Poštovane kolegice i kolege, poštovani gospodine predsjedniče, poštovana zamjenice ministra. Pred nama se nalazi Konačni prijedlog zakona o Kaznenom postupku. Podsjetimo ova izmjena je potrebna zbog usklađenja sa novim Kaznenim zakonom koji stupa na snagu dana 1. siječnja 2013. godine, ali i zbog djelomične provedbe odluke Ustavnog suda od dana 19. srpnja 2012. godine kojim je Ustavni sud u postojećem Zakonu o kaznenom postupku pronašao čitav niz protu ustavnih odredbi zbog čega je u čak 43. članaka ukinio pojedine odredbe. Ovakva odluka Ustavnog suda kao i činjenica da je ovaj Zakon do sada već dva puta mijenjan ukazuje da važeći Zakon o kaznenom postupku iz 2008. godine nije u potpunosti udovoljavao načelu zaštite položaja okrivljenika i zaštite njegovog prava, odnosno ovakva odluka Ustavnog suda jasan je pokazatelj da zakonodavac prilikom usvajanja pojedinih rješenja nije vodio računa o ustavnosti zakona i poštivanju Ustavom zajamčenih prava građana, pa su na više mjesta grubo kršena prava na obranu, zabrana uporabe nezakonitih dokaza itd. Odluka Ustavnog suda dovela je predlagatelja i Hrvatski sabor u neugodan položaj da u Zakon o kaznenom postupku intervenira što je prije moguće, te je pred nama Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o kaznenom postupku kojim se osim saniranja dijela neustavnih odredbi postojećeg zakona i to njih 17 od 43 koji je Ustavni sud pronašao zakon usklađuje s reformom Kaznenog zakona koja stupa na snagu 1. siječnja 2013. godine. Dok se na temelju primjene zakona u praksi pojedine njegove odredbe dorađuju. Iako nismo sretni što će se zakon morati još jednom mijenjati jer je potrebno otkloniti i daljnjih 26 odredbi koje je Ustavni sud utvrdio protuustavnima svjesni smo da sa takvim stvarima nije dobro srljati, nije dobro žuriti jer onda ulazimo u opasnost da opet imamo situaciju gdje griješimo, gdje Ustavni sud mora intervenirati u zakon. Ukratko. Ovim se Zakonom otklanja dio povreda Ustava na koje je ukazao Ustavni sud. Primjerice u pogledu pribavljanja dokaza povredom ljudskog dostojanstva, u pogledu prava na tajnost razgovora i drugo. Nadalje, zakon je jezično i normativno usklađen sa odredbama Kaznenog zakona. Kao što vidimo iz Konačnog prijedloga zakona tu su također otklonjeni mali nedostatci koji su uočeni između prvog i drugog čitanja, te konačno u zakon se ugrađuju i neke odredbe zakona koje je praksa ukazala neprovedivim kao što je slučaj sa kućnim pritvorom ili u interesu neke korekcije kao što je slučaj sa skraćenim postupkom. Ono što smatramo u SDP-u posebno važnim to su i odredbe koje se tiču zaštite osoba sa duševnim smetnjama što posebno pozdravljamo. Ukratko. Prije svega žao nam je što protekla Vlada nije paralelno provela postupak donošenje Kaznenog zakona i Zakona o kaznenom postupku. Smatramo da bi se takvim postupanjem sva stručna i zainteresirana javnosti puno bolje mogla pripremiti za primjenu tih zakona. Naime, mi smo sada u situaciji da ovaj zakon donosimo u prosincu, a morat će se početi primjenjivati zajedno sa Kaznenim zakonom od 1. siječnja sljedeće godine. Međutim, ono što je posebno, posebno problematično iz odluke Ustavnog suda čiji se učinci djelomično otklanjaju ovim prijedlogom zakona. Jasno je da kada smo ulazili u reformu kaznenog procesnog zakonodavstva prije nekoliko godina u toj reformi nismo u potpunosti pazili da su odredbe koje se u zakon ugrađuju ustavne. Državni odvjetnik kada je obrazlagao svoje izvješće rekao je da mu je novi Zakon o kaznenom postupku dao u ruke instrument koji će omogućiti popriličnu efikasnost, odnosno da je upravo taj Zakon o kaznenom postupku ono što mu je donijelo mogućnost da progoni zločince kako u području korupcije tako i drugdje. Međutim, moramo biti svjesni da ne možemo takvim zakonom u potpunosti potirati ljudska prava. Ljudska prava, prava na obranu moraju biti temelj na kojem počiva svaki zakon, a pogotovo onaj koji se bavi kaznenim postupkom. Stoga mi u SDP-u ovaj zakon podržavamo, ali isto tako molimo predlagatelja da što je moguće prije pripremi prijedlog kojim će se otkloniti i preostalih 26 protuustavnosti koje nisu bile obuhvaćene ovim zakonom. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Sada je na redu Klub zastupnika Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Branko Vukšić. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana zamjenice ministra, poštovane kolegice i kolege. U pravosuđu uvijek postoji neka opasnost, ako to nisu suci onda je to sasvim sigurno zakon. Mnogi zakoni daju legitimitet nepravdi i površnosti te ozakonjuju pravo jačega. Ovim bi se Zakonom o kaznenom postupku trebala uspostaviti veća ravnopravnost stranaka u postupku. Osim toga ovim je zakonom, rečeno je više puta i s ove govornice i na okruglim stolovima pravnih stručnjaka, Državno odvjetništvo 2008. dobilo dobre alate. Oni su popravljani u 2009. i u 2011. godini. Ovaj je treći popravak iniciran uglavnom odlukama Ustavnog suda da djelomično ili u cijelosti ukine 43 odredbe Zakona o kaznenom postupku jer su one bile, a neke su zapravo većina njih ostale neustavne. Jedna od najvećih zamjerki Ustavnog suda bila je da novi Zakon o kaznenom postupku ne štiti dostojanstvo građana. Čime se ne štiti? Korištenjem nezakonitih dokaza ili nezakonito prikupljenih dokaza. Državnom odvjetništvu u startu je bila onemogućena prednost, omogućena pardon. Državnom odvjetništvu u startu je omogućena prednost. Pravo i pravednost nalažu ravnopravnost stranaka u postupku, a ne kako je to u starom ZKP-u dovođenje optuženika u podređeni položaj u odnosu na državnog odvjetnika. Je li time što se okrivljeniku dopušta uvid u spis od početka postupka Državno odvjetništvo izgubilo oštricu? Nije, jer se ona ne smije ogledati u prednosti već u dokazima prikupljenim na način da se ne narušava odnos odvjetnika i njegova branjenika, odnosno okrivljenika. Dokaz Državnog odvjetništva mogla bi biti snimka razgovora okrivljenika i odvjetnika. Ovom se odredbom zakona uskraćuje Ustavom zajamčena prava građana koja se često u srazu s državnim represivnim aparatom, znači građani, osjećaju kao David prema Golijatu. Ovim se izmjenama Zakona o kaznenom postupku učvršćuju prava građana i jača zakonodavna vlast, ali se isto tako u ranijoj fazi optužnice omogućuje predsjedniku Sudskog vijeća ispitivanje opravdanosti kaznenog progona kako Golijat ne bi bezrazložno davio Davida. Policija neće moći trenirati strogoću, neće moći privoditi okrivljenika bez uhidbenog naloga. Ovim se izmjenama Zakona o kaznenom postupku kao što rekoh učvršćuju prava građana i jača zakonodavna vlast. Ali se isto tako u ranijoj fazi optužnice omogućuje predsjedniku Sudskog vijeća ispitivanje. Policija neće moći trenirati strogoću kao što rekoh već će opravedniti taj postupak. Zakonom se propisuje da državni odvjetnik mora sudu dostaviti popis svih dokaza s kojima raspolaže. Oni više ne smiju biti tajna ili iznenađenje kao što više ne smije bez jakog obrazloženja tijekom postupka odbiti dokaz obrane. Ono u čemu Hrvatski laburisti – Stranka rada neprestano s debelim razlogom inzistiraju, a to je oduzimanje protupravno stečene imovine, imovine stečene dilanjem droge, imovine stečene provođenjem teškim podvođenjem, teškim krađama, pljačkanjem tvrtki propisano je ovim zakonom. Dakle, kada smo govorili o oporezivanju nismo se zalagali da poreznici blokiraju ili oduzimaju imovinu već da se na njihov mig to učini u kaznenom postupku. Naravno mig nemojte shvatiti bukvalno. Nitko ne može zadržati imovinu stečenu kriminalnim radnjama, a u tu imovinu naravno ne spadaju samo nekretnine već ma što god to rekao gospodin Smiljko Sokol novac, umjetničke slike, zlato, dragulji, jahte i druge bajoslovno skupe jurilice. Nezakonito stečena imovina po ovom se Zakonu o kaznenom postupku oduzima bez obzira je li ili nije mjeru oduzimanja tužitelj predložio. Protupravna imovina se mora oduzeti po službenoj dužnosti što se propisuje člankom 557. No ova izmjena Zakona o kaznenom postupku nalaže i promjenu u zakonu o oduzimanju imovinske koristi ostvarene kaznenim djelom i prekršajem. Dakle, nadam se da lopovi koji su osuđeni zbog krađe, prijevare ili protupravnog prisvajanja tvrtkine imovine neće nakon 2, 3 ili 5 godina kazne zatvora uživati u blagodatima svoga nedjela. A to se događalo čuli smo ovdje od državnog odvjetnika Mladena Bajića u vrijeme kada je podnosio izvješće u Saboru svih prijašnjih godina. Samo je u 17 slučajeva oduzeta oteta imovina. Pitanje je, zašto samo 17 slučajeva, a više od 200 osuđenika i danas ili sutra kada budu pušteni iz zatvora uživati će u tuđem novcu i tuđoj muci? Često i u muci radnika koji mjesecima rade, a ne primaju plaću. Ti lopovi često uživaju u muci i znoju radnika koji su zbog namjernoga upropaštavanja tvrtki otjerani na ulicu ili na burzu rada. Obzirom na alarmantno stanje u hrvatskim zatvorima koji su prenapučeni, a postanemo li uistinu uređena pravna država biti će još prenapučeniji. Dobro došao je i ovim zakonom predviđen institut istražnog zatvora u domu ili kako to znamo popularnije zvati kućnoga pritvora. Primjena ove mjere odnosi se na ograničenu skupinu okrivljenika, na trudnice, na osobe s tjelesnim nedostacima odnosno osobe otežanog kretanja te osobe sa 70 i više godina. Za njih je kaže zakonopredlagatelj kućni pritvor opravdan. Zbog čega se primjena kućnog pritvora ograničava samo na te tri spomenute skupine okrivljenika? Zbog toga što je za sada onemogućen efikasan nadzor mada bi i on uz mnoga u svijetu poznata tehnička pomagala bio zapravo najjeftiniji. Mnoge zemlje u Europi ali i u ostatku svijeta institut kućnog pritvora ili kućnog zatvora primjenjuju već godinama naročito kada je riječ o okrivljenicima ili kažnjenicima s lakšim kaznenim djelima ili nedjelima. Zakon o kaznenom postupku propisuje i to kada okrivljenik neće biti doveden iz pritvora u sudnicu. Sud može uz suglasnost okrivljenika ročište upriličiti i uz pomoć audio video veze i time se može naravno uštedjeti koja kuna. Okrivljenicima s duševnim smetnjama novi Zakon o kaznenom postupku posvećuje odnosno propisuje posebnu pozornost. Propisuje se obavezan obrana za okrivljenika s duševnim smetnjama i to uvijek kada postoji opravdana sumnja da je kazneno ili protupravno djelo počinio u stanju neubrojivosti. Ove izmjene i dopune Zakona o kaznenom postupku tretiraju samo 17 od 43 članaka koje je Ustavni sud proglasio neustavnim jer kaže zakonodavac tim se izmjenama nije dublje zadiralo u strukturu zakonskog teksta. Preostalih 26 članaka zakona s odlukom Ustavnog suda uskladit će se do 15.prosicna 2013.godine jer je potrebno temeljitije usklađivanje kaznenog procesnog postupka i poretka. Nadam se da će se usklađivanje dogoditi prije krajnjega roka te da će Ministarstvo pravosuđa u 2013.ispuniti sve preduvjete za reformu pravosuđa koja je nužna želi li ova vlast Hrvatsku učiniti pravnom državnom, državom poželjnom za život. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na vaše izlaganje prijavljena je replika poštovanog zastupnika Nikole Vuljanića. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega govorili ste o situacijama kada se kaznenim zakonom odnosno Zakonom o kaznenom postupku oduzima bespravno stečena imovina. To jeste nešto o čemu smo mi dosta vremena razgovarali i u javnosti izlazi sa stavovima, međutim to je manji dio nezakonite imovine koja se u ovoj zemlji pojavljuje. Naime, prema odredbama Kaznenog zakona odnosno Zakona o kaznenom postupku da bi uzeli nezakonito stečenu imovinu morate najprije utvrditi sudskom presudom da je došlo do kaznenog djela i u toj presudi navesti koja se imovina oduzima jer je stečena tim kaznenim djelom. Ono o čemu smo mi razgovarali kada smo govorili o poreznim zakonima jeste imovina za koju nema porijekla. I za koju osoba koja ju ima a ne može dokazati Porezna uprava ustanovi da postoji nesklad između imovine i plaćenog poreza dakle ta osoba mora onda dokazivati od kud je došla do te imovine. Teret dokazivanja je na njoj a ne na zakonu. Po ovom zakonu i za osobe koje se tiče ovaj zakon teret dokazivanja je naravno na sudu odnosno na Državno odvjetništvu. Porezni zakon bi trebao funkcionirati drugačije, ustanoviti nesklad i teret dokazivanja prebaciti na onoga koji ima čudno stečenu imovinu. Tako da to nisu iste stvari.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Vukišić. Izvolite.
Da. Uvaženi kolega Vuljaniću slažem se s vama. Teret dokazivanja koji je sada na sudu trebao bi biti na onome tko je protupravno stekao imovinu. Znači potpuno je pogrešno da sud mora utvrđivati odakle je imovina onom čovjeku koji ne može dokazati recimo postoje ljudi koji nisu nemaju niti jedan dan radnog staža koji nigdje ne rade, koji ništa nisu naslijedili, nisu dobili na lotu, nije poslala teta iz Amerike, a imaju znamo dobro itekako veliku imovinu, imaju vile, voze skupocjene aute, voze na svojim jahtama posvuduše i država žmiri na to. država je ta koja mora dokazivati da je on bespravno stekao tu imovinu. Imovina koja nema porijekla, ta imovina bi trebala se istoga trenutka blokirati i ne dokaže li čovjek koji je tu imovinu stekao na sumnjiv način ta bi se imovina trebala oduzeti.
Hvala lijepa. Idemo dalje u raspravu po klubovima zastupnika. Sada je na redu Klub zastupnika HDZ-a i poštovana zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo zamjenice ministra sa suradnicom, kolegice i kolege. Pred nama je izmjena i dopuna Zakona o kaznenom postupku. Radi se o jednom od najznačajnijih zakona u svakom pravnom sustavu svake zemlje i stoga mi je drago da je predstavnik predlagatelja došao u sabornicu i da sada imamo zapravo s kime komunicirat u odnosu na naše stavove u odnosu na ovaj zakon. Šteta da je nismo uvodno obrazloženje čuli. Možete nam reći da smo dovoljno pismeni da to pročitamo iz pisanih materijala, ali uobičajeno je i ne sjećam se da se događalo poglavito u ovako važnim zakonima da smo počimali raspravu bez uvodnog obrazloženja predlagatelja. To govori i o poštivanju ovog Visokog doma, a i o tome gospodine predsjedniče da smo mogli možda pričekat predlagatelja da uđe u sabornicu tih nekoliko minuta. No o koliko se važnom zakonu radi, o Zakonu o kaznenom postupku koji je donijet 2008. godine govori i to da je Hrvatska nakon 130 godina primjene određenih pravnih pravila i određenog načina i koncepta kaznenoga postupka 2008. godine usvojila jedan sasvim drugi koncept i drugi princip. Dakle, nakon postojanja mješovitog tipa kaznenog postupka 2008. uvodimo princip po kojem je strogo odvojena istraga od kaznenog postupka i istraga je pozicionirana u prethodni postupak i prenijeta na državnog odvjetnika u cijelosti koji objedinjuje progon i istragu, naravno uz sudski nadzor u onim pitanjima u kojima se dira u temeljna ljudska prava. Koliko je to složeno valja podsjetiti da je još davne 2002. godine oformljena radna skupina kojoj je zadaća i cilj bila da donese načela i smjernice za izmjene Zakona o kaznenom postupku i ta načela su donijeta 2007. godine i temeljem njih, dakle to je bio temelj i baza na kojoj je pripremljen sasvim novi Zakon o kaznenom postupku. Tim je načelima utvrđeno ono što se smatra najvažnijim u kaznenom postupku, a to je utvrditi ravnotežu. S jedne strane da se štiti ljudsko pravo svakog građanina pa i onoga koji je optužen ili okrivljen, ali da se s druge strane osigura pouzdano utvrđivanje istine u brzom, jednostavnom, ekonomičnom postupku koji će zaštititi društvo od kaznenih djela, počinjenja kaznenih djela, počinitelja kaznenih djela i da se tim zakonom mora osigurati jednakost oružja u postupku jer su oba ta principa, dakle i zaštita ljudskih prava svakog građanina, a i zaštita društva od kriminalnog ponašanja jednako važne. Dakle u tom smislu se krenulo u korjenitu reformu, donijet je zakon, taj zakon je opsežan i ima 574 članka. Danas je pred nama treća izmjena i ne treba čudit, tih izmjena će kako je najavljeno biti još i zbog odluke Ustavnoga suda, ali i zbog toga što će u tijeku primjena, a da podsjetimo ovaj zakon je u djelomičnoj primjeni od 1. srpnja 2009. i u cjelovitoj primjeni od 1. rujna 2011. godine i svakako će se tijekom primjene ovog zakona koji donosi niz novina pokazati što je ono što bi se trebalo izmjenama zakona još i doraditi. Bilo je puno govora o odluci Ustavnog suda, bilo je puno pitanja hoće li ona utjecat na postupke koji su u tijeku ili na već pravomoćno donesene presude u kojim postupcima je primjenjivan ovaj zakon, dakle i Ustavni sud je svojoj odlukom i o tome rekao. Utvrđene nesukladnosti sa Ustavom nisu takvoga karaktera da su odmah ukinute te odredbe već je ostavljeno zakonodavcu vrijeme do prosinca 2013. u kojem ima uskladiti odredbe ovoga zakona sa odlukom Ustavnoga suda. I moram reći da ne moramo govorit da je ovaj zakon tako bazno i temeljito neustavan, naime od 574 članka propitivala se ustavnost čini mi se u odnosu na 150 članaka, a prihvaćen je prijedlog za ispitivanje 40-tak članaka. Dakle ove izmjene koje su danas pred nama osim što usklađuju Zakon o kaznenom postupku sa donijetim Kaznenim zakonom krajem 2011. godine, dakle usklađuje se katalog kaznenih djela. One akceptiraju i neke, odluku Ustavnog suda u odnosu na neke članke sada važećeg Zakona o kaznenom postupku. Naravno da stoji određeni prigovor i kolega Grbin je to prigovorio prethodnoj Vladi. Međutim, bit će na vrijeme ova izmjena. Ali možda je bila godina dana dovoljno vremena, dakle Kazneni zakon je stupio na snagu krajem 2011. godine. Kroz ovu godinu možda smo i mogli imat prije u saborskoj raspravi i izmjene i dopune ovog Zakona kojim se usklađuje sa tim Kaznenim zakonom. Ono što je dobro, dakle osim ovih tehničkih promjena dobro je da se ovim izmjenama i dopunama Zakona određuje i stvarna nadležnost, da se određuje u kojim slučajevima će postupat sudac pojedinac Općinskog suda da se ne angažira uvijek nepotrebno za neka manja kaznena djela koja nisu osobito društveno opasna zbog zapriječene gornje granice kazne, da se angažira sudsko vijeće. Dakle, sada je tu točno određeno kada će postupat sudac pojedinac i u odnosu na koja posebno navedena, dakle poseban katalog kaznenih djela kada se radi o kompliciranijim vrstama pogotovo u sferi gospodarskog kriminaliteta ili određenim fondovskim prijevarama ili u odnosu kaznenih djela u odnosu prema djeci itd., kada će to morat i obzirom na zapriječenu kaznu rješavat Sudsko vijeće. Dobro je da je proširen opseg prethodnog ispitivanja optužnice od strane suca istrage, jer se time postiže ekonomičnost. I svakako je dobro da je u zakon uvedena odredba po kojoj se oduzimanje imovinske koristi više ne ovisi o prijedlogu Državnog odvjetništva već o tome odlučuje sud ex sofo, dakle uvijek zauzima stav i mora donijeti odluku o oduzimanju imovinske koristi čime se u cijelosti provodi princip da nitko ne može zadržat nezakonito stečenu imovinu kaznenim djelom. Ono što ponavljamo i govorit ćemo i ponavljat ćemo dok to ne uđe u tekst nekog zakona, a to je da osim imovinske koristi ima i drugih korist koje se mogu pribavit kaznenim djelom, a o kojima se nigdje ne odgovara. I u praksi dnevno možemo vidjeti završene postupke sa pravomoćnim presudama, sa odsluženim kaznama, a da je korist koja nije imovinska, koja može bit kojekakva ravnopravna, statusna, svjedodžbe falsificirane itd. ostaje jer se ne zna tko, kada i u kojem postupku treba pokrenut poništavanje tih prava koja su stečena kaznenim djelom i o tome svakako treba vodit računa i ukazujem to sustavno evo i Ministarstvu pravosuđa da o tome razmisli. Zašto je dobra? Rečeno je ovdje već da iz izvješća Državnog odvjetništva vidimo, a pogotovo u odnosu na odgovornost pravnih osoba, da je nesrazmjerno velik broj pravomoćnih presuda i oduzimanja imovinske koristi. Dakle, u odnosu na prijedlog zakona i ovaj Konačni prijedlog zakona dobro je da se u okviru odredaba o sporazumijevanju, dakle izmjenama ovog zakona je određeno i to da se u prethodnom postupku, u skraćenom postupku da se dozvoljava sporazumijevanje. Ono što je dobro da se ovim Konačnim prijedlogom jasno odredilo da nema sporazumijevanja u odnosu na sigurnosne mjere. Dakle, sigurnosne mjere su uvijek vezane na neki način za opasnost počinitelja i ne može se sporazumijevat o sigurnosnim mjerama. Dobro je da je to jasno rečeno. Također evo ne bih rekla da je novina, dakle što se tiče onoga što mi kolokvijalno zovemo kućni pritvor, a zapravo se zove istražni zatvor u domu. Odredbe o tome postojale su i prije i po starom ZKP-u, međutim nisu se provodile. Nisu se provodile iz razloga što nije bilo, nisu bili donijeti podzakonski akti. Dakle, premda je zakon to predviđao tek je 2007. donijet podzakonski akt kojim bi se to moglo omogućiti. Međutim, obzirom na potrebu određenih tehničkih alata i potrebu sredstava i organizacije, nadzora, evo to nije saživjelo. Dobro je da je to u ovim izmjenama i detaljnije stipulirano, dakle da se određuje i ograničava na neki način ja bih rekla instruktivno slučajeve kada se može odredit kućni pritvor, kada se određuje. Ali zašto instruktivno? Zato što stoji i odredba da može i u drugim slučajevima kada sud to procijeni da je svrhovito i nužno. Dakle, ostankom u kućnom pritvoru svakako se ispunjava svrha, a to je osiguranje nazočnosti ili onemogućavanje bijega, a s druge strane to će državu možda i manje koštat u konačnici od toga da osoba bude u pritvoru, odnosno istražnom zatvoru u zatvoru. Ali će osigurati zaštitu nekih ljudskih prava primjerice kad se radi o teško oboljelim osobama, o osobama sa invaliditetom ili o, zakon spominje trudnice. Mi smo u raspravi u prvom čitanju ukazali na to da bi možda bilo dobro obuhvatiti ovdje i majke ili samohrane očeve i samohrane majke s djecom do šest mjeseci života ili do godine dana ovisno o mogućnostima da bi im se osiguralo da mogu biti, da bi se osigurala dakle njihova nazočnost i onemogućio bijeg, a da opet mogu biti sa svojim djetetom. Predlagatelj to nije prihvatio s obrazloženjem da to potpada pod onu, dakle opću odredbu da sud može i izvan slučajeva pobrojanih u zakonu to odredit kada ocijeni da je svrhovito ili nužno. Evo prihvaćamo to obrazloženje, kao što prihvaćamo i obrazloženje predlagatelja da ovaj krug osoba ne može biti širi iz razloga što zahtjeva određena financijska sredstva, odnosno angažman Ministarstva unutarnjih poslova kako je to ovim zakonom predviđeno i Zakonom o probaciji. Mi smo vidjeli neki dan i na Vladi jedno neslaganje unutar članova Vlade, dakle ministra unutarnjih poslova koji je odbio glasati za taj zakon iz razloga što smatra da mu proračunska sredstva na njegovoj poziciji nisu dovoljna da taj zakon i provede. Ja se nadam da predlagatelj ima izvore financiranja za provedbu zakona jer ne bi bilo dobro da i danas 2012. ponovno donosimo zakon, poglavito i ove odredbe o kućnom pritvoru koje u daljnjim godinama opet nećemo moći provesti jer neće biti dovoljno sredstava i onih kapaciteta administrativnih koji će i nadzirati provedbu ovoga zakona. Evo, iz ovih razloga klub HDZ-a podržat će ove izmjene i dopune smatrajući da je to jedan daljnji korak prema boljem i učinkovitijem kaznenom postupku i zaštiti temeljnih ljudskih prava. A naravno očekujemo i daljnje izmjene kojima bi se ovaj zakon u cijelosti uskladio sa Odlukom Ustavnog suda. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana zastupnice. I obrazloženje, početak rasprave o konačnom prijedlogu zakona je u skladu sa Poslovnikom Hrvatskog sabora, odredbom članka 108. treći stavak. Drugo, demokratski standard u Hrvatskom saboru već 10 i više godina je da se i setovi zakona i o setovima zakona odlučuje i odlučivalo a da nije bio prisutan predstavnik predlagatelja. Treće, obavijestio sam Sabor da će predstavnik Vlade biti u sabornici tijekom rasprave i to se dogodilo. Četvrto, zaista je u prijedlogu zakona obrazloženje samog zakona napisano i zbog toga mislim da je postupak potpuno demokratski i u skladu sa Poslovnikom. Hvala lijepa. Idemo dalje sa raspravom. Sada je na redu klub HDSSB-a i poštovani zastupnik Josip Salapić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora, zamjenice ministra, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo nije prošlo baš tako dugo vremena. Mi smo prije jedno dva do tri tjedna raspravljali o ovome tada prijedlogu zakona i predstavnik Vlade je bio tada, predstavnica zamjenica ministra pa i po obrazloženju se vidi da se puno toga osim onih sitnih naših primjedbi u raspravi nije promijenilo. Tako da mi možemo raspravljati o ovome Konačnom prijedlogu Zakona sada o kaznenom postupku koji je pred nama. Konačni prijedlog Zakona o kaznenom postupku kao što vidimo može se podijeliti na jedno tri skupine prijedloga i rješenja koja su za razliku od dosadašnjih bila evo i u prijašnjoj raspravi, ali i raspravi koja je pred nama danas. Dakle, prije svega usklađivanje Zakona o kaznenom postupku sa novim Kaznenim zakonom koji će stupiti na snagu 1.01.2013. godine i to sve zbog toga da bi se ovaj i Kazneni zakon i Zakon o kaznenom postupku učinio efikasnim prije svega zbog kvalitetnog, pravednog i na zakonu zasnovanog postupka Zakona o kaznenom postupku gdje se treba učiniti ravnoteža stranaka i kako se radi i o istražnim radnjama i okrivljeniku, a i Državnom odvjetništvu da ne bi došlo do povrede prava stranaka u postupku. Siguran sam da se i zakonodavac u prijašnjem rješenju, odnosno ovi članci koje je Ustavni sud ukinuo za koje se smatra da nisu u skladu sa Ustavom i sa Konvencijom o zaštiti ljudskih prava siguran sam da je namjera bila stručne skupine, a i zakonodavca, da ti instrumenti koji su u rukama Državnog odvjetništva i u rukama sudaca istrage, instrumenti koji će najbolje i najefikasnije riješiti problem, odnosno riješiti postupak na način da se dođe do rješenja i do kazne za one počinitelje koji su zaista počinili te kazne da svi oni koji su povrijedili zakone u RH u ovom smislu kaznena djela da budu kažnjeni na način kako je to primjereno zakonu. A u dobroj namjeri uvijek postoji i ono što se kažem kršenje ljudskih prava pa sigurno da ravnoteža stranaka i da ljudska prava u svakom postupku pa tako i u ovom kaznenom postupku trebaju biti na najvišoj razini. Tako da ove odluke Ustavnog suda, a i namjere zakonodavca u prijašnjem postupku ne treba shvatiti krivo nego treba shvatiti za ispravljanje onih grešaka da zaista ne bi bilo tko u postupku u kojem se sudi došao u neravnopravan položaj. Mi u klubu HDSSB-a tako smatramo ove odluke Ustavnoga suda i tako smatramo ove promjene. Promjene koje će prije svega učiniti postupak efikasnijim, a koje će dovesti ravnotežu stranke koje se nalaze u postupku. Kršenje ljudskih prava, temeljnih ljudskih prava zajamčenih Ustavom sigurno treba zaštiti i ove odluke Ustavnog suda, ovo djelomično usklađivanje zakona sa odlukama Ustavnog suda treba u što kraćem roku provesti do kraja. Dobro je da se dakle rješava to pitanje temeljnih ljudskih prava, pitanje davanja jamstva, pitanje davanja dokaza da državni odvjetnik treba u samom početku postupka dati sve dokaze kojima raspolaže da bi stranke u postupku bile ravnopravne i da bi sam taj postupak za obje strane kako za tužitelja tako i za okrivljenika bile na najvišoj zakonodavnoj razini. Isto tako ovaj konačni prijedlog zakona koji je pred nama unosi neke novine, manje novine, ali one su dobre prije svega zbog suvremenoga i načina života u kojem živimo, ali sve su u biti … [[Govornik se ne razumije.]] i sve kvalificiranijih kaznenih djela koja se ponekad ne mogu ni predvidjeti ni samim Kaznenim zakonom. Tako da je dobro da se županijski sudovi rasterećuju ovih postupaka recimo za zlouporabu u korištenju opojnih droga da se ta kaznena djela stavljaju u nadležnost općinskih sudova. Vidimo po obrazloženju zakona da je više od 50% predmeta bilo u nadležnosti dosada županijskih sudova. Županijski sudovi sada dobivaju nove kvalificirane oblike kaznenih djela u svoju nadležnost kao što je kazneno djelo zlouporabe u gospodarskom poslovanju, subvencijske prevare. To su posljedice koje su same po sebi proizašle jer i županijski sud a i Državno odvjetništvo je u ovakvim slučajevima radi se o složenim kaznenim djelima, treba biti spremnije i koncentriranije na ovakva teža oblike kaznenih djela, a da se ove lakši oblici kaznenih djela mogu prepustiti općinskim sudovima. Jel vidjeli smo i sam sam bio član Državnog sudbenog vijeća da neki sudovi su zaista minimalno opterećeni, neki prekoviše predmeta u sudovima dok se županijski sudovi zatrpavaju nepotrebnim kaznenim djelima što odugovlači vrijeme i što stvara veliki broj neriješenih predmeta na ovim sudovima. Ova rješenja koja se tiču usklađivanja nekih pojmova u katalogu kaznenih djela prema Kaznenom zakonu iz 1997.i 2011.nužne stvoriti dva kataloga kaznenih djela jer se za postupke koji su u tijeku primjenjivat će se onaj Kazneni zakon koji je za osudu počinitelja blaži iako uvijek vrijedi da će se primijeniti blaža kazna za počinitelja kada je počinjenja u vrijeme počinjenja kaznenog djela bez obzira kada se kazneni postupak odnosno sudski postupak završava. To je logično da se nalaze dva kataloga kaznenih djela. Ove terminološke uskladbe da se drugačije definira pojam djeteta, da se drugačije definira pojam zločinačke organizacije odnosno zločinačkog udruženja. Do sada su one promjene koje su nastale vremenom od '97.do 2011.odnosno 2012.godine i to su one sitne tehničke promjene ali koje su nužne za efikasnost kaznenog postupka. Što se tiče zadržavanja instituta istražnog zatvora u domu tu treba možda razmisliti o tome jeli ovo što je predviđeno Kaznenim zakonom za osobe na koje se on odnosi dovoljno ili je to možda to potrebno proširiti da bi se i veći broj okrivljenih osoba mogao naći pod mjerom ovog instituta. Ono je dobro definirano zakonom ali možda je sužena ta skupina na koju se odnosi pa ne bi bilo loše razmisliti i o proširenju osoba koje bi došle pod odredbu ove odredbe zakona. Isto tako dobro je da se uvodi obvezna istraga za osobe sa duševnim smetnjama u svim fazama postupka. To su specifični slučajevi, slučajevi koje treba zaista paziti na kršenje ljudskih prava i dobro je da je ovako rješenje u ovom konačnom prijedlogu Zakona o kaznenom postupku. Izvršavanje istraženog zatvora u domu vidjet će se koliko je ta mjera s obzirom da je i do sada bila prisutna u određenom obliku. Sada je nadležnost policije da nazire ispravnost dakle izdržavanja tih mjera. Vidjet ćemo koliko je to efikasno. Tu zaista treba razmisliti da li je kao što sam rekao to rješenje potrebno malo i proširiti. Isto tako sporazumijevanje stranaka u postupku, potpisivanje izjave stranke u postupku da je suglasna sa oduzimanjem imovine koja je stečena kaznenim djelo. To smatramo logičnim. Smatramo logičnim da sud odlučuje o tome a ne da se na prijedlog tužitelja mora donijeti takva odluka. Onda ispada da ako tužitelj nije dao prijedlog odluke da se oduzme imovinska korist stečena kaznenim djelom da takva imovinska korist ne bi ni bila oduzeta. To su sve ona rješenja koja su dakle tehničke naravi koja su došla tijekom naših rasprava ovdje u Hrvatskome saboru. Sigurni smo da će s obzirom da se radi o specifičnom postupku, radi se o čitavom nizu instrumenta koji je povezano i sa Kaznenim zakonom i sa postupkom i sa postupanjem državnog odvjetnika i sa postupanjem stranaka u postupku. A s obzirom da se radi o velikom broju i jednom velikom zakonu od 574 članka siguran sam da će i na godinu možda ne odmah primjenom novog Kaznenog zakona od 1.siječnja 2013. ali tijekom 2013.godine sigurno što zbog obveze uskladbe s odlukom Ustavnog suda, a siguran sam i samim primjenom zakona u praksi da će doći do još nekih boljih rješenja da bi ovaj kazneni postupak zaista bio efikasan, da bi se sve stranke u postupku našle ravnopravnima, a cilj je zakonodavca i nas samih da donosimo zakone koji će biti funkcionalni i zakoni koji će prije svega štiti interese RH a i svih građana u postupku. jer ne može se nikoga proglasiti krivim dok mu se to pravomoćnom sudskom presudom ne dokaže. Klub HDSSB-a ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku podržava i glasat ćemo za ovaj zakon. Hvala.
Hvala i vama. Sada prelazimo na raspravu u trajanju od 10 minuta pojedinačnu zastupničku. Prvi je poštovani zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Neću ni iskoristiti svojih 10 minuta jer nisam pravnik pa onda o ovoj materiji koja zaista iziskuje dobro poznavanje prava poglavito kaznenog prava ne mogu ulaziti u meritum ovoga što je donešeno. Ali s obzirom na neke odredbe u ovom konačnom prijedlogu zakona mogu komentirati kao i moj kolega novinar Vukšić. Naime, ovdje uočavam gotovo u nekim člancima u kojima se spominje u prijašnjem zakonu maloljetnici da se sada dakle terminološki to ispravlja i piše dijete. Dakle umjesto maloljetnih dijete dakle do navršenih 18 godina. Slično je kod nas u zdravstvu u medicini gdje su dječji odjeli oni odjeli koji se bave djecom do 18.godine. gotovo bih rekao nekakvo usklađivanje medicine i prava. No ono što je netko ovdje već spomenuo, a mislim gospođa Lovrin, a to su sankcije koje su propisane onima koji su počinili kaznena djela u smislu krivotvorenja isprava pa je zbog toga nastala nekakva šteta ne samo imovinska negoli i nekakva druga. Mi imamo primjere u RH gdje su uhićene i presuđene osobe koje su izdavale lažne svjedodžbe. Govorim tu i o nekim liječničkim svjedodžbama kojima su ostvarena prava od invalidnosti vozačkih dozvola, lovačkih dozvola itd. pa do nekih drugih. Iako su te osobe danas na izdržavanju kazne pitam se je li nastala ikakva posljedica prema onima koji su ostvarili takve svjedodžbe a ima ih puno, to je gotovo rekao bih bila jedna masovna pojava, je li došlo do pravnih posljedica ili kaznenopravnih prema onima koji su sa tim osobama koje sada služe zatvorsku kaznu zbog krivotvorenja ili lažnog pisanja takvih svjedodžbi ostvarili materijalnu korist. Sjećam se kako je rekao kolega Vukšić u istražnom postupku i kako je dolazilo do istražnih postupaka i sada pokojnog doktora Šimića iz Rijeke, kasnije iz Sarajeva koji je služio kaznu u BiH, kojemu su odmah po dojavi indicija za primanje mita stavljene lisice i došle televizijske ekipe koje su očito kako kod nas cure informacije, bile ranije obaviještene, kao i oni profesori sa Ekonomskog i Pravnog fakulteta u jutarnjim ranim satima iz zasjede uhićeni i postavljene su im lisice. Je li baš kolegi Šimiću, vrsnom kardiologu, bila potrebna takva mjera kod privođenja da se odmah stave lisice, a zna se kome se stavljaju lisice, onima za koje se sumnja da bi mogli pobjeći, da bi mogli primijeniti silu protiv policije itd. Zaista su to bile ružne slike i bilo mi je žao iskreno kao kolege Šimića što je tako prošao. Ne opravdavam, da me netko ne bi krivo shvatio, ne opravdam njegova djela ili nedjela ali ono je zaista bilo ovako jedno drastično, drastična slika na svim elektronskim medijima u Republici Hrvatskoj. Gledamo ovih dana demonstracije u Republici Sloveniji, prije svega ili poglavito u Mariboru, Mariboriju, a onda i Ljubljani i drugim gradovima Republike Slovenije. Na jednom ne plakatu, gledali smo i one dakle pisane plakate, izjave koje su nosili demonstranti, piše: kriminal i korupcija motor kapitalizma. Upravo tako. Kamera je preletjela vrlo brzo preko tog pisanog ne dokumenta. Ali ovdje kada se govori o Kaznenom zakonu onda je jasno da je Republika Hrvatska da kažem slično bi se moglo ili analogijom sa Slovenijom uspoređivati pa onda tog kriminala i korupcije kao kaznenih djela ima jako puno. Zbog toga je dobro da se ovdje u članku 3. na stranici 2 govori o zlouporabi povjerenja u gospodarskom poslovanju kao kaznenom djelu ili o subvencijskoj prijevari, zlouporaba položaja i ovlasti. A jasno da se nadam da će zbog ovih kaznenih djela ubuduće rezultat oduzimanja imovine zbog ovakvih kaznenih djela neće biti porazan kao što govori statistika koju je izrekao državni odvjetnik Bajić ovdje, da je u samo 17 slučajeva oduzeta imovina koja je protupravno stečena, a u 200 slučajeva koje su već presude izvršne nije oduzeta imovina. To je zaista porazan podatak za naše pravosuđe. Jasno da će klub HDSSB-a prihvatiti ovaj prijedlog Kaznenog zakona i u nadi i u vjeri da će se i ove stvari o kojima sam govorio u budućnosti promijeniti. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Imamo prijavljene dvije replike. Prva je replika poštovane zastupnice Jadranke Kosor. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa kolega Grubišić s pravom ističe nešto što se možda do sada u ovoj raspravi nije posebno isticalo, a to je promjena terminologije, a mislim da je to bitno vezano za maloljetnike, dakle osobe do 18 godina i mijenja se u dijete. Ja samo želim podsjetiti još jedanput da je to apsolutno u skladu sa Konvencijom o pravima djeteta čiji je potpisnik Republika Hrvatska. Dakle u toj konvenciji se jasno naznačava da je svaka osoba do 18. godine dijete i apeliram da u svim našim zakonima tu terminologiju u skladu sa konvencijom i zamijenimo. I ovo je početak, mislim da je to jako važno i da je to jako dobro i to samo nije neka tehnička izmjena nego je ona strukturna izmjena. Hvala lijepa.
Hvala i vama. I odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala gospođo Kosor na potpori mojoj raspravi. Jasno da smo mogli možda i ranije terminološki to urediti u prijašnjim prijedlozima ovoga zakona tako da ona terminologija koja je korištena do sada stariji maloljetnik, mlađi maloljetnik, 14 godina, 16 godina, više zaista pomalo možda je bila i zbrka, jasno ne govorim to kod stručnjaka pravnika ali kod građanstva je zaista to bila zbrka. Sada je to uređeno ovako i to je dobro što je uređeno pa vam još jedanput hvala na potpori.
Sljedeća replika i poštovana zastupnica Ana Lovrin. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepa. Pa evo dvije stvari i kad smo već kod terminologije naravno da je dobro i poželjno uvijek usklađivati terminologiju poglavito sa međunarodnim konvencijama koje smo i mi potpisali. Zašto nije ranije, dakle možda je ranije moglo bit u nekom dijelu ali trebalo je uskladit uz tu terminologiju je trebalo i druge odredbe primjerice Kaznenog zakona urediti obzirom na odredbe o neodgovornosti djeteta kako je to bilo nekad stipulirano za kazneno djelo, kada je dijete bilo definirano osoba do 14 godine. Dakle, sad su se stekli ja bih rekla uvjeti da se i Kazneni zakon, a i Zakon o kaznenom postupku uskladi s tom terminologijom. Ali ono zašto sam vam htjela replicirati, dakle da potvrdim, odnosno da iskažem još jednu zabrinutost zato što zapravo nemamo uređeno kako se oduzima korist stečena kaznenim djelom kada ona nije isključivo imovinska korist. Naime, spomenuli ste akciju na Ekonomskom fakultetu. To je bila čuvena i famozna akcija "Indeks". Pravomoćno su osuđene osobe, oduzeta je stečena imovinska korist vjerojatno koju su pribavili oni koji su dobivali nešto. Međutim, na upite barem je tada tako bilo da li su poništeni u indeksima ispiti ti koji su položeni zapravo podmićivanjem, dakle na temelju kaznenog djela upisanih u Indeks rečeno je da sveučilište odnosno fakulteti nemaju u svojim pravilnicima pravni temelj za poništenje toga što znači da se dogodilo da je nešto stečenim kaznenim djelom ostalo. Ja sam imala slučaj da je u ministarstvu bila osoba za koju se slučajno doznalo da je osuđena za falsificiranje svjedodžbe, a ta osoba je priložila radnu knjižicu u kojoj je bila uredno upisana sprema, da ima spremu na temelju te svjedodžbe broj taj i taj koja je falsificirana. Dakle, mi moramo naći slijed da li je to odvjetništvo, Državno odvjetništvo ili tko je taj tko će onda u drugim postupcima upravnim ili kojim pokretat postupke da se to poništi.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovani zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Kolegice Lovrin, dakle ja nisam govorio samo o, da kažem operaciji "Indeks", dakle i o ispitima koji su, dakle plaćeni da bi se položili. Govorio sam i o svjedodžbama liječničkim kojima su neki ljudi ostvarili počevši od nekakve invalidnosti civilne, mirnodopske pa do ratne. Mi sad znamo i znate i vi da je ili u postupku ili su već presuđeni neki u vezi toga može im se oduzeti i imovinska korist koju su stekli. Ali što je sa onima koji su, dakle radili ili koristili usluge tih liječnika ili nekih drugih u lancu koji je postojao, koji je razotkrio DORH i koji su kazneno presuđeni. Koriste li oni i dalje ono što su putem tih svjedodžbi ostvarili u društvu kako ste sami rekli ili u ovoj državi. A vidite, u članku 399. koji nije možda potpuno adekvatan onome o čemu govorimo piše. Ako postoje osnovne sumnje da je svjedok ili vještak na raspravi dao lažni iskaz sud može a ne mora, dakle kolokvijalno može narediti da se o iskazu svjedoka, odnosno vještaka sastavi poseban zapisnik koji će se dostaviti državnom odvjetniku. To dakle nije do kraja jednako u vezi ovoga, ali bismo zaista morali se potruditi ovdje mi u Saboru da se o ovoj temi o kojoj smo evo i vi i ja danas u replici da se to na kraju raščisti do kraja. Hvala lijepo.
Hvala i vama. I sada zaključna riječ poštovana Sandra Artuković Kunšt, zamjenica ministra Ministarstva pravosuđa. Izvolite poštovana zamjenice.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici. Evo zaključno zahvaljujemo na raspravi koja je podržala ovaj prijedlog. Slobodni smo zaključiti da ovo naše dvominutno kašnjenje nije stoga izazvalo veće probleme posebno zbog pismenog obrazloženja, ali još više zbog uvaženog zastupnika Peđe Grbina koji je u svom uvodnom dijelu vezano za ovaj Zakon iznio precizno i jasno one najvažnije zaključke koji su nas rukovodili pri sastavljanju ovog zakonskog prijedloga. Ono zaključno što možemo reći jest da kazneno procesno pravno zakonodavstvo predstavlja veliki izazov upravo zbog potrebe uspostave tog najtežeg mogućeg balansa između zaštite temeljnih ljudskih prava i potrebe za efikasnim kazneno-pravnim procesuiranjem i taj balans je, koliko je teško uspostaviti taj balans vidjeli smo i iz rezultata recentne ustavno-pravne prakse koja se dodirnula ovog zakona u dijelu kojem je, u vezi kojeg smo učinili ona usklađenja koja smo mogli učiniti, a nisu jednostavna. Preostale odredbe ćemo uskladiti sa ustavnom odlukom čim prije možemo. Mi smo u vezi toga i formirali radnu grupu koja radi na daljnjem usklađenju. Ne radi se tu samo o određenom broju preostalih odredbi koje treba uskladiti. One se reflektiraju na same institute procesno-pravne u kaznenom dijelu i kroz ostale odredbe, tako da to usklađenje zahtijeva određeno vrijeme, a ne bismo htjeli zbog žurbe raditi daljnje greške. Tako da, mi ćemo taj rok koji nam je do 15. prosinca 2013. ostavljen svakako poštivati. Nastojat ćemo biti i brži. Ali velim, između želje za brzinom mislim da je pravna sigurnost nešto što bi nas trebalo puno više rukovoditi. Ovdje smo dotakli pitanje oduzimanja protupravno stečene imovinske koristi. Mislim da smatramo ovu odredbu po kojoj se oduzimanje odlučuje ex sofo a ne na prijedlog tužitelja značajno jer je to ono čemu društvo zapravo teži, dakle da se zadržavanje protupravno stečene imovinske koristi ne može smatrati dopuštenim ni u kojem slučaju. Pitanje istražnog zatvora u domu razjašnjeno je. One dvojbe ili možda nerazumijevanje koje je tijekom donošenja ovoga zakona i u području Vlade bilo istaknuto ono je razjašnjeno. Pitanje da li će i u odnosu na koje osobe takav institut biti primijenjen je pitanje koje kao i ostale procesno pravne institute zapravo ostavljamo na odluku sudu jer sud i postoji zato da bi prema okolnostima pojedinog slučaja donio odluku koja je adekvatna. Osobe koje su za istražni zatvor u domu apostrofirane u zakonskoj odredbi koja je ovdje citirana su osobe na koje smo željeli staviti akcent da se o njima vodi računa, ali naravno sud je taj koji će i izvan tog strogog okvira procijeniti da li je to potrebno. Definiranje pojma djeteta rezultat je konvencijskog usklađenja kao što smo rekli. Trenutak za takvo usklađenje je sada nastupio s tim da treba također imati u vidu da dijete u području kazneno-pravne procedure nije samo žrtva nego može biti i počinitelj kaznenog djela. Evo, ovo je bilo ukratko vezano za sad zadnje što smo u raspravi imali. Hvala vam.
Hvala vama. Iscrpili smo listu prijavljenih za raspravu po ovom konačnom prijedlogu zakona. Rasprava o tekstu zakona je završena. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku, drugo čitanje, P.Z. br. 178. Rasprava o prijedlogu zakona je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Utvrđujem da je jednoglasno sa 116 glasova za donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o kaznenom postupku u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.
Hvala vam lijepa. Evo Konačni prijedlog Zakona o probaciji je pred vama. Nastojimo urediti probacijski sustav, a probacija predstavlja izvaninstitucionalni okvir, odnosno tretman počinitelja kaznenih djela za koje je procijenjeno da ih nije potrebno izdvajati iz socijalne sredine. Postavljanjem određenih uvjeta i pružanjem pomoći kroz tretman ostvaruje se svrha kazneno-pravne sankcije i kroz izvaninstitucionalni tretman. Zakon o probaciji, prvi koji smo imali, donesen je 2009. i na tom temelju smo počeli razvijati probacijsku službu. 2011. otvorili smo probacijske urede, a novi zakon je izrađen radi uočenih problema i potreba prakse s jedne strane te dodatnih zadaća i izazova koji su stavljeni pred probacijsku službu s obzirom na Zakon o kaznenom postupku iz '08. i novi Kazneni zakon iz 2011. godine koji stupa na snagu 1. siječnja 2013. Pravni okvir za rad probacijskih sustava je prilagođen, osnaženi su postojeći alati i instrumenti koji će moći odgovoriti na povećane izmijenjene zahtjeve posebno u odnosu na zaštitni nadzor, u odnosu na posebne obveze u odnosu na rad za opće dobro uvjetni otpust izdržavanja kazne zatvora. I zakon smo koncipirali tako da u prvom dijelu zakon sadrži one opće odredbe, odredbe o svrsi, sadržaju, načinu i tijelima nadležnim za izvršavanje probacijskih poslova. Sadrži temeljna načela i prava i obveze osoba uključenih u probaciju. U drugom dijelu zakona propisali smo prije svega koji su to probacijski poslovi, kakvu dokumentaciju o osobama uključenim u probacijskim sustav trebaju izraditi i voditi probacijski uredi, a u zasebnim glavama obrađeni su pojedinačni instituti izvršavanja zaštićenog nadzora, rad za opće dobro i posebne obveze. Probacijska služba provodi poslove uvjetne osude sa zaštitnim nadzorom i rada za opće dobro na slobodi. Ovim zakonom se povećavaju poslovi s tim da se zaštitni nadzor kojeg je Kazneni zakon predvidio da se ne provodi samo uz uvjetnu osudu već uz rad za opće dobro i uz uvjetni otpust sa izdržavanja kazne ili po punom izdržavanju kazne zatvora. Zbog navedenog posebnom glavom uređeno je postupanje probacijske službe u provođenju toga nadzora, odnosno upućivanje i izvršavanje zaštitnog nadzora i obveze probacijskog ureda prilikom njegovog izvršavanja su posebno uređene. Rad za opće dobro kao područje rada je također proširen Kaznenim zakonom. Dakle, proširena je mogućnost izricanja rada za opće dobro s time da smo obvezno odredili da se kazna zatvora u trajanju do 6 mjeseci zamjenjuje radom za opće dobro, a sudu je prepušteno da li će odluku kojom je izrečena kazna zatvora od 6 mjeseci do godinu dana zamijeniti radom za opće dobro ovisno o okolnostima slučaja. Kaznenim zakonom Odluka o uvjetnom otpustu je u nadležnosti suda. To se odražava i na provođenje nadzora nad uvjetno otpuštenim osobama i to u dijelu pripreme uvjetnog otpusta i u pogledu odlučivanja o uvjetnom otpustu zatvorenika. Kaznenim zakonom proširen je popis posebnih obveza koje sud može naložiti počinitelju kaznenog djela kao i mogućnost njihove primjene. Posebne obveze sud može naložiti uz uvjetnu osudu uz rad za opće dobro i uz uvjetni otpust za izdržavanje kazne zatvora neovisno da li je izrečen i zaštitni nadzor. Sa popisa probacijskih poslova izostavljeno je sudjelovanje u organiziranju pomoći i podrške žrtvama i oštećenicima, ali ne zato da se žrtvama, oštećeniku ili obitelji žrtve ili obitelji počinitelja više ne bi pružala pomoć nego zato što su ovi poslovi po svojoj suštini poslovi koji ne spadaju u probacijsku službu a povjeravaju se posebnim uredima koji su za to ustanovljeni. Ono što ovdje možemo istaći kao razliku između prvog i drugog čitanja svodi se na činjenicu da smo u zakon dodali obvezu podnošenja izvještaja Hrvatskom saboru o radu probacijskih službi. U odnosu na stručnu spremu probacijskih službenika promijenili smo utoliko da probacijski službenici mogu biti osobe koje su obrazovane i u području pravnih znanosti. Iz važećeg Zakona o probaciji zadržana je odredba o službenoj iskaznici probacijskih službenika kako bi oni mogli dokazati svoj status iz kojeg proizlaze ovlasti za obavljanje probacijskih poslova. Odredba o dobrovoljnosti je preformulirana na način da do sada većim dijelom odgovara odredbi članka 16.važećeg zakona o probaciji s tim da smo ju nadopunili dobrovoljnost u pojedinim slučajevima recimo primjerice kod uvjetnog otpusta sa izdržavanja kazne zatvora za provođenje zaštitnog nadzora ili nekad posebnih obveza pristanak osuđenika više nije uvjet za provođenje probacijskih mjera. Odredba koja se odnosi na promjenu prebivališta ili boravišta uključene u probacije izmijenjena je na način da nije potrebno suglasnost probacijskog ureda za takvu izmjenu kako bismo operacionalizirali postupak. I izmijenjena odredba koja se odnosi na izradu izvješća sudu u slučaju odlučivanja o odgodi izvršenja kazne. Naime, izvješće sucu izvršenja se podnosi samo u pogledu odlučivanja o prekidu izdržavanja kazne zatvora i uvjetnom otpustu, a ne više u postupku odlučivanja o odgodi izdržavanja kazne zatvora. S obzirom da probacijska služba ne raspolaže podacima koje su važne za donošenje odluke o odgodi izdržavanja kazne zatvora. Takvim podacima raspolažu centri za socijalnu skrb, a isti su prema odredbama zakona o kaznenom postupku dužni dostaviti podatke na zahtjev suda. Kroz cijeli tekst zakona smo između dva čitanja proveli usklađenje u odnosu na pojam odnosno izričaj središnje tijelo državne uprave i rodiljni dopust i odredili smo da zakon u cijelosti stupa na snagu 1.siječnja 2013.kako bismo i ovaj zakon uskladili sa onim o čemu govorimo o setu ovih zakona o kojima pričamo dakle sa Kaznenim zakonom koji stupa na snagu 1.siječnja 2013. Hvala vam.
Hvala lijepa i vama. Žele li izvjestitelji radnih tijela odbora Hrvatskog sabora uzeti učešće u raspravi? Ne. Hvala lijepo. Otvaram raspravu. Raspravu počinjemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Prvi je klub SDP-a Hrvatske u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Draženko Pandek.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana zamjenice sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege. Kako već uvodno navedeno u prijedlogu Zakona o probaciji donošenje ovog zakona je potrebno radi usklađenja sa novim Kaznenim zakonom te Zakonom o kaznenom postupku. Ova se problematika u biti nadovezuje na materiju koja regulira Zakon o pravnim posljedicama osude kaznenu evidenciju i rehabilitaciju utoliko što se i u ovom zakonu provlači ideja resocijalizacije i rehabilitacije kao ideja koja bi trebala biti osnovni cilj kaznenog i penalnog sustava. Povijesni razvoj instituta probacije pratimo uglavnom kroz anglosaksonsku pravnu praksu koji taj sustav već od samih početaka još tamo daleke 1841.pokazivao već onda neke pozitivne efekte. Stoga je slijedilo i njegovo daljnje prihvaćanje i kroz posebni zakon još 1878.godine. Zbog pozitivnih iskustava probacije i na kontinentu se uz klasični francusko-belgijski tip uvjetne osude sve je više tijekom prihvaća i mješoviti sustav koji uključuje i nadzor i pomoć i zaštitu osuđenih osoba. Svrha kažnjavanja jasno mora biti u prvom redu resocijalizacija i vraćanje počinitelja kaznenog djela u društvo. Sasvim jasno da se taj cilj može postići puno efikasnije ukoliko se uz uvjetnu osudu uz rad za opće dobro uz uvjetni otpust i kako je predviđeno zakonom po ponovnom izvršenju kazne vrše aktivne mjere nadzora i pomoći osuđeniku. Posebno bih istaknuo taj element pomoći. Ideja resocijalizacije u biti je ostvariva kod počinitelja kaznenih djela koji ispunjavaju rekao bih tri uvjeta. Prvi je da su kod delikventa nastupile okolnosti da on … dakle počinitelj kaznenog djela uslijed stjecaja životnih okolnosti, svojih slabosti ili pogrešnih odabira. Drugi je da počinitelji shvaćaju pogrešnost svog ponašanja i da u biti imaju osjećaj krivnje da žale zbog počinjenja tog kaznenog djela. A treće je da imaju u biti možda i najvažniji, da oni imaju iskrenu želju aktivno sudjelovati u tom procesu resocijalizacije. Uloga društva je da im u tom procesu čim više pomogne. Kako je svaki takav čovjek svaki takav počinitelj priča za sebe tu je od najveće važnosti upravo individualni pristup. Neka istraživanja koja su pratila rad probacijske službe ustvrdile su da je uspjeh sprečavanja recidivizma značajno veći kada probacijske službe dosljedno provode mjere predviđene probacijskim nadzorom. Ponovno treba naglasiti da uspjeh tog probacijskog sustava garantira samo sustavan i dubinski nadzor probacijskih službenika. Ukoliko to nije slučaj, ukoliko je taj nadzor samo površan virtualni rezultati u velikoj mjeri izostaju. Kod primjene probacije od iznimne je važnosti da delikventi budu cijelo vrijeme svjesni da su pod stalnim nadzorom i da kršenje obveza koje su im nametnute može rezultirati suspenzijom izrečene blaže mjere i upućivanjem na izdržavanje kazne zatvora. No i bez obzira na to međunarodna iskustva u primjeni sustava probacije idu u prilog sve većoj primjeni alternativnih mjera kažnjavanja. Izricanje zatvorske kazne se često pokazalo kao neučinkovita mjera kada govorimo dakle o utjecaju na stopu recidivizma i ponovnom uključivanju delikvenata u društvo. Također neka relevantna istraživanja pokazuju da je čak 87% osuđenih osoba uspješno završilo period probacije, a kršenje uvjeta probacije zabilježeno je u nekih 15% slučajeva. Nasuprot pak tome osuđenici koji su proveli cijelu kaznu u zatvoru pokazuju značajno veću stopu recidivizma od čak 72% Određene studije pokazuju da je sustav probacije u SAD-u između 1993. i 1996. značajno pridonio smanjenju stope nasilnih zločina u tom periodu od čak 26%. I ti podaci koje sam naveo govore u prilog tome da bi čim više kazne zatvora trebali zamjenjivati alternativnim kaznenim mjerama, u prvom redu dakle izvršavanjem rada za opće dobro, mjerama koje uključuju da tako kažem popravljanje štete počinjene kaznenim djelom, mjerama koje bi dovele delikventa do shvaćanja društvene štetnosti i neprihvatljivosti njegovog ponašanja ili pak mjerama koje bi ga spriječile da uopće ne dođe u priliku ponovo počiniti kazneno djelo. Npr. da ne dolazi ponovo na sportska borilišta ili mjerama koje bi sprečavale da konzumira drogu i alkohol ukoliko je dakle to pridonijelo počinjenju kaznenog djela. Prečesto zatvori pogotovo kad su prenapučeni, kad ne mogu ispunjavat tu svoju funkciju koju bi trebali u normalnim uvjetima, funkcioniraju kao svojevrsne gladijatorske akademije u kojima delikventi koji imaju dakle potencijal za resocijalizaciju ne ostvaruju taj potencijal nego tonu još dublje i vrlo brzo nakon izlaska iz zatvora čine nova kaznena djela. Nažalost činjenica je da su zatvori u Hrvatskoj prenapregnuti i da broj zatvorenika u zatvorima premašuje trenutne kapacitete. U cijeloj toj priči naravno nije zanemariva niti cijena koju društvo mora plaćati za održavanje zatvorskog sustava koji kako podaci pokazuju nije toliko efikasan kao primjena nekih drugih mjera. Nažalost, nisam uspio naći neke ekonomske analize koje bi usporedili ekonomsku isplativost kad već govorimo samo o tom segmentu, probacijskom sustavu u odnosu na klasični zatvorski no zdravorazumska logika smatram da govori u prilog tome da je daleko isplativije u sustavu kojim se osuđenim nalazi van onih klasičnih kaznionica. I radi toga smatramo da su sredstva za provođenje ovog zakona u prvom redu dakle za ustrojavanje službe i edukaciju djelatnika kako je navedeno u uvodnom dijelu prijedloga ovog zakona opravdana i nužna. Sve ovo navedeno govori u prilog tezi da kazne zatvora treba na temelju individualne procjene, naglašavam važnost individualne procjene, sve više zamjenjivati alternativnim metodama kažnjavanja koje moraju biti usmjerene u prvom redu prema resocijalizaciji. Kaznu zatvora pak trebalo bi primjenjivati samo prema onim počiniteljima kaznenih djela koji ne pokazuju taj potencijal za resocijalizaciju, od kojih se društvo u biti može efikasno zaštiti samo njihovim udaljenjem i efikasnom prijetnjom novom zatvorskom kaznom ukoliko ponovo počine kazneno djelo. I kod tih slučajeva je opet važno postavljanje efikasnog sustava nadzora koji se ovdje predviđa da budu svjesni da su pod stalnom pažnjom i da njihovo upuštanje u počinjenje novog delikta neće moći proći bez nove kazne. Od prvog čitanja tekst zakona nije osim ispravka određenih nesuštinskih grešaka, a za tim nije bilo ni neke potrebe. Pozdravljamo izmjene koje su prihvaćene, pogotovo i uključivanju djelatnika pravne profesije u taj sustav izrijekom, a mi iz kluba SDP-a također smatramo da se ovako koncipiranim zakonom kako je predložen stvaraju bolji uvjeti da se svrha zakona ispuni nego što je to bilo prijašnjim zakonskim rješenjem. Nalazimo da će se rješenjima predviđenim u ovom zakonu organiziranje rada za opće dobro, kao i organiziranje i nadziranje rješavanja posebnih obveza iz KZ-a i obveze iz ZKP-a sada provoditi bolje i učinkovitije. Posebno pozdravljamo činjenicu da se predviđa mogućnost sklapanja ugovora o suradnji u izvršavanju probacijskih poslova s udrugama građana i drugim pravnim osobama registriranim za obavljanje humanitarnih i drugih sličnih poslova što do sada nije bio slučaj. Mislim da je uključivanje i vanjskih čimbenika u sustav probacije pozitivan iskorak koji u … međunarodnoj praksi daje pozitivne rezultate i smatramo ga korak u pravom smjeru, čak štoviše ohrabrujemo i daljnje iskorake. Sukladno navedenom, klub SDP-a podržava prijedlog ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Najprije jedna obavijest. Poštovana Gordana Sobol, predsjednica Mandatno-imunitetnog povjerenstva sazvala je 15. sjednicu povjerenstva za danas 5. prosinca, srijeda, 2012. godine u 13 sati u dvorani Stjepana Radića broj 133. Nastavljamo sa raspravom po klubovima zastupnika. Sada je na redu klub HNS-a i poštovani zastupnik Marijan Škvarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Sabora, poštovana zamjenice ministra, uvaženi zastupnice i zastupnici Sabora. Klub HNS-a … demokrati podržavaju Konačni prijedlog zakona o probaciji, na što možemo istaknuti da nakon prvog čitanja svi oni dobri prijedlozi koji su definirani sa željom da ovaj zakon prije svega bude provediv, bude pravedan, bude human, da je on ugrađen u Konačni prijedlog zakona o probaciji. Pa kada definiramo ocjenu stanja zakona, prije svega izvršavanje kaznenopravnih sankcija u Republici Hrvatskoj propisano je Zakonom o izvršavanju kazne zatvora Zakonom o probaciji. Ta dva zakona bila su temelj za početak razvoja probacijske službe čije osnove leže u KZ-u iz 1997. godine. Nakon toga i prije početka sustavne izgradnje probacijske službe izvršavane su sankcije koje su sudovi izricali u zamjenu za kaznu zatvora, kao što su uvjetna osuda sa zaštitnim nadzorom, uključujući i niz obveza koje su naložene osuđenoj osobi i rad za opće dobro na slobodi pod nadzorom povjerenika. Kasnije su Zakonom o probaciji povjerenici zamijenjeni probacijskim službenicima i to koji su definirani i postavljeni u područnim probacijskim uredima, a oni su uklopljeni u sustav u nadležnosti Ministarstva pravosuđa. U svem tom kontekstu itekako je nužno prilagoditi pravni okvir za rad probacijskog sustava i taj pravni okvir itekako definiramo i prilagođavamo. Prije svega to su novine u tri zakona, novi KZ, novi ZKP i također Zakon o pravosudnoj suradnji u kaznenim stvarima o sadržanim stranicama Europske unije, a što je bitno da taj zakon stupa na snagu danom pristupa RH Europskoj uniji u glavi VIII. koji sadrži instrument pravosudne suradnje između država članica Unije o priznavanju i izvršenju presude i odluka kojima su u državama članicama EU izrečene probacijske mjere i afirmativne sankcije. Pa u biti kada definiramo ovaj Konačni prijedlog zakona o probaciji možemo i reći što je sama definicija probacije. To je izvaninstitucionalni tretman počinitelja kaznenog djela za kojeg je sud procijenio da ga nije potrebno izdvajati iz šire i uže socijalne sredine već postavljanjem određenih uvjeta na slobodu počinitelja, te pružanjem pomoći za prevladavanjem određenih životnih poteškoća, tj. rizika može ostvariti svrha kazneno-pravnih sankcija. Kada definiramo taj dio htio bih posebno istaknuti četiri osnovne stvari ovog Zakona o probaciji koje su dobro odrađene i koje će itekako bitno doprinijeti onoj osnovnoj stvari što smo rekli svrha kazneno-pravne sankcije. Prvo, to su probacijski poslovi koji su u, pred kaznenim postupku i za vrijeme kaznenog postupka. Osnovno bi tu spomenuli da u tom dijelu probacijska služba će dostavom provjerenih informacija o smještaju, zaposlenju, socijalno-obiteljskom statusu, zdravstvenom statusu, zloupotrebi droge ili alkohola, te ostalom procjenom rizičnosti počinitelja bitno pomoći i sudu i državnom odvjetniku prilikom odluke o izboru mjera koje će primijeniti na konkretnog počinitelja, odnosno da li će biti dovoljno umjesto istražnog zatvora kao alternativu izreći neku od manjih recidivnih mjera no s istim učincima. Naravno, tu također trebamo naglasiti i princip dragovoljnosti da počinitelj kaznenog djela ako ulazi u taj proces i taj sustav naravno ovisi o njegovoj želji i volji, ne može mu ništa biti nametnuto. Drugo što bi htjeli posebno napomenuti u okviru probacijskih poslova prilikom izvršavanja zaštitnog nadzora, te posebnih obveza naloženih uz uvjetnu osudu i zamjene kazne radom za opće dobro. Naime, novi Kazneni zakon propisuje široko polje primjene institucije zaštitnog nadzora. Osim toga, propisana je i obvezna zamjena kazne zatvora u trajanju do 6 mjeseci radom za opće dobro. a sudu je prepušteno za odluku da li će i kaznu zatvora u trajanju do jedne godine kao i novčanu kaznu zamijeniti radom za opće dobro. Dakle, u odnosu na prijašnji Kazneni zakon područje primjene rada za opće dobro je prošireno, a osim toga je određeno da uz taj rad sud može izreći i zaštitni nadzor i posebne obveze što ranije nije bilo moguće. Osim toga, duljina trajanja rada za opće dobro je povećana novim Kaznenim zakonom, pa na temelju njegovih odredbi umjesto dosadašnjih 60 radnih dana rad može trajati najdulje 720 sati. Inače ekvivalent je jedan dan zatvora ili jedan dnevni dohodak ekvivalent je dva sata rada za opće dobro. Ovakva rješenja iz novog Kaznenog zakona doprinijet će znatnom povećanju opsega poslova probacijske službe zbog čega je također i nužno njezino promptno, kadrovsko i stručno jačanje kako bi mogli udovoljiti zahtjevima koji predstoje. Treću stvar koju bi htjeli naglasiti u okviru ovog Zakona to je da probacijski poslovi vezani uz odlučivanje o odgodi, prekidu izdržavanja kazne, te uvjetnom otpustu uz korištenje pogodnosti tijekom izvršavanja kazne, te nadzor nad uvjetno otpuštenim osuđenikom. Tu je najbitnije naglasiti da interdisciplinarnim djelovanjem različitih nadležnih resora uz probacijsku službu kao pokretača nastojat će se pružiti pomoć zatvoreniku i nakon otpusta. To je jako bitno, jer radi osiguranja smještaja, prehrane, liječenja, uz savjete za izbor prebivališta i boravišta, uspostavu obiteljskih odnosa, pronalaženja zaposlenja ili dovršenja stručnog osposobljavanja kao i radi osiguranja novčane potpore za podmirenje najnužnijih potreba ali i drugih oblika pomoći. To je ono da zaista sustav socijalizacije nakon odrađenih kazneno-pravnih mjera, da zaista u tom dijelu ljudima, osobama pomogne ne samo temeljem individualnog pristupa, nego i kolektivnog pristupa. Četvrta točka koju bi posebno naglasili također je da probacijski poslovi prilikom izvršavanja instrumenata pravosudne suradnje u kaznenim stvarima između domaćih nadležnih pravosudnih tijela i nadležnih pravosudnih tijela drugih država članica EU presuda i odluke koje su izrečene probacijske mjere i alternativne sankcije. Naravno, probacijska služba će sa danom pristupanja RH u Europsku uniju biti nadležna i za provođenje stranih probacijskih odluka, te je potrebno dodatno ojačati i osposobiti tu službu što smo već rekli na početku. Rezultat njezinog djelovanja bit će odlučni za ocjenu da li i u kojoj mjeri RH kao nova članica EU poštuje i ispunjava obveze koje proizlaze iz pravne stečevine EU. Naravno, evo za sve te aktivnosti trebat će i izvori sredstava potrebnih za provođenje ovog zakona, tako da u tom dijelu je potrebno osigurati dodatna sredstva u Državnom proračunu RH za rashode za zaposlene, tako da na primjer u 2013. godini će biti potrebno 730000 kuna, u četrnaestoj već 4,3 milijuna kuna i u 2015. godini 7,2 milijuna kuna. Za materijalne rashode bit će potrebno u 2013. godini 66100 kn, odnosno 2014. godine … [[Govornik se ne razumije.]] 600 kuna. Razvoj sustava probacije u RH bio je dio akcijskog plana za unapređenje zatvorskog sustava u RH od 2009. do 2014. godine koji su usvojeni od strane Hrvatskog sabora. Iako je bilo predviđeno zapošljavanje po 80 službenika svake godine, ukupno njih 240, s obzirom na sadašnju financijsku situaciju zaposlit će se ukupno 90 novih službenika u iduće tri godine. Ali naravno sve to u tom dijelu kada su u pitanju ljudi, kada su u pitanju kaznene odredbe, individualitet ne smijemo sve gledati uz sredstva. Jer ono što je uloženo višestruko i te kako će nam biti vraćeno. To zaista mogu reći i kao gradonačelnik grada Lepoglave u tom dijelu gdje se već i na našem području odvijaju dijelovi probacijskog sustava i određenja i zaista možemo reći u tom kontekstu itekako je bitno naglasiti taj humanistički i korektivni pristup kažnjavanju, da ne samo da se tiče kažnjenih osoba, nego se tiče i službenika u okviru kaznionica, u okviru samog rada, a naravno tiče se i svih građana. Zato još jedanput podržavamo ovaj Konačni prijedlog zakona o probaciji. Hvala.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice ministra, kolegice i kolege. Kada su i loši napisani zakoni su u Hrvatskoj manji problem od primjene zakona. Praksa često u Hrvatskoj sugerira zaključak da možda u pojedinim područjima i nemamo zakona. Ovo sve što se danas govori može se podijeliti na teoriju i praksu. Sasvim sigurno da je ovaj novi prijedlog, Konačni prijedlog Zakona o probaciji dobar jer propisuje neke osnove, propisuje neku praksu koja je zaživjela u Europi i dijelu svijeta, međutim kod nas se često sve svodi još uvijek na mrtvo slovo na papiru. Naše probacijske službe su tek u začetku, one su u razvoju i njima sasvim sigurno država daje premali značaj kao što daje premali značaj i mnogim drugim segmentima kad je u pitanju pravo i pravosuđe. Kaže se u obrazloženju prijedloga zakona da pojam probacije ima široko značenje i da se koristi u različitim disciplinama. Kaže se da se prije svega pojmom probacije definiramo tretman počinitelja kaznenog djela u zajednici u kojoj on živi. Radi se dakle o izvaninstitucionalnom tretmanu počinitelja kaznenog djela za kojeg je sud procijenio da ga nije potrebno izdvajati iz šire i uže socijalne sredine već se postavljanjem određenih uvjeta na slobodu počinitelja te pružanjem pomoći za prevladavanje određenih životnih teškoća, odnosno rizika može ostvariti svrha kazneno-pravnih sankcija. Ono sve što piše u Zakonu o probaciji vrlo je teško provedivo u praksi. Probacija je sofisticirana i služba i sustav i proces. Dobro znamo da je probacija orijentirana na centre za socijalnu skrb, orijentirana je probacija na psihijatriju i kada to ustanovimo tada se susrećemo sa velikim problemima. Probacija nije informatički spojena sa svim tim sustavima. Praksa pokazuje također veliki broj problema s kojima se susreću i probacijski službenici i osobe koje su na uvjetnom otpustu, odnosno na uvjetnoj slobodi. Svaka osoba koja se pušta na uvjetnu slobodu treba imati potvrdu da bi mogla pristupiti ili dobrovoljnom radu ili radu u nekoj od komunalnih službi, treba imati zdravstvenu potvrdu. Ta zdravstvena potvrda nije besplatna, ona košta recimo 280, 300 kuna. Po zakonu osuđenici ne trebaju snositi troškove za izvršenje sankcije. Znači te bi troškove trebala snositi država. Kada primjerice osobe koje su puštene na uvjetnu slobodu trebaju putovati iz Buja u Pulu ili iz nekog manjeg slavonskog mjesta u veće slavonsko mjesto država bi trebala platiti putne troškove. Razgovarajući sa probacijskim službenicima oni su mi rekli da osobama puštenima na uvjetnu slobodu ne smiju pročitati, zabranjeno je pročitati članke iz zakona zbog toga da ne znaju koja imaju prava. Zbog čega? Zato što su budžeti premaleni, zato što novca nema. Mi smo propisali nešto što ne možemo izvršavati. Jedan od velikih, gorućih problema probacijskih službi je i osiguranje. Sasvim sigurno oni koji se susreću i koji znaju kako rade probacijske službe znaju da probacijski službenici često moraju odlaziti u stanove osoba puštenih na uvjetnu slobodu zbog raznoraznih i nedokučivih okolnosti i te osobe su vrlo nasilne. Probacijske službenike bi u tim slučajevima trebali sasvim sigurno pratiti pravosudni policajci. Najčešće probacijski službenici, naročito probacijske službenice odlaze na razgovor sa osobama nasilnog ponašanja same i one su u neprestanoj pogibelji. To je problem o kojem zakonodavac treba vrlo dobro razmisliti. To je problem o kojem Ministarstvo pravosuđa prije nego što donese ovaj zakon mora dobro razmisliti. A počet će se razmišljati tek onda i ozbiljno polemizirati ovdje i raspravljati kada se dogodi neka tragedija. Mi smo poznati po tome da reagiramo kad se nešto zacrni, prije toga na sama upozorenja, na mogućnost neke tragedije ne reagiramo. Sve je više problema u tome gdje će osobe koje su puštene na uvjetnu slobodu raditi. Sve je manje onih pravnih osoba bez obzira jesu li one u lokalnoj samoupravi ili su neke državne službe koje žele prihvatiti osobe na uvjetnoj slobodi. 2/3 vremena probacijski službenici provode u ispunjavanju upitnika pisanju izvještaja odnosno 2/3 vremena troše na administrativne poslove, a najmanje rade na resocijalizaciji zatvorenika. Zemlja koja je poznata po velikoj birokraciji, zemlja koja je dopustila odnosno vlasti koje su dopustile da briokracija nameće i stil vladanja i odluke i u ovom slučaju kada su u pitanju probacijske službe čini sve da se učini što manje. Na početku sam rekao da je informatička povezanost službi jako bitna. Probacijske službe su smještene uglavnom u zgradama Ministarstva pravosuđa. One su udaljene nekoliko soba od službi koje imaju sve informacije o osuđenicima koji su pušteni na uvjetnu slobodu. Da bi počeli raditi sa osuđenicima puštenim na uvjetnu slobodu oni trebaju sve te informacije. Znate koliko se čeka na te informacije? Od 3 tjedna do 2 mjeseca. Za to vrijeme osobe koje su puštene na uvjetnu slobodu prepuštene su same sebi. Tako dugo dok nećemo početi voditi računa u svim tim praktičnim problemima ovaj zakon će ostati u većini slučajeva mrtvo slovo na papiru. Jer što je zapravo resocijalizacija? Jeli to štancanje slučajeva da bismo dobili bolju statistiku i to statistiku prema Europi a ne za nas same ili je probacija resocijalizacija? Na ta pitanja ovaj zakon neće odgovoriti. Zato bi zakonodavac trebao probacijskim službama prije svega omogućiti da obavljaju posao u normalnim uvjetima. Sada to sasvim sigurno nije moguće. Hvala.
Hvala i vama. Poštovani zastupniče imamo na vaše izlaganje prijavljene 2 replika. Prva i poštovani zastupnik Josip Salapić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvaženi kolega Vukšić vi ste govorili o sigurnosti probacijskih službenika i tu se slažem sa vama da je to jedno pitanje i jedno područje koje je vrlo opasno za te djelatnike. Ali isto tako treba imati na umu da su osobe koje su dobile prilike da budu uvjetno otpuštene kući da se resocijaliziraju u zajednicu da nije samo to i ne bi trebao biti samo zadatak probacijske službe i službenika da bi tu osobu resocijalizirali u društvo, nego i to bi trebala biti zadaća obitelji te osobe, okruženja u kojoj ta osoba radi. Ako je bila nezaposlena treba joj pronaći posao. To neće moći učiniti probacijska služba ali moći će učiniti recimo lokalna zajednica u kojoj ta osoba živi ako postoji mogućnost i dobra namjera. Ono što osnovno što sam htio reći i zaključno je to opasno ali pred počinitelje stavlja mogućnost ili će biti na uvjetnom otpustu "na slobodi" ući ponovno u život i zajednicu ili će se tim prekršajem ponovno vratiti u zatvorske ćelije. A treba imati na umu da bi se ovdje trebalo raditi o počiniteljima lakših kaznenih djela a to je jedan krug ljudi koji bi trebali svi u dobroj namjeri ispunjavati svoje obveze da bi se osoba zaista resocijalizirala. Ako sama osoba nije spremna na to i svjesna kakvu je priliku dobila onda imamo problem ali uz probacijsku službu treba tu pozvati i lokalnu zajednicu i obitelj te osobe, prijatelje, okružene, to je najvažniji zadatak da bi ta osoba zaista shvatila što je učinila i da je kao takva bolja ako se resocijalizira potrebna društvu. Ovako kao počinitelj kaznenog djela nije potrebna nikome nego se samo može ponovno vratiti u zatvor. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi kolega Salapić, slažem se vama. O osobi koja je puštena na uvjetnu slobodu trebaju brinuti svi i obitelj ali treba brinuti o njima i država. Kada sam govorio o sigurnosti probacijskih službenika imao sam na umu da se često radi o psihički labilnim osobama. Razgovarajte sa probacijskim službenicima i pitajte ih s kakvim sve osobama rade, kakvi su ti razgovori, koliko puta su stvarno u pogibelji i nisu uvijek to osobe koje su napravile neka manja zlodjela nego su to osobe koje su, ja znam recimo jedan slučaj gdje je muškarac bacio u zid vlastito dijete, održao je jedan dio kazne, pušten je na uvjetnu slobodu i probacijska službenica mora s njim na razgovor bez osiguranja. Da li mislite da li je tu najbitnija činjenica na koji način će s tim osuđenikom raditi obitelj, recimo taj konkretno čovjek nema obitelj. To su toliko veliki problemi koji ovim zakonom nisu čak ni predviđeni, nisu navedeni, ne govori se dovoljno o osiguranju. Znači ovo je jedan zakon koji je dobar za početak ali on je forma bez konkretnog sadržaja.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolega Vukšić slažem se s vama da treba podržati ovaj zakon. On je zakon koji će unaprijediti postupak olakšati zatvorskom sustavu funkcioniranje činjenicom da će nešto od osuđenih osoba izvući u drugačiji tretman. Međutim čini mi se da dva aspekta su ovdje bitna koji će negativno utjecat u provođenju ovog zakona. Prvi je neusklađenost sudske prakse. Za isto kazneno djelo primjerice u prometu u jednom sudu ćete dobiti 6 mjeseci društveno korisnog rada, u drugom sudu na 100km dalje dobit ćete dvije godine zatvora. Jasno mi je da sva ljudska prava osuđenika treba čuvati, ali zakoni bi prije i iznad svega trebali služiti tome da čuvaju prava žrtava. Žrtve su ključne osobe u ovakvom tipu zakona. Drugi aspekt je rad za opće dobro. Naravno, dobro smišljena ideja koja po svijetu funkcionira ne znam da li je Ministarstvo pravosuđa odnosno Ured za probaciju, tko već sklapa te ugovore, sklopio dovoljan broj ugovora sa tvrtkama da se to može obaviti. Lokalno znam da nije u ponekim područjima, ne znam kako to izgleda na razini države. Ako toga nema dovoljno onda čitav sustav pada u vodu, ljudi će čekat u redu da dođe na društveno koristan rad jer eto nema ugovora pa neće moći funkcionirati. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. I odgovor na repliku, poštovani zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi kolega Vuljanić, drago mi je što se slažete sa mojim izlaganjem. Da, govorili ste o neusklađenosti sudske prakse, to nije ništa čudno za državu kakva je Hrvatska, da možete za isti prekršaj, za isto zlodjelo dobiti dijametralno suprotne kazne, negdje možete dobiti za prometnu nesreću 6 mjeseci zatvora, na drugom sudu na drugom kraju u Dubrovniku ili u Osijeku možete dobiti 2 godine. I ovo što ste rekli, rad za opće dobro. Tvrtke sve manje su voljne primati osobe puštene na uvjetnu slobodu na rad naročito na nekim složenim poslovima pa uglavnom primaju komunalne službe takve osobe. Zbog tog što isto tako nije propisano često se znaju događati i namjerne povrede na poslu i opet zakonom nije propisano, opet se ne zna na koji način se obeštećuju recimo tako nekako namjerna djela. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je klub HDZ-a u Hrvatskom saboru i poštovana zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo zamjenice ministra sa suradnicom, kolegice i kolege. Klub HDZ-a podržat će donošenje Zakona o probaciji. Dakle prije svega mi smo ovaj zakon podržali i u prvom čitanju uz određene primjedbe. Evo ja odmah na početku iskazujem iznimno zadovoljstvo jer vidim da je predlagatelj na njih obratio pozornost i da su uglavnom one sve inkorporirane u konačni tekst zakona. Naime, složili smo se s time da su postojećem Zakonu o probaciji potrebne određene izmjene i dopune, prije svega iz razloga što se on mora uskladiti sa u međuvremenu donesenim KZ-om i ZKP-om koji su na neki način proširili ovo područje probacije i zadaće Ureda za probaciju, ali su i uveli nešto, dakle jedan obvezujuće mjere u tom smislu dakle da sada imamo po zakonu osim onog principa dobrovoljnosti koji je temeljni princip probacije, dakle imamo iznimno i neke obvezujuće odredbe. Naime, bilo je često govora o tome da se probacija uvodi kao neka mjera koja će odteretiti zatvore i kaznionice. To se hoće posljedično dogoditi ali to nije ratio ovih mjera probacije, dakle ratio je prije svega to da se učini sve da bi se počinitelje kaznenog djela, pogotovo one koji su kako se to kaže slučajni počinitelji ili počinitelje manjih kaznenih djela što prije socijaliziralo, vratilo u tijek normalnog života kao uredne i korisne članove zajednice, da im se u tome pomogne i da se izbjegne daljnja kriminalna infekcija. Nije ovaj zakon neka velika novina, nije bio zapravo iz početka niti onaj Zakon o probaciji koji je donijet 2009. godine, dakle tada je samo to cijelo područje objedinjeno u jednom zakonu, jednako kao i izricanje mjere, dakle mogućnosti rada za opće dobro na slobodi ili izvršavanje uvjetne osude za zaštitnim nadzorom. Dakle to postoji već u KZ-u iz 1997., postoji i u posebnom Zakonu o izvršavanju uvjetne osude sa zaštitnim nadzorom i rada za opće dobro na slobodi iz '99.godine. Ono što se nije kroz sve te godine dogodilo, a to je primjena ovih odredbi, prije svega jer ih je i sudovi su ih rijetko izricali i to iz razloga što u praksi nije bilo evo ovoga o čemu i sada govorimo, a to znači gospodarskih subjekata koji bi bili voljni zaposlit te ljude u okviru svoje djelatnosti. I ja znam da je Ministarstvo pravosuđa potpisivalo ugovore i prije, nadam se da je to i sada tako i da će bit tako da se osigura dovoljno mjesta da bi se ove izrečene mjere mogle izvršiti poglavito zato što je i novim izmjenama ovih temeljnih zakona iz kazneno-pravne sfere sada određeno da se za kazne zatvora do 6 mjeseci obvezno, dakle obvezno izriče mjera rada za opće dobro. Naravno ukoliko osuđenik na to pristane, a da se za zapriječenu kaznu do godine dana može izreći takva, po procjeni naravno suda, može izreći takva kazna odnosno mjera. I do sada je prije nego je Zakonom o probaciji uvedeno da to rade državni službenici, dakle iz 2009. godine i do sada smo imali povjerenike koji su obnašali ove probacijske poslove. Sada se to naravno nastavlja kvalitetnije i bolje i kroz jasno određene zakonodavne okvire, ali jednako tako i kroz jasne institucionalne oblike, gdje su sada uredi za probaciju smješteni u Ministarstvo pravosuđa i naravno u uredima na području Hrvatske. Evo u odnosu na prvo čitanje ovoga Zakona koji je zapravo objedinio tekst postojećeg zakona sa izmjenama i Zakona o kaznenom postupku i Kaznenoga zakona, naravno uz neke poboljšice uz to da je odredbe o službenicima i tom administrativnom ustroju iz zakona prebacio u regulativu kojom se ustrojava Ministarstvo pravosuđa. Iskazujem naravno posebno zadovoljstvo što je prihvaćena i ugrađena u zakonski tekst ona primjedba koju smo iznosili u raspravi u prvom čitanju, a to je da je predloženim novim zakonom ispuštena odredba postojećeg zakona iz 2009. a to je da je Ministarstvo pravosuđa dužno podnositi Hrvatskom saboru jednom godišnje Izvješće o radu probacijskih ureda, odnosno provedbi Zakona o probaciji. Tada smo iskazivali da mislimo da je to potrebno, jer se radi o jednom cjelokupnom sustavu za koji želimo da saživi, da bismo mogli nadzirati da opet ne bi to ostalo mrtvo slovo u zakonu, dakle dobro je da parlament svake godine propita situaciju u provedbi ovoga Zakona. Evo i sada je to u stavku 2. drugog članka i dodano da se vraća ta obveza podnošenja izvješća. Jednako tako drago nam je da je uvrštena odredba po kojem je taj tekst preciziran na način da probacijski službenici, odnosno uredi rade na temelju zahtjeva i suda i Državnog odvjetništva sa jednakom jačinom, jer smo prigovorili da u proteklom tekstu nekako to bilo strože određeno u odnosu na Državno odvjetništvo, a blaže u odnosu na sud. I stoga nam je drago da i u završnim odredbama određeno da cjelokupni cijeli zakon stupa na snagu 1.1.2013. godine, da nema odgode stupanja na snagu jednog članka, a taj članak je govorio samo o tome da su Uredi za probaciju dužni dostavljati, odnosno dostavljaju izvješća sudu čime je iz nerazumljivih razloga bilo predloženo da sud do tog svog prava dođe tek za godinu i pol. Nismo razumjeli razlog zašto, jer ako već sve podatke ima zašto ne bi dostavio i sudu. Dakle, sada je i to ispravljeno. Evo drago nam je to. Također, vidim da je prihvaćena naša primjena da službenici probacije imaju iskaznicu sa kojom će se legitimirati odnosno iskazati kao ovlašteni službenici, jer po zakonu imaju ovlasti, mogu prikupljati određene podatke od državnih tijela koja su im to dužna dat. Prema tome, moraju se na neki način iskazat kao ovlaštenici toga što mogu tražiti. Također evo i ova stipulacija po kojem je temeljna bit probacije kao mjera koje mora prihvatiti osoba na koju se odnose. Dakle, da taj princip dobrovoljnosti bude iskazan kao temeljni princip, a da se onda kaže da ima zakonskih iznimaka kada će to bit iznimno, ne dobrovoljno, nego obvezno po ZKP-u ili KZ-u. Dakle, to je također evo zadovoljstvo nam je da i ta stipulacija u tom smislu izmijenjena. Ono što bih tu možda malo kao problem istaknula, a to je razlika članka 9. između prijedloga i Konačnog prijedloga zakona. Naime, predlagatelj kaže da je izvršio izmjenu u stavku drugom članka 9. na način da je o promjeni mjesta prebivališta, boravišta osoba koja je uključena u probaciju dužna obavijestiti nadležni probacijski ured bez odgode, a da više ne treba tražit njegovu suglasnot i da se time poštuje ustavno pravo građanina iz članka 32. Ustava a koji kaže da svatko tko je zakonito u RH ima pravo slobodno se nastaniti i birat svoje boravište. Kaže doduše taj članak Ustava da se to može iznimno ograničiti zakonom ako je to nužno radi zaštite pravnog poretka ili zdravlja ili slobode drugih. Ja bih tu malo razmislila o ovoj odredbi. Dakle, ovdje se nešto ograničava zakonom. Dakle, da osoba koja je uključena u projekt probacije pita, zatraži suglasnost probacijskog ureda. Zašto? Jer kad je netko uključen u probaciju pod određenim uvjetima, dakle to nije tako. Ta je osoba vjerojatno osuđena već pravomoćno za neko kazneno djelo, dakle pod nekom je mjerom. Ona je angažirala određene kapacitete Ureda za probaciju na jednom području. Dakle, potrebno je neko vrijeme da ti uredi usklade ukoliko se ona preseljava na drugo područje da urede te svoje odnose, odnosno zadaće da prebace to na drugi ured. E sad ako osoba koja je u programu probacije jednostavno jednog dana kaže ja vas obavještavam da od danas više ne živim u Zagrebu nego živim u Dubrovniku onda to predstavlja određene probleme i pitanje je što će nastati u to vrijeme kad ona dođe sutra u Dubrovnik, a tamo ne bude pripravljeno ništa u probacijskom uredu, a naglašavamo probacija je prije svega nešto što se provodi u svrhu resocijalizacije i u svrhu toga da se počinitelju kaznenoga djela u tome pomogne. Ukoliko u postupku probacije nema programa rada sa osuđenikom, nema poticajnog okruženja onda rezultati neće biti nikakvi. Ti programi angažiraju određene materijalne i kadrovske resurse. Prema tome kada su angažirani u jednom uredu pitanje je kako će se to promptno dogoditi kod promjene prebivališta i mislim da je onaj tekst i ono kako je određeno u prijedlogu zakona zapravo bilo bolje i bilo svrsishodnije, a ne vidim da bi vrijeđalo ovu ustavnu odredbu jer ona dozvoljava zakonska ograničenja naravno u nekim posebnim slučajevima. Također, evo i drago mi je da je u konačnom tekstu usvojen i prijedlog mislim da je to bio Odbor za zakonodavstvo koji kaže da se može odgoditi ili dozvoliti prekid izvršavanja rada za opće dobro pa je tu osim rizične trudnoće evo sada prihvaćen i prijedlog da to bude i roditeljstvo do 6 mjeseci života djeteta. Evo i sad vučem paralelu sa ovim zakonom o kojem smo netom prije razgovarali, a to je kućni pritvor ili istražni zatvor u domu gdje taj isti prijedlog nije prihvaćen, dakle rad za opće dobro na slobodi po meni manje opterećuje roditeljstvo nego što bi bio, nego što je to boravak u istražnom zatvoru. Dakle, sada ispada da će se majci omogućiti da ne izvršava mjeru rada za opće dobro, ali joj se neće nužno osigurati da bude u kući sa djetetom u kućnom pritvoru već da mora odlaziti u istražni zatvor, odnosno ostavljeno je to na procjenu sudu. Sve što smo govorili u odnosu na onaj zakon bilo je prije svega radi dobrobiti djeteta i zaštite prava djeteta. Evo, iz svih ovih razloga što smatramo da institut probacije treba jačati, trebamo osigurati dovoljno sredstava vidjeli smo u prijedlogu zakona da su određena sredstva predviđena, ali značajnije tek u 2014. godini. Postavljam pitanje, dosada je otprilike negdje bilo oko 11 milijuna kuna na toj stavci i nisam sigurna u točan iznos, ali otprilike je to bilo ono što se dosada plaćalo za rad povjerenika pa kad su ustrojeni probacijski uredi to je bio ekvivalent za 70 službenika probacijskih ureda. Kako se sad predviđa veći broj i kako probacijski uredi obzirom na stupanje na snagu ova dva kaznena zakona dobivaju veće ovlasti i dužnosti nisam sigurna što će se sa ovih 730 tisuća kuna moći učiniti u 2013. Dakle, nekako iz ovih osiguranih sredstava proizlazi da se kroz 2013. zapravo ovaj zakon i ne bi ozbiljnije primjenjivao već bi to počelo tek u 2014. kada je predviđen iznos od 4 milijuna i 350 tisuća kuna. Mislim da nije dobro kad donosimo novi zakon koji smo poboljšali onda bi trebalo i osigurati sredstva da se on može odmah i u cijelosti primijeniti. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo repliku na vaše izlaganje, Branko Vukšić. Izvolite kolega.
Poštovana kolegice Lovrin rekli ste u svome izlaganju da državne službe moraju dati potrebne informacije probacijskoj službi. Slažem se u potpunosti s vama. To je propisano zakonom. To je i logično i to moraju dati informacije na vrijeme. A što je kad ne učine to na vrijeme? A uglavnom ne čine na vrijeme, praksa pokazuje da se informacije čekaju jako dugo pa i tada kada su sve službe, i probacijske službe i one službe koje imaju i raspolažu sa informacijama u istoj zgradi. Uglavnom dugo putuju te informacije kad su u istoj zgradi. Rekli ste da probacijski službenik ima iskaznicu i da može pokazivanjem te iskaznice i sam tražiti informacije. To je vrlo mukotrpan posao, a za to vrijeme ljudi koji su pušteni na uvjetnu slobodu, osobe koje su puštene na uvjetnu slobodu su prepuštene same sebi. Kako to riješiti kada se informacije ne dobivaju na vrijeme, a te informacije su upravo vrlo bitne za pravljenje programa na temelju kojega će probacijski službenik raditi s osobom koja je puštena na uvjetnu slobodu. Treba sigurno riješiti sankcijama, ali to ne simboličkim sankcijama nego sankcijama koje su adekvatne prekršaju koji se radi. Jer ovdje je birokratiziranost opasna po život.
Zahvaljujem. Imamo odgovor na repliku, kolegica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa kolega ja se s vama apsolutno slažem, to se mora riješiti sustavnom reformom državne uprave, upravo da se ne događa to da si svaki službenik osigurava svoju komociju rekla bih time što traži tisuću i jednu potvrdu pa čak ni onda kada to zakonom nije potvrđeno da traži fotokopije kojekakvih isprava, da vam traži recimo domovnicu a imate osobnu iskaznicu, a nema mogućnosti teoretske da ste dobili osobnu iskaznicu ako nemate domovnicu itd. to je jedan dublji suštinski problem. Evo meni je drago, jučer smo raspravljali o Zakonu o kaznenim evidencijama pa je recimo i tu je bilo problema da kada bi sud trebao taj podatak morao je ministarstvu napisati pa bi putovalo pismo, pa bi onda došlo natrag pa vam je sud koji je rješavao u jednom predmetu imao okrivljenika pred sobom morao čekati po dva mjeseca da dobije potvrdu iz kaznene evidencije. E sada je to ovim zakonom poboljšano pa se kaže da će sud imati i Državno odvjetništvo mogućnost direktnog uvida pod određenim uvjetima. Dakle pomalo mi to zakonima rješavamo. Nije dovoljno zakonima, naravno treba i mijenjanjem prije svega mentaliteta svakog državnog službenika da je on tu radi građanina, a ne građanin da bi ga zato nešto pitao pa da on dobije plaću i da … teže odgovorno to pitanje. Dakle to je jedan dugotrajni proces, naravno i sankcije su tu dobrodošle u tom smislu. Ali i to da mi imamo i o tome ja često govorim trebamo usklađivati pravni sustav RH. Događa se da će vam se jednim zakonom propisati upravo to da se do kraja iskomplicira situacija u ovom zakonu. I zato je dobro da postoji jedno središnje tijelo koje će promotriti primjenu određenog zakona na sve druge postojeće u pravnom sustavu.
Hvala. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime SDSS-a Mile Horvat. Izvolite kolega.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Predstavnici ministarstva. O probaciji teorije govore da je probacija model stručne reakcije društva na kazneno ili prekršajno ponašanje pojedinih osoba. Ovim osobama sud izriče zatvorsku kaznu ali je oni ne izdržavaju već ostaju boraviti u svojoj prirodnoj sredini ali ne usamljeni kao kod uvjetne osude nego pod stručnim nadzorom i uz stručnu pomoć. Ljudima se time daje tzv. druga šansa te oni i nadalje ostaju boraviti u svojoj prirodnoj sredini, obitelji, školi, radnom mjestu i kao što je već rečeno ne usamljeni već po nekim stručnim nadzorom i uz stručnu pomoć. To je ustvari racio legis o kojom mi raspravljamo kada govorimo o probaciji kada govorimo o ovom zakonskom modelu. Ponuđeni tekst Zakona o probaciji je u prvoj varijanti je imao naslov o Zakon o probacijskim poslovima i mislim da je taj naslov dobro promijenjen jer temeljni poslovi uključuju jednu užu odrednicu odnosno tada bi se on mogao regulirati nekakvim podzakonskim aktima a ne temeljim zakonom. Zakon je o probaciji kao što su i kolege rekle nije prvi put već viđen ovaj model. On je kod nas ponuđen 2009.ali pošto se mijenjala 1/3 odredaba onda je trebalo pristupiti ovom poslu koji sada radimo. A inače institut probacije već na neki način stidljivo bio uveden '99.godine u penelogiji i on se tada zvao rad za opće dobro i zaštitni nadzor uz nekakvu opću osudu dakle to nije ništa novo. Ovo je samo stvar koju pokušavamo na neki način aktualizirati da ne kažem po nekim svojim modelima i modernizirati. Mi u SDSS-u podržavamo ovaj zakon. Mislimo da će ovim ponuđenim tekstom da će se kompleksnije urediti ova materija i da je to mada nije idealan model i kolege su dosta toga dobroga i rekli dakle po nama je ono u svakom slučaju dobra osnova za početak razgovora da tako kažem o ovoj ozbiljnoj temi. I naravno RH se ovim zakonskim tekstom uvrštava ukrug onih zemalja koji se ovim institutom bave već nekakvih 150 godina. O samom zakonu ću reći nekoliko naših razmišljanja i neću biti pretjerano dug. Dakle, temelj zakona odnsono samog probacijskog sistema osim one socijalne komponente u svakom slučaju formalno pravna komponenta a ona počiva na ugovoru. U ugovoru što osuđena osoba mora a što ne smije činiti što je naravno osnov nekakve korelacije u tom odnosu, a sve je naravno u interesu te osuđene osobe i prevencije njezinog ponovnog neprihvatljivog ponašanja. Tu se pojavljuje stručna osoba koja treba čovjeku da pomogne da se odupre brojnim štetnim iskušenjima te da se uspješno nosi sa svim životnim poteškoćama koje se u toj fazi resocijalizacije dešavaju. Bez ovakve pomoći mislimo da uvjetna se sloboda uglavnom svodi na pasivni policijski nadzor i da tako kažem sačekivanje potencijalnih recidivista tj. prekršitelja uvjetne osude. Taj svojevrsni cinizam koji se dešavao u praksi na način da se čeka iza krivine je ustvari rezultiralo da se ustroji jedan ovakav institut koji se zove probacija o kojem danas razgovaramo, a naravno da je on svoje prvo ishodište našao u SAD početkom prve polovine 19.stoljeća. Po nama je u zakonu dobro sljedeće to što bi u svakom slučaju po nekim procjenama čak 1/3 osuđenika u zatvorima je osuđena za lakša kaznena djela. Dakle oni time izdržavaju lakše kazne. Oni bi svakako bili zbog svog dobrog ponašanja pušteni na uvjetni otpust, a za to vrijeme bi se ponudio nekakav probacijski model. Dobro je i što su suci što bi na taj način kada se ustanovi i kada se uvriježi ovakva praksa probacijskog modela što će suci lakše izricati uvjetnu osudu sa probacijskim tretmanom nego što je to do sada bila praksa. Po nama je perspektiva ovog instituta dobra međutim bila bi još bolja da se dešava u nekakvo sretnije vrijeme dakle da se ne donosi u vrijeme ovakve ekonomske krize jer onda vjerojatno bi se pri ministarstvu ustrojila uprava za probaciju. Sada imamo sektorski nivo, mislimo da bi model uprave za probaciju mogao na neki način autonomnije i možda kvalitetnije da prati kompletan razvoj instituta probacije. I konačno, mi imamo prijedlog jedan, razmišljanja smo da bi u zakonu trebalo naći rješenje da se probacija provodi osim što je provode zaposlenici u sektoru i u sistemu da to rade i vanjski suradnici pa smo rekli koji su to, ali i da to rade tzv. povjerenici naravno uz određen honorar. Naravno ti povjerenici bi morali biti ugledni pripadnici zajednice u kojoj se izvršava probacija, oni bi morali biti posebno obrazovani ili doobrazovani za posao koji bi prihvatili. To bi dalo probaciji jednu dodatnu društvenu dimenziju što nije naravno zanemariva stvar i kadrovski bi rasteretio se sistem jer bi te poslove koje sad rade ljudi u sistemu u svakom slučaju bi radili ljudi tzv. povjerenici izvan sistema uz naravno kažem opet određen utvrđeni honorar. Zaključno, mislim da je ovaj zakon dobrodošao i u kontekstu poglavlja 23.-Pravosuđe i ljudska prava jer je to jedan viši standard koji to poglavlje od nas i očekuje. Mislimo da će on na neki način dovesti do ekonomičnosti sistema jer imamo u prethodnim raspravama, vidimo da je naš zatvorski sistem preopterećen brojem ljudi koji su u zatvorskom sistemu na izdržavanje kazne daleko odskačemo od dozvoljenih standarda i naravno da se na takav način probacijom taj zatvorski sistem rasterećuje. Statistika inače govori da probacija smanjuje recidivizam za gotovo tri puta što je vrlo bitna jedna socijalna kategorija. Naravno da ostaje da se ova ideja, odnosno ovaj koncept probacije na ovakav način kao što je ovdje u zakonu predviđeno da se provede u praksi i tu sad mi imamo, tu nam počinje malo određen skepticizam prema cijeloj toj ideji jer ne znamo kakva će biti reakcija društva na ljude koji su obuhvaćeni probacijom, a treba da se resocijaliziraju u svojoj sredini na takav način. I jasno je da postoje tu i ograničena proračunska sredstva, dakle spremnost sistema da tu stvar dovede kvalitetno do kraja izražene u nekakvim proračunskim pozicijama u ovom proračunu, odnosno u proračunu 2014. godine. Bitno je napomenuti da je probacija po nama ne samo pravna kategorija već i socijalna kategorija i to treba imati dobro u vidu kad se razgovara o konceptu o probaciji. I na kraju ću samo reći kao informaciju da je jučer Senat Sveučilišta u Splitu usvojio sveučilišnog specijalističkog postdiplomskog studija pod nazivom "Probacijski tretman". Dakle ovo ohrabruje jer vidljivo je da i akademska zajednica se počela baviti sa ovim problemom. Inače taj seminar traje tri semestra. Hvala vam puno. Dakle mi ćemo u ime kluba SDSS-a prihvatit ćemo ovaj zakon.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a Josip Salapić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Sabora. Zamjenice ministra. Evo još jedan "pravnički" zakon pred nama, zakon koji bi prije svega trebao doprinijeti sigurnosti pravnog sustava, ali i sigurnosti društva u kojem živimo. Probacija je sama po sebi već godinama prisutna u našem zakonodavstvu. Ovi koraci ne možemo reći da je na početku, ona je sada na svom onom zamahu jer ulaskom Hrvatske u Europsku uniju preuzimamo i naše obveze iz poglavlja 23 i ovo je jedno od područja koje je također područje … u napredovanju tako da ćemo se morati i po ovom pitanju probacije dokazati preuzimanjem europskih obveza, a i preuzimanjem i onih kazni koje budu izrečene na ovakav način u zemljama Europske unije da će se izvršenje tih kazni moći izvršavati u Republici Hrvatskoj. Ono što je bitno da bismo to mogli, trebamo biti u potpunosti spremni za to tako da prije svega kadroviranje probacijske službe, ulaganje u probacijsku službu. Ovo je dobro što je gospodin Horvat rekao poslijediplomski specijalistički studij na tu temu, to je sigurno jedan od koraka naprijed da bi ova služba u pravom smislu svoje riječi zaživjela u hrvatskom kaznenom zakonodavstvu. Svrha ovoga zakona nije dakle kažnjavanje počinitelja kaznenih djela nego upravo suprotno, počinitelji prije svega lakših kaznenih djela, osobe koje su se našle na drugoj strani zakona dobivaju novu mogućnost prije svega od države, a onda i od društva da se resocijaliziraju, da shvate na kakvom su iskušenju bili, kakvo su kazneno djelo počinili, da im se kroz razne oblike pomoći pokuša dakle stavljati te ljude što bismo rekli ponovno na zdrave noge u zdrav život, a takve ljude prije svega treba prihvatiti zajednica u kojoj žive i zajednica u kojima bi se ova kaznenopravna sankcija izvršavala. Prvi dio ovoga zakona je usklađivanje sa novim KZ-om koji će stupiti na snagu 1. siječnja 2013. godine, ali ono drugo što je najvažnije to je i potpuno nove zadaće, potpuno novi okviri u kojima će se naći probacijska služba kada novi KZ stupi na snagu. Prije svega, ovdje je posebno definiran tretman počinitelja, dodaju se sasvim nove kaznenopravne mjere koje do sada u prijašnjim zakonima su bile poznate u manjem obliku, nova rješenja, kombinirane odluke, kombinirani dakle kaznenopravni instituti koji će se primjenjivati prema počiniteljima prije svega ovisno o kaznenom djelu koje su počinili. Tako da uvjetni otpust počinitelja da može ići kući uz nadzor i praćenje nije samo nova prilika za počinitelja nego i svijest o tome kako je djelo počinjeno, da će se ako se to ponovi i ako se ne bude pridržavalo mjera koje je izrekao prije svega sud odnosno sudac izvršenja kojemu se jača uloga po ovom Zakonu, da će se takva osoba ponovo naći, dakle iza rešetaka i ponovo naći u zatvoru. Ono što je gospodin Vukušić u ime kluba Laburista govorio o sigurnosti probacijskih službenika kada imaju obvezu posjećivati i nadzirati mjere koje je donio sud za počinitelje treba razmisliti o načinu zaista da se pojača sigurnost probacijskih službenika kada oni dolaze u posjet onim počiniteljima koji su možda opasniji za okolinu, a to sve zavisi o individualnom slučaju, o presudi i dakle i o stupnju opasnosti za probacijske počinitelje. Siguran sam da sud ne bi dozvolio da se pod udar samo probacijskih službenika stave osobe koje su počinile teška kaznena djela i takve osobe vjerojatno neće ni doći pod probacijsku službu osim ako su do kraja izdržale kaznu. Tu je predviđeno da se i dvije godine nakon izdržavanja kazne koja je bila duža kazna mogu izreći mjere koje su dakle mjere nadzora takovih počinitelja, da ne bi počinile ponovno isto kazneno djelo. Dakle, to je problem, ali taj problem prije svega ovisi i o financijskim mogućnostima. Ali vjerujem da se u okvirima, dakle pravosuđa prije svega Ministarstva unutarnjih poslova i policije može naći jedno zajedničko rješenje kako bi ovaj Probacijski zakon zaista zaživio u punom smislu te riječi. Različiti su probacijski poslovi. Oni dakle ovise i o fazama postupka. Vidimo ovdje da u pred kaznenom postupku dana je mogućnost i državnom odvjetniku da sukladno načelima oportuniteta odluči da li je potrebno izvršiti ili odlučiti o nekoj probacijskoj mjeri. Do sada su sudovi imali samo u navikama i običajima takvu osobu pritvoriti, staviti u istražni zatvor, pa je bilo postavljeno pitanje je li bolja ova probacijska mjera nadzora i praćenja te osobe i neki dodatni uvjeti koji se mogu dati po zakonu ili je to bilo dobro takvu osobu staviti u zatvor. Ona već sama po sebi se osjeća da je odgovorna za djelo koje je počinila. To je jedan teži oblik. Ova probacijska mjera svakako je dobra. Isto tako, određivanje rada za opće dobro, za kaznena djela koja su predviđena do 6 mjeseci zatvora, dakle bezuvjetno odlučivanje na rad na opće dobro ili čak i do godine dana zatvora kada sud može odlučiti da se na takvu osobu može primijeniti probacijska mjera. Promjena je u zakonu da je to sada 720 sati rada za opće dobro. To je isto tako jedna dobra mjera koja će, dakle počinitelju kada se resocijalizira u društvo dati priliku da se na i ovaj način rehabilitira i ponovno vrati u zajednicu. Sve ove mjere koje su predviđene ovim Zakonom, prije svega su mjere koje će služiti za dobrobit osoba koje su počinile kazneno djelo, svjedoka u postupku, a posebno se na drugačiji način rješavaju žrtve. To je sada, dakle ovim promjenama zakona i setom kazneno-pravnih zakona koje smo donijeli drugačije tretiramo. Prije svega, ovo je jedan novi izazov za hrvatsko pravosuđe. Zakon o probaciji neće imati svoju svrhu ako se ne bude provodio zajedno sa ostalim zakonima, Kaznenim zakonom, Zakonom o kaznenom postupku i svim onim mjerama koje smo donijeli u ovom setu pravosudnih zakona. Ovo je dobra namjera zakonodavca. Treba uključiti prije svega cijelo društvo od samog počinitelja do zajednice u kojem živi rekao sam u svojoj replici to je izazov za onoga koji je počinio kazneno djelo, a da bi se osobi pomoglo, ne treba samo se osloniti niti na probacijsku službu jer vidimo da dovoljno financijskih sredstava u državnom proračunu za pravosuđe nema. Negdje za 600 milijuna kuna su smanjena sredstva. Živimo u vremenu gospodarske krize, ali svakako ako želimo rasteretiti hrvatske sudove i hrvatske zatvore, ako ne želimo osobe koje su počinile ova blaža kaznena djela trpati bez razloga u zatvor onda treba uložiti dodatne napore u probacijsku službu, iznaći sredstva u državnom proračunu da se financiraju rad probacijske službe. A i ovo školovanje ljudi, obrazovanje, kadroviranje to je naša europska obveza i potpisivanjem konvencija i ulaskom Hrvatske u EU i našim zaključnim pregovorima, ugovorima u Poglavlju 23. I mi smo se kao država za to obvezali, a sigurni smo da ćemo prije svega pomoći počiniteljima ovakvih lakših kaznenih djela da se prije vrate u društvo i da postanu od onoga što se kaže kada su bili u šteti za zajednicu da postanu korisni svojoj zajednici, svojoj lokalnoj zajednici gdje žive, da im se pruži jedna nova prilika za život. Siguran sam da će se kvalitetom probacijske službe takvim osobama dati novi zamah u životu, a to je naša obveza da ovakvim zakonima prije svega služimo građanima RH. Klub HDSSB-a podržava ovaj Konačni prijedlog zakona o probaciji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Da li završno zamjenica ministra? Izvolite.
Hvala vam lijepo. Pa evo, apostrofirali smo pitanje troškova, pa da se očitujemo o tome. To smo propustili u prethodnom očitovanju. Dakle, uspostava probacijskog sustava je dio projekta. Kroz IPA projekt 2008. razvoj probacijske službe u RH mi smo ostvarili sredstva u iznosu od oko 2 milijuna eura, s tim da je EU podmirila 95%. 5% je bilo na našem teretu, tako da ćemo mi ustroj službe kroz ova sredstva ostvariti, a to je ovo pitanje koje je postavljeno glede proračunskih stavki u našem proračunu. Podaci koji su ovdje iznesene, odnosno tvrdnje da se na samom ustroju i funkcioniranju probacijskih ureda ne radi, apsolutno nisu točni. Mi smo cijelu ovu godinu proveli na intenzivnom osposobljavanju probacijskih službenika, na njihovoj edukaciji, na uspostavi svih onih temelja koji su potrebni da probacijski uredi profunkcioniraju, a tu smo najvažniju stavku prepoznali i njoj smo se posebno posvetili informatizacija probacijskog sustava, razmjena podataka, uopće vođenje evidencije i sve ono što ste rekli što je naravno temelj za donošenje odgovarajućih odluka pri provođenju probacijskih aktivnosti. Govorili smo o dokumentaciji. Upravo je i dio zakona posvećen potrebnoj dokumentaciji za pravilnu provedbu probacijske službe. Ako govorimo o pitanju ugroze probacijskih službenika moramo načelno reći da postoji čitav niz profesija koje su ugrožene same po sebi, pa i socijalni radnici i liječnici itd. Pitanje posebne dodatne apriorne zaštite probacijskog službenika mislim da ne može biti dovedeno na tu razinu posebice stoga i što smo u raspravi čuli da se radi, i tako je i koncept probacije i zamišljen, o osobama koje su ili osuđene za blaža kaznena djela ili osobe koje su tijekom izdržavanja kazne zaslužile da budu uvjetno otpuštene da tako kažem. Ne radi se samo o tome da je to odluka suda da li će određenu osobu dozvoliti joj da kroz probacijski sustav odradi svoju kaznu nego se radi o tome da i sama osoba koje se to tiče ne bi trebala biti zainteresirana da svojim ponašanjem ugrožava činjenicu da je u probacijskom sustavu jer se o njezinom izvršavanju probacijskih zadataka sastavlja izvješće. I netko tko jest u probaciji sutra ne mora biti ako je svojim ponašanjem doveo do toga. Dakle, nije poanta u tom smislu. Mi smo govorili o pitanju promjene prebivališta i slažem se da je to pitanje koje je kao što smo u prvom prijedlogu naveli bilo drugačije uređeno, sad smo ga izmijenili. Nije jednostavna odluka, ali ono s čime smo se rukovodili jest da će se možda ili praksa pokazuje da će kriminogeno ponašanje određene osobe možda i u većem broju slučajeva biti uzrokovano izvorima koji nastaju i u njegovom prethodnom prebivalištu da to tako pojednostavljeno kažem. I možda će osoba baš imati potrebu promijeniti svoje prebivalište ne bi li ostvarila svoju resocijalizaciju na kvalitetniji način i u drugom okruženju. Ovo da je dužna obavijestiti probacijski ured o promjeni svoga prebivališta mi smo unijeli kao neki izraz povjerenja toj osobi da preuzima odgovornost za svoj život i da promjenom prebivališta želi učiniti neke poboljšice. Naravno da postoje mogućnosti zloupotrebe. Mi praktično smo svjesni toga da netko ako želi zloupotrebljavati ovu odredbu može svaki tjedan mijenjati prebivalište, ali ono što je njegova obveza, obveza je da izvršava obveze koje su mu dane u probacijskom programu. Ako ne može izvršavati obveze a to je uzrokovano time što stalno mijenja prebivalište pa će onda i to biti posljedica za njegov probacijski program, odnosno da li će uopće biti u probacijskom programu. Mi smo probaciju unutar ministarstva organizirali kao upravu i to je točno, ovaj kao sektor. Želja je i cilj je da to bude ustroj decentraliziranih samostalnih suverenih ureda koji će na najbolji mogući način provoditi ovo što smo zamislili tako da mislim samo pitanje ustroja nije toliko bitno. Govorili smo i o pitanju vanjske suradnje i to ću samo zaključno reći u članku 34. Središnje tijelo Državne uprave nadležno za poslove pravosuđa može s udrugama i građanima i sa drugim pravnim osobama koje su registrirane za obavljanje humanitarnih i drugih sličnih poslova zaključiti ugovor o suradnji o izvršavanju probacijskih poslova. Ova odredba je oživotvorenje upravo onoga na čemu intenzivno radimo i gdje vidimo veliku mogućnost suradnje sa nevladinim udrugama. Dakle, smatramo da će nam pomoć koju će nevladin sektor ovdje dati biti vrlo značajna i na tome ćemo baš intenzivno raditi jer nam se čini da je u okviru svega ovog što smo govorili upravo resocijalizacija osoba ono što je zadatak i vladinog, ali i nevladinog sektora i zapravo svakog od nas kao pojedinaca da omogućimo da osobe koje su bile u sustavu probacije na pravi način budu natrag uključene, odnosno resocijalizirane u naše društvo. Evo, hvala vam.
Hvala i vama zamjenice ministra. Imamo dvije replike na vaše izlaganje. Ana Lovrin, izvolite kolegice.
Hvala lijepa. Gospođo zamjenice ministra ja se apsolutno s vama slažem da vrlo često promjena sredine u kojoj je počinitelj dotada živio može djelovati poticajno. Dakle, može ga izvući iz jednog lošeg kriminogenog okruženja, lošeg društva itd. Ali, ja sam samo malo dvojila o ovoj odredbi koja je izmijenjena. Dakle, prijašnja stipulacija da traži suglasnost Ured za probaciju bi sigurno u tim slučajevima dao suglasnost, dapače vjerojatno bi potaknuo osobu na takvu mjeru, a malo sam se ovom odredbom pribojala upravo te zlouporabe, odnosno čak ne toliko ni zlouporabe jer u tom slučaju se mogu ukinuti probacijske mjere i vratiti ga u zatvor, ali više toga kako će se probacijski sustav koji je tako insuficijentan materijalno i kadrovski prilagoditi takvim promjenama prebivališta i u tom smislu da bi oni ipak trebali biti unaprijed s time upoznati. Evo, samo u tom smislu. Inače, naravno da je odluka tu dvojbena, da ima argumenata pro i kontra. Hvala.
Zahvaljujem. I sljedeća replika, Branko Vukšić. Izvolite kolega.
Poštovana zamjenice ministra ne znam na koga se to odnosilo, ali i ja sam se isto osjetio prozvanim, ne radi se o, nitko nije govorio o nekompetentnosti probacijskih službenika i o tome nisam govorio, ali sam govorio o tome da probacijski sustav ne funkcionira onako kako bi trebao funkcionirati. Govorio sam o tome da je jedno teorija, a drugo je praksa. Rekli ste da apriorna zaštita probacijskih službenika ne dolazi u obzir. Prije mi je kolega Vuljanić rekao jesi gledao američke filmove i jesi li vidio kako probacijski službenici dolaze osobama koje su na uvjetnoj slobodi i pušteni su prije iz zatvora jer su počinili neko teško kazneno djelo ili lakše kazneno djelo, a mogli bi biti nasilni? Ovako lakonski odgovor ne dolazi u obzir, mislim da nije dobro, nije dobar čak ni za probacijske službe ni za čitav sustav probacije. Onda bi barem trebale ići dvije osobe na razgovor, znači dva probacijska službenika sa osobom na uvjetnoj slobodi. Znate da rekli ste da su to uglavnom osobe koje su počinile neko manje kazneno djelo, lakše kazneno djelo. Upravo smo prije govorili naš čudan u najmanju ruku po meni katastrofalan sudski pravosudni sistem vas opovrgava. Prije svega različita praksa, različitih sudova, zatvora. Vi govorite kao da smo mi neka sređena zapadnoeuropska skandinavska zemlja. Kod nas prije svega loše stanje u tome [[Upadica: Vrijeme.]] ja sam govorio o rizicima te o smanjenju tih rizika.
Hvala. Nemamo odgovor na repliku. Zahvaljujem. Ovime je rasprava o tekstu zakona završena. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o probaciji, drugo čitanje, P.Z. br. 179. Rasprava o konačnom prijedlogu zakona je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 110 glasova za, 3 glasa protiv i 3 glasa suzdržan donesen Zakon o probaciji u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.
I prelazimo na - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima, drugo čitanje, PZ br. 94 Predlagatelj zakona je Vlada RH. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Izvolite zamjenice ministra.
Hvala vam lijepa. Poštovane zastupnice i poštovani zastupnici. Ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima. Ono što nas je rukovodilo je bila želja i težnja da uskladimo zakonodavni okvir odnosno glavna izmjena koju predlažemo jest da upravnim sporovima pred upravnim sudovima u prvom stupnju odluke donose suci pojedinci. Sada je zamišljeno i odnosno na snazi zakon po kojem sude u vijećima. Usporedili smo takvo uređenje sa ostalim prvostupanjskim postupcima. U parničnom postupku sudovi sude na temelju Zakona o parničnom postupku i u pravilu odlučuju suci pojedinci i to bez obzira na vrijednost predmeta spora i na složenost materije o kojoj se odlučuje. I u kaznenom postupku za kaznena djela za koje je propisana kao glavna kazna novčana kazna ili kazna zatvora generalno do 8 godina praktično to može biti i do 12 godina odlučuju suci pojedinci. U tom kontekstu se ukazuje netemeljena odredba prema kojoj bi upravni sudovi koji u prvom stupnju sude na temelju Zakona o upravnim sporovima trebali odlučivati u vijećima. Drugim riječima s obzirom na potrebu da zakonodavni sustav bude ujednačen nameće se zaključak da bi upravni sporovima pred upravnim sudovima prvog stupnja odluke trebali donositi suci pojedinci bez obzira na tko kakva je i da li je složenost ili nije složenost predmeta spora tim više što se nakon odluke upravnog suda u drugom stupnju odlučuje na Visokom upravnom sudu. Ova izmjena će osim ovog ujednačavanja dovesti i do povećanja učinkovitosti upravnih sudova, a to je upravo ono čemu težimo odnosno čemu smo se posebno posvetili s obzirom na rezultate. I u pripremi konačnih prijedloga pribavili smo određene podatke koje ću ako dozvolite sada iznijeti. Dakle tijekom prvih 9 mjeseci 2012.godine pred upravnim sudovima pokrenuto je ukupno 8200 upravnih sporova i to pred Upravnim sudom u Osijeku 1062, pred Upravnim sudom u Rijeci 1356, pred Upravnim sudom u Splitu 2019 i pred Upravnim sudom u Zagrebu 3763. U odnosu na zaprimljene predmete odlučeno je odnosno odluka je donesena u 2472 predmeta dakle u 30%. S tim da je Upravni sud u Osijeku riješio 411 predmeta ili 38,7%, Upravni sud u Rijeci 301 ili 22,3%, Upravni sud u Splitu 225 ili 11,14% a Upravni sud u Zagrebu 1535 ili 40,79%. Napominjem da je od ukupno riješene 2472 predmeta ožalbeno dakle ukupno tih predmeta u žalbama se nalazi samo 176 predmeta ili 3,07%. Od ukupno 2472 predmeta presudom su riješena 1192 ili 48,20%, a rješenjem 1980 predmeta ili 51%. Ovaj broj predmeta molim da se sagleda u odnosu na broj osoba koji u tim predmetima odlučuje. Naime broj sudaca i sudskih savjetnika na određenom sudu nije velik, dapače mali je. Upravnom sudu u Osijeku zaposlena su 4 suca i 1 sudski savjetnik na Upravnom sudu u Rijeci 3 suca i 1 sudski savjetnik na Upravnom sudu u Splitu 3 suca i 1 sudski savjetnik te na Upravnom sudu u Zagrebu 13 sudaca i 2 sudska savjetnika. Ove brojke o zaposlenim sucima nas apsolutno upućuju na potrebu povećanja broj sudaca ali da bismo krenuli u takvo rješenje mi s druge strane trebamo uspostaviti određeni balans odnosno dovesti učinkovitost do te razine da se opravdava i povećanje zaposlenih a mislimo da je put do takvog učinka odnosno povećanog učinka upravo ova normativna izmjena dakle da se ne sudi u vijećima nego da se sudi po sucima pojedincima. Dakle analiza ovih podataka koje smo iznijeli upućuje na zaključak da je opravdan prijedlog da se upravni sporovi pred upravnim sudovima da nadležnost za odlučivanje sucima pojedincima. Isto tako mi smo revidirali odluku o troškovima. Naime zaključili smo da temeljem podataka koje smo pribavili u ovoj godini da postoji potreba drugačijeg reguliranja odluke o troškovima u upravnim sporovima i to na način da svaka stranka snosi svoj trošak. Isto tako smo poboljšali izričaj pojedinih odredbi zakona kako bi ga uskladili i učinili preciznim. I to je ukratko ono što smo između dva čitanja imali i što smo bili dužni predočiti odnosno što smo rekli da ćemo iznijeti danas na drugom čitanju. Hvala vam.
Hvala i vama. Da li žele izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a Vesna Fabijančić-Križanić. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Zamjenice ministra. Dakle pred nama je Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima i kao što i u obrazloženju stoji radi se o glavnoj intenciji, a to je izmjena ujednačavanja zakonodavnog sustava što u svakom slučaju podržavamo. Osim ujednačavanja zakonodavnog sustava kao činjenice same za sebe naravno da ono što nas najviše interesira u ovim izmjenama i dopunama zakona, a to je pronalaženje načina da se doista poveća učinkovitost pravosudnog sustava, odnosno kako i to pravosudni dužnosnici rekli rješavanje zaostataka. Širina sudske zaštite građana od djelovanja javne uprave ogleda se ponajprije u pitanju pravnog uređenja predmeta upravnog spora. Poznato nam je da je dugo vremensko razdoblje proteklo do trenutka posvećivanja dužne pažnje ovom važnom segmentu. Zakon o upravnim sporovima donesen je 2010. i to radi usklađenja s europskim standardima jer nakon proglašenja nezavisnosti Republike Hrvatske i njezinog uspostavljanja nije donesen novi Zakon o upravnim sporovima već se Zakonom o preuzimanju preuzeo Zakon o upravnim sporovima iz 1977. i koji je dva puta mijenjan tijekom 1992. Naravno da je u međuvremenu hrvatsko zakonodavstvo nizom zakona donijelo rješenja kojima se uređuju posebna upravna područja, ali ne i upravni spor. Tako je doneseno i uređeno službeničko pravo, lokalna i područna odnosno regionalna samouprava, izvlaštenje i niz drugih pitanja. U isto vrijeme preuzeti Zakon o upravnim sporovima u mnogome nije odgovarao niti najnovijim standardima sudske zaštite u pravu država članica Europske unije, ali niti suvremenim shvaćanjima kako hrvatske pravne znanosti tako niti struke. Upravni sporovi su u isto vrijeme trebali godinama i tako su u okviru prilagodbe hrvatskog zakonodavstva pravnoj stečevini Europske unije pristupilo i izradi i donošenju novog zakona koji je uredio sudski nadzor nad radom uprave. Prema Zakonu o upravnim sporovima koji je na snazi pravilo je da se u upravnim sporovima odluči u vijeću od 3 suca, a sudac pojedinac samo iznimno. Iako je proteklo puno vremena za uređenje ove problematike, način kako je to riješio Zakon o upravnim sporovima vidljivo je da su zaostaci u predmetima upravnih sporova ponovno narasli, a to će naravno rezultirati i još duljim vremenom ostvarivanja sudske zaštite. S obzirom da je i primarni cilj Zakona o upravnim sporovima osiguranje sudske zaštite od rada uprave, sudski nadzor zakonitosti rada uprave i institut upravnog spora jedno je od najbitnijih pitanja upravnog prava svake države. Zajamčeni stupanj sudske zaštite, baš kao i njezina učinkovitost, ključni su elementi pri ocjeni svakog modernog pravnog sustava. Načelo sudske zaštite štiti pojedinca kojem su prava povrijeđena te preventivno sprečava prekoračenje ovlasti izvršne i upravne vlasti na štetu građana. Danas u parničnom postupku u pravilu sude suci pojedinci i to kako u najsloženijim tako i u predmetima visokih vrijednosti predmeta spora. Stoga smatramo da nema nikakvih valjanih argumenata da u upravnim sporovima treba suditi vijeće od tri suca i da učinkovito i na zakonit način ne može rješavati predmete u upravnim sporovima sudac pojedinac. Uz ujednačavanje zakonodavnog sustava argument smanjenja zaostataka i bržeg rješavanja sporova zasigurno su prilog podrške ovim izmjenama u tom pravcu pa smatramo da svakako treba težiti prema ujednačenosti te opravdano da i u upravnim sporovima pred sudovima prvog stupnja sude suci pojedinci i to naravno bez obzira na to kakva je složenost ili vrijednost predmeta spora i to posebno ne samo zbog ujednačenosti u sudovanju Republike Hrvatske već i radi činjenice da je kao drugostupanjski sud ustrojen Visoki upravni sud Republike Hrvatske. Vjerujemo da bi rješavanje predmeta po sucima pojedincima moglo značajno pridonijeti pravovremenosti rješavanja predmeta i stoga ćemo podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. U ime kluba Hrvatskih laburista Nikola Vuljanić. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospođo zamjenice ministra, kolegice i kolege. Zakon je tehnički, organizira se upravno sudovanje, upravni sporovi na jedan racionalniji način i pojeftinjuje. Sve mora pojeftinit pa i ovo sudovanje, a stvarno je nelogično da imamo taj raskorak između kaznenog postupka na općinskom sudu kome sudi jedan sudac i upravnog spora na sudu iste razine kome sudi vijeće od tri suca, bez obzira na veličinu spora. To je savršeno nepotrebno. Sudaca nam fali, a pogotovo u situaciji kad su upravni sporovi opterećeni na način kao što naši jesu. Manje biti neće jer se kompletna situacija ne popravlja ekonomska prije svega. Prema tome ljudi će se i na ovom dijelu suditi vjerojatno više nego što je to bilo do sada. Neke od odredbi su zanimljive i mislim da bi o njima trebali ponešto reći. U članku 3. govori se o situaciji kad je nepotrebna rasprava, dakle kad se na temelju utvrđenih činjenica aplicira pravo bez rasprave u kojoj bi sudjelovali sudionici. To je sasvim u redu ako sudionici sami slože s tim. Dakle, ako sudionici procijene da stvarno nema smisla gubiti vrijeme i energiju, da su svi dokazi takvi kakvi jesu i prepuštaju sudu jednostavno da odigra ulogu arbitra u takvoj situaciji. Međutim, kad sud ocjenjuje da je to tako a bez pristanka zainteresiranih stranaka nisam siguran da je to dobro i za sud i za te stranke. Naravno, moguće su i zlouporabe, ali da ne govorimo o tom. Naši suci ne rade zlouporabe, ali moguće su i pogrešne procjene. Mislim da bez pristanka zainteresiranih strana se to ne bi trebalo raditi. U članku 16. zapravo pojašnjava se nomenklatura naziva nutra pa se odluka mijenja riječju presuda itd. Netko je očito u prethodnom tekstu zakona pobrkao elementarne stvari. Sudska presuda i sudska odluka nisu neminovno isto. Naravno da je i presuda vrsta odluke. Ali to definitivno nisu sinonimi. Ne znam tko je to bio pobrkao prije. Netko jest. Sad se to ispravlja i dobro da se ispravi da zakon bude jasniji jednostavno. Članak 17. je po mom mišljenju sasvim upitan. Ovako kako ga je formulirao predlagatelj u upravnim sporovima svaka strana podmiruje svoje troškove. Hrvatski laburisti misle da se na taj način građanima, građane pojedince stavlja u određeni položaj, da im se u dobrom dijelu onemogućuje pristup uopće sudovanju i pristup pravdi u ovim slučajevima teško će se odlučiti i građanin koji je sasvim u pravu i koji zna da je upravu i potvrdili mu i advokati i eksperti da je u pravu teško će se odlučiti ući u postupak za koji će morati svoje troškove snosit sam a u pravu je. Ne vidim opravdanosti takve odredbe. I u članku 18. molio bih da mi se to objasni ako je moguće. U stavku 1. stoji da će upravni sporovi pokrenuti do dana stupanja na snagu ovog Zakona dovršit će se po odredbama ovog zakona, osim kad je ovim zakonom drugačije određeno. Ne otvara li to mogućnost prigovora za retroaktivno djelovanje zakona i komplikacija, eventualnih tužbi i troškova države u takvom postupku. Jer ako je postupak pokrenut ne samo sudski, nego i bilo koji drugi postupak kojim se vlast i država bave, ako je pokrenut po jednom postupku, pa je u međuvremenu donesen drugi postupak u pravilu se nastavlja po onom propisu po kojem je postupak pokrenut. Mislim da bi i ovdje to trebalo tako stajati iz jednostavnog razloga da izbjegnemo moguće komplikacije do kojih bi mogli doći. Hrvatski laburisti podržat će ovaj Zakon jer ga smatraju unapređenjem postojećem sustavu. Hvala.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku na vaše izlaganje, Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Vuljanić, pa nije dobro stvari sasvim simplificirati. O tome smo govorili mi i u raspravi u prvom čitanju. Naime, možemo razgovarati o tome da se izmijeni zakon na način da u prvom stupnju, da u upravnim sporovima određuje sudac pojedinac. Ali simplificiranje da se to izjednačuje sa Zakonom o parničnom postupku, odnosno sa kaznenim postupkom u kojem također odlučuje sudac pojedinac u upravnim sporovima je nešto drugačija situacija. Naime, u upravnom sporu pred suca dolazi pravni problem koji je već dva puta rješavan i gdje je građanin bio pred stručnom osobom, dakle u upravnom postupku. U Zakonu o parničnom postupku prvi puta građanin dolazi sa zahtjevom, sa tužbom za ostvarivanje svog nekog prava prema nekom drugom građaninu, a ovdje se radi o odnosu građanina prema državnome tijelu. On je jedan puta bio. Stručna osoba je odrađivala u žalbenom postupku, stručna osoba odrađivala. Dakle, očito se radi o jednom složenijem pravnom problemu u kojem je zakon odredio da građanin ima pravo pristupa sudu i da traži sad od suca kao kvalificiranog da odredi. To je možda bio ratio zašto se u Zakonu o upravnim sporovima ovim postojećim tekstom odredilo da to bude sudsko vijeće. Ne zaboravimo da jedna cijela grupa domaćih i inozemnih eksperata dugo godina radila na pripremi toga teksta zakona i da je vjerojatno neki razlog postojao.
Zahvaljujem. Imamo odgovor na repliku, Nikola Vuljanić. Izvolite kolega.
Ma slažem se kolegice. Ono što dođe na Upravni sud to je zapravo treći stupanj odlučivanja. Već je u dva stupnja prvom i žalbi bilo pred nekim organom, svejedno o kom se radi. Međutim, i dalje mislim da je savršeno dovoljno da u prvom stupnju ovog odlučivanja, dakle trećem jedan kompetentan sudac može odlučiti da ih ne treba tri. Konačno ukoliko se na to izjavi žalba u sljedećem postupku će ih biti tri pri Visokom upravnom sudu.
Hvala. U ime kluba HNS-a Nada Turina-Đurić. Izvolite kolegice.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice. Moram pohvaliti gospođu zamjenicu izuzetno je vrijedna i često je s nama u Saboru tako da neke primjedbe koje su bile na početku možda baš i ne stoje. Budući da smo u prvom čitanju apsolutno vezano za izmjene koje su ovdje predložene, a ključna je ova izmjena koja se odnosi da u upravnim sporovima u prvom stupnju donosi odluku pojedinačno sudac i gdje smo se manje-više svi u raspravama složili da je to dobar prijedlog, da će on povećati efikasnost sudstva izlažemo se i danas manje-više svi u tome da će to ovim konačnim prijedlogom biti dobro i biti tako i da ćemo tako i glasati i HNS naravno, međutim i gospođa zamjenica je u svom uvodnom obrazloženju ustvari načela jednu temu koja šire otvara pitanje funkcioniranja ne samo možda sudstva, ali u ovom konkretnom slučaju sudstva. Znači, naši građani su se nažalost ono što se kaže kao magare na batine naučili, odnosno trpe onu staru izreku kaže pravda je spora ali je dostižna. Mislim tu se baš HNS ne bi složio da je to najbolja situacija u kojoj je pravda spora ali dostižna. A vezano je na ono što ste vi rekli da mi ustvari smo kadrovski izuzetno osiromašeni, da nemamo dovoljno financijskih sredstava za angažman većeg broja sudaca. Govorili ste o broju sudaca u pojedinim upravnim sudovima u RH i sigurno kad to stavimo u odnos sa brojem postupaka koje imamo, a i o tim brojevima ste govorili, onda ovako već na prvi pogled je sasvim jasno da to nije dovoljno i da mi možemo donijeti odličan zakon i u tom zakonu odrediti odlične postupke ali da je pitanje da li će efikasnost cijelog sustava postići onaj cilj kojeg mi želimo, a to je da pravda bude dostižna, odnosno pravovremena u nekom kraćem vremenskom roku. To je ono što mislim će nam se otvarati ne samo u ovoj temi nego i u svim drugim temama kad govorimo o javnoj upravi općenito i u sudstvu isto tako. Mi naravno da ćemo ovo podržati s obzirom da je to jedna značajna mogućnost nekakvog napretka u cijeloj toj priči. Ali do onog trenutka dok se mi ne odlučimo stvarno zahvatiti te sustave da smanjimo taj broj predmeta jer tu se radi o tisućama predmeta mislim da je to naprosto određeni broj ljudi u određenom vremenu na određeni broj postupaka neće moći svladavati na zadovoljstvo naših građana. A to je nekako naš konačni cilj. Evo znači u kontekstu ove druge rasprave u drugom čitanju mi naravno ćemo podržati kao i u prvom čitanju što smo rekli ovaj prijedlog s tim da mislim da trebat će imati u vidu u čisto operativnom smislu kako rješavati tu ogromnu količinu predmeta koja onda naravno proizvodi i veliko nezadovoljstvo naših građana ovim sustavom. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I u ime kluba HDSSB-a Zoran Vinković. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice ministra, uvažene kolegice i kolege. Klub HDSSB-a će podržati izmjene i dopune Zakona o upravnim sporovima, ali isto tako i pokušati ukazati na određene probleme koji se mogu pojaviti upravo u ovim izmjenama ne tvrdeći da će to doista tako i biti. Ali imajući u vidu sve ovo što se dosada dešavalo na upravnim sudovima u dužini postupaka, u problemu rješavanja tužbenih zahtjeva u upravnim sporovima donošenjem rješenja vidljivo je da i taj dio pravosuđa RH nije funkcionirao na način kako treba nego naprotiv dugotrajnost tih postupaka ukazivala je na i određene ja ne bih rekao poteškoće nego prije svega na određenu neefikasnost upravnih sporova. Podsjećam da je od 1. siječnja 2012. su trebali početi raditi prvostupanjski upravni sudovi, no iako su i počeli nije imenovano dovoljno sudaca i prije nego što je stvarno zaživio cjelokupni zakon predlagatelj ide u ove nove izmjene želeći, i nadamo se želeći prije svega povećati efikasnost sudova. I glavna izmjena da se umjesto vijeća od 3 suca da odlučuje sudac pojedinac. Ukazujemo da je moguće dakle i prije svega razlika između Zakona o parničnom postupku jer se u parničnim postupcima odlučuje o privatnim sporovima, a upravni sudovi se ne mogu svesti isključivo na razinu parničnog postupka nego bi ti upravni sudovi trebali biti i jedna od kontrola zakonitosti postupanja državne uprave. Prije svega sudska zaštita građana od same države, nezakonitih postupaka policije, poreznika, carinika, raznih inspekcija, službi za graditeljstvo, određenih inspektorata itd., itd. Zakon i Ministarstvo pravosuđa predlaže ovaj zakon isključivo i radi štednje i racionalizacije, a ja se nadam isto tako i radi efikasnosti samih upravnih sporova. Ovo je možda i mjesto i vrijeme da se ponovno pokrene problem koji je također napravljen isto iz razloga efikasnosti, kada a o tome ćemo nadam se i detaljnije raspravljati u Zakonu o mreži sudova gdje je upravo radi racionalizacije su ukinuti određeni i sudovi, općinski sudovi gdje su određeni predmeti prebačeni u mnogo manje sredine u neadekvatne prostore gdje upravo bivše ministarstvo na jedan ja bih rekao prije svega političkom odlukom donijelo ukidanje te vrste sudova. Najpoznatiji primjer je svakako primjer prebacivanja kaznenih predmeta iz Općinskog suda u Đakovo u Općinski sud u Našice. Prvotni prijedlog je bio i ukidanje Općinskog suda u Našicama što ne bi bilo dobro, ali obzirom na opremljenost Suda u Đakovu broj sudaca, broj predmeta i na opremljenost Suda u Našicama donešena je jedna potpuno suluda odluka, da ne spominjem da između daleko većeg grada Đakova i daleko manjeg grada Našica ne postoji niti bilo koja vrste prometne veze. Nema željeznice, nema autobusa. Na isti način se to desilo i sa državnim odvjetništvom gdje je cjelokupno Državno odvjetništvo prebačeno dakle Državno odvjetništvo iz Đakova prebačeno u Državno odvjetništvo u Našice. Dakle to i ponovno u ime kluba apeliramo prema ministarstvu i postavljeno je zastupničko pitanje bez još uvijek odgovora i prema Vladi RH ali isto tako i prema samom ministarstvu da se jedna odluka za koju je bivša zamjenica ministra tijekom preuzimanja vlasti smijenjena ali nagrađena sa mjestom zamjenice državnog odvjetnika u gradu Zagrebu bez stvarnih pokazatelja i svih elementa koji su mogli opravdati jednu takvu odluku. I nije samo problem ukidanja tih sudova nego i drugih sudova diljem Slavonije i Baranje gdje su praktično svi predmeti sa općinskih sudova koji su postojali pod krinkom racionalizacije svi prebačeni na Općinski sud u Osijeku. Ovdje svakako treba reći da nije sporno da treba štedjeti jel nalazimo se u jednom teškom gospodarskom trenutku, no pitanje gdje u stvari i na čemu treba štedjeti. Pa umjesto da se nakon osnutka četiriju prvostupanjskih upravnih sudova kao nepotrebne ukinu Služba za žalbe Ministarstva financija i slične službe u drugim ministarstvima podržavam ovu odluku da se upravo u ovom prvostupanjskom dijelu umjesto Vijeća sudaca da o tome odlučuje jedan sud, bez obzira na mogućnost da se daleko lakše na njega izvrši određeni politički pritisak. Ali isto tako tražimo da se ukinu ove službe koje doista u ovom efikasnom rješavanju upravnih sporova i doista nije mjesto i da ne spominjem broj zaposlenih u svim tim službama za žalbe. Evo ja se nadam da će ova efikasnost doprinijeti da se riješi jedan upravni spor koji je pokrenut još početkom 2009.godine u 1.mjesecu. radi se i o privatnoj tužbi ali isto tako i tužbi grada Đakova koji je vezan upravo za upravni sud vezani i za visoki upravni sud. Ja se nadam da nećemo dočekati još troje izbore kako bi se taj upravni sud riješio. Naime, podsjetit ću da je tužba zasnovana na i Zakonu o lokalnim izborima, određivanju vijećnika gdje je praktično u okviru sile i samog Ministarstva pravosuđa koje je donijelo određeno mišljenje zamjenskog vijećnika više nije mogla promijeniti stranka i nositelj liste koji je nosio listu političke stranke nego je upravo Ministarstvo pravosuđa donijelo mišljenje da je izvorni mandat čovjeka koji je bio 19. na listi izvorni mandat, a ne mandat onoga koji je bio izabran na listi. Podsjećam da je stranka po zakonu i nositelj liste bio taj koji je mogao mijenjati zamjenike vijećnika pa evo tražim da ne dočekamo iako su izbori provedeni već i u gradu Đakovu lokalni izbori u čitavoj Republici Hrvatskoj, evo taj upravni spor koji je tražio efikasnost, koji je tražio brzinu rješavanja još uvijek čuči negdje u ladicama upravnog suda i Visokog upravnog suda koji još uvijek nema odgovor prije svega radi istine, pravde, ali i pozitivnih propisa Republike Hrvatske još uvijek nema svoj pravorijek. Pa evo obzirom da dolaze izbori, lokalni izbori 2013. evo tražim i od Ministarstva pravosuđa, ali isto tako i od Visokog upravnog suda da konačno riješi taj spor kako se to ne bi dešavalo obzirom da imamo pred nama i drugo čitanje Zakona o lokalnim izborima i o lokalnoj samoupravi kako se opet ne bi dešavala trgovina vijećnicima, mandatima i ne znam čime sve. Mnoge stranke su upoznate s takvim načinom i praksom u političkom životu gdje su određeni mandati vrijedili 500 tisuća kuna iz državnog proračuna, a gdje su čak i nezavisne liste prelazile uz obećanje da će im se izgraditi možda osnovna škola, srednja škola itd. Pa evo u ime kluba tražimo da se to što prije riješi. Dakle podržat ćemo ovaj zakon imajući u vidu i ovaj svoj oprez koji je vezan za mogućnost političkog pritiska na suca pojedinca, a upravni sud bi upravo trebao biti prije svega u zaštiti građana od same države i od državnih odluka pa čak i od državnog nasilja nad pravima građana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. I u ime Kluba zastupnika HDZ-a Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Gospođo zamjenice ministra. Klub HDZ-a u prvom čitanju bez obzira na iskazane dvojbe o simplifikaciji usporedbe postupaka podržao je donošenje ovoga zakona. Međutim evo čitajući obrazloženje koje nam je predlagatelj uz konačni prijedlog zakona priložio kaže se u njemu da u odnosu na tekst prijedloga zakona koji je bio na prvom čitanju u Hrvatskom saboru nisu iznijete primjedbe ni prijedlozi pojedinih saborskih odbora, klubova, niti pojedinih saborskih zastupnika. Pa ne znam je li predlagatelj vidio i čitao fonograme, dakle određenih primjedaba je bilo i očekivali smo da će se o njima očitovati predlagatelj i reći da li ih je prihvatio ili ih iz nekog razloga nije prihvatio ali zato imamo izmjene samog predlagatelja u odnosu na prvi prijedlog zakona koje nisu beznačajne. Ono što možemo reći, a to je da smo u raspravi o prijedlogu zakona u prvom čitanju dakle izrazili jednu potrebu da predlagatelj predoči zastupnicima stanje i neke rezultate primjene novog Zakona o upravnim sporovima. Naime, kao što znamo 2010. godine donijet je Zakon o upravnim sporovima. To je bilo jedno od mjerila iz poglavlja 23, tražilo se da se sukladno Konvenciji o zaštiti ljudskih prava i u upravno sudovanje uvede tzv. spor pune jurisdikcije i da se upravni sud obveže na provođenje rasprave osim kada je to zakonom određeno da nije potrebno. Kao što sam rekla, na izradi toga zakona radio je vrlo širok krug eksperata Europske unije, stranih eksperata, bili su tu i neki projekti Europske unije. Također je radio cijeli niz naših stručnjaka za upravno sudovanje i upravno pravo i tekst iz 2010. je rezultat toga. Nakon toga smo imali jednu godinu dana prilagodbe kroz cijelu 2011. i od 1.1. taj zakon je stupio na snagu. Tražili smo da nam se predoče neki podaci o primjeni, evo i to je gospođa zamjenica ministra danas i učinila i u obrazloženju zakona također su ti podaci predočeni. Naravno da kao što sam rekla upravni postupak odnosno ovaj postupak pred upravnim sudom je nešto drugačiji jer se uglavnom pritužuju građani na postupanje državnih tijela i na odluke državnih tijela, dakle s druge strane je netko da tako kažem uvjetno moćniji. Jednako tako, po sada ustrojenom sustavu ispada da je upravni postupak, odnosno upravni predmet zaštićeniji od drugih predmeta kaznenopravnih ili građanskopravnih jer zapravo kada izračunamo imamo pet stupnjeva. Najprije dva stupnja u upravnom postupku, pa dva stupanja u upravnom sudovanju, a na kraju krajeva onda imamo mogućnost izvanrednog preispitivanja zakonitosti pravomoćne presude pred Vrhovnim sudom. I to ne znam da li je baš dobro obzirom na učinkovitost i na financijske mogućnosti države. Dakle, svakako treba vagati. Naravno da je jedno od načela upravnog sudovanja utvrđeno zakonom i načelo ekonomičnosti i učinkovitosti. I stoga se ovaj prijedlog Vlade da pred Upravnim sudom u prvom stupnju sudi sudac pojedinac čini logičnim. Naravno i iz ovoga Izvješća o primjeni u 9 mjeseci Zakona o upravnim sporovima smo vidjeli da se to u praksi zapravo i događalo. Kako se događalo u praksi, a zakon je drugačije propisivao to mi baš nije jasno, ali ja mislim da se u praksi bi se i zakonito to događalo jer i do sada i u bivšem sustavu upravnog sudovanja uglavnom je predmete rješavao sudac izvjestitelj koji je onda dolazio pred vijeće i izvijestio vijeće i uglavnom je njegova odluka bila i potvrđena. Ali evo u odnosu na ovo da nije bilo primjedaba, bilo je primjedaba. Posebno smo mi upozorili na ovu odredbu da se ona generalno utvrđuje da sudi sudac pojedinac. Upozorili smo na jednu novinu iz Zakona o upravnim sporovima a to je tzv. ogledni spor kao jedan specificum i nešto što je uvedeno novo. I da predlagatelj razmisli o tome da li bi zadržao vijeće u odlučivanju o oglednom sporu. Naime, radi se o tome da ako je više prvostupanjskih upravnih sporova, ako je predmet tužbe iste pravne ili činjenične osnove da sud može rješenje odlučit da će se taj predmet riješiti u oglednom sporu i onda pro futuro znači da će se ti daljnji slučajevi, da se neće nužno provoditi raspravu u svakom drugom postupku već će se rješavati temeljem utvrđenih činjeničnih, činjeničnog stanja u ovom oglednom sporu. Obzirom da se radi o rješidbi većeg broja i nečega što će se dalje primjenjivati na druge slučajeve možda bi tu bilo mjesta i to smo primijetili i primjedbovali, ali nismo dobili odgovor predlagatelja. Mjesto da se zadrži ipak, da u tim slučajevima rješava vijeće. Također nešto s čime se teško možemo složiti i što se dogodilo u vremenu od prvog do drugog čitanja, a predlagatelj kaže da je to praksa pokazala. Naime, praksa je pokazala vjerojatno da se od tih 8000 i koliko predmeta, od njih 1000 i koliko, koliko je riješeno presudom da je možda u tim presudama stranka uspjela u upravnom sporu. Pa je po Zakonu o upravni sporovima pitanje troška riješeno, a kad govorimo o ujednačavanju zakona, onda bi se vjerojatno i tu trebalo povest za ujednačavanjem između Zakona o parničnom postupku i ovoga Zakona. Dakle, u Zakonu o parničnom postupku kada građanin tuži drugog građanina za ostvarenje nekog svoga prava, uglavnom drugog građanina, onda ovisno o uspjehu u sporu snosi troškove. Dakle, onaj tko je izgubio spor snosi i troškove druge strane jer ga je neosnovano izložio tim troškovima. Međutim, šta se sada događa. Evo članak 79. se od prvog do drugog čitanja mijenja, jer kaže predlagatelj da je tako praksa pokazala. Vjerojatno država mora platit puno troškova građaninu koji je pokrenuo upravni spor, pa je do sada bilo određeno zakonom da se podmiruje troškove ona strana koja je spor izgubila, a sada se taj članak mijenja i kaže u upravnim sporovima svaka stranka podmiruje svoje troškove. Koji je tome razlog? Osim da država ne plati trošak ukoliko ga izgubi. Doduše i građanin će platiti ako je neosnovano tužio, ali mislim da se na ovaj način zapravo onemogućuje pristup sudu i da zapravo izigravamo ono načelo zbog kojeg smo uopće mijenjali ovaj Zakon, a to je osiguranje ljudskih poštivanja ljudskih prava prema Europskoj konvenciji. Dakle, uglavnom upravni spor pokreće građanin. Koji? Onaj koji je nezadovoljan odlukom upravnoga tijela i to u dva stupnja. Pretpostavite da ima za to razloga, da se neće upuštati neosnovano u upravni spor i onda kada ga dobije trebao bi sam snositi sve te troškove. Primjerice, žali se na odluku Porezne uprave koja mu je onako na pamet, niti ne izašavši na teren procijenila njegovu nekretninu. On se žalio, žalbu nitko nije pročitao i nije mu preostalo drugo nego otić u upravni spor. U međuvremenu će morat platit naravno to jer će mu teć kamate, jer će rješenje postati izvršno. Onda će vodit upravni spor i pod uvjetom da ga dobije bit će mu novac vraćen, a sve troškove koje je potrošio na zastupanje, recimo da je neuk pa ga mora odvjetnik zastupat će snosit sam. I mislim da to nije u redu i ne vidim zašto bi to tako bilo. Sama rečenica da je praksa pokazala da nije dobro ne vjerujem, možda je to upravo u korist građana. Možda su građani puno gubili upravne sporove pa onda da eto ne moraju plaćati troškove oni državi, jer predlagatelj ovo predložio. Zaista ne znam jer se iz rečenice praksa je pokazala ne može vidjet na teret koga su, tko je bio opterećen tim troškovima pa ga se sada na ovaj način odterećuje na način da svatko plaća svoje troškove. Što se tiče samoga zakona rekli smo možda zbog toga što u praksi i jest tako kako se to iz podataka vidi da je u 95% slučajeva i dosada rješavao sudac pojedinac možda je dobro onda to staviti i u zakon pa da se ponašamo zakonito. Obzirom na broj sudaca koje vidimo da imamo očito je nemoguće formirati vijeća. Tih problema nema samo Upravni sud, često te probleme imaju i kazneni, manji kazneni sudovi pa smo više puta i te zakone mijenjali upravo radi nemogućnosti provedbe pa smo uveli i odredbu i u kaznenom da ako se stranke slože i onda kada bi po zakonu moralo postupati vijeće da može postupati sudac pojedinac. Sve je to logično jer mi nismo izvan svijeta i vremena u kojem živimo. Prema tome, moramo se prilagoditi mogućnostima. Stoga i ova odredba o tome da sud i sudac pojedinac bi mogla imati argumenata za i mogla bi se prihvatiti jedino što kažem ne znam koji su onda bili argumenti nakon one dugogodišnje priprema donošenja ovoga novog Zakona o upravnim sporovima. Ovu odluku o troškovima bih zaista molila predlagateljicu da nam objasni koji je racio, koji je njezin racio, a inače glede upravnoga postupka o tome smo govorili u raspravi o prethodnom zakonu donijeli smo i novi Zakon o upravnom postupku, očekivali smo svi jako puno od njega. Nije se dogodilo ništa iz jednostavnog razloga što se on u praksi ne primjenjuje. Dakle, odredba da su državna tijela ili tijela javne vlasti dužna prikupljati sve dostupne podatke iz javnih evidencija, a ne slati stranku da to čini sama, kako je rečeno u sobi preko puta, to se još uvijek događa. Prema tome, bez sustavne reforme, ali ne Zakona u upravnom postupku nego prakse provođenja toga zakona nažalost nećemo imati brze upravne postupke, a time ni rješavanja onda u upravnim sporovima, odnosno oni će generirati nepotrebno nove upravne sporove. Hvala.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Prvi se javio Zoran Vinković. Izvolite kolega.
Pa evo uvažena kolegice spominjali ste manje općinske sudove, odnosno sudove u manjim mjestima i evo obzirom da sam dobio odgovor Vlade RH s datumom 4. prosinac 2012. u kojem doista ništa ne piše o mreži sudova nego se konstatira kada je to napravljeno, ne zašto je napravljeno i da će u skladu s rezultatima neke provedene analize predložit će se odgovarajuće promjene u mreži pravosudnih tijela u skladu s tim i potrebne izmjene. Pa evo budući da danas imamo ove izmjene i dopune Zakona o sjedištima sudova ne vidim te izmjene, a podsjetit ću vas da je vaša Vlada i vaše ministarstvo napravilo racionalizaciju na hrvatski način gdje je ukinulo ovaj kazneni dio Općinskog suda u Đakovu i te kaznene predmete prebacilo u Našice. Isto tako ukinulo je i Državno odvjetništvo u Đakovu i prebacilo Državno odvjetništvo u Našice. Da ne spominjem ponovno da nema te prometne povezanosti nažalost dva grada, a niti ova Vlada nije prihvatila onaj amandman za rekonstrukciju one izuzetno loše ceste ću vam samo reći da je već duži niz godina iz Đakova i Osijeka su prebacivani određeni kazneni predmeti kako bi tamo pet sudaca imalo šta raditi, kako bi grad, dakle uži dio grada od 7 956 stanovnika imao Općinski sud u Našicama, a istovremeno negdje oko potencijalno 18 tisuća predmeta u postupku se radilo na Općinskom sudu u Đakovu. Pa gdje je tu bila ovaj tolika pamet i racionalizacija kad se donosila jedna suluda odluka? Jel' se to donosilo na osnovu pitanja tko je pripadnik koje političke stranke u Đakovu ili u Našicama? Ili da to pitam gospodina Šeksa?
Hvala kolega Vinkoviću. Imamo odgovor na repliku, Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa. Pa kolega u Đakovu slučajno znam tko je gradonačelnik, nemam pojma tko je u Našicama a pogotovo tko je bio u Našicama kada se donosio Zakon o racionalizaciji mreže sudova. Ne znam, niti me zanimalo. Dakle, ono što vam Vlada danas nije odgovorila sada u prosincu 2012., a rekla je što je bilo mogla vam je odgovoriti i to će se sigurno dogoditi da će se dogoditi daljnja racionalizacija mreže sudova iz razloga što se na taj način omogućava kvalitetnije sudovanje. Dakle, sud koji ne može osigurati vijeće da bi radio sukladno Zakonu o kaznenom postupku, sud koji ne može osigurati specijalizaciju i edukaciju sudaca za pojedine dijelove, dakle građanskog, kaznenog zakonodavstva pa i uže specijalizacije unutar toga ne može i neće kvalitetno suditi, a građanima je najvažnije da dobije brzu i kvalitetnu presudu. I zato česti prigovori koji su išli prema našoj Vladi tada i prema ministarstvu da se dogodila samo papirnata racionalizacija, da faktično su zgrade ostale ja sam i tada tvrdila da samo fizičko spajanje nije racionalizacija mreže, dakle fizički može ostati zgrada, mogu ostati uredovni dani da bi sud bio pristup sudu omogućen građanima, ali ono što je bitno da se spajaju u jedan sud suci i predmeti sudski da bi se između sudaca moglo prema specijalizaciji dodjeljivati predmete i kvalitetno te postupke, kvalitetno, racionalno i brzo voditi. Hvala.
Hvala. I sljedeća replika Draženko Pandek. Kolega Vinkoviću niste dobili riječ. Draženo Pandek replika. Izvolite.
Hvala. Evo poštovana kolegice vi ste me u svojoj raspravi kojoj ste spomenuli … potaknuli da malo sagledam i dubinu tog problema. Naime, čini mi se da je u prvom redu osnovni problem to što su često troškovi postupka ne samo u upravnom sudovanju nego i parničnom pogotovo vrlo visoko određeni. Određuju se često prema vrijednosti predmeta spora. Mislim da je ovdje i predstavnik predlagatelja na raspravi u odboru istaknuo da je ovdje jedan uvjet bio činjenica da se često određivala vrlo visoka vrijednost predmeta spora i da na temelju toga su vrlo visoki troškovi postupka nastajali. Mislim da bi se evo iskoristio bih ovu priliku da potakne i raspravu o tome i razmišljanje da se možda razmisli i o nekom drugu … određivanja vrijednosti predmeta spora jer očito ovo je za državu je problem ovdje o upravnim sudovima, a očito da takav problem treba gledati da postoji i kod građana i za državu na jednak način i da se razmisli i o određivanju parničnih troškova i pogledu i odvjetničkih naknada ali i naknada vještacima i drugih troškova koji možda ne odgovaraju onome kako bi trebali biti da se to radi na izvan određenog sudskog postupka.
Hvala. Imamo odgovor Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega složila bih se s vama u dijelu da treba obratiti pozornost na određivanja troškova spora, na to da sudaca ne treba biti vezan kvalifikacijom stranke o tome koliko taj spor vrijedi nego svojom prosudbom koliko to vrijedi, prema tome i određivanjem troškova. Da bi troškovi mogli biti smanjeni jednako tako da bi trebao obratiti pozornost na potrebna i nepotrebna vještačenja koja se određuju. Ali sve to nije razlog to je irelevantno i za ovaj zakon i za ovu odredbu o tome tko nosi troškove u ovom zakonu, to možemo općenito razmatrati pa i u Zakonu o parničnom postupku i uopće Zakonu o pristojbama itd. Ali ovdje je bitno da se između prvog i drugog čitanja dogodilo da od odredbe po kojoj troškove postupka snosi stranka koja je izgubila u postupak sada se kaže da svatko snosi svoje troškove i kaže se da je to praksa pokazala, praksa ovih 9 mjeseci. Sada bi bilo zanimljivo čuti u tih 9 mjeseci tko je više snosio troškova. Da li je država više nadoknađivala građanima ili je obrnuto ili su građani više plaćali uspijevali u sporu više građani ili više država i tko je bio više opterećen i na koga će se dobro reflektirati ova odredba. A vjerujem da će biti usvojena obzirom na saborsku većinu i obzirom da je ovo konačan tekst zakona. Ali bi bilo dobro čuti tko će u konačnici više platiti država ili građani? Hvala.
Zahvaljujem. I završno u ime predlagatelj zamjenica ministra Sandra Artuković Kunšt. Izvolite.
Hvala vam lijepa. pa evo završno i kratko. Dakle ako mogu rezimirati odluka je o potrebi i opravdanosti izmjena zakona o sastavu sudova odnosno o suđenju po sucima pojedincima u upravnim sporovima kao pozitivna prepoznata i na tome smo zahvalni. Ta izmjena je rezultat potrebe da se uskladi normativni okvir u kojem postupaju sudovi u prvom stupnju i to je onaj prvi i osnovni cilj. Naravno da će se on onda reflektirati i u nekakvom ovom dijelu koji se tiče financija i državnog proračuna s obzirom na zapošljavanje sudaca ali ono što mi mislimo, mislimo da još uvijek ima prostora da unutar ovog korpusa koji imamo da možemo drugačije i na odgovarajući način rasporediti i popuniti ona mjesta koja su nedostatna. Govorili smo oglednom sporu kao eventualnom izuzetku koji bi preostao u kojim bi sudili suci upravnog suda u vijeću. Smatramo da takvo rješenje nije nužno i nije opravdano. Naime, ogledni spor je onaj spor u kojem će se ustanovljavanjem odgovarajuće jurispodencije kasnije postupati na isti način i mislimo da to može odlučiti i sudac pojedinac bez potrebe da odlučuje vijeće jer kvaliteta koju će donijeti ogledni spor je kvaliteta u drugom stupnju. Postavljeno je pitanje troškova, mi smo odredili da upravni sudovi postupaju po teritorijalnoj nadležnosti prebivališta tužitelja dakle stranke koja nije zadovoljna odlukom jedinice lokalne samouprave odnosno odlukom u prethodno upravnom postupku. Upravo je ovaj prethodni postupak onaj kojeg karakterizira činjenicu naše odnosno daje argumentaciju za našu odluku o troškovima. Naime da bi stranka došla do upravnog spora ona treba biti nezadovoljna odlukom koju je donijelo lokalno tijelu u upravnom postupku. i u tom prethodnom postupku su određeni dokazi izvedeni. I u tom prethodnom postupku je i o troškovima za tu stranku već odlučeno. Naravno da svaka stranka ima pravo na svoje nezadovoljstvo ali ono što je praksa pokazala je pitanje na koji način se kasni upravni spor provodi odnosno da li se određeni dokazi izvode bez potrebe realne osnove da se oni izvode. Dakle nije bitno tko je bio opterećen troškovima u ovom razdoblju nego je bitno koji su to troškovi i da li su oni bili potrebni. Mi smatramo da odredba o snaženju troškova da ih snosi svaka strana dovodi na kraju do racionalizacije tog upravnog postupka odnosno da se izvedeni dokazi ne trebaju ponovo izvoditi, da se oni mogu na odgovarajući način upotrijebiti u korist onoga tko tvrdi, a o čemu će naravno odlučiti sam upravni sudac. I ono što će se gdje će se reflektirati odredba da svaka … [[Govornica govori prebrzo, ne razumije se.]] stranka snosi svoj trošak je zapravo za sve nas jer će se u proračunskim stavkama smanjiti trošak upravnog sudovanja. To je ono što je cilj, dakle da se ne ponavljaju izvedeni dokazi bez ikakve potrebe. Ovdje smo govorili o činjenici nedostatka sudaca, naravno da smo nje svjesni, to smo uvodno i rekli. Pitanje racionalizacije mreže sudova je pitanje kojim se izuzetno intenzivno bavi Ministarstvo pravosuđa. To je tema kojom se bavi uopće Hrvatska država već duže vrijeme. Naravno da će određene odluke izazvati i određena nezadovoljstva, no međutim racionalizacija mreže sudova nije samo pitanje ekonomičnosti nego je pitanje ujednačavanja sudske prakse, a to se pitanje se i danas opetovano postavljalo. Sudsku praksu treba ujednačiti, a ujednačit će je manji broj većih sudova koji će na kvalitetniji način specijalizacijom i onim što je ovdje već rečeno dovesti do toga da se ujednačenije postupa u sličnim slučajevima. Naravno da postoji mogućnost da unutar provedbe racionalizacije određeni nedostatak recimo na upravnim sudovima bude popunjen viškom na drugim mjestima. Mi ćemo tu mrežu uspostaviti i posložiti odgovarajuće, ali to nije postupak koji je jednostavan, koji se može matematički zbrojem riješit nego ovisi o tome koji su nam troškovi glede zgrada, glede službenika, glede putnih troškova itd., da sad ne duljim ali time se svakako bavimo. Pa se bavimo i u dijelu da ćemo sad iznijeti i određene izmjene Zakona o Državnom sudbenom vijeću i o sudovima, a koji su isto dio tog cijelog programa da racionaliziramo i operacionaliziramo sustav i ustroj sudova u Hrvatskoj. Evo to je ukratko. Hvala.
Zahvaljujem. Na vaše izlaganje imamo dvije replike. Prvi se javio Zoran Vinković. Izvolite kolega.
Upravo se ovdje, rekli smo da ćemo podržati ali ne mogu se složit da će uravnoteženje sudskih postupaka omogućiti dva ili tri velika suda. Dakle s jedne strane imamo jednu vrstu racionalizacije, s druge strane pravimo izuzetno velike troškove također u sklopu cjelokupnog sustava pravosuđa. Npr. ne želeći uopće da se ukine Općinski sud u Našicama većina službenika i sudaca u Općinskom sudu u Našicama putuje u Našice dok svi suci iz Općinskog suda u Đakovu i isto tako i djelatnici državnog odvjetništva kojih je bilo daleko više nego onih u Našicama su iz Đakova. Ako je u pitanju građanin tad se on mora, jer ima jedna autobusna linija, mora dići u 4,20 sati dakle sat vremena prije da bi stigao do autobusnog kolodvora, a vratio bi se iz Našica u 22,30, odnosno krenuo bi iz Našica prema Đakovu, a udaljenost je 35 km u 22,30. Između toga nema ništa. Svi građani koji sudjeluju u kaznenom postupku pa imaju automobil, mogao im je USKOK i oduzet ako su malo više maznuli. S druge strane imaju pravo na putni trošak koji se isplaćuje iz državnog proračuna. Gdje je tu racionalizacija? I na kraju ja dobijem odgovor da je to napravila bivša Vlada tada i tada, tog datuma i da će se napraviti određena analiza. Pa evo vam analize pa predložite što prije te izmjene jer ovo što je napravljeno prije godinu dana je potpuni apsurd i potpuni idiotizam i onaj tko je to donio doista idiotizam. Stavite se vi…
Hvala kolega Vinkoviću.
Stavite se vi u onog građanina koji se mora dići u 3 ujutro da bi se vratio u 12 sati navečer.
Hvala, završili ste. Hvala. I sljedeća replika, Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospođo zamjenice ministra, meni je žao što ja ovo moram vama replicirat, a čini mi se da ste najmanje krivi za to ali sve ste rekli. Na kraju krajeva ovo što smo odredili da će troškove snosit građani, osigurat će više novaca u državnom proračunu. Naravno, kad vam je ministar Linić skresao sve za pravosuđe, kada je bilo očito da s tim sredstvima nećete moći provodit ono što je zacrtano u zakonima e onda se pribjegava drugim mjerama. Dakle pribjegava se tome, vi govorite o neopravdanim dokazima itd., izvođenju. O tom će valjda sudac odlučit jesu li opravdani ili neopravdani. Druga stvar, građanin dolazi pred upravni sud onda kada je nezadovoljan rješidbom državnih tijela. Dakle ja ako tužim susjeda koji mi osporava moje pravo i dobijem parnicu sa susjedom moj susjed će meni morat platit naknadu troškova. Zašto, jer mi je nezakonito osporavao moje pravo. Kad mi država to isto učini, dakle ne da mi moje pravo u prvom stupnju u upravnom postupku, u drugom stupnju ja ju tužim i dobijem presudu, e onda mi takva država ta neće nadoknadit troškove jer nju se to ne tiče jer novaca u proračunu nema i neka svatko snosi svoje troškove. U tome je bit i to je ono što govorimo i to se dogodilo između prvog i drugog čitanja zakona. Je li to normalno, je li to ujednačenje sustava. Sad smo maloprije govorili da suca pojedinca uvodimo u ovaj zakon da bi ga izjednačili sa Zakonom o parničkom postupku i kaznenom. A sada glede troškova, u parničnom će snosit trošak onaj tko izgubi spor, a u upravnom gdje se tuži država i gdje je država ugrožena da gubi sporove tu će svak snosit sam svoje troškove. Ono što nismo dobili odgovor, ja bar nisam dobila odgovor jer teoretski postoji mogućnost da to bude povoljno i za građane, da iz ove analize iščitamo u kolikom broju slučajeva su građani uspjeli sa svojim tužbama pred upravnim sudom. A ja vas upozoravam da se događa svašta u upravnim postupcima i da je to zaista kafkijanska situacija i ljudima treba omogućit pristup upravnom sudu. Hvala.
Hvala kolegice. Vrijeme je isteklo. Ovime smo završili raspravu. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima, drugo čitanje, P.Z. br. 94. Rasprava o konačnom prijedlogu zakona je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Hvala. Utvrđujem da je većinom glasova, 85 glasova za, 28 glasova protiv i 3 suzdržana glasa donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima u tekstu kako ga je predloži predlagatelj.
Nastavljamo sa - Konačni prijedlog zakona o dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZ br. 215 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Da li u ime predlagatelja? Izvolite zamjenice ministra.
Hvala lijepo. Pa evo predlažemo izmjenu samo jednog članka, ali ja sad moram o tome govoriti još dodatno. Naime, Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima je zadao određeni rok koji istječe 29.12., dakle za koji dan i upravo iz tog razloga da ne istekne, a da mi ne reagiramo na odgovarajući način predlažemo u hitnom postupku izmjenu te odredbe. No međutim, imali smo određene poteškoće pa ću nastojati to sad ukratko iznijeti. Sve se svodi na to da i sve kreće od Zakona o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo. Naime, građani su bili u mogućnosti otkupiti svoje stanove. I da ne bi bili u tom pravu osujećeni, u slučajevima da njihova zgrada nije na adekvatni način upisana ustanovili smo tzv. knjigu položenih ugovora, pa su se stanovi upisivali u knjigu položenih ugovora. I sad imamo dokaz vlasništva u knjizi položenog ugovora, a imamo i zemljišne knjige. Oba imaju istu pravnu snagu. No, za uređenu pravnu državu bi bilo dobro da ta dva izvora podataka budu sravnjena i sjedinjena. U tom smislu je 2009. izmijenjen Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. I u članku 379. je dodan jedan podstavak u stavku 1. da su upravitelji zgrada dužni pokrenuti postupke pred nadležnim tijelima državne uprave i sudovima u svrhu upisa zgrade na građevinskoj čestici i svih njezinih posebnih dijelova u zemljišnim knjigama. Dakle, da stranka koja je otkupila stan iz stanarskog prava bude upisana ne samo kao vlasnica toga stana, nego kao dijela zgrade i da se spoji knjiga položenih ugovora sa glavnom knjigom. Istodobno je u zakonu određen rok i to rok od tri godine od dana stupanja na snagu toga zakona s obzirom na objavu u Narodnim novinama. To sad istječe, dakle 29.12.2012. godine. Ono što je problem nama bio nomotehnički je da je ta prijelazna i završna odredba iskazana posebno u članku 3. pa smo mi ovom dopunom zapravo u posebnom članku odredili rok i nismo se sveli na rok od tri godine, odnosno kad smo imali raspravu na Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav zaključili smo da bi možda trebalo razmisliti o drugačijem normiranju. Dakle, da nema potrebe za računanjem. Isto tako je ukazano da dopuna zakona nije odgovarajući termin i u tom smislu smo dobili i amandman, pa će se onda o tome kasnije i raspraviti. Evo, poanta ove izmjene, odnosno cilj koji želimo postići je da hitnim postupkom produljimo ovaj rok za usklađenje knjige položenih ugovora i glavne knjige za daljnje razdoblje od tri godine. A moram napomenuti ovdje da ovo usklađivanje ne ovisi samo o postupanju sudova, jer mi smo zaprimili, odnosno sudovi su zaprimili negdje otprilike oko 500 takvih zahtjeva. Podneseno je pardon 3000 zahtjeva, riješeno je oko 500. U pripremi je još 15000 takvih prijedloga, odnosno zahtjeva za sravnjivanjem knjige položenih ugovora i glavne knjige. Razlika između ovih koji trebaju bit podneseni i ovi koji su podneseni se stječe u potrebi da se pred tijelima za graditeljstvo i katastarskim tijelima odgovarajuća dokumentacija pribavi ne bi li se u tom smislu uredilo vlasničko-pravno stanje i za ove stanove. Evo, hvala vam.
Hvala i vama. da li žele izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ukoliko ne otvaram raspravu. U ime kluba HDSSB-a Ivan Drmić. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo predstavnici ministarstva, kolege i kolegice zastupnici. Ovaj Zakon uz nekakve minimalne izmjene nije prvi puta došao kao prijedlog u ovaj Dom. Prvi puta je izglasovan '97. godine. To je bilo znači prije nepunih šest godina i možemo danas evo ovdje rezimirati što je korištenje tog zakona napravilo da se riješe problemi koji činjenica je postoje u vlasničkim odnosima, vlasničkim pravima, zemljišnim knjigama u RH. Mislim da nije puno toga riješeno. Čak i u ovom obrazloženju vidimo da je od svih postupaka do sada, znači u ovih šest godina riješeno njih petstotinjak, da je oko 3000 u proceduri, da je 15000 u pripremi, a još niz, niz slučajeva nije došao ni u fazu pripreme. Da li će se nešto riješiti i ovom dodatnom izmjenom ja čisto sumnjam. Ja vjerujem da je vama većini poznato što je to čitaba. To je uveo i na ovim našim prostorima danas popularni kroz onu seriju Sulejman Veličanstveni. To je jedan vlasnički dokument, vlasnički list koji se prije nekoliko stotina godina koristio da bi se dokazalo pravo vlasništva. Znači, kada nekome nešto daruješ ili prodaješ izdaješ mu tzv. čitabu. To se čuvalo kod kuće i u svakom trenutku je bilo dokaz o vlasništvu. Danas postoji moderna Hrvatska država i očito se netko vjerojatno i pod pritiskom EU sjetio da to više ne može tako sa čitabom, pa je uveo ovu jednu knjigu položenih ugovora i to je jedno mjesto gdje se upisuje te čitabe iz doba Sulejmana Veličanstvenog. Mislim da je i bilo vrijeme nakon 500, 600 godina da krenemo barem jedan korak dalje. Postoje određene zemljišne knjige koje su objavljene na internetu one nažalost nisu potpune jer možete na internetu pogledati tko je uknjižen kao vlasnik. Tu ima i ljudi koji nisu živi još od '40-ih godina, ljudi kojima je izvršena nacionalizacija, kojima je imovina oduzeta. Ima ljudi koji su uknjiženi i poslije rata, ali to što ste vidjeli na internetu nije nikakvo jamstvo da su ti ljudi vlasnici određenih nekretnina jer potrebno je otići i pregledati knjigu položenih ugovora. Znači, kad to sve obavite onda možete prilično biti sigurni da znate tko je vlasnik nekretnine. Tako da se danas često i po novinama vidi da pojedini ljudi prodaju nekretnine više od drugih ljudi, a na kraju se utvrdi da ni onaj koji je prodao nije pravi vlasnik nekretnine. A ako je onda novi vlasnik postaje onaj tko prvi dotrči do katastra ili gruntovnice i preda svoj ugovor da je kupio određenu nekretninu. A ovi drugi svoju pravdu mogu tražiti pred hrvatskim sudovima i vrlo često, čak mogu reći u većini slučajeva tu pravdu nikad niti dočekaju. Što rješava ovaj zakon? Ništa u odnosu na onaj zakon iz '97. osim što ćemo produžiti rok za rješavanje ovih problema na sljedeće 3 godine. Vidim da je u jednoj točci produžen rok, u drugoj točci je kako ovdje piše povećane su ovlasti upravitelja zgrada. Takve ovlasti ima upravitelj zgrada. Ako se stanari usuglase predstavnik stanara razgovara sa upraviteljem zgrada, preda potpise većine stanara u pojedinoj zgradi i nakon toga se kreće u postupak. S tim potpisom i stanari jamče da će platiti određene troškove da li je obnova fasade, uređenje stubišta ili etažiranje zgrade ili upis zgrade u zemljišne knjige. Ako oni ne daju te potpise, znači većina stanara se ne složi upravitelj zgrade jednostavno nema ovlasti pokrenuti takav posao jer se postavlja pitanje tko će platiti troškove koji proizlaze iz određenog postupka. Ovo što je predviđeno ovim zakonom sigurno nije jeftino. Potrebno je platiti geodeta u većini zgrada koje je država prodavala '91., '92. godine još uvijek se u zemljišnim knjigama vode nekakve velike čestice na kojima se nalaze čak i pojedini dijelovi, možda čak i cijela naselja pojedinih gradova. Znači, treba izdvojiti česticu na kojoj se nalazi zgrada, treba ishoditi građevinsku dozvolu, uporabnu dozvolu i upisati tu zgradu u zemljišne knjige. To iziskuje vrlo velika sredstva. Stanari i dosada mjesečno uplaćuju određeni novac u pričuvu, ali taj novac koji se sakupi na taj način nije ni približno dovoljan da bi se jedna ovakva aktivnost financirala. Znači, postavlja se pitanje tko će to platiti? Država je vrlo inteligentno da tako kažem '91. i '92. pa čak i poslije toga prodavala stanove koji su vlasnički nesređeni. Tad je izmišljena ova knjiga položenih ugovora. Iako bi bilo logično da je država prvo sređivala te vlasničke knjige, da je uknjižavala određene zgrade, etažirala pa tek onda išla prodaji istim tim ljudima koji su imali stanarska prava znači prodati jednu uređenu nekretninu sa svim potrebnim dokumentima. To je onda rađeno na vrat, na nos, ne znam iz kojih razloga se žurilo, očito je nekome trebao novac ili je netko želio po povoljnim uvjetima otkupiti stan, a onda vrlo elegantno sve te troškove i probleme prebacila na nove kupce. To je bilo znači prije 20-ak godina i vidimo da za ovih 20-ak godina ovaj problem nije ni približno riješen. Ja osobno ne vjerujem ni da će se riješiti u ove sljedeće tri godine. Tako da za tri godine tko živ, tko mrtav, ali ja vjerujem da će jedan ovakav zakon vjerojatno sa opet 2 ili 3 točke koje se mijenjaju doći ponovno na ovaj Dom i da ćemo tražiti ponovno prolongaciju na sljedeće tri godine. Ili će možda biti netko realniji pa će staviti na 6 godina ili 7 da se dodatno i ne toliko često opterećuje Sabor sa ovom točkom na dnevnom redu. Moj klub će podržati ovaj zakon bez obzira što sam ja iznio ovakve zamjerke na ovaj zakon, ne zato što mislimo da će taj zakon riješiti probleme koji su veliki i nagomilani već zato što smo svjesni da se od nečega mora krenuti da bi se taj problem riješio. Ja još uvijek mislim da će sve ove moje zamjerke, primjedbe, biti obuhvaćeni donošenjem pravilnika koji je podzakonski akt i koji će slijediti nakon donošenja ovog zakona u ovome Domu. Iako mislim da je tema takva da se sve ono što je nejasno i što bi trebalo poduzeti da bi se pomoglo rješavanju ovog problema trebalo uvrstiti u ovaj zakon da zajedno to raspravimo i da hrvatska javnost čuje što država kani poduzeti da se ovaj problem riješi. Ovako će određeni pravilnik donesen biti poslije van javnosti i ja iskreno izražavam sumnju da će on biti dovoljno kvalitetno riješen da bi pomogao rješenju ovog problema. Toliko, hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo 3 replike na vaše izlaganje. Prvi se javio Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Kolega Drmić dobro ste primijetili problematiku koja proizlazi iz primjene ovoga Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Ova problematika će također biti vrlo aktualna kada oni koji žele upisati svoje vlasništvo nad prodanim stanovima da sa stanarskim pravom iz onih ranih '90-ih godina zamijete da postoje razlike između ugovora koji su tada bili. Naime, prema prvom Zakonu o prodaji stanova prodavao se stan sa pripadajućim zemljištem. Nakon samo dva mjeseca od trajanja važenja toga zakona promijenjen je zakon i tada se mogao kupiti stan ali bez pripadajućeg zemljišta. Oni koji su kupili stan po prvom dakle zakonu bilo za gotovinu ili pak na kredit kao što sam i sam imaju problema sa upisom u knjigu položenih ugovora jer se zakon kasnije promijenio. Iako nitko nije inzistirao da se novac koji je dobiven jer je rata kredita veća dakle veća je rata kredita za 1/3 zbog pripadajućeg zemljišta koje je pripadalo po tom prvom zakonu dakle rata kredita je veća nego onima koji su kupili samo stan bez pripadajućeg zemljišta. I nisu ni mogli kupiti zemljište po tom drugom zakonu. Dakle, što će se dogoditi, a takvih ima dosta? Doći će do jedne zbrke ili pak do nesporazuma gdje će neki moći upisati u knjigu položenih ugovora, a neki se neće moći upisati u knjigu. To je jedan problem koji bih volio bih čuti rješenje i ono kako ministarstvo razmišlja o tome.
Hvala. Imamo odgovor kolega Ivan Drmić. Izvolite.
Kolega Grubišiću ja ću samo potvrditi da ste bili na tragu moje rasprave. činjenica je i ja sam rekao u svom izlaganju da je glavni zamašnjak svih problema bila odluka '91. i '92. godine da se prodaju stanovi koji su tada bili u društvenom nakon toga u državnom vlasništvu, a da se prije toga nisu riješile one minimalne stvari. Te zgrade ti stanovi nisu bili uknjiženi u zemljišne knjige i nije država ništa poduzela da bi očistila da tako kažem te zemljišne knjige od problema i da bi jedan gotov proizvod jedan stan sa vlasničkim listom prodala ljudima, već im je prodala da tako kažem mačka u vreći i danas se ti ljudi nalaze u velikim problemima. U međuvremenu donešena je nekakvo pravilo da se može podići kredit, hipoteka na taj stan da se uknjiži na vanknjižno vlasništvo i to je rađeno u ono vrijeme jer većina ljudi ne bi ni mogla otkupiti taj stan da nisu mogli podići kredit, a jednostavno u zemljišne knjige se ne može upisati hipoteka. Tako da smo parcijalno rješavali probleme cijelo ovo vrijeme i danas nakon 20 godina možemo shvatiti da je svaka aktivnost koju je država vodila u smjeru rješavanja problema dodatno zakomplicirala situaciju i demotivirala ljude jednostavno da riješe taj problem zemljišnih knjiga.
Hvala. Sljedeća replika Ana Lovrin. Izvolite kolegice.
Pa kolega Drmić znate mnogi u ovoj zemlji bi voljeli da su mogli kupiti toga mačka u vreći. Ako ste gledali statističke podatke onda ćete vidjeti prema tadašnjim podacima da je samo 10% stanovništva tadašnje Socijalističke Federativne Republike Hrvatske imalo stanarsko pravo i bilo u mogućnosti otkupiti to stanarsko pravo i dobiti stan. I trebali bi vječito biti zahvalni toj državi jer im je dala stan otprilike za 10% vrijednosti tržišta stana, a da ne kažem da su se otkupljivali stanovi u vilama po desetak tisuća tadašnjih njemačkih maraka. I kažete da je sve to svalila na leđa tih jadnih kupaca. Hoćete da vam ja kažem. Ja sam nažalost u onom dijelu koji nije imao prigodu premda sam dugo, dugo uplaćivala u Stambeni fond i ja i moj muž itd. i vlastitim novcima smo kupili stan. I nije mi ta država tadašnja htjela uzeti u polog ugovora tada moj ugovor jer je rekla kuda bi mi stigli da se tim bavimo. Pa kada je donijet zakon o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo onda je rekla evo sada nalažemo da se otvore knjige položenih ugovora premda i to u pravnim pravilima bivšim bilo. E onda mi koji smo kupili stan svojim novcima smo tada platili taksu na sudu 300kn a oni koji su kupili za 10% tržišne vrijednosti stan e oni su imali popust pa su platili popust pa su platili 30kn takse. A meni je rečeno kada ste imali novaca onda valjda imate i za taksu platiti. Dakle nemojmo bez obzira pravde apsolutne nema i tu je crta. Nema pravde ni u otkupu stanova državnih zato jer je netko u konfisciranom igrom slučaja netko u nacionaliziranom netko je mogao otkupiti netko nije mogao otkupiti neko se dočepao zemljišta uz vilu jer je u lokalnoj jedinici bilo takvo stanovište neko neće do toga doći. Dakle apsolutne pravde nema ali nemojte molim vas govoriti da je sve na leđima tih jadnih ljudi jer i na mojim leđima [[Upadica: Vrijeme kolegice.]] premda sam svojim novcima kupila stan. Hvala.
Hvala. I imamo odgovor na repliku. Izvolite kolega Drmiću.
Kolegice Lovrin ja niti moji roditelji niti ja nismo također sudjelovali u otkupu stana. Moj otac je kuću napravio još davnih godina, isto je plaćao taj doprinos za stanovanje ili kako se zvao u ono vrijeme kao i vi. Slažem se s vama ja sam to rekao da je očito ta žurba bila radi toga što su pojedinci htjeli otkupiti vile. Nisu mogli otkupiti oni pa daj onda raji ove male stanove od 50, 60 kvadrata koji su rađeni pedesetih i šezdesetih godina da bi on mogao svoj predmet i provući kroz to. isto kao i osamdesetih godina kada su banke dijelile kredite u vrijeme velike inflacije pa je otplata na kraju završavala da ju otplatiš veliki kredit u vrijednosti nekoliko žvaka. Tada su direktori banaka … u onom sistemu dizali po 500 tisuća, milijun tadašnjih dinara ili je to bilo i nekoliko milijuna ali su davali radnicima po 50 i 100 tisuća jednostavno da bi doveli do toga da država bude svjesna da ti ljudi ne mogu vratiti te kredite i da ne računaju veću kamatu. Isto je tako bilo i sada, nekome su očito žurilo zbog želje da otkupi svoju vilu pa nije mogao čekati da država sredi zemljišne knjige. U cijelom svijetu je normalno da zemljišne knjige vodi država da vodi brigu oko nje i dužna je riješiti sve probleme odnosno dovesti te zemljišne knjige u red. Ako prebaci to na leđa građana kao što sam rekao do tog rješavanja problema neće nikada doći. Ništa od onoga što sam rekao nije istina i još jednom naglašavam i ovaj zakon ako ostane ovakav kakav je neće pomaknuti stvar sa mrtve točke.
Hvala. I zadnja replika Zoran Vinković. Izvolite kolega.
Kolega Drmić je izuzetno dobro snimio tu situaciju, a vezano za ove određene društvene stanove, pa većina je žmirila u ovom Saboru kada su se otkupljivale određen vile po toj povoljnoj cijeni i dizala ruke za te zakone. Tako da bez obzira da li se radilo, ja isto nemam niti društveni stan niti nitko u mojoj obitelji ima, ali je vlasništvo tih stanova proizašlo iz onog tadašnjeg udruženog rada, mnoge tvrtke su radile stanove … itd. i apsolutno nemam ništa protiv prodaje tih i tada povlaštenih stanova. Nažalost, danas mnogi stanari koji žive u tim stanovima, koji žele riješiti imovinskopravne odnose, koji žele etažirati te zgrade dovedeni su nakon tamo '91., '92. godine kada je išao zakon o otkupu tih društvenih stanova, dovedeni su do tog da više nemaju ni za tu povlaštenu ratu jer nemaju niti plaće niti mogu djecu školovat, a na kraju krajeva niti mogu platiti to etažiranje. Ja imam slučaj u Gradu Đakovu koji podupire etažiranje posebno tih zgrada i gotovo da nema više, možda ima jedno 5% tih zgrada u kojima se još uvijek rješava etažiranje vlasništva, imovinskopravnih odnosa i to je dobar primjer kako građani nisu morali kroz kućne savjete plaćati i određene postupke koji su bili vezani. Najveći problem je što još uvijek nije usklađen niti katastar ni gruntovnica iako je država dobila kredit Svjetske banke za geodetsku izmjeru. Ti novci su prije 10-tak godina potrošeni, geodetska izmjera nije napravljena i…
Vrijeme kolega.
Završna rečenica Bože dragi, pa šest sekundi ne znači ništa u životu gospodine potpredsjedniče. A to je problem i u Ivancu jer vi isto nemate riješene ni katastar ni gruntovnicu. I još uvijek je taj… … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Vrlo dobro riješen, hvala kolega. Imamo odgovor na repliku, kolega Drmić.
Iz doba Marije Terezije i tu je problem pa zato možda i nema investicija onih najavljenih, velikih…
Kolega Vinkoviću završite.
Gdje smo jučer čuli da je najveći problem imovinskopravni odnosi. Zahvaljujem.
Hvala. Kolega Drmiću izvolite.
Evo iz izlaganja kolege Vinkovića dobio sam potvrdu, mogu tako reći, da su s ovom temom veliki problemi na terenu. Ja sam zaboravio još dvije bitne stvari reći u svom izlaganju, reći ću sad kolegi Vinkoviću. Postavlja se i pitanje naplate najavljenog pa prolongiranog poreza na nekretnine. Kako ćemo provesti jedan takav porez u Hrvatskoj kad nemamo riješene zemljišne knjige. Tko će platiti porez, onaj koji je uveden kao vlasnik u zemljišnim knjigama, tko je u knjigama položenih računa ili onaj koji još kao u vrijeme Sulejmana drži nekakav ugovor ili čitabu kod kuće. Kako će, na koji način ministar Linić odrediti tko je taj čovjek koji treba platiti porez na nekretninu. I druga stvar i vjerojatno je najveći problem kod stranih ulaganja. Zamislite jednog stranca iz Njemačke, Engleske, Amerike, Austrije, iz Katara što spominju, da dođe ovdje, želi uzeti negdje parcelu ili kupiti neku postojeću firmu i onda mi njemu to prodajemo, pozivamo ga na ulaganje, a onda mu objasnimo da nas nema u zemljišnim knjigama, ali ima nas u nekakvoj knjizi položenih računa. Ili nema nas ni u knjizi položenih računa, ali evo mi tu imamo negdje u uredu ugovor gdje smo mi prije 20, 30 ili 40 godina to kupili. Teško ćemo mi bilo kojem strancu koji dođe ovdje i želi uložiti 10, 20, 30 ili ne znam koliko milijuna eura, uvjeriti ga da je dovoljno da mu damo tu našu čitabu pa da on na osnovu toga uloži svoje novce kod nas u Republiku Hrvatsku. To je isto jedan možda i najveći problem znači u budućnosti što kod stranih ulaganja strani investitori kad ulaze žele čiste papire, vlasništvo 1/1 i ne žele ostaviti nijedan promil šanse da mu se sutra dogodi nekakav problem nakon što je uložio velike količine novca.
Zahvaljujem. Sada utvrđujem stanku. Nastavljamo u 15 sati. Hvala. Sljedeći u ime kluba Hrvatske narodne stranke Jozo Radoš. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice ministra, kolegice i kolege. Evo jutros mi se odlijepio đon na cipeli ne u potpunosti i sad ja imam nekoliko mogućnosti na raspolaganju. Cipele su u relativno dobrom stanju, stare su 12 godina, prirasle su mi srcu. Mogu otići kod postolara pitati ga da li ima smisla popravljati cipele ili mogu svojom odlukom odbaciti te cipele. To je moje vlasništvo. Poanta ovog mog neobičnog uvoda je u tome da ja sa svojim vlasništvom mogu slobodno raspolagati, imam mogućnosti za to, a dio vlasnika stanova na stanovima na kojima je postojalo stanarsko pravo nemaju u punom smislu tu mogućnost i zato je važan ovaj Zakon. U obrazloženju zakona stoji kako su pravne okolnosti, pravne posljedice knjige položenih ugovora i glavne knjige jednake. Međutim, u uređenom sustavu nije dobro voditi dvije knjige za isto područje. Knjiga položenih ugovora je jedna improvizacija, nadomjestak i taj nadomjestak traje već dvadesetak godina i pitanje je koliko će još trajati. Ali zapravo i nije sasvim jednaka pravna pozicija. Primjerice, ako kupujete stan i ako je taj stan stariji, dakle nema upis u zemljišne knjige morate priložiti dokaz o starosti stana. To banka traži ukoliko želite dići kredit. Dakle, možda je država i doista uredila da to budu isti pravni uvjeti, ali ovdje očito nije to. Morate tražiti i još jednu potvrdu. Prema tome, ovaj Zakon je važan zakon i već zbog toga radi jasnoće vlasništva, ali naravno i mogućnosti postupanja s tim vlasništvom jer ova situacija apsolutno komplicira te odnose iako negdje u konačnici vjerojatno postoje iste pravne mogućnosti ali do njih dolazite na teži način. Prema tome, otežava se, vaše raspolaganje sa vašom imovinom, a stan je kao što znate vrlo važan. Ja ću navesti nekoliko primjera. Bio sam prije nekih godina vlasnik jednoga stana na obali. Kupio sam stan sa idealnim dijelovima zemljišta okolo stana na kojima bi trebalo bit parkiralište. Jedan od vlasnika je međutim ispred moga prozora napravio parkiralište puno veće nego što je njegov idealni dio toga prostora. I kad sam ga pitao, odnosno ja ga nisam pitao, ja sam samo razmišljao, a drugi su ga pitali, neki su mu i rezali lance na tom parkiralištu on je rekao da je kupio to zemljište od vlasnika, od prodavatelja stana ali to njemu nije smetalo da i dalje prodaje idealni dio zemljišta koji nije umanjen za ovaj dio koji je on navodno prodao. To je ozbiljna stvar. Dolazilo je do sukoba među stanarima, dakle do rezanja tih lanaca, a sve se to ne bi dogodilo ili bi se puno teže dogodilo da je ovaj institut postojao, dakle da je taj stan sa svojim posebnim dijelovima uključujući i parcelaciju zemljišta bio upisan u zemljišne knjige. Reperkusije ovoga Zakona su zapravo i puno veće. Nije to samo pitanje vrtova koje ljudi obrađuju pa se oko njih sukobljavaju, terasa na kojima se nalaze pa se isto sukobljavaju, stolica koje tamo stavljaju, klupa za odmor gdje sjede. To je puno ozbiljnije pitanje etažiranja koje bi onda omogućavalo lakše i legalizaciju o kojoj govorimo ovih dana. Ali recimo dvije vrlo ozbiljna zahvata na stanovima koji u Hrvatskoj vrlo sporo idu, a jedan od razloga, jedan od poteškoća upravne prirode je i ova situacija o kojoj govorimo. To su uvođenje pojedinačnih vodomjera za pojedine stanove i uvođenje mjerača topline. To su dvije vrlo krupne stvari, zbog toga što naše zgrade nemaju pojedinačne vodomjere. Dolazi do prekomjerne potrošnje vode, jer nitko nije odgovoran. Zašto bih ja štedio, ako njih preostalih 20 smatra da svojom uštedom neće ništa učiniti pa onda nitko ne štedi, pa cure slavine, pa cure vodokotlići. Dakle, troši se jedan resurs koji bi se mogao sačuvati, a još je teža situacija sa mjeračima topline. U našim gradovima koji se griju na te zajedničke toplane i energane u sred zime su otvoreni prozori, jer oni plaćaju nekakvu paušalnu cijenu, ne odgovaraju dakle za potrošnju, ne plaćaju po potrošnji i tako se silna energija zapravo baca u zrak, a naravno to ima i druge posljedice. To nije samo pitanje štednje, pitanje budžeta. To je pitanje naravno i okoliša, zagađivanja i svega toga. Sve su to konzekvence, vrlo krupne konzekvence koje stoje u pozadini nerješavanja ovoga pitanja. U obrazloženju zakona stoji kako je od 18000 takovih slučajeva do sada riješeno samo oko 5 stotina i naravno da je riješeno samo toliko zato što je ovo loš zakonski propis. Dakle, nema nikakve sankcije, nema nikakve stimulacije za onoga koji je dužan nešto učiniti. Ako u nekoj pravnoj odredbi imate tu situaciju da nemate sankcije i da nemate nikakve stimulacije onda ne možete očekivati da će taj problem biti riješen makar nije točno što u zakonu piše da ne postoji interes vlasnika stanova jer u takvim okolnostima sa knjigom položenih ugovora oni imaju sva ista pravna i stvarna prava. To nije točno da ne postoji interes. Ljudi bi željeli to riješiti, ali ponajprije moraju se uskladiti između sebe. Nisam siguran kolika je potrebna većina stanara da li je to propisano. Događa se u stanovima u zgradama da samo jedan stanar zbog nekih razloga ospori ulazak u taj postupak i taj postupak ne može krenuti. To bi u najmanju ruku trebalo preciznije regulirati, ovako to nema puno smisla. I ova odredba zakona koji ćemo donijeti je na tom istom tragu. Isto obvezuje upravitelje stanove zgrada da to rade, ali jednako tako nema niti stimulacije, nema ni sankcija, nema ni preciznih podataka, preciznih provedbenih mehanizama kako se to radi i normalno da nećemo puno postići ovakvim zakonom, a trebalo bi ipak nešto ozbiljnije učiniti u odnosu na ovo. Ovdje se govori o tome kako postoji prethodni postupak koji se pokreće pred tijelima uprave, dakle raznim uredima za graditeljstvo i uredima za katastar, a nakon toga slijedi sudski postupak. I jedan i drugi postupak zahtijevaju veliku energiju, puno dokumentacije, nejasne provedbene propise i dosta novca. I u takvim okolnostima teško je očekivati da će se tako nešto dogoditi. Zato bi trebalo, to naravno nije moguće riješiti kratkoročno, ali je neke stvari moguće vjerojatno i kratkoročno riješiti, naravno učiniti to da tijela državne i sudbene vlasti koja trebaju rješavati ovakve zahtjeve rade to na bolji i brži način, ali cijena legalizacije i upisa najprije parcelacije pa onda etažiranja pa onda upisa je također velika, visoka i bilo bi dobro da država putem ugovora sličnim onima koji je sklopljen sa EBRD-om olakša građanima da se to učini. Možda ovaj projekt koji nije mali projekt jer on je zapravo dio velikog projekta sređivanja zemljišnih i katastarskih knjiga eventualno se to može uključiti i u neke fondove EU tako da se građanima da ih se ne kažnjava zbog toga što će doći u takvu situaciju pogotovo ako samo jedan od njih u nekim slučajevima, jer čini mi se da ni to nije propisano, ospori ili uskrati svoju suglasnost taj postupak ne može započeti unatoč tome što njih 29 ili 35 zapravo želi ući u to uključujući i taj dugotrajni postupak, iznalaženje papira i plaćanje cijene cijeloga postupka. Bilo bi dobro naravno da se u zakonu predvide nekakve stimulacije za one koji to učine, a onda se može očekivati da će netko ići za tom stimulacijom i učiniti ono što je očita volja zakonodavca. A naravno bilo bi dobro da postoje i neke sankcije eventualno pa da se onda također to pitanje riješi. Mi zemljišne knjige sređujemo intenzivno već punih 12 godina i koliko ja mogu zaključiti po raznim natpisima nismo baš daleko odmakli, pogotovo, ne mogu reći da se nalazimo na početku, ali to su dakle, mislim da ovo nije jedini zajam koji smo dobili od EBRD-a za informatizaciju gruntovnica, za sređivanje knjiga to je krupno pitanje vezano ne samo uz pravnu sigurnost i raspolaganje građana svojom imovinom nego naravno i uz nekakvu gospodarsku aktivnost. U najmanju ruku tržište stanova će biti pojednostavljeno. Vjerojatno će ponešto pasti i cijena sa sređivanjem stanja u ovome području. Prema tome, to su ozbiljne stvari. Mi nemamo sada naravno ponovno veliki izbor. Trebamo naravno prihvatiti ovaj zakon i produžiti ovu obvezu, odnosno dug upravitelja zgrada ali bez ovih mehanizama najprije dugoročnog ubrzavanja postupaka i pojednostavljenja postupaka pred upravnim i sudskim tijelima, a onda i zakonske stimulacije, odnosno sankcioniranja to znači preciznijega, boljega uređenja ovoga posla ne možemo očekivati. Stoga ja pozivam ministarstvo da razmisli bar o ovim kratkoročnim mjerama koje su u njegovoj nadležnosti. Dakle, da malo preciznije, malo više razradi ovaj institut tako da bi se u očekivanom razdoblju od 3 godine moglo u velikoj mjeri riješiti to pitanje. Sa ovakvim rješenjem koje ćemo mi sad prolongirati pretpostavljam da dinamika neće biti Bog zna kakva. Ako je 3 tisuće u postupku, a 15 tisuća u pripremi možda ćemo nakon idućeg 3-godišnjeg razdoblja doći na nekoliko tisuća što je još uvijek daleko ispod onoga što bi trebalo napraviti jer konačni cilj je naravno sređivanje stanja u svemu u ovom području u svim takvim slučajevima, a ne samo u polovici od njih što vjerojatno nećemo uspjeti postići sa ovako slabim rješenjem do kraja idućega 3-godišnjega razdoblja. Dakle, iz svega ovoga mogu reći da će Klub zastupnika HNS-a podržati ovaj zakon, ali očekujemo da ministarstvo razmisli o alternativnim preciznije uređenim normama za rješavanje ovoga pitanja. Hvala lijepa.
Hvala i vama. U ime Kluba zastupnika SDSS-a Mile Horvat. Izvolite kolega.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče Sabora, gospođo zamjenice ministra. Uvodno bih samo jednu digresiju na vaše izlaganje kad ste rekli da su svi imali prilike otkupiti društvene stanove u kontekstu jedne vaše rečenice. Dakle nisu baš svi imali prilike otkupiti društvene stanove, nisu imali prilike otkupiti stanove oni koji su nasilno istjerani iz tih stanova, oni koji su, kojima je ukinuto, odnosno oduzeto stanarsko pravo, čak i nepravomoćnim presudama i nikad to stanarsko pravo ni do danas 2012. Godine na svoju muku nisu ostvarili. Tu sam imao potrebu da kažem, prema tome ne možemo o ovoj ozbiljnoj temi ovako uopšteno govoriti. Prijedlog Zakona o dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima je, taj prijedlog je dakle jedan nomotehnički vrlo benigan zakon, jer ima samo jedan član. Obavezujemo se da ćemo u naredne, produžiti rok, prolongirati, dakle obavezu nekih voditelja uprava koji su bili plaćeni da rade jedan posao, da ažuriraju jedno stanje, dakle dajemo im sad novu šansu u narednom periodu od 3 godine da oni tu svoju obavezu za koju su primali plaću, a nisu izvršili dakle da izvrše. Imali smo činjenicu da imamo knjigu položenih ugovora kao nešto što smo rekli da je jednako po svojoj pravnoj snazi kao i zemljišne knjige što naravno po teoriji to tako nije, i ne treba da bude, imamo i obavezu da povezujemo, ažuriramo stanje, činjenično stanje u knjigama položenih ugovora i u glavnoj zemljišnoj knjizi, i tu je dakle dat rok i obaveza, i to je to. I to bi tako mogli o tom zakonu i raspravljati, međutim ne, tu se otvaraju nekakva druga pitanja. Dakle po nama se ovdje otvaraju puno krupniji problemi, stanje u zemljišnim knjigama, stanje u onim pratećim alatima, pratećim instrumentarijima koji treba da čine upotrebljivima i kvalitetnima zemljišne knjige, jer po načelu povjerenja u zemljišne knjige koje je temeljno načelo vlasničkih odnosa činjenice upisane u zemljišnim knjigama se smatraju konačnima, i to je osnov nekakvih na fakultetu kad su nas učili, rekli su dva postulata to je prvi postulat načelo povjerenja upisa u zemljišne knjige i drugi postulat je stjecanje vlasništva upisom u zemljišne knjige, i knjige položenih ugovora i sve ostale prateće službe su samo dio jednog sistema koji se zove gruntovnica, odnosno koje se zovu zemljišne knjige. Prijedlogom izmjena Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima produžava se dakle rok postupka etažiranja, koji je bio određen do kraja 2012. Godine, dakle rok se ovim produžava za naredne tri godine, to svakako otkriva da još ni izdaleka nije dovršen projekt ažuriranja i sređivanja zemljišnih knjiga, a projekat se provodi 10 godina unazad sa zajmom Međunarodne banke za obnovu i razvoj, gdje je do sada po nekim podacima potrošeno 617 milijuna kuna za taj posao, a uređeno je svega 336 katastarskih općina, odnosno samo 5 i po posto površine Republike Hrvatske je uređeno onako kako treba da se uredi po europskim standardima. I to je to. To je naše činjenično stanje danas. Ja imam i neke negativne primjere i o stanju kako je to na terenu u pojedinim zemljišnim knjigama, i mislim da nije loše da se čuje. Jer kao posljedica uvođenja reda u katastar i zemljišne knjige činjenica je da su mnogi zemljoposjednici na područjima recimo Banije, Korduna i Like, zaleđa Zadra itd. ostali bez najvećeg dijela svojih poljoprivrednih površina i šuma, jer su oni uknjiženi, i danas su još uvijek upisani kao vlasništvo RH, a bili su neki 150, 200 godina i vlasnici i posjednici privatnici. Mještani nekoliko sela u sastavu grada Nina, općine Vrsi, odnosno posjednici zemlje iz katastarskih općina Poljica itd. su bili posjednici poljoprivrednog zemljišta i šuma i bez njihovog znanja i upozorenja uknjiženo je pravo vlasništva u korist Republike Hrvatske danas, još uvijek je tako. Na području Karlovac, Vodena Draga stavljeni su van snage zemljišne knjige '95. godine, dakle '95. su stavljene van snage zemljišne knjige i već gotovo 17 godina se čeka uspostava novih zemljišnih knjiga, dakle takav problem nepostojanja zemljišnih knjiga na području grada Ogulina 17 katastarskih općina, dakle to nije jedna katastarska općina, to je 17 katastarskih općina, značajno je, time je značajno obustavljen ili usporen pravni promet nekretnina, te je ostvaren u svakom slučaju i usporen i nekakav gospodarski interes ulaganja za ta područja. To nije samo načelno pitanje, tu je, to je stvar nekakve pravne sigurnosti. Štete koje su ovakvim nesređenim stanjem u gruntovnicama, odnosno zemljišnim knjigama u svakom slučaju već su kolege govorile, ali ja moram reći da je to prije svega nekakav i gospodarski razvoj u pitanju, i govorimo o ujednačenom regionalnom razvoju, o investicijama, o ulaganjima, govorimo o nekakvim europskim fondovima, svega toga … [[Ne razumije se.]] čisto i jasno, kristalno jasno vlasništvo. Dakle mi ne možemo očekivati da će čovjek koji još uvijek danas nije imao upisana, nije mu upisana njegova nekretnina da će moći doći u banku podići kredit, da će moći podići nekakvu farmu, da će podići nasad na zemlji koja nije njegova, da će mu banka dati kredit dugoročno investirati u nešto što nije u gruntovnici evidentirano da je njegovo. To su elementarne stvari i mislim da sa tim stvarima mi ćemo teško napraviti jednu konkurentsku klimu, jednu poduzetničku klimu, na žalost taj prostor, takav prostor koji je na neki način hendikepiran zbog ovakvog stanja u gruntovnicama je znatno veći nego što mi mislimo u Republici Hrvatskoj. Naravno da se tu kao šteta, jer u svakom slučaju se pojavljuje i određena pravna nesigurnost što je standard koji u Europskoj uniji dakle ne postoji. Dakle EU je osnovno načelo pravna sigurnost, privatnog vlasništva i naravno osjećaj nekakve nepravde koja se kod ljudi pojavljuje zašto se baš njemu dešava to i zašto se baš njegova čestica nije mogla uknjižiti i zašto se baš njego posjed nije ažurirao itd., itd. Na taj problem dakako vezano je stanje u katastru danas. To je isto tako jedna institucija bez koje ne može pravilno funkcionirati i nema pravu kvalitetu niti zemljišne knjige niti kategorija privatnog vlasništva nemaju punu kvalitetu ukoliko ne funkcionira katastar. Vi imate situaciju da dakle činjenice iz katastra se koriste u zemljišnim knjigama i obrnuto. Vi imate sada situaciju da kažemo da su svi objekti koji su privatno vlasništvo dakle kuće ne idem u gospodarske … govorimo o kućama koji su prije '62.građene a nemaju snima su nelegalni objekti. Sticanjem okolnosti otišao sam u banku i za jedan objekat sam tražio kredit, morate donijeti izjavu o legalnosti. Činjenica jeste da u Baranji je komasacija rađena '68.dakle nema aviosnimka i svi objekti građeni prije '62.godine su nelegalni. Nevjerojatna stvar. I sada idemo tragom toga dalje idemo prema Centralnom zavodu Geodetskom zavodu u Zagrebu odgovor je ne, nemamo te snimke, neki … čak možda i u centralnim službama bivše države u Beogradu. I to danas nemate tu i mi imamo sada situaciju da mi ne možemo normalno raditi i ne možemo funkcionirati i ne možemo se kreditno zaduživati jer ne možemo dobiti izjavu o legalnosti objekata koji su 50 godina već u funkciji, u katastru su ucrtani, u gruntovnici su uredno upisani u vlasnički list ali su nelegalni prema banci. I da bi bili legalni upućuju nas na ovlašteni biro za crtanje građevinski biro, oni ti kažu kolika je tarifa i da na naprave brzi projekta i da mu oni daju izjavu o legalnosti objekta u kojem vi živite već 50 godina. To su neke stvari koje su možda formalne prirode možda je to formalno i tako međutim to u životu stvara ljudima veliki problem. i pitanje da li je svrha zakona koje mi donosimo da stvaraju probleme ili je svrha zakona da olakša ljudi naročito u ovakvim teškim situacijama, kriznim situacijama kada je svaka kuna izuzetno velika, a ne da moramo sada trošiti novce na još niz drugih administrativnih teškoća i peripetija itd. Dakle takva nam je situacija ovog trenutka po našoj ocjeni. Prije ulaska u EU i u gruntovnici takva je nažalost situacija i u službama koje se zovu katastar. I tu na toj stvari moramo pod hitno nešto poraditi. Da se vratim kratko samo još na kraju rečenicu, dvije o ovom prijedlogu zakona, dakle u ovoj jedinoj odredbi je definirana obaveza upravitelja da usaglasti, da uskladi da provede postupak i uskladi knjige položenih ugovora sa zemljišnim knjigama dati rok od tri godine, postavlja se elementarno pitanje zašto to do sada nije urađeno? … stvar što je moj prethodni kolega rekao da li je definisana i odgovornost odnosno sankcija za te propuste jel mi smo izgubili desetke godina na ovoj stvari i nismo stvar uredili. Sumnja je da ćemo i kroz ove tri godine moći ažurirati nekih još tri pa plus 15 hiljada predmeta koje će napasti ove naše službe u te tri godine. prema tome to je sve ovako jedna dobra želja da se prolongira odnosno da se umanje ovim zakonom nekakvi negativni efekti do kojih nije trebao do sada ni doći. Prema tome, mi smo posebno protiv ovoga zakona, dakle podržat ćemo da jer jednostavno je to jedna formalna benigna odredba ovog trenutka međutim puno je važnije da cijeli taj sistem na koji se reflektira ovo sve skupa da profunkcionira na bolji način. Hvala vam puno.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku na vaše izlaganje Željko Kolar. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega je tu o nekim stvarima malo pobrkao stvari između vlasništva i posjedništva jel katastri u RH zapravo u bivšoj Jugoslaviji su formirani tek pedesetih godina, a prije toga su postojale samo zemljišne knjige i onda ljudi nisu mogli biti upisani kao posjednici 150 ili 200 godina nego su eventualno mogli biti upisani u zemljišnim knjigama kao vlasnici. Znači to je jedna stvar. Druga stvar prema zakonu što se tiče legalizacije objekata objekti su legalizirani od '68.a ne od 1962.međutim mogli su biti upisani objekti i u katastar i u gruntovnici ali je pisana zabilježba da nije priložen akt o legalnosti što je potvrda na glavni projekat ili građevinska dozvola ili poslije kada smo mijenjali zakone uporabna dozvola. Ovo što ste vi govorili o svim ovim problemima koji se momentalno događaju ljudima zapravo je vezan za Zakon o zemljišnim knjigama i Zakonom o državnoj izmjeri i katastru zemljišta i sigurno da bi tu nešto trebalo napraviti, a digitalizacija zemljišnih knjiga zapravo prepisivanje iz analognog u digitalni oblik nije sređivanje zemljišnih knjiga. Znači to jednostavno nije a posjednici mogu stjecati pravo vlasništva dosjelošću i onda RZ postupku se rješavati svoje vlasničko pravo. A što se tiče samih upisa objekata i rješavanja ovog prolongiranja roka na tri godine, ja mislim da je on dobar s obzirom na sve probleme sa kojima se upravitelji susreću iz razloga toga jel mi imamo u RH niz novih izmjera s kojim su evidentirane zgrade i provedene u katastru ali nove izmjere nisu prevedene u gruntovnicama i da smo to napravili da je država okrenula RZ postupke za te katastarske općine danas bi ljudi imali puno manje troškova što se tiče geodetskih usluga nego bi samo onda trebali rješavati projektnu dokumentaciju znači što se tiče arhitekture. Hvala lijepa.
Imamo odgovor na repliku Mile Horvat. Izvolite kolega.
Zahvaljujem se. Kolega, ne mislim sad polemizirati o čistim pravnim osnovama itd., dakle vlasništvo ili posjed, ja sam govorio o činjenici da su ljudi vlasnici zemlje bili do ovog rata, par stotina godina prije toga, jasno u gruntovnici je to vidljivo, u zemljišnim knjigama, a oni su bili mirni posjednici valjda onda čim su bili vlasnici pa ih nitko nije uznemiravao, odnosno tjerao odande. Dosad dok im se država bez obrazloženja nije uknjižila kao vlasnik i danas je uknjižena kao vlasnik tih posjeda i tog zemljišta. To sam htio da kažem. Oko ove legalizacije, činjenica jeste da kod mene u Baranji je poslije komasacije izvršen aviosnimak, a to nije datum koji je potreban da bi se dobila potvrda o legalizaciji. Dakle mi nemamo u Baranji način kako da dobijemo potvrdu o legalnosti objekta jer je poslije onog propisanog roka izvršeno snimanje. O tom govorim. I ta forma, taj formalni manjak zbunjuje ljude. Zar je moguće da moja kuća koja je građena prije nego što je taj aviosnimak napravljen danas nije više legalna. Dakle zašto robujemo tolikoj formi. Ja sam samo to pitanje rekao. Naravno da rok od 3 godine da se produlji sva ova aktivnost je za nas prihvatljiv pa na kraju zato i prihvaćamo ove izmjene zakona. Hvala.
Hvala i vama. U ime kluba HDZ-a Branko Bačić. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice ministra, poštovane kolegice i kolege. I klub HDZ-a podržati će dopunu Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima ovako kako je u tekstu i predložen. Prije nego što kažem nekoliko riječi o drugim stvarima koje se vezuju uz sam zakon, a koji su pretpostavka uspješnoj realizaciji ovog zakona, možda bi bilo dobro da je umjesto definiranja roka od iduće 3 godine da se utvrdi obveza upravitelja da to moramo napraviti jer se bojim, a znajući dosadašnje iskustvo, da ćemo za 3 godine ponovno biti u sličnoj situaciji pa onda možda nije trebalo ni ograničavati taj rok već utvrditi obvezu upravitelja zgrada da provedu postupak glede upisa zgrade u građevinske čestice sa svim objektima u katastar, odnosno u zemljišnu knjigu što je onda pretpostavka jasno upisa stanovi koji su etažirani. Prema tome, čini mi se da ta odredba nije više niti nužna nakon iskustva koje imamo u provedbi samog Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima i da je tu negdje na tragu one odredbe koje već također postoji u ovom zakonu u kojemu se to načelo povjerenja u zemljišnu knjigu o čemu je već prije bilo riječi praktično svake dvije godine ponovno produžuje, a upravo zbog nesređenog stanja u katastru i zemljišnoj knjizi. Pa sam upravo na tu temu ja i htio nekoliko riječi reći. Što je praktično kočnica, prepreka u realizaciji ove odredbe zakonske da upravitelji mogu pristupiti upisu zgrada kojima upravljaju uz zemljišnu knjigu. Naime, da bi zemljišno-knjižni odjel mogao provoditi Pravilnik o povezivanju knjige položenih ugovora sa zemljišnom knjigom pretpostavka provedbi tog postupka ili bolje rečeno efikasnoj provedbi tog postupka je, o tome je također bilo riječi, to je nesređeni katastar i nesređena zemljišna knjiga u Hrvatskoj. Ovdje u obrazloženju samog zakona piše da je do sada riješeno negdje oko 500 zemljišno-knjižnih predmeta, zahtjeva za povezivanje glavne knjige i knjige položenih ugovora, da je podneseno još oko 3000, a da je u pripremi još 15 tisuća takvih zahtjeva. To je čini mi se tek mali dio zgrada koje bi trebale biti provedene kroz zemljišnu knjigu. I neće se taj rezultat bitnije promijeniti ni u iduće 3 godine ako se ne realizira, ne priđe sustavnoj geodetskoj državnoj izmjeri u svrhu izgrade katastra nekretnina i zemljišne knjige. Toga neće biti i toga smo svjedoci da ne smo u dijelu koji se odnosi na uknjižbu zgrada koje su etažirane nego da je nesređeni katastar i nesređena zemljišna knjiga prepreka bilo kakvoj realizaciji, brzoj realizaciji investicija u Republici Hrvatskoj. Ja sam o tome govorio neku večer, prije par dana kada smo raspravljali o zakonu vezano za poticanje ulaganja gdje sam također rekao određene podatke koje ću sada i tu ponoviti, a koje doista onemogućuju bilo kakvo rješenje i koliko god se trudi i Vlada najavom da će donijeti novi Zakon o ulaganjima u kojima bi definirala strateške projekte koji će ići po nekoj skraćenoj ubrzanoj varijanti. Apsolutno sam siguran da on neće moći polučiti rezultate koliko god skraćivali proceduru glede izdavanja akata za građenje jer je pretpostavka izdavanja … građenje dokaz o pravu vlasništva. Prema tome, to je nešto što jednostavno sputava bilo kakav razvoj Republike Hrvatske. I mene moram priznati čudi, a to sam govorio i tijekom donošenja, rasprave o državnom proračunu da je Vlada na pozicija Državne geodetske uprave smanjila značajno sredstva za državnu izmjeru, izradu katastra nekretnina i zemljišne knjige. Ja ću vam samo reć' nekoliko primjera i podataka što to znači, što to znači nova državna izmjera i što to znači nova zemljišna knjiga. No, ono što smo već i čuli do sada u raspravi da je gotovo cjelokupni prostor RH kad je u pitanju evidencija katastra i zemljišne knjige rađen sedamdesetih godina prije raspada Austro-ugarske. Dakle, negdje tamo prvom polovinom 19. stoljeća, pa sve tamo negdje do kraja 19. stoljeća i da je taj katastar i ta zemljišna knjiga uglavnom ne ažurirana, uglavnom ne sređena, uglavnom je pogotovo u priobalnom dijelu ogroman broj vlasnika na malim parcelama koji su već davno umrli itd. itd. Tako da to svakako sprječava realizaciju bilo kakve investicije, pa kažem i ovog dijela koji se odnosi ovdje. Sustavno se izradi, odnosno državnoj izmjeri počelo prilaziti krajem devedesetih godina prošlog stoljeća, dakle 20. stoljeća i tad je utvrđen jedan program državne izmjere. No tada, pa do danas i o tome je bilo riječi tek je 9% teritorija države, odnosno negdje oko 350 katastarskih općina od 3350 koliko ih ima u Hrvatskoj su pokrenule proceduru nove državne izmjere u svrhu izrade katastra nekretnina i zemljišne knjige. Od tih 350 negdje oko 30% stotinjak njih je završilo novu državnu izmjeru i katastar nekretnina i na primjeru tih jedinica lokalne samouprave ću vam dati neke malo kasnije neke podatke. Druga trećina je u izlaganju, vodi se postupak izlaganja gdje se utvrđuju točni podaci same državne izmjere, a treća trećina od tih tristotinjak jedinica lokalne samouprave, odnosno katastarskih općina je negdje u premjeru i radovi se na njihovom primjeru izvode. Da bi pokazao što to znači pravilna, odnosno kvalitetna katastarska izmjera, odnosno obnova zemljišne knjige na tih 100 jedinica lokalne samouprave u Hrvatskoj se utvrdilo da se u pravilu broj katastarskih čestica nakon ove izmjere prepolovi, što znači da se površina postojećih katastarskih čestica udvostruči. Registracija prometa nekretnina koje se registriraju u zemljišnim knjigama se utrostruči, a broj imovinsko-pravnih sporova u toj katastarskoj općini padne na manje od jednog postotka broja sporova prije katastarske izmjere. I konačno, komunalna naknada koja se ubire na području katastarske općine za koju je izvršena nova geodetska i državna izmjera, geodetska izmjera, izrađena nova zemljišna knjiga imamo primjera da se čak upeterostruči. Prema tome, toliko što se tiče značaja nove državne izmjere. A drugi primjer, svaka registrirana obiteljska kuća u financijske tokove Hrvatske unosi novi kapital od minimalno 50000 eura koliko je prosječno vrijednost hipoteke na takve objekte. Prosječno 1000 novo registriranih objekata koliko ih ima u tim jedinicama, katastarskim općinama u jednoj urbanoj katastarskoj općini povećava financijsku moć tog naselja za prosječno 50 milijuna eura. Stoga evo, te sam podatke i dao kako bih naznačio koliko je važno da država sustavno priđe državnoj izmjeri i onda formira novu zemljišnu knjigu i onda ova odredba o kojoj smo govorili i koju podržavamo i kao klub i koju treba utvrditi kao obvezu svim upraviteljima jednostavno postaje izlična jer se to gotovo samo po sebi provodi. Malo sam prije spomenuo da smo u ovom državnom proračunu za 2013. godinu drastično smanjili sredstva Državnoj geodetskoj upravi negdje za 8%. Ali kada govorimo o smanjenju sredstava na radove koji bi omogućili ovu novu državnu izmjeru i katastar nekretnina onda ću vam primjerice reći da je sređivanje katastra u dolini Neretve koji je bio projekt osmišljen smanjeno za 32%. Uređenje katastra nekretnina na otocima gdje je situacija katastrofalna smanjeno je za 50%. Smanjena su sredstva za Nacionalni program uspostave sustava identifikacije zemljišnih čestica za 53%. Održavanje katastra zemljišta i uspostava katastra nekretnina za 28%, vođenje i održavanje zajedničkog informacijskog sustava zemljišne knjige katastra za 21%. I kad tome još pridodamo činjenicu da smo starim zakonom iz 2011. godine o postupanju sa nezakonito izgrađenim zgradama bili predvidjeli da se naknada od zadržavanja nezakonito izgrađene zgrade u prostoru u visinu jedne trećine ukupno ubrane naknade utvrđuju namjenskim i ta bi sredstva trebala biti na raspolaganju Državnoj geodetskoj upravi koja bi onda iz tako ubranih sredstava a nisu bila mala ušla u ubrzani postupak državne katastarske izmjere i zemljišne knjige jer je jedan od velikih razloga zašto je u RH preko 300 ili 400000 nezakonito izgrađenih zgrada ista ova činjenica, isti razlog leži, dakle u toj nesređenom katastru i zemljišnoj knjizi. Prema tome, poštovana gospođo zamjenice mi ćemo u klubu podržati donošenje ovog zakona jer je to jasno, to je jedino i moguće. Ali niti će produžetak od tri godine sam po sebi bitno što riješiti, niti će se bilo koji projekt, sustavni projekt kojega namjerava ova ili bilo koja druga Vlada moći ubrzati samim time što ćemo skratiti proceduru donošenja bilo prostorno-planske dokumentacije, bilo akata za građenje ili bilo nekog drugog akta, lokacijska dozvola, potvrda glavnog projekta ili građevinska dozvola. Prema tome, ovo nije upućeno direktno vama, ali to je ujedno već evo što smo bili započeli prošle godine, što je bilo, što su u državno proračunu bila određena namjenska sredstva naknade za postupanje sa nezakonito izgrađenim zgradama gdje bi se bio uprihodio iznimna velika količina sredstava a koja bi sredstva onda bila mogla omogućiti da se na najinteresantniji prostorima u RH za početak krene sa sustavnim primjerom i onda izradom zemljišne knjige. No, evo o tom nekom drugom prilikom, a mi ćemo u klubu podržati ovaj prijedlog Zakona o dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima iako ja mislim da ovo ograničenje od iduće tri godine samo po sebi ne znači ništa jer ćemo za tri godine biti u istoj poziciji. Pa prema tome možda je Vlada mogla onda utvrditi obvezu upravitelja zgrada da pokrenu postupak oko upisa zgrade u katastar i zemljišnu knjigu i da to bude njena trajna obaveza ne ograničavajući s datumom 29. prosinca 2015. godine nego da to bude trajna obveza dokle god jedna zgrada ne bude upisana u katastar i zemljišnu knjigu, a na kojoj je proveden postupak etažiranja i za koju je utvrđen upravitelj. Evo, hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo repliku na vaše izlaganje, Zoran Vinković. Izvolite kolega.
Evo uvaženi kolega Bačić spomenuli ste geodetsku izmjeru i stanje prije svega neusklađenosti gruntovnice i katastra. Doista to je jedan od najvećih problema RH upravo ne postojanje geodetske izmjere jer mnoge izmjere datiraju još iz doba Marije Terezije. Podsjećam da je RH podignula i kredit Svjetske banke koji je bio vezan za upravo geodetsku izmjeru da su mnogi gradovi i općine, dakle jedinice lokalne samouprave, županije sudjelovale u postupku geodetske izmjere da u ovom novom vremenu ove tzv. decentralizacije obzirom da to nisu mali novci, radi se dakle o ugovorima koji su vrijedni i nekoliko desetaka milijuna kuna sve zavisi od područja mjerenja da je čak i bivša Vlada smanjivala obim tog mjerenja idući samo na poljoprivredno zemljište u vlasništvu RH na što ja tada, a i sada kao gradonačelnik nisam pristajao jer ako se radi o državnom poljoprivrednom zemljištu onda bi ga država trebala na osnovu svog vlasništva mjeriti. Ali kažem da je omjer bio negdje 40% Državna geodetska uprava, a 30% gradovi, 30% županije da mnoge jedinice lokalne samouprave su sad dovedene u situaciju da jednostavno ne mogu izdvojiti iz svojih proračuna jer su opali ta sredstva. Pa jučer sam pričao o onom javno-privatnom partnerstvu i izdavanju novca iz državnog proračuna, ako je to tako uspjeli projekt javno-privatnog partnerstva ne vidim onda da se iz državnog proračuna daje za Koprivnicu i Varaždin nego je to javno-privatno partnerstvo kakvo je bilo promovirano ne samo u Saboru nego i u javnosti trebalo i donositi određene novce kako u lokalne proračune tako i u županijske. Dakle, istina je došla na vidjelo.
Hvala kolega. Imamo odgovor na repliku kolega Vinkoviću, 25 sekundi. Imamo odgovor kolega Branko Bačić, izvolite.
Tako je kolega Vinkoviću. Kada smo vršili analizu učinaka Zakona o uvjetima gradnje radi poticanja ulaganja kojim smo omogućili da se akti za građenje, odnosno rješenje o uvjetima gradnje izdaju u roku 45 dana konstatirali smo da je doista to moguće napraviti za 99% zahtjeva ako su riješeni imovinsko-pravni odnosi, odnosno ako je usklađen katastar i zemljišna knjiga sa stanjem na terenu. I toga smo svjesni, dakle da je pretpostavka bilo kakvom ulaganju realizacija, izrada državne izmjere. Vi ste maloprije rekli da je RH sa Svjetskom bankom potpisala dva ugovora koji su ugovori išli za tim da se ubrza procedura oko izrade državne izmjere, da su ta sredstva bila namjenska i ona su bila puno viša. Mislim da je to bilo i jedan i drugi u roku od 30 milijuna eura, dakle negdje oko 60 milijuna eura što je u velikom dijelu i potrošeno na realizaciju tih projekata. No, ta sredstva nisu dostatna. To su doista skupi poslovi do otvaranja nove zemljišne knjige i zato se čudim tom, evo to sam već puno puta rekao u ovom Saboru, čudim se zašto smo propustili priliku kada je u postupku realizacija 300-njak ako je tisuća nezakonito izgrađenih zgrada u Hrvatskoj. I kada smo mogli kroz njihovo ozakonjenje dio sredstava u jednoj trećini osigurati, a to nisu mala sredstva, mi smo računali da bi negdje bilo oko 3 milijarde kuna kada bi se svi objekti koji su prema podacima ministarstva nezakonito izgrađeni legalizirali da bismo s tim sredstvima veliki dio Hrvatske, ako ne veliki onda svakako onaj koji je nužan za ulaganja za infrastrukturu, za cestovne koridore itd., itd. Prema tome, propustili smo tu priliku da sa sigurnim sredstvima riješimo ovaj problem.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Boris Blažeković. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice ministra. Danas je pred nama prijedlog Zakona o dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima s konačnim prijedlogom zakona. Izmjena koja se predlaže je vrlo mala, značajna je, i vrlo je praktične naravi a radi se o davanju obveze upraviteljima zgrada da pokrenu postupke etažiranja u daljnjem roku od tri godine i o tome je u ime kluba HNS-a govorio naš predsjednik gospodin Jozo Radoš. Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima je velik i vrlo složen zakon koji tretira vlasništvo i brojne odnose koji iz vlasništva proizlaze s posebnim naglaskom na nekretnine. No čini mi se da je dobar trenutak da se govori o vlasništvu i kao neizostavnom nasušnom ljudskom pravu koje je ujedno i garant građanskih sloboda. Pravo vlasništva jest ljudsko pravo bez priznavanja vlasništva mnoga druga prava ne mogu biti ostvarena. Po pravnoj definiciji vlasništvo je u objektivnom smislu sve što nekome pripada sve njegove stvari i prava, a u subjektivnom smislu ovlast raditi po svojoj volji sa predmetom vlasništva i koristima koje ono donosi, uz isključenje svakog drugog od toga. Temeljne značajke vlasništva su pripadanje i sloboda autonomne ovlasti vlasnika da postupa sa svojim stvarima. Ta se sloboda ne smije shvaćati u apsolutnom smislu nego je ograničena postojanjem i drugih subjekata u ljudskoj zajednici, ostvarivanje prava vlasništva ima samo onda smisla ako se time ne vrijeđaju prava trećih npr. susjedskih prava, niti se prekoračuju ograničenja koja su propisana uz korist općeg dobra. Klasične ovlasti u sadržaju prava vlasništva su posjed, uporaba, korištenje i raspolaganje, značajka prava vlasništva su jedinstvenost, isključivost, jednovrsnost, elastičnost i dispozitivnost, no kod definicije vlasništva s obzirom na ljudska prava i građanske slobode vlasništvo je dio bez kojeg osobna sloboda naprosto nije moguća i kao što je već rečeno sloboda raspolaganja vlasništvom je istoznačna kao i raspolaganje osobnim slobodama, a ona je neograničena do ulaska u prostor tuđih sloboda. Bez slobode nijedna ljudska druga vrijednost ne može biti ostvarena, svako ljudsko biće treba slobodu kako bi razvilo svoje talente i kako bi razvilo sebe u potpunosti, bez slobode ljudskih duh kopni, kultura i znanost se zapuštaju, gospodarstvo ne napreduje, naš um treba slobodu kao što naše tijelo treba zrak za disanje. Svako ljudsko biće, pojedinac sa svojim, odnosno pojedinka sa svojim osobnim jedinstvenim idejama, željama i potrebama istodobno on, odnosno ona je društveno biće ovisno o ostalim pojedincima, odnosno pojedinkama i s određenim obvezama spram njih, prava i slobode pojedinca, odnosno pojedinke ničim se ne smiju ugroziti prava i slobode drugog pojedinca i pojedinke, sloboda i odgovornost su nedjeljivi, zajedno određuju odnose između pojedinca i zajednice. Individualna prava su neophodna ukoliko je pojedinac odnosno pojedinka želi slobodno raspolagati svojim osobnim životom, zbog toga sloboda mišljenja i izražavanja nije samo snažan moralni zahtjev za tolerancijom i vladavinom prava, to je ujedno i put prema razvoju ljudskog uma, put koji se temelji na natjecanju slobodnim idejama i natjecanju znanjima. I baš tu vlasništvo kao ljudsko pravo identificira pojedinca, odnosno pojedinku kao slobodnu osobu koja slobodno raspolaže svojim vlasništvom, ne ugrožavajući drugu ili druge pojedince neovisno o državi, a u skladu sa zakonom. I zato mi se čini da danas u trenutcima sveopće, a posebno gospodarske krize u Hrvatskoj važno govoriti o značaju i nepovredivosti vlasništva. Zaštita vlasništva je jedno od poruka koja mora nedvosmisleno biti upućena svim građanima, odnosno građankama, te svakako treba biti upućena mogućim investitorima, te potencijalnim kupcima raznih nekretnina i pokretnina. Neophodno je uređenje vlasničkih knjiga i neophodna je uredna evidencija stanja vlasništva u Hrvatskoj, važno je učiniti i ažurirati katalog stvari zemljišta nekretnina i pokretnina državnog vlasništva, postoje posebni i komplicirani oblici vlasništva, suvlasništvo, zajedničko, skupno, etažno, zadružno i državno vlasništvo i to sve u raznim kombinacijama. Svako vlasništvo mora biti transparentno i jasno definirano i u javne državne knjige zapisano kao konačno, uredno uvedeno i jasno vlasništvo … [[Ne razumije se.]] kombinaciji preduvjet je uređene države, gospodarstva i društva. To ne smije biti tajni, tu ne smije biti tajni i ne smije biti nikakvih sumnji u legalnost vlasništva. Na žalost u posljednjih 20-ak godina u Hrvatskoj se nije učinilo dovoljno u sređivanju i katalogiziranju vlasništva, brojna su sumnjiva i netransparentna vlasništva koju uzrokuju nesigurnost, zaustavljaju razvoj, a često dovode do tragičnih posljedica uništenja kompanija, razaranja obitelji, i raznih drugih negativnosti u društvu. Sporovi oko dokazivanja vlasništva su posebno dugi, komplicirani i za brojne naše starije građane na žalost nedočekane. To Hrvatsku pretvara u nepravednu državu, i zato sam stajališta da u narednim godinama svi zajedno moramo uložiti maksimalni napor kako bi se pitanje vlasništva u Republici Hrvatskoj u cijelosti postavilo na suvremene, ispravne, osnovane na pravu i pravdi, transparentne, nedvosmislene temelje.
Hvala. I završno u ime predlagatelja, zamjenica ministra Sandra Artuković Kunšt. Izvolite.
Evo hvala lijepo. Pa upravo ovo što ste sada zadnje rekli, upravo svi zajedno možda možemo doći do toga da uredimo zemljišno-knjižno stanje, jer svo ono nasljeđe koje imamo a još se i od nacionalizacija, konfiskacija, komasacija, denacionalizacije, pretvorbe vlasništva društvenog u privatno, uspostave pomorskog dobra, šuma i šumskog zemljišta i svih ostalih instituta koje smo preživjeli i koje preživljavamo stječe u ovom problemu da nam zemljišno-knjižno stanje nije uređeno. Ja bih ovdje apostrofirala još jednu činjenicu, upravo ovo zbog toga što ste rekli da smo svi zajedno dužni to urediti dakle, nešto što nam do jučer ili do nedavno nije bilo toliko bitno, dakle privatno vlasništvo postaje izuzetno važno i bitno i dobiva svoju težinu, i okolnosti da se moglo dogoditi da netko 40 godina misli da ima nekretninu pa tek onda uviđa da ju nema, to je problem s kojim se svi zapravo i taj kojeg se to tiče trebamo pozabaviti. Stanje u Dalmaciji naravno da je stanje kojeg smo izuzetno dobro svjesni, ali onaj omjer zanemarivanja obaveza ili možda izbjegavanja plaćanja poreza na prijenos nekretnina itd. čega smo bili svjedoci nekada, to je problem koji će jednog dana doći na dnevni red, došao je vjerojatno danas kad nam vlasništvo otvara neke nove mogućnosti ili za investicije ili za stjecanje nekih drugih prava itd. pa smo zainteresirani da to sredimo. Nema smisla govoriti tko je što učinio, i tko je kriv, i tko nije, ovdje smo gdje jesmo, imamo potporu Svjetske banke, projekt integriranja katastarskog i zemljišno-knjižnog sustava traje, na njemu se intenzivno radi zahtjeva od nas preispitivanje svih okolnosti i svih činjenica o kojima smo govorili. Upotreba sredstava iz postupka sa nelegalno izgrađenim građevinama nije dio pravosuđa ali pretpostavljam i zaključujem da će biti dio obrade i aktivnosti Ministarstva graditeljstva isto kao i poticaj da se sada vratim na ovaj zakon, poticaj upraviteljima da i inače osobama koje trebaju srediti svoje zemljišno knjižno stanje da to i učine. Ono što je u nadležnosti našeg ministarstva je zakon o zemljišnim knjigama pa ja sada najavljujem da ćemo i taj zakon odnosno izmjene toga zakona staviti na dnevni red, a sve upravo zato što smo svjesni da je ovaj problem taj koji iziskuje veliku pažnju i aktivnosti na onome na čemu je započeto na tome se intenzivno nastavlja jer to su problemi koji nadilaze neku jednostavnu dnevnu politiku nego su vrlo složeni i tiču se svakog građanina. Evo hvala vam.
Hvala i vama zamjenice ministra. Imamo dvije replike Zoran Vinković. Izvolite kolega.
Pa čitavo vrijeme govorimo o geodetskoj izmjeri. Ja želim ukazati bez obzira na nove kredite i programe Svjetske banke moguće pomoći iz fondova EU ja tvrdim da većina jedinica lokalne samouprave pa i regionalne samouprave nema više sredstva koja će omogućiti na osnovu onih ugovora koji su do sada važili da 40% daje država odnosno Državna geodetska uprava, 30% lokalna i 30% regionalna samouprave da jednostavno taj postupak neće moći biti proveden, ukoliko to država ne bude sama provela i ne bude provela samo na državnom zemljištu. S druge strane imamo i primjere gdje upravo država pa i u ovih zadnjih dvadesetak godina, a isto tako u vrijeme onog mraka socijalizma radila čak i škole, bolnice, dvorane koje nisu provedene u zemljišnim knjigama niti su upisane kao takve u gruntovnicu i katastar nego se tu još vodi oranica, a vlasnik seže vjerojatno iz doba već opće poznate i popularne Marije Terezije ili Franje Josipa. Dakle upravo i kao čelnik jedne lokalne samouprave želim ukazati na to da jedinice lokalne samouprave na osnovu one LInićeve tzv. decentralizacije neće moći provesti postupak cjelokupne geodetske izmjere. I to je činjenica i stvarno stanje. To vam može potvrditi i potpredsjednik Sabora.
Hvala. I sljedeća replika Branko Bačić. Izvolite kolega.
Gospođo zamjenice malo ste prije spomenuli projekt sređivanja katastra i zemljišne knjige koji se dijelom financira sredstvima iz zajma svjetske banke. I to je dobro i treba učiniti sve na integraciji i usklađivanju podataka između zemljišnih knjiga i katastra. To je drugi korak naime taj će nam projekt pomoći na način da ćemo brže doći do lošeg podatka. To nije dobro. Dakle mi realizacijom tog projekta mi smo sada usavršit ćemo taj odnos između katastra i zemljišne knjige i on će korisniku omogućiti samo da brže sazna loš podatak i ništa drugo. Dakle temelj ono što sam ja govorio i o čemu se govori u ovoj raspravi jest da treba krenuti od početka, dakle najprije uspostaviti dobar podatak, imati točan ažuriran podatak i tek onda je dobro da do njega dođemo brzo. Jer to što ćemo mi imati loš podatak u roku od pet minuta neće nam omogućiti da ishodimo bilo kakav akt za građenje ili za bilo koju drugu potvrdu ili postupak koji vodimo pred državnim tijelima. Prema tome počelo svega je kada je u pitanje ovaj zakon a i svi drugi zakoni jest kada govorimo o vlasništvu sređivanje zemljišne knjige, to je pretpostavka bilo kakvom uspješnom poslu u RH.
Zahvaljujem. Ovime smo završili sa raspravom. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 215. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandman je podnio Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Molim poštovanu predstavnicu Vlade Sandru Artuković Kunšt da nam sa očituje o amandmanu.
Hvala lijepo. U odnosu na amandman za Prijedlog zakona o dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav Vlada prihvaća amandman.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 113 glasova za i 3 suzdržana glasa donesen Zakon o dopuni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanom.
I prelazimo na - Konačni prijedlog zakona o dopuni Zakona o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika, hitni postupak, prvo i drugo čitanje PZ br. 212 Predlagatelj zakona je Vlada RH. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnosit do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja izvolite zamjenice ministra uvodno.
Hvala vam lijepo. Poštovane zastupnice i poštovani zastupnici. Evo opet imamo izmjenu samo jednog članka, ali ja pretpostavljam da neće izazvati ovoliku raspravu kao što je bilo sa prethodnim zakonom. Naime, mijenjamo predlažemo izmjenu Zakona o plaćama sudaca ne svih sudaca, nego samo onih koji su nominalno imali pravo na dodatak na plaću a nisu ga ni ostvarivali. Naime mi opet prolongiramo mogućnost da suci koji su raspoređeni na poziciju zamjenika predsjednika odnosno zamjenika čelnika nekoga dugog pravosudnog tijela predsjednika suda ili suci koji obavljaju poslove predsjednika odjela odnosno voditelja odjela ne dobivaju dodatak koji bi trebali dobiti. Naravno iz razloga što je stanje proračuna tako da ne omogućava isplatu ovoga dodatka. I evo mi smo prejudicirali stanje stvari za 2013.i 2014.godinu odnosno s obzirom na stanje u kojem jest naše gospodarstvo i BDP itd. zaključujemo da u sljedeće dvije godine neće biti stečena sredstva da bi se ovaj dodatak mogao isplaćivati. Imam potrebu napomenuti da suci ne dobivaju nikakve dodatke na plaću pa onda evo sada niti ovaj u sljedeće dvije godine. Hvala.
Hvala i vama. Da li žele izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime kluba HDSSB-a Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Za ovu raspravu ponio sam sa sobom i Prijedlog državnog proračuna Republike Hrvatske za 2013., sa projekcijama za 2014. i 2015. godinu zato što u tom prijedlogu, a sada zapravo već i usvojenom proračunu punu toga piše, a što je u svezi ove točke dnevnog reda. Dakle radi se o Prijedlogu zakona o dopuni Zakona o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika s konačnim prijedlogom zakona. Pa u svezi s tim moram reći da i suci, pravosudni dužnosnici kako se to ovdje naziva pripadaju grupi ili grupaciji srednjeg sloja hrvatskog društva zajedno sa učiteljima, profesorima, nastavnicima, medicinskim sestrama, liječnicima, svim onima koje zapravo kako je postala Hrvatska država neovisna, slobodna i samostalna, polako postaje platežno sve tanja, a time i utjecaj rekao bih tog sloja tj. da kažem srednje klase i rekao bih i inteligencije, njihov glas postaje sve tiši i tiši i zapravo je i ta plaća i taj platni razred koji oni imaju u nekoliko djelovao da je to tako, da polako nestaje i da je sve tiši. I evo, na stranici 350 i nekoj dakle Ministarstvo pravosuđa ukupno smanjenje u odnosu na proračun iz 2012. godine je, dakle to smanjenje je 125 milijuna kuna. Netko je rekao čini mi se gospođa Lovrin o tome kako zapravo uopće može funkcionirati pravosuđe pravo i kako treba uz ovakva ograničenja i smanjenja. Dakle ukupno smanjenje je 125 milijuna kuna, a ono se očituje kroz stavke upravo i usavršavanja sudaca, pa zatim stavke smanjenja sredstava za Pravosudnu akademiju pa zatim za tzv. vježbenički staž i primanje vježbenika na sudove, dakle očituje se u drastičnom smanjenju sredstava za takve potrebe. Kada bi Hrvatska država i hrvatsko pravosuđe pogledali stavke koje plaća Hrvatska država zbog gubitka sporova pred međunarodnim sudom, zatim kada plaća obveze i troškove zbog tužbi zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku, to je druga kategorija. I kada bi gledali troškove vođenja parničnih postupaka u tzv. dislociranim slučajevima kada npr. zbog pretrpanosti suda u Slavonskom Brodu dobijete rješenje da se sud vodi u Palači pravde u Zagrebu ili pak zbog pretrpanosti Općinskog suda Slavonski Brod da tuženi, dakle stranke u postupku sa njihovim odvjetnicima moraju putovat recimo u Đakovo kod gospodina Vinkovića u njegov grad. Pa onda jasno da svatko od njih naplaćuje putne troškove, dnevnice i sve ostalo što im pripada po zakonu. I onda kada bismo zbrojili sve te troškove dislociranog sudovanja, troškove koji nastaju zbog tužbi zbog prava na suđenje u razumnom roku, a ima ih jako puno i zbog gubitka sporova pred Međunarodnim sudom onda bi upravo ta suma, taj zbroj tih novaca iznosio toliko koliko je smanjenje stavke u državnom proračunu i razlike između 2012. i 2013. godine, oko 120 milijuna kuna. Ja sam ovaj podatak dobio tako da sam postavio pisani upit ministru pravosuđa, doduše u bivšem, za vrijeme mandata bivše Vlade i dobio upravo obrazloženje da to toliko košta Republiku Hrvatsku. E sad dakle da toga nije, samo ono što se tiče Ministarstva pravosuđa dakle ušteda upravo ne bi ni trebalo smanjivati ove stavke na Ministarstvu pravosuđa od 120 milijuna kuna. Plaće sudaca, a ovdje piše lijepo da se radi i pobrojane su u članku 5. na koga se to odnosi sve, dakle prije svega na zamjenika predsjednika i tu se u tom članku 5. se navodi i koliki je taj bio dodatak na visinu plaće. Pa kaže da je zamjenik predsjednika Vrhovnog suda Hrvatske imao 4% dodatak na svoju plaću. Nadalje je u pravosudnim tijelima i odjelima do 10 pravosudnih dužnosnika, voditelj je imao 1% na plaću. Kada se to povećava to tijelo od 11 do 22% na plaću itd. To ja ne znam da li podrazumijeva se ovdje, to će mi reći zamjenica ministra do predsjednika županijskih, trgovačkih, općinskih i prekršajnih sudova, županijskih i općinskih državni odvjetnici da li oni također pripadaju u da kažem ili podliježu ovom zakonskom propisu. Ne? Mislim ovdje su pobrojani, pa zbog toga pitam. Na stranici četiri ovoga zakonskog prijedloga i oni su pobrojani, pa pitam ulaze li i oni u ovu zakonsku mjeru, dakle da nemaju pravo na dodatak na plaću. Vi kažete ne, a vidite ovdje piše lijepo, za koje vi kažete da ne podliježu ovom zakonu su oni koji imaju i 15% dodatak na plaću. Na primjer, voditelj pravosudnog tijela koji ima preko sto dužnosnika ima 15% dodatak na plaću. I on ne potpada pod to, kao što ne potpada ni Ured predsjednika Vlade, dakle premijera za kojega dakle u tom Uredu predsjednika Vlade imamo podatak iz ovoga proračuna koje sam poveo imamo povećanje rashoda, planirano povećanje rashoda. Dakle, predsjednik Vlade i njegov ured nisu se ponijeli fer i korektno, a u svezi mjera štednje, dakle smanjuje se liječnicima, sestrama, učiteljima, nastavnicima, profesorima, ali Ured predsjednika Vlade ima povećanje od 24% i to kontinuirano sa projekcijom za 2014. i 2015. Je li to licemjerno? Je li to licemjerno govoriti o štednji i o stanju u državi Hrvatskoj koje kako netko reče, mislim premijer na rubu u izvanrednom stanju, a istovremeno svom uredu propisati u državno proračunu povećanje sredstava za 24%. Pa je li onda korektno i prema pravosuđu i ovim dužnosnicima iako oni to kažete nisu primali, samo je bilo nominalno. Pa ako je bilo nominalno i propisano da primaju kad-tad će se morati ti novci isplatiti tim ljudima, zaostaci. Ili pak se unatraške i to, dakle realizira tako, dakle vrši se realizacija da se briše, ne pika se kako bi rekao naš narod. Zbog toga je teško, dakle kada smo svjesni situacije u kojoj jesmo, a kada uzmemo sve ovo što sam izrekao u obzir teško je biti, odrediti se jesmo li za ili protiv kao klub, odrediti se jesmo li za ili protiv kao klub. Tako da evo, najbolje u ovakvoj situaciji i u ovakvoj kada sve ove argumente stavimo na stol onda mislimo da će klub HDSSB-a biti suzdržan. I još nešto sam htio dodati. Mi znamo kolike su plaće sudaca u RH, ali istovremeno znamo i koliko ima i kolike su plaće, koliko njih brojčano ima menadžera u državnim tvrtkama, u javnim poduzećima. I recite mi ako znate gospođo iz Ministarstva pravosuđa koliko Hrvatska željeznica ima tzv. djelatnika, menadžera koji primaju preko 25000 plaću. Možda bi Kalmeta znao? Ali ni jedan sudac ne prima 25000 kuna plaću. A kako stoji Hrvatska željeznica ukupno? Kolike gubitke ima? I što ti menadžeri rade, za čega oni primaju plaću? Hrvatske autoceste koliko ima menadžera? Koliko ima onih koji primaju preko 20000 kuna plaću. Da ne nabrajam dalje HEP, sad dižu struju, cijenu struje po naputku agencije i, sad nije više Vlada odgovorna, sad je agencija odgovorna. HERA je odgovorna, nije Vlada ništa odgovorna. HERA je nezavisno tijelo, tako kažu. Tako da zaista je teško, iako i mi jesmo za mjere štednje. Teško je objašnjivo, dakle ovakvo. Onda treba biti dosljedan pa svima srezat. I nama ovdje saborskim zastupnicima kao što gospodin Olan u Francuskoj odredio da se jednostavno svima linearno sreže 30% plaće. Svima zaposlenima u državnim, lokalnim, regionalnim jedinicama lokalne samouprave, kompletno u Francuskoj. To je mjera socijalistička. A je li ova Vlada socijalistička? Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo dvije replike prijavljene. Stjepan Milinković, izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić, pa mislim da ste jasno pojasnili sve stavke i uistinu u tome nema se što dodati. Sve smo razumjeli. Ali ste postavili jedno pitanje kako može uopće funkcionirati jedan tako važan sustav, temelj društva nakon toliko drastičnih smanjenja. A vidimo da je u pravosuđe uprte su i oči EU da tako kažem, ali naravno i svih onih koji čekaju godinama i godinama rješenje svojih predmeta kako bi riješili i imovinske i druge probleme. Ali ja želim postaviti jednu usporedbu, povezati jednu paralelu. Ovdje ste naveli o znatno manjim sredstvima. Ja želim povući paralelu kako uopće može funkcionirati jedno područje koje se zove strateška grana u našem društvu a to je poljoprivreda. Istina, u ove dvije godine, sad ovoj 2012. oko 40%, pa to je vrlo jasno i sa ovim novim proračunom, ja znam da to izaziva podsmjeh, a poljoprivreda mora izazivati poštovanje jer ona je hraniteljica. I u tim okolnostima kada je doživjela tako drastično rezanje do 40% meni se postavlja pitanje kako može uopće funkcionirati ta strateška grana. A poznato je da su nekada ljudi kravu držali zato da bi mogla prehraniti obitelj, a danas naše krave završavaju zahvaljujući ovoj politici na prisilnom klanju. Kako može u tim okolnostima jedno takvo značajno područje dakle uopće funkcionirati. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo odgovor na repliku, Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine Milinković ja sam i očekivao da ćete vi pomiješati pravosuđe i poljoprivredu ali ja bih vam dao neke druge argumente koje vam nisam stigao možda izreći u svojoj raspravi za klub. Naime, gledajte evo stavka povreda prava na suđenje u razumnom roku. Ove godine 2012. je potrošeno ili rashodovano 27 milijuna kuna, za sljedeću godinu 22 milijuna kuna. Nadalje, dakle uređenje i opremanje Ureda za probaciju, a sad smo govorili o probaciji i o tome kako će to biti vrlo učestali postupak jel' ove godine 500 tisuća, nagodinu 300 tisuća. Pravosudna akademija da ne govorimo to je katastrofalno smanjenje za 30% u odnosu na ovu godinu. Dakle, o tome se radi a kunemo se i želimo da ovaj treći stup vlasti u RH, dakle izvršna, predstavnička ili predstavnička, izvršna, zakonodavna da bude uređena i po Poglavlju 23. i svim ostalim poglavljima. Očito, bojim se da to neće ići tako jel'. Jer koliko novaca toliko glazbe, to je stara priča. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I sljedeća replika Božidar Kalmeta. Izvolite kolega.
Hvala. Kolega Grubišiću ja ne znam koliko danas menadžera ima koji imaju plaću o kojoj ste vi govorili veću od toga jer na kraju krajeva nije to sada ni moj posao, ali samo ću vas podsjetiti da smo mi 2008. godine ondašnja Vlada je donijela odluku po kojoj niti jedan menadžer u javnim poduzećima ne može imati plaću veću od 18 tisuća kuna neto. Prema tome ta vaša primjedba i ovo što ste mene spomenuli ne stoji jer ako je takva odluka Vlade bila onda nitko nije mogao imati plaću veću od toga. Prije toga je takvih slučajeva bilo.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Gospodine Kalmeta mislim da je najbolje da pitamo gospodina Mijata Stanića koliko ih ima. On jako dobro zna kao predsjednik Cestarskog sindikata u Hrvatskim autocestama. Pa ako hoćete lako ćemo mi mailom dobiti podatak koliko ih ima, a ono što vi govorite 18 tisuća to je tzv. ona osnovna plaća. Međutim, vi znate da taj, dobro znate, da to daleko prelazi iznad toga. A što se tiče željeznice pa prvo je podijeljena na 4 da kažem ono što su nekad bili … od vuče vlakova, carga itd., da bi se stvorilo upravo takav višak tih tzv. menadžera koji onda unatoč silnim gubicima Hrvatskih željeznica imaju u tom ukupnom primanju sigurno preko 25 tisuća kuna, a ima ih na desetine. Ja ću vam dostaviti i imena ako hoćete.
Hvala. U ime kluba Hrvatskih laburista Zlatko Tušak. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažena zamjenice ministra, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Bio sam u jednoj dilemi da li uopće se javiti za diskusiju po pitanju nadopune ovoga zakona, ali ponukale su me neke prijašnje rasprave pa između ostalog našao sam za shodno da ipak nešto moramo reći kad je u pitanju ovaj zakon. Mi smo u prijašnjim zakonima ovdje za govornicom govorili da moramo imati efikasnije sudstvo, da moramo imati bolje, da sudstvo mora odraditi svoj dio i preuzetih obaveza koje smo preuzeli vezano za Poglavlje 23., da moramo donijeti dobre zakone po kojima se može i pravedno suditi, da te zakone moramo uskladiti sa zakonima EU i na kraju dolazimo do onoga tko to treba provesti. Jasno to trebaju provesti suci zaposleni na sudu. Ja nisam ni očekivao da će se jel praksa nam je pokazala da u ovih godinu dana ništa se nije povoljnije desilo kada su u pitanju ili zaposlenici, a ovdje smo mogli čuti kada su u pitanju učitelji njima su smanjena određena prava iako su oni se bili spremni odreći tih prava na dvije godine pa kad bude novaca da im se onda vrati. Smanjili smo određena prava kada je u pitanju Policija i prolongirali smo to sa izmjenama zakona da se prolongira i jasno sad isto prolongiramo na 2 godine određena prava i naknade. Ovaj Zakon o plaćama sudaca i drugim pravosudnim dužnosnicima donesen je pred 13 godina ili konkretnije 1999. godine. On je vrlo mali, ima svega 12 članaka, jasan je i on regulira pitanje plaća sudaca, predsjednika sudova i državnih odvjetnika. Predlagač zakona kaže da nisu u ovom slučaju osigurana sredstva u državnom proračunu i jasno da sukladno tome pošto nisu u 2013. godinu u proračunu koji smo usvojili, ali već znamo da i u 2014. godini neće biti sredstva i ta sredstva umanjujemo. Danas smo čuli da za Ministarstvo pravosuđa, a znademo i po proračunu smanjeno je za 125 milijuna kuna. I sad kad govorimo o onima koji trebaju provoditi zakone, trebaju donositi pravedne presude, trebaju biti efikasni, onda moramo progovoriti i o njihovim plaćama, i negdje tisuću 260 sudaca u općinskom i prekršajnim sudovima imaju plaću od 9 do 10 tisuća kuna, predsjednici u tim istim sudovima imaju plaću od 11 do 12 tisuća kuna, suci županijskih sudova imaju plaću od 13 do 14 tisuća kuna, a predsjednici županijskih sudova 15 tisuća kuna dok u Zagrebu kao veći sud imaju negdje oko 16 tisuća kuna. Suci Vrhovnog suda imaju oko 19 tisuća kuna, a predsjednik ima preko 21 tisuću kuna. Člankom 5. zakona propisuje se pravo na dodatak za zamjenike i predsjednike voditelja i odjela i unutar toga zamjenicima je predviđeno dodatak od 1% do 4%, predsjednicima suda ovisno o tijelima i broju dužnosnika od 3% do 15%, i taj članak mi praktično stavljamo van snage, najprije sa zakonom osiguramo određena prava, onda donosimo nadopunu zakona gdje ta ista prava u ovakvom malom zakonu od 12 članaka gdje uskraćujemo sa tim pravima. I u tih 13 godina primjene ovog zakona on je pretrpio 14 izmjena. Po određenim uredbama itd. kada sam gledao sve objavljene izmjene u Narodnim novinama ipak se radi o nešto više sa uredbama, radi se o 21. izmjeni ovako malog zakona. I sada kada uzmemo pitanje odredbe članka 5. koji je donesen u zakonu, svake godine ta odredba članka 5. mi donosimo nadopunu zakona ili Vlada to regulira uredbom, a onda poslije toga Sabor potvrđuje opet nadopunom, imamo jednu paradoksalnu situaciju da smo zakonom dali određeno pravo, ali to pravo nikad se ne može ostvariti. Ja sad postavljam pitanje temeljem ovakvog pitanja gubljenje određenog vremena svaki put donošenje zakona, objavljivanje u Narodnim novinama, izmjene ili određene nadopune zakona, da li to ide u prilog onome o čemu smo mi danas govorili, a to je pitanje efikasnost sudstva, donošenje jasnih zakona, preciznih zakona koja bi se trebala primjenjivati, a posebno kad govorimo o onima koji trebaju provoditi te zakone i po tim zakonima suditi, da mi u takav jedan apsurd dovodimo kada su u pitanju prava sudaca. Ove nadopune koje su se dešavale, one praktično gledajući od 2004. godine nisu se mogle u samom zakonu primijeniti, i ja zato na neki način postavljam i sebi pitanje i nama ovdje da li nije bilo efikasnije onda donesti potpuno jedan novi zakon o pravima sudaca, nešto što bi bilo jasno, nešto što bi bilo primjenjivo, i nešto što bi na neki način bilo u skladu onoga što proklamiramo i na način što govorimo kada je u pitanju prilagodba prema europskim zakonima i usklađivanje naših zakona sa europskim zakonima, jer ja mislim da ni u jednom europskom zakonu vjerojatno ne bi mogli naći zakon sa 14 članaka, a da ima toliko nadopuna i izmjena, to jedino može biti kod nas ovdje u Hrvatskoj. Hvala.
Hvala i vama. Imamo prijavljenu jednu repliku Nikola Vuljanić. Izvolite kolega.
Ovim zakonom se zapravo odgađa primjena određenih financijskih prava koja bi zamjenici predsjednika sudova, šefova odjela itd. trebali dobiti. To piše u propisu koji je donio ovaj Sabor da će oni to dobiti, ali novaca nema pa eto odgađamo do vremena dok će novaca biti. Dobro. Ja vjerujem da će i suci složiti s time. Ono što mi nije jasno, a to nije pitanje gospođe zamjenice ministra, jer ona ne može odgovoriti na to, jeste da se ova vlast ponaša sasvim nekonzistentno. Dakle u jednoj situaciji kad se radi o sucima onda 10, 15 godina odgađa tu isplatu i kaže ljudima dobro bit će kad će biti novaca, a kad se radi o učiteljima onda odbija uopće ideju da bi obećala nešto za budućnost, jer kaže oprostite ali mi ne možemo biti tako neodgovorni da vam obećavamo nešto što će izići iz našeg mandata. Ovo prolazi mandate četiri Vlada, svi to odgađaju jer se svi sudaca boje, i ne usude se ukinuti taj zakon koji nikad nije zapravo stupio na snagu, a učitelja se očito nitko ne boji pa njih možemo lako otpisati.
Zahvaljujem. Imamo odgovor na repliku, kolega Tušek, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Pa je, to je onaj dio istine koji mi govorimo, vjerojatno se bojimo sudaca da suci ne bi dignuli svoj glas ako se radi o određenoj promjeni zakona koji bi trebao biti provedivi i koji bi trebao biti jasan. A istina je i to da to je praktično apsurd da nešto stoji u zakonu što se ne može godinama i godinama primjenjivati i onda se jednostavno postavlja pitanje zašto to uopće stoji u zakonu i da li je to uopće potrebno da bude u zakonu. A kada je u pitanju plaće i smanjivanje plaće, da to je ono što se ja potpuno kolega Vuljanić sa vama slažem. Od početka dolaska ove kukuriku koalicije na vlast nijedan pozitivni pomak se nije desio kada su u pitanju plaće i primanja radnika, dužnosnika itd. i što mislim da u svakom slučaju nije dobro kada su pitanju građani koji su sa druge strane opterećeni sa porastom cijena i onim svim drugim davanjima i velike nezaposlenosti koja je prisutna ali evo to je naša stvarnost o tome jasno da budu građani rekli na kraju svoju konačnu riječ. Hvala.
Hvala i vama. U ime Kluba zastupnika HDZ-a Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospođo zamjenice ministra, kolegice i kolege. Zaista je ovo jedan neobičan zakon, razumijem i Ministarstvo pravosuđa i gospođu zamjenicu ministra ovo se radilo evo kao što je rečeno ovdje kroz mandate sada već 4. ili 5.vlade od 1999.kada je donije prvi puta Zakon o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika. U 20 izmjena što uredaba što zakona jer znamo da se uvijek pod kraj godine u zadnji čas kada se to vidjelo da to treba primijeniti a da nisu osigurana sredstva u državnom proračunu onda uredbom na brzinu ova odgodila primjena, poslije se to potvrđivalo zakonom i evo sada smo tu već u 20.izmjeni i zaista se možemo pitati čemu to stoji uopće u zakonu kada se svake godine, nekad svake godine nekad preskačući godinu jer smo imali slučajeva kao što sada imamo da unaprijed se predvidi da ni 2013.i 2014.neće biti sredstava. To se događa kada se predlažu zakoni i donose zakoni za koje nisu predviđena i osigurana sredstva. Ali ovdje se čak i ne radi o velikim sredstvima, dakle možda malo povijesno. Kada je donijet zakon onda je bilo i određeno i sada je u zakonu da suci dobivaju dodatak na plaću kao i svi drugi zaposleni za radni staž za svaku godinu radnog staža međutim i taj dodatak im nije nekoliko više godina nije bio isplaćivan jer se odgađala i primjena članka 7 kojem čini mi se negdje od 2007.se ne odgađa te primjena nego se primjenjuje. Treba doduše zamijetiti ovdje i naglasiti da suci nemaju nikakvih dodataka na plaću pa kada su čitane plaće ovdje sudaca kao i za državne dužnosnike tako i za pravosudne dužnosnike nema dodataka u smislu regresa, božićnica, prijevoza, troškova prijevoza itd. to suci ne dobivaju. Prema tome radi se o ovoj plaći kako je tu spomenuta dakle to je čista plaća. Ali ne razumijem zaista zašto ovaj zakon ne izmijenimo ja sada pitam jer čujemo iz ministarstva najave da će se nešto u organizaciji sudova mijenjati pa će se uvoditi sudski menadžeri da se predsjednik suda oslobodi ovih logističkih poslova kao nabave tih materijalnih sredstava za rad suda i tako a da se može posvetiti bolje organizaciji i nadzoru čistih sudačkih poslova. Zašto se u tom smislu onda ne ide i u izmjenu ovoga zakona pa će se onda riješiti to pitanje menadžera u sudovima itd. Što se tiče ove odgode ja naravno ne želim tu sada napadati nikoga i ekskulpirati drugoga jer se to zaista događa od '99.godine i zbilja je vrijeme da donesemo zakon koji neće imati te odredbe, a poglavito zato jer se pazite ovdje se radi samo o dodatku na plaću, kome, zamjenicima predsjednika sudova odnosno dugim zamjenicima dakle čelnika državnog odvjetništva zamjenika predsjednika suda ili suca koji obavlja poslove predsjednika odjela odnosno voditelja odjela. Dakle ne radi se o svima sucima nego o samo jednom dijelu u sudačkoj strukturi koji vjerojatno taj proračun ne bi niti previše opteretio. Netko je ovdje rekao da se država boji sudaca. Ne bih rekla da ih se boji. Ja bih prije rekla da je ovo ponižavajuće za suce. Ponižavajuće je za suce da stoji od '99.godine da nešto imaju pravo što im se odgađa da će im se to pravo dati evo i sada do 2014.bolje bi bilo da toga u zakonu nema. I evo ja se zaista nadam da će se u nekoj cjelovitoj izmjeni i oko ovog Zakona o sudovima da će se ovo pitanje riješiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo dvije prijavljene replike. Prvi se javio Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Kolegice Lovrin vi ste ovaj zakon nazvali neobičnim zakonom. To me podsjeća na onu pjesmu Grigora Viteza "U desetom selu živi Antuntun u njega je malko neobičan um". Pa kada je to tako neobičan zakon i kada je taj um osmislio tako da se dakle pravo na dodatak na plaću dakle ukine jednostavno. To je ovaj dodatak zamjenika, nećemo nabrajati čega jer nemam vremena i on iznosi od 1 do 4% jeli tako. Istovremeno sam dobio potvrdu da se ne smanjuje dodatak na plaću predsjednicima opet čega neću govoriti, dakle županijskih, općinskih, prekršajnih itd. sudova koji iznosi od 3 do 15%. Pa je li se moglo onda nekako napraviti preraspodjela i nekakva solidarnost, iz nekakve solidarnosti prema svim sucima, prema zamjenicima, predsjednika prema zamjenicima. Drugo, točno je to da pravosudni dužnosnici kao i državni dužnosnici imaju samo tzv. golu plaću. Nema cipelarina, nema prijevoza, nema božićnica, nema regresa, nema ništa. Prema tome, točno je i to eto to nije neobično da je zapravo ovo tzv. odgođeno pravo od '99. godine kako vi kažete, to se zato naziva odgođeno reklo bi se pravo, zapravo ponižavajuće za naše suce. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolegica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa čuđenje Antuntuna bi moglo bit na više stvari o kojima ovdje u Saboru raspravljamo, ali vratimo se na ovo. Dakle osobno ne bih dirala u plaće predsjednika sudova poglavito jer čujemo najavu da će oni bit dodatno odgovorni i za suđenje u razumnom roku itd., dakle dobit će neke nove poslove. Ne bi tu tražila solidarnost, posegnula bih za solidarnošću u neke druge dijelove pa primjerice evo bilo je već tu spomenuto ali ja ću ponovit, u Uredu predsjednika Vlade gdje su povećana proračunska sredstva za čini mi se milijun i nešto kuna, gdje je stavka troškova za zaposlene povećana za 150 kuna. Svakako bi se tu našlo nekih novaca jer tu rade državni službenici sa priličnim plaćama, možda oni na višoj razini i sa ovim sudačkim plaćama, uz to što imaju ako nisu dužnosnici nego službenici onda imaju i dodatak za troškove i regres i Božićnicu, sve ono što suci i državni dužnosnici nemaju pa bih tamo tražila solidarnost, ne bi unutar sudova jer tamo i tako nemaju previše obzirom na ova smanjena proračunska sredstva.
Hvala. I sljedeća replika Mladen Novak. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Rekli ste nisu predviđena velika sredstva, ja se s tim apsolutno slažem. Međutim ne mogu se otet dojmu da to je samo jedan dio priče koji treba gledat kumulativno. Sjetite se neki dan smo imali raspravu Zakona o policiji. Ono što mi je upalo u oči i onda i sada, prebacujemo to na 2015. godinu, godinu koja je izborna. Tako da ne mislim da ovo baš onako eto možda za dvije godine se steknu uvjeti, mislim da je ovo smišljeno, ciljano se ide opet, uvalit ćemo nekom drugom mrkvicu što se kaže pa nek ljudi sami prosude koliko je to korektan potez. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, Ana Lovrin. Izvolite.
Pa čujte tu odgodu na 2014., 2015. možemo svakako tumačit, nije nepoznato, takve namjere nisu među politikama neuobičajene. Ali evo ja bih rekla da mi se čini i začuđuje me zapravo izostanak reakcije primjerice Udruge sudaca, ne reakcije u smislu toga da inzistiraju da im se to da jer to toliko malo da i bez toga mogu nego reakcije u smislu da kažu pa dajte prestanite nas ponižavat da se tu svake godine na Saboru o tome govori i da to zapravo evo najjednostavnija riječ bijedno izgleda da mi svake godine raspravljamo o tome da ćemo im to malo što treba jednom dijelu sudačke populacije da im odgađamo primjenu.
Zahvaljujem. Ovime završavamo raspravu. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o dopuni Zakona o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 212. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 108 glasova za i 8 glasova protiv donesen Zakon o dopuni Zakona o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.
Prelazimo na - Konačni prijedlog zakona o koncesijama, drugo čitanje, PZE br. 134 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja zamjenik ministra Boris Lalovac. Izvolite zamjeniče ministra.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo zastupnici. Pred vama se nalazi Konačni prijedlog zakona o koncesijama. Ovim konačnim prijedlogom zakona uređuje se na krovnoj razini postupanje koje se odnosi kako na davatelje koncesija tako i na same sadašnje, buduće koncesionare. Konačni prijedlog zakona u svojoj naravi je sagledao sugestije tijekom prvog čitanja u Hrvatskom saboru te mišljenja resornih tijela, a u smislu daljnjeg unapređenja sustavnih koncesija u Republici Hrvatskoj. Ja bih samo kratko, znači kao što sam rekao neke stvari su usvojene u samoj ovoj raspravi, neke su zapravo odbijene kao što je amandman kluba HZD-a gdje smo zapravo jasno obrazložili razlog zbog čega se taj dio odbija, međutim suštinu smo razumjeli pa ćemo zapravo nekim doradama kroz amandmane probati usvojiti taj dio. Ono što bih još samo kratko rekao, da unutar ovoga zakona je dostavljeno i izvješće o koncesijama, to je prvi put u Republici Hrvatskoj da se ovom Visokom domu dostavlja izvješće o koncesijama na taj način gdje se daje jasan pregled upravljanja koncesijama u Republici Hrvatskoj u ove 22 godine. Također samo bih možda kratko vezano za ove pojedine članke gdje su promjene između prvog i drugog čitanja bile, gdje smo se zapravo i dalje konzultirali sa ostalim tijelima koji su zapravo nadređeni za ovaj dio zakona, svakako je definiranje pitanja podkoncesije. Znači to nije bilo u prvome čitanju, a sada je u drugome. Definira se pitanje podkoncesije, članak 43. koje je specifično isključivo za pomorsko dobro, a nužno je urediti radi razvoja ovog prirodnog bogatstva što se posebice ogleda u pitanjima izgradnje luke nautičkog turizma. Jasnije je obrazloženo u okviru projekata koncesija za luke nautičkog turizma, gdje su sastavni dio luka benzinske postaje nije moguće koristiti bilo koji drugi oblik odnosa poput zakupa poslovnog prostora za benzinske pumpe, te se jasno određuje nužnost podkoncesije. Uvođenjem podkoncesije omogućava se razvoj ovih luka i jednostavnije postupanje kako koncesionara, tako i davatelja koncesije. Načela kojim se daje podkoncesija ne odudara od načela navedenih u ovom zakonu za davanje koncesije, tako da je osigurana zaštita davatelja koncesije i javnog interesa koji je povezan uz pomorsko dobro. Također su ovdje usklađene neke norme vezano pogotovo sa Zakonom o javnoj nabavi i Zakona o općem upravnom postupku. Također smo sa Državnim odvjetništvom uskladili rješavanje određenih pitanja imovinsko-pravnih odnosa. Također isto sa Ministarstvom pravosuđa pojedine članke. Tako ukoliko bude, znači konkretno novih pitanja tu sam na raspolaganju. Dakle, također i ako bude određenih pitanja vezano za ovaj izvještaj. Ono što je bitno reći da Ministarstvo financija koordinira ovaj dio izvještaja o koncesijama i gdje je svako ministarstvo bi zapravo trebalo dati odgovore, jer oni su ti koji upravljaju tim koncesijama pogotovo kad govorimo o koncesijama, ne znam za vode itd. nadležno je Ministarstvo poljoprivrede, odnosno davatelj koncesija. Tako da neka detaljnija pitanja iz toga područja svakako resorni ministri bi trebali dati odgovore. Zahvaljujem.
Zahvaljujem zamjeniče ministra. Da li izvjestitelji Odbora žele uzeti riječ? Ne. Prelazimo na raspravu po klubovima. U ime Hrvatskih laburista Mladen Novak. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, zamjeniče sa suradnikom, malobrojni kolege i kolegice, ispričavam se. Ispričavam se još jednom. Donošenje ovog zakona ima za cilj uvođenje reda u ovom području i to je apsolutno u redu. Također predlagatelj se poziva i na potrebu usklađivanja sa propisima EU i to je hajmo reći više-manje u redu, mada mi kao stranka smo inače protiv masovnog javnog privatnog partnerstva koncesionara, privatizacija, monetizacija i svega ostaloga s ciljem da država na kraju se svede samo na hajmo reći neki birokratski aparat koji na kraju sam sebi svrha. Koncesije čak mogu naći neki svoj smisao recimo kad usporedimo elektronske medije, ove televizijske kuće apsolutno su dale svoj doprinos, ima smisla. U prvom čitanju je kolega Grbin spomenuo pedaline. Neće se valjda država bavit s tim. Pa slažem se i ja. To je recimo područje gdje stvarno možemo reći da ima smisla ići sa koncesijama ili nekim drugim sličnim oblikom. Činjenica je da se ovim zakonom dodatno liberalizira postupak za dodjelu koncesija u cilju jačanja investicijskog ciklusa i općenito gospodarskog rasta. Ovo je citirana rečenica, a kad bi je preveli na onaj uobičajeni, svakodnevni jezik onda možemo reći da je ovo način krpanja proračunskih rupa, pa dal' to bila monetizacija ili nekako drugačije, ali svodi se sve na isto. Imamo jednu veliku dubiozu financijsku i sad treba naći načina da to zakrpamo. Da podsjetim svojevremeno smo imali pretvorbu i privatizaciju koja je obrazlagana na način da je zemlja u dugovima, pa su sad dugovi još veći. Pa smo imali obrazloženje država je u pravilu loš gospodar, pa ja postavljam pitanje gdje to država uopće gospodari? Gospodare, odnosno upravljaju tim dobrim upravljaju oni koje je postavila trenutno vladajuća ne sad samo ova, nego i one prijašnje koalicije u pravilu ili vladajuća struktura kako god hoćete. I onda se kaže loše gospodari. Nije država loš gospodar, nego je činjenica je da ne postoji sustav kontrole, pa nam se dese što je kolega Baranović kod prvog čitanja spomenuo 6 ruku pituranja ako sam dobro citirao, što je evidentno da ne postoji sustav odgovornosti, sustav kontrole. Jer inače se takve stvari ne bi desile. I s obzirom da su to ljudi koje smo mi imenovali, mi u smislu vladajuća struktura onda nema smisla ih prozivat, eventualno ih smjestimo na neko savjetničko mjesto i pojela mica maca, nitko živ ne odgovara. A da bi se stvar promijenila i da bi se sa tom imovinom upravljalo na stvarno odgovoran način potrebno je donest strategiju upravljanja i državnom imovinom, ali i strategiju razvoja cjelokupne RH. Evidentno je da ova vlast uporno bježi od toga što nije neka novost. Doduše ni do sad nismo imali neke strategije, ali smo imali recimo svojevremeno Zakon o privatizaciji ako se ne varam, članak 8. je propisivao privatizaciju da će se privatizacija javnih poduzeća HŽ, HEP i svi ostali za te privatizacije da će se donest posebni zakoni. Pa smo onda ukinuli taj zakon. Donijeli smo Zakon o upravljanju državnom imovinom koji mislim da opet članak 8. govori o tome da država ima obavezu, odnosno Sabor mora donijeti na prijedlog Vlade Strategiju upravljanja državnom imovinom. Ali nama se opet nekud žuri pa opet najavljujemo sve silne moguće prodaje prije donošenja te strategije, čak štoviše iz medija se da zaključiti da te strategije neće biti barem još godinu dana, a najavljuje se prodaja čak štoviše imamo je i kao odgovor Vlade na zastupnička pitanja i HPB-a i Croatia Osiguranja i HŽ Cargo-a i ne znam čega sve nemamo. I tu jednostavno vidimo da nema se namjeru uvesti nekog reda. Dodatni argumenat da se nema namjeru uvesti reda je i članak 5. ovog zakona koji kaže što će sve biti obuhvaćeno koncesijama. Pa veli koncesija se daje u različitim područjima i za različite djelatnosti a osobito, a osobito znači da ovo tu što je nabrojano ako se ne varam 20 točaka ne isključuje sve ostalo. Pa znači imamo mogućnost da apsolutno sve, a naglasak je samo na onih 22 točke, ali kad malo bolje pogledate u te 22 točke je obuhvaćeno pa gotovo sve. Postavljam pitanje tko će ući u neku koncesiju? Ući će onaj kome se isplati. Žao mi je što nema sad kolege Rilje tu on je jedanput na Odboru za promet spomenuo upravo taj problem vezano uz Hrvatske pošte, odnosno konkurentnost te firme na ove novopečene dostavljače poštanskih pošiljaka. Pa Hrvatske pošte i dalje imaju obavezu dostavljati u neko selo na Banovini, u neko selo u Dalmatinskoj zagori, u neko selo u Slavoniji, tamo gdje nema praktički nikakvog drugog prilaza Hrvatske pošte imaju tu obavezu a ovi novopečeni oni su preuzeli onaj dio tržišta koji je atraktivan, koji je isplativ, oni pokrivaju Grad Zagreb. U Gradu Zagrebu je normalno da je isplativo jer tu je sve u blizini, nemate dodatnih troškova, sve je divno, sve je krasno. Sad postavljam pitanje ako je to tako a zašto se država ako je taj dio profitabilan i da se očito zaraditi na njemu, zašto se država odriče tog dijela i preuzima na sebe samo onaj dio koji očito stvara samo gubitke. Pa što smo mi kod donošenja tog zakona stvarno rukovodili se sa interesima nekog drugog? Ja ne vidim ovdje nikakvu logiku, a ako mi netko ovo može objasniti svaka čast, ali ja je ne vidim. Kolega Baranović je to pokušao, nadam se da mi ne zamjerate kolega što vas apostrofiram, zadnji puta kod rasprave u ovom zakonu spomenuti koja je alternativa. Problem i je u tome što mi kažemo nema novaca, nema alternative i onda napravimo rusvaj i onda to ide bez ikakvih regula, bez strategije, bez pravila pa odemo u drugu krajnost. Pa ćemo onda na kraju sve ono što ne bi trebalo otići a sve ono što bi eventualno moglo se dati nekome u koncesiju samo ne vidim tko će uzeti u koncesiju ako mu to ne donosi dobit. Tu logike nema. Što je sa onim javnim funkcijama države koje nisu nikome isplative? Mislim da je prošli puta netko isto spomenuo da kad javno-privatno partnerstvo uđe u bolnice i zdravstvene ustanove. Ja bih na to dodao ući će ono i u škole i fakultete. Koji je smisao onda države? Prvo, imat ćete nekog priprostog građanina stanovnika RH sa Banovine, Posavine, Pokuplja koji zbog koncesija nitko neće održavati prometne linije na tom dijelu, on prvo i osnovno nema s čime doći do nekog grada, mjesta, a onda će zbog novog zakona koji smo nema dugo donijeli bolnice biti svedene na 4 bolnice u državi pa će onda doći ustvari u ambulantu u Sisku ili će morati malo više potegnuti u džep pa će doći do bolnice u Zagrebu ali će onda doći tamo i konstatirati da je većina tih bolničkih ustanova ili fakulteta ili škola privatnih pa će onda konstatirati opet da nema on to s čime platiti. Pa na kraju se sve svodi da mi imamo državu koja će omogućiti sve ono što treba prava država omogućiti, ali samo onima koji imaju. Oni koji nemaju pa tko im je kriv što nemaju? Pa zar je to država kakvu smo htjeli? Mislim da se s tim nitko ne bi složio. Na prvom čitanju bilo je riječi i to se dosta zamjeralo kolegi Šukeru kad je spomenuo Hrvatske ceste i mogućnost referenduma. Dosta je s ove strane bilo kritika po pitanju toga da je to demagogija, da sad je za referendum što nije bio prije i tako nekako otprilike u tom stilu. Ali definitivno ja jesam stava da ni pod kojim uvjetima ne bi smjeli dati u koncesiju objekte koji su već izgrađeni. Autoceste su napravljene s novcem ovih građana i to stvarno ne bi smjelo nikako. Ali ako vlast inzistira ako vladajući inzistiraju na to e onda ipak mislim da je korektno ako ništa drugo savjetodavni referendum a red je barem znati da to ne govori da … 6 demagoga populista u Hrvatskom saboru, neka kaže narod što misli o tome. Da li su oni stvarno za to ili nisu pa da vidimo možda ova vlast upravlja državom u kojoj živi možda 4 milijuna populista i demagoga. Mislim isto tako na kraju da prije donošenja bilo kakvih … ovaj zakon mora ići ali prije donošenja bilo kakvih odluka koje se vežu na ovaj zakon da država stvarno odnosno Vlada stvarno ako iole vlada ovih građana da bi morala donijeti strategiju upravljanja državnom imovinom prije nego što bilo šta proda monetizira ili da u koncesiju. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Za repliku se javio Zlatko Tušak. Izvolite kolega.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Novak vi ste u svom govoru rekli da neki govore da je država loš gospodar. Ja se kao i vi ne slažem sa takvom tezom prvenstveno ne mogu prihvatiti činjenicu da država je loš gospodar. Za mene u državi netko obnaša vlast i netko je u obnašanju te vlasti ili odgovoran ili nije odgovoran na osnovu dobara koja im je dato na upravljanje. I država je onoliko odgovorna ili neodgovorna koliko postavlja određeni menadžment ili određenu upravu u pojedine ove tvrtke. Taj menadžment može dobro raditi i može voditi i napraviti uspješnu tvrtku ili može loše raditi i upropastiti tu tvrtku. Ako lože radi onda jasno da je vlast ta koja treba poduzeti određene mjere da mijenja, da kontrolira itd. Država kao država ne može nikako biti loš gospodar i to su određene teze koji neki nameću na način da bi pod tim izgovorom napravili određenu monetizaciju kako kažu ili praktično prodaju državna bogatstva. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku Mladen Novak. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo kolega sada kada ste počeli sa ovim država je loš gospodar sjetio sam se prvih dana zasjedanja ovog saziva Sabora i nekih zakona koji si dobili imena po nekim ljudima. Nećemo sada o tome. Ali između ostalog tih dana je sa ove govornice rečeno da "spremni smo preuzeti odgovornost" i kada čovjek koga ministar imenuje kada zgriješi kada napravi kriminalno djelo kada donese lošu poslovnu odliku kada ta loša poslovna odluka dovode u krizu i firmu i na kraju krajeva i određenu privrednu granu snosit ću odgovornost ja kao ministar. Moram priznati da nisam tu rečenicu više čuo nisam primijetio da su je mediji, obično mediji znaju dizati tako neke rečenice, nisam primijetio da su je prečesto koristili ali možda nije zgoreg sada prošlo je godinu dana od nove vlasti da se napravi svojevrsna inventura da se vidi da li je bilo kakvih propusta pa da ova Vlada pokaže da stvarno ono nisu bile puste riječi da stvarno stoji iza svojih riječi pa ako je bilo kakvih propusta, promašaja, a je vjerujem da ih ima, pa neka jednim lijepim primjerom dokažu istinitost onog što su govorili. Hvala.
Hvala i vama. Sljedeća replika Josip Đakić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa evo kolega Novak govorili ste o ovom konačnom prijedlogu Zakona o koncesijama i nužno je spomenuti da je od donošenja zakona kada je on donesen do sada 14 tisuća ugovora u registru koncesija u RH i da je on kroz ovo proteklo vrijeme omogućio punjenje državnog proračuna na nivou 2 milijarde 639 milijuna kuna i da je mogao još više koncesijskih ugovora biti u tom našem registru kroz ovaj zakon. jednako tako moglo je biti ugovora o koncesijama za eksploataciju mineralnih sirovina na našim rijekama i na Dravi i na Savi i na Uni i na Dunavu. Ovako RH kroz zadnjih 10 godina uvozi i šljunak i pijesak. Pijesak iz Albanije, pijesak iz Srbije, pijesak iz Republike Srpske, kamen iz Republike Srpske, šljunak iz Repulike Srpske iz samo jednoga razloga što u zakonu o vodama po preporuci zelenih ili po pritisku zelenih se ne mogu čistiti korita naših rijeka, ne može naš građevinski sektor imati jeftini građevinski materijal. Samo sam zbog ovoga htio naglasiti iako ovo nije u Zakonu o koncesijama ali registar koncesija bi mogao biti poduprijet kao i državni proračun sa svim ovim izdacima koji bi bili u novim ugovorima o koncesijama jer su snimke naših rijeka koje su činjene čija su korita … sa šljunkom i pijeskom a mi ga uvozimo iz …našega iz Republike Srpske iz Srbije iz Albanije čak zato što je delta Neretve neočišćena a tamo plaćamo za svaki nasukani brod koji stoji između međunarodnog plovnom putu po Rajnskoj konvenciji plaćamo penale i po mjesec dana. Evo to sam htio naglasiti Ministarstvu financija ali i cijelom državnom aparatu i Vladi RH jer sam i prije to ponavljao da imamo još prostora za punjenje državnog proračuna samo ako hoćemo iz naših rijeka koje sada drugi potencijale koristi.
Hvala. Imamo odgovor na repliku izvolite kolega Novak.
Hvala lijepo. Pa mogu se složiti sa većim dijelom što ste vi rekli, a moram priznat da u ovom registru koji je ponuđen, općenito u registru nedostaje po mome jedan vrlo bitan dio, koliko toga nije naplaćeno što znamo, a koliko i što ne znamo. I sad što se tiče ovih plovnih putova slažem se s vama u potpunosti, samo ima još jedan dio. Hrvatska je na sebe preuzela obvezu održavanja plovnih puteva i sad činjenica je da smo sami sebi da ne kažem šta napravili, štrik oko vrata. Plovne putove smo po međunarodnim propisima dužni održavat, ne održavamo ih. Štetu radimo, propao je nažalost i dunavski … i dešava nam se nema šta sve ne, a u suštini najveći problem je očito u nama. Hvala.
Hvala i vama. Sljedeća replika Stjepan Milinković. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Novak je na primjeru pošte ste govorili o određenim problemima s kojima se ponovo susreću ruralna područja. Naime, dostava pošte je jedno od temeljnih postignuća prava itd. i u tom dijelu dakle ukazuje se potreba dostave pošte i dalje putem Hrvatske pošte jer ovi novopečeni kako ste vi rekli igrači nisu zainteresirani za neke neatraktivne destinacije. Ali gledajte, nije samo problem u tome. Problem je što pošta nije samo za dostavu pošte nego je ona i banka i rješavanje svekolikih potreba pučanstva na tom području, od mirovina koje istina Bog su male, od plaćanja računa ako ne plati odmah zna se što slijedi. A treći problem je najviše što u ruralnim područjima nema novaca i sad što se događa? Pošta isto nije zainteresirana i svako malo se susrećemo sa time da ovi hoće zatvorit određenu ispostavu, određenu poštu. I što se događa, opet selo i ruralna područja ostade kratkih rukava, nema novca, nema pošte, dolazi do depopulacije, a govorimo o ravnomjernom razvoju, o ravnopravnosti. Pa nema tu ni r od ravnomjernog razvoja, a o ravnopravnosti da ne govorim. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Odgovor, kolega Novak. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa primjer Hrvatske pošte definitivno je najbolje odgovarao u ovoj priči, a spomenuo sam ga i zato što je kolega Rilje iz vladajuće koalicije pa moram priznat da krajnje korektno je izložio cijeli problem. Međutim mi imamo nešto drugo, mi težimo nekom, bez obzira što će odmah se neki pobunit kad ja to kažem ali stalno stremimo tom neoliberalnom kapitalizmu i možemo se mi lagat, zavaravat, ne znam šta radit ali činjenica je da je to tako. Jer uporno tražimo profit, tražimo da budu samoodrživa ta poduzeća koja ustvari su u javnoj funkciji. Ne možete biti ni konkurentni niti možete poslovat pozitivno ako morate dostavit jedno jedino pismo na vrh Dinare ili u Banovini, s obzirom da je kolega spominjao danas. Tu zarade sigurno nema, a trošak postoji i dok se to ne promijeni, razmišlja o tom dijelu u glavama onih koji odlučuju dotle nema sreće ni za ruralno područje, a ni za javna poduzeća koja su u rukama vladajućih. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika, Ivan Klarin. Izvolite kolega.
Pa kolega Novak, ja se sjetim one izreke "oj drugovi jel vam žao zapad nam se primakao". Živimo 20 godina u tržišnoj ekonomiji, mi ne bi imali konkurenciju za poštu, mi ne bi imali konkurenciju za Jadroliniju, mi bi imali jedan taxi u Zagrebu. To tako ne ide više, to tako više ne ide. Dakle naprosto smo se morali odlučiti da li ćemo biti ovakva država kakva jesmo ili ćemo biti npr. Kuba ili ćemo biti Kina pa miješat dakle i jednu i drugu ekonomiju. Prema tome, čudim se kad kažete imamo koncesiju na pošti i druge tvrtke ulaze u tu djelatnost. Pa normalno, pa živimo već 20 godina ako se ne varam u takvom sustavu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, kolega Novak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Nećemo shvatit onaj uvodni dio kao uvredu. Ne znam što ste, dal ste aludirali na nešto loše ili niste ali to ostavljam vama na vašu savjest. Ovaj drugi dio, jeste čuli kad za poštenje? Za poštenje? A znate šta znači pošten odnos u tome? Kad bi svim ovim koncesionarima koji su dobili da rade samo po Zagrebu, kad bi im propisali da moraju na vrh Dinare odnest isto to jedno pismo pod istim uvjetima, a zašto to nije napravljeno, zato što nije bio interes, a bio je neki drugi interes.
Zahvaljujem. I zadnja replika, Zlatko Komadina. Izvolite kolega.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa evo uvodno bih prvo rekao da se slažem i s kolegom Klarinom i s kolegom Novakom, obadva govore istinu, takva su vremena. Ja inače nisam naravno pobornik ako između Kine i Kube, negdje bi se tu moglo i svrstat. Ali što se tiče ovoga o čemu ste vi govorili, sjećam se 97., '98., donošen je zakon ne o ovome o čemu ste vi govorili sada, o izdvajanju nekih djelatnosti pošte, donesen je zakon o razdvajanju HPT-a u HP i u HT, ako se toga sjećate. Ja se sjećam svoje diskusije ne s ove nego s neke druge govornice kad sam rekao da ćemo strancima dat dobitke, a Hrvatskoj gubitke i to se dogodilo. Ali to se događa u svakoj zemlji danas, nego ste vi Laburisti u jednoj krasnoj poziciji, neću reći da vam zavidim ali ste u krasnoj poziciji, nemate odgovornosti i možete govoriti čak i istinu. /Smijeh./ To je tako, samo ne možete ništa promijeniti. Malo je drukčije kad imate odgovornost vlasti kao što su imali kolege s one strane ili kao što imamo mi jer nekad ste jednostavno natjerani na poteze koji naravno nisu popularni, nisu baš sjajni ali nekad nemate izbora. Sam zakon o koncesijama po sebi nije loš, treba omogućit davanje raznih djelatnosti u koncesiju. Bolje koncesija nego prodaja. Koncesijom ipak možeš dat na upravljanje. Naravno da je loša odluka loša koncesija. Ako je date što bi rekli bud zašto, no bolje ipak nego prodaja kao što je bilo do sada. Ima krasnih primjera koncesija, a ima na žalost i ovih. Međutim, ja ću vam samo spomenuti par čarobnih riječi zbog kojih se danas demonstrira od Slovenije do Italije i tako. Deregulacija, slobodno tržište, protok ljudi i kapitala, MMF, Svjetska banka i njezini europski trabanti itd. To su sve instrumenti da se države maknu od upravljanja … [[Govornik se ne razumije.]] i da kapital upravlja zapravo državama. To je danas, mislim to je neoliberalizam protiv kojeg ja osobno naravno jesam [[Upadica Batinić: Vrijeme, vrijeme kolega.]] Ali, pa i vrijeme, bio sam i prije i sad sam. Dobro. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Izvolite kolega Novak.
Hvala lijepo. Pa indirektno ste rekli da samo mi govorimo ovdje istinu. Nadam se da kolege se doživljavaju isto tako. Pa ne bih se ja baš složio s tim. Postoji jedna stvar u životu koja opisuje svakog pojedinca. Neki posao možete radit na ovaj ili onaj način i nije bitno koji je to posao, o čem se radi, nego je bitno kakav ste kao čovjek. Da li ga radite stvarno u interesu da ga napravite što bolje ili je to ono pro forme, tamo sam da mi ide radni staž, da imam zdravstveno, mirovinsko i sve ostalo je nebitno. Upravo ovo zadnje što ste pričali ima tu još izraza koje bi se moglo dodati i restrukturiranje pogotovo na hrvatski način koje u pravilu znači samo masovno otpuštanje bi moglo isto bit jedan od razloga opće krize, odnosno krize građana. Da li je to ono što mi želimo? I da li je uvijek kad dolazi nešto sa zapada ili iz EU, dal' mi to baš moramo bespogovorno prihvatiti? Molim? Pa gledajte, mi se ponašamo po sistemu u Bruxellesu je rečeno, ljudi moji red je slušat. Pa ne ide to baš tako. Pa neće, ako vam sutra izađu ljudi na ulice, ako se desi zlo neko, pa nećete moći reći rekao mi je Bruxelles to. Pa bit će ko vlada ovom državom, jel' ovi iz Bruxellesa ili vi? A ako ne vladate vi onda se maknite. Ali to će vam ljudi reći. Ne govori vam to sad šest zastupnika ili još kolege koje su u oporbi. To će vam ljudi na ulici reći, samo će to bit puno gore.
Vrijeme. Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a Ivan Klarin, izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Dakle, evo nekoliko riječi u ime Kluba zastupnika SDP-a kažem da će Klub zastupnika SDP-a, dakle podržati Konačni prijedlog zakona o koncesijama. Prije svega namjera zakona je dakle usklađivanje sa pravnim stečevinama EU koja uređuje područje koncesije, odnosno područje javne nabave, a namjera podnositelja prijedloga ovog zakona je postizanje što veće pravne sigurnosti u postupcima davanja koncesije i provedbe koncesijskih ugovora. Uvođenje niza rješenja kojima se postiže veća fleksibilnost i jednostavnije postupanje kod davanja koncesije za gospodarsko korištenje općih ili drugih dobara ili koncesije manje vrijednosti. Mi u SDP-u smatramo da se želi postići što veća efikasnost naplate i urednog izvršavanja drugih obaveza iz Ugovora o koncesijama, te pojačana kontrola od strane registra za koncesiju i što veća transparentnost, dakle u primjeni instituta same koncesije. Glavni ciljevi, dakle ovog Konačnog prijedloga zakona su intenzivniji ulazak privatnog kapitala, jačanje gospodarske aktivnosti, povećanje prihoda kao općih poreznih prihoda, povećanje prihoda od koncesije, a sve u ostvarivanju najavljenog investicijskog zamaha. Intenzivniju primjenu javnog privatnog partnerstva, tj. primjenu instrumenata, dakle koncesije. Izreći ću nekoliko, dakle prijedloga u ovom Konačnom prijedlogu zakona što smatramo pozitivnim. Dakle, da se točno definiraju tri vrste koncesije kao i davanje naputka za razlikovanje vrste koncesije kada se radi o graničnim slučajevima između koncesije za javne radove i javne usluge čija nedefiniranost je do sada stvarala poteškoće i omogućavala daljnje postupanje. Dakle, nadalje točno se definiraju procijenjene vrijednosti koncesije koje ranije nije bili uređeno već je određivala primjenom odredaba različitih zakona što smatramo da je dosta pozitivno. Uvođenje izrade analize davanja koncesije umjesto studije opravdanosti davanja koncesije koja će olakšati i skratiti, dakle pripremne radnje posebno za pojedine koncesionare. Veća kontrola i jači naglasak na izbjegavanju potencijalnog sukoba interesa kod imenovanja stručnih povjerenstava za sukob interesa, tj. članovi povjerenstva moraju dati izjavu o neovisnosti kojim se jamči, dakle da nisu u sukobu interesa što dodatno definira članak 14. Povećanje učinkovitosti, uvođenja mogućnosti imenovanja jednog stručnog povjerenstva za davanje više koncesija kod koncesije za javne usluge i gospodarsko korištenje općeg ili drugog dobra. Točno definiranje na koji se način utvrđuje da li se koncesija za javne radove i koncesija za javne usluge imaju obilježje javno-privatnog partnerstva, dakle članak 15. jasno navođenje i definiranje situacije. Dakle, izrada, postupanje dokumentacije za nadmetanje što do sada nije bilo slučaj i stvaralo je jednu dodatnu konfuziju. Nadalje, uređen je dio postupka pod nazivom i javno otvaranje ponuda kao i postupak pregleda i ocjena ponuda dostavljenih u postupku davanja koncesije, te detaljno opisana nevaljana ponuda kao i navođenje izričitih kriterija na kojima se temelji odabir ponude. Uvođenje institucije koncesije na zahtjev, dakle u točno određena četiri slučaja kod gospodarskog korištenja općeg ili društvenog dobra i to kada davanje koncesije na zahtjev predstavlja ekonomski, logično i opravdano postupanje u kojem neće biti štete za davatelje koncesije kada je koncesiju dakle potrebno iz razloga dati što je tehnološki i funkcionalno vezana dakle uz taj osnovni projekt, a ne može se dakle iz praktičnih razloga nikome drugome dodijeliti. Nadalje, mi u SDP-u smatramo da je pozitivno dakle da je dokumentacija za nadmetanje koja se izrađuje na temelju zakona i studija opravdanosti objavljivat će se obavijest o namjeri davanja koncesije u elektroničkom oglasniku javne nabave RH. Dakle, na standardiziranom obrascu što dakako dakle definitivno osigurava i potpunu transparentnost. Također, studija i dokumentacija sastavni su dio postupka te se arhiviraju i uvijek su dostupni reviziji što dakle isto smatramo jednim napretkom s obzirom na stari ili bivši Zakon o koncesijama iz 2008. godine. Uređuje se i pitanje podkoncesija što se dakle naročito odnosi na pomorsko dobro. Dakle, ovdje moram naglasiti da Zakon o pomorskom dobru dakle jedini nije usklađen sa Zakonom o koncesijama što će predstavljati veliki problem iz razloga što se iz Zakona o pomorskom dobru, dakle nije razvidno tko može dobiti koncesiju za gospodarsko korištenje pomorskog dobra, pogotovo dakle jedinice lokalne samouprave na Jadranu imaju problem nemogućnosti naplate vezova, dakle u izvan lučkom području što za tu djelatnost ne mogu raspisati koncesiju niti itko za to može dobiti koncesiju. Nadalje, uvođenje instrumenata suzbijanja sive ekonomije svakako putem provođenja nadzora u slučajevima postojanja sumnje da gospodarski subjekt ili fizička osoba obavlja djelatnost za koju je potrebna koncesija, a bez sklopljenog ugovora … putem Ministarstva financija. Smatramo dakle da je poboljšavanje i postrožavanje i prekršajnih odredbi koje su sad puno bolje i kvalitetnije definirane u člancima 59., 60. i 61. Nakon prvog čitanja dakle ministarstvo je doradilo normalno konačni prijedlog zakona, uvažilo je za nas dobre primjedbe iz prvog čitanja što su iznijeli i klubovi zastupnika i kolege zastupnici. Normalno neke primjedbe je i odbacilo što ih dakle podržavamo i smatramo da je ovo jedno od boljih rješenja. Na kraju mi u SDP-u smatramo dakle da s ovim konačnim prijedlogom zakona detaljizira i standardizira postupak dodjele koncesije kao i potrebni dokument te jača kontrola zakonitosti posebice davateljima koncesije se olakšava postupanje i naplata te davanje većih ovlasti nad kontrolom izvršenja obaveza preuzetih ugovorom od koncesije. Također, konkretno konačnim prijedlogom zakona ide se u prilog detaljiziranju i razvijanju instituta javno-privatnog partnerstva što bi bilo od velike koristi posebno jedinicama lokalne samouprave što ponavljam dakle mi u SDP-u pozdravljamo. Na kraju Klub zastupnika SDP-a podržat će Konačni prijedlog Zakona o koncesijama. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Repliku ima Branko Bačić.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Klarin rekli ste da Zakon o pomorskom dobru jedini još nije usuglašen i usklađen sa Zakonom o koncesijama. To je točno. I za mene to nije niti malo čudno, o tome ću kasnije u raspravi. Naime, to sam govorio i prilikom prvog čitanja ovog zakona. Pomorsko dobro zaista je specifično i bilo bi dobro da se koncesioniranje pomorskog dobra pogotovo morskih luka da se prepusti matičnom zakonu, odnosno zakonu lex specialis u ovom slučaju Zakonu o pomorskom dobru i nije ni slučajno da evo od 2008. do danas niti bivša Vlada, a koliko imam informaciju a čini mi se imam dobru informaciju Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture ni ove Vlade nije baš usuglašeno, nema jedinstvenog stava kako i na koji način pristupiti donošenju Zakona o pomorskom dobru. I unutar same Vlade ima podjela drugačijih razmišljanja da li koncesije na pomorskom dobru prepustiti ovom krovnom Zakonu o koncesiji ili koncesioniranje pomorskog dobra pogotovo morskih luka ostaviti da se provodi prema Zakonu o pomorskom dobru. Ja osobno mislim da je bilo mjesta da se i u ovom zakonu u čini mi se članku 4. i kad je u pitanju koncesioniranje morskih luka i kad je u pitanju koncesioniranje pomorskog dobra prepusti Zakonu o pomorskom dobru jer gospodarenje pomorskim dobrom ne može doći kao, po meni, koje je dobro u općoj upotrebi utvrđeno Ustavom, ne može biti kao naknada za primjerice javne radove koje pojedina građevinska tvrtka vrši kada gradi primjerice rivu, lukobran itd., itd. Prema tome, ja mislim da je trebalo ostati na tome da se pomorsko dobro koncesionira Zakonom o pomorskom dobru.
Odgovor na repliku, Ivan Klarin.
Ja se kolega Bačić slažem s vama, dakle u potpunosti i smatram da ni vaša Vlada ni bivša Vlada ni ova Vlada iako imamo čvrsto obećanje dakle iz ministarstva da je zakon u pripremi i da će se napokon moći koncesionirati pomorsko dobro u RH. Moram kazati da se strašni novci gube zbog nepostojanja tog zakona, po procjeni dakle nekoliko milijardi kuna, evo konkretno na primjeru moje općine sigurno preko milijun i 500 tisuća kuna što smo mi računali da se gubi zbog nemogućnosti koncesioniranja dakle u područjima van luka. Dakle, smatram i podržavam usudit ću se reći dakle i apeliram na što hitnije donošenje tog zakona kako bi se taj, pa usudit ću se reći, jedini segment koji se još u RH ne može koncesionirati to je pomorsko dobro. Moram kazati da nijedna zemlja, ja sam to malo i proučavao dakle na Mediteranu nije riješila stanje koncesioniranja u vlastitim lukama. Svi oni nautičari koji plove od Grčke, Italije, Malte njima je potpuno nejasno da jedna jedinica lokalne samouprave, jedno turističko središte da im jednostavno ne može naplatiti taj vez zbog nepostojanja ovog zakona. Vrlo vjerojatno da je taj zakon jednostavno bilo donijeti i da tu nije reći ću u igri bilo i državno odvjetništvo zasigurno bi taj zakon ugledao svjetlo dana, i već bi dakle po njemu postupali. Evo još jednom dakle ja sam osobno razgovarao s ministrom Hajdaš Dončićem, koji je dakle obećao da će zasigurno dakle nacrt prijedloga zakona do kraja ove godine ići u proceduru. Ja se nadam dakle da u sljedećoj godini, u novoj sjednici da ćemo imati Zakon o pomorskom dobru i morskim vodama.
Na redu je klub SDSS-a, i kolega Milorad Pupovac.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Konačni prijedlog Zakona o koncesijama u odnosu na prijedlog koji smo imali u prvom čitanju je značajno unaprijeđen, i dobar dio primjedbi koji smo čuli ovdje u Saboru i na odborima je uvažen od strane predlagatelja, uključujući i prijedlog koji smo i sami iznijeli da je neophodno da se uz prijedlog zakona priloži i stanje koncesijskih ugovora, činjenica u vezi sa njima, a posebno nadzora nad realizacijom koncesijskih ugovora i izvršavanja obaveza temeljem njih prema davateljima koncesija, prema jedinicama lokalne samouprave i prema državi. U tom smislu bih izrazio u ime kluba Samostalne demokratske srpske stranke zadovoljstvo suradnjom koja je između Sabora i nadležnog ministarstva postignuta. Ono što bih htio kazati u ovoj raspravi, jeste sljedeće. Zakon je poboljšan, svijest o tome da je neophodno da ojačamo državu je ovdje indicirana, a ono što bih htio kazati jeste da će o tome ovisiti zapravo smisao, svrha ovoga zakona, posebno u okolnostima u kojim a se vode rasprave o tome da mi imamo previše državi, vode se rasprave o tome da bismo trebali pojeftiniti državu, a zapravo se najrjeđe vode rasprave o tome kako bismo trebali državu učiniti efikasnijom, a ako je činimo efikasnom onda sigurno neće biti skupa. Primjer za to su naknade za koncesiju, kad je država efikasna onda nije skupa, kad inspektori i nadležna tijela, nadležna ministarstva, jedinice lokalne samouprave rade svoj posao onda nisu skupe, kad ga ne rade onda su naravno skupe, … [[Ne razumije se.]] nešto što ne donosi rezultate koje je potrebno. Ja ću iznijeti jednu brojku koja iz priloženog izvještaja o koncesijskim ugovorima i njihovoj realizaciji se može iščitati. Dakle negdje sa 10. mjesecom tekuće godine 2012. zaključeno je negdje nešto više od 14 hiljada koncesijskih ugovora, i od 2004. se bilježi konstantan porast sklapanja koncesijskih ugovora, sa padovima i oscilacijama tokom različitih godina, i naravno sa time da se vidi u kojim područjima se bilježi rast, a u kojim područjima se ne bilježi rast. Kad se gleda struktura koncesijskih ugovora najveća kategorija unutar tih 14 hiljada je u kategoriji ostalo, kategorija ostalo su usluge u sferi zdravstva i u sferi komunalnih usluga. Dakle neke vrste, to sigurno nisu toliko bolnice koliko su apoteke, sigurno nisu toliko poliklinike koliko su ambulante, dakle neka vrsta obrta sa naravno iznimno intelektualnim skupim radom i skupim sredstvima koja su za to neophodna. S druge strane su komunalne usluge, dakle ono što su nekada obavljale jedinice lokalne samouprave, gradovi, ne znam kako je to u Zadru, ne znam kako je to u Gorici, kako je to u Splitu, ili nekom drugom gradu, da li sve imaju Zagrebački holding ili imaju neka druga rješenja, ili je to podijeljeno sa koncesionarima, u svakom slučaju od 14 hiljada koncesijskih ugovora na ovoj djelatnosti otpada 10 hiljada. Unutar toga od tih 14 hiljada imamo 3 hiljade i 300 i nešto onih koji zapravo ne ispunjavaju koncesijske obaveze, ne plaćaju koncesijske naknade, ako tome dodamo one, dakle to je gotovo jedna četvrtina, ako tome dodamo one koji krše koncesijske ugovore bilo tako što daju pod najam, bilo tako što recimo eksploatiraju u sferi vodnog gospodarstva nešto što ne bi smjeli eksploatirati, čega je bilo osobito u eksploataciji šljunka, onda se može vidjeti da tu ima prostora da se država jača, i ukoliko se to napravi onda mi straha od koncesija ne trebamo imati, bez obzira bili socijalisti ili liberali. Ja spadam među ove prve. Ali onda ne možemo, ne trebamo imati. Ali ako nemamo jaku državu, bez obzira da li govorimo o koncesionarima koji se sklapaju na koncesije kojima gospodari država, ili koncesijama s kojima to država dijeli sa općinama i županijama, ako nema disciplinirane i jake države, onda je taj posao preriskantan. Onda je taj posao otprilike kao posao privatizacije. Drugim riječima mi naravno pozdravljamo i jačanje uloge registra, mi naravno Pozdravljamo i jačanje definiranih uvjeta za dobivanje koncesije, pozdravljamo naravno nadzor i nadzorna tijela koja su predviđena ali ono što želimo čuti bilo od vas gospodine zamjeniče ono što je najvažnije jest od ministra i premijera … kako ojačati državu. Kako ojačati nadzor na jedinicama lokalne samouprave? kako otkloniti rekao je ovdje s pravom spominjao mislim kolega MIlinković područja koja su nerazvijena i gdje imamo koncesije na lovišta, koncesije na vode, koncesije eksploatacija drvne mase, različite vrste koncesija koje mi s pravom možemo pitati da li se koriste na pravi način i koliko od toga stvarno dospijeva do tih siromašnih jedinica lokalne samouprave gdje se radi dvostruka šteta. S jedne strane ne dolazi u njihov proračun, a s druge strane oni kucaju na vrata države i traže novac od države da im se pomogne. Iz tih razloga klub SDSS podržava ovaj prijedlog s ovim izmjenama ali smatra da će jamstvo provođenja ovoga biti samo ukoliko Vlada svojom politikom pokaže da želi jačati funkciju države i instrumente države. Jer ukoliko to ne bude tako ukoliko se ne bude jačala efikasnost države ukoliko se ne bude jačao autoritet državnog službenika i njegova profesionalna etika, onda ćemo mi instrumente koncesije zapravo imati kao sredstvo za slabljenje države za siromašenje nacije i za kompromitiranje ovoga zakona. A to iskustvo smo već prolazili sa privatizacijom, to iskustvo smo prolazili sa ranijim koncesijama. I reći ću jednu stvar kao što netko s pravom kaže da treba negdje provesti reviziju i postupak revizije privatizacije. Ima osnova razmisliti o tome da se provede i revizija koncesijskih ugovora. I gospodine zamjeniče bilo bi dobro da vaše ministarstvo temeljem ovog izvještaja koji bih ja mogao reći da je mogao biti i detaljniji ali je dovoljno informacija pružio da predložite Vlade gdje je to potrebno i gdje to neophodno. Ako ste mogli objavljivati spisak poreznih dužnika onda nema nikakvog razloga da se ne razmisli i o tome kako da se i ovo stanje sredi. Ako se razmišlja o tome da treba objavljivati popis branitelja onda treba razmisliti o tome kako da se i ovdje zavede reda. Ovo nije ništa manje važno i nije ništa manje bitno jer jača kredibilitet u jedan institut koji nosi određene rizike sa sobom. Ali te rizike ćemo otkloniti samo ukoliko ga budemo u cijelosti budemo mogli kontrolirati. za sada da se vratim na ovu brojku koju sam rekao ¼ koncesijskih ugovora bez obzira što to u ukupnoj sumi sredstava koja se dobivaju od koncesijskih ugovora možda nije ¼ sredstava ali jeste ¼ koncesijskih ugovora i to predstavlja teškoću. I mi vas u tom smislu ohrabrujemo da krenete u pravcu jačanja instrumenta jer je to jedan od razloga zašto je ova Vlada dobila povjerenje i to je jedan od imperativa koje se osjećaju kao potreba kako bi se zaštitilo ono što se može zaštiti, mora zaštititi. A sada mi dozvolite dvije riječi oko autocesta. Ako razlučimo politički pristup stvari pitanje savjetodavnog referenduma i drugih mehanizama od sagledavanja realne situacije kako nam je stanje financija, kakve su nam potrebe onda bismo zapravo došli do toga da gotovo bez obzira na unutrašnji otpor koji možemo imati, bez obzira dakle kao i ja osobno prema tom što se mora napraviti da je imala vremena to bi uradila i vlada Jadranke Kosor, da je imala vremena. Ja naravno ne kažem da je moja zadnja. Prema tome to je sasvim sigurno neželjeno sredstvo ali neizbježno sredstvo. A neizbježno sredstvo utoliko što se iz dana u dan stanje naših financija pogoršava. A kapaciteti ozdravljenja naših financija slabe. Prema tome, pitanje nije da li trebamo to napraviti ili ne, pitanje je kako mi kao država možemo to ispregovarati i nakon toga je pitanje kako ćemo tim sredstvima upravljati i za koju svrhu ih upotrijebiti? To su prava pitanja. Ovo prvo nažalost je samo lamentacija nad onim što ne možemo kontrolirati jer smo izgubili mogućnost da to kontroliramo. Ja sam po svojim razumijevanjima mnogo bliži kolegama iz kluba Laburista nego nekih drugih. Više bih volio da smo u situaciju Kine negoli da smo u situaciji Hrvatske, ali nismo. Kina je više kapitalistička zemlja negoli Hrvatska da se razumijemo i po tome sa puno o kolega Blažeković maše glavom zato što imaju jednopartijski sistem, ali imaju kapitalističku privredu o svemu, bez obzira na titular. Ali ostavimo tu raspravu za kasnije i ostavimo za pokazatelje koji govore o njihovom rastu, o njihovom načinu upravljanja sa onim što se predstavlja nacionalno bogatstvo. Ostavimo to, pogledajmo iskustvo većih zemalja od nas koliko im je trebalo da se oporave nakon toga što su pristale na grublji proces, kao što je Ruska Federacija. I da se vratimo sada na osnovno pitanje. Dakle Klub zastupnika SDSS-a će podržati ovaj konačan prijedlog, prihvatit će raspravu i smatrao da u Saboru treba biti rasprava kada je u pitanju ugovor o monetizaciji, odnosno o koncesijama na cesti, treba biti. Ne mislim da je nužno da se treba donijeti poseban zakon ali da se treba donijeti program upravljanja sredstvima i onim što se sa tim sredstvima treba napraviti i onim kako se misli ispregovarati, to da. To je Vlada dužna podnijeti ovome Saboru. I gospodine zamjeniče ministra, dakle Klub zastupnika SDSS-a predlaže da se prije početka ulaska u pregovore da se ovom Saboru podnese plan, kako će se to činiti da se ovom Saboru podnese plan, kako se i na koji način misli raspolagati sredstvima koja će se dobiti temeljem koncesijskog ugovora. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Četiri replike na vaše izlaganje. Ivan Šuker, izvolite prvi.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolega Pupovac, ja se slažem sa većim dijelom vaše rasprave, međutim kad govorimo o tome da treba uvest reda, da bi se uvelo reda trebalo je prvo napravit registar jer ako nemate na jednom mjestu evidentirane sve koncesije onda ne možete govorit o redu jer nažalost po Zakonu o koncesijama starom nema u ovoj državi praktički onoga tko nije mogao dati koncesiju na nešto. I nije u Republici Hrvatskoj toliko skočio broj koncesijskih ugovora koliko su konačno oni koji sve ove godine nisu htjeli dostavljati svoje ugovore koncesijske … tu je bilo nekoliko zastupničkih pitanja dok sam ja bio resorni ministar pa sam navodio nekakve gradove i to velike u Hrvatskoj koje je jedna druga politička opcija bila na vlasti, nisu htjele dostaviti ugovore. Međutim, ako želimo da pritisak na građane, na poduzeća bude manja onda svi oni koji na ovaj ili onaj način koriste ili prirodna bogatstva ili rade nekakve usluge trebaju uplatiti svoj dio novaca ili u državni ili u gradski proračun ovisno kakva je koncesija, ali s tim da Vlada uvijek mora vodit brigu o tome da određene usluge koje se daju određenim trgovačkim društvima ne smiju dovest u situaciju da građani Hrvatske plaćaju visoku cijenu. Dakle koncesija je s jedne strane vrlo pozitivna, na kraju cijeli svijet koristi, ali isto tako vrlo opasna ako se izmakne kontroli. Dakle nukleus ove cijele priče je bio registar. Kad se uspostavi registar onda se može doći do toga da se i mijenjaju određena zakonska rješenja koja će dovest do toga da to bude pravednije i poštenije, ali uz kontrolu. Jer ponavljam u ovom trenutku od ovih 14 tisuća ugovora imate koncesijskih ugovora na vrlo vrijedna nalazišta koje su davali i pojedine uprave u ministarstvima za vrijeme svih Vlada, da ne bi jedni druge prozivali. E sad su svi ti ugovori na web stranicama Ministarstva financija i točno se može vidjeti tko je što napravio ali to je početak isto kao što je ovaj zakon korektan, o tome ću kasnije govoriti, uz jednu iznimku naravno.
Hvala. Odgovor na repliku, Milorad Pupovac.
Kolega Šuker, kao što se vi djelomično slažete s onim što sam ja govorio, ja se slažem s onom drugom polovicom onoga što ste vi rekli, dakle slažem se s vašom replikom.
Stjepan Milinković, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa i ja se slažem sa većim dijelom vaše rasprave kolega Pupovac, poglavito u onom dijelu gdje ste govorili o siromašnim ruralnim područjima. Ali sam primijetio jednu tvrdnju koju ste rekli, kada jedinice lokalne samouprave i inspekcije rade svoj posao onda nisu koncesije skupe. Možda inspekcije mogu radit posao jer imaju alate, a jedinice lokalne samouprave one su promatrači. Ja dolazim iz područja gdje je dosta eksploatacija, dosta koncesija i mineralnih sirovina i plina i znate na koji način se to odvija, da puno puta se mi sa kojim područjima ulazimo u žestoke rasprave sa tim koji eksploatiraju, a da ne govorimo o eksploataciji šljunka o kojem ste vi isto tako govorili. I točno je ono da se gotovo 1/4 ne plaća, točno je da se ne plaća. I šta je činiti, ništa. Unište puteve po kojima idu tim jedinicama lokalne samouprave koje ovi moraju pošodrati, moraju posložiti i nema. I ja se duboko nadam i vjerujem da treba u ovom području uvest reda uistinu, ali jedinice lokalne samouprave baš nemaju neke velike mogućnosti. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Milorad Pupovac.
Pa kolega Milinković zapravo ima pravo u ovome što govori, ja bih to samo dopunio jednom konstatacijom koja se nalazi na kraju ovoga izvještaja. U postupcima nadzora je također utvrđeno da izvršna rješenja donesena od strane Financijske policije velikom dijelu nisu naplaćena jer nakon nastupa izvršnosti nisu pokrenute ovrhe. Prema tome nažalost, sudionik nefunkcioniranja ili sudionik nepostupanja u skladu sa koncesijskim ugovorima, da ne kažem sudionik kriminala je onaj koji bi trebao vodit računa o pravednosti, a to su nadležni sudovi i nadležna tijela koja trebaju izvršiti ovrhu. Na žalost to nije samo tako u slučaju koncesije. Naše sudstvo je u takvom stanju da je na nizu mjesta sudionik kriminalnih radnji, htjelo ili ne htjelo, ovako ili onako. Hvala.
Mile Horvat replika.
Zahvaljujem se. Kolega Pupovac i ja se potpuno slažem sa ovim što ste vi rekli. Samo bih još podvukao. Mislim da je logika koncesije, dakle svaka koncesija prije svega mora imati svoju logiku. Onda postavljam jedno praktično pitanje iz iskustva da li je logika da se lovišta daju na 30 godina koncesije sa godišnjom koncesijskom naknadom od 50 eura i tako narednih 30 godina. Da li je logika da se daju hiljade i hiljade hektara krupnim koncesionarima poljoprivrednog zemljišta po cijeni od, godišnju naknadu koncesijsku od 400 i nešto kuna po hektaru. Načelnici, dakle to su prihodi lokalne samouprave i njima je izuzetno bitno da taj prihod bude što veći i oni su nezadovoljni. Oni uporno govore kako nije korektna takva koncesijska naknada jer običan seljak za isti takav hektar godišnje plaća kod nas u Baranji već preko hiljadu kuna naknade. Prema tome, odgovor je uvijek bio koncesija je potpisana, ne može se mijenjati. Dakle, koncesija je ugovor. Svaki ugovor se može mijenjati kad ono u onom svom najbitnijem dijelu izgubi nekakvu svoju osnovnu logiku.
Odgovor na repliku Milorad Pupovac.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Mi smo prije koji dan ili koji tjedan imali razmjerno burnu i vanjsko-politički veoma osjetljivo pitanje mijenjati ili ne mijenjati ugovor koji smo sklopili sa MOL-om. Zašto je pitanje koncesijskih ugovora na pojedine koncesije manje ozbiljno i manje problematično negoli što je ovo pitanje. Nema nikakvog vanjsko-političkog rizika. Nema nikakvih teškoća u koje bi nas to moglo dovesti, a ne postavljamo to pitanje tragom ovoga što ste vi kolega Horvat postavili, a to je ako je neki koncesijski ugovor sklopljen u okolnostima prije 15 godina i ako su se okolnosti, nema kolege Klarina ovdje da mu kažem, da su se tržišne okolnosti promijenile. Onda ne vidim razloga zašto ne bismo počeli raditi na reviziji koncesijskih ugovora.
I replika Boris Blažeković.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Pupovac je u svom izlaganju prvo suprotstavio dvije ideologije da bude jasnije kasnije moje stanovište socijalizam i liberalizam, odnosno socijalnu i liberalnu politiku i tu smo jasno sebe svrstao u socijalističku, među socijaliste i tu smo jasno na suprotstavljenim polovima. Ja sam liberal. A onda je kao primjer uzeo i rekao da bi rađe da je Hrvatska ko Kina. Moram priznat da sam u potpunosti protiv toga da Hrvatska bude kao Kina u bilo kojem pogledu, a posebno u pogledu recimo cijene rada, u pogledu ljudskih prava i u tome da je razvoj, takav razvoj Kine kako je danas platilo otprilike na svojim leđima milijardu nesretnih ljudi. A ja bih se draže kao suprotstavljen njegovoj ideologiji kao liberal, usporedio draže rekao i volio da je Hrvatska kao Danska, kao Švedska ili kao Nizozemska.
Odgovor na repliku Milorad Pupovac.
Pa ja kolega Blažeković potpuno se slažem ne bih imao ništa protiv toga da smo na primjer kao Danska, posebno kada je u pitanju krivulja razlika u primanjima građana Danske, odnosno Hrvatske u prihodima, u plaćama. Kod Danske to izgleda kao jedna solidna bačva od dva sto litra, a kod nas izgleda otprilike kao mater horn i kao panonska, slavonska ravnica. Prema tome, rado bih ali nitko nije spomenuo Dansku, spomenuli su tu nesretnu Kinu. Jer nitko kao što je kolega Klarin rekao mi ne bismo htjeli biti kao Kina. Zašto? Zato što se Kinu zamišlja kao da je tamo u vrijeme Mao Tse-tunga, a ne u vrijeme današnjeg stanja zemlje sa enormnim rastom, zemlje sa enormnim utjecajem po ekonomskoj sferi. I naravno zemlje koja trpi od kapitalističkih unutrašnjih promjena, niske cijene rada, nepoštivanje ljudskih prava i sličnog. Ali zar mi imamo puno bolju cijenu rada? Zar se poštivanje radničkih prava kod nas osigurava? Zar se poštuju ugovori o radu? Koliko ljudi radi bez ugovora o radu? Koliko ljudi radi u okolnostima potpune radne nesigurnosti? Pogledajmo sebe, pa tek onda dignimo glas na Kineze.
Na redu je klub HNS-a i kolega Petar Baranović.
Gospođo potpredsjednice, gospodine zamjeniče, poštovane kolegice i kolege. Evo drugo čitanje Konačni prijedlog zakona o koncesijama. Na početku da kažem da će klub Hrvatske narodne stranke jasno podržati ovaj konačni prijedlog zakona. Šta kazati? Ovaj zakon je nastao slijedom onog što se spoznalo kao mana postojećeg zakona iz 2008. mada je taj zakon 2008. napravljen radi potrebe usklađivanja pravne, sa pravnom stečevinom EU. Ali kako u međuvremenu i ona legislativa EU koja regulira pitanje koncesioniranja i koncesija pokazala određene nedostatke tako se to desilo jasno i kod nas, i kao kod većine zakona i kod ovoga vrijeme donese određene promjene i potrebe da se ide na izradu novog zakona ili da se eventualno rade dopune. Ovaj zakon donosi neke novine koje su za HNS u svakom slučaju poželjne novine, a to je da se na kvalitetniji način definiraju i odgovornosti i ovlasti u provođenju politike koncesija, da se vrlo jasno definiraju i odgovornosti ukoliko se krše odredbe koje se tiču provođenja i kontrole koncesijskih ugovora, propisuje se uz davanje jamstva i potreba da se kontrolira validnost jamstava koja koncesionari daju koncidentu. Za provođenje ugovora isto tako neke su specifičnosti uočene pa je primjerice dopušteno izdavanje podkoncesija kad je u pitanju koncesija na pomorskom dobru za luke nautičkog turizma jer smo imali jednu praktičnu situaciju da u lukama nautičkog turizma zapravo nije bilo pravne forme za zasnivanje djelatnosti trgovine naftnim derivatima što je sastavni dio usluge svake ozbiljne i kvalitetne luke nautičkog turizma. Mi smo mišljenja u HNS-u da koncesija nije zlo ako se provodi na ispravan način, ako se kvalitetno normiraju uvjeti pod kojima se sklapaju koncesijski ugovori i da država može i država i regionalna uprava i lokalna samouprava može imati i ima interesa od zasnivanja koncesijskih ugovora. Sama brojka od 14 tisuća koncesija u Hrvatskoj svjedoči o tome koliko takvih ugovora ima i koliko se gospodarskih djelatnosti zasnovalo na takvom ugovornom obliku, koliko radnih mjesta danas u nautičkom turizmu, koliko radnih mjesta u sektoru usluga ili u eksploataciji općih dobara, rudnih bogatstava danas je stabilno i osigurava egzistenciju u RH. Jasna stvar mogu se složiti i sa prethodnim govornicima koji su spomenuli potrebu da se napravi i revizija koncesija. Jer činjenica jeste da je i u polju koncesija u području koncesija i koncesijskih ugovora bilo svega, da je bilo svega i u djelatnostima koje bi trebale biti pokrivene isključivo koncesijskim ugovorima primjerice u korištenju pomorskog dobra, da su se djelatnosti obavljale bez koncesija i stoga je u svakom slučaju pozitivna stvar u ovom zakonu što je propisano da jasno se definira naime uloga Ministarstva financija koje ima odgovornost ali i ovlast da kontrolira pa čak i taj dio. Dakle, da suzbija one radnje koje spadaju u domenu crnog gospodarstva, odnosno rada na crno, rada van institucija. Spominjalo se i Registar koncesija. Kolega Šuker je apostrofirao pozitivnim svakako što se uveo Registar koncesija, a ja moram to prokomentirati bez bilo kakve zlobe da mi je zapravo čudno da onog trenutka nekad davno kad smo uveli koncesiju kao model što nismo odmah naravno uspostavili i registar takvih ugovora. Jednako kao što me čudi da država koja ima svoju imovinu i dan danas nema registar te imovine. Jednako se mogu složiti u ime kluba HNS-a da neke stvari trebaju biti objavljenje jednako kao što su i objavljene neke druge stvari jer ne vidim nikakvu razliku između, to sam rekao i u prvoj raspravi u prvom čitanju, nema nikakve razlike između obaveza po neplaćanju poreza i obaveza po neplaćanju koncesije. Apsolutno nikakve razlike i ne vidim razloga zbog čega bi neke gospodarstvenike pribivali na stup srama što nisu platili porez, a nekog drugog krijemo a nije platio koncesiju. Mislim da jednom moramo početi u ovoj zemlji provoditi politiku čistih računa, stvari moraju biti transparentne i da javnost ima pravo znati. Držim da nijedna razina ni težina ugovora o koncesiji u budućnosti ne treba biti pokrivena velom tajne, da se kondicije, benefiti koji proizlaze iz koncesije, obveze koje koncesionar ima prema koncidentu u pogledu investicija, održavanja, zapošljavanja, plaćanja naknade fiksne, varijabilne da to mora biti sve potpuno jasno i transparentno jer naime najinteresantnije koncesije su one koje se tiču korištenja i spadaju u onu prvu grupu korištenja općeg dobra. A opće dobro nije ničije vlasništvo pa ni državno ni privatno, to je opće dobro i pripada svim i sadašnjim i budućim generacijama. I stvar je oko regulacije, stvar je oko eksploatacije ispričavam se, oko eksploatacije takve vrste dobra i moraju biti isto tako transparentne. Onog dana kad učinimo sve procese u ovoj zemlji transparentnima onda ćemo imati politiku čistih računa, a kad budemo imali politiku čistih računa onda vrlo vjerojatno nećemo biti u stanju kojeg ću se dotaknuti sad u narednim minutama ovog izlaganja. Vratit ćemo se na dilemu koja ima onako jedan patriotski prizvuk možda i ideološki, a tiče se autocesta, željeznica. Ona je čak i predmetom amandmana koji su kao što vidimo na klupama predloženi. Da li koncesionirati Hrvatske autoceste i da li koncesionirati Hrvatske željeznice? Na kratko pri donošenju državnog proračuna ne samo ovog ove godine nego i prethodnih godina kod prethodnih Vlada uvijek se javljala ista dilema u kojem je stanju Hrvatska država, kako stojimo kad su u pitanju financije? Onda pogledate brojke pa vidite samo jednu recimo interesantnu da u sektoru isplate mirovina imamo obveze od 35 milijardi kuna godišnje, a da se fondovi pune sa 16 milijardi kuna. I jasno vam je da 19 milijardi kuna morate odnekud stvoriti da bi svi umirovljenici dobili ono što je potrebno. Onda dođu potpuno opravdani zahtjevi regionalnih stranaka, primjerice iz Slavonije koja je ostala osiromašena zbog niza pogrešnih poteza, i potpuno su opravdani kad ih sagledavate s tog aspekta pa dođu primjedbe koje su vezane uz podizanje kvalitete zdravstvene usluge uz status prosvjetnih radnika, i onda shvatite da nam trebaju desetine milijardi koje nemamo,a onda dođete i na temu na koju sam došao i osobno vozeći se prema Dubrovniku nedavno kad sam zapravo shvatija da u jednoj točci prestaje standard koji je pripadajući svim ostalim građanima Republike Hrvatske a da recimo dubrovačko primorje nema kvalitetu cestovnu vezu i kopnenu vezu sa ostatkom zemlje. I onda sami zaključite vrlo brzo da je potrebno prema mogućnostima kad se bude stvorila prilika dovršiti tu autocestu i dovesti je do krajnjeg juga. E sad se postavlja pitanje kako. Imamo autoceste postavljene kako su postavljene danas, odnosno u stanju u kakvom jesu danas ideja je nekad bila bitno drukčija, i potpuno je jasno da one koje danas u ovim uvjetima proizvode gubitke ne mogu osigurati višak sredstava i dobit iz kojih bi se financirala daljnja gradnja autocesta, jasno nam je koliko smo zaduženi i da nemamo puno prostora za daljnje zaduživanje, imamo Hrvatske željeznice koje su također veliki gubitaš i koje jasno s takvim gubicima ne mogu akumulirati, i nemaju jednostavno nikakvu dobit s kojim bi stanje željezničke infrastrukture dobili u primjereno, a svjedočili smo zadnjih godina nizu nesreća od kojih su neke na žalost završile i tragično. I sasvim jasno zaključite da su decenije pogrešne politike dovele ovu zemlju u situaciju da ne može investirati tamo gdje je to potrebno, da stvara gubitke tamo gdje ih ne bi trebalo biti i da se zapravo kompletni sustav u Republici Hrvatskoj dovodi u pitanje. Odgovor je taj vrlo jasan, da li treba dati autoceste, željeznice u koncesiju. Naše je mišljenje u Hrvatskoj narodnoj stranci da, jer ovog momenta nemamo uvjeta snage ni daha u plućima da odradimo sve ono što je potrebno da se istinski restrukturira sustav željeznica i autocesta. U konačnici koncesije kao model doživljavamo kao dobru varijantu smatrajući da je primarni nacionalni interes sve resurse koje su predmetom koncesija zadržati u vlasništvu Republike Hrvatske a u isto vrijeme omogućiti da se na njima zasnivaju i odvijaju gospodarske aktivnosti, da se potiče ulaganje, otvara mogućnost ulaganjima i otvaranju radnih mjesta. Alternativa koncesijama koja bi eventualno bila prihvatljiva kapitalu koji može uložiti i otvoriti radna mjesta i pokrenuti gospodarstvo je zasnivanje prava vlasništva. Kolegice i kolege, to je dilema da li ići na koncesije pa zadržati za buduće generacije u vlasništvu sve ono šta Republika Hrvatska ima kao realne resurse, ili se odlučiti da se odmaknemo od koncesija pa da krenemo u prodaju. Ja vjerujem da nema ne samo saborskog zastupnika ili zastupnice, nego i svakog dobronamjernog građanina ove zemlje koji ne bi dao vrlo jasan odgovor, koncesije jasno kontrolirane, jasno normirane, s precizno utvrđenim uvjetima koji jasno napućuju da Hrvatska od toga ima korist, provedene na transparentan način, jasno definirano nadzirane, kontrolirane, koje donose ne samo naknade, nego i nova ulaganja, benefite, zapošljavanja i progres. Suprotno tome u narednim godinama doći ćemo u još gore stanje, i onda ćemo biti prisiljeni ne koncesionirati, nego prodavati, a kad prve prodaje dođu na red onda vjerujem da će ova sabornica biti puno više ispunjena i da će rasprava biti puno žučnija. Iz tih razloga pozdravljamo novi Zakon o koncesijama, napor predlagatelja zakona da doradi i usavrši model provođenja politike koncesija u RH, s nadom da ćemo raditi poštenije, kvalitetnije u budućim godinama i da će nam koncesije donijeti benefite, glasat ćemo za ovaj zakon. Hvala lijepo.
Kolega Baranović, vaše izlaganje je izazvalo 8 replika. Goran Beus Richembergh.
Kolega Baranoviću, s pravom ste upozorili na postojeći nered u sustavu koncesija, ja ću se zadržati samo na onome dijelu koji se tiče pomorskoga dobra, jer poznato je da ovaj zakon na žalost neće moći riješiti sve probleme dok se god ne donese novi Zakon o pomorskome dobru i definiraju kriteriji korištenja, prije svega utvrđivanja granica pomorskoga dobra. Ali ja vas pitam, kome je bilo u interesu da se održava taj nered? Kome je bilo u interesu da se tako dugo ne radi registar koncesijskih ugovora? Kako je moguće da jedna marina na Jadranu koncesiju plaća u onom dijelu koji je fiksan, od 10 kuna po metru kvadratnome, a da druga marina to plaća i to po koncesiji do 2032. godine 50 lipa, a do 2054. po 50 euro centi. Kako je moguće da se ucjenjuje ljude koji dođu u ministarstvo i kaže im se uzmi ili ostavi? Kako je moguće da funkcioniraju nautičke luke koje nemaju koncesijski ugovor? Kako je moguće da se koncesija izdaje na nešto što nije vlasništvo Republike Hrvatske? Kako je moguće dakle da je došlo do toga nereda? I drugo, komentirajte molim vas je li to normalno da se postojeća situacija na taj način rješava da se ne priznaju ulaganja u koncesionirani prostor i da se zapravo dovodimo do toga da u posljednjih 5 godina koncesijskoga ugovora više nitko ne želi ulagati jer ne postoji sustav valorizacije uloženog kapitala u investicije? Da li je to normalno? Ili treba prići valorizaciji toga što je uloženo, pa onda uključiti u vrijednost sljedećeg koncesijskog ugovora bez obzira tko koncesiju donio? Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Kolega Beus je zapravo salvu pitanja postavio koja je meni malo teško dati detaljne odgovore u dvije minute na sva postavljena pitanja ali ono što u svakom slučaju se može kao jedan univerzalni odgovor dati da je zapravo iz svega razvidno da je potrebno još jednom naglašavam izvršiti reviziju koncesija i jasno u ne samo u ovom krovnom Zakonu o koncesijama nego i ostalih 18 zakona koji su zapravo u direktnoj svezi sa Zakonom o koncesijama. Da je potrebno utvrdili određene standarde u koncesioniranju i u određivanju iznosa za pojedinu vrstu koncesije. Jer odista je istina da je u dosadašnjoj praksi bilo jako čudnih kontradiktornih situacija u kojima su jedna te ista kategorija koncesija imale potpuno različite iznose koncesijske naknade i dok se u nekim slučajevima koncesijska naknada može smatrati smiješno niskom u drugim slučajevima svjedočimo o koncesijskim naknadama koje su tako visoke da ugrožavaju i samo poslovanje koncesionara. Hvala.
Josip Borić replika.
Hvala lijepo potpredsjednice. Pa u svojoj replici neću se složiti s kolegom Baranovićem u dijelu gdje je govorio da ovaj članak 43.podugovaranje i podkoncesioniranje se odnosi samo na luke nautičkog turizma. On je po ovakvim odredbama primjenjiv i na sve ostale koncesije na pomorskom dobru koliko je vidljivo. Tako da to ne bih vezao samo uz te luke nautičkog turizma jer ja ću u svojoj raspravi pokazat kako je to primjenjivom na jednom brodogradilištu koje otišlo u stečaj. I mislim da je to bio i razloga zbog čega je i uveden ovaj članak 43.u ovakvom obliku. A što se tiče onog vašeg pitanja ima li ikoji građanin koji ne bi pristao pod nekakvim uvjetima koje ste naveli itd. na monetizaciju kako se kaže ili koncesioniranje Hrvatskih autocesta, evo ja sam jedan od tih koji ne pristaje na to bez obzira na sve uvjete koje ste vi iznijeli što bi trebalo sve ispuniti pa da se to onda iskontrolira jer sam protiv toga da nam stranci sjede na naplatnim kućicama. Znam šta to znači. Usporedimo cijenu cestarina vani sa cijenom koju imamo ovdje u Hrvatskoj. Nitko neće dati 3 milijarde priželjkivanih eura da bi izgubio milijardu ili ne bi naplatio sve tri i još nešto više od toga i to su osnovne činjenice. A najava koju čitam da će Vlada sutra smijeniti drugu upravu Hrvatskih autocesta u 9 mjeseci dovoljno jasno govori kako se odnosimo prema tom javnom poduzeću. Tu su osnovni problemi a to ovaj zakon ne rješava. Kao što ne rješava i ono što reče kolega Richembergh otišao je valorizaciju ulaganja i obeštećenja onih koji su imali koncesiju do sada. Ovaj zakon to ne rješava i nije dobar u tom dijelu.
Odgovor na repliku Petar Baranović.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Boriću možda se nismo dobro razumjeli. Ja sam u pitanju potkoncesija djelatnost distribucije odnosno trgovine naftnih derivata naveo kao primjer. Apsolutno se slažem s vama da postoje drugi načini obavljanja djelatnosti u kontekstu potkoncesije na pomorskom dobru i tu su škverovi, veća remontna brodogradilišta. Interesantno je naravno da u sklopu velikog remontnog brodogradilišta postoje neke djelatnosti trgovine, usluge koje mogu biti predmetom potkoncesije i ima takvih slučajeva. Šta se tiče prava građana da ima svoje mišljenje pa i kada je u pitanju HAC dakako da vi imate pravo na svoje mišljenje. Ne bih se upuštao u špekulacije zašto i u čemu nalazite ishodište. Brojke o kojima ste govorili odista su poražavajući zapravo su neshvatljivi. A zašto je tako i zbog čega su Hrvatske autoceste došle u situaciju da imaju takve poslovne rezultate? Ja ću se suzdržati od komentara i neću biti toliko zloban da kažem šta je prava istina o Hrvatskim autocestama. O tome su neke druge institucije pa i javnosti i mediji se bavili. Svjedočili smo i nizu afera koje nisu danas predmetom ovoga zakona pa se nećemo s tim opterećivati. Hvala lijepa.
Branko Bačić replika.
… [[Govornik nije uključen.]] čudite se od prvog dana kada je prva koncesija nije uspostavljen registar koncesija. Slažem se to bi bilo dobro da je to napravljeno. Pa se ja isto tako dodatno čudim kako je donesen Zakon o turističkom zemljištu koji je naložio nakon što je Ministarstvo turizma odnosno Vlada usvojila uredbe o koncesioniranju turističkog zemljišta. Do danas u ovih godinu dana iako su … rokovi nije provedena nijedna koncesija a donesen je taj zakon prvenstveno da bi omogućio nova ulaganja na zemljištu koje je još uvijek u društvenom vlasništvu a koncesije nisu preuzeli trgovačka društva koja obavljaju djelatnost u prvom redu turističku djelatnost. I ne samo to nego ne znam kako je Ministarstvo financija kao predlagatelj odnosno Vlada ispustila taj zakon spomenuti u ovim zakonima koji se moraju uskladiti sa Zakonom o koncesijama ili da uopće nije spomenuto ne znam iz kojeg razloga se taj zakon ne spominje da je usklađen ili ga treba uskladiti. Ali ga u svakom slučaju uopće ovdje nema. I treća stvar što sam htio reći odnosi se na zakon o pomorskom dobru. Čuli smo iz dosadašnjih rasprava i čuđenje kako postoje koncesije na pomorskom dobru koje se ne plaćaju godinama itd. Naime, taj zakon ću vas podsjetiti donesen je za vrijeme koalicijske vlade Ivice Račana. Nešto je malo mijenjan u proteklih 8 godina dakle još uvijek je na tim postavkama i po meni je relativno dobar zakon, treba ga izmijeniti s obzirom da su neke nove okolnosti nastale itd. ali i sadašnji zakon pa i ugovori o koncesioniranju marina omogućuje da ukoliko s marina ne plati u roku čini mi se više od 60 dana da se ugovor može raskinuti. Prema tome postoje zakonske odredbe da svi oni koji su neuredni platiše a koncesionari su i na pomorskom dobru i u lukama turističkog turizma. … /Govornici govore u isto vrijeme ne razumije se.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Petar Baranović. Izvolite kolega.
Hvala lijepa. Kolega Bačiću, o turističkom zemljištu i Zakonu o turističkom zemljištu odista ne znam dovoljno da bi vam odgovorio na pitanje. Iskreno ne znam, nije domena koja je privukla moju pozornost, a nemam običaj govoriti o nečemu o čemu nemam stav pa ni onu elementarnu informaciju. Šta se tiče Zakona o pomorskom dobru, pitanju registra, pa mislim da se slažete sa mnom da je logično bilo kad smo krenuli sa koncesioniranjem a koja god to Vlada bila unatrag 15 ili 20 godina da je trebalo odmah ustrojiti evidenciju i taj sustav učiniti transparentnim. Mislim da se od onda do danas nije nešto bitno mijenjalo, generalno gledajući da i ono što je danas logično nije bilo logično tad. A što se tiče neplaćanja koncesija, meni se nameće zaključak da je tu bez obzira na slovo zakona primarno odgovoran koncedent jer onaj tko je izdao koncesiju trebao bi u budućnosti voditi računa o kvaliteti naplate. I iz tog razloga je nanesena šteta u kontekstu pomorskog dobra svim razinama jer vi jako dobro znate da se prihod od pomorskog dobra, od koncesija na pomorskom dobru dijelio na trećine i da je na taj način štetu imao i državni proračun i proračuni županija i jedinica lokalne samouprave. Ja se nadam da će Ministarstvo financija temeljem sad preuzetih ovlasti i propisanih i odgovornosti za nadzor i provedbu politike koncesija i samih koncesija ažurnije raditi i da u takve situacije nećemo ubuduće upadat. Hvala lijepo.
Branko Vukšić, replika.
Poštovani kolega Baranoviću, ja se s većim dijelom vaše rasprave u potpunosti slažem. Vi ste rekli da moramo provoditi politiku čistih računa, potom ste rekli da javnost ima pravo znati i pitali ste se zašto nemamo registar imovine. Znači država koja se toliko, zadužena država koja ima toliko velikih problema sa proračunom, država koja nema novca ne zna čak što ima, s čim raspolaže. Prošlo je već godinu dana i mislim da sad više nema opravdanja mi smo tek godinu dana, moglo se nešto napraviti ali ne radi se. Postavili ste na kraju jedno pitanje, da postoje samo dvije solucije ili prodati ili koncesionirati. Postoji i treća, ni jedno ni drugo, zadržati u vlasništvu. Što će se dogoditi kada koncesionirate na 30 ili 50 godina autoceste i pokrpate proračunske rupe, što će se tada dogoditi? Kako ćete za dvije godine završiti proračun, čime ćete onda plaćati penzije? Čime ćete plaćati kada za godinu dana niste stvorili okvire za pokretanje gospodarstva. Znači za godinu dana nismo stvorili uvjete da bi osigurali rast gospodarstva. Prodat ćemo čime će iduće Vlade, jer nećete valjda bit 20 godina kao što je HDZ se nadao da će bit 20, dobro 17 je bio, vladati, ne daj Bože, čime će upravljati iduće Vlade ponavljam kad je HDZ najavio stavljanje cesta u koncesiju vi ste rekli da nema pravo u ime idućih generacija. To nije bilo jako puno različita situacija nego što je danas. Prema tome postoji kolega Baranoviću i ona mogućnost da u Hrvatskim cestama, u državnim poduzećima postavimo sposobne, a ne podobne ljude, da pokrenemo gospodarstvo.
Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Pa evo uvaženi kolega Vukšiću krenut ću redom, bilježio sam ovaj put pomno šta nije baš moj standard da bilježim na papir. Pitanje evidencije, pa ja sam u dobroj vjeri i u ovoj raspravi kao zastupnik kojem je stalo do interesa ove zemlje i do efikasnijeg i odgovornijeg gospodarenja apostrofirao taj problem i sugerirao gospodi iz izvršne vlasti da se tim problemom ozbiljno bave. Ne samo njima nego svima onima koji zapravo gospodare i obnašaju dužnosti koje zahtijevaju da se vodi evidencija i da se stvari rade odgovorno i transparentno. Iz vašeg pitanja oko alternative da li koncesioniranje ili prodaja, vi ste rekli zadržavanje u vlasništvu. Meni se iz toga nameće zaključak da vi zapravo ne baratate materijom jer koncesioniranje je zadržavanje u vlasništvu, to je suština koncesioniranja. Ono što koncesionirate dajete pod određenim uvjetima uz određenu naplatu na određeno vrijeme, a zadržavate u vlasništvu. Koji drugi oblik kapital može imat da bi investirao, da bi poduzimao, da bi otvarao radna mjesta, osim koncesije ili kupovine. Ja ne znam za treći. A šta se tiče stvaranja uvjeta za promjenu stanja financijskog, socijalnog, gospodarskog u godinu dana nakon tolikih dubioza, nakon tolikih problema, mi sebe ne podcjenjujemo kao političku garnituru ni kolege iz SDP-a ni mi ni drugi koalicijski partneri ali nikad se nisam osjećao kao supermen niti sam došao u ovaj Sabor s Kriptona, došao sam iz Šibenika, iz Dalmacije i morate biti realni kao političara, kao odgovoran političar, ja vas doživljavam kao takvog i realno postavljat stvari. Mislim da ste ovaj put malo nerealno postavili stvari. Hvala lijepa.
Mladen Novak, replika.
Hvala lijepa. Pa kolega Baranović, rekli ste davanje u koncesiju HŽ-a i autocesta, prvo kad su u pitanju autoceste slažem s onim, odnosno ponavljam ono što sam rekao na početku, mislim da je tu hrvatski narod previše dao da bi odluku donesla bilo koja Vlada i da tu itekako ima potrebe za referendumom. Što se tiče samih željeznica konstatirali ste da ne mogu donosit, da su u takvom stanju da ne mogu donosit dobit. Pa nema željeznica na svijetu koje donose dobit, prema tome ne mogu ni Hrvatske željeznice. Sasvim drugačiji odnos prema željeznicama recimo imate u Njemačkoj za razliku od Velike Britanije koja je svoje dala u koncesiju pa ih nakon par godina morala otkupljivat kada su bile u potpuno devastiranom stanju. Da bi uopće nešto dali u koncesiju to mora bit sanirano, mora bit u dobrom stanju. Na kraju krajeva svjedoci smo da smo po par puta neke naše banke sanirali da bi ih prodali. Isto tako ni koncesiju vam neće nitko uzet ako to nije odmah u stanju eksploatacije, ako on to ne može odmah koristiti. Na žalost stanje sa hrvatskim željeznicama je tako da onaj dio koji je tranzit to ionako neće ići u koncesiju, a onaj dio koji nije taj dio taj je gotovo pa neupotrebljiv. I rekli ste još koji postoji način u odgovoru kolegi Vukšiću, koji još postoji treći način. Pa treći način je da nit prodajemo, nit dajemo u koncesiju, da jednostavno ako nešto je nekome isplativo, da neko uzme koncesiju na nešto onda zašto to nije isplativo nama da mi to sami koristimo.
Odgovor na repliku Petar Baranović.
Poštovani kolega počet ću sa kraja. Tko to mi? Pa ne očekujete valjda da se Vlada RH bavi svim vrstama usluga, svim vrstama proizvodnje, eksploatacije. Ja doduše jesam onako intimno ljudi koji me znaju doživljavaju me više kao lijevo. Ja sam na neki način tu upao u liberale i jesam liberalan ali sam i lijev. Pa možda bi meni to čak intimno u nekim dijelovima i pasalo. Ali osobne želje su jedno, a realnost je nešto potpuno drugo. Potpuno jasno da s država ne može, pogotovo država u ovim uvjetima u kojima jest danas, stanje u kojem jest bavit poduzetništvom. Potpuno je jasno i svi u nekim drugim raspravama pričamo o investicijama, a kad trebamo stvoriti okvir za investicije onda bižimo od onoga šta je meritum stvari. Njemačka kao primjer, pa ja bih volija da smo mi u stanju u kojem je Njemačka. Ali vrlo vjerojatno bi četiri petine rasprava bile potpuno suvišne u ovom Visokom domu i vrlo vjerojatno bi imali puno manje problema, odnosno puno bi lakše neke tekuće probleme rješavali ali nismo. I šta se tiče devastiranja, odnosno potencijalnog devastiranja ako se da u koncesiju tu se vraćamo na odgovornost, operativnost, efikasnost onih koji su zakonom obvezni nadgledati provedbu koncesijskih ugovora, njihovo eventualno kršenje i to sankcionirati. A devastirano je danas, pa toga ste bar vi koji ste došli iz tog svijeta kao profesionalac svjesni, svjesni ste da vaši kolege voze vlakove po devastiranim prugama, da je sigurnost velike većine vagona pa i vučnih vozila u željezničkom prometu upitna i da zapravo nosu glavu u torbi, ali ne samo svoju nego ponekad na žalost što se pokazalo iz iskustva u Hrvatskoj, tragičnog iskustva ljudi koji koriste usluge željeznice. I svima je koji elementarnu poštuju matematiku jasno da financijska determinanta ne daje prostor da država ovog momenta izvrši sve što je potrebno. Prema tome, koncesionirati se može, mi ne moramo koncesionirati ako se pokažu druga rješenja kao moguća. Ali dopustite da se o koncesijama kao potpuno legitimnom i kvalitetnom modelu može raspravljati u određenim situacijama. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Božidar Kalmeta, replika.
Pa kolega Baranović, hajde da malo mi raščistimo ovo oko željeznica. Prvo, nitko u Europi osim Švicarske, od ni jedne željeznice u Europi osim Švicarske ne posluju na nuli, a kakva dobit. Deutsche bahn njemački subvencionira ga država. I sve druge željeznice subvencionira pa čak i mađarske gdje imamo jednu ravnicu i glavni grad u sredini i gdje su najmanji troškovi. Nema toga. Mislim to su iluzije da će željeznica funkcionirati sa dobiti, a pogotovo u Hrvatskoj koja je geografski i zemljopisno takva kakva je. Čujte, ja znam evo primjer Zadra. Pa jasno da je pruga do Zadra nerentabilna. Da, ja ću vam o Zadru govoriti, a ima takvih koliko god hoćete. I postavlja se pitanje isto kao kod pošte. Tko je prije govorio o pošti? Hoće li država koja ima obvezu pobrinut se za javni taj servis, servisirati te neke krajeve ili otoke. Pa "Jadrolinija" nikad neće poslovat sa dobiti, da je država mora subvencionirati kako bi svi građani u ovoj Hrvatskoj ma gdje oni živili a ne samo u velikim gradovima imali kakav takav javni servis. Prema tome, govorit o tome da ćemo mi sad nekome uvalit željeznicu i da ćemo to mi prodat, zaradit. Ma to, to, od tog nema ništa. Pa neće nitko to uzet! Osim toga, zakon kaže da se željeznička infrastruktura koja je javno dobro u općoj upotrebi koja se, ona se ne može prodati, ne može se cijela ni koncesionirati nego neki pravac. Isto tako putnički prijevoz ne može se dati u koncesiju. Najprije neće nitko uzeti jer neće nitko vozit do Zadra kad tamo nema interesa. Uzet će možda ono što je najrentabilnije. Pa da li se to nama isplati? Dakle, može se dati samo neki pravac. A CARGO? CARGO se može prodati ili se može naći strateški partner što bi bilo lako kad bi se našao strateški partner. Prema tome, problem željeznice je, nije u zadnjih 10 godina 20, nego u zadnjih možda i 40 godina i on se mora riješiti na način da se ona restrukturira. Ali restrukturirati željeznicu bez novaca nema šanse. Pa nema šanse! Zadnje lokomotive ne znam osim tih nagibnih vlakova koje je kupila Račanova Vlada kupljene su prije ne znam 40 godina itd. itd. Prema tome, one se moraju restrukturirat a para nema [[Upadica Zgrebec: Hvala lijepa.]] Tako da, mislim govorit o tome da će ona sad to dati nekom u koncesiju, ovaj će doći, dati silni novac. Pa mislim to ne ide. Mislim kolega Baranoviću to ne ide.
Odgovor na repliku Petar Baranović.
Zahvaljujem poštovani kolega Kalmeta. U pravu ste vi, jasno je to svima i nitko izričito ne govori niti prognozira bilo kakvu profitabilnost željeznica pa ni ja. Međutim, možda sam se ja krivo izrazija. Dopuštam da je to moja greška, ali složit ćete se sa mnom sigurno da nije svejedno da li ćemo eventualno osmislit neki model u suradnji možda eventualno sa nekim strateškim partnerom koji će stvarat manje gubitke. Složit ćete se zasigurno sa mnom da sadašnji model, dosadašnji model je producirao iz godine u godinu sve veće gubitke da nismo nalazili pa ni vi kao resorni ministar niste uspjeli naći odgovor na pitanje kako dovesti željeznicu u elementarno prihvatljivo stanje. Pri tome jasno nisam aludirao na bilo čiju pojedinačnu odgovornost nego sam konstatirao stanje koje je izgenerirano u posljednjih par decenija. Posljednjih par decenija željeznica atrofira i neke stvari koje su se događale u našoj bližoj prošlosti su samo dodatno ubrzale taj proces. I sad smo tu di jesmo. Da li država sama ima postojećim modelom upravljanja snage za postaviti željeznice na noge? Ja osobno sumnjam i mislim da moramo koristeći pozitivna iskustva nekih drugih zemalja tražiti modele koji će taj sustav učiniti manje gubitaškim ajmo to tako nazvati. Jer nije nam svejedno hoćemo li morati dati subvencije 200 milijuna kuna ili ćemo morati dati milijardu kuna godišnje. Mislim da 800 milijuna ili 700 potencijalnih, 500, govorim napamet, je vrlo bitan faktor u ukupnim financijama ove zemlje. A što se tiče Jadrolinije upravo u tom dijelu linijskog prijevoza to vi jako dobro znate, a znam i ja kao čovjek s mora i struke u mnogim se situacijama pokazalo da su privatni brodari, nerentabilne linije pokrivali sa znatno manjim subvencijama od države nego što je to bila spremna učiniti Jadrolinija.
Ana Lovrin, replika.
Pa kolega Baranoviću obzirom na grad iz kojega dolazite zaista me čudi da baš ništa ne znate o Zakonu o turističkom zemljištu. Pa kako niste mogli odgovoriti možda bih vam mogla pomoći zašto Zakona o turističkom zemljištu nema nigdje spomena u ovom zakonu kao posebnoga zakona, zašto o njemu više nitko ništa ne govori i zašto država nije uzela naknadu koju je po tom zakonu mogla uzeti i naplatiti, a zgražamo se vaš kolega stranački se zgraža nad neredima koji su se nekad prije događali. Zato što ako se dobro sjećam ministar turizma u nekom svom nastupnom govoru je prvu stvar obećao hotelijerima i svima njima u turizmu da će mijenjati taj zakon ili ne sjećam se točno da li će ga ukinuti, ali mijenjat će ga svakako. Dakle, to je razlog zašto se nije učinilo ništa i zašto su i ovu godinu turističke firme badava bez kune plaćale u državni proračun prihodovale u kampovima i najvrjednijem resursu i najvrjednijem zemljištu u Hrvatskoj. Ali nešto drugo sam vam htjela replicirati. Vi ste se zalagali za red u području koncesioniranja. Naravno za to se i svi zalažemo. Jako ste se čudili o nekom prijašnjem neredu. Pitam zašto u ovih evo sada 12 mjeseci dug je po koncesijama 130 milijuna, a postojeći zakon je također omogućavao raskid ugovora o koncesiji u slučaju neplaćanja pa zašto ti ugovori nisu raskinuti jer ja predmnijevam da nijedan ugovor od ovih dužnika nije raskinut. A nije zato što i dosada zakon, a i ovaj sada ponavlja isto, a to je evo primjerice da se ugovor može jednostrano raskinuti, a ne da se mora raskinuti u slučaju neurednog plaćanja, da je to neuredno plaćanje potpuno nejasno određeno i da su prekršajne odredbe samo predviđene dakle za pravne osobe kada su ovlaštene na davanje koncesija da za ova državna tijela činovnike u državnim tijelima nije zapriječena ama baš nikakva sankcija ako ne nadziru, evo ja čitam zakon pa ne vidim možda negdje piše, dakle članak 47. je jedan ogroman korupcijski rizik koji nije razrađen u ovom zakonu.
Odgovor na repliku, Petar Baranović.
Poštovana kolegice Lovrin maloprije sam rekao da dolazim iz Šibenika ne s jednog planeta koji je onako u filmovima bio apostrofiran kao planet super ljudi i nikad nisam za sebe tvrdio niti se tako osjećam kao netko tko zna sve. U gradu Šibeniku se bavim s mnogim stvarima kao zamjenik gradonačelnika ali sa turizmom se bavio moj kolega Franko Vidović, a onda ja nisam sebi stvarao obavezu da ulazim u detalje i u meritum neke stvari koja me se baš direktno i ne dotiče i kojom se ne bavim. Tako da bi vrlo vjerojatno bi vam on s te pozicije tog gradonačelnika iz Šibenika mogao odgovoriti kad je u pitanju turističko zemljište puno kvalitetnije. Što se tiče ovoga vezanog za mogući raskid ugovora kao konzekvencu nepoštivanja koncesijskog ugovora, neplaćanja, davanja naknade i drugih činidbi iz ugovora kakve već mogu biti pa mislim da je to pitanje prioritetno upućeno kolegama iz izvršne vlasti. Ja sam u svojim izlaganjima i prošli put i sad, a i u nekim drugim raspravama apostrofirao da treba uvesti red i ako vi inzistirate da se uvede red kao što i ja inzistiram da se uvede red onda mislim da se slažemo. A sam ministar turizma je obećao naravno kao i drugi ministri i planirao jer u konačnici s tom ambicijom je ušao u mandat da odradi neke stvari dopustite da godina dana je tek četvrtina mandata i da će ovaj mandat u cijelosti pokazati kad je netko bio uspješan ministar ili ne. Hvala.
I zadnja replika, Silvano Hrelja.
Poštovani kolega Baranoviću pažljivo sam slušao vaše izlaganje u ime kluba HNS-a i naravno da mislim da se slažemo u dijelu da je Hrvatskoj potrebna Strategija koncesioniranja prije svega i naravno da to ne može biti nešto kratkoročno i bazirano na nekim kratkoročnim odlukama, pogotovo ne odlukama kad nemamo izbora. Ono što bih htio reći, vi sigurno ste iz tog kraja pa znate da su u našem podmorju da je postavljeno puno energetskih kablova, telekomunikacijskih kablova, da li ste se ikad raspitali da li se na njih na to postavljanje kablova postavlja koncesija? Ja mogu razumjeti dok je to bilo državno vlasništvo da se to nije moralo učiniti ali danas T-HT nije više u državnom vlasništvu. I drugu stvar sam vam htio skrenuti pažnju, naime pred sto godina je u Puli sagrađen prvi hidroavion. Krajem 1. svjetskog rata jadranskom obalom je letjelo 300 hidroaviona, a već 4 godine u nadležnom ministarstvu stoji zahtjev za davanje u koncesiju za cijelu mrežu hidroaviona po cijelom Jadranu za povezivanje otoka i obale. Ne razumijem i ne mogu razumjeti zašto se tu ništa ne napravi ili pak netko u nadležnom ministarstvu misli da taj hidroavion ne može sletjeti na normalni aerodrom. Što nas tu košta? Rizik prometa i svega preuzima onaj koji ulazi u taj posao mi dobivamo samo jednu ponudu koju danas nemamo, jednu vezu koju danas nemamo. Inače sam za sve oblike, ne za ili, ili, nego za sve oblike i pravo gradnje, i koncesiju, i kupnju i zadržavanje u vlasništvu, dakle mi moramo imati strategiju što ćemo kada učiniti. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Petar Baranović.
Uvaženi kolega, pitanje hidroaviona pa ja vam odista ne mogu odgovoriti na to pitanje zašto četiri godine to stoji, odgovor bi vrlo vjerojatno dobili kvalitetan iz resornog ministarstva, kao čovjek s mora koji je nekih 20 i nešto godina proveo na moru u direktnom kontaktu i sa stanovništvom otoka svjedočeći vrsti i intenzitetu gospodarskih aktivnosti i specifičnosti gospodarstva na tim prostorima meni ta ideja o hidroavionima djeluje vrlo interesantno, ako ima zainteresiranih tvrtki koje bi tražile i ishodovale koncesiju i na takav način pospješile kontakt otoka sa kopnom zašto ne, ali odgovor vam odista kao zastupnik u Hrvatskom saboru ne mogu dati. Mogu jedino zajedno s vama solidarno poslati pismo sa upitom resornom ministru. Šta se tiče polaganja podmorskih kabela i cjevovoda, dvije vrste su položene, odnosno tri vrste, energetski kabeli, položeni su telekomunikacijski kabeli i položeni su cjevovodi na one otoke koji imaju sreću da imaju blizinu kopna i mogućnost dostave, odnosno opskrbe pitkom vodom, pitanje telekomunikacijskih kabela je riješeno i uopće telekomunikacijske usluge je riješeno posebnim zakonom koji regulira tu vrstu usluge, ta vrsta usluge nije u okviru Zakona o koncesijama, mada meni osobno nije baš nešto posebno jasno zbog čega, ali vjerojatno zakonodavci odnosno predlagatelji zakona imaju svoje razloge, a što se tiče cjevovoda za opskrbu pitkom vodom i energetskih kabela mislim da se radi o kategoriji prava služnosti i da se to rješavalo kad su se takvi infrastrukturni objekti radili, odnosno kad su projekti, i kad su se takvi infrastrukturni projekti realizirali, pretpostavljam da je to rješavano pri ishodovanju lokacijskih, odnosno građevinskih dozvola. Hvala lijepo.
Na redu je klub HDZ-a, i kolega Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Pa gledajte kolegice i kolege, ovdje se danas cijelo vrijeme govori o uvođenju … [[Ne razumije se.]] Sad da ja vama postavim jedno pitanje, da nije napravljen registar koncesija, da nije uveden OIB, da nije takav red knjigovodstveni u poreznoj upravi, zar bi vi mogli govoriti o listi poreznih dužnika, zar bi mogli da na ovakav način danas razgovarati o broju koncesija i svega skupa, no kad govorimo o koncesijama mislim da smo otišli malo u raspravu u oblacima, nećemo si željeti, ne želimo se spustiti u realan život, i ne želimo raspravljati o jednom zakonskom prijedlogu koji će sutra tangirati pa možemo reći 90% hrvatskih građana na ovaj ili na onaj način, i kad uz one klasične priče zakon je tehnički dobro napravljen, usklađen sa direktivama Europske unije, popravlja sve one loše stvari koje su se primijetile u proteklom periodu, i kad ga pokušamo spustiti u svakodnevni život onda ćete vidjeti da se nalazimo u niz problema i sad ovdje ne želim štititi prije svega Ministarstvo financija, niti neka resorna ministarstva, i kad vidimo tko sve izdaje te koncesije onda ćete vidjeti da je to jedna vrlo, vrlo široka lepeza, i da u principu svatko na određen način ima tu jedan mali gram svoje odgovornosti za neke stvari kako nešto funkcionira ili ne funkcionira. No prije nego što prijeđem na taj dio, ja želim u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice jasno ponoviti naš stav što se tiče monetizacije Hrvatskih autocesta, i što se tiče koncesija na željezničku infrastrukturu, mi smo tu protiv na ovakav način, podnesli smo zaključak na prvo čitanje, sad idemo s amandmanom na drugo čitanje, i ja se iskreno nadam da će Vlada, vladajuća Kukuriku koalicija prihvatiti ovaj amandman iz razloga što je ovo jedan od vrlo bitnih zakona i bilo bi jako dobro da se u Hrvatskom saboru donese sa jednom velikom većinom glasova. Dakle mi predlažemo da se u članku 1. iza stavka 7. doda stavak 8. koji bi trebao glasiti sva pitanja u svezi koncesije na autocesti, željezničku infrastrukturu uređuje se posebnim zakonom i mi onda kad budemo raspravljali o tom zakonu možemo tražiti referendum, možemo se izjasniti da smo protiv monetizacije, možemo dakle iznijeti svoje mišljenje, ali naprosto želimo reći da jednim ovakvim zakonom koji uopće rješava pitanje koncesija ne smijemo dozvoliti da se o tome rješava o krucijalnim infrastrukturnim projektima, na kraju krajeva Hrvatske autoceste su i mikro, i makro, bila jedna velika lokomotiva koja nas je držala koliko toliko sve ove godine na vodi, da li je glava bila malo ispod vode, ili pod vodom to je pitanje, međutim pitanje da li bi turistička sezona bila i približno ovakva da autoceste nisu napravljene. E sad kad govorim o autocestama, kolegice i kolege mi imamo dva pravca koja su dana u koncesiju, jedan je … [[Ne razumije se.]] Istra, drugi je ovaj pravac od Zagreba prema Macelju. Sad se postavlja realno jedno pitanje da … [[Ne razumije se.]] uvjete koliko su oni dobri, loši, o tome se da raspravljati, u Istri se napravilo u cestovnoj infrastrukturi ono što se napravilo da nije bilo takve situacije, imamo jedno koncesijsko društvo koje je osnovala hrvatska država, autocesta Zagreb-Rijeka je koncesijsko društvo, nije … [[Ne razumije se.]] trgovačko društvo, i sad imamo ovaj osnovni pravac Bregana, Zagreb, Lipovac ili Biokovo, kako god hoćete, i s druge strane ovaj dio dole skoro do Ploča, dakle do … [[Ne razumije se.]] o kojem se govori o tome da li bi trebao ići u koncesiju ili ne. S obzirom na njegov mikro efekat, na gospodarski razvoj Like, Dalmatinske zagore, možemo čak i govoriti o tome da se i ljudi koji su izbjegli s tih područja lakše nekako vraćaju zbog toga što je napravljeno to što je napravljeno. Mi smatramo nećemo govoriti o referendumu ovo ono za početak ćemo se zadovoljiti da se u zakon ugradi obveza da se pitanje koncesija autocesta i željezničke infrastrukture ne može riješiti bez posebnog zakona. Dakle to je stav kluba HDZ-a potpuno jasan i … mi ne kažemo da smo mi za koncesiju za autoceste kao što su nam neki tu željeli prepisati. Samo tražimo da se posebnim zakonom jednom potpunom širokom raspravom i u Hrvatskom saboru i u hrvatskoj javnosti donosi odluka o toj temi. A kada govorimo o ovom Zakonu o koncesijama kolege su nešto govorile o turističkom zemljištu. Vidite niti prethodna vlada a niti ova iz raznoraznih razloga će vrlo teško doći do rješenja za to. I sada gledajte Vlada koja je 2000.brodogradilištu 3.maj uzela kompletno pomorsko dobro iz ne znam koji razloga sada priča o tome kako će ona riješiti pitanje koncesija i pomorskog dobra. A nakraju krajeva i ovih 9 milijardi koja je sada preuzela država za brodogradilišta je naknada za pomorsko dobro i za ono što su oni u proteklim godinama napravili na pomorskom dobru. To naprosto treba reći i to su činjenice od kojih se ne bježi. Jer sada ovaj zakon ako njega gledamo kao budući izvor prihoda i jedinica lokalne samouprave i prihoda državnog proračuna jer po ovom zakonu će prihod u državnom proračunu za godinu, dvije biti preko milijardu kuna što se tiče koncesija. Kada se uključi pomorsko dobro i još neke druge stvari to će sigurno možemo govoriti o nekoliko milijardi kuna u nekim budućim vremenima. Isto tako i jedinice lokalne samouprave. Međutim kada govorimo o koncesijama onda se treba postaviti pitanje što u principu koncesije rješavaju kod onih koji imaju dugove, nemojmo govoriti kod nas jer mi ipak egzistiramo tek 20 godina. Što su mnoge zemlje rješavale sa koncesijama? Uzmimo arapske zemlje naftu. Rješavale su svoj problem eksploatacijom onoga što imaju, niti su imali znanja niti su imali tehnologiju ali su sklopili koncesijske ugovore s kojim su sebe sjajno zaštitili i oni od toga imaju itekakvu korist. I bez brige niti jedna naftna kompanija koja u arapskim zemljama vadi naftu nije prošla lično da debelo, debelo ne plaća … ali debelo zarađuje. Uzmite si INA u Siriji ovo naftno nalazište jednu bušotinu koja je zajedno sa sirijskom tvrtkom ima INA INA-i u trenutku kada je došlo do pune eksploatacije da nije došlo do nemira u Siriji donosi 60 milijuna dolara mjesečno čistih novaca. A neki su iz nekih drugih političkih opcija razmišljali prije par godina da treba prodati to nalazište nekome. Međutim neki su imali malo tvrđu glavu nego što su mislili pa su se uspjeli izboriti da se ta Sirija ne proda. I sutra kada se vrati natrag taj koncesijski ugovor INA-i nitko ne može uzeti i INA će s tog osnova opet imati 60 milijuna dolara. Dakle i mi kada razmišljamo danas što dati u koncesiju sigurno da će mnoge jedinice lokalne samouprave razmišljati kako da određene poslove za standard svoji građana daju u koncesiju. Međutim na što mi moramo paziti tada? Da građani imaju dobru uslugu i da to ne bude preskupo. I sada se postavlja jedno elementarno pitanje danas građani plaćaju komunalni doprinos prilikom gradnje kuće ali plaćaju ga i gospodarstvenici, plaćate priključak i sutra će vam doći nekakav koncesionar na ono što ste vi napravili i prodavat će vam vodu po nekakvoj cijeni. To se ovim zakonom tu ne rješava. E sada nekakav lokalni moćnik može potpisati takav ugovor. Zašto kažem lokalni moćnik? Tu sam u sabornici dok sam bio ministar nekoliko puta govorio o tome da smo na desetine poziva slali i gradonačelnicima i načelnicima da nam pošalju ugovor o koncesiji jer nam nisu htjeli poslati. Pojedinim upravama po ministarstvima njihovi nadležni ministri su naređivali pošaljite ugovore, nisu ih htjeli poslati. E to je taj koncesijski ugovor o realnom životu. Nije svejedno da li će neko sutra raspisati natječaj da vodoopskrbu u vašem gradu vrši nekakvo društvo pa vam naplaćuje vodu po 15 ili 20 kuna ili će uzeti u obzir sve ono što su ti građani kroz porez kroz komunalni doprinos i kroz plaćanje priključka i kod … za razvoj te vodovodne mreže sve ove silne godine uložili u taj dio. To je nešto na čemu itekako treba paziti kakve su odredbe pojedinih lex specialis zakona kada govorimo o koncesijama. Kanalizacija, pročistač. Ja ću vam navesti primjer Velike Gorice. Jedno veliko buduće vodocrpilište koncesiju dobilo županijsko poduzeće i gledajte oni kažu ne vi u Gorici nemate pravo na to da imate vlasništvo u tom poduzeću. A kompletnu brigu oko zaštite okoliša plaća grad plaćaju građani. Ti građani koji se nalaze okolo ne mogu graditi kuće, ne mogu se baviti intenzivno poljoprivredom jer ne smiju koristiti pesticide. E pa sada ako bi netko zahvaćanjem te vode platio adekvatno gradu Velikoj Gorici, a gradova kao Velika Gorica imate koliko hoćete u Hrvatskoj onda bi grad na određeni način mogao pomoći tim građanima i obeštetiti ih na određeni način napraviti nepropusnu kanalizaciju i omogućiti tim ljudima da normalno žive. Ili šljunčare. Pogledajte u proračune jedinice lokalnih samouprava koliko sa osnova šljunčarenja uprihoduju kuna? Zanemarivo. 50 puta se više potroši novaca za sanaciju cesta nego što se uprihoduje novaca za šljunak. Pogledajte Velika Gorica leži na šljunku. Sava ima otok tamo kod Ivanje Reke međutim za gradnju autoceste Zagreb-Sisak zbog toga što netko koristi Zakon o Hrvatskim vodama mora se dovoziti materijal sa 100km udaljenosti. Pa zar ne bi bilo puno jeftinije da se to riješi tu i da ta cesta bude jeftinija? Dakle možemo si postaviti kolegice i kolege niz takvih pitanja ili jedno pitanje koje će nas zadesiti sve oni koji nemaju plin, a oni koji imaju a nemaju kompletnu mrežu. Vjerojatno će se javiti neke firme koje će tražiti koncesiju da recimo opskrbe Split, Zadar, Rijeku, Šibenik iz ovoga magistralnog plinovoda koji ide prema dolje. Taj plinovod su napravili građani RH, dakle napravio ga je Plinacro. Sutra će netko doći u priliku da iz tog plinovoda plin prodaje građanima tih gradova, međutim postavlja se pitanje ako ta cijena plina bude previsoka nitko se neće htjet priključit na to. I toga nema ovdje, ali to treba riješiti nekim drugim zakonima. Mi ne smijemo dozvoliti da nama Zakon o koncesijama sutra na određen način opljačka građane Hrvatske jer vi morate pit vodu, vi morate imati odvod fekalni kanalizacije, vi se morate s nečim grijati ako vam je nafta preskupa, ako vam je struja preskupa, a plin još uvijek najjeftiniji, ako vam ga netko naplati iznad nekakve razine onda se normalno nećete moći grijat, a to se sve rješava ovim ugovorom. Pogledajte kako je ova sabornica danas, večeras prazna, kao da raspravljamo o nečem što je totalno benigno. Kolega Baranović je rekao o cijenama, zapravo ne, kolega Beus je govorio kao predsjednik saborskog Odbora za turizam vjerojatno u toj funkciji o tome koliko koja marina plaća po kvadratnom metru. To je isto tako pitanje, ali se postavlja pitanje tko je, kad i sklopio ugovor i tko je šta uložio za izgradnju te marine. To je ta valorizacija koliko tko treba platit za nešto. Jer gledajte, ako netko dođe na kamen i nešto pa napravi negdje gdje će zaposliti desetine ili stotine ljudi, gdje će Hrvatska postat vrlo interesantna, gdje će nautičari dolaziti trošiti onda to treba u svakom slučaju valorizirati. Nemojmo gledati koliko tko plaća po kvadratnom metru nego kakvu uslugu nudi na temelju te koncesije koju je dao. Ali mi se volimo politički prepucavat pa jedno drugom nabacivat blato u obraz, a u konačnici nažalost blato u obraz dobiju hrvatski građani i to je najveća tragedija. Zato kolegice i kolege, dakle znam kao ministar bivši koje probleme smo imali kolege i ja u Ministarstvu financija kad smo krenuli uopće sa idejom da osnujemo registar koncesija … raznoraznih interesnih skupina. Jer gledajte, u trenutku kad se sve ovo posloži doći će vrijeme i da se podaci iz tog registra javno objave. Nekom je to smetalo očigledno. Na sve moguće i nemoguće načine se osporilo. Međutim, vi danas imate registar u kojem je evidentirano 14400 ugovora koji vam može pokazati niz nepravilnosti i dobrih stvari u koncesijskim ugovorima kako malih jedinica lokalne samouprave tako i države i koji će vjerojatno sutra sa jednom detaljnijom analizom ponuditi izmjene ovoga zakona. Kolegica Lovrin je lukavo kao jedna iskusna pravnica zamijetila sve nedostatke i općenitost članka 47. Pa gledajte, ako ste vi dali nekome koncesiju, ako on vama tri, četiri ili pet mjeseci ne plaća pa nema toga Boga da vi njemu ne raskinete koncesijski ugovor i ne obavite posao s nekim drugim. Međutim, postavlja se pitanje zašto to netko nije radio, a tu više politika nije prisutna, tu je prisutno poštenje i nepoštenje kolegice i kolege. Prema tome, kao i u prvom čitanju u ime kluba HDZ-a dakle osnovne promjene zakona podržavamo, smatramo da kroz određene analize on će uskoro doživjet određene promjene. Moje kolege će govoriti još o nekim specifičnostima koje su njima daleko bliže, a u 15 minuta je nemoguće o svemu govoriti. Ja sam samo o nekim segmentima pokušao ovaj zakon spustiti u realan život. I ponavljam, klub HDZ-a uvjetuje podršku ovom zakonu da se, nije bitno dal će to biti u članku 1., članku 5., članku 9., ali da se jasno naznači da bilo kakva privatizacija, koncesija autocesta i željezničke infrastrukture se mora regulirat posebnim zakonom. Ukoliko to ne bude tako nažalost nećemo moći podržati ovaj zakon iako sa većinom odredbi se slažemo, ali ponavljam ovaj zakon ti trebao sve ponuknut na razmišljanje jer u konačnici on može jako, jako, skupo koštat hrvatske građane. Hvala lijepo.
Repliku ima kolega Milorad Pupovac.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Zahvaljujem i vama kolega Šuker na doprinosu ovoj raspravi, posebno na primjedbi kakvo je stanje u sabornici povodom rasprave o ovom važnom zakonu. Potencijalno davanje u koncesiju dijela hrvatskih cesta ili dijela hrvatskih željeznica mi raspravljamo ne o 10% nego 20 ili više posto hrvatskog godišnjeg proračuna. To nije vrijedno toga da imamo drugačiju raspravu. Gospođo potpredsjednice, ako nema drugog načina prekinite raspravu i nastavimo sutra. A ono što bih htio reći povodom izlaganja kolege Šukera. Slažem se sa svime, osim sa tehničkim aspektom vašeg prijedloga o posebnom zakonu. Mi u klubu SDSS-a i ja osobno mislimo da postoji univerzalniji i u tom smislu demokraciji primjereniji način, a to je da se ugovor o koncesijama i plan raspolaganja koncesijskim sredstvima i za hrvatske ceste, eventualno za hrvatske željeznice, ali i za druga važna dobra kako na nivou države tako i na nivou jedinica lokalne samouprave mora dobiti verifikaciju predstavničkih tijela. To mi se čini primjerenijim. Riječ je o velikim sredstvima i riječ je o značajnijem mehanizmu kontrole da uz ono što imamo i što je zajamčeno i osigurano posredstvom zakona, ali mislim da bi bilo važno da prijedlog koncesijskog ugovora prije potpisa dođe u Sabor i da plan trošenja koncesijskih sredstava dođe u Sabor. Isuviše je riječ o velikim i ozbiljnim sredstvima da bi se to moglo povjeriti samo onom što se u danom trenutku može smatrati planom ili ocjenom Vlade. I iz toga razloga ja mislim da bi bilo za smisao onoga što vi zapravo želite, a to je jačanje nadzora bilo primjerenije da se ovlasti u pogledu ne ugovaranja nego konačnog ugovora i načina trošenja sredstva da predstavničkim tijelima, uključujući i ovaj Sabor.
Odgovor na repliku, Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Večerašnja rasprava o amandmanima na državni proračun jasno ukazuje da privatizacija autocesta, infrastrukture ne smije ići bez posebnog zakona. Ovaj Dom mora utvrdit uvjete pod kojim će onaj koji je zadužen za izvršno provođenje nečega raspisati natječaj, odabrat konzultante i napravit određen posao. Zašto? Zato što problem Hrvatskih autocesta u ovom trenutku velika zaduženost. Druga stvar građani Republike Hrvatske negdje oko milijardu i 400 kuna uplaćuju kroz 60 lipa. Ministar financija je već najavio da bi tih 60 lipa prebacio u izgradnju Hrvatskih željeznica i niz drugih stvari. I nemojte vjerovati da ćemo mi sa nekakvim raspisivanjem nekakve koncesije za autoceste dobit silne novce u proračun. To je grda zabluda. Ali zato sve kondicije pod kojima bi se to eventualno to napravilo iako smo mi protiv toga želimo da bude u zakonu koji će raspraviti ovaj Visoki dom. Jer ako vi nekome ne odredite okvire u kojima se može kretati on će vama doć sa prijedlogom i reći će mi nismo mogli drugačije i bolje napravit. Svi su zaboravili da zakonom iz 2002. godine je netko donio odluku, da prilikom ulaska u EU Hrvatska ne smije imati više od 25% INA-e. To su svi zaboravili. To je Zakon o privatizaciji INA-e. Kolega Pupovac 2002. godine donesen je 2001. donesen u ovom Visokom domu. Pogledajte pa ćete vidjeti. Odite na web stranicu, pogledajte. Zakon o privatizaciji INA-e i HEP-a. Vi imate u starom Zakonu o privatizaciji je bilo navedeno da velika državna poduzeća se mora njihova privatizacija odrediti posebnim zakonom. Imate Zakon o privatizaciji INA-e i Zakon o privatizaciji HEP-a. Pogledajte koliko Hrvatska država može imati u trenutku ulaska u EU i onda optužujmo se politički koliko god hoćemo. I za sve eventualne nepodopštine tko ih je napravio nek' odgovara za njih. Samo nek' pogleda zakon. I zato predlažem u ime kluba i molim ostale kolege zbog digniteta, zbog hrvatskih građana [[Upadica Zgrebec: Hvala.]] koji uplaćuju svake godine milijardu i 400 u Hrvatske autoceste da taj problem riješimo posebnim zakonom.
Hvala lijepa kolega. A predlažem da pročitate Zakon o privatizaciji INA-e. Tamo piše da se ne smije prodati 25 plus. … [[Upadica Šuker, ne čuje se.]] Ne, to je bio amandman upravo vašega kluba. Pogledajte zakon. I Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Šuker, vi ste spominjali koncesije na vodovodne mreže. Recimo iz iskustva nekih zapadnih europskih gradova primjerice u Velikoj Britaniji i u Njemačkoj govore da je to bio njihov, velika pogreška i pogrešni potez. Mnogi su gradovi dali u koncesiju vodovodne mreže, nakon toga doživjeli su devastaciju te mreže. Građani su počeli plaćati vodu nekoliko puta skuplje i sada ti gradovi muku muče kako vratiti u vlasništvo i na upravljanje ponovo tim gradovima. Vodovod, grad je vlasnik vodovoda. Nitko neće uzeti u koncesiju ama baš ništa što ne donosi profit. To je zabluda, to je zabluda i to je prije govorio i gospodin Kalmeta. Prije svega, ako se nekom ponavljam isplati nešto raditi zašto se ne isplati nama raditi? Tip ili karakter vlasništva ne jamči, ne jamči i ne određuje uspješnost ili neuspješnost. Nema nigdje na svijetu. Tad bi skandinavske države koje imaju najviše državnoga vlasništva propale što nije točno da propadaju. Između privatnog i uspješnosti i između privatnog i dobrog ne stavlja se a priori znak jednakosti. To pak dokazuje upravo naša privrede. Koliko je privatnih poduzeća propalo? Koliko je privatnika isteralo radnike na ulicu, koliko je pljačke doživljeno za vrijeme privatizacije? Prema tome, mi sada govorimo da imamo samo dvije mogućnosti ili koncesije ili prodaje. Ne, imamo mogućnosti zadržati u našem vlasništvu i da mi upravljamo time, a ne koncesija. Koncesija je još jedna pljačka.
Hvala. Odgovor na repliku Ivan Šuker.
Kolega Vukšić, ja moram reći da ste vi replicirali nekom drugom ne meni, jer ovo što ste vi meni replicirali ja u svojoj raspravi ni u jednom trenutku nisam rekao. Ja sam dapače upozorio da ovaj Zakon o koncesijama će tangirati preko 90% hrvatskih građana i pokušao sam spustit u realni život upravo upozoravajući na probleme. Ali koncesija je u principu kad nemate novaca da nešto napravite, dajete nekome tko ima novce, a ne da steče vlasništvo, nego da ima novce da to napravi. To je, ali to za sobom povlači niz opasnosti i zato upravo i što se tiče autocesta inzistiramo da lex specialis zakonom se to riješi. Ali ja vam govorim temeljem iskustva što sam vidio kad smo počeli prikupljat ugovore o koncesijama što su razno razni čelnici uprava, razno razni načelnici, gradonačelnici potpisali. Ja vam o tome govorim kolega Vukšiću. I ne možete ako nekoga izaberete dati mu pravo. On će potpisati ugovor, vi se možete fučkati. A imate slučaj u Rusiji kad je Putin promijenio one svoje zakone da ove čelnike tih njihovih pokrajina biraju na lokalnim izborima, pa je on to ukinuo nakon toga što je čelnik jedne takve pokrajine potpisao sa japancima ugovor na sto godina koncesiju ribarenja za nekakvih sitnih par milijuna dolara, a procjena da će ovi kroz tih 90 godina preko sto milijardi ulovit ribe. Nakon toga ga je smijenio i donesena je izmijenjena odluka da to nitko, zapravo da više ne mogu ih birati nego da ih on imenuje. Ja vam samo navodim jedan primjer. A na žalost vi kod nas lokalnim moćnicima ne možete napraviti ništa. On može radit šta hoće i vi se kao politička stranka možete fučkati. On radi svoje. On ima takve ovlasti i doviđenja. To što kažemo da vijeće mora donest odluku za preko milijun kuna postavlja se pitanje da li je taj milijun kuna vrijednost onoga što ide u koncesiju ili vrijednost mjesečne koncesijske naknade. Ali ja sam upravo zbog toga rekao da je žalosno da nas nema ovdje više i da ovaj zakon itekako može tangirati u negativnom smislu puno hrvatskih građana i tu je na nama odgovornost da to pokušamo spriječiti. Dakle, moja je rasprava išla u tome kontekstu.
Klub HDSSB-a i kolega Igor Češek.
Poštovana potpredsjednice, zamjeniče ministra, kolege i kolegice zastupnici. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o koncesijama. On je tehnički dorađeniji od prijedloga Zakona o koncesijama koji je prošao prvo čitanje, vidljivo je da su pojedine stavke usklađene s europskim regulativama no ono što se slažem sa kolegom Šukerom da posljedice koje će ovaj zakon polučiti će biti apsolutno negativne za standard građana RH. Ima dobrih rješenja u zakonu. Što predlagatelj kani postići ovim prijedlogom zakona? Predlagatelj napominje da se ovim prijedlogom Zakona o koncesijama uvode rješenja koja nose niz fleksibilnosti, jednostavnije postupanje kod davanja koncesija za gospodarsko korištenje općih ili drugih dobara ili koncesija manje vrijednosti. Ovaj prijedlog jasno propisuje prava i obveze davatelja koncesije i koncesionara, ali i Ministarstvu financija daje se snažnija uloga kontrole naplate koncesija jer upoznati smo sa podacima iz ministarstva da je dug koncesionara prema državi 214,9 milijuna kuna što nisu beznačajna sredstva i ministar financija zasigurno želi i sa tim dugom zakrpati svoje proračunske manjkove. I uvjeren sam da će učiniti sve da taj dug naplati u što kraćem roku kako bi prikazao svoje uspješno vođenje ministarstva. Nadalje, predlagatelj napominje da je ključan instrument politike koncesija Registar koncesija kao jedinstvena baza podataka o svim koncesijama u RH a na osnovu koje se omogućuje jače praćenje i nadzor svih koncesionara, a s tim u vezi i aktivnosti na unapređenju provođenja aktivne politike koncesija. Iskreno se nadam da će taj registar dati pravi uvid i relevantne podatke o izdanim koncesijama jer primjerice odgovori o koncesijama za gospodarsko korištenje voda iz dva ministarstva govore da država nema točne podatke kome je sve dala na korištenje javno dobro. Tako Ministarstvo poljoprivrede raspolaže podacima da su dodijelili 835 ugovora za korištenje voda od čega je trenutno važećih 682 dok Ministarstvo financija na temelju uvida u registar govori da su dodijeljene 904 koncesije za korištenje voda od kojih su važeće 823. Činjenica je da se nebrojeno puta država pokazala kao loš gospodar i moramo uzeti pretpostavku da su u većini slučajeva koncesionari bolji upravljači koncesijskim dobrom od države, ali isto tako ne smijemo niti zaboraviti one koji samo beskrupulozno uništavaju javno dobro, a jedino u svojem vlastitom interesu. U takvim slučajevima kazne moraju biti drakonske, a država svim svojim institucijama kroz inspekcijske i stručne nadzore učiniti sve kako bi se takve štete spriječile. Ni u kom slučaju ne smijemo dozvoliti da jedna osoba uništi ono što su generacije ispred nas stvarale i štitile. Kao što je to recimo slučaj sa INA-om. Ulaskom Hrvatske u EU pojavit će se bezbroj europskih poduzetnika koji će htjeti preuzeti javno dobro u koncesiju. Najsvježiji je slučaj sa Hrvatskim autocestama. Evo određen je i konzultant za koncesije Hrvatskih autocesta. I mi u HDSSB-u se protivimo davanju Hrvatskih autocesta u koncesiju jer ono što vrijedi, ono što donosi dobit ne treba davati u koncesiju, a ono na kraju što nije profitabilno i što ne donosi dobit to nam u konačnici neće nitko ni uzeti u koncesiju, to nam je svima jasno. Svima nam je jasno da Hrvatske željeznice koje nisu profitabilne, ja konkretno govorim o pruzi Virovitica-Osijek koja je pred zatvaranjem, pa neće nju nitko uzeti u koncesiju, ona je gubitnik. Dakle, što ćemo mi napraviti? Uzeti 2,5, 3 milijarde eura od koncesije za autocestu te iste novce upumpati u željeznice da bi te iste željeznice kasnije mogli dati u koncesiju. Dakle, postigli nismo ništa. Što je sa bogatstvom Hrvatskih šuma? U članku 5. ovog zakona je propisano što se sve može dati u koncesiju. Ustvari taj članak 5. govori da sve živo u Hrvatskoj može ići u koncesiju osim šuma. Međutim, po nužnoj potrebni vrlo lako se i taj članak može izmijeniti dopunama zakona. Da li smo svjesni koje greške za budućnost možemo napraviti? U nedostatku novca bojim se da bi i šume mogle završiti u koncesiji. Isto tako što je sa eksploatacijom izvorske vode? Mi imamo dovoljno za svoje potrebe, ali predviđanja su da će se u budućnosti ratovi voditi ne zbog nafte nego zbog vode. Ako budemo sve vode dali u koncesiju i izvozili van bojim se da ćemo vrlo brzo ostati i bez tih resursa. Moram se nadovezati na repliku kolege Đakića, nema ga ovdje, spomenuo je apsurd vađenja šljunka i pijeska. Da, čitao sam o tome kako uvozimo šljunak i pijesak iz Republike Srpske, mi ga ne smijemo na Savi vaditi a oni smiju. A da bude stvar bolja oni sa svojom mehanizacijom dopiru do naše obale i povlače taj šljunak i pijesak da bi tovarili na svoja spremišta i preko granice u RH. To je ono što je stvarno žalosno i ne znam zašto se tome još uvijek nije stalo na kraj. Iz svega ovog navedenog kažem zakon ima dobrih stavki, klub HDSSB-a će biti suzdržan.
Malo ste kasno digli. Replika, Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice prije svega što sam ja zaista, nisam očekivao da će skratiti govor kolega Češek ovoliko pa sam sa malim zakašnjenjem digao, ali eto još je bilo u roku jer ste bili i zaklonjeni ramenima našega Češeka pa niste ni vidjeli dobro.
A možda ja malo ovako vam progledam kroz prste.
Dobro, hvala lijepo evo još jedanput. Naime, kolega Češek, poučeni iskustvom i dosadašnjom praksom davanja koncesija i svemu onom što se događa oko toga, počevši od registra pa preko nepoštenog odnosa prema koncesiji onog koncesionara teško je za povjerovati da će dakle praksa ubuduće biti puno bolja. Ni jedan koncesionar ne ide u koncesiju zato da bi sebi stvarao gubitke. Ide na dobit. E sada postavlja se pitanje kao što je rekao kolega Vukšić pa zašto ne možemo mi iskoristiti naše bogatstvo, naše blago. Dakle, nego eto moramo dat nekom drugom da bi se pokazalo da može poslovati uspješno šta ja znam Hrvatske vode ili bilo šta drugo. Pa vidite koncesionar da bi poslovao uspješno on će svakako podići cijenu ili se ova Vlada ne usudi to učiniti da bi poslovala firma pozitivno ili je prepušta drugome da guli ovaj narod umjesto same ove Vlade koja je već dosta ogulila i porezom, povećanjem PDV-a, povećanjem cijene energenata i svega onoga plina, struje, vode nema čega sve ne, hrane itd., cijena hrane. Pa je, da zaista upitno, zbog čega sve dati, zapravo radi se o jednom kako bi to sad reklo na engleski total sale, potpuna rasprodaja. Nakon što se donijela odluka o prodaji Hrvatske poštanske banke, Croatia osiguranja kao profitabili, pa zašto onda prodajemo profitabilne tvrtke, to mi nije jasno. Ako neprofitabilne eto idu u koncesiju. Zbog čega baš skroz ono što je najgore, a to je prodaja. Zbog čega prodajemo pozitivno? … [[Govornik se ne razumije, ne čuje se.]] /Upadica:Hvala/
Hvala lijepa. Odgovor na repliku. Igor Češek.
Da kolega Grubišić, apsolutno se slažem sa svime što ste iznijeli osim sa jednom činjenicom, a rekli ste da Vlada nema hrabrosti podići cijene. Ima Vlada hrabrosti podići cijene, evo možemo vidjeti da od 01.01. vozne karte u Hrvatskim željeznicama poskupljuju za 15%. Da li je to zbog neisplativosti Hrvatskih željeznica ili se na taj način poskupljenjem želi pokazat određena dobit Hrvatskih željeznica kako bi što lakše otišle u koncesiju, odnosno da li hoćemo koncesionara prevariti s ovime. Hvala.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je kolega Boris Blažeković.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospodine zamjeniče ministra. O samom zakonu i o nekim detaljima unutar tog zakona, promjenama govorio je u ime kluba Hrvatske narodne stranke – Liberalnih demokrata kolega Petar Baranović i u potpunosti se slažem sa tim izlaganjem. Ja bi dodao da osobno smatram da je izuzetno posebno smatram da je izuzetno posebno važan i efikasan način i oblik suvremenog gospodarenja, gospodarenje putem koncesija. I u to sam duboko uvjeren. Hrvatska ima iskustvo u koncesijskom ugovaranju. Ima i dobrih i loših iskustava. Gdje god se držala središnja il lokalna, aktivno i s prave pozicije uključila i ugovaranje i u kontrolu realizacije takvog ugovornog odnosa koncesija se pokazala uspješnim oblikom gospodarenja i razvoja gospodarskih aktivnosti. Dozvolite mi da, kolega je maloprije spomenuo članak 5. i pročitam što sve sadrži u zakonu, na što se sve mogu dati koncesije, koje to ogromno područje i mogućnost gospodarenja i razvoja. Za istraživanje, ili eksploataciju mineralnih sirovina, za korištenje voda, za pravo lova na državnim lovištima i uzgajalištima divljači, za na pomorskom dobru, za pojedine djelatnosti unutar zaštićenih područja prirode te za korištenje drugih zaštićenih prirodnih vrijednosti iz speleoloških objekata. U području energetike za obavljanje linijskog i obalnog pomorskog riječnog prijevoza, za luke, za javne ceste, za javni prijevoz, za zračne luke, u području sporta, na kulturnim dobrima, za komunalne djelatnosti u području javnih vodnih usluga, u području željeznica, u području žičara, za djelatnosti gospodarenja otpadom, u području turizma, te u području zdravstva. Ogroman je spektar djelatnosti koji može doći pod koncesiju i samim tim je užasno važan, ali može bit i vrlo suvremen način gospodarenja, i može bit i obično je i vrlo efikasan. Važno je da se natječaji o koncesijama raspisuju isključivo uz vrlo minuciozno planiranje razvoja znatno šireg područja no što je samo područje koncesije, bez obzira o kojem se području ili djelatnosti radi. Koncesija mora služiti ukupnom razvoju i općem dobru, jedino tada je za društvo isplativa. Ugovori o koncesiji moraju uvijek biti tzv. win-win kombinacija ugovora gdje svi dobivaju i koncesionar i tzv. široka društvena zajednica. Tamo gdje su ugovori pisani aljkavo, nestručno a neki put i s potpuno krivim i nemoralnim namjerama, takvi koncesijski ugovori postaju teret i šteta i koncesionaru i lokalnoj zajednici i središnjoj državi, društvu u cjelini. Kao primjer lošeg gospodarenja koncesijskim dobrom istaknuo bih koncesiju na pomorskom dobru Šibenske gradske luke. Šibenik je po mom dubokom uvjerenju nedosmjeran nedvosmisleno jedan od najljepših gradova na Jadranu i samim time jedan od najljepših gradova na svijetu. Smješten je u neopisivo lijepoj razvedenoj uvali, ušću Krke, a do mora s načičkanim otocima vodi čaroban kanal. U tom jedinstvenom okruženju izrastao je srednjovjekovni Šibenik suzbrdan uzbrdnom razvedenošću s četiri tvrđave i s biserom svjetske arhitekture katedralom Sv. Jakova. Grad … [[Ne razumije se.]] bivšu Jugoslaviju uništavao opasivanjem teškom industrijom u neposrednoj blizini, ali u tom razdoblju je stvoreno radništvo i ojačala je građanska klasa koja je držala kulturološko nasljeđe grada. U to doba osnovan je danas živući jedinstveni ljetni festival djeteta koje daje poseban pečat i kulturni identitet Šibeniku. Nakon Domovinskog rata sa svim negativnim posljedicama razaranja Šibenika i njegovog zaleđa uz nasilnu pretvorbu, kriminalnu privatizaciju uništavanje teške industrije. Ipak stvorena je prilika Šibeniku da bude najveći biser hrvatske turističke ponude. Po mom osnovnom uvjerenju jedan od uvjeta je da bi se to ostvarilo ukupno cjelokupno razvojno uređenje Šibenske gradske luke što uključuje i koncesiju na prihvat brodica i jahti u dijelu luke ispred odnosno ispod starog grada. Koncesija postoji ali je po mom uvjerenju u potpunosti krivo postavljena, bez idejne očito bez želje da koncesijski posao služi svrsi a to je moderan razvoj cijelog okoliša u ovom slučaju Starog grada Šibenika, ugovorena je 2000.i potpisana koncesija s Tvrtkom ANK Komerce. Bez obzira na zakonske prepreke razvoja ugovor o koncesiji nije raskinut već se nalazi u stanju mirovanja. Još je krajem kolovoza 2002.godine Gospodarska inspekcija državnog inspektorata donijelo rješenje o zabrani pružanja turističkih usluga u … turizmu u toj tvrtci koju je uputilo da od nadležnog tijela državne uprave zatraži minimalne uvjete za luku posebne namjene nautičkog turizma. Takvo je rješenje pravno neutemeljeno upravo zato što Gradska luka Šibenik nije luka posebne namjene, luka nautičkog turizma već je luka otvorena za javni promet prema odredbi Ministarstva pomorstva, prometa i veze iz '96.godine, a njezine su granice utvrđene odlukom županijskog poglavarstva. Tvrtka ANK KOmerc dobila je koncesiju na javnom natječaju za privez i odvoz brodova jahti, ribarskih, sportskih i ostalih brodica ukrcaja putnika i pružanja usluga putnicima i postavljanja pontona i valobrana. Navedene usluge su kao i davanje vode te njihova naplata … [[Govornik se ne razumije zbog brzog čitanja.]] pa se ne može govoriti o pružanju turističkih usluga u nautičkom turizmu. Ovako rješenje državnog inspektorata bilo bi valjano da je Gradska luka Šibenik prema Zakonu o pomorskim lukama svrstana u luke nautičkog turizma, no nije i to je osnovna kvaka zbog koje se ovaj spor još uvijek nalazi u Upravnom sudu. U međuvremenu ANK Komerce dok mu je koncesija u stanju mirovina obavlja iste ove djelatnosti za lučku upravu a na gubitku je ne samo država koje ostaje bez polovine iznosa PDV-a budući da lučka uprava nije obveznik poreza na dodanu vrijednost već sam koncesionar i najviše cijeli grad Šibenik. Po mom osobnom mišljenju već godinama jezgra grada Šibenika ne iskorištava 10% svojih gospodarskih potencijala od obrtničko, turističko ugostiteljskih, turističko hotelijerskih, kulturnih pa do trgovačkih i industrije zabave. Jedan od značajnih motora mogla bi biti i prenamjena gradske luke Šibenik u luku nautičkog turizma. S konceptom za gospodarenje i jednim cjelovitim prostorom u ovom slučaju Gradskom lukom Šibenik znači proširenje gospodarenja i ostalih prostora grada razvoja jednog mjesta grada u ovom slučaju Šibenika mijenja u potpunosti filozofiju razvoja i razvoj dodjele koncesije na jedno ukupnom manjem dijelu prostora u zadanim gabaritima. Time jedan šire sagledani ugovor o koncesiji može biti generator razvoja značajno šireg područja i jedino tome koncesije trebaju služiti. Bez razvoja, usavremenjenja širokog područja od područja na koje se koncesija daje, koncesija nema ni smisla. Ovo je bio samo jedan primjer kako ne treba gospodariti koncesijama.
Replika Boro Grubišić.
Kolega Blažeković ta koncesija postade procesija za Šibenik, tako da nažalost je to tako. Dakle koncesija postade procesija. Ali je simptomatično kolega Blažeković evo zaista kako reče gospodin Pupovac pa ode kako je ovako malo ljudi ovdje za ovako važno pitanje od države i narodnoga interesa da kažemo i simptomatično je više to što iz dana u dan ovakva važna pitanja za građane i državu dolaze na dnevni red sjednice Sabora u ovakve kasne popodnevne sate kada se valjda računa na zamor materijala. Umjesto da danas ujutro raspravljamo o ovome pa da građani čuju što to klubovi misle i zastupnici i koncesijama što život znači za Hrvatsku i za budućnost Hrvatsku mi smo danas raspravljali ne kažem o nevažnim pitanjima iz seta sudskih i pravosudnih zakona. To je ono što zaista da ne kažem boli i što bode oči. A ovaj Šibenik i primjer pa to nije jedini primjer toga imate kolikog god hoćete od tog našeg savskog šljunka i pijeska pa do vašeg Šibenika itd. Hvala lijepa.
Nastavljamo pojedinačnu raspravu. Kolega Božidar Kalmeta.
Hvala gospođo predsjednice. Kolega Grubišiću slažem se s vama i ja bih volio da je ovo bilo jutros i mislim da bi bilo bolje da je bilo jutros iz više razloga, a ne samo zato što moramo biti ovdje još navečer, to je naš posao. Pa da, mislim da je ovo tema stvarno interesantna i da su ovdje danas, večeras moglo čuti doista vrlo konstruktivnih i dobrih rasprava na ovaj jedan zakon koji kao što ste čuli od kolege Šukera protiv kojeg HDZ nije jer mi držimo da je ovaj zakon jedan zakon koji će otvoriti nove prihode u državnom proračunu, a novi prihodi u državnom proračunu nama svima trebaju ali uz onaj amandman koji je klub HDZ-a podnio, a to je kada se bude raspravljalo i donosila odluka da ne ponavljam sve što je kolega Šuker rekao o eventualnim koncesijama na autoceste ne znam ili dijela željeznice itd. da se to onda riješi posebni zakonom. Pa tako ja onda neću večeras tu temu otvarati mada bih jasno kao i svi ostali mogao puno oko toga govoriti i kazati svoje mišljenje. Nadam se da će za to biti prilike kada bude to uređeno posebnim zakonom. Ja imam neke konkretne ustvari prijedloge za poboljšanje pojedinih članaka ali možda prije toga nekoliko rečenica. Svrha ovog zakona je kao što i piše da on riješi da uska grla kojih je do sada doista bilo kada je bilo u pitanju koncesioniranje i nekih nejasnoća s jedne strane i s druge strane bola kontrola koncesija i naplate koncesija na svim razinama jer to su prihodi kako sam i prije rekao iz Državnog proračuna, ali su to i prihodi jedinica lokalne samouprave koje također muku muče sa svojim proračunom i sa svojim proračunima u ovim vremenima krize, krize i recesije. Dakle, neupitno je i u tom smislu je dobro da se ovaj zakon donosi i da će on riješiti neke nejasnoće, da će on biti katalizator tih nekakvih procesa kad je u pitanju koncesioniranje, a onda u konačnici i većeg prihoda u Državni proračun i proračun tih jedinica lokalne samouprave. Svakako da bi to trebalo rezultirati jednom novom kvalitetom usluga koje dosad građani su imali pa nije bila dobra ili nisu uopće imali pa će ubuduće imati. Jer mi imamo dobrih primjera koncesioniranja, ali su svi ti primjeri bili ustvari, to nije bilo davanje nečeg u postojeću koncesiju, nego je to bilo, to su bile nove, to su bile koncesije na neke nove objekte, npr. Istarski ipsilon gdje je tad u jednom teškom vremenu za Hrvatsku, dakle odmah poslije rata francuski koncesionar dobio tu koncesiju i vrlo uspješno se ta autocesta najprije podunavski, najprije ispričavam se, najprije poluprofil autoceste, sada je puni profil autoceste u isti grad. I pitanje je da li bi, odnosno kada bi Istra dobila autocestu, da nije bilo tog koncesionara? Prema tome imamo dobrih primjera. Imamo dobrih primjera recimo na Jadranu, kao što su koncesioniranje uzgajališta tuna. E sad jasno da netko postavlja pitanje bili bilo bolje da tih kaveza nema. Pa jasno da bi bilo bolje i ljepše da ih nema. To nije upitno da bi bilo bolje i ljepše, ali pitanje je, mislim treba od nečega i živjeti, treba stvarati nekakav prihod, otvarat neka nova radna mjesta tako da su ta uzgajališta i otvorila nova radna mjesta i to je jedan proizvod koji se u svakom slučaju gotovo 100% izvozi, što je opet iz čitavog niza razloga dobro. Dakle, imamo takvih dobrih primjera koncesija, ali kažem one su upravo sve bile na nove, recimo dati u koncesiju da izgradi neku novu dionicu nečega ili da izgradi nekakvu ne znam novo uzgajalište ili da izgradi itd., itd. Tako da treba i s te strane to gledati. Ali sad nešto malo konkretno oko ovog zakona. Zato sam se najviše javio. U članku 14., jel to članak 14.? Da. E tu se govori o istovremenom imenovanju povjerenstva itd., itd. Ja mislim da ovakva odredba, ako sam ja nju dobro shvatio, ne znam. Ona izričito otklanja mogućnost imenovanja jednog stručnog povjerenstva za iste vrste koncesija. Mislim na koncesije na pomorsko dobro, osim ako se daju istovremeno. Mislim da će ovo nepotrebno produžiti postupak davanja koncesije, al ponavljam ako sam ja dobro shvatio ovo što piše u članku 14., i to stavak 1. i stavak 7. U članku 19. mislim da postoji puno bolje rješenje, a to je da se ostavlja mogućnost primjene jedne pravne norme na osnovi izabiranja i kroz jedan specijalni zakon naći da se opći, da opći sadržaj odredbe koncesije, gospodarsko korištenja općeg i drugog dobra, da se mogu pobliže urediti posebnim zakonom a ukoliko će se mijenjati ili donositi novi Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama a hoće, imamo takvih saznanja da će biti novi zakon, da ga u tom tijelu treba uskladiti sa Zakonom o koncesijama. U članku 24. gdje se govori o otvaranju ponuda o davanju koncesija, odnosno odluka o poništenju postupka davanju koncesija ili odbijanju rješenja itd., itd. U većini postupaka davanja koncesija na pomorskom dobru sukladno Zakonu o pomorskom dobru i morskim lukama, takvu odluku, odnosno davatelj koncesije je županijska skupština. Može to biti i, ili gradsko i općinsko vijeće. Dakle, rješenje kojim se odbija nevaljana ponuda donosi županijska skupština. Županijska skupština je kao što svi skupa znamo predstavničko tijelo i općenito je loše rješenje stavljanje u nadležnost takvog tijela donošenje pojedinačnih akata jer može se dogoditi npr. u praksi da vijećnici ne izglasaju donošenje takvog rješenja, a glasuju za donošenje odluke o dodjeli koncesije. Mislim da je dobro u članku 29. da Ministarstvo financija bude uključeno u sve i da Ministarstvo financija bude to koje će vršiti nadzor nad svim tim koncesija. Mislim da je to dobro i da je taj članak 29. dobar, samo bi možda trebalo, možda bi trebalo, odnosno treba povest računa da to ne bude usko grlo, takvih je zahtjeva more, more, i o tome je prije kolega Šuker nešto govorio. Dakle Ministarstvo financija mora biti uključeno i mora se tražiti mišljenje Ministarstva financija ali neki na terenu, županijama, gradovima itd., itd., boje se da ne bi to možda bilo usko grlo u postupku davanja koncesija. I u članku 40., tu se govori uglavnom o prijenosu koncesije. Ovaj prijedlog zakona čini mi se da ne prepoznaje prijenos koncesija osim u slučaju spajanja, odnosno pripajanja društva i ostvarenja osiguranja prava vjerovnika. Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama, on predviđa mogućnost prijenosa koncesije na novog koncesionara pod istim uvjetima iz organizacijskih, financijskih, ne znam ili nekih drugih tehničkih razloga, a ako se mijenja koncesionar pod istim uvjetima i na zahtjev bivšeg ili starog koncesionara. Nema razloga da se to onemogući. Dakle, to je pitanje koje članak 40. regulira. I pitanje davanja u podkoncesiju to je članak 43. Mislim da bi trebalo izbaciti iz stavka 2. definiciju sporedne djelatnosti kao djelatnost koja nije djelatnost predmeta koncesije iz razloga što se neke koncesije daju za obavljanje više djelatnosti, na primjer sportsko-rekreacijske na plaži i logično je da se jedna ili više može dati u podkoncesiju ukoliko većina djelatnosti obavlja koncesionar. Općenito na više mjesta se uvjetuje određena radnja isključivo ukoliko je takva radnja bila predviđena uz studiju opravdanosti davanja nešto u koncesiju, dokumentaciju za nadmetanje, obavijesti o namjeni davanja koncesije, te ugovor o koncesiji u okviru kojeg se može dati. Kao da je, mislim teško je to sve skupa predvidjeti jer nije sve predvidivo i nije sve jednolično. I mislim da stavak 7. u ovom prijedlogu zakona mislim da je on, a dobro, sad on tu toliko nije ni bitan [[Upadica Zgrebec: Privedite kraju raspravu.]] Evo imam još, ali priveo sam kraju. Hvala.
Napišite amandman. Replika, Ivan Klarin.
Zahvaljujem poštovana gospođo potpredsjednice. Kolega Šuker, pardon kolega Kalmeta vi ste vrlo afirmativno govorili, dakle o Konačnom prijedlogu Zakona o koncesijama i kao zastupnik, dakle vladajuće opcije mislim da se s vama kompletno slažem. Ali osam godina ste bili ministar mora, prometa i infrastrukture, mislim da se onda to tako zvalo i niste napravili najpotrebniju radnju koju ste trebali napraviti, a to je da ste trebali izmijeniti uredbu o koncesioniranju na pomorskom dobru. Ja sam vam osobno gospodine Kalmeta tri puta pisao da izmijenite tu uredbu. Ni jedna luka nautičkog turizma na Jadranu se za vašeg mandata nije izradila. Zašto? Zato što je bila loša uredba. Uredba je pogodovala špekulantima koji su prije raspisivanja natječaja znali da će se raspisati natječaj za određenu luku nautičkog turizma. Tada bi osnivali tvrtke i na primjer konkretno na primjeru Tisno što vrlo dobro znate, da već 20 godina neuspješno radimo marinu. U posljednjih tri godine tri ponovljena natječaja. Dakle, oni bi naknadu za, koncesijsku naknadu dakle stavljali 25%. To su špekulantske tvrtke radile. Dok bi jedan ACI stavljao tu istu naknadu 3 i pol posto. I šta se onda događalo. Normalno, ACI bi ispao iz igre zato što se ne bi mogao konkurirati. Ta tvrtka bi dobila tu koncesiju i sutra bi, sutra, za pet dana bi ACI-u prodavala, dakle svoju koncesiju. Eto to se radilo. I sad devetnaesti mislim srpnja da je bilo na Vladi, dakle da se izmijenila uredba, dakle da se prihodi od redovne djelatnosti u prethodnoj godini, dakle uzeli kao postotak za odlučivanje o dodjeli koncesije i iskustvo ponuditelja u obavljanju djelatnosti za koje se traži koncesija. Dakle, uvedeno je 10%. Eto, gospodine Kalmeta to ste trebali napraviti dok ste bili ministar i vjerujem da bi izgradili puno više luka nautičkog turizma nego što smo izgradili u posljednjih 10 godina.
Hvala. Odgovor na repliku, Božidar Kalmeta.
Mi smo, napravljeno je, napravljeno je luka nautičkog turizma. To nije točno što vi govorite da nije napravljeno. A ne znam uredba. Ja ne znam uredbu smo mi donijeli, uredba je bila po nama dobra i za, ha za ovo drugo što vi govorite ne znam o nekakvim, ne znam primjerima ja to ne znam. Bar nisam bio s tim upoznat. Ali nakon mene će vam Branko Bačić govorit, pa možete njemu replicirati.
Hvala. Nastavljamo sa raspravom. Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa evo, ne znam ni ja šta da kažem. Pretvorili smo se u parlaonicu ovdje u ovim kasnim satima svaki dan. Na žalost, jer mislim da interes, a reći će predsjednik Sabora nekoliko puta da smo mi tu da predstavljamo javni interes. Bojim se da na ovakav način mi to radimo. Ima nas 10% ovdje od ukupnog broja zastupnika, a tema je ne značajna, tema je vrlo značajna i mislim da je za ovu vlast čak i prilika da, ovo je jedina mogućnost gdje ne morate opteretiti sve građane, a možete dobit puno prihoda u proračun. Međutim, na žalost ni ovaj prijedlog zakona očito nije uspio odgovorit na sve zamke koje zakon, koje koncesija može imati kao jedan postupak ili proces. Iako ću ja na početku pohvaliti ovo izvješće koje je Sabor tražio. I kažem, svaka čast Ministarstvu financija što je objedinio konačno u jednom materijalu cjelokupnu povijest koncesioniranja u Hrvatskoj sa dobrim podacima, čvrstim podacima. Vidimo da su lipu, znači da su bili detaljno obrađeni i prihodi i dugovanja i broj ugovora, pa i čitavu povijest kako je to išlo. I mislim da upravo i taj pregled povijesti govori da ne stoji tvrdnja vladajućih da se ništa prije nije radilo. Radilo se. Imali smo mi Zakon o koncesijama koji je 2008. donesen takav kakav je bio. Čak je i postupak bio dobar, dva čitanja, dobra analiza sustava. Trebalo bi stvorit zaista jedan dobar dokument koji je nadogradnja postojećeg i mislim da uz onu uvjet koji je u ime kluba HDZ-a Ivan Šuker, mislim da bi možda mogli i podržati onda ovo. Međutim, uvijek tu ali nekako zasmeta, pa ću evo pokušat u raspravi malo što ja mislim o ovom zakonu. Rekao sam da Republika Hrvatska zaista temeljem ovih podataka koje vidimo zaista ima jedan veliki prostor da može nadogradnjom postojećih ugovora o koncesioniranju ali i čitavom nizu novih koji posebno u području poljoprivrede i u području pomorskog dobra može sa sektorskim zakonima urediti i tako stvoriti mogućnost za prihode ne samo države, nego i onaj dio zajedničkih prihoda i države i jedinica lokalne samouprave. Međutim, očito da i ti sektorski zakoni, a čuli smo da onaj najvažniji, piše ovdje da će bit donesen do kraja 12 mjeseca ove godine. Neće bit donesen. Ne vidim uopće mogućnosti da bude donesen. Možda je pripremljen, ali mislim da bez DORH-a koji uvijek ima određene primjedbe na svaki tekst prijedloga Zakona o pomorskom dobru i morskim lukama, a imali smo i mi razno razne nacrte, međutim nikako nismo mogli proći tu instancu DORH-a koji želi štititi interese RH, i treba jer je za to i ovlašten, da tu jednostavno se stvara možda i najveći problem i da tu nisu problem ideje i vizije i razmišljanja kako to treba izgledati. Vidimo da je od 14 tisuća i 8 ugovora 74% istih registrirano recimo na području jedinca lokalne samouprave i da su tu možda i najveći prostori za prihode tih lokalnih samouprava kojima smo kroz razne zakonske prijedloge oduzimali u ovih godinu dana određenu razinu prihoda. Vidimo da su konačno i svih tih 14 tisuća i potpuno što je opet jedan uspjeh, kažem i onoga što se dešavalo prije i pokušaja da taj registar zaista izgleda onako kako i treba da država konačno zna što se na pojedinom području koncesioniranja i događa. Prihodi od koncesija u ovih 12 godina su 6,8 milijardi kuna, negdje u prosjeku 600 milijuna, od toga opet svakako državi možda najviše, skoro 566 milijuna državi u prosjeku, a sto milijuna jedinicama lokalne samouprave, 90 milijuna su prosječni rezultati zajedničkih prihoda RH i lokalne samouprave i tu postoje mogućnosti. Vidimo da su dugovanja 133 milijuna, od toga od onog najvećeg broja od 3 tisuće i 337 ugovora najveći dio je dugovanje od 500 kuna. 500 kuna, mislim da to treba pod hitno riješiti, jer to je minoran iznos da bi to opterećivalo određenu brojku. Interesira me tko su ona dva koja duguju preko 5 milijuna kuna. Imamo samo dva, možda da se kaže koja su ta dva, da mi znamo zašto oni duguju toliko, a imaju urednu koncesiju koja je nedodijeljena. E sad o zakonu, mislim da smo, da su neki članci zakona prilagođeni nekim odlukama trenutačne Vlade, tj. Vlade koja vodi Hrvatsku i koja je donosila određene odluke. Pa evo članak 43., ovdje smo čuli da je to radi nautičkog turizma. A ja u ovom članku prepoznajem jedan drugi problem, a to je stečaj brodogradilišta Kraljevica. Brodogradilište Kraljevica je najstarije hrvatsko brodogradilište osnovano 28.04.1729. godine i nakon 283 godine u 6. mjesecu ove godine ova vlast ga je poslala u stečaj i zatvorila. 460 radnika otpremninama je poslano na burzu i stvorio se problem. Imamo navoze, imamo prostor, imamo koncesiju, a ne možemo zainteresiranim subjektima pomoći da ostvare neku svoju aktivnost. Upravo ovaj članak omogućava da oni dođu do svoje aktivnosti kroz pod koncesioniranje i podugovaranje, i to mogu pozdraviti. Međutim, kad ovo primijenimo na pomorskom dobru, što će nam se desiti primjenjujući ovaj stavak 3. pod a) i ovih 30% dozvoljenih. Može nam se desiti da na jednoj plaži onaj tko uzme koncesiju zarađuje sa 3 ili 4 podugovora, jer piše da se može sklopiti sa trećim stranama predugovore. Znači da ih može biti više, nema ograničenja, koji mogu do 30% ajmo reći u nekakvim udjelima nadomjestiti koncesiju. Vi sa 4 ugovora, sa 4 pedaline na plaži isplatite svoju koncesiju. Mislim da ne bi smjela bit intencija zakona da koncesionar omogućuje ne znam koliku zaradu upravo po dogovaranju, a ne svojom djelatnošću. Možda krivo čitam, al meni to tako izgleda. Mislim da bi to trebalo ipak ograničiti u određenom dijelu ili brojem tih podugovora i to objašnjavate ovdje nekakvim benzinskim crpkama na lukama nautičkog turizma. Međutim, kažem ovo je primjenjivo na sve koncesije na pomorskom dobru ovako kako piše i može nam se desiti da onda netko isplati svoju koncesiju pod koncesioniranjem. To je po ovome dozvoljeno. Ali ono što ja želim još na kraju upozoriti da nismo riješili kroz ovaj zakona neka druga pitanja. Pravo valorizacije i pitanja onoga prvoga koje je koncesioniranje. Spomenut ću ovdje primjer koji sam veća naveo, a to je koncesioniranje u luci Mali Lošinj gdje je dugogodišnji koncesionar izgubio koncesiju u razno raznim igrama i nije prošle godine bilo na neki način primjerene usluge jer je sve pod svoje uzela na kraju lučka uprava. Spomenuo sam već u prvoj raspravi, ali opet nije riješeno. Ne možemo obeštetiti koncesionara koji uredno sve obavio, počeo je raditi svoju djelatnost za koju je koncesionirao posao, govorim ovdje o dimnjačarima. Međutim, u Gorskom Kotaru dimnjačar može doći u kuću, ali vi njegovu uslugu ne morate primiti. On je sve svoje obavio, ali ne može naplatiti svoju koncesiju koja košta 5, 10 tisuća kuna jer nitko ne želi njegovu uslugu. Mislim da ovdje kroz ovaj zakon nije zaštićen. Turističko zemljište. Turističko zemljište je već danas spominjano. To je vrijednost i do 300 milijuna kuna. Mi do sada imamo 68 zahtjeva iz Istarske i Primorsko-goranske županije i 7 zahtjeva iz Zadarske. Ni jedan nije koncesioniran, nemamo nikakav prihod, a radi se o 22 milijuna četvornih metara samo u kampovima. To je jedan veliki prihod u rezervi, jer jednostavno država ne reagira. I na kraju monetizacija i te autoceste, zaista postavlja se pitanje razloga zbog čega u to Vlada ide, vidimo da su povjerenstva već odradila, da je već i ovaj članak zakona sve posložio onako kako je odrađeno, da se to dogodi i mislim da ćemo tu očito opet radi ne znam kakvih ideja ostat bez ijedne [[Upadica,Zgrebec: Molim vas privedite kraju raspravu, a imate i tri replike, pa ćete nastaviti.]] Imovine bez onoga što su stvarali svi i nose na svojoj grbači. Hvala.
Prva replika, kolega Branko Bačić.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolega Borić, ma i vi i ja i Vlada zna da nema šanse donijeti zakon, do kraja godine je naime još jedan tjedan, a zakon još nije u ministarstvu, niti osnovne naznake samoga zakona novo ministarstvo nije utvrdilo. Ja sam u proljeće 2008. godine na Plitvicama, bili su predstavnici cijelog pomorskog sektora prezentirao zakon koji je dovršen i koji je danas u ministarstvu i mislim da uglavnom među svim sudionicima na pomorskom dobru postoji konsenzus oko načina uspostave reda na pomorskom dobru kroz novi Zakon o pomorskom dobru. O čemu je problem i to, s tim se problemom susreće i ova Vlada. Problem je u stečenim pravima na pomorskom dobru, što je toliko različitih načina korištenja pomorskog dobra od kad ga je Austro-Ugarska uspostavila takozvanim maritimom pa do danas, kroz nekoliko država su razni legalni ili nelegalni koncesionari preuzeli pomorsko dobro na korištenje s toliko različitih osnova do zadnje pretvorbe da nije moguće naći jedinstveni sustav i tu državno odvjetništvo mora imat, mora kao državno tijelo koje brine u ime RH o pomorskom dobru mora dati svoju zadnju riječ. Sve drugo od lučkih uprava, od luka od pomorskog prometa, od koncesioniranja na pomorsko dobro, sve je to već jasno uspostavljeno. Ne znam da li je tadašnji ministar Komadina on baš imenovao povjerenstvo, ali čini mi se da je povjerenstvo negdje u travnju ili svibnju imenovano i da danas povjerenstvo praktičko nije se ni odmaknulo.
Hvala. Odgovor na repliku, kolega Josip Borić.
Pa evo ja sam već, kažem kolega Bačić naveo u svojoj raspravi da mi i zaista u tom segmentu imamo veliki prostor. Samo evo izvješće kaže Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture ima ukupno 297 ugovora ili 2% svih ugovora od 14 tisuća, sa stotinu kilometara obale i pomorskog dobra i to je rezerva za svaku Vladu ne samo za ovu, nego i za svaku buduću. Bila je i za one koje su to propustile i da se tu zaista što prije i hitnije reagira. Čuli smo da mi nismo nešto napravili itd. Napravilo se kažem, imali smo gotove prijedloge. Uvijek je Državno odvjetništvo to koje smatra da neke od tih odredbi nisu dovoljno u interesu RH i sve je to onda stajalo. Možda je pitanje konačno da li država može onda odrediti svoj interes i reći da li nam je interes da sve stoji pa ništa ne radimo, ili je interes da mi to konačno složimo da DORH kaže da tu ipak moramo pustiti određeni, kako se to kaže gimnastiku da se to može početi valorizirati jer zaista toliko lijepih plaža, toliko pomorskog dobra koje stoji. Zaista nemoguće ga je iskoncesionirati pa onda lokalne samouprave trče prema onim tzv. koncesijskim odobrenjima i svemu onome što to slijedi kroz razno razne postupke, opet gimnasticiramo na istom tom području, a prihod nam svakako nije isti.
Zlatko Komadina, replika.
Moram kolegi Boriću, ne znam što ste htjeli reć sa lukom Mali Lošinj kao valjda lošim primjerom, to je dobar primjer. Luka Lošinj ima lučku upravu, lučkoj upravi je posao, bazični posao da upravlja lučkim područjem i ona je nakon neuspješnog pokušaja davanja koncesije koje je nota bene bilo čak pitanje dal' je uopće smjelo se dat koncesiju i svoju osnovnu djelatnost predat u koncesioniranje drugome. Međutim bila je žalba na taj postupak i to vi dobro znate i to upravo firme gradske kojom upravlja vaš stranački kolega Gari Cappelli, jel tako? Prema tome i zbog toga je pao taj natječaj i onda je preuzelo lučku upravu direktno upravljanje lučkim područjem, ostalo je bez planktona koje je koncesionar odnio i dok je nabavila nove planktone obavljala je djelatnost s onime šta je imala, i djelatnost se uredno obavljala. Inače, pitanje da li lučka uprava uopće smiju svoju bazičnu djelatnost privoz i odvoz brodova dat u koncesiju? To je čak pitanje dal' bi se uopće smjelo, bar po mom sudu. A što se tiče toga, ja moram otvoreno reći baš primjer županije Primorsko-goranske da bi uopće išta dali osim val lučkog područja, val lučko mora do donje granice pomorskog dobra, a za to hvala ti Bože trebaju novci, trebaju geometri, ali treba i Državno odvjetništvo koje je najusko grlo u RH i tamo stoji ogroman broj granica pomorskog dobra i zbog toga se dijelom ne može provoditi. A isto tako moram reći da je od cjelokupne Jadranske obale pola koncesionirane obale i pola utvrđenih granica pomorskog dobra u Primorsko-goranskoj županiji. I to isto dobro, znate. Ne znam što drugi rade ali jer je uloženo niz milijuna kuna upravo u utvrđivanje granica pomorskog dobra i dato kroz to koncesije i tako dalje.
Odgovor na repliku, Josip Borić.
Ja sam ovaj primjer naveo u svojoj prvoj raspravi kad smo imali prijedlog zakona zato jer je on ogledni primjer jednog dugotrajnosti postupka dodjele bio. Znači javile su se tri firme. Bila je jedna koja je već deset godina radila taj posao. Radila ga je na temelju koncesije. Imala je dvadesetak zaposlenih ljudi i ovaj zakon ne rješava pitanje valorizacije tih koji moraju otići a stvorili su određenu imovinu na koncesijskom, ajmo reći na koncesiji, stvorili su broj zaposlenih i oni u jednom trenutku prestaju postojati. Je li to intencija i jel to doprinos onda gospodarskom razvitku RH ako nam je interes da takve mičemo a stvorili su i ušli u taj posao, netko ga je snimio sa strane i rekao sad ću ja to. Na kraju je ispala lučka uprava zato jer na molu nije bilo trećega da se radi privez i odvez brodica koje su po sezoni morale ući u tu luku. To nema veze ni sa strankom niti sa bilo čime, niti s gradonačelnikom. Jednostavno ovaj zakon to ne rješava a to su rekli i kolege iz HNS-a. Valorizacija uložena nema pravo ajmo reći prvokupa u natjecanju za koncesiju, jer ipak netko već u sustavu postoji, pa vidimo da ima 14 tisuća ugovora. Te ljude nitko ne štiti, a to su dobri poslovi. On sutra ostaje bez posla. Svi su doma. To se mora riješiti. Ako mi mislimo, pa barem da mu damo pod jednakim uvjetima, ako je najviši netko pa ajde daj i ti toliko pa nastavi dalje ali ne sve ispočetka, ti si bio, ispao si i doviđenja kao tržišna utakmica. Ja se s time ne slažem, mislim da to treba riješiti a ovaj zakon to ne rješava. Zato sam to naveo jer ništa se nije promijenilo između dva čitanja, evo po tom pitanju.
I Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Borić, na kraju vašeg govora, rasprave spomenuli ste samo nakratko jer vas je prekinula predsjedavajuća potpredsjednica, monetizaciju Hrvatskih autocesta. Ta monetizacija hrvatskih autocesta na koje smo mi vrlo ponosni samo pokazuje i dokazuje da je zapravo i potvrđuje da je one riječi koje je izrekao premijer izvanredno stanje u državi zapravo točno. Državi, odnosno Vladi treba svježi kapital i to pod hitno. I sada kada skijaško nogometna Vlada ne razmatra moj amandman o šest milijuna kuna koje bi trebalo uložiti u gospodarsku zonu Bjeliš, da bi se u nju privatni investitori uselili i napravili pogone za 600 milijuna eura, dakle koja je to šteta? 600 milijuna eura je 4 i pol milijarde kuna. Ne, neda niti 6 milijuna kuna a dat će Hrvatske autoceste drugome da na njoj jasno koncesijom zarađuju. Dakle, dati bilo što kome, daj pope ruku! Ne dam. E tako i ta Vlada niti 6 milijuna kuna za amandman za koji sam uložio ne daju, a ovamo će dati cijelo bogatstvo narodno, državo bogatstvo drugome da s njim upravlja. To je žalosno.
Odgovor na repliku, Josip Borić.
Hvala lijepa. Pa evo možda to nisam stigao reć, ali zaista vidimo da je u toku proces 50 milijuna kuna je samo savjetovanje za monetizaciju i onda mi pričamo o racionalizaciji troškova itd. 50 milijuna nije mali iznos za savjetovanje. Očito da se očekuju i veliki novci, neki kažu 3 milijarde eura, to je 20 i nešto milijardi, jer se evo to silno želi dat nekome jer bivši ministar kaže koji je otišao "Država ima loše upravljanje i neracionalno upravlja sa sustavom". E sad mi nešto dajemo, a to je naša najveća vrijednost koju trenutačno očito imamo u RH i smatramo da taj koji dođe da će on biti prema nama blagonaklon, da ćemo se valjda voziti jeftinije, da on neće imati profita itd. A gledajte di je razlika. Dvije koncesionirane ceste, autocesta Zagreb-Macelj i Bina-Istra samo u djelu razlika između autoceste Zagreb-Rijeka ili autoceste je u tome što ovi ne plaćaju PDV uopće, ove druge plaćaju. Oni samo na PDV-u godišnje uštede 350 milijuna kuna pa vi računajte koliko je to na 20 godina. A da i ne govorimo o cestarinama koje su duplo skuplje recimo na Zagreb-Macelj u odnosu na naše autoceste ili Bina-Istra koja je 51 lipu bez tunela u odnosu na 46 u prosjeku koliko iznosi po kilometru cestarina za autocestu Rijeka-Zagreb ili HAC. I sada kažem, ova Vlada kaže, nama je draže da imamo na naplatnim kućicama strance koji će to uredno uzet u 30 godina i mi smo za to spremni kroz, kažem postupak koji je već krenuo s time da ćemo onda valjda otplatiti kao dio dugova ali dio će ostati. Ne znam tko će otplatiti taj drugi dio. Tako je rečeno iz tih novaca jer oni ne mogu pokriti sveukupno opterećenje koje to imaju. Što ćemo uopće sa tih 20 milijardi kuna učiniti? To je osobno pitanje, što želimo s njim? Hoćemo li smanjiti javni duh pa reći o.k., isplatili smo nešto, pa barem ajde sad smo nešto smanjili u korist države, ali mislim da će građani opet na taj način podnijeti najveći teret tek tog područja.
Hvala. Na redu je Branko Bačić za raspravu.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine zamjeniče, gospodine pomoćniče ministra. Pa evo ja mislim da ova rasprava u posljednjih pola sata ako ja se uglavnom više koncentriram na pomorsko dobro nego na općenito koncesijama u Hrvatskoj govori, ono što vam ja i u prvom čitanju želim reć a i sada ću ponovit. Da slažem se s kolegom Šukerom, da je zakon dobar. Zakon je jako dobar i odlično je krovni instrument koji pokriva gotovo sve koncesije u Hrvatskoj osim pomorskog dobra. I moj je stav dakle, da treba prepustiti s obzirom na kompleksnost, s obzirom na značaj pomorskog dobra, s obzirom na raznovrsnost koncesija na pomorskom dobru da ga se rješava Zakonom o pomorskom dobru i njega i morske luke. Dakle koncesioniranje je morskih luka i koncesioniranje pomorskog dobra treba prepustiti Zakonu o pomorskom dobru. A reći ću još jednu stvar. Dakle, ne slažem se da netko može koncesiju na pomorskom dobru zato što je dobro nagradio rivu. Dakle, da nekoga praktički obeštetimo zbog toga što grani lukobran, gradi neku rivu dobro, da dobije koncesiju za javne radove na javnom dobru, e onda sad ćemo mu dati koncesiju za pomorsko dobro, nego obrnuto. Meni je i to Ustav govori, pomorsko dobro je jedno od najvažnijih hrvatskih prirodnih bogatstava, prema tome gospodarenje tim resursom je prvenstveno temeljno da bi netko, i o tome treba voditi računa a taj koji je dobio koncesiju za pomorsko dobro može onda prepustiti nekome da izvodi radove koji su njemu nužne za obavljanje djelatnosti i te koncesije na tom pomorskom dobru. To je jedan razlog. Drugi razlog što ima toliko, rekao sam toliko raznovrsnosti u pristupu. Naime, vi ovim zakonom tvrdite da se jednim natječajem može dati jedna koncesija. To sam vam rekao i u prvom čitanju. Za par, ne znam možda dva, tri mjeseca ističe u Malostonskom zaljevu 220 koncesija, čini mi se 220 koncesija za korištenje za uzgoj marikulture, za uzgoj kamenica i dagnji. I svih 220 koncesija se vezuje na jednu studiju utjecaja na okoliš koja govori o maksimalnom mogućem broju polja za uzgoj marikulture u Malostonskom zaljevu. I umjesto da s jednim natječajem riješimo svih, jer će svima gotovo potpisan, u isti dan su gotovo i potpisani ugovori za te koncesije morat će ministarstvo jer se radi jasno o prostoru koji je park prirode pa će ministarstvo raspisati 220 koncesija umjesto da jednim pozivom praktično pozove sve koncesionare u Malostonskom zaljevu da se na natječaj jave i da s jednom odlukom Vlada i ministarstvo rješavaju jer su svi ti ugovori tipski samo se mijenja površina polja i koordinate gdje je to polje. Druga stvar ovo što je rekao i prije gospodin Borić, produžetak koncesije bi trebao omogućiti da se produžetak koncesije jednostavno omogući koncesionaru pogotovo ako su to kampovi. Pa jasno da ako je kamp uz pomorsko dobro, da je za očekivat da vlasnik kampa dobije automatski koncesiju na pomorskom dobru. Neće valjda on imat kamp, imat će troškove kampa, a plažu će mu netko drugi preuzet ispred njegovog nosa i to će bit i to mi ne znam čime to možemo pravdat. Da ne govorimo o malim brodogradilištima na otocima gdje se pomorsko dobro vezuje na privatnu imovinu. Tko drugi može taj posao osim njega obavljati, a već tu koncesiju ima. I sad kad mu koncesija istekne morat će ponovno se javljati na natječaj. Ja bi, ja mislim da moramo uspostaviti tu mogućnost da se jednostavno omogući produžetak koncesije tim takvim korisnicima. Evo prihvaćam, dobro da ste prihvatili mogućnost da se na pomorskom dobru omogući podkoncesija, tako da se na taj način omogući primjerice i HEP-u rekli smo maloprije i drugima koji imaju u lukama, bilo tvrdim za javni promet, bilo u lukama nautičkog turizma već neku vlastitu djelatnost koju mogu samo oni obavljat. Ja sam prije rekao, dakle neće se Zakon o pomorskom dobru donijeti do kraja godine, neće se. Ja se bojim i iduću godinu cijelu da će on biti donesen s obzirom na kompleksnost te materije. Pa onda evo bilo bi dobro ako to možete isključiti. Što se tiče monetizacije Hrvatskih autocesta. Mi u klubu HDZ-e govorimo da bi bilo korektno, politički ispravno i za vladajuću koaliciju, da odluku o tome spusti u Hrvatski sabor. Dati ću vam primjer. Nije li vama čudno da primjerice davanje koncesije, Luke Rijeka ili Luke Zadar ili Luke Dubrovnik, kada investicija prelazi određeni iznos i kada je rok dana trajanja koncesije preko pedeset godina, ta odluka dolazi u Sabor. Dakle, prema sadašnjim pozitivnim propisima za koncesiju koju daje država preko 50 godina mora doći u ovaj Dom. E sada, za jednu koncesiju primjerice na Brajdici u Rijeci ili u Gaženici, ili u Gruškoj luci gdje će budući koncesionar uložiti primjerice 65 milijuna eura i da bi on to gospodarski opravdao morat će dobit koncesiju negdje na 54 godine čime taj rok prelazi ovlasti Vlade RH. Ta će koncesija morati doći ovdje u Sabor i Vlada će trebati za tu koncesiju da bi potpisala taj ugovor doći u Sabor. A za monetizaciju Hrvatskih autocesta gdje se govori o milijardama ne znam čega, gdje je itekako kompleksnija problematika koja će dalekosežno utjecat na gospodarstvo Hrvatske, Vlada je toliko hrabra da na sebe preuzima tu odgovornost. Ja se čudim, ja vam moram priznati da se ja čudim takvoj hrabrosti da ne dobije političku potvrdu ovdje u Saboru koju će ionako dobiti jer će vladajuća većina vjerojatno jednom pretpostavljam postupiti po prijedlogu Vlade. Ja vam se iskreno na tome čudim, da vi u tako kompleksan proces idete i mimoizlazite Sabor, a primjerice na jednom kudikamo banalnijem primjeru gdje ćemo jednom luku koja je važna, luka od državnog značaja, međunarodna luka, primjerice Gruška luka, kad budemo gradili lučku suprastrukturu za koju će trebati više od 50 godina moramo doći u ovaj Sabor. Ja mislim da to vam je argument koji ne možete mimoići. To morate uvažit i to mislim da to Vlada ako želi imat političku potporu, bolje bi vam bilo doć ovdje u Sabor kroz jedan zakon koji to može riješiti. Što se tiče koncesioniranja, da se još malo na to vratim, dao sam amandman na državni proračun. Nisam ga branio zbog toga što Vlada se nije o njemu očitala, nego resorni ministar ili zamjenik ministra. Radi se o koncesioniranju linijskog obalnog pomorskog prometa koji vam piše ovdje i u ovom zakonu da je usklađen sa Zakonom o linijskom obalnom pomorskom prometu da je usklađen sa Zakonom o koncesijima. Vidite tim zakonom je predviđeno da se raspiše natječaj za sve koncesije za obavljanje linijskog obalnog pomorskog prometa i taj je zakon usklađen sa pravnom stečevinom EU. Pretpostavka tome da Vlada donese odluku o utvrđivanju državnih linija. Dosegnuta razina prometne povezanosti je uvjetovala gospodarski oporavak otoka i povećanje broja stanovništva. Nije jedino, ali je najvažnija pretpostavka razvoj otoka, je dobra prometna povezanost. Nije mi jasno da evo sada kada idemo u raspisivanje natječaja za koncesije za pomorski promet, da mi toj istoj agenciji koja će te linije raspisati smanjujemo za 35 milijuna kuna prihode jer je ta stavka smanjena u državnom proračunu i praktično primoravamo sami sebe, dakle Vlada sama sebe primorava da smanji obim prometa prema Hrvatskim otocima. U kolovozu mjesecu je Ministarstvo pomorstva, prometa i infrastrukture reklo da im nedostaje za cjelokupni postojeći pomorski promet oko 40 milijuna kuna terećeno u 8 mjesecu i slažem se. I umjesto da barem ostane na postojećim ovim novim proračunom, da ostane na postojećim iznosima od 390 milijuna kuna koliko je sada u proračunu predviđeno, odnosno sad ste smanjili rebalans sa još 15 vi još idete dodatno smanjivati za 35 milijuna kuna. Dakle, bilo vam je malo 390 da bi pokrili financijski postojeći promet, a sad smanjujemo još 35. Što će ostat, ne znam. Po mojoj procjeni, ako je bilo točno, a točno je bilo da je nedostajalo 40 i kad se još smanji sa 35 to je 20%, svaka peta linija prema hrvatskim otocima će biti ukinuta.
Molimo privedite kraju, a imate replike pa ćete moć nastaviti dio rasprave. Hvala. Josip Borić, replika.
Kolega Bačić, ovo je važna rasprava, a mi evo nemamo ni vremena sve ni reć koliko je to važno. A kasni je sat da o tome raspravljamo. A ja opet na pomorsko dobro opet tamo, čuli smo da evo, s druge strane smo danas čuli da ništa nismo napravili da se izgrade nove marine, da se izgrade neki novi kapaciteti itd. Ja tvrdim da nije tako. Sustav marina upravo bivše Vlade su ga dovele u red nakon godina nereda, sve imaju koncesije itd. I sada danas čujemo čovjek iz Velike Gorice, ne znam dal' iz Velike Gorice, nama govori kakav nam je sustav nautičkog turizma, ništa ne valja, netko plaća veću naknadu, netko plaća manju, kao da su sve te marine tipizirane kao da je svaka jednaka, velika, što ja znam ima jednaki akvatorij kao da su jednakih kapaciteta. Sve su različite. Očito da su natječaji ili ono što je prethodilo dodjeljivanju koncesije pokazivali određene različite potrebe određenih koncesionara. I sad nakon što smo mi napravili strategiju nautičkog turizma koja se treba provoditi, a od koje očito ili se odustalo ili ne znam zbog čega se ne želi provodit, gdje smo jasno definirali određene aktivnosti, sad se govori nema nove marine. Evo vam primjer Novog Vinodolskog, samo je koncesija određena, zašto se ne gradi marina, … [[Govornik se ne razumije]] jer investitor još uvijek nije počeo sa svojim radovima. A što mu je? Ne znam, ali da li je država odradila svoje kad se pojavilo pitanje? Je, možda marina Tisno nakon trećeg pokušaja ili četvrtog, ne znam dal' je četvrti, možda uspije al' ne bih ja rekao da je tu krivica države najveća, ne bih rekao, izvini, ne bih rekao. Al' dobro o tome baš nisam mislio raspravljat s gospodinom Klarinom, ali pomorsko dobro je resurs kojeg moramo što prije staviti u službu i tu će kažem svaka rasprava daljnja o ovim koncesijama onda više-manje ne bi bila toliko teška, jer to je nešto što nas svih bode u oči, a jednostavno se nije uspjelo nać pravo rješenje.
Odgovor na repliku, Branko Bačić.
Kolega Borić, nije točno da nisu koncesionirane marine u prošlim sazivima. Najprije, to sam već jednom rekao, Zakon o pomorskom dobru donesen je 25. rujna 2003. Nakon toga su bili izbori ako se sjećate i tadašnja Vlada je napravila Uredbu o koncesioniranju pomorskog dobra. Donesena je u veljači 2004. godine, dakle u siječnju 2004. je ta uredba donesena i ja govorim i da je zakon bio dobar, da je dobar zakon i da je dobra bila uredba. I nije uredba spriječila koncesioniranje pomorskog dobra nego je ono što je maloprije kolega Komadina rekao prvi preduvjet da bi se moglo koncesionirati pomorsko dobro pa i luku nautičkog turizma je utvrđivanje granice pomorskog dobra. Svega 5% granice pomorskog dobra je u RH utvrđeno jer je trebalo osigurat sredstva. Nije zakonodavni okvir spriječio utvrđivanje granice nego je to skupi postupak. U zakonu koji sam rekao da je predstavljen bio je naš prijedlog da se taj posao utvrđivanja granica spusti na katastre i da se taj posao da geodetima, prepusti geodetima koji ako su u stanju utvrditi granicu između ne znam čega, onda mogu i utvrditi granica i pomorskog dobra. To je bio prijedlog zakona da se na taj način izmijeni. Druga stvar, pretpostavka koncesioniranju luka nautičkog turizma je izrada Urbanističkog plana uređenja što je na jedinicama lokalne samouprave. Kad nije izrađen UPU-u urbanistički plan uređenja ne može nitko koncesionirati koliko god imao volje. I tu se stalo, što jedinice lokalne samouprave nisu provodile taj postupak. Mi smo u međuvremenu promijenili Zakon o prostornom uređenju i gradnji, gdje smo omogućili da zainteresirani investitori zajedno sa jedinicama lokalne samouprave naprave urbanističke planove uređenja kao podlogu za koncesioniranje. A ja bih sad mogao nabrojat 10 luka nautičkog turizma koje smo koncesionirali, a bar preko 70 luka smo temeljem te uredbe za koju čujemo da je loša produžili, cijeli sustav ACI-a na kraju krajeva je prema toj uredbi produžena koncesija. … [[Govornik se ne razumije.]]
Zlatko Komadina, replika.
Pa ja bih se složio u onom dijelu da kod pomorskog dobra je specifična situacija i kod morskih luka i da bi trebalo svakako detaljnije razraditi kroz taj Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama. Međutim nisu samo granice bile problem koncesioniranja. Problem je što utvrđenu granicu treba upisati u zemljišne knjige i na to treba dat' zeleno svijetlo Državno odvjetništvo. Oni su puno problema tu radili, puno problema rade i to stoji u velikoj mjeri. Al' nije ni samo to problem, ne može se ni koncesionirati tamo gdje nema prostornog plana. I more i obala su naši građani koji se bave prostornim planiranjem i mnogi gradovi i općine i županije zaboravili da je i more prostor, jer se prostorni planovi bavili samo obalom ovom ostalom, odnosno kopnom. I kad se tek sva ta tri uvjeta ispune se može koncesionirati. Druga stvar što je mene osobno smetalo sve te godine smeta me i danas, je što se nije napravila distinkcija jasna između toga što može davat i treba davat država, što županija, a što gradovi i općine. Ne znam sladoled, ležaljke, komunalne luke di su bačvice, to je posao grada i općine, to nema veze. Županija bi trebala za više godina nešto što je jako skupo i na puno godina bi trebala država. Nešto slično je rađeno ali ne baš isto na takav način. Ja ću vam samo reć primjer što mnogi rade, vi to dobro znate daju mora se priložiti elaborat i lokacijska dozvola i elaborat o ulaganju itd., i onda se napiše da će se uložiti Bog te pitaj koliko milijuna kuna u dvadeset godina i traži se maksimalni rok, 20, 15 ne znam, već koliki je rok. Međutim problem je u tome, što pitanje kad će uložiti i onda stoje ove, kao što je rekao kolega Borić, stoje ove koncesije tipa u Novom Vinodolskom. Međutim mi smo to sankcionirali na način da smo uvjetovali raskidne klauzule ugovorom o koncesijama ako ne uloži u prvih 20, 30 % vremena, a ne u zadnjoj godini. Mislim da se to, samo kažem tu ima puno tih caka, doslovno koje treba dovesti u red s time da to nije sva obala. Hrvatska ima šest tisuća kilometara ali nije ona sva komercijalna. Ja znam da je kod nas 30% te obale, 300 kilometara od tisuću i dakle pretpostavljam da je 2 tisuće, tisuću i po Hrvatske obale za neko komercijalno korištenje.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Branko Bačić.
Svakako da je pretpostavka o bilo kakvim aktivnostima na pomorskom dobru utvrđena granica pomorskog dobra. Do sada je negdje oko 300 kilometara utvrđeno u cijeloj Hrvatskoj, najdalje je išla Zadarska županija jer je radila jedan projekt sa Norveškom Vladom koji je vrlo uspješan i mislim da će Zadarska županija doć negdje na 70, 80% utvrđene granice pomorskog dobra. Radi se o tome da je prijedlog za utvrđivanje granice pomorskog dobra s čime se nikad nisam slagao predlagala politika, odnosno to su bila županijska povjerenstva koja su predlagala pomorsko dobro. Radi se o pomorskom dobru, a onda je jedno vrijeme čak utvrđivala i Vlada, možete mislit Vlada bi bila donijela odluku da se utvrdi 15 metara ili 20 metara granice pomorskog dobra. Kasnije je to spušteno na ministarstvo. Dakle, to je jedna od pretpostavki. A druga stvar kad govorite o tome da bi trebali gradovi i općine preuzeti određene poslove u smislu koncesioniranja pomorskog dobra i to je bio prijedlog. Pa vi znate, i vi ste bili dugogodišnji župan kad se postavlja pitanje tko bi trebao donositi odluku o koncesioniranju primjerice luka nautičkog turizma, onda bi županije htjele da to ostane u njihovoj nadležnosti, a s druge strane veliki gradovi kao što je Rijeka ili kao što je Zadar ili Dubrovnik ili Split oni bi htjeli da gradovi donose odluke o koncesioniranju i tu je bilo, tu čak političke stranke nisu mogle utjecati, tu je ustvari bio jedan odnos između gradonačelnika i župana tko bi trebao preuzeti taj kolač da bi koncesionrao luke nautičkog turizma na svom području. I tu je bilo dosta sporova i na kraju se ostalo pri sadašnjem rješenju s time da se davanje odobrenja za pedaline što smo rekli, suncobrane, iznajmljivanje skutera itd. apsolutno da je to prema tom zakonu i to treba spustiti na jedinicu lokalne samouprave.
Hvala. Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Bačiću, vi ste se pitali zašto Vlada neće dati odluku na raspravu o koncesioniranju autocesta ovdje u saboru gdje je i ja isto tako mislim mjesto, iako se protivim koncesioniranju autocesta. Prije svega neće zato što Sabor nije mjesto odlučivanja. Odlučuje se negdje drugdje. U Saboru se dižu ruke, a kad već Sabor nije mjesto odlučivanja tada ne treba dati oporbi priliku da govori argumentirano zbog čega je protiv koncesioniranja autocesta.
Odgovor na repliku, Branko Bačić.
Pa vidite kolega Vukšić, ja ne govorim da treba doći do koncesioniranja autocesta, nego ne slažem se da se direktno iz ovog jednog općeg zakona kao što je Zakon o koncesijama za kojeg ja govorim da je dobar, da je on dovoljna zakonska podrška tako velikoj odluci. Tome se ja protiv. Ja ne želim uopće razgovarati o koncesiji autocesta temeljem ovog zakona. Ovaj zakon je toliko štur što se tiče tako jake odluke da on ne može dati parametre da se dođe do koncesioniranja autocesta. Koliko još tu nekakvih podzakonskih akata ako Vlada bude na tome inzistirala, treba donijeti ja ne znam, ali ja ne vjerujem da itko u ovoj državi može bez još nekih akata, jesu li to uredbe, pravilnici pristupit bilo kakvom studioznom rješenju, smislenom rješenju privatizacije autocesta. Potrebno je prije svega napraviti jedan zakon koji će omogućiti pristup tome a konačna odluka da li će se donijeti ili neće bi trebala biti ovdje u ovom saboru. Ja ne želim na primjer reći da da niti ne, skloniji sam da ne ide, ali ako ćemo provest proceduru, provest jednu raspravu u koju ćemo uključiti kompletnu javnu, stručnu, znanstvenu o tako jednom velikom projektu kao što je monetizacija autocesta za to je Sabor, a odluku neka donese ovaj Dom nakon što Vlada se potrudi sukladno tom Zakonu dat nam, podastrti nam parametre zbog čega to tako ide. A ne donijeti Odluku unaprijed da će se prodati, a onda treba i iznaći studije koji će to opravdati, s time se ne slažem. Ja se ne slažem da mi naručimo studiju koja treba unaprijed pravdati našu odluku da smo u pravu. Nego ajmo drugim putem, utvrdimo što moramo napraviti, ako to zadovoljimo i ako u tome prepoznajemo interes onda donesemo odluku. Eto to je moj stav.
Hvala. I replika Boro Grubišić.
Kolega Bačić, isto pitanje. Naime, vi ste ustvrdili da je monetizacija hrvatskih autocesta začuđujuća hrabrost dakle Vlade RH koja bez odluke da ne kažem i konzultacija i znanstvenih i svih ostalih i Sabora RH da ne kažem jednu ovakvu krupnu, krupnu odluku donijeti. Al' nije to kolega Bačiću hrabrost, to je arogancija i bahatost kancelarskog sustava koji je bez promjene Ustava zapravo uveden u RH kao što je i uveden ovaj zakon, odnosno Uredba o uvođenju zdravstvenog i spolnog odgoja u škole bez ikakve rasprave u Saboru. Jel' tako? Dakle to je jedna arogancija, jedno zaobilaženje Sabora, jedno dokidanje dostojanstva Hrvatskoga Sabora i nas sviju skupa ovdje. Eto to je to, niš drugo nije.
Odgovor na repliku, Branko Bačić. Uključite mikrofon.
Dakle gospodin Pupovac je u svom govoru u ime kluba SDS-a spominjao i rekao da je i Vlada Jadranke Kosor razmišljala o davanju u koncesije autocesta. Ja sam bio u toj Vladi. To nije točno. Dakle, mi smo na nekakvim stručnim razinama razmišljali o tome što bi to značilo. Ali kada smo vidjeli kolika je kompleksna materija da bi se uopće pristupilo koncesioniranju autocesta što to znači za gospodarski razvoj države? Što to sa socijalnog aspekta? Što znači za budućnost Hrvatske? Onda smo rekli nema uopće mogućnosti da bi Vlada se usudila nešto raditi, a da za to nema kvalitetnu pripremu, da nema spoznaju o svim mogućim parametrima koji bi doveli do toga. Evo, ja ne mislim da Vlada čak i sada kada je izabrala savjetnika, da Vlada još uvijek misli prići tom postupku na način da ne donese jedan akt koji bi imao nekakav pokušaj konsenzusa na nivou svih političkih stranaka u državi.
Prelazimo na 5 minutnu raspravu u ime klubova. Klub HDSB-a i Boro Grubišić.
Hvala lijepo poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora. Ovaj Zakon o koncesijama pa od državne pa do lokalne razine zapravo je izravno i neizravno priznanje o nesposobnosti političkih elita da upravljaju vlastitim resursima i ništa drugo. Jednostavno ne znamo ili priznajemo zapravo da se ne zna upravljati onime što imamo. Vlastitim resursima koji su pobrojani ovdje u članku 5., svojim nacionalnim blagom počevši od istraživanja mineralnih sirovina pod broj 1., pa onda čak i pored djelatnosti unutar zaštićenih područja prirode. Što to znači? Danas nije spominjano. Koja su to zaštićena područja prirode. Je li Nacionalni park Plitvice ulazi u to? Krka? Velebit? Kornati? Tu se jasno miješaju stvari i sa pomorskim dobrom pa sve do nekakvih žičara koje ja ne znam dal' ih uopće ima. Ima na Platku jedna čini mi, ona na Bjelolasici ne radi čini mi se i do slobodnih zona. Ovdje nije nabrojano još i poljoprivredno zemljište. Ne vidim ga u ovome, ali je simptomatično to da je kad već stalno govorimo o pomorskom dobru i o moru, da je obustavljeno raspolaganje državnim poljoprivrednim zemljištem od prije godinu dana dolaskom našeg ministra Jakovine, vašeg ministra Jakovine. Govorim našeg zato što je iz Slavonskog Broda na mjesto ministra poljoprivrede. Zašto je to obustavljeno? Valjda naši seljaci ne znaju raspolagati svojim zemljištem u poljoprivredi, ne znaju orati ni kopati što rade stoljećima. Čeka se valjda koncesionar povoljniji. Dakle, kada govorim o koncesiji, pa potpuno je jasno da svaki onaj tko se javi za dobivanje koncesije, ima cilj za raditi. Mi to smo nesposobni, ne znamo, nećemo, lijeni smo, glupi smo, ne znam što reć. Ne možemo li mi u našoj vlastitoj državi urediti stvari drugačije? Ili smo spoznali da smo svi toliko nepošteni da svi na svim nivoima od lokalne do državnog nivoa smo toliko i u očima javnosti, da ne kažem omraženi a onda zbog čega, zbog onog što je sve sačinjeno ovih godina. Pa je i onda sumnja oko ovog zakona koji možda ima i dobre namjere, u dobroj vjeri je pisan, ali malo tko vjeruje da će on iznjedriti dobro ili kod sklapanja kako je rekao kolega Borić, šta se dogodilo tamo na Lošinju, ovaj govori o Šibeniku cijeli referat o luci Šibenik. Dakle, primjera je masa negativnih i kako onda vjerovati da će država zaraditi koncesijama tolike silne novce. Eto da ćemo se možda pokrenuti iz tog izvanrednog stanja o kojemu Milanović govori jasno i glasno. Znate li što znači izvanredno stanje? Pa ja kad pomislim na definiciju izvanrednog stanja u državi, onda vidim tenkove na ulici. Onda vidim zabranjeni sat, tzv. poslije 8.00 izlazak na ulicu. To je izvanredno stanje. Jesmo li zaista dotle i došli? Ili se radi zapravo o jednoj simbolici kada je rečeno izvanredno stanje, dakle gospodarsko izvanredno stanje. Jel se netko dobro zafrkava kada kaže izvanredno stanje što je očito već godinu dana s obzirom na izjave o slučajnoj državi i o niz drugih izjava u narodu kao paradoksalnom. Zaista se neko dobro zafrkava ovih godinu dana na vlasti i to verbalnim žonglerajem. Tako i ja osobno nemam, iako je zakon kaže i Šuker i evo gospodin Lalovac ovdje pisan s namjerom i dobro je i uvažene su i primjedbe i prijedlozi, sve ono što smo raspravljali i prvi puta o koncesijama, ali i dalje nekako nemam vjere, pogotovo ili poglavito stoga što ovako na prečac i što ovako da ne kažem na silu bez odluke Sabora, kao najvišeg predstavničkog tijela Republike Hrvatske idemo u takav krupni zahvat, poduhvat, monetizaciju, kako se to lijepo zove monetizacija Hrvatskih autocesta, Claude Monet nije to u vezi njega, francuskog slikara jel.
Kolega Grubišić, vrijeme.
Dakle, hvala lijepo, neću dužiti, pokasno je.
Evo pola minute, ali imate tri replike. Branko Vukšić.
Poštovani kolega Grubišiću rekli ste, pitali ste se je li na djelu nesposobnost elita. Ja bih rekao da je na djelu bahatost elita. I upravo zbog toga kako je već započet proces rasprodaje državne imovine Hrvatske poštanske banke, Croatia osiguranja i kako se već naveliko priprema monetizacija autocesta, i kako nismo mogli zaštititi nacionalne interese ovdje u Hrvatskome saboru, Hrvatski laburisti – Stranka rada prikupljaju dokumente kako bi dali kaznenu prijavu protiv predsjednika Vlade Zorana Milanovića, i kako bi pokušali na taj način zaštititi naše nacionalne interese. Znači bez strategije se krši zakon, predsjednik Vlade nema pravo, odnosno Vlada, on je predstavnik Vlade nema pravo kršiti zakone. Pitali ste se isto tako o izvanrednom stanju. Ako jest izvanredno stanje, to ne može biti neki kolokvijalni izraz, ili jest izvanredno stanje ili nije, sasvim sigurno da premijer hrvatske Vlade nije neozbiljna osoba, tada se premijer mora ovdje obratiti u Saboru i objasniti u čemu je tu izvanredno stanje, prijeti li Hrvatskoj Grčka, drži li nam financijski sektor nož pod grlom, što nas čeka u idućem razdoblju, kako ćemo se iščupati iz tog izvanrednog stanja a bez da vlast izda nacionalne interese, jer oprostite rasprodavati blago koje nam je preostalo jest nezaštićivanje ako nije izdaja nacionalnih interesa, Vlada mora štititi nacionalne interese i moraju se glavne važne odluke donositi ovdje u Saboru. Sabor je marginaliziran i netko večeras reče jako nas je malo, popodne stavljena najvažnija, jedna od najvažnijih tema koja je u ovom jesenskom zasjedanju raspravljamo s namjerom, upravo zbog toga da bi bilo čim manje polemike o tome.
Odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Kolega Vukšić ovaj prvi dio i prva rečenica koju ste izrekli da imate namjeru kako ste rekli podnijeti kaznenu prijavu me jako iznenadila i to pozitivno. Hvala lijepo.
Mladen Novak, replika.
Hvala lijepo. Bit ću ipak malo kraći s obzirom da iako se nismo dogovarali, kolega mi je praktički uzeo cijelu repliku. Kolega Grubišić rekli ste na početku da ovim zakonom se ako se ne varam stvara preduvjet za koncesiju sa državne ili lokalne razine. Sa lokalne možemo još nešto i shvatiti, ali sa državne to direktno znači da Vlada svjesno ide u kršenje zakona i to samim tim potvrđuje ovu našu odluku, odnosno daje nam argumenat da smo u pravu, a ako stvarno tako razmišljaju onda, ne znam mislim kolega je rekao predsjednik Vlade ne može kršiti zakone. Ma ne da predsjednik Vlade ne može kršiti zakone, nego izvršna vlast je zadnja koja se smije upustiti u to da ide s nečim takvim. Hvala.
Odgovor na repliku Boro Grubišić.
Kolega Novak, u zadnje vrijeme, odnosno pola godine odluke Vlade i uredbe ili ne znam ni ja što sve ne su donešene bez ikakve dakle konzultacije, ili bez rasprave u Hrvatskom saboru, i to se sve češće događa, i zato sam i rekao u svom govoru da je to zapravo postao kancelarski sustav državnog upravljanja gdje je zapravo Parlament dakle manje značajan negoli u nekakvom parlamentarnom sustavu, kao što bi po Ustavu trebala biti Hrvatska. Na žalost mi sad imamo jedan, jednu gotovo bih rekao autokratsku vladavinu, gdje je eto saborska većina bez puno rasprave izglasava sve ono što Vlada, a mnoge odluke su donešene i bez rasprave na Saboru.
I Zlatko Komadina, replika.
Poštovani kolega Grubišić, naravno da oporba ima izvanrednu priliku što sam i prije rekao se baviti larpurlartističkim raspravama, jer jednostavno nema odgovornost upravljanja, i to je dobra pozicija, izvanredna pozicija. Međutim ne sviđa mi se da stigmatizirate Zakon o koncesijama kao da će sve poći po zlu, doslovno svih 100% koncesija, to u pravilu nije tako, mislim Zakon o koncesijama je dobrodošao da se uredi pravni okvir i pravni režim korištenja primjerice ću reći gospodarskog korištenja pomorskog dobra, pa nećete mi reći da država treba biti ta koja će ne znam se baviti marikulturom ili će uvoditi restoran koji se nalazi na obali itd. Hoću reći ima niz sasma logičnih opravdanih načina dodjele koncesija, a ima i onih koji su ugrožavaju moguće nacionalne interese, naravno ako se pogotovo loše provedu, naravno da ih ima. Ali ne znači da će one se sve takve dogoditi, kao što ste zapravo uvodno rekli.
I odgovor na repliku, Boro Grubišić.
Kolega Komadina, vidite ja sam u Zadru ljetovao i na Viru imam nekakvu bajtu, vikendicu, i kad sam htio skrenuti za Borik nikako nisam našao tablu Borik. Naime hotelsko naselje Borik sa hotelom Barbara i ostalim su bili prije rata tamo na tom mjestu, sada nemate tablu Borik. Piše lijepo na njemačkom nekakvo hotelsko naselje njemačkog vlasnika. E sada ovdje piše da nacionalni parkovi će također biti oni koji su za dakle zaštićena priroda itd., što ćemo mi? Hoćemo mi zvati to i dalje nacionalni park kada ode u koncesiju na 50 godina, ili će biti nekakav švarcvald ne znam, podružnica švarcvald nacionalnog parka, ili ne znam šta će biti, o tome se radi, o tome sam govorio, nisam ja protiv toga da se, tko god hoće nek da svoju gostionu u koncesiju, nemam ništa protiv, ja je nemam na žalost jel. Hvala lijepa.
I klub SDP-a, Ivan Klarin.
Poštovana gospođo potpredsjednice, zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Naime ne mogu od čuda na kraju, da klub Hrvatskih laburista – Stranke rada u Hrvatskom saboru dakle protiv predsjednika Vlade Zorana Milanovića podnosi kaznenu prijavu. Da li je klub laburista podnio kaznenu prijavu protiv Ive Sanadera? … [[Upadica se ne razumije.]] Nisu ni postojali, da. Klub HDSSB-a podržava to podnošenje kaznene prijave, da li su oni podnijeli prijavu protiv Ive Sanadera? Pa što mislite da bi mi danas išli u prodaju autocesta da se nisu tuneli triput bojali? Bi li išli danas u prodaju autocesta da nije kilometar autoceste bio tri puta skuplji za vrijeme Sanaderove Vlade, nego za vrijeme Račanove Vlade? Mislim, to me stvarno čudi, izvinjavam se, vraćam se dakle na zakon. Drago mi je dakle zakon izazvao pozitivne reakcije skoro od svih klubova. Neke skepse koje su izrekle kolege zastupnici mislim da ne stoji, što ćemo se svi zajedno i uvjeriti, i mislim dakle da će zakon stvarno pokazati jedno stanje koje će srediti stvari na području koncesioniranja u Republici Hrvatskoj. Isto tako pohvalio bih gospodina Šukera i 2005. godinu kada se uveo dakle registar za koncesiju, mislim da je to stvarno bio jedan sveobuhvatan posao, koji nije bilo lako odraditi, ako se ne varam 50 tisuća mislim koncesijskih ugovora kroz 2005. i 2006. godinu dakle da su se pripremili da se taj registar objavi. Dakle taj registar i ovaj zakon, dakle koji do kraja definira i pojašnjava koncesioniranje mislim da je jedan dobar temelj za budućnost. Što se tiče pomorskog dobra, definitivno da moramo pohvaliti Primorsko-goransku županiju, ne zato što je tu gospodin Komadina, najveći broj, dakle najveći kilometri, metri pomorskog dobra su utvrđeni u Primorsko-goranskoj županiji i Primorsko-goranska županija sa svojih više lučkih uprava daleko je najbolji primjer upravljanja dakle lučkim područjem u Republici Hrvatskoj, kada sam ja to predlagao u Šibensko-kninskoj županiji da se uvede više lučkih uprava kao što je slučaj u Primorsko-goranskoj županiji mene su tada ismijali, ali mislim da su bili u krivu. Vraćam se na kolegu Bačića, zapravo na zadnje rasprave koje su bile i koje su dakle najviše išle u smjeru koncesioniranja na području pomorskog dobra, gospodine Bačić nijedna koncesija za luku nautičkog turizma u Republici Hrvatskoj se ne može raspisati a) ako nije utvrđena granica pomorskog dobra i b) ako nije donesen ne prostorni plan, nego detaljni plan uređenja. GPU dakle mora biti donesen unutar prostornog plana da bi se dakle mogla raspisati koncesija za luku nautičkog turizma. Ali u čemu je problem? Problem je u uredbi što je bila loša. Vi meni niste odgovorili, nijedna luka nautičkog turizma u Republici Hrvatskoj u posljednjih 10 godina se nije izgradila. Iz kojeg, vi kažete problem je ovaj, problem je onaj, problem su špekulanti, problem je šta je ta uredba dozvoljavala špelukantima da se prijavljuju na natječaje, problem je što su špekulanti znali kada će se raspisati koji natječaj za koju luku nautičkog turizma, tada su se javljali na natječaj, i degradirali sve one potencijalne dakle koncesionare koji su mogli sudjelovati u natječaju. Pa imate bezbroj primjera gdje … [[Ne razumije se.]] što sam maloprije u replici govorio, pa se neću ponavljati, dakle i davao naknadu od 3%, i npr. neke bum gradnje, u mojem slučaju dakle sa jednim zaposlenim 26% za 5 dana dobiju koncesiju, za 5 dana prodaju tu istu koncesiju … [[Ne razumije se.]] , što se dogodilo? Poništen natječaj. Koja je odgovornost za tu tvrtku? Apsolutno nikakva. Eto o tome vam želim reći, dakle drago mi je što smo na kraju došli na koncesioniranje na pomorskom dobru, usko dakle koncesioniranje za luke nautičkog turizma, ali to je definitivno bio problem i da se nije izmijenila uredba, ja ne kažem da će se sad dogoditi čudo, ali mislim da će izmjenom uredbe koja je bila dakle u 7. mjesecu na Vladi, da će se neke stvari promijeniti, a prvenstveno smatram što se treba promijeniti je da se onemogući špekulantima sudjelovanje na natječajima. Hvala.
I sada 8 replika na ovo izlaganje. Prvi Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega Klarin, ja vas pitam s obzirom da ste vi najjača bili oporbena stranka već 8 godina prije dolaska na vlast, jeste li ikada podnijeli kaznenu prijavu protiv Ive Sanadera? To je jedno. Ono drugo, da ono drugo za tunele, dakle ako je itko raskrinkavao Ivu Sanadera i donio vama pobjedu na krilima naših kritika ovdje u Saboru i govora u Saboru onda je to HDSSB, trebali biste nam reći hvala što ste došli na vlast. A što se tiče tunela, pa ja, znate da sam i već po šesti puta naš bećarac otpjevao onaj o tunelima svi Hrvati samo jedno žele, žele, žele farbati tunele. Prema tome to sam pjevao i gospodinu Ivi Sanaderu i gospođi njegovoj nasljednici itd. Prema tome nemojte govoriti o tome. A vaše shvaćanje demokracije i vaša ljutnja koju ste iskazali u prvoj rečenici, pokazuje samo vaše razmišljanje i o demokraciji. Vi biste rekli da, pa Berlusconija su tužili kazneno, zbog čega ne bi i Ivu Sanadera i ne znam ni ja kojeg drugog premijera u državi. I Berlusconi je odgovarao za svoja nedjela.
Odgovor na repliku Ivan Klarin.
Ja samo želim reći da moramo biti vjerodostojni. Pa ne prodaju se danas autoceste zato što je stanje u državi bajno, pa bila je, katastrofa je bila ljudi moji. Bila je katastrofa i o tome treba govoriti. Danas netko govori mi podižemo kaznenu prijavu protiv Zorana Milanovića, a zaboravljamo što je bilo prije 8 godina, ili 8 godina, ili 6 godina, možda neću reći 8 godina. Znači mislim radila se apsolutna katastrofa u državi i zapravo SDP je prvi sa svojim koalicijskim partnerima 1.1.2012. godine preuzeo idealno stanje u državi. Pa ljudi mislim da moramo biti ozbiljni, iako normalno svatko ima pravo izreći što ga ide, ja možda ovako malo raspravljam malo temperamentnije dalmatinski, ali nije to ljutnja.
Josip Borić, replika.
Hvala lijepo. Pa evo, ja ne znam razlog ovog vašeg završnog obraćanja u ime kluba, valjda ste se htjeli vas 6 iz oporbe posvaditi sa 7 nas iz, vlasti sa 7 nas iz oporbe, mislim ne, jer ja drugog razloga nisam iščitao jer ste se cijelo vrijeme praktički posvadili sa svima nama ovdje, a lijepo smo pričali o Zakonu o koncesijama. E sad o tunelu. Ta priča traje već neko duže vrijeme, ali je li počeo postupak? Šta se dešava s tim tunelima i farbanjem? Ja ga ne vidim. Je li to bila medijska priča? Pa zašto se nisu podigle optužnice, ako već pričate o farbanju tunela. Jesu se podigle optužnice za farbanje tunela? Kad? … [[Upadica se ne razumije.]] Vi ćete to pričat kad bude. Da, očito da ima 50 godina za takve stvari, moguće da. Ja mislim da nema. I priča je bilo i puno o drugim stvarima koje su se dešavale na autocesti i o wc-ima, ovome, onome, ali sve se to pomalo na neki način drugačije rješava, bez obzira što vi stalno želite da netko negdje bude za nešto kriv, a što se tiče situacije ja mislim da ste vi dobru situaciju koja je išla prema gore u ovih godinu dana okrenuli da ide prema dolje, bez obzira što vi mislili da to nije tako. Činjenice govore drukčije, brojke govore drukčije, ljudi teže žive, sve ide teže, ne mogu, preopteretili ste ih, to su greške vlasti, i ne morate se vi na to ljutiti. A ako se želite dodvoriti premijeru, to je druga stvar, ali ne morate se svađati sa svima koji pokušavaju doprinijeti dobrom zakonu za kojeg smo rekli da je ok, uz jednu malu onu ogradu za koju smatramo da je opravdana. Zašto bi Vlada mimo nas htjela po ovom zakonu jedan sustav koji vrijedi 20, 30 milijardi kuna i više samo tako dati nekome na upravljanje bez da mi kažemo, a ovdje je bila javnost, ovdje je glas javnosti, ne u Vladi. Tamo svi isto misle, sa izdvojenim mišljenjima, ali ovdje je malo drugačije.
Odgovor na repliku, Ivan Klarin.
Gospodine Borić, meni stvarno nije bila namjera se posvađati s nikim, i mislim da imam pravo raspravljati kao što i vi raspravljate pa nekad je to suvislo, nekad to nije suvislo, ali svatko u ovom Hrvatskom saboru ima pravo govoriti. Samo želim pošto ste rekli na početku hoće li ili neće biti podignuta optužnica, od nekih stvari se ne može ili ne možete amnestirati.
Ivan Šuker, replika.
Pa hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Mislim da je ovdje jasna jedna stvar, dakle jedna politička opcija smatra da problem autocesta treba riješiti kroz monetizaciju, druga politička opcija smatra da to nije tako, ali ako se već ide u to, ako vi odlučite da idete u to da bi to trebalo regulirati posebnim zakonom. Ja ne vidim što je tu sad loše, ali ako ćemo nabacivat ono što sam rekao tu blato jedno drugima, onda možemo recimo otvaranjem Zadra dva je koštalo preko milijun kuna, nijedno otvaranje dionice jedne nije koštalo toliko, možemo štošta jedni drugima nabacivati, isto tako nemremo se paušalno razbacivati s tim koliko košta kilometar ceste, jer imate kilometar ceste koji nema niti jedan pomoćni objekat, nego samo dužine. Imate na kilometar autoceste, ja sam često slušao za autocestu Zagreb-Velika Gorica-Sisak, pa pogledajte samo od onoga nadvožnjaka u Buzinu, do Vuševca koliko imate pomoćnih objekata toliko možda nemate na 40, 50 kilometara neke druge autoceste. Prema tome ajmo jedanputa, a kolege su već prije toga napravile, neka dođe nekakva strana ekspertiza pa neka utvrde koliko stvarno cesta košta. Druga stvar, nije jednako raditi cestu u Dalmaciji ili negdje u nizini. Tamo što iskopaš, samelješ, vratiš natrag, nabiješ, i praktički ideš asfaltirati, a ovdje u ovim nizinskim dijelovima treba voziti materijal stotine, stotinu kilometara, treba zemljište koje je glinasto, koje pliva treba sanirati, dakle milijun stvari, dakle o tome trebaju razgovarati stručnjaci, … [[Ne razumije se.]] mi koji nismo u tome se nabacivati olako s nečim, jer kažem jedan pomoćni objekat, nadvožnjak sa svim pristupnim cestama može koštati kao dva, tri kilometra autocesta, a sve to ide u cijenu kilometra autoceste. Prema tome, kažem ajmo razgovarati argumentirano, radi se o prevažnoj temi da bi se koristili niskopolitikantskom pričom, jer gledajte nije samo 30 milijardi vrijednost autocesta, nego puno, puno drugih stvari, a vozimo se sad prema Splitu pa pogledajmo koliko danas automobila prođe tom autocestom, pa ćete onda drugačije govoriti o autocestama.
Odgovor na repliku, Ivan Klarin.
Meni je žao kolega što smo uopće došli da ovako raspravljamo, ali jednostavno cijelu raspravu neki klubovi raspravu o dobrom zakonu, što ste ga i vi podržali, vjerujem da ćete ga podržati dakle nameću monetizaciju Hrvatskih autocesta. To je jedna stvar. Ponavljam žao mi je zbog toga. I druga stvar, gospodine Šuker, nije razlika u kilometru, neka to odluke stručnjaci, ali nije razlika u kilometru bila Gorski kotar ili Sisak, Velika Gorica. Dakle znate gdje se zaustavila autocesta? Prije Zadra. Dakle na istom prostoru, na istom području, u istoj županiji, u istom kršu dakle cijena je bila puno skuplja, eto o tome govorim, ali ponavljam neka tu odluku donesu stručnjaci.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega, vi ste rekli jednu rečenicu ne prodaju se ceste zato što je bajno, vjerojatno je lapsus ovo prodaju, valjda monetiziraju. To vam uvažavam, to je vjerojatno. Što je bit demokracije? Ja vam vjerujem da se ne monetiziraju zbog toga što je bajno. Međutim što je bit demokracije? Poštivati zakone, zakone Republike Hrvatske. Svjesno kršenje zakona predsjednika Vlade, koji je sam priznao da usprkos tomu što Vlada nije predložila, a Sabor nije donio strategiju upravljanja državnom imovinom sili nas na podnošenje kaznene prijave. To je svjesno kršenje zakona. To je minoriziranje Hrvatskog pravosuđa, to je minoriziranje ovoga Sabora, a kakav je naš odnos bio, nas kao stranke. Pogledajte datume osnivanja, djelovanje naše i nas pojedinaca koji smo prije stranke radile neke druge poslove, to isto tako možete provjeriti. No i opet je tu neka razlika. Bivši premijer je mažnjavao lovu tajno, on se nije hvalio da će kršiti zakone, on je tvrdio da ne krši zakone, on je mažnjavao lovu preko crnih fondova, u čemu su imali slažem se s vama, prste mnogi i zato će još biti valjda procesa jer on nije mogao ukrasti toliko sam. Morao je imati neke pomagače, a ti pomagači kao da nisu ništa znali, al' su svi dizali ruke za to. Međutim, to je jedna strana priče. Mi govorimo o drugoj strani priče. Ne govorimo o tome što je bilo nego što će biti. Vi ste ti koji ste najavili monetizaciju cesta. Mi želimo poštivati zakone RH, a zakon RH kaže da se ne može ući u taj proces tako dugo dok se ne donese strategije upravljanja državnom imovinom, a premijer kaže nismo je donijeli ali hoćemo to raditi.
Odgovor na repliku, Ivan Klarin. Nema odgovora. Mladen Novak, replika.
Hvala lijepa. Ma kolega razumijem da ste temperamentni i da ste malo s nekim izjavama malo i zabrazdili tamo što znate da nije, nismo postojali prije dvije godine nismo mogli tužiti Ivu Sanadera kao Klub zastupnika, mogli ste ga vi pa niste. Kolegama kažete da ovo je mjesto da gdje možete pričati i u redu je da pričate. To isto vjerujem da, odnosno da priznajete to isto pravo i nama. S obzirom da je ovdje riječ o definitivno najbitnijim nacionalnim interesima, jer ako netko nešto prodaje i još k tome daje do znanja da još to prodaje mimo zakona, a sam to kaže, onda je naše ne pravo, nego obaveza da reagiramo. To je naša obaveza. A kad ste nam nabili na nos vjerodostojnost. A sad da ja vas pitam dal' je vjerodostojan premijer koji u roku od par dana kaže da je izvanredno stanje u državi i ode na skijanje. Taj isti premijer je bio predsjednik najjače oporbene stranke kad su se u vladajućoj stranci tadašnjoj dešavali neki čudni prevrati pa je i tad bio na skijanju. Šta je, je on je vjerodostojan, principijelan. Svaki put kad je nešto Austrija. Neću ovo dirat, al sad mi ovaj tren palo na pamet, nekad u povijesti na ovim prostorima je bila jedna obitelj koja je isto, kad je počelo karadum, bris.
Odgovor na repliku, Ivan Klarin.
Gospodine Novak, je predsjednik Vlade bio za vikend, pa mislim da je to njegova stvar. Mislim da je to njegova stvar i više puta u ovih tjedan dana i gospodine Boris ja se ne mogu dodvorit sad predsjedniku Vlade zato što on vrlo vjerojatno ovo ne gleda, tako da se razumijemo. Al' mislim da je to njegova osobna stvar. Gdje ćete vi ići za ovaj vikend? I vjerojatno ćete vi ove godine ići na neko putovanje, to je vaša osobna stvar. Vi primate plaću za to, i vi možete ići gdje hoćete u svoje slobodno vrijeme, to je jedna stvar. Druga stvar, da lapsus mi se dogodio, dakle monetizacija ne prodaja, to je točno, to se ispričavam, a druga stvar ako niste postojali kao stranka, postojali ste kao pojedinac, a valjda stranku sačinjavaju pojedinci, ljudi, fizičke osobe, onda to mogu kao pojedinac podnijet kaznenu prijavu.
Zlatko Komadina, replika.
Ma htio sam opet ukazati na to da pričamo kroz ovaj zakon isključivo koliko vidim o monetizaciji. Monetizacija je prije svega politička odluka koja može, a ne mora biti, i koja se tiče javnih financija. Ona se uopće ne tiče ni prometa ni ničega, tiče se stanja javnih financija. A koncesija bi bila ili će bit tehnologija, će biti tehnologija ako uopće do nje dođe. Međutim ono što je kolega Šuker rekao, ja se slažem da se u pravilu, kad imaš potrebu a nemaš novaca, kako je ono rekao onda se poseže za koncesijama u nekom slučaju, koncesije u pravilu prihoduju onom tko je daje, ali imamo niz slučaja da koncesionar, da ovaj koji daje koncesiju plaća kao što je kod nekih cesta. Ja ću vam reći jedan primjer koji po meni bi bio dobar, a to je moja legendarna i vaša što sam spominjao žuta lokva, jel. Žuta lokva je izvanredna cesta za koncesiju. Izvanredna. Zapošljavate građevinare, 60, 70% je pokrivena, 30% što? Plaća država kroz 20, 30, 40 godina koliko već će riješit koncesiju. I zavrtila je GDP, a zašto je prethodna Vlada uz dužno štovanje napravila, dakle priča o monetizaciji. Zato jer je gradila autoceste koje više nisu vraćale s prometom same sebe iz zaduženja države, odnosno firmi. Danas te firme se ne mogu servisirati ni HAC, ni … [[Ne razumije se.]] , ne može servisirati, jedine ceste koje su isplatile su Rijeka-Zagreb, i Zagreb da prostite Beograd, drugih cesta su, sve neisplative ceste u Hrvatskoj. I sad taj javni dug ili ćemo strpati u javni dug, ili ćemo ići u ove neke kombinacije o kojima danas vi pričate. Naravno da jednokratno kad nešto što bi rekli prodajete ili dajete, jer ako ste u nekoj situaciji pitanja ona koja rješenja ćete donesti. Kažem ima niz pozitivnih primjera koncesija, ali sad nemam vremena kroz repliku, npr. koncesija u crkvi Jurandvor je nađena Baščanska ploča na otoku Krku, gdje se jednoj obitelji dala koncesija, paze na tamo tu crkvicu, prodaju suvenire, divan primjer. Hoću reći ima dobrih primjera.
Hvala. Branko Bačić, replika.
Pa evo, gospodine Klarin, dakle sad sam pobrojao 6 je marina koncesionirano luka nautičkog turizma, samo Vlada, županije ne znam broj, to nisam nikad ni brojio. Što se tiče, zbog točnosti podataka, ja dobro znam kako je radio gospodin Komadina, zajedno smo radili 6 ili 7 godina u Rijeci, ali radi istine dakle najviše kilometara pomorskog dobra je u Zadarskoj županiji i Primorsko-goranska županija koliko je bila uspješna nije jedina županija koja ima više lučkih uprava, još je Dubrovačko-neretvanska, i još je Istarska županija također koja ima. A što se tiče onog kilometra autoceste, to moram primijetiti, spomenuli ste kilometar autoceste u Zadarskoj županiji. I ja i vi svaki tjedan, dva puta prolazimo autocestom, uz Zadarsku županiju, otkada, koliko godina unatrag, otkad je ta autocesta gotova se vozite jednom trakom. Trebalo bi usporediti kilometar jednako dovršene autoceste, spust od sv. Roka prema Maslenici se rješava nakon što je uređen već ja mislim 4 godine, pa kada bi se na osnovnu cijenu te, tog kilometra koji je tada građen kad vi govorite puno jeftinije nego danas dodali ovi troškovi koji se danas na toj dionici ulažu, onda bi sigurno taj kilometar danas, taj kilometar bio puno skuplji da je uređen onako kako ta dionica zahtijeva. Ja još nisam se vozio od sv. Roka prema Maslenici, na toj navodno jeftinom i mora biti jeftin kad nije dovršen, kad je ta cesta bila u gotovo poluuređena, svakodnevno se na toj cesti još vrše radovi, pa onda bi, da je tom kilometru dodati ove troškove bio bi sigurno puno skuplji od jedne sređene autoceste kakve su rađene na drugim lokacijama.
Odgovor na repliku, Ivan Klarin.
Zahvaljujem. Samo ću se dakle osvrnuti na prvi dio vaše replike, 6 luka nautičkog turizma je koncesionirano, koliko je izgrađeno? Nijedna. To treći puta ponavljam. Nije dakle, i evo na primjeru Tisnoga, i mi smo dobili koncesiju ali je nismo uspjeli zbog špekulantskih tvrtki izgraditi tu marinu. Dakle jedini primjer gdje će se izgraditi na temelju ove uredbe, ali nije izgrađena je u Dubrovniku, u luci Gruž, ali mislim da Dubrovnik luku Gruž što se tiče luke nautičkog turizma ne možemo uspoređivati ni s jednim drugim, ni s jednom drugom lukom nautičkog turizma, ni s jednim drugim prostorom u Republici Hrvatskoj. Mislim možete se vi sad okretati, ali to je naprosto činjenica. Meni je žao što je to tako, ja bih volio da je 2009. godine, ta uredba je bila kvalitetnija, i da sam ja u Tisnom tad 2009. godine izgradio luku nautičkog turizma, i da danas imam luku nautičkog turizma, a ne da je nemam, da je danas tamo pusto polje kao što je bilo prije 3 godine.
I Zlatko Tušak, replika.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora. Kolega Klarin, rekli ste zašto Hrvatski laburisti nisu podnesli kaznenu prijavu protiv Ive Sanadera. Jasno da nismo mogli podnesti jer tad nismo bili u Saboru, ali ako nismo mi bili u Saboru bio je naš sadašnji ovaj predsjednik Dragutin Lesar, koji je 2005. godine pokrenuo inicijativu za istražno povjerenstvo protiv Ive Sanadera i Žužula. Na tu inicijativu SDP nije podržao kada je u pitanju bilo utvrđivanje odgovornosti protiv Ive Sanadera, to je istina i to su činjenice. Jedan vaš zastupnik, a to je kolega Šime Lučin, on je i potpisao tu inicijativu, da bi poslije povukao tu svoju inicijativu, evo to je samo potpora onome kako govorite, a kako radite, što je potpuno u suprotnosti jedno sa drugim.
Odgovor na repliku, Ivan Klarin.
Ja kad govorim, onda sam vjerodostojan, i kad to radim isto sam, i vjerujem da je tako bio, ne vjerujem, nego je to i bio SDP. Zašto ste se vi uvrijedili kad sam ja vama rekao dakle zašto danas podnosite kaznenu prijavu protiv Zorana Milanovića, a prije 5 godina, 3 godine niste podnijeli protiv Ive Sanadera. I ako je to gospodin Lesar napravio, svaka čast, ali ne stoji. Svaka čast, vaš predsjednik stranke. Ali dakle ne podnosi stranka kaznenu prijavu što sam maloprije govorio, dakle podnose osobe, fizičke osobe koje sačinjavaju tu stranku. I onda ako danas podnosite na što imate apsolutno legitimno pravo kaznenu prijavu protiv Zorana Milanovića, ponovno se vraćam dakle osobe iks, ipsilon da ih sad ne imenujem su trebale, dakle tko je potpisao ovu kaznenu prijavu podnijeti kaznenu prijavu i prije 3, 5, 10 godina ili kad su se utvrdile nezakonite radnje dotičnog gospodina, da ga više ne spominjem.
Završna riječ, u ime predlagatelja zamjenik ministra financija Boris Lalovac.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici. Evo skoro nakon 5 sati rasprava je trajala, Zakon o koncesijama evo izgleda da sve ove zakone. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, da, zato što sam evo. Ispričavam se, u zadnje vrijeme evo dosta kasno se ovako družim s vama na raspravama, ali moram priznati znači isto kao što je bilo kod prvoga čitanja, vidjeli ste da smo usvojili sve ove stvari koje smo zapravo u raspravi smatrali da su korisne, tako da u tom pogledu vidjeli ste i za ovaj izvještaj koji je prvi put tu, i nadamo se da će to biti praksa i u budućnosti, da ćemo podnositi izvještaje u ovom Visokom domu o stanju u koncesijama za prethodnu godinu. Tu će vam svakako pomoći i ovaj registar koncesija kojeg smatramo da dalje moram razvijati, smatramo da ovaj prvi dio koja je napravila zapravo kao što je govorio gospodin Šuker da je vrlo bilo teško to ustrojiti vjerujemo, a ubuduće da se radi o velikom broju ugovora, širokim područjima, i da je to sad jedna nadogradnja i cijelo vrijeme kada i govorimo, govorimo i mislim da je to ispravan put uvijek kada zapravo dođe da to treba biti nadogradnja, bez obzira koje vlasti dolazile, i mislim da je to jedini ispravni put, da svatko koji nastavi zapravo nadograđuje ovaj određena područja. Samo bih ovdje kratko jednu rečenicu vezano za ovaj dio u članku 5. gdje su popisana određena područja davanja koncesija, ne bih htio da se krivo shvati, znači nije to područje kojim se ovim zakonom sada posebno daje da se na tim područjima mogu … [[Ne razumije se.]] koncesije, jednostavno to su područja koja su već, područja koja su zakonski već definirana. Znači rekli smo da imamo 18, 20 sektorskih zakona koja su definirala ta područja, znači ovo je opći jedan krovni zakon koji je popisao područja koja već su definirana. Ja smatram da ova rasprava u ovome dijelu kada ste rekli da se taj dio sve daje prirodna bogatstva u bescjenje, znači svaki taj zakon, svako to područje je prošao raspravu u ovom Visokom domu, znači svako to područje je prošao raspravu u Visokom domu, bili su zakoni, znači tu ne vidim ništa posebno da ovaj zakon nešto posebno unutra stavlja, što već nije definirano nekim posebnim zakonom. Kao što znate ovaj zakon je 2008. napravio veliki napredak u odnosu na zakon iz '92. godine i da su, da je ovo samo ponovo jedna dorada zakona koji je vrlo dobro bio postavljen 2008. godine, znači u 2012. godini znači one neke korekcije koje je trebalo napraviti, gdje se zapravo vidjelo da se, otežani su pojedini uvjeti, u tome smislu ga tako treba promatrati. Znači ovo nije područje, znači oni opći zakon koji je usklađen sa direktivama Europske unije, znači to je jedan zakon koji ja smatram da je vrlo dobro pogođen budući da ste sami vi ovdje definirali da postoje vrlo različita područja od rudarstva, do željeznica, do cesta, oni samo iz sva te, sve te podzakonske, sve te sektorske akte ih je samo posložio da ne mogu izvan tog područja biti, i u tom smislu i treba gledati i ove nadopune tog zakona, tako da ne bi ulazio ovaj dio konteksta gdje su zapravo pojedine ocjene, ja se isto slažem i smatramo da Vlada radi transparentno, i da u ovome Visokom domu zapravo predstavlja i ovo je isto jedan zakon i ovo izvješće koje smo dali pokazali smo da smo transparentni i da uvijek trebamo gledati u tom kontekstu da svaka Vlada koja treba nadogradnje, i da treba biti transparentnija pogotovo pred ovim Visokim domom, tako da evo zahvaljujem na vašoj konstruktivnoj raspravi, smatram da je bila konstruktivna. Evo zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o koncesijama, drugo čitanje, P.Z.E. br. 134. Rasprava o tekstu zakona je završena. Vlada RH podnijela je amandman nakon roka predviđenog Poslovnikom Hrvatskog sabora. U skladu sa člankom 166. Poslovnika dajem na glasovanje prijedlog da raspravljamo i odlučujemo o amandmanu Vlade RH. Molim da se izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Hvala lijepa. Utvrđujem da smo većinom glasova, 81 glas za, 34 glasa protiv i 1 suzdržan prihvatili prijedlog da raspravljamo i odlučujemo o amandmanu Vlade RH. Molim predstavnika predlagatelja da obrazloži amandman Vlade RH. Zamjenik ministra financija poštovani Boris Lalovac. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora, dame i gospodo zastupnici. Kao što je uočeno u samoj raspravi Zakona o koncesijama gdje su zapravo bile intencije da se određene zaštite strateških interesa RH, da se doda posebnim člankom. Znači, mi smo uvažili takvo mišljenje tako da smo išli sa amandmanom Vlade gdje se u članak 5. dodaju stavci 5. i 6. koji glase: "Hrvatski sabor može na prijedlog Vlade RH predlagati određenu koncesiju strateškim interesom RH i u slučaju stavka 5. ovoga članka postupak davanja takve koncesije i druga pitanja u svezi s tom koncesijom uređuju se posebnim zakonom u skladu s odredbama ovoga zakona. Znači, taj dio je inkorporiran u ovaj dio u zakon tako da se zapravo ajmo reći na puno jasniji sada i još transparentniji način nadopunjuje ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala i vama zamjeniče ministra. Otvaram raspravu. U raspravi mogu sudjelovati samo predstavnici klubova zastupnika u Hrvatskom saboru. Nema prijavljenih. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje amandman Vlade RH. Tko je za predloženi amandman? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Hvala lijepa. Utvrđujem da smo većinom glasova, 81 glas za i 30 glasova protiv i 4 glasa suzdržana prihvatili amandman Vlade RH te on postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandmane su podnijeli i Odbor za zakonodavstvo i Klub zastupnika HDZ-a u Hrvatskom saboru. Molim predstavnika Vlade poštovanog zamjenika ministra Borisa Lalovca da se očituje o amandmanima. Idemo po redu. Odbor za zakonodavstvo, amandman br. 1. na članak 1.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Amandman br. 2. na članak br. 4.
Na stavak 1. se ne prihvaća jer namjera predlagatelja je bila omogućiti uredima državne uprave davati koncesije te s tim razlogom potrebno širi pojam tijela državne uprave. A prihvaća se na stavak 4.
Ok, hvala lijepa. U reduciranom obliku postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 3. na članak 5. istog odbora.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 4. na članak 6.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 5. na članak 9.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 6. na članak 11.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 7. na članak 24.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 8. na članak 29.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. I amandman br. 9. na članak 40.
Prihvaća se.
Hvala vam lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman Kluba zastupnika HDZ-a.
Vlada ne prihvaća obrazloženje. Znači, tražilo se da se sva pitanja u svezi koncesije na autoceste i željezničku infrastrukturu uređuju posebnim zakonom. Znači, ovdje bih još jednom napomenuli i zato smo išli s amandmanom Vlade RH gdje se ne stavljaju samo ova dva područja autoceste i željeznice nego sva strateška pitanja, znači puno šire nego što je definirano ovim amandmanom. Također bi naglasili da se u članku 5. stavak 4. također definira i navedeno je da su ova područja u članku 5. da se uređuju posebnim zakonom. Znači, već je taj dio uređen a mi smo znači išli još širim amandmanom Vlade RH, znači da sva šira područja koja odredi Vlada da treba biti strateška odluka i zbog toga ne možemo prihvatiti ovaj uži dio. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja poštovani zastupnik Gordan Jandroković. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Bez obzira na obrazloženje Vlade, jest napravljen je jedan korak, ali po našem mišljenju on nije dovoljan i Klub zastupnika HDZ-a zato inzistira na tome da se davanje koncesija na autoceste ili magistralnu željezničku infrastrukturu trebaju urediti posebnim zakonom. Zašto o tome govorimo? Zato što se radi o iznimno važnim strateškim nacionalnim interesima za koje, o kojima treba progovoriti i predstavničko tijelo. Smatramo da to treba urediti posebnim zakonom. Isto tako s obzirom na moram upotrijebiti tu riječ vrludanja Vlade, evo gledamo da se sada odustaje od nizinske pruge, jučer je smijenjena i cijela Uprava HAC-a, vidjet ćemo kako će proći proces tzv. monetizacije autocesta. Smatramo da Vlada koja nije dovoljno stručna, koja vrluda u svojim odlukama da joj Hrvatski sabor ne može prepustiti 100%-nu odgovornost da to čini već smatramo da upravo Hrvatski sabor svojim zakonom treba ograničiti manevarski prostor Vladi i da Hrvatski sabor treba biti taj koji će određivati o tako važnim temama. Zato molim glasovanje o tome.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo tko je za amandman Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 82 glasa za i 34 glasa protiv donesen Zakon o koncesijama u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
I prelazimo na zadnju točku večeras – - Konačni prijedlog Zakona o prestanku važenja Zakona o posebnom porezu na luksuzne proizvode, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 213 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske, prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, sukladno članku 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za financije, državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Uvodno će nam predstaviti zakon zamjenik ministra financija Boris Lalovac.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pred vama se Zakon o prestanku važenja Zakona o posebnom porezu na luksuzne proizvode. Razlog donošenja priloženog zakona je sprječavanje otklanjanja većih poremećaja u gospodarskim sektorima, obuhvaćeni oporezivanjem ovim poreznim oblikom, hrvatski porezni sustav i porezni obveznici ovog poreznog oblika potrebno je na vrijeme pripremiti za funkcioniranje i poslovanje uvjetima u članstvu Republike Hrvatske u Europskoj uniji. Naime izvjesna je nemogućnost svrhovite primjene ovoga poreza u okolnostima članstva Republike Hrvatske u Europskoj uniji, posebno skrećući pozornost pri tome i na potrebu uzimanja u obzir fiskalnog učinka poreza i troškova njegovog ubiranja, te pogotovo utjecanja na relevantne gospodarske sektore. Temeljni cilj je navedeni porezni oblik prilagoditi okolnostima okruženja i poslovanja na jedinstvenom europskom unutarnjem tržištu. U tom okruženju uzimajući u obzir karakter ovog poreznog oblika, hrvatski porezni obveznici će zbog znatnog poreznog opterećenja luksuzne proizvodne okolnosti da će isti biti lako dostupni na unutarnjem tržištu, biti u znatno nepovoljnijem položaju u odnosu na gospodarske subjekte u okruženju. Navedeno će izvjesno realizirati smanjenim poreznim prihodima s naslova PDV-a te zbog ukupnog smanjenja gospodarske aktivnosti smanjenjem drugih poreznih prihoda s naslova … [[Ne razumije se.]] poreza. Ukupni fiskalni pokazatelj ukazuje da predmetni porezni oblik ostvaruje zanemarive prihode za državni proračun Republike Hrvatske, te da je uzimajući u obzir administrativne troškove ubiranja poreza i provedbu poreznog nadzora, te utjecanje na gospodarske subjekte i njihove aktivnosti, te s time u vezi na potrošnju predmet oporezivanja na hrvatskom tržištu, već u ovom trenutku je neučinkovit i neelastičan porezni oblik. Vrlo kratko, znači sljedeće godine ulazimo u Europsku uniju, nema više carinskih barijera. Mi smatramo, smatramo da naši poduzetnici mali obrtnici koji se bave pojedinim određenim zanimanjima, pogotovo u ovom području obrade zlata i … [[Ne razumije se.]] nakita smatramo da kada više jednom nemate carinu jednostavno onaj koji želi kupiti takav proizvod ode samo preko granice i kupi ga za iznos gdje plaća porezno opterećenje od 20%. Ukoliko ovo ostane znači ne da je opterećenje 25%, nego je još opterećenje 30% posebnim porezom, znači ukupno opterećenje tog proizvoda je 63%. Znači govorimo o konkurentnosti znači 63%, znači ne govorimo da ovim sada mi ukidamo ovaj dio poreznog opterećenja od 25%, znači ukidamo dodatno opterećenje koje ukupno iznosi 63%. Mi smatramo da pogotovo u uvjetima kada više nemate granica, da ovaj dio, da bi postali ajmo reći konkurentniji u odnosu na susjedne zemlje, da ukidamo poseban porez od 30% jer smatramo da nije dao efekta u proračunu, i da bi zapravo ukoliko on ostane, ukoliko ostane znači naši proizvodi u tome konkurentnom dijelu bi bili 63% bi bile ukupno porezno opterećenje ukoliko ode u Sloveniju opterećenje PDV-a od 20%, ukoliko ode u Bosnu i Hercegovinu opterećenje od 17%. Znači probamo ga znači nivelirati na taj način da taj dio industrije koji jesu mali obrtnici u tome dijelu znači ne bi ga htio, jer se u javnosti rasprava evo sada ukidamo porez na luksuzne proizvode, uvodimo na kruh i mlijekom, smatramo da je ovo porezno opterećenje od 63%, ponovo vam govorim 63% preveliko za tu granu, i da ukoliko ovo ne napravimo zapravo izgubit ćemo i onaj dio PDV-a, izgubit ćemo i ovih 25%, i ovih 25% ćemo izgubiti, ako nam zapravo, jer će zapravo otići samo preko puta u Sloveniju, kupit će taj proizvod, proći će zapravo jer nema carine, nema ničega, zapravo izgubit ćemo i ovaj iznos od 25%. Tako da evo smatramo da u tom kontekstu zapravo i treba gledati donošenje zapravo ovog zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. Klub HSU-a i kolegica Ljiljana Cvjetović.
Poštovana potpredsjednice, poštovani zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika podržava donošenje Zakona o prestanku važenja Zakona o posebnom porezu na luksuzne proizvode. Slažemo se da je predmetni porezni oblik zanemariv za državni proračun, te da je uzimajući u obzir administrativne troškove ubiranja i provedbu nadzora već u ovom trenutku neopravdan, neučinkovit i neelastičan porezni oblik. Također po ulasku u Europsku uniju, jasno je da će hrvatski porezni obveznici biti u nepovoljnijem položaju u odnosu na gospodarske subjekte u okruženju koji nemaju porez na luksuzne proizvode u ovom obliku. Iako može izgledati suprotno logici da u teškoj ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazimo ukida se porez na luksuzne proizvode, a uvodi PDV na osnovne prehrambene proizvode recimo kruh, u stvarnosti to i nije tako. Porez na luksuzne proizvode naplaćuje se npr. na nakit i srodne proizvode. Tako ću vam reći jedan primjer moje prijateljice koja ima zlatarnu, na srebrne naušnice od 0,47 grama imaju prodajnu cijenu 60 kuna, u tu cijenu uračunat je porez na luksuz od 11 kuna i PDV od 12 kuna. Smatram da srebrne naušnice od 60 kuna nikako ne predstavljaju luksuz. Vrlo skup nakit, satovi, odjeća i obuća od krznene kože u Hrvatskoj su dostupni u vrlo ograničenoj mjeri, pa ih je većina kupaca kupovalo u inozemstvu i u putničkom prometu unosila na područje Republike Hrvatske izbjegavajući na taj način i porez na luksuz. Tako je u praksi porez na luksuz prvenstveno naplaćivan na proizvode niže vrijednosti, koje širi broj građana kupuje i koristi. No iako HSU podržava ukidanje postojećeg poreza na luksuzne proizvode, prvenstveno zato što u ovom obliku on nema smisla, zalažemo se za uvođenje novog poreza na luksuz koji bi obuhvaćao veći broj proizvoda višeg cjenovnog razreda. HSU smatra da bi se na odjevne predmete, hranu i slično do određene vrijednosti trebala primjenjivati niža stopa PDV-a, a iznad određene vrijednosti trebao bi uz istu stopu PDV-a naplaćivati se i porez na luksuz. Tako bi npr. obična majica, pamučna, kratkih rukava recimo od 100 kuna podlijegala stopi PDV-a od 10%, dok bi neka markirana majica koja koštala 500 kuna podlijevala istoj stopi PDV-a te porezu na luksuz od recimo 30%. Isto bi se moglo primijeniti i na vozila, do određene cijene smanjila bi se sveukupna davanja, dok bi se na vozila iznad određene cijene plaćao porez na luksuz. Smatramo da bi na ovaj način bila prikupljena jednaka vrijednost poreza, mnogi bi proizvodi postali pristupačniji većem broju potrošača, dok bi se na isti luksuz plaćao dodatni namet. Sam porez na luksuz nije toliko čest jer je nepopularan, ali je puno češći oblik progresivni porez. Tako da se na proizvode do određene cijene plaća niža stopa poreza, a na skuplje proizvode viša stopa poreza, iako se sve radi o istoj vrsti proizvoda. U dosta zemalja postoji porez na luksuz, na nekretnine. Pri prodaji nekretnine iznad određene vrijednosti za razliku se plaća porez na luksuz. Ovaj porez je često skriven pa se može obračunati i na sljedeći način. On u sebi može imati olakšice na prvu nekretninu, ali umjesto da se obračunava na cijeli iznos vrijednosti nekretnine, obračunava se na propisanu kvadraturu po osobi, ili na određenu vrijednost. Npr. ako porez iznosi 1,5% i vi kupite prvu nekretninu u vrijednosti od 100 tisuća eura, olakšica je 95%. Tada bi se u tom slučaju platio porez od 75 eura, a netko tko kupi stan od 200 tisuća eura, platio bi porez od tisuću 575 eura. U ovom slučaju iako nemamo … [[Ne razumije se.]] porez na luksuz, on je itekako uključen u samu strukturu poreza, pa se na skuplje nekretnine plaća veći porez, tj. on je progresivan. Porez na luksuz ekonomski je vrlo elastičan, što znači da se povećanjem cijene dosta pasti potrošnja. S obzirom na zemljopisni položaj Hrvatske gdje se lako kupuje u inozemstvu, treba paziti da su predmet oporezivanja proizvodi koji se mogu kontrolirati, npr. automobili koji se kontroliraju registracijom, nekretnine, kao i proizvodi za koje se neće ići u inozemstvo. Ovdje bi se trebalo bazirati na životnom stilu koji se smatra luksuznim te na proizvodima iznad neke vrijednosti, to se odnosi na restorane, kafiće i druge takve usluge. Klub zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika podržat će donošenja Zakona o prestanku važenja Zakona o posebnom porezu na luksuzne proizvode, ali potičemo predlagatelja da pri nadogradnji poreznog sustava ozbiljno razmotri iznesene prijedloge. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospodine zamjeniče sa suradnikom. Ja si samo postavljam pitanje kakve bi reakcije bilo da sam ja prije 3 ili 4 godine predložio sa istim argumentima ovakav zakon. Izmasakriran preko medija, izmasakriran u ovoj sabornici, a danas za sve se to nalaze argumenti ovako i onako. Međutim, ja ću ovdje govoriti kao predstavnik kluba, ne kao bivši ministar. U trenutcima kad PDV skače sa 23, na 25%, u trenutcima kad struja ide 20%, kad moji Goričani plaćaju grijanje 38,5% skuplje, Zagrepčani nešto malo niže, ali Samoborci, Zaprešičanci, Siščani i Osječani isto negdje oko 38%, u trenutcima kad smo donijeli odluku o tome da ukidamo nultu stopu PDV-a ovo je u najmanju ruku politički čudan prijedlog odluke, bez obzira na njegove fiskalne, na njegove gospodarske razloge, ja još mogu shvatiti da u ovom zakonu smo ukinuli ovaj posebni porez na zlato koje naši zlatari proizvode, prerađuju da budu konkurentni, to bi mogao shvatiti, ali nikako ne mogu shvatiti bisere, dijamante, bunde, jer na žalost u Hrvatskoj krznari su skoro pa propali, skoro ih više uopće nema, vi u Zagrebu ja ne znam da možete naći par krznara kod kojih možete popraviti a ne kupiti bundu, dakle nešto što je naprosto passe priča. Satovi. Ja koliko znam mi u Hrvatskoj ne proizvodimo satove, i ne vidim uopće razloga da u ovom trenutku naprosto frustriramo hrvatske građane nakon ovih povećanja sa pričom o tome da treba ukinuti, jer da će ti satovi se kupovati vani, pa ti satovi su se i dosad kupovali vani. Ti satovi nisu u Hrvatskoj skupi samo zbog ovog trošarinskog dijela, nego i zbog marže i zbog svega skupa. Ista priča je i sa oružjem. Međutim vrlo interesantno pirotehnički proizvodi za vatromete, prije 3 ili 4 godine nitko nije razmišljao o ovim našim Samoborcima koji su napravili tvornicu, imaju tvornicu i u Kini, i konkurentni su svugdje u svijetu, dakle danas za sve postoji opravdanje, a bila je kriza i 2009., i tada su ti zlatari, ja imam u Gorici dva sjajna zlatara koji imaju čak i autentične zlatarske proizvode sa zaštićenim i nazivom i izgledom i svega, međutim kada je tada samo dala se naznaka iz Ministarstva financija da bi se ukinuo taj porez prvenstveno zbog tih zlatara, reakcija sa ove lijeve strane u Saboru je bila više nego gromoglasna, i upravo zbog svega toga, i iz razloga što sam rekao 23 na 25, struja 20, plin 37, grijanje 38 i pol, kruh i mlijeko sa 0,5 naprosto nemam ljudske ni moralne snage da dignem ruku za ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala. Klub Hrvatskih laburista – Stranke rada, i kolegica Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, poštovani zamjeniče ministra sa suradnikom, a i kolege. Ma evo ne možemo da o ovom zakonu ne pričamo, a da ne spomenemo kruh i mlijeko, bez obzira što nas je to zamjenik u svom uvodnom izlaganju upozorio na to. Izgleda da naš ulazak u Europsku uniju i naše usklađivanje sa regulativama Europske unije izaziva neki pravi tektonski poremećaj u našim logičkim razmišljanjima. Uistinu u ovo vrijeme kada je gotovo 33% građana Hrvatske ili točnije negdje oko skoro milijun i 500 građana po zadnjem istraživanju živi na samom rubu siromaštva, odnosno ukidanje ovakvog jednog poreza na luksuz čak ne znam ni koju riječ bi upotrijebila da opišem kako to na te građane koji ne samo da su zaboravili odavno što je luksuz, nego to jednostavno sama ta riječ u njima izaziva averziju prema svemu što se radi. Istim argumentima kojima opravdavamo 6 mjeseci prije uvođenja poreza na kruh, mlijeko, lijekove, knjige, opravdavamo i ukidanje poreza na luksuz, a to je da se prilagodimo ulasku u Europsku uniju. Evo kolega Šuker je govorio koliko ima krznara u Republici Hrvatskoj, koliko je to poduzetnika u Hrvatskoj za koje tvrdimo da ćemo im ukidanjem ovakvog poreza pomoći. Jako, jako malo. I mislim da je isto tako i licemjerno sada razgovarati kako želimo ukidanjem ovog poreza pomoći obrtnicima u Hrvatskoj, a prije nekoliko dana uvodili smo fiskalne blagajne sa rječnikom koga bi se mogli velika većina njih i posramiti, za ono kako smo nazivali te iste obrtnike i te iste poduzetnike u Republici Hrvatskoj. Dakle činjenica jeste i stoji da nešto ne štima. Iz dana u dan mijenjamo svoja razmišljanja, mijenjamo svoje kriterije, donosimo zakone onako kako nam se čini, ali mislim da donošenjem ovog zakona bez obzira što vi kažete da to izaziva troškove u provođenju porezne politike, mislim da ipak neće držati, a još manje će držati to kada kažete da ćemo ovakvim ukidanjem ovog zakona pomoći tim poduzetnicima da bolje posluju. Ja ako imam za kupiti bundu koja košta 25 tisuća kuna, bez obzira da li mi ukinuli ovaj porez ili ne otići ću recimo kupiti u Bosnu, jer je tamo porez 18%, za razliku od PDV-a našeg 25%, i opet ću zaraditi tisuću i 700 kuna. Znači računica nam ne drži vodu, i to je ono što nije dobro. Smeta u ovom obrazloženju zakona mene osobno, a mislim i veliku većinu mojih kolega ovdje u sabornici koji razmišljaju na isti način, kada kažete da je to za Ministarstvo financija zanemariv prihod za državni proračun Republike Hrvatske. Dakle u onoj projekciji koju smo dobili baratamo negdje sa iznosom u godinu i pol oko 32 milijuna kuna, i sad ako radimo opet računicu, jučer smo izglasali u ovom istom Domu proračun za 2013. godinu, od svih predloženih amandmana Vlada nije predložila niti jedan amandman. Kada bimo još 6 mjeseci imali porez dakle do ulaska u Europsku uniju porez na luksuz, pa ako ga onda moramo skinuti, ali ajde skinimo ga, kada bimo u tih 6 mjeseci zaradili pola od toga, znači negdje oko 11 milijuna kuna, onda bismo recimo mogli bili jučer usvojiti amandman o rodilištu u Đakovu, mogli smo usvojiti amandman za subvenciju Sinjske alke, mogli smo usvojiti amandman za policijsku postaju u Imotskom, mogli smo usvojiti amandman za zatvor u Šibeniku i da ne nabrajam dalje. Dakle to su samo neke od stvari koje građanima Hrvatske nisu logične, nisu logične mislim ni velikoj većini nas ovdje u Saboru, i nisu dobre. U petak kad se za to steknu uvjeti ovaj će se zakon ionako izglasati, izglasat ćete ono što ste namislili, pa je čak i ovakav pokušaj da se ukaže na nekakve nelogičnosti koje radimo, pa evo uzaludan, borba s vjetrenjačama. Ipak neke stvari nisu dobre, pogotovo u ovo vrijeme golog preživljavanja kako sam rekla i još jedanput podcrtavam gotovo milijun i 500 tisuća stanovnika Republike Hrvatske koji jedva skupljaju kraj s krajem, koji jedva preživljavaju, to nisu naši podaci, to su svjetski podaci, znači agencija koje nisu sentimentalne, koje su objektivne u tim analizama, i mislim da je sve ovo što radimo vrlo, vrlo bešćutno prema tim građanima, bez obzira kakva naša opravdanja bila.
Hvala. Replika, Branko Vukšić.
Ja ću vam kolegice Tireli samo kratko replicirati, a to je rekli ste to što radi i predlaže Vlada nelogično je velikoj većini zastupnika u Saboru. To znači šestorici.
Klub HNS-a i kolega Srđan Gjurković.
Uvažena potpredsjednice Hrvatskog sabora, zamjeniče ministra, pomoćnik ministra, kolegice i kolege. Dobra večer, u ime kluba Hrvatske narodne stranke. Nisam htio replicirati ni kolegici koja je govorila prije u ime kluba, ali zato baš želim u ime kluba HNS-a istaknuti zbog čega klub Hrvatske narodne stranke podržava ovaj zakon, ne zato šta smo bešćutni prema nezaposlenima i onom socijalnom stanju u kojem se nalazi jedan velik broj ljudi u Hrvatskoj, reću razloge, mislim da su razlozi poznati zbog čega se nalazimo u ovoj situaciji, i vrlo je jasno i poznato zbog čega hrvatska Vlada i ova koalicija zaista i Hrvatski sabor sa zakonodavstvom, svim instrumentima i mjerama pokušava, trudi se i rezultati pomalo napokon su na vidiku da će biti i razvojno i zapošljavanje uz naravno stabilnost financijskog sustava koji je ključ da bi uopće mogli osigurati taj razvoj. Ovaj zakon u biti se odnosi na 294 proizvođača zlatara u Hrvatskoj, bilo ih je prošle godine više, ali su morali zatvoriti. Ovaj zakon se odnosi na 20, točno 20 proizvodnih obrta za kožu i krzno koji su uspjeli opstati u Republici Hrvatskoj, dakle to su friški rekli bi mi podaci iz obrtničke komore od ukupno 140 proizvodnih obrta koji su bili, ali odnosi se na one koji se, proizvodne obrte koji su uspjeli opstati njih 735 koji se bave i nemetalima, proizvodnih obrta kojih ima tisuću 967 koji se bave drugim metalima, i proizvodnim obrtima koji se bave različitim gotovim proizvodima njih je 837, ili da tako dalje ne nabrajam negdje 9 tisuća 522 obrta proizvodnog zanatstva, koji može ili direktno dotiče ovaj zakon. E to je zakon koji osigurava daljnju zaposlenost i konkurentnost, prvenstveno obrta, jer ovaj zakon je vezan najčešće za obrt. Ja neću sad govoriti o uslužnim zanatima, i lovcima kojih ima u Hrvatskoj 65 tisuća, koji s ovim zakonom mogu dobiti bolju opremu, i naravno one koji će održavati, imati mogućnost da održavaju tu opremu. Da li govoriti o obradi bjelokosti, kornjačevina, to nema potrebe, zakon mora obuhvatiti i one neke segmente koji nisu možda direktno vezani za neki veliki promet, međutim kad govorimo i o obradi zlata, i zlatarima, onda govorimo i o jednoj tradiciji, uslužnoj djelatnosti koja u Hrvatskoj postoji kao tradicija. I ovaj zakon osigurava u biti da sutra i ovaj otkup zlata koji se, koji je aktualan u Hrvatskoj da na kraju to zlato ostane u Hrvatskoj, da se ne izvozi, i ovaj zakon u biti osigurava ipak i zapošljavanje i razvoj ma koliko god vama to činilo da je to zakon prema bogatima, a ovaj zakon nije vezan samo za bogate, jer vjerujem da svi oni koji su se vjenčali, oženili su kupili prsten, ili prstenje, da svi oni koji su vjernici, koji su se imali i krstili djecu, ili krizmali ili pričestili da su isto tako i zlatne, zlatni nakit kupovali. Prema tome ovo nije samo zakon za bogate, ovo je zakon koji osigurava i onima koji za takve trenutke ono što bi mi rekli daju sve, isto osigurava da bude povoljniji. Dakle ovaj zakon ima malo širi aspekt od onoga klasičnoga, jer moram se zaista čuditi ne podržavanje ovoga zakona, zato što se on zove zakon koji skida trošarine za luksuz, ne znam kako bi se on trebao zvati da ljepše zvuči, ali je bolje da čini se luksuz, jer to su ipak elementi i ovo su sve i dijamanti i zlato ipak spada u određeni luksuz. Prema tome u ime kluba Hrvatske narodne stranke, podržavamo ovaj zakon i dapače mislim da bi bilo dobro da je ovaj zakon i stupio na snagu, jer bi vjerovatno jedan dio radnih mjesta spasili, a uspjeli bi osigurati i ono šta je bitno tu proizvodnju, taj obrt te određene usluge posebno tradicionalne, neke vještine koje zaista postoje u određenim obrtima, starim obrtima da su mogli nastaviti a ne da su se ugasili. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, Nansi Tireli.
Kolega, ne bih rekla da, i ne bih se složila s vama da je ovo dobar instrument, prije bih rekla da je ovo pokvarena violina u jednom raštimanom orkestru. Rekli ste da će ovo osigurati dalju zaposlenost i konkurentnost. Prije sam pokušala reći na primjeru, s obzirom da imamo najveći PDV u ovoj regiji, još uvijek će biti jeftinije odlaziti u Italiju, još uvijek će biti jeftinije odlaziti u Austriju, Mađarsku, Bosnu i po da ne sad nabrajamo po sav taj luksuz ako si čovjek već ima novaca da si to nešto priušti. Zlatarstvo ste rekli da je tradicija i da za očuvanje tradicije isto tako je dobro da se ovaj zakon, porez ukine. Imamo mi u Hrvatskoj obrtničku školu za zlatare. Koliko to obrtnika zlatara ili krznara zapošljava, koliko djelatnika ima? Vi ste pričali sad o obrtima i pričate o daljoj zaposlenosti i konkurentnosti, ali plašim se da nemate baš nekakvih projekcija koliko će to novozaposlenih oni moći zaposliti na račun ovoga što im skidamo porez. I još nešto. Rekli ste da je to tradicija. Da, jeste, ali imamo puno tradicija u Republici Hrvatskoj koju ne poštujemo. Jedno od tradicija Republike Hrvatske isto tako je i poljoprivreda npr., pa nju često zaboravimo, a mislim da bi upravo tu možda zaposlili više novih radnika i dalje jačali konkurentnost, nego što ćemo jačati na luksuzu na bundama i na prstenju. Hvala.
Odgovor na repliku, Srđan Gjurković.
Uvažena kolegice, ova Vlada nije raštimani orkestar, ovo je jedna ipak željeli vi to shvatiti ili ne, ja kao Vlada sa jakom koalicijom koja vrlo dobro zna što i kako radi, uspoređivati poljoprivrednike i zlatare mislim da stvarno nema razloga da o tome uopće raspravljam, međutim kad govorimo o konkurenciji zlatara i proizvoda koji će biti u Hrvatskoj u odnosu na susjedne zemlje, dakle ovdje se ne radi o trgovini kad govorimo o zlatarima, ovdje se radi o vještinama, o znanju, možemo reći dijelom i umjetnosti, prema tome u tom segmentu konkurencija je u kvaliteti, a ne samo u PDV-u.
I Zlatko Komadina, replika.
Pa htio sam reći gospodinu Gjurkoviću da je taj zakon bio glup i dok je bio na snazi, što je gospodin Šuker i potvrdio. To je zakon samo za one zemlje u kojim se ne može izlaziti iz zemlje, pa moraš kupovati u svojoj zemlji. Po ovom zakonu je kupovao samo onaj, u Hrvatskoj ove proizvode onaj koji je morao kupiti u Hrvatskoj. Pa nitko živ vam nije kupovao u Hrvatskoj. Pa vi ste gospođo Tireli to u svojoj diskusiji rekla, da bi bundu kupili ili ste kupila u Bosni i Hercegovini, je li tako. Mislim, s time da usput tu baš, moram vam malo i reći to baš nije jako domoljubno, jer inače porez bi platili u Hrvatskoj da ste kupili bundu u Hrvatskoj, i taj PDV bi išao u hrvatsku državu, a usput ste prekršili jedan zakon jer niste platili carinu pri uvozu bunde iz Bosne i Hercegovine. Toliko samo.
I prelazimo na pojedinačnu raspravu, kolega Branko Vukšić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskoga sabora, poštovani zamjeniče ministra sa suradnikom. Ukidanje poreza na luksuz je odličan potez Vlade, hrabar i prosperitetan. Hrvaticama i Hrvatima od životnog su interesa kultivirani biseri obrađeni, neindustrijski dijamanti obrađeni, drago kamenje obrađeno, zlatarski filigrantski proizvodi, njihovi dijelovi od srebra, Hrvaticama i Hrvatima su važni zlatarski filigrantski proizvodi od plemenitih metala, proizvodi od plemenitih metala prevučeni i platinirani plemenitim metalima, proizvodi od prirodnih kultiviranih bisera, prigodni kovani novac uključujući i zlatni novac imaju ga puno, zatim ručni, džepni i drugi osobni satovi, to znamo po Sanaderu, remeni i narukvice za ručne satove, dijelovi za remene i narukvice, odjeća, obuća od krzna i od kože i reptila, ludi su Hrvati i Hrvatice za reptilima. Dobro je da se ova trošarina ukida 6 mjeseci prije nego što je neophodna, kako bi se kupci relaksirali, da se u proračun ne ubaci bezveznih 10 milijuna kuna. Kome treba još u Hrvatskoj 10 milijuna kad smo mi bogata zemlja. Dobro je da se 6 mjeseci prije nego što je to neophodno uvede PDV na hranu, mlijeko, lijekove, knjige, kino ulaznice, koga to još u Hrvatskoj zanimaju knjige ili kome je stalo do nižih cijena kruha? Nikome. To sigurno u Hrvatskoj nema veze. Mene zanima zapravo za koga vi to radite, pitam članove Vlade i u kojem vi to svemiru živite?
A kolega ja bih vam se pridružila pa bih se rekla da Hrvati i Hrvatice i građani drugih nacionalnosti će se tome razveseliti, možda i turisti kad ovako raspravljate. Zlatko Komadina ima repliku.
Pa htio sam reći da je sreća da nas nitko ne sluša, jer gospodine Vukšić sumnjam da nemate nijedan od tih proizvoda koje ste nabrajali. Sumnjam da nemate. Prema tome kupili ste ih, i kupili smo ih svi u ovoj dvorani, i kupili su ih svi u Hrvatskoj. I ako smo ih već kupili bilo bi dobro da kupimo domaće ako ih ima, i bilo bi dobro da ih kupimo 30% jeftinije nego da idemo van po njih i usput ne platimo porez svojoj državi, ako ćemo baš. Tako da i ova vaša diskusija gospodine Šuker rezerva demagoška da ćete sad biti protiv jer morate biti, a sami ste htjeli predlagati. … [[Upadica se ne čuje.]] Dobro, ok. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku, Branko Vukšić.
Poštovani kolega Komadina, ako je čija rasprava demagoška onda je ova vaša kratka. Prije svega sarkazam je isto tako dopustiv je u Saboru i ljudi su dobro shvatili što sam ja govorio, i ljudi dobro znaju o čemu mi tu govorimo. Ovo je bila stilska figura koju ste trebali prepoznati. Stvar je u tome 6 mjeseci prije ulaska u Europsku uniju je ova Vlada dala namete na ono što nije trebala, to je kruh, mlijeko, knjige, kino ulaznice, stručni časopisi. Nije trebala, i lijekovi, nije trebala, a dala je, i to je dala namet najsiromašnijima u Hrvatskoj, 6 mjeseci prije nego što je trebala je ukinula ovaj namet. O čemu mi pričamo. Mi se ne borimo da se skine to kad uđemo u Europsku uniju, ali zbog čega to radite luksuz, skidate s luksuza 6 mjeseci, a ono što je najnužnije Hrvatima i Hrvaticama i ostalim građanima Republike Hrvatske da ne bi bilo zabune isto je bila stilska figura prije, namećete 5%, zbog čega? Stalo vam je do hrvatskih građana? Nije sigurno.
Ivan Šuker, replika.
Pa gledajte, ovako obično u ovim kasnim satima se znaju roditi zgodne porezne ideje, pa vjerojatno i ovaj porez se rodio u jednim kasnim satima. Ispričat ću vam jednu anegdotu, ovako negdje u ovo vrijeme, isto smo raspravljali o posebnom porezu na alkoholna pića, … [[Ne razumije se.]] jedan kolega predložio, i to je koštalo na žalost proizvođače alkoholnih pića u Hrvatskoj grdo. Međutim ovo je jedan porez koji definitivno fiskalno kolega Vukšić ništa ne znači. Netko ga je nekada uveo i svi pokušaji da se pomogne zlatarima koji stvarno rade i proizvode da se to ukine, jer je stvarno bilo besmisleno, je nailazilo na takve napade s druge strane i pripremljenu … [[Ne razumije se.]] vatru po hrvatskim medijima kao da se u najmanju ruku radi o milijardama, tako da taj porez koji je definitivno trebao pomoći, prije svega ja govorim o zlatarima, to je jedan zanat koji je vrijedan, i kažem ja imam u Gorici dva sjajna čovjeka koji imaju i vlastite proizvode i poznati su, a mogu reći i diljem Europe po njima, međutim na žalost upravo zbog demagoškog pristupa druge političke opcije se nikako taj zakon nije mogao promijeniti. A ovako u ove kasne sate smo mi raspravljali 2002. o Zakonu o posebnom porezu na alkoholna pića, i onda je kolega Kajin kresnuo amandman da se onaj posebni porez po litri alkohola digne 100% gore, što se izglasalo. Nitko uopće nije razmišljao što to znači za proizvođača alkoholnih pića, gledajte svi mi razumijemo, mi možemo danas prodavati demagogiju s tim, ali mi s tim ne bi spriječili niti bi bilo manje alkoholičara, niti ništa, ali recimo neke tvrtke koje su proizvodile alkoholna pića su naprosto pale na koljena, jer svi oni koji su prodavali piće bez trošarina su bili daleko, daleko jeftiniji. Međutim što je, upravo zbog tog političkog pritiska nitko, tko je god pokušao promijeniti taj zakon, ja sam ga jedno tri, četiri puta pokušao promijeniti, međutim nailaziš na takav zid da naprosto se to nije uspjelo napraviti, međutim kakva je situacija u Zvečevu, u Badelu i u nekim drugim tvrtkama da ne govorim, mi smo upravo zbog jednog takvog zakona, ali i ovaj zakon. Dakle on fiskalno nikad nije bio interesantan, i tada dok je bilo bolja vremena u Hrvatskoj, dok je bio viši standard mi nismo pomagali tim zlatarima, govorim prvenstveno o njima, jer to je zanat koji treba čuvati i koji je vrijedan. Evo s obzirom da je pri kraju možemo malo duže. Dakle, naprosto pokazujemo svu svoju da tako kažem političku bedastoću u pojedinim trenutcima, i sad na kraju onda sa demagogijom želimo nešto opravdati što je jučer bila katastrofa.
Ali imali ste većinu, mogli ste svojom većinom to ukinuti kao što ćemo mi sada sa svojom većinom napraviti. I kolega Srđan Gjurković [[Upadica: Odgovor, nemam?]] Oprostite, odgovor na repliku Branko Vukšić.
Poštovani kolega Šuker, nitko se ne buni niti, mi smo za to da se porez nametne onda kad trebamo, to je 1.7., kad ulazimo u Europsku uniju, a možda i nećemo 1.7., neću biti zloguki prorok. Znači uvodimo jedan porez prije, i to najveći namet onima koji su najsiromašniji, zbog čega ih nismo poštedjeli toga. Ovo je samo simbolička razina, ovo je pokazatelj karaktera vlasti i načina na koji ta vlast vlada, jer joj je svejedno da li će tko ima novaca, tko nema novaca. Mnogim ljudima znači puno, mi smo izračunali 130 kuna je to mjesečno, do 6. mjeseca ušparali bi ljudi. A drugo, pokušate laburiste posvađati sa zlatarima, neće vam ići, mi imamo među svojim redovima zlatare, prema tome uopće se to ne radi, to vam je takva demagogija da, sve se može opravdati pa i to, međutim zlatari su s nama dobri i ostat će dobri.
I Srđan Gjurković, replika.
Uvaženi kolega, ja nemam namjeru uopće raspravljati s kim ćete se vi svađati ili ne, ali ako ne podržavate ovaj zakon onda vi direktno radite na ukidanju radnih mjesta, i tu nema velike rasprave. Kakve ovo veze ima sa ovom pričom o kruhu i mlijeku, i ostalim … [[Ne razumije se.]] nema, ovo je jedan od zakona koji osigurava razvoj i spašavanje radnih mjesta.
Odgovor na repliku Branko Vukšić.
Evo sad se vidi vrlo kratko kako će Vlada Zorana Milanovića otvoriti nova radna mjesta. Evo to je dokaz.
Zaključujem raspravu. Glasat ćemo naknadno. Sutra počinjemo u 9 i 30 sa Konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama Zakona o zaštiti na radu. Želim vam ugodnu večer.
Konačni prijedlog Zakona o prestanku važenja Zakona o posebnom porezu na luksuzne proizvode, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 213 Rasprava o zakonu je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 81 glas za i 35 glasova protiv donesen Zakon o prestanku važenja Zakona o posebnom porezu na luksuzne proizvode u tekstu kako ga je predložio predlagatelj.