Zakonu, posebno u ovoj odredbi članka 462. "Kupoprodaja sa pridržajem prava vlasništva", a ne moramo, naravno, možemo reći i ono temeljno pravilo iz članka 11. da su odredbe ovog Zakona dispozitivnog karaktera. Tako da u principu on nama ne brani da u pravnom prometu uredimo stvari i drugačije od onoga kako je to ovim Zakonom. Život će naravno izregulirati te institute do kraja i koliko god taj Zakon imao tisuću članaka opet neće biti moguće predvidjeti sve one odnose koji će u praksi nastupiti i mislim da je to preambiciozan zahtjev da jednim ovakvim zakonom možemo apsolutno sve do u detalja precizirati. On je precizan, on je jasan i mislim da ga treba prihvatiti već u ovom čitanju i da ne treba ići u treće čitanje. Jedino što imam određenu zamjerku, to se odnosi na ugovore o doživotnom i dosmrtnom uzdržavanju. Mislim da je tu bilo malo, mislim da je tu bilo prostora da se taj institut malo kvalitetnije razradi jer tu zaista kad pogledamo sudsku praksu i kad pogledamo zapravo ponašanje subjekata vezano za sklapanje tih ugovora o doživotnom i dosmrtnom uzdržavanju, tu zaista dolazi do raznih manipulacija. Nije kriv zakon, krivi su subjekti kako to u životu zapravo provode. I možda je bilo prostora da se uvede institut da se takvi ugovori mogu sklapati i pred Centrom za socijalnu skrb. Centri za socijalnu skrb, to znamo, oni imaju i psihologe i druge tipove stručnjaka koji bi možda i prepoznali nekakve loše namjere već kod sklapanja samih takvih ugovora. Sada su ti ugovori naravno o doživotnom uzdržavanju po važećem Zakonu o nasljeđivanju sklapaju pred sucem. Trebalo bi naravno takav ugovor pročitati, trebalo bi stranku uputiti da li sve razumije ili ne, međutim u praksi znamo da su sudovi pretrpani predmetima, znamo da se sve to radi i kad se potpisuju zapisnici. Na ročištu nitko ne pročita sasvim sigurno zapisnik nego ga potpiše. I upravo radi toga možda je trebalo otvoriti i treću instituciju pred kojom bi se takvi ugovori mogli sklapati i mislim da je to bio jedan dobar prijedlog. Ali u svakom slučaju i ovaj pravni okvir mislim da je u skladu s nekakvim europskim standardima, ali jedino što nažalost, to su vrlo teški zapravo ugovori i vrlo su teške situacije do kojih oni dovode. I to su zaista vrlo mučne parnice kada se radi o raskidu takvih ugovora i kada ljudi koji su u nekakvoj visokoj životnoj dobi, koji nemaju nikoga i budu zapravo u nekakvim tim godinama dovedeni da ih netko izmanipulira i prevari. I nakon toga zapravo pitanje pravne zaštite je vrlo upitno. Također, što se tiče kamata, mislim da ovdje što se kamate tiče možemo reći da je baš ova Vlada i Sabor u ovom sazivu učinio jako puno. I sa onim autentičnim tumačenjem kamata i sa ovim Zakonom o kamatama koji je važeći mislim da smo zaista prekinuli jednu vrlo, vrlo lošu praksu onog obračuna kamata na kamatu i to posebno pogrešnog zapravo što je bilo krivo i tumačeno da svake godine se ukamaćenoj, na ukamaćenu glavnicu ponovno računamo kamate. Tako da mislim da ove odredbe su dobre o kamatama i da ovaj rok od 2 godine će doista dovesti do jedne realnije ekontne stope na koju tada može ići ovaj dodatak vezano za zateznu kamatu. Mislim da je Zakon doista dobar i za svaku je pohvalu da sada imamo sve na jednom mjestu, da ne moramo više gledati ona stara pravila OGZ-a i kopati njihovo uređenje. Sada je to sve ovdje, instituti su mnogi poboljšani, mnogi su zapravo isprecizirani i u svakom slučaju treba ovaj Zakon doista donijeti i svaka pohvala i ministarstvu i radnoj skupini koja je uložila očito ovdje jedan enormni trud u izradu ovog Zakona i ja vjerujem da ćemo ga i donjesti. Osobno, podržavam Zakon. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Naravno, unatoč generalne pohvale ovom Zakonu. Naša zadaća nije da dijelimo pohvale nego sa kritičke strane promotrimo rješenja koja nam se nude. Pa tako treba dati ocjenu da je hrvatsko tržište institucionalno zanemareno, zapušteno, neizgrađeno. I da je vrlo liberalno. Zbog toga mislim da ocjene koje smo čuli na kritike ovog Zakona, dakle, ono što Zakon ne sadrži zaslužuju detaljnije odgovore. Ja ću početi od danas najčešće isticanog ugovora o leasingu. Obrazloženje da će hrvatska pravna praksa ili odnosi na tržištu najbolje urediti takvu materiju kao što su ugovori o leasingu bilo koje vrste je pogodovanje upravo liberalizmu na hrvatskom tržištu na način kako ću vam sada reći. Naime, samo u protekloj godini hrvatske banke su se zadužile vjerojatno kod svojih matica u inozemstvu okruglo 3 milijarde dolara i većina je tog novca plasirano u potrošnju u Republici Hrvatskoj. To znači i na leasing bilo koje vrste. Ako znamo da nam pravosuđe nije u najmanju ruku efikasno onda prepuštanje takvog odnosa kao što je leasing, da ga uređuju banke i druge jake institucije kao lanci trgovački onda je to prepuštanje građana Republike Hrvatske na milost i nemilost jačima. Bez obzira što će interpretacija biti da se može i po ovom Zakonu kako je sada predložen riješiti u pravnoj praksi pitanje ugovora o leasingu naprosto smatram da to nije pomoć građanima. Neću dužiti, ali ću ponoviti neke dijelove rasprave koje sam iznio u prvom čitanju. Smatram da izgovor da se ugovori o doživotnom i dosmrtnom održavanju da su to ugovori iz nasljedn-opravnih odnosa pa ih ne treba preciznije regulirati i zaštititi one na moje se odnose. Nije dobro. Naprosto praksa pokazuje da najčešće štite oni koji daju svoje nekretnine za svoj kraj života. Pa najčešće budu izigrani onda nije zadaća nas da prešutimo to nego da kažemo da bi u takvim ugovorima zaista trebali sudjelovati centri za socijalni rad. To je u interesu pravne sigurnosti građana koji takve ugovore sklapaju. Kad je riječ o kamatama naravno da podupirem rješenja koja se nude u Zakonu o obveznim odnosima kad su u pitanju kamate. Ali usput da vam kažem, ja nisam našao nigdje u Zakonu da se definiraju osobe javnog prava u Republici Hrvatskoj, one su u teoriji vrlo poznate ali ih moramo definirati. S obzirom da mi imamo liberalan Zakon o udrugama, pa možemo u Hrvatskoj očekivati da imamo udruga ne znam ni ja koliko koje se ne moraju registrirati ali sudjeluju u pravnom prometu, molio bih da mi se odmah odgovore, jesu li to osobe javnog prava ili nisu osobe javnog prava. Tome treba dodati da odgađanje primjene odredbi Prijedloga zakona o kamata na rok od dvije godine nije pravna sigurnost s obzirom da razloge koji su nas rukovodili kada smo donosili važeći zakon o kamatama. Ne podupire razloge a promjena nije nastala odnosima u društvu. Tome valja dodati da kamate kako su ovdje predviđene neće osigurati zaštitu slabijeg, naprotiv one jedino govore kao što u zakonu stoji da se ne može obračunavati kamata na kamatu. Ali ima nešto što nije suština ali izgrađivanje pravnog sustava, ovim zakonom mi mijenjamo još dva zakona. U prijelaznim i završnim odredbama mi mijenjamo Zakon o kamatama i Zakon o nasljeđivanju. Naravno da je to u pravnoj praksi Republike Hrvatske bilo nekoliko godina moglo bi se reći stalnost, konstanta ali smo čak i u Saboru bili donijeli jedan zaključak da se jednim zakonom ne mogu mijenjati drugi zakoni pa makar se samo brisale i stavljale van snage neke odredbe drugog zakona jer to ne stvara pravnu sigurnost. Na kraju krajeva već sam spomenuo da je pitanje pravne osobnosti na moderan način riješeno i tu nemam primjedbi ali ako bismo još mogli pojačati ili bar smanjiti odgodu primjene odredbi o kamatama mislim da bi Zakon zaista mogao dobiti pozitivnu ocjenu ali ne bismo riješili možda najvažnije probleme koje današnje liberalno tržište ima u Republici Hrvatskoj vezano je za kamate i ugovore o leasingu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I konačno gospođa ministrica pravosuđa Vesna Škare-Ožbolt zaključno.
Evo dopustite mi na kraju zahvaliti se svima vama koji ste sudjelovali u ovoj raspravi, htjela bih se zahvaliti i radnoj skupini na čelu sa profesorom Petrom Klarićem koja je od 95. godine pripremala ovaj Zakon i mislim da sada posebno ne bih trebala ponovno ulaziti u ono o čemu sam već govorila na neki način odgovorila na sva ova pitanja koja ste postavili, evo sada ova u pojedinačnoj raspravi, osim sada kolegi Leki da udruge nisu osobe javnog prava. I koje su to osobne javnog prava, definirane su javno pravnim poslovima, država, jedinice, lokalne, regionalne, područne samouprave i druga tijela sa javnim ovlastima i mislimo da ih nije bilo potrebno regulirati ovim Zakonom o obveznim odnosima. Evo ja vas pozivam na kraju da izglasate ovaj Zakon, da zakon nema potrebe ići u treće čitanje budući da je doista kompletiran, jako se dugo na njemu radilo, vrlo ekspertna skupina je radila na njemu i pozivam vas još jednom da ga u petak izglasamo. Hvala lijepa.
Zahvaljujem, time smo ovu raspravu u svezi ovog zakona doveli kraju. Zaključujem raspravu. Glasovat će se kada se steknu uvjeti. Sada ćemo prekinuti sjednicu i nastavljamo po dnevnom redu sutra u 9 i 30 sati. Hvala vam lijepa.
Konačni prijedlog Zakona o obveznim odnosima, drugo čitanje, P.Z.E. 226 Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane je podnio Klub zastupnika HNS-a PGS-a, dva amandmana. Državna tajnica Ministarstva pravosuđa Snježana Bagić. Izvolite! Amandman 1.
Amandman 1. Vlada ne prihvaća. Zašto ga ne prihvaća? Naime, sprječavanje odugovlačenja dužnika s isplatom što je česta pojava u našim uvjetima koja se obrazloženjem ovog amandmana predlaže kao razlog zašto se članak 342. predlaže dopuniti stavkom 6. po ocjeni predlagatelja se postiže već drugim odredbama ovoga zakona. Naime, prema članku 1086. zakona naknada štete smatra se dospjelom trenutkom nastanka štete dok je odredbom članka 1103. propisano da obaveza pravične novčane naknade, to je naknada za neimovinsku štetu, satisfakcija za tu vrstu štete dospijeva danom podnošenja pisanoga zahtjeva ili tužbe. Prema tome, dakle već od trenutka kada je šteta nastala, to je imovinska šteta, odnosno od dana podnošenja pisanog zahtjeva ili tužbe kod neimovinske štete dužnik je dužan tu štetu popraviti. Od tog trenutka teče obveza dakle, on dospijeva na naknadu štete dok je ne plati teče zakonska zatezna kamata, dakle, prema istom ovome zakonu. Prema tome, već ovim tijekom, početkom tijeka zakonske zatezne kamate se sprječava eventualna zlouporaba ovlaštenja ovoga dužnika odnosno njegov postupak da odugovlači sa isplatom ošteti vjerovnika. I to su razlozi zbog kojega Vlada ne prihvaća ovaj amandman.
Poštovani zastupnik Nikola Vuljanić, predlagatelj.
Hvala gospodine predsjedniče. Činjenice da se osiguravajuća društva u velikim količinama i vrlo često služe upravo ovim člancima zakona da bi otegle, da bi otegli isplatu šteta do kojih je došlo pa da bi se nakon eventualno i uračunate amortizacije recimo, na vozilo, ako je došlo do štete u saobraćajnom udesu isplatila manja odšteta. Molim da se glasuje za amandman.
Molim, tko je za ovaj amandman. Uključite se. Možete glasovati. Rezultat. Za amandman 29, suzdržanih 4, protiv 70. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2.
Vlada ne prihvaća. Naime, navedenim amandmanom predlaže se brisanje odredaba ovoga Zakona kojima je uređen ugovor o do smrtnom uzdržavanju. Sa obrazloženjem da se isti učinci koji se postižu tim ugovorom mogu postići i nekim drugim ugovorima ovoga istoga zakona, primjerice ugovorom o darovanju. Međutim, uz uvažavanje svih razloga predlagatelja moramo istaknuti da priroda Ugovora o darovanju i do smrtnom uzdržavanju je potpuno drugčija. Naime, u darovanju je besplatni pravni posao, dakle besplatni ugovor, dok ugovor od do smrtnom uzdržavnju podrazumijeva određenu obvezu između primatelja i davatelja uzdržavanja prema tome potpuno je drugčija svrha. Dakle, ako bi netko davao uzdržavanje to bi se smatramo ako bi se pristalo da bi priroda bila samo da može biti bez ikakve naknade s jedne strane a s druge strane i posljedice kod nasljeđivanja po nasljednom pravu su drugčije kada je riječ o ova dva ugovora. Naime, raspolaganja poduzete na temelju ugovora o darovanju, nužni nasljednici mogu pobijati dok raspolaganje učinjeno na temelju Ugovora o do smrtnom uzdržavnju ne mogu pobijati. Prema tome iz tih razloga mi smatramo da svakako treba ostaviti kako ugovor o dosmrtnom tako ugovor o dosmrtnom uzdržavanju u ovome zakonu … [[Govornik se ne razumije.]] zakona o nasljeđivanju i … [[Govornik se ne razumije.]] ovaj Zakon kako bi se upravo osobama koje smatraju i kojima je potrebna neka skrb i briga da … [[Govornik se ne razumije.]] mogućnost da to kroz ove ugovore riješi dakako imajući na umu da njima treba pružiti neke mehanizme da se zaštite. A postoje različite mogućnost da se ugrade zaštitni mehanizmi i da se oni osiguraju i s time se spriječi zloupotreba.
Predlagatelj poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Ma gledajte ugovor o do smrtnom uzdržavanju naišao je na veliki, dobio je veliku popularnost među onima koji imaju namjeru od starijih osoba izvući što se više može. Znamo svi za par stotina takvih slučajeva u Hrvatskoj. Sve ono što se postiže ugovorom o do smrtnom uzdržavanju može se postići ugovorom o darivanju sa … [[Govornik se ne razumije.]] koji je jasan, lijepo precizno određen, za razliku od ovog ugovora koji je u zakonu ostavljen u nekakvim maglovitim sferama, kroz te maglovite sfere, događa se ono što se događalo i do sada da se starcima uzmu stanovi i istjera ih se iz tih stanova i kuća van. Molim da se glasuje o amandmanu.
Hvala. Glasujemo o ovome amandmanu kojeg Vlada ne prihvaća. Molim uključite se. Možete glasovati. Rezultat. 30 za amandman, 6 suzdržanih, 70 protiv. Nije dobio potrebnu većinu. Hvala državna tajnice. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o obveznim odnosima. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 90 glasova za, 7 suzdržanih i 8 protiv donesen Zakon o obveznim odnosima u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.