Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. Na početku mog prvog službenog nastupa u svojstvu zastupnika u Hrvatskom saboru, želio bih vam se zahvaliti na podršci koju ste dali prilikom potvrđivanja mandata zastupnika u Saboru. Ja znam da vas većina ovdje ima dugi zastupnički staž u odnosu na sve vas ja sam početnik na način kaže narod brucoš, ali po saborskom stažu sam najmlađi ali vjerujem da ću vas sustići svojim radom i da ću opravdati povjerenje koje mi je ukazano. Na dnevnom redu današnje sjednice je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora kojeg je u ime Demokratskoga centra predložio ranije moj prethodnik gospodin Mate Brletić. O ovom Prijedlogu zakona se očitovala i Vlada Republike Hrvatske dajući svoje pozitivno mišljenje. Od vas očekujem da nakon ovog mog obrazloženja date svoj doprinos kako bismo nakon provođenja parlamentarne procedure dobili u konačnici jedan Zakon od kojega će imati koristi svi kojima je namijenjen ovaj Zakona, prije svega obrtnici te mali privrednici. Današnje obrtništvo i malo poduzetništvo u Hrvatskoj karakterizira činjenica da se ono nije razvijalo kao plod osmišljene gospodarske strategije. Naprotiv, današnje obrtništvo i malo poduzetništvo u Hrvatskoj u mnogim sredinama nastalo je kao odgovor otpuštenih radnika iz bivših poduzeća koji su dali svoju privatnu inicijativu u želji da priskrbe kruh sebi i svojoj djeci i svojim obiteljima uputili su se u otvaranje privatnih radnji. Jasno u tome su imali podršku od dosadašnjih Vlada u Republici Hrvatskoj, država je pomagala kroz programe "Poduzetnik I" i "Poduzetnik II", međutim, to nije bilo dovoljno da bi se ostvarili pravi rezultati. Tek kada su otvorili radnje počeli su se suočavati sa velikim problemima, a najveći problemi su proizilazili iz nedostatka financijskih sredstava odnosno jednog neuređenog tržišta na kome su oni stasali kao obrtnici odnosno mali privrednici. Malo je poznato da mala privreda i obrtništvo da se naslanja na veliki a sami znamo da velika privreda je tzv. velika privreda je u velikim problemima, mnoga poduzeća su u stečaju, neka su propala tako da je to utjecalo na povećavanje problema obrtnitšva i male privrede. Mi u Demokratskom centru držimo kako u ovakvim okolnostima nije bilo moguće razvijati poduzetnički duh kod obrtnika i poduzetnika niti u društvu stvoriti poduzetničko okruženje. Poznato je da mnoge gospodarske subjekte muči veliki problem nelikvidnosti, svak je svakome dužan, ne plaćaju se računi i obveze, pljušte mnoge tužbe tako da to poduzetničko okruženje je iznimno nesigurno. U predloženim izmjenama i dopunama zakona o zakupu poslovnoga prostora vidimo mogućnost provođenja praktičnih mjera makroekonomske politike pa makar i na mikro razini koji mogu pomoći malim poduzetnicima, obrtnicima u stvaranju poduzetničkog okruženja. Htio bih se osvrnuti na cilj koji želimo postići sa ovim predloženim izmjenama i dopunama. Naime razvoj malog gospodarstva zapisan je kao prioritetni zadatak gospodarske politike gotovo u programima svih političkih stranaka, znači da kao političke stranke imamo mogućnost da zakonodavnim mjerama gospodarskih politika postićemo razvoj malog gospodarstva znači ovdje konkretno a ne deklaratorno. Danas imamo ovdje dva Prijedloga o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnoga prostora, jedan smo predložili mi ispred Demokratskog centra a drugi su predložili klub zastupnika HNS-PGS-a. Među njima ima različitosti. Razlike su u tome što Prijedlog Demokratskog centra omogućava a ne obvezuje niti državu niti lokalnu upravu i samoupravu na postupanje sa svojim vlasništvom. Postupanje prema našem Zakonskom prijedlogu ostavljeno je na odlučivanje lokalnoj upravi i samoupravi i državi ako imaju interesa za poticanej malog gospodarstva. U dijelu koji se odnosi na gospodarenje poslovnim prostorom, općine, gradovi i županije, Grad Zagreb i Republika Hrvatska neće više biti ako se prihvati naš prijedlog ograničene postojećom zakonskom regulativom, već će moći bez natječava u ponovni zakup dati poslovni prostor. Ako se radi o poslovnom prostoru u vlasništvu lokalne i područne uprave i samouprave, odnosno prodati ako se radi o poslovnom prostoru u vlasništvu države. Znači postojećem zakupoprimcu ukoliko je on jasno uredan u izvršavaju svojih obveza. Zašto je bitno omogućiti zakup odnosno prodaju bez natječaja. Zato jer natječaj upravo diskvalificira male gospodarstvenike u konurenciji sa velikim tvrtkama koje su sasvim sigurno u mogućnosti ponuditi najvišu cijenu za zakup. Pri tome treba imati na umu da prema stavku 4. članka 6. postojećeg Zakona o zakupu poslovnoga prostora piše da najpovoljnijom ponudom smatrat će se ponuda koja uz ispunjenje uvjeta iz natječaja sadrži i najviši izvor zakupnine. Zakonski prijedlog koji smo predložili je restriktivan u odnosu na zakupoprimce jer se odnosi samo na mikro i male subjekte malog gospodarstva odnosno na fizičke i pravne osobe koje zapošljavaju maksimalno do 10 odnosno do 50 zaposlenih. Ako se ovaj Zakon ne bi dopunio to bi imalo za posljedicu da nekoliko tisuća obrtnika u Republici Hrvatskoj zatvori svoje obrte od čega samo u Gradu Zagrebu preko 1500 obrtnika. Naime, ugovor je sklopljen nakon 1998. godine na vrijeme u pravilu do 5 godina ističu i s obzirom da je zakupodavac ispunio zakonsku obvezu iz članka 35. ovoga Zakona. O usklađenju ugovora, samo primjerice u gradu Zagrebu trebalo bi raspisati javni natječaj za oko 1500 poslovnih prostora. Zakupnicima poduzetnicima malog gospodarstva sa do 10, odnosno do maksimalno 50 zaposlenih ako se u poslovnom prostoru u vlasništvu jedinica područne, odnosno regionalne i loaklne samouprave omogućit će se bez natječaja ponovni zakup a ako su u poslovnom prostoru Republike Hrvatske i otkup uz posebne pogodnosti priznatih prava po osnovu ulaganje u poslovni prostor, te izjednačiti njihova prava sa pravima ostalih gospodarskih subjekata. Jasno koja su stekli u postpcima pretvorbe i privatizacije. Pri tome će Vlada Uredbom urediti uvjete i postupak prodaje poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske ali i način određivanja njegove cijene, popuste koji se priznaju kupcima, način plaćanja, sadržaj ugovora o prodaji i namjenu sredstava ostvarenih prodajom takvih poslovnih prostora. Posebnu korist bi imale i jedinice lokalne, odnosno područne samouprave kojima se bez zadiranja u njihovo pravo vlasništva smanjuju troškovi za provedbu postupka natječaja i zaštićuje njihov interes kroz zakupodavni odnos s poznatim zakupnikom koji uredno ispunjava svoje ugovorne obveze. Na temelju odrednica Ustava Republike Hrvatske Zakonom o pretvorbi društvenih poduzeća odnosno o privatizaciji, Zakonom o prodaji stanova na kojima postoji stanarsko pravo, te Zakonom o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske-komunističke vladavine, izmjenjena je vlasnička struktura, posebice vlasnička struktura značajnog dijela hrvatskog gospodarstva iz društvenog ili državnog u privatno vlasništvo. Nasuprot zaposlenih u poduzećima bivšeg društvenog vlasništva koji su mogli putem kupnje dionica temeljem Zakona o pretvorbi društvenih poduzeća odnosno Zakonom o privatizaciji steći prava iz vlasništva tih društava, značajan broj obrtnika svoju je djelatnost pa i kroz više generacija obavljao i nastavljao obavljati u poslovnim prostorima bivšeg društvenog ili državnog vlasništva. Pretvorbom većeg dijela društvenog i državnog vlasništva u privatno obrtnici i drugi subjekti malog gospodarstva su s pravom očekivali donošenje zakona koji bi im omogućio da postanu vlasnici poslovnog prostora na način i pod uvjetima kako je to omogućeno zaposlenicima po Zakonu o pretvorbi društvenih poduzeća. Što nam je cilj? Cilj nam je poticati razvoj obrtništva malog i malog poduzetništva, spriječiti zatvaranje obrta i obrtničkih radnji i malog poduzetništva do kojih bi moglo doći ako bi se nakon raspisivanih javnih natječaja za zakup poslovnog prostora temeljem postojećeg zakona na natječaj javili oni koji daju najpovoljniju ponudu tako da bi ovdje zapravo glavnu ulogu igrala količina novca koja bi se ponudila za zakupljeni poslovni prostor. Naime, takvim prostorima u mnogim hrvatski gradovima prijeti tzv. tajkunizacija poslovnih prostora. Najveća cijena koja bi se ostvarila nakon ovakvog jednog raspisanog natječaja, bila bi određujuća za davanje u zakup tog poslovnog prostora. Tako da bi u mnogim našim sredinama, dijelovima naših gradova i gotovo cijelim gradovima postupno se počeo i gubiti identitet i prepoznatljivost tih tijelova naših gradova. U tom slučaju onda bi umjesto tradicionalnih obrta primjerice recimo mogli se useliti mnoge trgovine sa natpisom "Čajna", "Shop", "Singapur shop", "Fižulić land", ... [[Govornik se ne razumije.]] Također želimo izjednačiti obrtnike i male poduzetnike koji su ulagali sredstva u opremanje i održavanje prostora sa onima koji su u početku pretvorbe i privatizacije kupili dionice o čemu sam malo prije govorio. Također želimo zaštiti interes zakupodavaca, odnosno vlasnika poslovnih prostora kroz zakupodavni odnos sa poznatim zakupoprimcem, odnosno kupcem. U svemu ovome želimo omogućiti i lokalnoj upravi i samoupravi koja ima svoje planove, razvoja male privrede, obrtništva da mogu svoje planove na lakši način riješiti i realizirati. Očekujemo također da će nakon početka ove primjene doći i do bržeg plaćanja i lakšeg plaćanja obveza postojećih zakupoprimaca poslovnog prostora jer će u ovome vidjeti svoje interes da i oni jednoga dana dođu u situaciju koliko budu redovito plaćali, dođu u takvu poziciju da mogu produžiti ugovor bez javnog natječaja. Naime, poznato je da u mnogim sredinama imate takvu situaciju da se veliki broj poslovnih prostora ne plaća, postoji ugovor, pljušte tužbe sa svih strana, tako da se stvara jedno loše okruženje u sredinama. To najbolje znaju odvjetnici odnosno gradonačelnici i načelnici kojima odvjetnici uredno šalju račune za zastupanje, odnosno branjenje interesa lokalne uprave i samouprave. Na koncu uvažene kolegice i kolege zastupnici, pred nama je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora kojim konkretnim mjereama čuvamo hrvatsku baštinu i obrtničku baštinu, identitet naših gradova, čuvamo našu tradiciju i kulturu. Pred najezdom onih koji imaju puno novca, jer ako količina ponuđenog novca bude glavni kriterij, ode naš identitet u zaborav; ode naša duša, promijeniti će se i fizionomija mnogih naših životnih sredina. Ovaj Zakon je dobar alat u rukama sposobnih i vizijom razvoja obdarenih načelnika i gradonačelnika bez obzira na pripadnost političkoj stranci kojima je na umu dobro njihovih građana. Na koncu ovaj Prijedlog nosi značajnu dozu pravednosti i ispravljanja nepravde učinjene obrtnicima i malim privrednicima koji su u komunizmu uvijek bili sumnjivi i smatrani su ostacima kapitalizma koje treba što prije uništiti, koji su godinama uljepšavali, održavali i čuvali poslovne prostore u državnom ili vlasništvu lokalne samouprave. Obrtnici i mali poduzetnici svugdje daju odgovarajući štih prepoznatljivosti određene sredine. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HNS-a, PGS-a., poštovani zastupnik Ferenčak. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, predstavnici Vlade, dame i gospodo zastupnici. Klub Hrvatske narodne stranke i Primorsko-goranskog saveza ponudio je i Prijedlog izmjene i dopune ovog Zakona ponukam ponukam problema koji se javljaju u funkcioniranju i radu jedinica lokalne samouprave. Naime, prema sadašnjem Zakonu o zakupu poslovnog prostora, svi zakupci kojima istiće Ugovor o zakupu moraju napustiti svoje prostore, prestati sa radom i to do kraja ove godine i svoje prostore predati na upravljanje jedinice lokalne samouprave i onda na ponovnom natječaju pokušati ponovno izboriti pravo zakupa. Takvih zakupaca u Zagrebu ima samo 1500. Možete zamisliti kakav bi kaos i kakvu zbrku bi izazvala provedba takove odredbe zakona koji je sada na snazi. Naime, ta je odredba nepravedna jer ne daje sigurnost niti mogućnost planiranja bilo kakve poslovne aktivnosti na dulji period i stavlja zakupce u vrlo neizvjestan položaj. Svakome je jasno da bi provođenje ovakove odluke prouzročilo ogroman broj sudskih procesa jer zakupci ne bi samovoljno napuštali prostore i svoja prava štitili bi dugotrajnim sudskim procesima. Da bi osigurali mogućnost normalnog i sigurnog poslovanja postojećim zakupcima, a njima i jedinicama lokalne samouprave osigurali korektne najamnine mi smo u Prijedlogu izmjena zakona o zakupu poslovnog prostora predložili da postojeći zakupci imaju pravo prvenstva pri zakupu. Ako sudjeluju i udovoljavaju uvjetima iz javnog natječaja pod uvjetom prihvaćanja uvjeta iz najpovoljnije ponude te ako je ugovor sklopljen na temelju postojećeg zakona i ako uredno izvršavaju svoje ugovorne obveze. Na takav način poštujemo načelo pravednosti i jednakosti svih i poduzetničke ravnopravnosti, a jedinicama lokalne samouprave jamčimo pravednu najamninu. Valja naglasiti da stare obrte i zanate koji su potrebni svakom gradu potrebno je štititi povlaštenim najamninama i posebnim dozvolama za vršenje takve djelatnosti na određenim lokacijama. A sve ostale potrebno je izložiti provjeri pravedne tržišne utakmice. Nadalje bih se želio osvrnuti na mišljenje Vlade o našem zakonskom prijedlogu koje smatram dvojako upitnim i veoma neprofesionalnim. Naime Vlada tvrdi da su predložene odredbe sadržane u postojećem zakonu u prijelaznim i završnim odredbama i da se zbog toga ovaj prijedlog ne podržava. To nije točno i nije istina i to je Vlada sama sebe opovrgla jer je potpuno isti prijedlog uvaženog kolege Piplovića, ja se ispričavam, znači prijedlog je potpuno isti. Taj prijedlog je dobio pozitivno mišljenje. Naš prijedlog nije dobio pozitivno mišljenje. Dakle nevjerojatno za istu stvar dva različita tumačenja. I još ću potkrijepiti neprofesionalnost Vlade koja piše šta im padne na pamet pa ću vam pročitati mišljenje Vlade odnosno Državnog odvjetništva o ovom Zakonu koji kaže da se postojeće odredbe Zakona odnose samo na usklađenje ugovora o zakupu do 5.11.1988. godine. I samo do tog roka je dato pravo prvenstva ranijem zakupniku što jasno govori da je naš Prijedlog zakona evidentno ispravan i dobrodošao. Pa ću vam citirati, imam tu, Državnog odvjetništva koji kaže: “Skrećemo vam pažnju da nakon ovoga nije više moguće daljnje produljenje ugovora o zakupu već ćete morati raspisati novi natječaj sukladno odredbama Zakona o poslovnom prostoru.” Zaista nevjerojatna nekompetentnost i neprofesionalnost ljudi iz Vlade koji su ovo pisali. Dakle ovaj citat dokazuje da postupanje po sada važećim zakonima traži i raspisivanje natječaja za poslovne prostore za koje su ugovoru o zakupu istekli, a to je kažem krajem ove godine jer je prvi puta to bilo raspisano 1988. i to bez prava prvenstva ranijeg zakupnika. Za pretpostaviti je da će u većem broju slučajeva raniji zakupci ostati u svojim prostorima i neće ga napustiti mirnim putem što uzrokuje dugotrajne sudske sporove i troškove i bespravno korištenje prostora. Da bi se zakupcima, posebno obrtnicima koji dugi niz godina ili čitav svoj radni vijek putem samostalnog obavljanja djelatnosti, ostvarili svoju egzistenciju, egzistenciju više obitelji dala određena pravna sigurnost u planiranju poslovanja, predlažemo ovakove izmjene i dopune zakona te molim ovaj visoki dom da podrži ovaj Prijedlog izmjena i dopuna zakona o zakupu poslovnog prostora u predloženom tekstu. Tim više što inicijativu za ovakav zakon dala Obrtnička komora Hrvatske, Obrtnička komora Zagreba, Poglavarstvo Grada Zagreba i svi koji se bave obrtničkom djelatnošću. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodin Ferenčak je rekao sljedeće: za potpuno dva ista prijedloga zakona Vlada daje različiti stav, različito mišljenje. To uopće nije točno. Ova dva prijedloga su potpuno različita i potpuno ovu materiju drugačije tretiraju. Hvala lijepa.
Želi li, želi li izvjestitelji Odbora za zakonodavstvo, ne? Odbora za gospodarstvo, razvoj i obnovu? Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege! Klub zastupnika SDP-a će podržati Prijedlog, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora koji su uputili u saborsku proceduru kolege iz Kluba zastupnika HNS-PGS-a i isto tako nažalost neće moći podržati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovnom prostoru koji je uputio prije ove rasprave kolega Prletić, a sada ga branio kolega Piplović u ime Kluba zastupnika DC-a. Zašto? Nažalost, čut’ ćete iz razloga koje ćemo upravo sada izložiti. Prvo, mi smatramo za razliku od Vlade Republike Hrvatske koja podržava Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o poslovnom prostoru koji je podnio kolega Brletić, da ovaj zakon je nedorađen i da je sa aspekta izmjena i prijedloga izmjena i dopuna koji je ponuđen, ustavno-pravno upitan. Naime, prvo valja podsjetiti da se predlagatelj poziva na članak 49., stavak 2. Ustava kao Ustav na osnovu za izmjenu i dopunu ovog zakona, a u isto vrijeme u članku 49., stavak 2. Ustava, je jasno propisano, citiram: “Država osigurava svim poduzetnicima jednaki pravni položaj. Na tržištu zabranjena je zloupotreba monopolskog položaja određena zakonom” i tako dalje. E sad vidite, to je vrlo interesantno da se pozivamo na tu odredbu Ustava koja traži jednaki položaj, a u isto vrijeme zakonom predlažemo izmjenu i dajemo posebne pogodnosti, doduše u interesu Republike Hrvatske kad je u pitanju mogućnost otkupa poslovnog prostora od strane dosadašnjeg korisnika poslovnog prostora i u takvoj situaciji je sasvim jasno da je ovo pitanje, sasvim je sigurno sa aspekta samog Ustava, veoma, veoma upitno. Drugo pitanje koje iz toga slijedi samo po sebi jeste pitanje da to treba Vlada Republike Hrvatske propisati uredbom. Valja i to naznačiti da je, kada je u pitanju interes Republike Hrvatske, u članku 50. Ustava izričito propisano, citiram: “Zakonom je moguće u interesu Republike Hrvatske ograničiti ili oduzeti vlasništvo na, uz naknadu tržišne vrijednosti.” Prema tome ako bi se željela ovakva pogodnost dati poduzetnicima i našim obrtnicima koji koriste poslovni prostor u onim poslovnim prostorima koji su u vlasništvu države Republike Hrvatske ili u pretežitom vlasništvu pravnih osoba u Republici, koji su u vlasništvu Republike Hrvatske, onda bi sasvim sigurno u skladu sa Ustavom valjalo donijeti zakon i ustavne odredbe odnosno uvjete koji su propisani Ustavom, dodatno razraditi, tek tada zakonom propisati kako i na, pod kojim uvjetima, na koji način je moguće otkupiti takav poslovni prostor. Prema tome takvu ovlast ne bi mogla imati Vlada Republike Hrvatske bez obzira na situaciju što Vlada Republike Hrvatske upravlja nekretninama odnosno poslovnim prostorom u ime Republike Hrvatske. Ali kada je u pitanju njihovo otuđenje, u ovom konkretnom slučaju bi trebalo voditi računa na, po našem mišljenju bi trebalo donijeti zakon, a ne, kao isto propisivati uredbu. Drugo pitanje koje također, ili treće zapravo po redu koje također moramo naznačiti, jeste da mi postavljamo pitanje. Naime kada se kaže da pravnim i fizičkim osobama koje obavljaju javnu djelatnost, da se zapravo može pogodovati vezano za zakup poslovnog prostora. To je sasvim točno. Svaki vlasnik to može učiniti. I poziva se na stavak 2., članka 6. važećeg zakona po kojem to posebnom odlukom trebaju jedinice lokalne, mogu jedinice lokalne samouprave, dakle općine, gradovi, grad Zagreb i država propisati, onda bi ipak trebalo zbog interesa na koji se opet poziva predlagatelj države, zapravo vidjeti, a interes se može očitovati iz članka 3. Ustava Republike Hrvatske radi razvoja primjerice višestranačja i tako dalje, ako se radi o strankama ili radi razvoja civilnog društva, ako se radi o udrugama da se zapravo daju nekakvi minimalni zakonski elementi da se lakše to provosti jedinicama lokalne samouprave. Između ostaloga i zbog toga što u do sada važećem zakonu je takva mogućnost postojala , ali se malo koristila jer nije b ilo zakonskih kriterija koje bi se razrađivali provedbenim aktom jedinica lokalne i regionalne samouprave kada se ovo pitanje uređivalo. Četvrti razlozi naravno koje po nama također su bitni, jeste činjenica da ipak se zadire i jednim dijelom kada je u pitanju članak 6a. u autonomiju jedinica lokalne samouprave. Naime ovdje se kaže, između ostaloga, ako je po veličkini mikro ili makro ili mali subjekt malo gospodarstvo te uredno podmiruje zakupninu i redovno ispunjava osnovne uvjete uređene ugovorom dati mu u zakup poslovni prostor. E sada, kaže, u vlasništvu općine, gradova, županije i grada te pravnih poslova u njihovom vlasništvu ili pretežitom vlasništvu. Ovdje se postavljaju zakonom propisani uvjeti vezano za upravljanje vlasništvom, ne za ograničenje vlasničkih i poduzetničkih sloboda, i u tom pogledu bi trebalo to pitanje drugačije postaviti i razraditit jer ne bi se moglo tako ograničiti upravljačka prava jedinica lokalne samouprave u odnosu na njihovo vlasništvo vlasnioštvo. To je broj 1. Broj 2 postavlja se pitanje koja je razlika između mikro i malo, jedno, to je zapravo isto. prema tome ovdje se postavlja pitanje, ako postoji kod po predlagateljevom mišljenju nekakva razlika između mikro subjekta i maloga ond abi to zakonom trebalo definirati. U jezičnom smislu to je to je isto , samo što jedan upotrebljen latinski pojam a u drugom upotrebljen hrvatski izričak. Prema tome, trebalo bi vidjeti na što se misli jer inače ovako će to izazvati razičita tumačenja ovoga pojma i naravno problem koji će u tom pogledu izazvati siticiju. Što se tiče pak drugoga priejdloga zakona, mi smatramo u klubu zastpnika SDPa a je on potpuno utemeljen. To tim više štosu se prijelazne odrebe toga zakona iskoristile kao št oje predlagatelj već i obrazložio. I da praktički mogućnost prednosti kod zakupa pod jednakim uvjetima, u odnosu na sadašnje korisnike poslovnog prostora u jedinicama lokalne, regionalne samouprave i naravno državne u vlasništvu Republike Hrvatske. odnosno, njenih pravnih osoba, su iste. I zapravo je zakonom potrebno to pitanje razraditi na način da se osigura da pod jednakim uvjetima do sadašnji korisnici poslovnog prostora, moraju i trebaju imati prednosti. I to je predlagatelj klub zastupnika HNSa dosljedno i konzekvetno proveo. I nama u tom kontekstu nije jasno zapravo zašto je Vlada napravila izuzetak. Jer i tu mogućnost otvara i prijedlog zastupnika kluba odnosno kolege Brletića, da su pod jednakim uvjetima prednosti imaju dosadašnji zakupodavci osim što on ne predviđa mogučnost javnog natječaja. Zašto se bojimo javnog natječaja, zapravo to treba i mora biti transparetno jer se radi između ostaloga i poslovnom prostoru jedinica lokalne samouprave, to nemojmo nikada zaboraviit. Da pravo na lokalnu samoupravu pripada građanima. A ne predstavničkom tijelu. Predstavničko tijelo samo u ime građana nastupa i obavlja određne poslove interese za interes građana. Prema tome ono mora imati mogučnost da svaki građanin zna kako se upravlja njihovom zajedničkom imovinom jedinici lokalne samouprave. Sa ciljem da se zapravo ostvare određene koristi i potrebe za i radi zadovoljavanja e sada je ono važno, neposrednih interesa i potreba samih tih građana kao pripadnika te jedinice lokalne samouprave. Naravno, bilo u posrednom smislu, bilo u neposrednom smislu. U posrednom smislu primjerice može se propisati između ostaloga tom odlukom da se prednost daje i zbog toga što se radi o deficitarnim zanimanjima deficitarnim obrtima a koji su potrebni na tom području, i u takoj situaciju sasvim sigurno bi ih trebalo stimulirati, postojeće poduzetnike da nastave zakupnom poslovnog prostora. I da taj dio koriste kvalitetno da bi moglo ostvariti što veću korist zapravo u razvoju poduzetništva. Otvranju novih radnih mjesta zapošljavanju, i napokom zadovoljavanju neposrednih interesa i potreba građana na tom prostoru. Iz svih tih razloga ponavljam, ono što sam na početku rekao, klub zastupnika SDPa će podržati prijedlog zakona izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora koji je predložio klub zastupnika HNSa. Na žalost ne možemo podržati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o zakupu poslovnog prostora. Koji predlaže kolega Brletić. Iz jednostavnog razloga što smatramo, ili koji je predložio da budem precizniji kolega Brletić. I iz jednostavnog razloga što smatramo da bi taj prijedlog ako se želi ostaviti u proceduri moralo se ozbiljnije doraditi i uskladiti sa Ustavom Republike Hrvatske da bi mogao biti validan za kvalitetnu raspravu. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime KLuba IDSa poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Izvolite. Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena gospodo zastupnici. Evo u ovom Saboru pred nekoliko mjeseci u saborskoj raspravi imali smo tvrdim jedan dobar prijedlog Zakona o poslovnoj prostoru kojeg je u saborsku proceduru na prijedlog obrtničke komore uputio klub HSSa. SAda imamo dva zakona imamo zakon HNSa s jedne strane i gospodina Brletića odnosno gospodina Piplovića s druge strane. Kod HNSova zakona mi pozdravljamo prije svega ovo pravo prvenstva. Ali samo na način da zakupac uvijek ima pravo prvenstva. U ovom drugom zakonskom prijedlogu, ja ću ga nazvati, Brletić Piplovićevom pozdravljam institut da raniji zakupac može do zakupa doći i bez javnog natječja, odnosno pozdravljamo embrij prodaje poslovnog prostora koji je ovdje određen u članku 6. stavku 3. Ali to može činiti kao što ovdje je naznačno samo država. Kasnije ću obrazložiti taj stav. Međutim, ponoviti ću i ono što sam izgovorio za ovom govornicom pred dva ili tri mjeseca. ONo što je za seljaka zemlja to je za obrtnika poslovni prostor. Hrvatskog seljaka ova zemlja spasit će ako mu stvorimo uvjete za rad a to je da mu damo zemlju. Hrvatsko selo ili bolje rečeno hrvatski seljak sa 2,8 hekatara prosječnm posjedom ne može opstati. Od toga se ne može živjeti. Ili od tih 2,8 hektara a kamoli da se naš seljak može nositi sa konukrencijom, bilo velikih kombinata, bilo uvoznika, bilo sutradan otvaranjem europskog tržišta. Isto tako, conditio sine quae non, hrvatskog obrništva je poslovni prostor. Bez poslvonog prostora obrtništvo je u Republici Hrvatskoj osuđeno na izumiranje. Oni moraju doći ukoliko želimo spasiti obrtništvo do toga posjeda. Drugo, obrnicu su tvrdim jedina kategorija u Republici Hrvatskoj koja od Hrvatske tranzicije nije dobila ništa. Oni su bili ideološki neistomišljenici sa onom komunističkom vlašću, a i danas tvrdim su posljednja rupa na svirali. Radnici su u ovoj zemlji dobivali stanove, njih 400 tisuća obrtnici nisu jer nisu u pravilu bili u radnom odnosu, i nisu mogli doći do toga stana. Socijalistički direktori i odabranici bivše vlasti dolazili su do tvornica seljaci će dobiti zemlju, obrnici jedini ne mogu doći do poslovnog prostora. Bez njega oni se ne mogu razvijati. Jednom rječju tvrdim obrtnici bez poslovnog prostora pod ovakvim uvjetima pod navodnicima na tom tržištu ne mogu opstati. Oni čak niti ne traže popust pri kupnji ili nešto slično. Traže da ga kupe, a grad, država onda neka sutradan sa dobivenim sredstvima gradi neke druge gradske sadržaje pa ako hoće i daljnje prostore za obrtništvo i slično. Ali, sada dolazimo do toga da gradska ne znam kako bi je nazvao, i neka druga, neću reći mafija, ne da jer gotovo da i nema zakupa poslovnog prostora, pogotovo u velikim gradovima koji ne idu bez mita. Treće što želim reći da gospoda iz ove Vlade razmišljaju o obrtništvu. Da su kojim slučajem u toj poziciji obrtnika, e onda bi se preko noći doneso adekvatan zakon, a ovako jasno, razmišljaju o prodaji INA-e, "Hrvatske elektroprivrede", "Hrvatskog Telekoma" ili nečeg slično. Ono što je nužno ja mislim potrebno, da se u ovom Saboru isto tako otvori rasprava o obrtništvu u Republici Hrvatskoj. Odmah i da prestanu mistifikacije kako naši obrtnici nešto imaju i slično. Tvrdim, nema ugrožene kategorije danas u Republici Hrvatskoj od naših cca. sto i nešto tisuća obrtnika. Nema kategorije ljudi u Republici Hrvatskoj koja više radi, nema kategorije ljudi koja se više žrtvuje. Pa konačno, oni odgovaraju i cijelom svojom imovinom i onda im netko u ovome Parlamentu recimo donese odredbu o onih 0,0 promila čime će bankrotirati 30% ugostiteljskih, recimo objekata ili vinara. Tvrdim, u 50% obrta u boljoj su poziciji zaposlenici nego sami obrtnici. Oni prvi, znači zaposlenici mogu barem računati na plaće, a ovi drugi svaki dan mogu računati samo na nove obveze. Uzmimo samo onaj Zakon o komunalnoj renti protiv kojeg je IDS nastupio. Pa da li je sad neko računao npr. da će se u jednome gradu u Istri uvesti renta od 9 kuna po metru četvornom, i to retroaktivno od 1.1.2004. Na kraju se od toga ipak odustalo. Da li je netko npr. u tom gradu ili nekom drugom gradu, nije bitno, računao da ako netko u jednoj godini treba platiti 10.000 kuna samo za tzv. komunalnu rentu, da taj netko mora povećati promet za najmanje 60 ili 70 tisuća kuna, jer u protivnom to neće moći ili bolje rečeno poslovat će sa gubitkom. Ili sad netko računa na to da će ponovno netko i zbog ovakve mjere odustati od poslovnog prostora i da će se opet dijeliti pinka ispod stola. Drugo, o čemu se u Hrvatskoj ne vodi računa? Po meni, netko je to maloprije spomenuo, Ferenčak ako se ne varam, moraju se voditi, moraju se početi dodjeljivati tzv. licence za pojedine obrte. Ne može, ne znam, u jednome Buzetu biti 50 gostiona. Može ih recimo biti 20. Doduše, to je možda jedini grad u Hrvatskoj u kojem gostione ne rade ujutro, jer su svi zaposleni, ali ne može recimo u tom Buzetu biti 50 trgovina kruha ili 50 trgovima elektro robom ili 50 trgovina tekstilom. Treba odrediti kvote da svi mogu raditi, na kraju zaraditi, a ne da cijelo to obrtništvo na kraju završi u bankrotu. Četvrto. Tvrdim da nema niti grada u Republici Hrvatskoj koje je ciljano gradio poslovne prostore, već su oni prije svega kao ovdje u Zagrebu, posljedica nacionalizacije, a u Istri prvenstveno posljedica opcije, ili su u nekim gradovima ti poslovni prostori nastali "kao pertidencija neke poslovne građevine" koje su na kraju pripale gradu. Kod ovog prijedloga DC-a u članku 6. stavku 3. uz mogućnost da država proda poslovni prostor, po meni treba decidirano propisati da tu mogućnost može uvesti i lokalna samouprava. Bez toga naši obrtnici ponovno će biti diskriminirani ili međusobno će biti diskriminirani. Jedni, koji će moći kupiti poslovni prostor od države i ovi drugi koji to neće moći. I nikada kraja. Gospodin Arlović se poziva sada na Ustav. Tvrdi da svi moraju biti u jednakom položaju, znači svi ti poslovni subjekti. Ali onda bi trebali biti, ne znam i svi građani valjda, ako imamo taj Ustav u jednakoj poziciji. Tko je, ne znam, meni jamčio jednak položaj u odnosu na druge građane koji su mogli kupiti društveni stan za 5 ili 8 tisuća maraka ili što nisam dobio niti jednu dionicu? Ja tvrdim da obrtnicima pod istim uvjetima, ukoliko idemo u tom pravcu, treba omogućiti da steknu poslovni prostor i od države i jasno od naših gradova ili općina. Ponovti ću još jedanput. Jedino obrtnici su građani Republike Hrvatske koji od Republike Hrvatske u vrijeme tranzicije nisu dobili ništa. Međutim, oni niti ne traže da išta dobiju, već jednostavno da im se da mogućnost da kupe taj poslovni prostor i to mora biti bit u zemlji u kojoj smo mi prodali sve banke strancima, nije bitno što su one pravne osobe registrirane u Republici Hrvatskoj, znači hrvatske pravne osobe, u zemlji u kojoj smo prodali 400.000 tzv. društvenih stanova gdje prodajemo INA-u, kombinate, čeličane, željezare, jedini problem izgleda u ovom času postaju poslovni prostori i to veličine 30, 50 ili 70 m2. Međutim, ja tvrdim još jedanput, time se čini nepravda jednoj kategoriji građana i oni su svjesno na taj način diskriminirani u odnosu na druge građane Republike Hrvatske. HNS predlaže pravo prvenstva starog zakupca, ali i dodaje pravo branitelja. Ja ne bih volio samo da se nađu stari zakupci u lošijoj poziciji od branitelja pa da ih ovi tjeraju sada na ulicu i onda te prostore trguju dalje kako se to zna kod nas činiti. Tako ne može to biti. Stari obrtnik mora imati prednost. Mora imati prednost. Pa neće se sada nekoga tko ima neki poslovni prostor 10, 15 ili 20 godina sada preko noći poslati na ulicu. Kamo će on ići? Kod gospodina Piplovića, odnosno Brletićevom tom prijedlogu, taj prijedlog je manjkav u dijelu članka 6. stavka 3., ali je po meni osobno bolji od HNS-a i mislim da ako država ide u tom pravcu da počne slobodno "disponirati" sa tim prostorima, onda u istoj poziciji mora biti lokalna samoprava.
Klub HSS-a, poštovani zastupnik Željko Pecek, izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Što reći o ovom prijedlogu zakona? Zapravo bi bilo najbolje reći ništa ovaj puta, osim da je to dobra prepisivačka škola prijedloga HSS-a koji je ovdje u proceduru upućen u Saboru 25. ožujka, tako da isto obrazloženje i kvalitetniji prijedlog je bio u postupku i najbolje bi bilo odšutjeti ovo, osim da je zakon uspješno maltene fotokopiran, pa čak i sa istim obrazloženjem. Međutim, ovdje će se dogodit jedan paradoks da ćemo mi svejedno u HSS-u podržati ovaj prijedlog u prvom čitanju sa dobrom vjerom da će osim prepisivanja i osim nekih rješenja se pronaći i kvalitetniji pristup prema obrtnicima i malim i srednjim poduzetnicima koji koriste poslovni prostor u vlasništvu države, a htjeli bi ga zbog dugoročnosti poslovanja otkupiti ili uzeti u dugoročni najam. Zapravo, u čemu je razlika u prijedlogu HSS-a od 25. ožujka i ovom prijedlogu DC-a odnosno sada gospodina Piplovića? Razlika je što smo mi također govorili o tome da prednost kod prodaje trebaju imati obrtnici, mali i srednji poduzetnici. Mi smo rekli na koji način treba taj prostor prodati, kako utvrditi cijenu, kako definirati popuste. Rekli smo nešto i o sadržaju ugovora i o načinu plaćanja, a jednako tako i o namjeni sredstava koja se prikupe na ovaj način. Međutim, DC je to jednostavno rekao - sve to će regulirati Vlada svojom uredbom. Evo, to je jedna dobra interesantna praksa ovdje u Saboru pa ja predlažem da, npr. kad mijenjamo Obiteljski zakon, damo prijedlog - mijenjat ćemo Obiteljski zakon, sve promjene zakona će Vlada regulirati svojom uredbom i olakšali smo si rad u Parlamentu. Zapravo ćemo imati puno manje papira, puno manje za čitanje, a Vlada će sve to kvalitetno, očito rješavati umjesto nas. Ovo je prepisivanje koje je čak i loše prepisano. Međutim u drugom čitanju vjerojatno bi trebao tekstopisac opet pročitati ono što je predlagao HSS i zakonom definirati ono što bi se dalo u nadležnosti potpuno nepotrebno Vladi. Ja ne vidim razloga da to Vlada regulira. Međutim ono što je također interesantno, na HSS-ov prijedlog je došlo negativno mišljenje Vlade, a ovdje na prijedlog DC je došlo pozitivno. Interesantno. Međutim kada bi bodovali ova dva prijedloga, potpuno je sigurno da bi HSS-ov prijedlog dobio puno više bodova jer je kvalitetnije regulirao ovo područje. Međutim potpuno je sigurno da bi prema DC-ovom modelu kao što smo to vidjeli u pravosuđu, onaj prijedlog koji ima manje bodova, dobio i prednost. Toliko o tome zakonu. Podržati ćemo ga sa nadom da će u drugom čitanju biti bolji i da će uvažiti sve ono što je HSS uputio u svojem prvom prijedlogu. Koja je poruka obrtnicima? Evo najbolja je poruka kroz ove datume. Od 25. ožujka prijedlog HSS-a se usporava u proceduri, odbacuje se ovdje na odborima, dobiva se negativno mišljenje Vlade, sada smo u rujnu i opet imamo jedan prijedlog istovjetan samo druge stranke koje naravno dobije pozitivna mišljenja makar smo to vjerojatno mogli još prije par mjeseci i napraviti. Jednako tako je to kod obrtnika i u izvršenju proračuna. 20 i nešto programa koji su predviđeni kako bi se pomoglo ovom izuzetno važnom sektoru gospodarstva u Hrvatskoj, nije realizirano uopće, nula. Krumpiri u proračunu, nije za obrtnika utrošena niti kuna. I rečenica o HNS-ovom prijedlogu koji je puno kvalitetniji, koji će HSS podržati također zbog izuzetno važnog sektora koji se zove obrt i malo poduzetništvo, međutim mi se nadamo da će u drugom čitanju i HNS kvalitetnije pripremiti ovaj zakon. Mi smatramo da prednost automatizmom ne bi trebali dobiti svi postojeći zakupnici, jer na žalost još uvijek u zakupu poslovne prostore u Zagrebu i u čitavoj Hrvatskoj imaju firme koje su u stečaju i niz takovih firmi koje ne bi trebale automatizmom kao najpovoljniji zakupac dobiti prednost. Mi bi htjeli da jedinice lokalne samouprave definiraju svoj odnos upravo prema prostornom prostoru i da kažu što bi htjele u pojedinim područjima grada. Jednako tako bi htjeli vidjeti ovdje i da prednost imaju obrtnici i mali i srednji poduzetnici ukoliko se u njih zaklinjemo i prilikom obrazloženja ovog zakona onda bi to vjerojatno tako i mogli napisati. U tom slučaju će HSS podržati ovaj prijedlog zakona u drugom čitanju.
Hvala lijepa. Kolega Ferenčak vi se ne trebate javljati za ispravak netočnog navoda ili za nešto drugo, kao predlagatelj tijekom rasprave imate uvijek prava uzeti riječ i dati objašnjenje i obrazlagati. Želite li to? Izvolite.
Želim samo ispraviti netočan navod kolege Peceka … /Govornik isključen, loše se čuje./ … koji su dobili prostor po javnom natječaju i oni koji uredno ispunjavaju ugovorne obveze. Plaćaju najamninu i koji su po zakonu … [[Ne čuje se.]]
U ime Kluba zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Šeks, pred nama su dva mala zakona od velikog značaja za hrvatsko društvo, za urbani život u hrvatskim gradovima, Hrvatska je zemlja gradova, za hrvatsku kulturu i hrvatsku poduzetničku budućnost. Čak i da nešto loše mislim o zakonskom prijedlogu Mate Brletića ja bih ga podržao zbog toga što je on došao u Sabor kao moj susjed, samozatajni Baranjac, hrvatski ratnik i otišao je, a da to nitko nije primijetio. Znači ako nas gleda, dobro jutro gospodine Mate. Znači mi trebamo poštovati dobre ljude i nešto ću sada kazati o problemu koji se tu zove malih obrtnika i poduzetnika. Klub HSP-a će sasvim sigurno u saborsku proceduru poslati, uskoro poslati jedan materijal o raspravi o tom složenom problemu, jer se tu ne radi samo o obrtništvu i malom poduzetništvu, tu se radi o umjetničkim zanatima, o tradicionalnim zanatima, o intelektualnim zanatima. Ono što mi zovemo mali obrtnici i mali poduzetnici to su dva koncepta. U tom čarobnom svijetu žive dvije vrste ljudskih stvorenja. Prvo su doista male zanatlije, obiteljski poduzetnici koji nemaju ni emocionalne potrebe ni aspiracija ni ambicija da razviju veliki biznis i drugo su inkubatori budućega velikog biznisa. Jučer sam ja sa kolegama iz Kluba HSP-a bio u posjeti drugoj najuspješnijoj hrvatskoj tvrtci koja se razvila iz malog obrta, proizvodnje i prodaje cvijeća. Znači mi imamo danas u kućnoj radinosti, u garažama, u iznajmljenim i kupljenim prostorima nevidljivi svijet budućih zanatlija, umjetnika, izumitelja, kreatora i zbog toga je važno da se tom problemu posveti puno veća pažnja, jer se on ne svodi samo na problem kupnje poslovnog prostora, pravo prvozakupa, problem zakupnina nego se problem svodi i na problem porezne politike, paušalnog oporezivanja, vođenja poslovnih knjiga, kreditiranja itd. Kad su u pitanju hrvatski gradovi i politika gospodarenja poslovnim prostorima u vlasništvu tih gradova, ja ću kazati zašto neću moći podržati ni osobno ni u ime kluba prijedlog Kluba HNS-a. Zbog toga što Klub HNS-a, odnosno gospodin Srećko Ferenčak gospodari poslovnim prostorima Grada Zagreba i to na jedan dosta čudni način. Naime u mom neposrednom susjedstvu su me za ruke vukli građani i ukazivali su mi na činjenicu da su elitni prostori u mojoj ulici dati u zakup uglavnom po dvije ili četiri kune o tome će nešto gospodin Ferenčak više znati, uglavnom političkim strankama. Najugledniji poslovni prostor u Gradu Zagrebu, najljepši poslovni prostor u Gradu Zagrebu, najdirljiviji poslovni prostor u Gradu Zagrebu to je poslovni prostor Hrvatskoga radiše u ulici Kneza Mislava od 6 do 10. Ja sam se jedno jutro probudio, izišao sam na ulicu i vidio sam da se tamo nešto veliko radi, velike su tamo investicije. Uvijek je tamo bio biznis. Ljudi su proizvodili, štavili, proizvodili kože, radili tende, sastajali su i bio je to centar pravog urbanog purgerskog zagrebačkog zanatlijskog i obrtničkog biznisa i onda su mi građani kazali da to navodno dobija Hrvatska narodna stranka. Pošto sam ja faktografski naučio funkcionirati, ja sam 6. rujna uputio gradonačelnici Grada Zagreba gospođi Vlasti Pavić s kojom sam prethodno razgovarao telefonom, dopis, zamolivši da mi objasni da li je i tko investitor na tom i tko će biti budući korisnici i usput sam joj u zaključku čestitao na velikoj humanitarnoj gesti što je pozvala ovu nesretnu djecu i roditelje da dođu u Zagreb. U njeno ime nakon telefonskih intervencija 13. rujna odgovorio mi je gospodin Željko Uhlir, dipl. ing. građ., koji kaže da je doista točno da je taj poslovni prostor u uličnom lokalu koji po zdravoj pametu i uspješnog gospodarstvenika Grada Zagreba nikada se neće dodijeliti političkoj stranci ni nikakvoj drugoj ... instituciji, nego to treba koristiti za proizvodnju nečega intelektualnih proizvoda, Hrvatske umjetnosti, očuvanja zagrebačkih tradicionalnih zanata koji propadaju koji nisu samo gospodarska vrijednost nego su i kulturna vrijednost ovoga grada. I zbog toga mi moramo imati potpuno različite politike iznajmljivanja prostora, zakupnina, za različite tipove zanata, trebalo bi napraviti neku vrstu klasifikacija zanata, umjetnički zanati, tradicionalni zanati, inkubatori budućih zanata. I onda mi taj gospodin odgovara da je to točno da se taj prostor dodijelio Hrvatskoj narodnoj stranci ali kaže rečeni prostor nalazi se u neatraktivnoj zoni za trgovačku i slične djelatnosti i uvijek je prethodno korišten kao radionički prostor. Da vas podsjetim to je prostor uz hotel Sheraton u tradicionalnoj ulici gdje je vlasnik manje više bila Hrvatska seljačka stranka koja je ne vodeći računa o vlastitim nekretninama izgubila mnogo toga pa i sadašnje Ministarstvo obrane koje je bila radionica za izučavanje Hrvatske sirotinje različitim zanatima i o mogućnosti povratka te zgrade u perspektivi ako se ide u ovom pravcu također treba razmišljati. U blizini je Trg Hrvatskih velikana i korak je to od mog stana pa sam ja okupiran od različitih političkih stranaka. I u tom smislu gospodo postoje norme i postoji ljudsko poštenje i mi ne smijemo dopustiti više da se u ovom Saboru jedno predlaže, nudi nekakva demagogija normativna a onda se negdje tamo u ... dogovaraju takvi poslovi koji se moraju spriječiti. I ovoga puta Hrvatske zastupnike i Hrvatsku javnost pozivam i time zaključujem, da se hitno i neodgodivo obustavi dodjela tog prostora i da se on vrati ili Akademiji za dizajn, to je fantastično, tamo su dvije karijative dole na ulazu u tu zgradu ili da se da različitim drugim zagrebačkim zanatlijama, umjetnicima i da se taj dragulj Hrvatskog urbanog prostora sačuva za Hrvatsku kulturu i spriječi od grube sile i otimačine. Hvala vam lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ljubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, pa istine radi jedan vrlo blagi ispravak jer je cijenjeni kolega Letica rekao da je Hrvatska seljačka stranka zbog nemarnosti izgubila svoje nekretnine. Nije kolega izgubila nego Hrvatska seljačka stranka ove godine obilježava 100 godina postojanja, onaj tko pozna povijest Hrvatske seljačke stranke onda zna da su njezine velike nekretnine i Hrvatski radiša i gospodarska sloga nacionalizirani i oduzeti. Jest da je u tijeku postupak povrata tih nekretnina, da li će ovo biti sreća da to dobijemo nazad to ćemo vidjet.
Poštovani zastupnik Željko Pecek ispravak netočnog navoda.
Točno je da je Hrvatska seljačka stranka ostala bez svojih nekretnina međutim, pravovremeno je uputila zahtjev ali je točno da smo u prvom prijedlogu upravo htjeli izbjeći da prednost dobivaju kod gradskih nekretnina, kod nekretnina koje su u vlasništvu države Republike Hrvatske političke stranke. MI smo htjeli da prednost imaju obrtnici i mali i srednji poduzetnici i upravo u tom smislu je bio prijedlog našeg Zakona. Znači politika HSS-a je bila poznata u povijesti a jednako tako je poznata i danas.
U ime Kluba HNS-PGS-a poštovani zastupnik Srećko Ferenčak.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Prijedlog izmjene i dopune Zakona o zakupu poslovnog prostora koji je predložio kolega Brletić, sada kolega Piplović u članku 3. Prijedloga zakona dodaje se novi članak kojim se uređuje pitanje neposredne dodjele poslovnih prostora u vlasništvu jedinica lokalne samouprave. A pozivom na stavak 1. tog članka uređuje se pitanje prodaje poslovnih prostora u vlasništvu Republike Hrvatske. Predloženim izmjenama određenim osobama daje se pravo zasnivanja i zakupa poslovnog prostora bez provođenja javnog natječaja. A što je u suprotnosti osnovnoj intenciji zakona da se poslovni prostori daju u zakup putem javnog natječaja. Davanje u zakup poslovnog prostora putem javnog natječaja osigurava transparentno upravljanje imovinom jedinica lokalne samouprave i omogućava ravnopravno sudjelovanje svim zainteresiranim osobama. U tumačenju svog zakona predlagatelj se poziva na provođenje ustavnog načela o pravednosti i jednakosti svih i podzetničke ravnopravnosti no upravo ovakav prijedlog koji favorizira samo jednu usku grupaciju krši ta načela. Omogućavanje zasnivanja zakupa bez provođenja javnog natječaja samo jednoj skupini sve ostale subjekte stavlja u neravnopravan položaj jer se time jednima daju veća pravna i gospodarska sigurnost u odnosu na druge a ostvaruju se i mogućnosti zloporabe. Istom odredbom RH si daje pravo određivati što je a što nije u interesu vlasnika odnosno jedinica lokalne samouprave. Na taj način se zadire u pravo vlasnika da odluči o upravljanju i raspolaganju svojom imovinom odnosno tako se neposredno utječe i na odlučivanja jedinice lokalne samouprave o vlastitom gospodarskom razvitku. Te stoga ovakav Prijedlog zakona u suprotnosti odredbama Ustava Republike Hrvatske što je ovdje već bilo rečeno. Predlagatelj u svom obrazloženj ovoga Prijedloga ističe kao važnu činjenicu da se ovakvim prijedlogom zakona pogoduje jedinicama lokalne samouprave na način da im se smanjuju troškovi za provođenje javnog natječaja. Dakle, tumačenje smješno moram reći a pri tome se ne kaže da im se na takav način izbija iz proračuna značajna sredstva koja bi oni mogli namaknuti iznajmljivanjem svojih prostora. Gdje se krije zamka ovog prijedloga kolege Brletića odnosno gospodina Piplovića, predlagatelj pod šifrom zaštite malih obrtnika provlači ovakav protuustavni prijedlog koji ide direktno na štetu jedinicama lokalne samouprave. Ovakav stav proizlazi iz najvjerojatnije nepoznavanja činjenica da se stari obrti i zanati i mali poduzetnici koji ne ostvaruju značajne profite čine svega 5% ukupnih zakupnika a najveći dio su profitabilne djelatnosti ugostiteljstva i trgovine, tako je barem u Gradu Zagrebu, najvjerojatnije u svim jedinicama lokalne samouprave. Ovim prijedlogom mi njima dajemo mogućnost da ostvaruju visoke profite na uštrb malih, najamnina i .... jedinica lokalne samouprave. Tako i djelatnosti moraju biti podložne tržišnoj utakmici i javnom nadmetanju kako bi jedinice lokalne samouprave mogle maksimalizirati svoje prihode i onda ih opet kroz ... grada vraćati svojim građanima. Svakako jedinice lokalne samouprave moraju voditi brigu da zaštite stare obrte i zanate poput urara, postolara, frizera, kišobrana i sličnih obrta, koji su potrebni građanima svakog grada a oni svojom djelatnošću ne mogu ostvariti visoke profite. To se međutim, mora odrediti na drugi način kao što su gradske odluke o povlaštenim najamninama za takve djelatnosti kao što je u Gradu Zagrebu postignut dogovor sa Obrtničkom komorom grada Zagreba i Hrvatske i davanje lokala sa točno namjenom za te djelatnosti tako da se ne mogu otvarati kafići, slastičarne i druge profitabilne djelatnosti. Ovaj Prijedlog zakona sve trpa u isti koš, stare zanatlije ostaju na staroj poziciji a svi ostali dobivaju ekstra profit a na ... i štetu jedinica lokalne samouprave. Te je stoga ovaj Zakon izuzetno nepravedan i prema poduzetnicima i prema jedinicama lokalne samouprave. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o zakupu poslovnog prostora kojeg je već davno ponudila Hrvatska narodna stranka a moram reći da je još prošle godine smo uputili taj Zakon u proceduru, evo tek sada je došao da red, omogućio je starim zakupcima da ostanu u svojim prostorima, gradskom odlukom štite se stari zanati a sve ostalo mora ići na tržište gdje se transparentno određuju pravila i moguće je svim poduzetnicima ravnopravno sudjelovanje u tržišnoj utakmici a jedinice lokalne samouprave omogućuje se maksimalizacija profita. Iz svega navedenog Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke i Primorsko goranskog saveza neće podržati ovaj Prijedlog zakona koji je podnio uvaženi kolega Piplović. Hvala lijepo.
Idemo dalje na raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković, izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovdje imamo prijedloge zakona dva kluba a na prošloj sjednici smo sa istom tematikom imali također prijedlog zakona kolega iz HSS-a iz ove tematike. To znači da je zapravo veliko zanimanje i da zaista u praksi sasvim sigurno postoji potreba da se sadašnja regulativa kojom su određeni odnosi vezani za zakup poslovnog prostora u vlasništvu Republike Hrvatske, županija, gradova i općina da se intervenira u postojeću regulativu i da se donesu određene promjene. Prijedlog kolege iz HSS-a smo odbili jer taj prijedlog je zapravo određivao obvezu prodaje prostora po uvjetima koje u tom zakonu je predlagatelj naveo. Smatrali smo da nije u redu obvezivati niti Republiku Hrvatsku niti gradove niti općine niti županije, da svoj poslovni prostor prodaju. Zato ovdje imamo dva potpuno drugačija prijedloga gdje se na neki način pokušava zaštiti sadašnji zakupnik i to na način kod prijedloga kolege iz DC-a, na način da se općinama daje mogućnost Republici Hrvatskoj, županijama i gradovima da im se daje mogućnost znači da produlje ugovor o zakupu sa onim zakupoprimcem koji je mali gospodarstvenik i koji naravno uredno izvršava svoje obveze. Taj je dakle tek mogućnost, znači nije obveza općine, gradovi i županije oni mogu naravno raspisivati natječaj ako smatraju da će postići bolju cijenu ili da će naći boljeg zakupoprimca. Ovo je tek jedna mogućonost kolege iz HNS-a, PGS-a, zadržava institut javnog natječaja međutim u tom javnom natječaju daju prioritet ovim skupinama koje jesu. Ja moram reći da mi iz Kluba HDZ-a, nama je prihvatljiviji prijedlog kolega iz DC-a i mi ćemo podržati ovaj prijedlog kolega iz DC-a i smatramo da će on biti jako dobro rješenje posebno za one male općine koje imaju jedan ili dva poslovna prostora u kojima postoji zakupoprimac koji je dugi niz godina i koji zapravo u tom poslovnom prostoru obavlja neku djelatnost od interesa za tu općinu ili za taj grad. I zapravo da u takvom konkretnom slučaju javni natječaj možda i ne bi imao smisla jer u principu na tom području možda i nema nitko zainteresiran tko bi se javio i javni natječaj bi doista tu bio samo trošak. I zato smatramo da je ovo jedno dobro rješenje i da bi ga u svakom slučaju trebalo u postojeću regulativu unijeti. Ono što mislim da malo manjka i u jednom prijedlogu i u drugom prijedlogu to je zapravo u obrazloženju, to je zapravo nekakva simulacija da vidimo koliko je tih poslovnih prostora koliko je tih obrta, koliko je tih obrtnika i što će zapravo te izmjene konkretno na terenu donijeti i konkretno što se od toga može očekivati. Također mislim da bi trebalo napraviti i zahvat vezano u prijedlogu DC-a, vezano znači kada se radi o produljenju tog ugovora o zakupu sa postojećim zakupoprimcem, da se točno u zakonu i navede rok znači na koji se to produljuje taj ugovor. Stoga Kluba HDZ-a podržat’ će prijedlog kolega iz DC-a. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče.
Oprostite, oprostite gospođo.
Ja bih na kraju dao par riječi nakon [[Upadica: Možete i na kraju, ne morate sad]] Da, da. OK.
Oprostite, ja nisam to primjetio. Nisam primjetio ali može se uvijek javiti, ali obično se čeka da se čuje rasprava pa se onda osvrne na pojedina ... [[Govornik se ne razumije]]
Ja se ispričavam. Oprostit ćete mi na ovim malim nesmotrenostima, dok sa ja ne uigram kao što ste vi do sada uigrani. Pa hvala kolegama koji su u ima klubova zastupnika pokušali dati svoj prilog bilo to da ospore obrazloženje i argumente zbog kojih se ide u ove izmjene i dopune zakona odnosno da, hvala onima koji su nas podržali u svemu tome. Moram reći prije svega da Demokratski centar kada je predlagao ove Izmjene i dopune Zakona o zakupu poslovnog prostora nije imao nikakvu figu u džepu pa da bi htio nešto proturiti, nešto sumnjivo i vjerujem evo nakon ovih javnih pretraživanja kroz raspravu da se za sada nisu mogle naći neke neuralgične točke, neke, neke skrivene točke nekog budućega tumora iz kojega bi možda proizašli, proizašlo niz problema za ljude i za društvo u cjelini. Gospodin Mato Arlović je u ime Kluba zastupnika SDP-a kao vješt pravnik iznio tu nekoliko primjedbi međutim one u biti ne stoje jer Demokratski centar kada je predlagao, ovdje vam je jasno rečeno da, da mi želimo privilegirati obrtnike iz više razloga odnosno male gospodarstvenike. Jer oni u konkurenciji sa velikim firmama na tržištu su u potpuno neravnopravnom položaju. Velike firme imaju mogućnost ponuditi daleko višu cijenu i jasno do, na takav način i doći u zakup tog prostora. Mi, rekli smo jasno, da u svemu ovomu vidimo praktične, konkretne mjere kako postići razvoj obrtništva i malog poduzetništva u svakoj lokalnoj sredini. Jasno da velike trgovačke kuće mogu ići na natječaj i za taj posebni prostor i ako jedinice lokalne uprave i samouprave ocijene da i mogu negdje zaraditi tako nešto i tako im se ništa ovdje i ne brani. Stvar je njih kako će oni postupati sa svojim vlasništvom. A sa ovim dopunama i zakonom otvara se mogućnost da kao društvo pomognemo, kao vlasti na lokalnoj i na državnoj razini, da pomognemo obrtnicima i malim poduzetnicima. Zakonom o poticaju ulaganja predviđeno je kao poticajnu mjeru, sad ću citirati, kaže: “Prodaju ili davanje na korištenje nekretnina u vlasništvu Republike Hrvatske po posebnim uvjetima i pogodnostima, a u iznimno opravdanim slučajevima i bez naknade odnosno davanja nekretnina u vlasništvo Hrvatskog fonda za privatizaciju i vlasništvu Republike Hrvatske.” Međutim iz ovih, ali i iz svih ostalih poticajnih mjera izuzetni su gospodo zastupnici, obrtnici izrijekom jer se pod nositelje poticajnih mjera smatra isključivo trgovačko društvo registrirano u Republici Hrvatskoj. Iz poticajnih mjera su isključeni i ostali subjekti malog gospodarstva. Obzirom da se poticajne mjere mogu ostvarivati tek za ulaganja u dugotrajnu imovinu unesenu u vlasništvu u najmanjoj vrijednosti od 2 milijuna kuna. Iz tih mjera su izuzeta i sva trgovačka društva koja ne obavljaju djelatnost prerađivačke industrije i turizma te istraživanja i razvoja. Da li takve odrednice osiguravaju jednak položaj na tržištu svim poduzetnicima? Naravno da ne osiguravaju. Našim zakonskim prijedlogom jasno se izražava interes za razvitak hrvatskog gospodarstva kroz stabilnost i razvoj malog gospodarstva. Prema tome kao i u slučaju Zakona o poticanju ulaganja odlučili smo se za poticanje, poticanje razvoja određenih poduzetnika. Demokratski centar smatra da bi osim deklaratorne potpore razvoju malog gospodarstva trebao poticati razvoj i opstanak obrtnika i drugih subjekata malog gospodarstva putem jasno konkretnih mjera, sadržanih jasno koje mi dajemo ovdje u ovom našem prijedlogu. Mali gospodarstvenici su osnova gospodarskog razvitka i mogućih rješenja smanjenja nezaposlenosti. Ne zaboravite da gotovo 50% zaposlenih u Republici Hrvatskoj radi u obrtu i maloj privredi. To je ono što je naj, čini našu gospodarsku osnovu. Krenite linijom malog gospodarstva su u središtu pozornosti, ali će se njihovo korištenje značajno povećati ako se učini dostupniji i dugotrajniji sigurniji poslovni prostor kako je to predloženo ovim našim Prijedlogom zakona. I rečeno je ovdje da mi želimo ispraviti jednu nepravdu prema obrtnicima koju ja sad ovdje ne bih htio ponavljati. Mi nemamo namjeru tražiti da se izmjeni ovdje sada Ustav, Ustav zbog toga, a svaka Vlada ima pravo vladati i upravljati svojim resursima i svojim potencijalima na svom prostoru itd. Nadalje kolega Damir Kajin u ime Kluba zastupnika IDS-a je ovdje također dao podršku međutim daje jedan prijedlog da se u članku 6., stav 3. da se ugradi, da se mogu prodati odnosno da se prodaju, prodaju poslovni prostori kao što smo predložili i za poslovni prostor koji je u vlasništvu države. Da li, šta će vlasnik učiniti sa svojim prostorom, hoće on njega prodati, to mi ne znamo. Trebala bi doći inicijativa i od samih vlasnika. Što se tiče države ovim Prijedlogom zakona odnosno stavkom 3. članka 6. budući da je država vlasnik mi možemo i dajemo takav jedan prijedlog da se u tom smjeru otvore ventili i da država je često loš gospodar i da ti poslovni prostori budu jedna vrst stimulansa, a da li će, da u Zakon ugrađujemo takvu jednu odredbu čime ćemo zapravo prisiliti vlasnike poslovnih prostora u okviru lokalne uprave i samouprave to ne želimo u ovom slučaju činiti. Gospodin Pecek je spomenuo u ime Kluba HSS-a da je to zapravo jedna prepisivačka škola, da je to prepisano. Ja odista ne znam je li to od vas prepisano ili nije prepisano, ali ako je i prepisano, ako je to dobro, ja uvijek volim učiti od onoga, od onih koji čine dobro i koji misle dobro. Osobno nisam prepisao, nisam obrazloženje prepisao, na kraju krajeva svi mi živimo pod istim ovim božjim krovom, živimo iste nevolje. Isti zakonski propisi su nam, prema tome ukoliko negdje ima poklpanja razumljivo je da je to iz tih razloga. Ali nije u pitanju nikakvo prepisivanje. zašto nije prošao vaš prijedlog, ja odista ne znam. Ali evo neka prođe ovaj prijedlog, pa neka se maknemo sa mrtve točke. Gospodine Ferenčak je u ime kluba HNSa iznjeo ovdje neke stvari koje jednostavno ne stoje. Nema ovdje mogućnosti nikakvih oko neke moguće zlouporabe. Jer nitko ovdje ne dira vlasništvo lokalne uprave i samouprave. Nitko ne dira pravo i autonomsst lokalne samouprave što će raditi sa svojim vlasništovom, kakve će uvjete propisati. Koliku će cijenu tražiti, to je znači njinova stvar. I jednostavno ovdje otvaramo mogućnosti da ukoliko oni koji redovito plaćaju, oni koji čine u određenim g radovima i dijelovima gradova odgovarajući idnetitet tih gradova svojim obrtom, a uredno plaćaju, da se njima da taj prostor u zakup. I na kraju evo klub HDZa je ovdje nam dao također podršku. Ja bih samo rekao da što se tiče ostalih primjedbi koji bude da ćemo sve dobre primjedbe prihvatiti, i ugraditi ih. Jasno ukoliko ne skreću sa ovog osnovnog kursa odnosno osnovnog cilja kojeg želimo postići. Evo hvala lijepa.
Hvala lijepa. Evo upravo je i završila mogućnost prijave za deset minuta, u 10,58. A sada uz ispriku molim gospođu Ingred Antičević Marinović da uzme riječ za svojih 10 minuta.
Hvala još jednom poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Dakle, danas raspravljamo o dva prijedloga kojim se traže izmjene i dopune jednoga te istoga zakona. Zakona o zakupu poslovnog prostora. Jedan prijedlog zakona, jedan prijedlog izmjena sačinio je DC odnonso bivši naš kolega Mato Brletić koji je sada novi kolega iz DCa. Predstavlja. A koji je i koji jesu, a to će biti kasnije i obrazloženo zašto je to sada i važno reći, su u koaliciji sa vladajućom strankom HDZom. S druge strane imamoa prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakonu o poslovnom prostoru dakle identički se zakon želi promjeniit, Zakon o zakupu poslovnog prostora. Kojeg predlaže Klub HNSa PGS oporbeni klub. Vrlo je interesantno mišljenje Vlade. Istoga dana pisalo, dakle ne možemo reći da je Vlada nešto propustila, možda zaboravila u silnom poslovima i tako dalje. Dakle, Vlada piše svoje mišljenje predsjedniku Hrvatskog sabora koji smo svi dobili, sa nadnevnom 20. svibnja 2004. Pa onda Vlada kada se očituje na prijedlog zakona koji predlaže DC, onda vrlo kratko kaže ,Vlada podržava prijedlog. Kada se osvrće i daje mišljenje na prijedlog zakona kojeg je podnjeo klub HNSa PGSa e onda Vlada istog dana piše da ne može to prihvatiti te izmjene zakona o zakupu poslovnog prostora jer da je Vlada zadužila upravo i ministarstvo pravosuđa, i Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva. Ministarstvo gospodarstva. I da ono priprema cijelovitu izmjenu ovoga zakona o zakupu poslovnog prostora. To je jednostavno za nevjerovati. Znači kada ga predlaže jedan klub onda priprema aragumetnin ancotraraio, znači da ga ne priprema. Kada se očituje na prijedlog zastupnika iz DCa. Jednako tako kada se osvrće dakle na prijedlog zakona o izmjenama i dopunam Zakona kojeg predlaže klub HNSa PGSa. Onda ističe jednu notornu neistinu, protivno mišljenju državnog odvjetništva. Kada kaže da predložene odredbekoje se želi klub HNSa PGS koji nam predlaže primjeniti kaže, da to nije potrebno jer da upravo te odredbe sadrži Zakon o zakupu poslvonog prostora u prijelaznim i završnim odredbama. A državno odvjetništvo u nekoliko predmeta, mislim to je već jasno pa na kraju krajeva to je jasno i iz izmjena koje predlaže zastupniok DCa, da su te izmjene potrebne i nužne. Eto toliko kako Vlada vlada. Nešto malo više o samom sadržaju jednoga i drugoga pirjedloga. Mislim da je apsolutno neprihavtljiv ovaj prijedlog kojeg je podnio Mato Brletić iz DCa, a zašto. Prije svega zato što je smatram, protuustavan. zato što vrši jedan grubi atak na jedinice lokalne samouprave. Mi smo već ovdje imali prilike vidjeti kako se Vlada obrušila na samostalnost jedinica lokalne samouprave. Dakle ondje gdje su joj na vlasti nepoćudni. A sada vidimo što radi u pogledu imovine. Imovine jedinice lokalne samouprave. KOje je njezino vlasništvo, koje na temelju Ustava ima ona prava raspolagait. A zakonitost njezinih akata znamo da je uređena zakonom. Međutim to se ovim prijedlogom zakona želi izbjeći. Pa se kaže u članku 3. u prijedlogu da se nadopuni zakon novim člankom, da će se u interesu RH bez javnog natječaja što ćemo trošiti novce za javni natječaj, nama je važan dojam, što će nam natječaj i nekakvi transparetni uvjeti. Pa ne samo da će se dati dakle šta je to interes Republike Hrvatske kad će biti interese Republike Hrvatske kada želimo datu Janku. A kada Marko traži onda to nije državni interes. Dakle, očito je da se već priprema teren da se i za, dakle, uski privatni interesi po već starom dobrom običaju skrivaju iza općih i iza državnih interesa. To nije dobro, to nije dobro ni za jednu vladavinu, ona mora biti transparetna, i jasna. Dakle ovdje nema više javnog natječaja. VEć su ovdje kolege iz HSSa pa iz HNSa istaknuli, dakle ono što treba biti istaknuto to će Vlada opet propisti svojom uredbom. Interes će biti REpublike Hrvatske da gospodari poslovnim prostorima koji su u vlasništvu općine, gradova županija i grada Zagreba. To je stvarno nečuveno. nečuveno i protivno dakle Ustavu. Ja moram napomenuti da je za vrijeme koalicjske vlasti država davala prostore svoje neiskorištene prostore jedinicama lokalne samouprave. Negledajući tko je tu na vlasti. DApače pa to je i ustavna dužnost iz članka 137. stavak 3. Gdje je država dužna pomagati financijski slabije jedinice. Ali ne i još oduzimati njihovu i onako skromnu imovinu. I po još što je apsurdnije po netransparetnim uvjetima. Jer dalje se kaže i predlaže da će Vlada ponovno urediti naknadno i način određivanja cijene i to konkretno svakog poslovnog, popuste koji će se priznati kupcu, pa jednom hoće, drugom neće, potpuno nejasno, kada kako i kome. Način plaćanja, dakle možda nekome i u naturi, ne znam, način plaćanja, te sadržaj ugovora o prodaji i namjeni sredstava. Jednako tako sa tim istim poslovnim prostorom država će onda, ako je to državni interes, raspolagati i davati besplatno, naravno, opet bez javnog natječaja, određenim političkom strankama. To je zaista nečuveno. A ono što se treba postići izmjenama toliko potrebnim, i dobro je da je ovaj prijedlog Kluba zastupnika HNS-a i PGS-a, a istina je da je i HSS predlagao vrlo sličan zakon, da Zakon o zakupu poslovnih prostora zaista u tom dijelu traži promjene. Ali upravo zaštite onoga o čemu je već ovdje bilo riječi kada je gospodin Ferenčak u ime Kluba HNS-a PGS-a obrazlagao, dakle da se zaštite ti najmoprimci, zakupoprimci koji imaju stare obrte, zanate. Vrlo je tužno vidjeti negdje gdje je pisalo postolar, a odjedanput dođeš, ili je kafić ili je nešto puno profitabilnije. Dakle, intencija je upravo tih ljudi bila, a i interes je svake jedinice lokalne samouprave, pa vidimo u Njemačkoj kako to u pojedinim gradovima, upravo u srcu grada, čak im besplatno daju te prostore da bi se usčuvali stari zanati, jer oni ne samo što su nama i potrebni, nego itekako privlače turiste. Dakle, prije svega interes to mora biti kako jedinice lokalne samouprave, a država upravo u tom smislu treba poticati upravo takvu jednu orijentaciju. I zato mi se čini da je upravo vrijedan ovaj prijedlog, može se on čak i doraditi do drugog čitanja, pa omogućiti i kupnja, a ne samo pravo prvenstva. Ali u svakom slučaju na vrlo transparentan i jasan način je rečeno da raniji zakupnik kojem je ugovor o zakupu sklopljen temeljem odredbi ugovora istekao je da je protekom roka, uredno izvršava sve obveze, ima pravo da, dakle prvenstva, također pri natječaju, da ostane u tom prostoru. Dakle, vrlo jasna, i osnovna kažem, glavna zamjerka, ne može se ovdje skriti iza ovog prijedloga. Čak i da je takva namjera, u te namjere nitko ne može vjerovati, jer je vrlo netransparentan, dakle sve ono što smo željeli postići, nestaje natječaj, država se dira u vlasništvo jedinice lokalne samouprave, ponavljam, umjesto da potiče, umjesto da pomaže jedinice lokalne samouprave. Nažalost, tomu nije tako. Evo, i ministar Šuker je bio obećao da ima u proračunu sredstava za sve jedinice lokalne samouprave, za odobrenje njihovog zaduženja, ali znamo eto, jedinice lokalne samouprave koje dobro posluju, koje su, koje imaju dobar proračun, ne mogu dobiti odobrenje. Naravno, jer nisu poćudne aktualnoj vlasti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo tri ispravka netočnog navoda, s time da ja ponovno naravno, kao što je rekao predsjednik, predlagači zakona se mogu javit kad ih je god volja, pa onda nema potrebe da se baš javljaju ako baš nije to nužno za ispravak netočnog navoda. Mogu to uključiti u svoju raspravu. Evo, javio se gospodin Frano Piplović, za ispravak.
Uvažena kolegica Ingrid Antičević je ovdje iznijela nekoliko neistina. Ja sam očekivao mnogo više argumenata, a manje podvala. Nije riječ, rečeno je ovdje da je puno toga protuustavno, u ovom našem prijedlogu, nije navela nikakav dokaz o toj protuustavnosti. Naprotiv, ovdje nam se spočitava da se dira u vlasništvo. Gospođo, uvažena kolegice, ne dira se u ničije vlasništvo, ne dira se također ni u instituciju natječaja, natječaj i dalje ostaje, nego se samo otvara mogućnost, znači otvara se mogućnost da je to moguće, da je to moguće dati i na ovakav način kao što smo mi predložili. Dalje, interes Republike Hrvatske je sigurno da se sačuva njen identitet, da se pomogne obrt, da se planira prostor, da se otvore mogućnosti lokalnim upravama i samoupravama da sačuvaju svoj identitet. Nije valjda da zagovarate da nam dođu iz bijelog svijeta oni koji imaju malo više novaca i da jednog dana ne budemo prepoznavali ni ulice grada Zagreba ni nekih drugih. Prema tome, ja bih molio... Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kao što je rekao kolega Piplović, previše je neistina reklo, pa ću se kasnije u svom istupu osvrnuti na njih, ali mi se činilo važnim radi javnost ispraviti netočan navod, jer prvo netočan je navod da se ovim prijedlogom zakona DC-a zadire u prava općina i gradova. To je potpuno netočno. To ću kasnije u svom obrazloženju i reći. Zatim, potpuno je netočno da se Vlada prema pojedinim općinama i gradovima zbog toga što nisu iste stanke na vlasti u tim općinama, drugačije ponaša prema njima. To je bila praksa bivše vlasti. I, kad govori kolegica o transparentnosti, onda je valjda njihov način transparentnosti u kojem čak ni predsjednik Vlade nije znao gdje se, u što se troše proračunski državni novci, to je valjda dobar njihov primjer. Ja se s tim apsolutno ne slažem i to je netočno.
Hvala lijepa. Povreda Poslovnika, gospođa Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Poštovani zastupnik povrijedio je Poslovnik, članak 209. On je vršio ispravak mog točnog navoda, a ne ispravak netočnog navoda, jer i evo, ja ću vam pročitati. U članku 6. članku 3. izmjena predlaže se: "Može se u interesu Republike Hrvatske bez javnog natječaja dati u zakup poslovni prostor u vlasništvu općina, gradova, županija i grada Zagreba."
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin Jure Bitunjac.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegica Ingrid Antičević je rekla sljedeće - Država je bez iznimke za vrijeme bivše koalicijske vlasti davala prostore, poslovne prostore u svom vlasništvu i u vlasništvu jednicama lokalne samouprave bez obzira na političku opciju u dotičnoj jedinici lokalne samouprave. Nažalost, to nije točno. Ja ću navesti jednu iznimku, jer je ona rekla bez iznimke. Iznimka je Sinj, jedan zahtjev, kad je riječ o gradu Sinju, stajao je tri godine pred bivšom Vladom i tek ima 2, 3 mjeseca taj je problem riješen. Radi se o Alkarskim dvorima. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin Vlado Jelkovac.
Gospodine potpredsjedniče, ispravljam netočan navod gospođe Ingrid Antičević-Marinović u onom dijelu gdje je rekla da aktualna Vlada ima selektivan pristup kod mogućnosti, odnosno nemogućnosti zaduživanja jedinica lokalne samouprave ovisno o tome da li je ona poćudna ili nepoćudna aktualnoj vlasti. Ispravljam to, jer ja dolazim iz jedne takve jedinice regionalne samouprave koja je nazovi, gdje je vladajuća koalicija i tamo, pa eto zbog nekih drugih okolnosti, a ne zbog nepoćudnosti aktualnoj vlasti nije moguće zaduženje te jedinice lokalne samouprave.
Hvala lijepa. Prelazimo dalje na raspravu pojedinačnu. Gospodin zastupnik Miroslav Korenika, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, predlagatelji. Moram odmah na početku reći da mi se čini da opet imamo situaciju i to je poruka svima da je Vlada odstupila od svoga principa. Dosad je na sve zakone koji su eventualno dali zastupnici, posebno iz opozicijskih klupa davala promptno i vrlo brzo svoj predmet zakona. Ovaj put je ostala dosljedna, nije dala i vjerojatno zato, a to je i poruka HSS-u zato što, a to je i poruka HSS-u, zato što je podržala zakon koji je dao koalicijski partner pa sila Boga ne vidi, jasno nam je, koji su razlozi za to. Meni je jasno i ja neću podržati prijedlog zakona DC-a iz više razloga. Prvi je zbog toga što se zalažem uvijek i na svakom mjestu za javni natječaj. Činjenica je da ćemo javnim natječajem dobiti najvišu ponudu i nemojmo sada ovdje pričati, tu je i poruka gospodinu Kajinu kojega sada nema ovdje. Svi kukamo kako jedinice lokalne samouprave nemaju dovoljno prihoda za svoj normalni život i rad. Jedinice lokalne samouprave su na različite načine došle do poslovnih prostora. Neke ih redovito kupuju i želja im je i jedini način da se dodatno financiraju i koriste i druge programe je to da dobiju što više novca od zakupa poslovnih prostora. Usput pitam i predlagatelja i jednog i drugog zakona. Pa tko je i do sada sprječavao jedinice lokalne samouprave i državu, znači Vladu da proda pojedine poslovne prostore. Predstavnička tijela, odnosno poglavarstva pa i Vlada raspolažu imovinom u vlasništvu Republike Hrvatske, odnosno jedinice lokalne samouprave i ako ocijene da je interes da prodaju poslovni prostor obrtnicima, malim poduzetnicima, nitko ih ni do sada ni u postojećim zakonima nije spriječio da to prodaju. Druga je stvar da ono što bi trebalo napraviti, što jedan dio jedinica lokalne samouprave radi, da se priznaju dosadašnja ulaganja u poslovne prostore, naravno da jedinice lokalne samouprave koje imaju najveći dio prostora mislim da kada govorimo o županijama one su minorne u vlasništvu nad poslovnim prostorima, da pojedine jedinice lokalne samouprave, znači gradovi i manje općine i do sada imaju strategiju raspolaganja svojom imovinom i da na taj način mogu i odrediti po pojedinim zonama da li žele da u pojedinim poslovnim prostorima budu nekakve uslužne djelatnosti, znači obrtničke, jesu li to autohtoni stari obrti ili žele prepustiti zbog interesa novca i svega ostaloga da na javnim natječajima posebno u središtima u atraktivnim dijelovima gradova dođe što više onih visoko profitabilnih trgovina, banaka i svega onoga što može platiti veće iznose. Prema tome činjenica jest da lokalna samouprava želi dobiti što više novca i upravo zbog toga ide na javne natječaje da u središtima grada dođu one visoko profitabilne djelatnosti. Ono što smatram zamjerkom i što smatram da je HNS-ovim prijedlogom zakona bolje riješeno, a ova Vlada i ova većina stalno nas je spočitavala dok je bila u opoziciji, kako se malo brige vodi o hrvatskim braniteljima. Gospodo moja draga, pod jednakim uvjetima na natječaju ja jesam za to da postojeći zakupac ima prednost i prioritet. Drugi koji treba imati prioritet to su hrvatski branitelji. Jedino gospodo iz Vlade iz većinske koalicije, ako vi znate da će prijedlogom o pravima hrvatskih branitelja biti i to definirano, jer puna su usta hrvatskih branitelja kada treba nešto konkretno za njih napraviti, a onda ste protiv HNS-ovog prijedloga koji upravo to i definira. Čini mi se da isto tako prijašnja Vlada i prijašnji sastav Parlamenata je ipak htjeli to priznati ili ne, napravio puno za razvoj obrtništva. Bilo je puno kredita za obrtnike, puno poticajnih sredstava. Meni se čini da i ovdje Vlada nezna što radi glava što radi rep. Prije nekoliko mjeseci donijeli smo i Zakon o komunalnom gospodarstvu gdje smo jednom dijelu obrtnika vezano uz pogrebne usluge jednostavno jednim aktom zakona onemogućili njihov rad posebno u prijevozu i svemu ostalome. Čini mi se da bismo do drugog čitanja trebali dobiti isto tako i brojčane pokazatelje. Koliko to Vlada odnosno Republika Hrvatska ima u svom vlasništvu poslovnih prostora, po namjenama kakvi su, jesu li to proizvodni prostori ili su to uredski prostori, isto tako i o trgovačkim društvima, a posebno da vidimo što i na koji način se tu radi o jedinicama lokalne samouprave. Posebno se zalažem znači za to da ide javni natječaj. Interes lokalne samouprave je skupiti što više novca. Stalno i s time ću završiti, stalno kukamo kako lokalna samouprava nema dovoljno novca, to je poruka i gospodinu Kajinu, on bi rasprodavao ono što imaju jedinice lokalne samouprave a kasnije ćemo tražiti dodatnu preraspodjelu poreznih sredstava u korist jedinica lokalne samouprave. Idemo reći s kojim datumom i kada je ta linija kada ćemo rasprodati ili kada bi po ovom prijedlogu zakona trebali i do kojeg roka jedinice lokalne samouprave svoje poslovne prostore ako imaju volju rasprodati, jer nakon toga će i dalje lokalna samouprava, posebno ona koja vodi brigu o tome, kupovati nove prostore, da joj ponovo za 5, 10 godina netko ne nametne morate ponovo rasprodavati svoj poslovni prostor. Osim toga možda je uz ovaj javni natječaj mogućnost da se i poslovni prostori zbog sigurnosti onih koji u njima borave, koji u njima rade, da se odrede puno duži rokovi u kojima će zakupci biti, jer tada imaju daleko više mogućnosti za ulaganje u njih i da mogu napraviti pravu ekonomsku računicu. Znači na kraju ja podržavam prijedlog HNS-a. Ne podržavam prijedlog DC-a upravo zbog toga što sam protiv svakog nametanja za prodaju, on ne nameće da se mora nego može. Međutim napominjem, i postojećim zakonima Vlada ili poglavarstva u jedinicama lokalne samouprave mogu donijeti odluku i nitko ih u tome ne priječi, da prodaju poslovne prostore. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Oprostite vjerojatno se radi o krivoj prijavi. Ja se za ovu točku nisam prijavio.
Hvala lijepa. Gospodin Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ja ću se osvrnuti na dosadašnju raspravu, ali ću se najviše vezati u svom izlaganju na zakon koji je predložio predlagatelj iz DC-a, Demokratskog centra. Već je sam predstavnik Hrvatske demokratske zajednice rekao razloge zbog kojih nećemo prihvatiti prijedlog HNS-a i PGS-a pa se na to neću osvrtati. Naime, u dosadašnjoj raspravi smo mogli čuti kako se ovim prijedlogom grubo zadire u prava lokalne samouprave. To jednostavno nije točno, jer upravo prijedlogom kojeg smo imali prije na sjednici Sabora, a kojeg je predložio HNS, upravo je tu bilo riječi o tome da se zadire u prava jedinica lokalne samouprave na način da su se poslovni prostori po tom prijedlogu morali prodati. Dakle obvezivale su se jedinice lokalne samouprave da te poslovne prostore od kojih mnogi i dobro žive i pune svoje proračune, dakle moraju prodati onima koji su tada bili, odnosno onima koji su tada koristili taj poslovni prostor. Dakle takav jedan prijedlog naravno nije bio prihvaćen. Ovdje se govori o nečemu sasvim drugom. Ovdje se ne zadire u prava jedinice lokalne samouprave već se kaže da se u interesu Republike Hrvatske bez javnog natječaja ranijem zakupniku može dati prostor, ali kažem bez javnog natječaja i to prostor u vlasništvu općina, gradova, županija i Grada Zagreba što podrazumijeva da će te iste jedinice lokalne samouprave bez javnog natječaja i u interesu Republike Hrvatske moći takav jedan, jedan takav prijedlog dati svojim jedinicama predstavničkim tijelima na usvajanje. Dakle ne radi se o grubom zadiranju u prava jedinica lokalne samouprave. Ja moram reći da sam nakon istupa kolegice Antičević evo jednostavno potaknut da rečemo nekoliko slučajeva koji se dogodio za vrijeme bivše vlasti, riječ je o prostorima, poslovnim prostorima u gradu Dubrovniku. Naime država je u proteklom razdoblju temeljem denacionalizacije, procesa denacionalizacije došla u vlasništvo određenih poslovnih prostora koji se nalaze u samom centru, odnosno u povijesnoj jezgri grada Dubrovnika i na zahtjev jedinica lokalne samouprave, konkretno grada Dubrovnika koji je tražio da se ti prostori ustupe gradu na korištenje, na daljnje gospodarenje jednostavno nije se odazvao i nije uzeo u obzir da je riječ o spomeničkoj jezgri da je riječ o zaštićenoj kulturnoj baštini, već je istu stavio na tržište valjda da bi popunio proračun iz jednog jedinog razloga da bi popunio rupe u proračunu, valjda one prorčaunske rupe o kojima smo ovdje govorili kada smo govorili o deficitu prošle godine. I taj prijedlog javnog natječaja je bio na Vladi i Vlada je dopustila i pustila u proceduru i naravno ne imajući drugog načina već da se javi grad Dubrovnik za kupnju tih istih poslovnih prostora koji su dosegli doista astronomske iznose, vi svi znate da je u Dubrovniku cijena poslovnih prostora u povijesnoj jezgri grada dosegla već iznose od 10 tisuća eura po metru četvornome, što je, sigurno je jedinstven primjer u Hrvatskoj a malo gradova u svijetu može postići uopće takvu cijenu nekretnina. Dakle, nije se išlo udovoljiti interesima jedinicama lokalne samouprave, već se htjelo napuniti proračunske stavke i nije se vodila briga o tome tko je najbolji gospodar tih poslovnih prostora i tko može dati najbolja rješenja, grad Dubrovnik se na svu sreću javio na taj natječaj premda nije imao sredstava za kupnju istih i nova Vlada je na svu sreću ja se nadam riješila taj problem i u korist svih građana Dubrovnika ne u korist samo onih pojedinaca koji su se javili na taj natječaj. Dakle, nije točno, potpuno je netočno što je kolega Antičević rekla u svom obraćanju, i zapravo je valjda iz svoje osobne prakse i prakse njezine Vlade govorila o nepoćudnim jedinicama lokalne samouprave jer toga je doista bilo u prošlom sazivu kada se doista gledalo tko je na vlasti u pojedinim jedinicama lokalne samouprave i tim jedinicama koje su bile u skladu sa vladajućim strankama na razini države njima se davala mogućnost i zaduživanja i ostale druge pogodnosti koje na žalost druge nisu jedinice mogle ostvariti. Što se tiče ovog Zakona da se na njega vratimo, on daje mogućnost, da se spase oni subjekti gospodarski prije svega, mali subjekti koji zaista teško opstaju na tržištu, ali mislim da moramo svi skupa povesti računa od jedinica lokalne samouprave do države, o tradicijskim obrtima i zanatima, onomu što je zapravo nacionalni identitet Hrvatske i mislim da bi trebalo doista definirati o kakvim je subjktima riječ i tu predlagatelju gospodinu Brletiću odnosno gospodinu Piploviću sada sugestija da se do drugog čitanja da se definira jasno o kojim je subjektima malog gospodarstva riječ koji bi mogli doći u ovu povlaštenu poziciju, jer je riječ o doista povlaštenoj poziciji. Ali ona mora biti povlaštena iz određenog razloga, taj razlog doista se može kriti u zaštiti tradicijskih obrta i zanata i mislim da je to način na koji je najbolje zapravo pripremiti ovaj Prijedlog zakona da bi on zaista bio opće prihvaćen. Već sam rekao da je bivši Prijedlog HSS-a uključivao obveznu prodaju poslovnih prostora koji su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, ovaj prijedlog daje mogućnost prodaje poslovnih prostora ali u vlasništvu Republike Hrvatske. Dakle, mi smo ovdje pozvani da se brinemo o vlasništvu Republike Hrvatske i da dajemo naše prijedloge i mislim da u tom smislu ovaj Zakon je iskorak u odnosu na ono što smo imali ovdje pred nama jer se odnosi isključivo na te prostore, one koji su u vlasništvu Republike Hrvatske i u tom smislu pozdravljam ovu mogućnost da se pod posebnim uvjetima i postupku koji će propisati sama Vlada Republike Hrvatske i ti poslovni prostori mogu prodati tim gospodarskim subjektima. Dakle, ono što mi se čini najvažnijim za istaknuti je definiranje koji su to subjekti koji mogu doći koji se mogu svrstati pod ovaj ovdje Prijedlog. Mislim da svi skupa možemo reći da naravno da nam je svima u interesu za što više javnih natječaja, transparentnosti bude da će to manje biti mogućnosti manipulacije. Također koristim prigodu da podržim prijedlog gospodina Slavena Letice tim više što sam dobio informaciju malo prije da jedan od poslovnih prostora također u Gradu Zagrebu veličine 500 četvornih metara dat u najam jednom boksačkom klubu, čiji je vlasnik inače član Gradske skupštine pa je onda cijena tog poslovnog prostra 500 metara četvornih iznos od 2 ili 3 kune. Dakle, takve zlouporabe mislim da bi se terbale prestati događati u ovom području i mislim da bi ovim Prijedlogom zakona doista bilo unaprijeđeno ovo područje i da bismo imali jednu jasniju situaciju.
Hvala lijepo. Imamo repliku, ispravak netočnog navoda. Za repliku se javio gospodin Korenika izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Kada se toliko hvali ovaj članak 6a. ja bih volio dobiti od gospodina Matušića objašnjenje tko će i na koji način odrediti što je to i tko od interesa za Republiku Hrvatsku i kako će se u tom slučaju definirati cijena poslovnog prostora. Ako je netko 10-tak godina u određenom poslovnom prostoru, moramo biti svjesni da je lokacija dobila na značaju i svemu ostalome kako se može drugačije nego javnim natječajem odrediti cijena. A usput kolega što se tiče Dubrovnika pa nije trebalo ići u javni natječaj Vlada uvijek može svoju imovinu svojom odlukom ustupiti bilo kojoj jedinici lokalne samouprave. Na ovaj način ako grad nema novaca, javlja se na natječaj, kako se onda odnosimo prema onima koji se jave na natječaj osigurali su novce i ispada da smo ih prevarili. Onda je Vlada mogla odmah bez javnog natječaja kao što je to prijašnja radila ustupati poslovne prostore, imovinu i sve ostalo jedinicama lokalne samouprave.
Odgovor na repliku gospodin Matušić.
Što se tiče prvog kolega Korenika, upravo o tome sam govorio da treba jasno definirati na koje se obrte radi i naravno da će se onda u tom smislu vidjeti kolika bi trebala, kojim pravom bi se stjecalo ta povlaštena pozicija da se dođe u posjed poslovnog prostora bez javnog natječaja. To je sasvim jasno zato sam uputio svoju primjedbu predlagatelju da točno definira o kojim se obrtima radi. Što se tiče ovog drugoga, upravo suprotno se dogodilo ja sam to i rekao samo niste shvatili kolega. Država Hrvatska, Republika, Vlada koju ste vi vodili u vašem mandatu o tome sam govorio dakle konkretno gospodin Granić je bio zadužen za te poslove je raspisala natječaj za prodaju poslovnih prostora koji se nalaze u centru stare povijesne jezgre grada Dubrovnika. Grad Dubrovnik je tražio da se ne raspisuje natječaj nego da mu se da na raspolaganje budući da je riječ o spomeničkoj jezgri, riječ je o spomeniku kulture i grad je smatrao da ima snage i znanja kako upravljati na najbolji mogući način tim istim poslovnim prostorima, međutim, vaša vlast to nije dala, suprotno od onoga o čemu ste vi govorili. Za razliku od sadašnje vlasti koja će izaći u susret gradu Dubrovniku i dati im na raspolaganje upravo te poslovne prostore. O tome se radi.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospodin Željko Pecek.
Hvala lijepa. Netočno je da bi trebalo ponovno definirati što je to obrt odnosno malo gospodarstvo jer smo to donijeli usvajanjem zakona o malom gospodarstvu koji ima i poticajne mjere. Donijeli smo i program razvoja malog gospodarstva koji upravo i obavezuje državu da postupa na adekvatan način da svojim poslovnim prostorom odnosno da ga stavlja na raspolaganje obrtu i malom i srednjem poduzetništvu. I ovdje je malo neobično da lijemo krokodilske suze prema obrtništvu jer znamo da je to jedan sloj poduzetništva koje zapošljava 250 tisuća ljudi pa nam je interesantan kao biračko tijelo a kada su u proceduri zakoni koji se direktno tiču obrtnika oni čekaju u Parlamentu po 6 mjeseci. Jedna apsurdna situaciju i ja predlažem da u buduće ne postupamo na taj način.
Vi ste izrazili svoje mišljenje, ne bi se moglo smatrati kao ispravak netočnog navoda. Međutim, idemo dalje sa ovom istom praksom do daljnjega. Sada ima 10 minuta gospodin Ante Markov, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Rasprava o ova dva prijedloga zakona koji žele regulirati jedno te istu materiju a to je zakup poslovnih prostora, otvorilo je što je sasvim razumljivo i načelnu raspravu o karakteru, rekao bih nerazumjevanja odnosa u ovom vrlo važnom segmentu hrvatskog gospodarstva a to je malo i srednje poduzetništvo, obrt, zadrugarstvo i sve ono što ima jednu već duži niz godina negativnu percepciju, jednu negativnu tradiciju uvriježenu u hrvatskog političkoj pa i radnoj parksi. I evidentno je da poruka za onih 250 tisuća ljudi koji rade, žive u obrtu i malom i srednjem poduzetništvu, ukoliko slušju ove rasprave ne ide u onom pravcu, u onom smjeru koji je apsolutno vjerujem bio predmet i kod jednog i kod drugog zakona. Naime, ovaj segment hrvatskog gospodarstva za razliku od nekih drugih razvijenih država sa razvijenim tržištima je u Hrvatskoj stalno pod jednom posebnom paskom. Prije svega ono je potpuno atomizirano, ono je uvijek sa jednom negativnom percepcijom povijesti, ono ima, zazire jednako koje se vrlo često iskazuje u ovom Parlamentu, i ima jednu neravnopravnu ljestvicu u smislu prioriteta, pa i poticajnih prioriteta što durge djelatnosti nemaju. Zašto je tome tako i zašto je najfleksibilniji, radno najaktivniji, najpropulzivniji dio hrvatskog gospodarstva još uvijek po tom stigmom, i zašto se o obrtu, malom i srednjem poduzetništvu razmišlja na jedan način koji počesto nije afirmativan i može izazvati razičita stajališta. I priliko rasprave, kažem o segmetnu koji i u prijedlogu jednog, i u prijedlogu drugog zakona želi dati poticajni motiv i stvoriti jednu pozitivniju platformu na osnovu koje će se stvoriti bolji uvjeti za poslovanje u obrtu i poduzetništvu. Vjerojatno je to i zbog nerazumjevanja ili ne imanja osjećaja za karakter posla koji apsolutno mora naći svoj srazmjer između lokalne samouprave, između države i između statusa kojega ova djelatnost mora imati. Činjenica da susjedne zemlje, prije svega Italija koja ima preko 60% od ukupnog gospodarstva smještena u prostoru malog i srednjeg poduzetništva a u tih 50% preko 30% je u zadrugarstvu. Tako je i netko od najvećih talijanskih tvrtki possebno u razvijenom sjevernom dijelu posluju na pojmu ili pod okriljem zadrugarstva. Zadrugarstva koje je kod nas još uvijek sinonim za socijalizam, za nešto što je napušteno, za projekt koji ne može uspjeti, za nešto što naprosto nema pravo glasa javnosti. Upravo to elementarno nerazumjevanje pojmovnih odnosa u suvremenom gospodarstvu nas vodi na to da ponekad i isprazne rasprave ne služe onom cilju koji bi trebao služiti a to da kao zakonodavno tijelo dademo pečat, dademo doprinos, potičemo razvoj tih obilika koji se mogu nositi u tržnoj utakmici, koje se mogu nositi sa novim prilikama na tržištu, koje se najbrže prilagođavaju svemu onome što nas čeka u Europi, koje su i u našim hrvatskim prilikama u kojima nisu imali pravilan odnos, uspjeli pojedini obrti, pojedina mala i srednja gospodarstva doći u razinu da se na svjetskom tržištu mogu nositi sa svojim proizvodima. Taj, to tržište je jasno i šire. Turizam je jedno od tog tržišta koje nije efikasno iskorišteno kao podloga na kojom se mogu multiplikativnim učincima stvoriti čitav niz upravo aktivnosti kroz obrt, malo i srednje poduzetništvo. Zbog toga ova rasprava prije svega kod Zakona o poslovnim prostorima treba biti usmjerena da se uistinu kod drugog čitanja sintetiziraju sve ono što je dobro za taj oblik poduzetništva i da se ponudi jedan cjeloviti način na koji će poslovni prostori postati bliži, jasno, pod načelom pravednosti koje mora imati svoje tržišno opredjeljenje, ali koje mora služiti prije svega onima koji žele raditi i koji žele širiti svoja prava u radnom gospodarstvu. Nadalje, čitav niz objekata koji se nalazi i kod lokalne samouprave i u vlasništvu države još uvijek je u tzv. neaktivnom statusu, još uvijek nemamo registar državne imovine, još uvijek ne znamo što je to čime možemo pomoći gospodarstvu ovome ili onome, na ovaj ili onaj način, još uvijek ne koristimo sve one resurse koje ionako nisu u nikakvoj aktivnoj upotrebi. I zbog toga, vjerujem da je upravo na tragu one strategije koja je u ovom Parlametnu bila raspravljena prije 2, 3 godine u okviru mjera poticaja malog i srednjeg poduzetništva je nužno nastaviti i ponovno reaktivirati taj jedan vrlo snažan segment hrvatskog gospodarstva, dati mu mogućnost da dođe u posjed onim objektima, onim zgradama koji jesu u vlasništvu Hrvatske države ili lokalne samouprave. Ali zbog administrativno birokratskog aparata vrlo je teško doći do tih pozicija neovisno o tome da li imate iza sebe stranku koja je na vlasti ili koja nije na vlasti. Potupno je svejedno našem građaninu u kojem se on statusu nalazi, potpuno mu je svejedno u kojoj se općini nalazi bilo na čelu ova ili ona stranka ukoliko on ne može imati korist i ne može svoj osobni ili javni interes iskazati da dobije tu predmetnu nekretninu i da ona služi razvoju gospodarstva. Zbog toga sve poruke moraju biti odaslane upravo na taj način. Ja osobno apsolutno podržavam intenciju i kupnje i kupnje poslovnog prostora ukoliko je to u interesu razvoja gospodarstva ovog dijela na koji se ovaj predmetni zakon odnosi. Pitanje javnog natječaja ili ne je pitanje koje se ovdje, počesto je dominiralo iznad onih glavnih razloga i problema koji postoje. I ono uistinu treba biti u funkciji razvoja obrtništva a ne predmet rasprave radi opovrgavanja za ili protiv. Prema tome, to je samo instrument i mjera kojom će se na pravedan način omogućiti trajnije korištenje tog poslovnog prostora da bude u potpunoj svrsi i efektivi. A nikako razlog za podjele na ove i one obrtnike. Zbog toga ja osobno ću podržati u prvom čitanju i jedan i drugi prijedlog zakona ali očekujem da će kod drugog čitanja ovih dvaju zakona se postići konsenzus koji će biti u interesu onih 250 tisuća ljudi koji žive, žele živjeti i mogu se razvijati a perspektiva hrvatskog gospodarstva, Hrvatske države je upravo u ovim malim silnicama a ne onim multinacionalnim koji će sutra birati i hrvatsku Vladu, koji će utjecati na sastav Vijeća za telekomunikacije i koji će u konačnici sutra kazati a o ćemu biste vi gospodo željeli raspravljati i razgovarati, to je naše. Prema tome, podrška malom i srednjem poduzetništvu, obrtništvu kao našoj povjesnoj orjentaciji, kao sigurnom dijelu ovog hrvatskog gospodarstva u kome su se upravo kroz tradiciju, promišljanje i način očuvale i kulturološke i sociološke vrijednosti ovoga društva. Prema tome ovaj segment hrvatskog gospodarstva ne zaslužuje ponekad i neodgovornu raspravu koja se razbacuje politikantskim idejama o tome tko je u pravu, tko nije. Hvala lijepa.
Zahvaljujem gospodinu Markovu. Sada ima riječ gospodin Jure Bitunjac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege! Evo ja kao zastupnik pozdravljam svaku inicijativu koja ide u pravcu održivog gospodarskog razvoja, boljih i socijalno pravičnijih uvjeta u bilo kojoj sferi ljudskog života kako za pojedinca tako i za jedine, za pojedine skupine, a u ovom konkretnom slučaju za male obrtnike. Mislim da izmjene predmetnog zakona trebaju ići u pravcu davanja veće slobode jedinicama područne, lokalne samouprave o osmišljavanju razvoja malog gospodarstva i poduzetništva te veće sigurnosti i zaštite i samih zakupnika. Kad je riječ o prostorima koji su u vlasništvu Republike Hrvatske smatram da politika njihovim gospodarenjem treba ići, treba biti kompatibilna s politikama nižih, nižih razina. Dakle s politikama općina, gradova. I smatram da u tom pravcu trebaju ići dopune postojećeg zakona. Svakako da urbanistička rješenja i odluke nadležnih tijela jedinica lokalne samouprave trebaju definirati područja gradova, područja općina, područja ulica u kojima će se obavljati određene djelatnosti po ugledu na europske i svjetske metropole i kroz zakup dugoročno riješiti to pitanje, dati punu zaštitu obrtnicima, zakupnicima i malim trgovcima. Dopustite mi da se ukratko osvrnem na jedan i drugi zakon. Kolega Piplović vaš prijedlog kojeg ste vi iznijeli u članku 1., a koji glasi znači da se naziv Zakona o zakupu poslovnog prostora mijenja se i glasi zakon, i vi predlažete sljedeće: Zakon o zakupu poslovnog prostora i njegovoj prodaji pod posebnim pogodnostima. Ja sam tu apsolutno rezerviran. Rezerviran sam iz prostog razloga što prodaja poslovnih prostora je definira, definirana drugom zakonskom regulativom. U prvom redu mislim na Zakon o vlasništvu, zakon, na Zakon o javnoj nabavi i na druge načine. Smatram da je ovo na neki način sugeriranje jedinicama lokalne samouprave, županiji pa i državi da bi to bio jedini način, jedini način, a ne iznimka kad je riječ o prodaji pod posebnim okolnostima, pogodnostima. Stoga smatram da, da trebate razmisliti kao predlagatelj da ovaj dio koji govori o prodaji pod posebnim pogodnostima iz samog naziva, to je moja sugestija da se briše. Također kada je riječ o samoj prodaji ja sam rezerviran u prvom redu zbog toga ako jedan grad ili jedna općina dugoročno želi davati šansu određenoj grupi i, obrtnika, određenim obrtnicima, mislim da je puno bolji mehanizam povlaštenog zakupa i to dugoročni na jednu dugu stazu i da je to jedna veća šansa u smislu kontrole. Svaka prodaja sa sobom nosi stanoviti rizik u smislu njegove daljnje prodaje evo kao u slučaju ekspanzije rasta cijena stambenih i poslovnih prostora konkretno u Dubrovniku što je kolega Matušić prije govorio. Mi, smatram da u jednom, u ovom vašem prijedlogu, a također i u prijedlogu P.Z. 93 da javni natječaj na neki način je neminovnost, ali je gospodin Letica spomenuo stvar koja je jako bitna i baca jedno novo svjetlo da općine i gradovi, a time i država treba izvršiti klasifikaciju obrta, malih trgovaca, zakupnika, zakupnika, a što im omogućuje i postojeći zakon u svojoj, svojim odredbama u članku 3. I da na određeni poslovni prostor mogu se javiti na natječaj samo oni pojedinci, znači dosadašnji zakupnik i svi oni koji obavljaju upravo tu djelatnost, a ne da imamo u konkurenciji za isti poslovni prostor s jedne strane jednog koji želi imati kafić ili neki ugostiteljski objekat i s druge strane onog koji će biti, koji, koji želi nastaviti svoj posao postolara. Kad je riječ o prijedlogu HNS-a, PGS-a ... [[Govornik se ne razumije]] sam apsolutno rezerviran zbog toga što pravo prvenstva na način na koji je ono definirano nije precizno određeno tako da smo u situaciji da ne znamo u biti tko ima pravo prvenstva koje, o kojem predlagatelj govori. S druge strane u jednoj otvorenoj licitaciji, ako ne bi bila klasifikacija određenih obrta, a sukladno članku 3. postojećeg Zakona smatram da pravo prvenstva i nije baš neka velika prednost za aktualnog zakupnika jer će netko ponuditi sa nekom drugom djelatnošću daleko veći iznos zakupnine koju ovaj ekonomski jednostavno neće moći podnijeti. O mojoj procjeni ovaj prijedlog PGS-a HNS-a je apsolutno manjkav i ne bi mogao i neće dobiti moju osobnu potporu, a kad je riječ o prijedlogu zakona P.Z. broj 92 gospodina Piplovića, smatram da on treba biti dorađen, da trebaju biti u tom prijedlogu temeljite izmjene, a da bi danas sutra on “de facto” i bio prihvačen u ovom Saboru. Ipak bi moje stajalište osobno bilo da Vlada i nadležna ministarstva trebaju obraditi ovu materiju, izići sa, sa prijedlogom prema Hrvatskom saboru, sa jednim cjelovitim prijedlogom. Ja ću reći po domaći, postojeći zakon treba dobro pritresti. Definirati, odrediti stratešku politiku kad je riječ o malim obrtnicima kako na razini općina i gradova tako na razini županije i države. Smatram da država na neki način se treba prilagoditi jedinicama lokalne samouprave i mislim da u konačnici možemo zajedno izglasati jedan dobar zakon koji će biti prihvaćen i koji će biti od velike koristi ne samo za zakupnike nego u prvom redu one, one koji rade, radnike koji rade u, kod malih obrtnika radi sigurnosti njih i njihovih obitelji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa gospodinu zastupniku. Riječ ima gospođa zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite. Hvala lijepa, odustajete. Sada je na redu zastupnica, gospođa Katarina Fuček.
Predsjedniče to je prijava još od prošli put. Za ovaj put se nisam prijavila.
Zahvaljujem i vama. Gospodin Vladimir Pleško.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnici u Hrvatskom saboru! Danas raspravljamo o zakonskom prijedlogu, o zakonskim prijedlozima, o Izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora. Mislim da je ova današnja rasprava pokazala jednu novu dimenziju ovih prijedloga izmjena i dopuna zakona u dijelu toga da Hrvatski sabor, Vlada Republike Hrvatske treba razmišljati o jednom cjelovitom rješenju glede obrtništva, glede malog poduzetništva, glede jedne gospodarske djelatnosti, gospodarskih grana u Republici Hrvatskoj koje trenutno imaju najveću, broj povećanje broja zaposlenih, koje trenutno su u rastu, djelatnosti koje, od koje Republika Hrvatska i svi mi očekujemo da će odnijeti jednu veliku bitku u gospodarskom dijelu za očuvanje Republike Hrvatske i svih gospodarskih grana koje postoje. Isto tako smatram da ova današnja rasprava pokazuje i to da postoji veliko zanimanje svih saborskih zastupnika glede ove tematike. Ja to mogu i iz osobonoga primjera s nekoliko stvari obrazložiti jer dolazim iz obrtničke familije, obrtnčke porodice koja je godinama radila u proizvodnim djelatnosima. I upravo iz toga znam kakvi su problemi obrtnika bili prije 90. tih godina kada su obrtnici bili praktički protudržavni elementi, kada se obrtnicima iz njihovim zaposlenicima praktički gledamo što imaju u tanjuru, dali imaju više od nekog direktora, nekoga komunalnog poduzeća ili javnog poduzeća. Dali imaju bolji auto od nekog direktora, ili službenika u državnoj upravi, i bili su prozivani zbog utaje proeza i praktički onda je bio otvoren lov na vještice. Te vještice su u tom prošlom režimu bile obrtnici, i poduzetnici koji su samo sa svojim rukama ostvariliva dobit, i koji su prehranjivali na taj način svoje obitelji. Danas je obrtnštvo, malo i srednje poduzetništvo stavarno jedna od najfleksiblnijih gospodarskih grana. Jer kad apogledate na primjeru jedne male županije kao što je Krapinsko zagorska gdje je godišnje se ugasi stotinjak obrta ali se i otvara 130 do 150 obrta to znači da ljudi vrlo brzo mogu promjeniti svoje poslovanje da mogu pretoviriti iz jednoga obrtničkog, znači iz jedne obrtničke djelatnosti u drugu, i na taj način praktički sustavno se povećava broj zaposlenih a ne smanjuje se što je nama u Hrvatskoj vrlo bitno. Isto tako u dijelu obrtništva i malog apoduzetništva postoji taj najeveći indeks povećanja broja zaposlenosti, postoji najveći indeks ulaganja u nove tehnologije. A to je ono što Republiku Hrvatsku može izvući iz gospodarske krize. Zato moram spomenuti i neke stvari koje sam si ovdje zapisao, kao problematiku u postojećim zakonima. Postoje problemi u dijelu zakonske regulative najma poslovnog prostora, jer znam iz dijelovanja jedinice lokalne samouprave da ponekad jedinica lokalne samouprave daju kroz natječaje svoje poslovne prostore obrtncima da postoji problem kod naplate znači potraživanja koje te jedinice lokalne samouprave imaju prema obrtnicima. Ili poduzetnicima koji imaju niskoakumulativne grane djelatnosti. Ali isto tako znam i stvari kada su se pokušali namjerno iseliti obrtnici iz svojih tih objekata da bi se u te objekte uselile neke velike multinacionalne kompanije. I zato zakonska regulativa mora biti riješena na način da svi iz ovoga imamo korist. I Republika Hrvatska država, Ministarstvo financija ali i obrtnici oni koji zapošljavaju ljude. Kada smo već kod ljudi moram podsjetiti ovaj cijenjeni Dom da u Republici Hrvatskoj trenutno je oko 230 do 250 tisuća ljudi zaposleno u obrtništvu. Da je od prilike negdje od 150 do 200 tisuća nemam točne podatke, ljudi zaposleno u malinm poduzećima, znači poduzećima do 10 zaposlenih. To je ukupno 400 000 ili možd aviše zaposlenih ljudi. O tome se treba brinuto ovaj visoki Dom zakonodavne vlasti u Republici Hrvatskoj. Isto tako ne možemo ako gledamo ove zakonske prijedloge, propustiti razmišljanje i postaviti si pitanje, što je to bolje za jedinicu lokalne samouprave, što je to bolje za Republiku Hrvatsku. Ali o tome trebamo prepustiti razmišljanje, znači odgovornim ljudima u tim institucijama. Ako je bolje iznajmljivanje neka i dalje imaju iznajmljiavnje svojih prostora. Ako je bolje prodaja prostora neka sami odluče o prodaji prostora. I kroz zakonsku regulativu treba znači pronaći jedan mogućnost koja će jednu i drugu mogućnost dati na korištenje. Također moram pohvaliti i ovaj prijedlog od kluba DCa koji govori da je ovaj prijedlog daje mogućnosti i nitko ga ne obvezuje, isto tako moramo podsjetiti da kroz ove zakonske prijedlog je konačno utvrđeno i da postoje obrti i mala poduzeća koje su praktički tradicionalni obrti ili obrti u izumiranju koji bi trebali imati veću pomoć i Republike Hrvatske ali i veću zakonsku zaštitu. Jer znamo i sami ponekad je postolara torbara ili nekog drugoga ovdje u gradskim sredinama vrlo teško pronaći i jednostavno takvi obrti se gase. Ali isto tako moramo razmisliti ako govorimo o kupovini poslovnih prostora, prodaje poslovnih prostora, da možda zbog one ustavne odredbe koja govori o jednakopravnosti možemo razmišljati o nekim drugim mogućnostima, a to je kroz subvenciranje kredita kojeg će ti obrtnici otkupiti poslovni prostor. Znači po tržišnim cijenama. Tu može se uključiti Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo financija, i prema procjenama onda odrediti te i kriterije. Ali isto tako ne mogu a da ne velim i jednu drugu činjenicu. A ta je druga činjenica je činjenica da je do 90. te godine da su i obrtnici uplaćivali u fondove za stambenu gradnju. Da su i djelatnici kod obrtnika uplaćivali u fondove za stambenu gradnju a nikada nisu bili u prilici dobiti stanove od države. I da su svi oni koji su bili, da tako velim, bivšim vlastima prije 90. te godine puno lakše dobivali stanove, i da su te stanove kasnije paratinski dužnosnici kupavli vrlo povoljno i da su ih kupovali praktički zabadava. A danas s te strane mogu reći da iva odredba koja govori o mogućnosti jednoga znači toga lakšeg načina dolažanje na poslovnoga prostora, obrtnika ili poduzetnika koji je u izajmljenom poslovnom prostoru, da bi bila prihvatljiva. Ali treba pronaći jednu određenu granicu između ustavnih odredbi i onoga što trebamo kao Republika Hrvatska. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodine zastupnik Krunoslav Markovinović izvolite
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Naime, promatrajuči i ovaj raniji zakon predloženi, i ova dva zakona ,sigurno je da svima možemo naći i slabe točke. Svi su podložni kritici što je dobro. I vjerujem da ćemo u nekom drugom čitanju valjda i pronaći zakon koji bi odgovarao koji bi bio možda najmanje loš. Kada postavljaom pitanje kom kome će najviše koristiti ovaj zakon ili ovi zakoni najviše govorimo o malom i srednjem poduzetništvu. Ovdje se spominju velike brojke, ne znam, 240, 250 tisuća od kojih je samo mali dio u poslovnim prostorima. A od njih trebalo bi svakako voditi računa najviše o onima dakle onim zanitima koji izumiru kojih je sve manje, i tu bi trebalo napraviti sve da ih se zadrži. Naime svima nam zapinju za oko brojni lokali, brojni poslovni prostori u gradu Zagrebu koji su prazni. Ali mislim da ovdje nije riječ o državnim lokalima nego o presporom radu Ministarstva pravosuđa. Jer mnogi od njih nisu vraćeni vlasnicima jer čekaju jer je to ogroman broj nalazi se, zatrpani su sudovi. I kada se ta pitanja riješe mislim da će biti i daleko lakše dodijeliti te lokale. Sama država sigurno da bi trebala voditi računa da lokale odnosno poslovne prostore iznajmljuje udrugama, strankama. Dakle da život ide normalno i mislim da se to radi i da se to može napraviti. Ali ono o čemu je u čemu je problem to su atraktivni lokali, atraktivni i u središtu grada, gdje mali obrtnici i siromašniji obrtnici nemaju ama baš nikakove šanse, ako bi gledali prijedlog HNSa. Jer prihvaćanjem najpovoljnije ponude, najpovoljnija ponuda je toliko visoka da ni branitelji niti mali siromašniji zakupci nemaju ama baš isto tako nikakve šanse. Tu prijedlog DC-a otvara vrata da se može sklopiti direktan, nekakav ugovor sa dosadašnjim zakupcima, da se mogu ti dosadašnji zakupci tretirati malo drugačije i mislim da je to dobro kao mogućnost, ali u svakom slučaju to ne bi trebali biti kafići, ne bi trebali biti oni koji su, dakle predstavnici stranih vrlo bogatih firmi. Prošećimo malo Ilicom, pa ćemo vidjeti, lijevo, desno, više nemamo gotovo nijedan lokal koji je u najmu nekakvih domaćih zakupaca. Dakle, da ne duljim puno, trebali bi stvarno voditi računa o nekoliko obrta koji su bitni i za građane i za turizam, možda dati prednost nekim ulicama, kao što su, konačno i Radićeva ili ne znam Tkalčićeva i dalje, gdje je grad Zagreb prije svega i sigurno ima interes da im turisti koji prolaze tim ulicama i vide te tradicionalne obrte, da nešto kupe i dalje, a u cijeloj Hrvatskoj sigurno da nije situacija kao u Zagrebu i mislim da po manjim općinama država ima vrlo, vrlo manje. Također, slažem se apsolutno da u Dubrovniku i starim gradskim jezgrama, morao bi grad imati prednost kod zakupa i kod kupnje takovih lokala, jer grad sigurno je najbliži onom, može najviše znati kome i što je najviše, kome iznajmiti, koja je od toga najveća korist. Ono čeg se bojim, da ovakovim prepucavanjima koji su nam stalni ovdje, snižavamo rejting političara, pa ispada sve što radimo u dobroj namjeri, da radimo zbog nečeg drugog, ali morat ćemo se svi potruditi da se ta slika izmijeni. Hvala.
Hvala lijepo, kolega zastupniče. Kolegica Jelena Pavičić Vukičević, izvolite.
Hvala lijepo. Uvažena gospođo potpredsjednice, poštovane kolegice i kolege. Evo, danas smo doista imali prilike puno čuti o problemima obrtnika, malih i srednjih poduzetnika, posebice što se tiče njihovog korištenja poslovnih prostora u vlasništvu i države i jedinica lokalne samouprave. Osobno, doista bih željela podržati svaki onaj zakon koji bi želio zaštiti prava i obrtnika i malih i srednjih poduzetnika. Posebno sam upoznata preko Obrtničke komore grada Zagreba s problemima koje ti isti obrtnici imaju pri najmu prostora u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, ali i fizičke osobe koje su vraćeni prostori na temelju Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine. Neki su obrtnici po stupanju toga zakona na snagu nakon 50 godina izvlaštenja ponovno svoj tradicijski i obiteljski obrt mogli obavljati ne više u poslovnom prostoru društvenog vlasništva, već konačno ponovno u svome privatnom vlasništvu, u poslovnom prostoru koji je uglavnom bio djedovina istih tih obrtnika. No, drugi su se obrtnici zapravo našli u poziciji da vlasnici koji su ponovno stekli pravo vlasništva nad svojom nekretninom, nameću visoke najamnine koje obrtnici ne mogu platiti i iz tog razloga smatram da svi mi imamo obavezu raditi na rješavanju tog pitanja i zapravo omogućiti obrtnicima da dalje nastave sa svojim radom. To se posebno odnosi na tradicijske obrte, odnosno na obrte u izumiranju, jer je činjenica da bez posebne brige o hrvatskom obrtniku i tradicijskim zanimanjima, da se uskoro više ne bismo mogli pohvaliti sa turističkim manifestacijama poput Špancirfesta u Varaždinu ili Stubičkih viteških igara. No, nažalost, od igara se ne živi. Iz tog razloga ne mogu se složiti sa prijedlogom uvaženog zastupnika Brletića, odnosno Piplovića da uvjete prodaje i novog najma treba propisati Vlada svojom uredbom. Ovdje u obrazloženju stoji da se tako smanjuju troškovi za provedbu natječaja u jedinici lokalne samouprave. Kao i moj prethodnici smatram da zapravo uvjete prodaje, ali i uvjete ponovnog zakupa mora propisati zakon, što je na kraju krajeva i ustavna odredba. Kao drugo, ovo oko uštede. Mislim da se ne radi o uštedi zapravo, već o mogućnosti da obrtnici koji ne mogu plaćati visoke iznose zakupnine svoje konkurencije koja se bavi isključivo trgovačkim djelatnostima i dalje mogu ostvariti pravo na zakup. To se mnogo spretnije može riješiti zakonskim prijedlogom koji smo dobili također u proceduri i zakonskim prijedlogom Kluba HNS-a i PGS-a. Naime, kada bismo povukli paralelu, mogli bismo reći da i raspisivanje izbora na svim razinima, da je to također jedan natječaj na koji se stranke, političke opcije natječu sa svojim programima, nude uvjete i zapravo pobjeđuje i na izborima onaj koji je ponudio najbolje uvjete. Tako je raspisivanje i provođenje izbora jedan posao koji stoji mnogo novca, ali doista nikome ne pada na pamet da kaže da to nije nužan demokratski instrument. Zapravo, nikome ne pada na pamet da se založi recimo za ukidanje tog demokratskog instituta. Pa i raspisivanje natječaja za davanje u zakup poslovnog prostora smatram isto kao jedan apsolutno nužan posao, kojeg se jedinica lokalne samouprave, ali niti država ne treba odreći. Eto u članku 3. gospode iz DC-a, koji se zapravo odnosi na članak 6a., stoji da će Vlada urediti i način određivanja cijene poslovnog prostora, popuste koji se priznaju kupcu, način plaćanja, te sadržaj ugovora o prodaji i namjeru sredstava ostvarenih prodajom poslovnog prostora. Ova je odredba doista arbitrarna, neujednačena i nepravedna, omogućuje zapravo jedan monopolistički utjecaj Vlade na otkup poslovnog prostora. Kao što smo čuli na kraju krajeva, to je čak i porotuustavna odredba. Nadalje, rekla bih nešto o još jednom problemu, a to je problem priznavanja ulaganja u poslovni prostor. Zakonom se po meni također mora i normirati i najveći postotak ulaganja u poslovni prostor u odnosu na njegovu procjenjenu vrijednost, inače će se zapravo postići suprotan efekt i fiktivna ulaganja u državne prostore, poslovne prostore ne samo da će dostići razinu procjenjene vrijednosti nekretnine, nego će se u nekim slučajevima dogoditi, ne samo da ih korisnici mogu otkupiti pod vrlo niskom cijenom, nego dapače da ih mogu zapravo dobiti i besplatno. Dakle, predlažem predlagatelju Klubu HNS-a PGS-a da posebno razmotre taj problem, ako dođemo u priliku da ovaj zakon imamo u drugome čitanju, da posebno razmotre taj problem ulaganja, priznavanja ulaganja u poslovni prostor. Dakle, već sam se dotakla toga zakona. Smatram da je taj zakon dobar, jer se želi dati novo pravo ranijim zakupcima i to pravo prvenstveno na sklapanje ugovora o zakupu. Poštivan je demokratski institut provođenja javnog natječaja, nadopunjuje se, taj zakon se nadopunjuje na prihvatljivi i dosljedan način, a neke jedinice lokalne samouprave zapravo, već svojim odlukama na neki način tako se i ponašaju, pa smatram da je primjereno i drugima dati ovakav zakonodavni poticaj da probaju riješiti gospodarska, ekonomska i druge probleme upravo na ovakav način. No, rekla bih također još nešto o jednom problemu. To je problem same licitacije poslovnih prostora. Zapravo, raniji bi zakupnik trebao, ako želi ostati u poslovnome prostoru u vlasništvu države ili jedinice lokalne samouprave, prihvatiti zapravo uvjete iz najpovoljnije ponude, to znači najvišu izlicitiranu, najvišu ponuđenu cijenu na javnom natječaju. Na žalost i tu je zlouporaba vrlo česta. Tako recimo ako ponuđač ponudi cijenu koja je previsoka za ranijeg zakupnika pa ovaj odustane od prostora i vrati ga vlasniku, tko zapravo tom istom vlasniku garantira da će ponuđač najveće izlicitirane cijene uopće plaćati najamninu, jer u praksi se zapravo događa upravo to. Novi zakupnik nudi cijenu koju uopće nema namjeru plaćati, vlasnik, odnosno jedinica lokalne samouprave ili država ga tuži i traži se sudskim putem to zakupčevo izbacivanje iz poslovnog prostora. Znamo kako je to dugotrajan proces i na kraju krajeva to se da odužiti i na četiri do pet godina. Posljedica je zapravo ta da obrtnik koji je imao pravo prvenstva nije mogao platiti cijenu tu najvišu izlicitiranu cijenu. Novi zakupnik nije imao niti namjere platiti i dok traje taj sudski postupak zakupnik besplatno koristi prostor. Uglavnom se doista radi o atraktivnim prostorima. Stoga predlažem predlagatelju HNS-u i PGS-u da se ograniči ta najviša izlicitirana cijena za najam poslovnog prostora te da ona ne može pet do deset puta premašivati dosadašnju zakupninu. Zapravo sa tim prijedlogom isto na neki način onemogućujemo ranijeg zakupnika da doista i konzumira ovo pravo koje mu sada želimo dati i u ovim zakonskim okvirima. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegice. Sljedeći je poštovani zastupnik Marko Širac. Izvolite kolega.
Gospođo potpredsjednice, kolege i kolegice zastupnici. Zakon o prodaji poslovnog prostora donijet je 1996. godine i od onda do danas mnogi uvjeti su se promijenili i zaista je vrijeme da donesemo dopune i uredimo neke stvari koje treba urediti. Na žalost kod rasprava o zakupu poslovnog prostora svi smo nekako spremni raspravljati samo o atraktivnom prostoru i o prostorima koji se nalaze u atraktivnim, na atraktivnim lokacijama u našim općinama, gradovima i naravno središtu države, Gradu Zagrebu. Međutim, poslovni prostor prema odredbama zakona još iz 96. godine su poslovne zgrade, poslovne prostorije, garaže i garažna mjesta. Mi moramo urediti pitanja koja nisu samo vezana uz taj dio atraktivnog prostora gdje jedan dio naših obrtnika i malih gospodarstvenika obavlja svoju djelatnost. Ono što sam ja upoznat u tu problematiku, Republika Hrvatska, odnosno Vlada ili bolje rečeno Vlade prethodne, su jedan veliki dio poslovnog prostora prenijele na velike gradove. Evo danas sam prvi puta saznao da to nije učinjeno za Dubrovnik, očito iz nekih drugih razloga koji nisu bili motivirani s time da država potiče i pomaže jedinicama lokalne samouprave, odnosno poduzetništvo u tim prostorima. Ja osobno mislim da izuzev pojedinih zgrada i pojedinih poslovnih prostora u vlasništvu Republike Hrvatske ne treba ostati ništa više što se zove poslovni prostor. Znači niti zgrade, niti poslovne prostorije, a pogotovo ne garaže i garažna mjesta. Naravno ako se to ne odnosi na onaj dio garaža koji gravitira ovdje Vladi i Saboru da riješimo pitanja koja su vezana uz poslovanje i rad Vlade i Sabora. Još jedna je tu ovako bitna problematika, a to je na koji način su nastali poslovni prostori u vlasništvu države i zašto mi to i nismo mogli do danas i nisam 100% siguran da ćemo i tijekom ove rasprave, odnosno drugog čitanja moći stvari razriješiti do kraja. Ti svi prostori koji su u vlasništvu države oni su nastali denacionalizacijom onih prostora koji nisu, koji ovoga trenutka ne mogu imati vlasnika ili su ti njihovi nasljednici odselili iz Republike Hrvatske ili su pomrli ili već što je prirodni jedan proces kroz proteklih 45, odnosno sada gotovo 60 godina. Na žalost proces denacionalizacije nije ni ovog trenutka gotov i mislim da bi mi trebali i o tome ozbiljno voditi računa i ako ugrađujemo odredbe o prodaji poslovnog prostora ona bi morali to tako napraviti da u svakom trenutku se zna kada poslovni prostor zaistinu dođe u vlasništvo države, da li ga onda država treba prenijeti jedinicama lokalne samouprave kao što je sada napravila pa im dala samo na upravljanje. Mnogima je dala i to isključivo ne znam, Zagrebu, Rijeci itd. velikim gradovima dok ovim drugima nije Vlada dala ništa. Problematika je takova da bi po mojoj ocjeni mi zakonom trebali obvezati jedinice lokalne samouprave da u gradovima i naseljima moraju donijeti opći raspored i namjenu poslovnog prostora. To je najočitiji primjer u Zagrebu i ovim našim velikim gradovima. Interesantne su samo ove lokacije uz Ilicu, oko Ilice, ovaj centralni dio. Međutim ja vjerujem da ste svi svjedoci da nitko nije zainteresiran da otvori jednu elitnu prodaju zlata ili nakita ili nečega u Španskom, u Novom Zagrebu i tako, isto tako u Dubrovniku u onim prigradskim dijelovima. Dakle predlažem da kod drugog čitanja predlagač kojega danas odaberemo, mora ugraditi odredbu da obveže jedinice lokalne samouprave u određenom roku, dakle ne zapovjedim kako će to one učiniti i koji će prostor oni odrediti atraktivnim ili koje lokale, odnosno poslovne prostore će odrediti atraktivnim već da to svaka jedinica za sebe napravi ali u određenom roku, jer nikada nećemo ovaj problem riješiti. Kako vrijeme prolazi tako se i uvjeti mijenjaju, a naravno drugi su pogledi općinskih garnitura, odnosno gradskih garnitura koje preuzimaju poslije izbora vlasti i imaju drugi pristup, druge poglede. Nekoliko riječi o prijedlogu zakona. Zakon kojeg je predložio gospodin Frane Piplović predlaže da se tim zakonom uredi davanje u zakup poslovnog prostora ranijem zakupniku, bez javnog natječaja pod određenim uvjetom. Ja koliko sam razumio odredbe, to je samo mogućnost, nije obavezno. Drugo, predloženo je da se pri tome može donijeti odluka o prodaji tog poslovnog prostora i također je to mogućnost. Po meni ozbiljne su dileme u članku 3. gdje stoji da iznimno od odredbi članka 6. stavak 1. može se u interesu Republike Hrvatske bez javnog natječaja dati u zakup poslovni prostor ranijem zakupniku ili prodati poslovni prostor temeljem postupka kojeg će urediti Vlada Republike Hrvatske. Nije jasno treba li odrediti na što se odnosi riječ iznimno. Također tko donosi odluku pod kojim uvjetima, što se smatra interes Republike Hrvatske, naravno oko prodaje poslovnog prostora i tko određuje taj interes. Ja mislim da bi pitanje prodaje poslovnog prostora, iako je ovo mogućnost, ovo je stvatrno stvorita mogućnost, ali ako idemo na prodaju poslovnog prostora a ja smatram da bi država sve trebala prodati izuzev onoga što joj treba ili prenijeti gradovima onda ta pitanja zaistinu morali urediti zakonom. Ja ću podržati i smatram da treba podržati ovaj Zakon ali da predlagač razmisli o onome što je u ovoj raspravi iznijeto a i ovo što sam ja izložio. Samo nekoliko riječi o prijedlogu naših kolega iz HNS-PGS-a. PO meni sve ovo što je predloženo oko prava prvenstva za sklapanje ugovora o zakupu ranijem zakupcu, već je riješeno odredbama članka 35. postojećeg Zakona a ove odredbe meni nisu do kraja jasne jer ja iz njih ne mogu pročitati tko ima zapravo prvenstvo je li bivši zakupnik ili invalid Domovinskog rata. Stoga mislim da se trebamo skoncentrirati na jedan prijedlog a to je prijedlog gospodina Piplovića i da ga onda u drugom čitanju uredimo zaista onako kako treba.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Imamo jednu repliku, kolega Lučin izvolite kolega zastupniče.
Hvala lijepo. Nije mi jasno da s jedne strane se zalažemo da se centralna država riješi svojih nekretnina i da ih prebaci na jedinice lokalne samouprave. S druge strane podržavamo zakon kojim ta ista država regulira zapravo što će se s tim poslovnim prostorima desiti, zar ne bi bilo logično da država zadrži svoju imovinu u vlsništvu i da s njom gospodari onako kako hoće. Svi smo zapravo za to da se pomogne obrtnicima, ali s jedne strane vidite iz pojedinih diskusija, ne znam, u gradu se hoće nešto izuzeti, stare gradske jezgre bi trebalo izuzeti. Po meni bi bila najjednostavnija logika da država oduzme sve fino prostore gdje su ti mali obrtnici i jednostavno ih ona podijeli. MI zaboravljamo da ovakav način zadirenje u sferu tržišta bitno se narušava utakmica. Postoje drugi mehanizmi da se malim obrtnicima, posebno onim malim obrtnicima koji nisu profitabilni, pomogne, preko Ministarstva gospodarstva, preko turističke zajednice, preko ministarstva i državnih tijela zaduženim za turizam, ali molim nemojmo zadirati u prava jedinica lokalne samouprave da sami odrede način gospodarenja svojom imovinom. Upozoravam vas da značajan prihod jedinica lokalne samouprave pogotovo manjih dolazi od najamnine prostora. Jer ovakvom logikom zapravo sutra će netko doći da rasprodamo svo državno zemljište.
Hvala lijepo. Pravo na odgovor na repliku zastupnik Širac izvolite.
Uopće se nisam zalagao da se jedinicama lokalne samouprave bilo što naredi. Zalagao sam se da se imovina sa kojom raspolaže danas Vlada Republike Hrvatske odnosno država Hrvatska prenese bilo na upravljanje, a po meni stavi na prodaju onima koji su zainteresirani naravno uz odgovarajuće kriterije koji ne mogu biti svagdje jednaki. Drugo je interes za određene zanate i obrte, odnosno za bolje rečeno za korisnike tog poslovnog prostora u Dubrovniku a drugo je interes za korisnike poslovnog prostora u Bjelovaru. Takvih zanata i obrta u Bjelovaru uopće nema kakvih ima u Dubrovniku, i mi moramo sa punim povjerenjem dati prava jedinici lokalne samouprave da napravi uopće raspored namjenu i određene uvjete pod kojima će se davati poslovni prostor u svakome mjestu. Evo to je bila moja intencija.
Hvala lijepo zastupniče. Sljedeći se javio za raspravu zastupnik Jozo Topić izvolite kolega.
Poštovana gospođo potpredsjednice Sabora, uvežene kolegice i kolege zastupnici. MI smo proljetno zasjedanje Sabora, možemo reći, završili upravo sa ovom materijom tj. pitanje zakupa poslovnog prostora i prodaje poslovnog prostora evo vidim da i ovo jesensko zasjedanje Sabora upravo počinje sa ovom materijom što smatram izuzetno važnim i dobrim da postoji interes u svim strankama da se nešto učiniti i poduzme za bolji status obrtništva u Republici Hrvatskoj. Ja ću sada nekoliko riječi reći vezano uz ovaj Prijedlog zakona od kolege Brletića odnosno DC-a koji je preuzeo kolega zastupnik Piplović, ja osobno barem kako ja isčitavam ovaj Prijedlog zakona o zakupu poslovnog prostora on je defakto vrlo sličan prijedlogu kojega smo raspravili kao što sam već rekao u proljetnom zasjedanju Sabora prije ljetne stanke od Kluba HDZ-a. Zastupnik Bletić odnosno prijedlog DC-a predviđa mogućnost prodaje poslovnog prostora koji je u vlasništvu Republike Hrvatske s time da bi Vlada uredbom uredila uvjete i postupak prodaje prostora u vlasništvu Republike Hrvatske i naravno i odredila cijenu, što je to meni skoro pa nemoguće da može neko tijelo, neka institucija ili neka osoba sama odrediti cijenu, mislim da cijenu može odrediti samo tržište. Ovaj Prijedlog za razliku od Prijedloga Kluba HSS-a ne zadire jedino u vlasništvo jedinica lokalne uprave i samouprave i u tom dijelu on je bitno različiti od prijedloga Kluba HSS-a. Drugi moment u ovom Prijedlogu gospodina zastupnika Brletića odnosno kolege Piplovića je da se zakupcima ili zakup poslovnoga prostora omogući sklapanje odnosno produženje ugovora o zakupu bez javnog natječaja. Mislim da ova odredba meni je teško prihvatljiva. Ja se slažem i dijelim mišljenje velikog broja kolega koji su raspravljali o ovoj materiji. Mislim da je kolega Pleško vrlo kvalitetno i ja bih rekao vrlo precizno govorio o ovoj materiji. Malo gospodarstvo i poduzetništvo, svi smo toga svjesni, a obrtništvo je dio toga i da je vrlo važno za razvoj Republike Hrvatske i da je to vrlo važan segment gospodarstva Republike Hrvatske. Jer ovdje je spomenuto, a to znamo i od prije da se u obrtništvu, odnosno u malom poduzetništvu zapošljava negdje oko 230 pa čak do 350 tisuća zaposelnih. I logično je i potrebno je da Vlada a naravno i Sabor ovom dijelu gospodarstva koji je izuzetan za Republiku Hrvatsku posveti odgovarajuću pažnju, da posveti pažnju ne samo zakonskim ovim, kroz ovaj Zakon, mislim da ovaj Zakon taj problem ne može na najbolji način riješiti. Samo je pitanje i to je ono u čemu se razlikujemo kako i na koji način možemo više doprinjeti razvoju poduzetništva i obrtništva. S druge strane da funkcionira tržišna utakmica i da bude sve transparentno i legalno a i šta je vrlo važno da se prostor, da jedna vrijednost koju posjeduju gradovi, odnosno i država, da jedan prostor koji bitno određuje izgled grada i doživljaj grada, to su ti poslovni prostori, da se on na kvalitetan i racionalan način koristi. To je po meni jedno od važnih pitanja. I da li se to ovim prijedlogom, ja bih mogao proširiti da li se bilo kojim od ovih prijedloga koje smo imali u raspravi da li je to osigurano i omogućeno? Po meni to nije bilo slučaj. I ponovno bih se vratio na važnu temu a to je sa ovim Prijedlogom zakona a tko je bilo i sa svim ovim prijedlozima zakona da se ne osigurava, da se ne jamči jednakost, jednakost svih subjekata, svih obrtnika na tržištu. Jer sada kada govorimo o obrtnicima koje bi ovim Zakonom trebalo, koje bi trebalo pogodovati, koje bi trebalo dati mogućnost iznajmljivanja pod posebnim uvjetima i otkupa, tu trebamo napraviti jednu cjelovitu analizu u obrtništvu. Trebamo vidjeti koji su to subjekti, kada su došli u te prostore, kakvu su cijenu plaćali u tim prostorima jer vodimo računa da postoji jedan drugi, vrlo značajan broj obrtnika koji nikada nije imao priliku upravo zbog nekih stigma koje obrtništvo imalo uopće doći u poziciju da iznajmi poslovni prostor, da su plaćali i prije i sada, plaćali daleko veću cijenu, plaćali su tržišnu cijenu nego što su određeni kolege obrtnici imali tu moglunost da su koristili iznajmljeni prostor od jedinica lokalne samouprave odnosno države. Znači ovim Prijedlogom zakona se defacto pogoduje jednom uskom malom broju, broju subjekata, malom broju obrtnika. A ovdje je skroz zaboravljeno, izostavljeno, a stalno govorimo da naša intencija da trebamo podržati razvoj obrtništva i poduzetništva, o novim subjektima, o novim obrtnicima, o novim poduzetnicima, o novim mladim ljudima koje treba uključiti u obrt i treba ih uključiti u poduzetništvo. O njima se ovdje uopće ne govori, i sa ovakvim prijedlozima koje smo raspravljali i prije ljetne stanke a i sada mi ponovo taj dio ljudi, taj dio mladih ljudi dovodimo u jedno nepovoljno i neravnopravnu poziciju u odnosu na određeni krug ljudi. Naravno, slažem se sa svima onima koji su govorili o ovoj materiji da ima obrta, da ima određenih zanimanja koje treba zaštititi, koje treba imati poseban status, zbog toga što su, evo neki, ne mogu podnjeti tržišnu utakmicu, oni su značajni za atmosferu, oni su značajni za sliku jednoga grada, i jedne sredine i oni trebaju uživati određene pogodnosti, samo je pitanje kako i na koji način njih treba zaštititi. I da bi uopće mogli o ovoj materiji kvalitetno i ja bih rekao raspravljati mislim da je potrebno napraviti jednu analizu cijelog stanja u obrtništvu. Napraviti jednu analizu koliko ima kojih zanimanja koje treba zaštiti i tko u pojedinim jedinicama i gradovima, jedinicama lokalne samouprave i u gradovima i onda bi trebalo napraviti jedan po meni novi prijedlog zakona koji bi uvažio sve te činjenice i da bi mogli donjeti jedan kvalitetni prijedlog zakona koji bi bio u cilju razvoja obrtništva, razvoja poduzetništva, ali ponovo naglašavajući da se vodi računa o ova tri glavna cilja koja se želi postići a to je da se unaprijedi obrtništvo i da se na neki način omogući da imamo prepoznatljive gradove, zahvaljujući određenim posebnim, odnosno tradicionalnim obrtima. I s druge strane da se taj prostor kvalitetno koristi, da se on ekonomsko kvalitetno koristi jer mi smo se ipak opredjelili za tržišno gospodarstvo i mislim da je vrlo vrlo bitno da se taj potencijal na najbolji način može iskoristiti. Ali gospodo draga ja ne bih prihvatio niti jedan prijedlog koji bi išao mimo javnog natječaja jer kolega je, jedan od kolega je ovdje spomenuo da niti jedan poslovni prostor nije niti dodjeljen bez određenih, recimo mutnih radnji i bez nekih dogovora ispod stola. Ja se sa time slažem, ali gospodo draga neće niti jedan, pogotovo ovi izuzetno atraktivni prostori, na izuzetno vrijednim lokacijama ni biti prodan bez te metode. Prema tome, jedna javnost i transparentnost u riješavanju ovog problema je više nego potrebna. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo 3 replike, 1 ispravak netočnog navoda. Prvo repliku gospodin Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa ja bih želio opet podsjetiti da je bivša Vlada donjela Zakon o malom gospodarstvu i da je donjela program razvoja malog gospodarstva gdje je upravo najsnažnija mjera aktiviranje države imovine, odnosno poslovnog prostora koji bi se trebao staviti u funkciju obrtništva i malog poduzetništva. Međutim, taj program kao i sve druge mjere za ovih 10 mjeseci nove Vlade se ne provode, doduše iz meni nepoznatih razloga. Mi se ovdje deklarativno zauzimamo za taj sektor. Međtim, ukoliko je Vlada donjela Odluku o ubrzanoj privatizaciji portfelja u Fondu za privatizaciju, jednako tako je trebala i morala donjeti odluku i o ubrzanoj privatizaciji poslovnog prostora. Meni je također neprihvatljiv prijedlog ovdje da bi država trebala davati jedinici lokalne samouprave poslovni prostor koji neće biti u funkciji njezine nadležnosti. Taj prostor bi trebalo direktno putem natječaja ustupiti ovom sektoru, ukoliko i želimo osnažiti njegov intenzion rast koji se dogodio u zadnjih 4 do 5 godina. To je sektor koji jedini može riješiti zapošljavanje, koji snažno u zadnje vrijeme iskoračuje prema izvozu, i zbog toga ga moramo i poduprjeti. I htio bih ispraviti netočan navod koji se ovdje već nekoliko puta provukao kada kažemo da u sektoru malog gospodarstva radi 250 tisuća ljudi. Ne, samo u sektoru obrtništva radi 250 tisuća ljudi jer imamo preko 100 tisuća obrtnika registriranih i preko 150 tisuća ljudi koji rade u obrtu. A u sektoru malog gospodarstva da naglasim koliko je on značajan radi preko 600 tisuća ljudi. Znači, ovaj Zakon i svi ostali koji žele nešto promijeniti na tom području trebaju biti aktivniji ukoliko želimo uvažavati ovu brojku od 600 tisuća, a ne 250 tisuća ljudi koji rade u malom gospodarstvu.
Hvala lijepa. Za repliku se javila gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, željela bih replicirati kolegi u onom dijelu gdje se on zalaže za mlade obrtnike i mlade poduzetnike i poduzetnice. Naime slično kao i kolega Pecek, a to vidimo iz izvješća o izvršenju Državnog proračuna za prvih šest mjeseci, programi koji su uvedeni tijekom proteklog mandata primarno programi kreditiranja poduzetnika početnika i mladih poduzetnika i poduzetnica su u izvršenju Proračuna 0 kuna i naprosto se ti programi ne provode. Stoga je ovo, ovako deklarativno zalaganje prilično u tom smislu dirljivo osim ako kolega iz istih razloga zbog kojih podržava ovaj Zakon neće podržati izvršenje Proračuna jer onda će time zapravo i dokazati da se za te i mlade poduzetnike koje ovdje posebno potencira što i pohvaljujem, zalaže i stvarno a ne samo deklarativno.
Hvala vam lijepa. Odgovor na repliku gospodin Jozo Topić, izvolite.
Ma ja bih samo vrlo kratko rekao. Mi raspravljamo ovdje o jednom konkretnom prijedlogu zakona. I ja sam se raspravljao o ovom konkretnom prijedlogu zakona. Ja nisam govorio o nekoj cjelokupnoj gospodarskoj politici niti sam pokušao politizirati i polemizirati na takav način kolegice.
Hvala. Replika, gospodin Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Topić je ispravno rekao da bi trebalo zaštititi tradicijske obrte. O tome je već bilo riječi i od strane drugih kolega zastupnika. Ali meni se čini da bi također bilo važno i još važnije da se zaštite pozicije gdje se ti isti tradicijski obrti obavljaju. Naime mislim da bi trebalo doista, i o tome je bilo riječ, mislim da je kolega Širac to vrlo jasno rekao, da bi trebalo obvezati jedinice lokalne samouprave da donesu svoje planove. Ali prvenstveno i lokalne jedinice, jedinice lokalne samouprave trebaju donijeti namjenu poslovnih prostora. Na taj način će zaštititi obrtnike, mogu ih zaštititi i na taj način obrtnici mogu ući u tržišno natjecanje. Jer ako se jedan poslovni prostor namjeni isključivo za jedan obrt onda doista ostavljamo mogućnost da se u jednom tržišnom natjecanju ti obrtnici koji se bave s tim poslom mogu natjecati na jedan kvalitetan način jer znamo da onda u taj prostor neće ući neki koji će nuditi, ne znam, neku zaradu nabrzinu, a izbacit će taj tradicijski obrt koji je već tu prisutan stoljećima i na taj način može se kvalitetnije zaštititi kažem sam, i sam obrtnik i sam obrt. Jer što se događa u suprotnom? U suprotnom poslovni prostor, raspiše se natječaj za poslovni prostor bez namjene i dogodi se naravno da dotadašnji zakupnik naravno ne može konkurirati niti cijenom jer obavlja recimo jedan od obrta koji nema takvu akumluaciju. Jednostavno ne može se natjecati sa nekim velikim lancem trgovačkim ili prehrambenim i naravno da on automatski ispada iz kvalitetne ... [[Upadica se ne razumije]]
Odgovor na repliku gospodin Jozo Topić, izvolite.
Ma ja podržavam izlaganje kolege Matušića s tim da ja osobno smatram, moj je stav, mi ne možemo zabranjivati šta može, mi, mi ne možemo usmjeravati šta treba biti. Mi trebamo zabraniti odnosno ono što, s čim se ne slažemo, šta nam je neprihvatljivo. Mislim da je to vrlo bitno za određene gradove da bi imali kvalitetne sadržaje. Jer gospodarstvo je vrlo dinamično, pazite danas su, danas je nešto aktualno. Sutra je nešto skroz drugo aktualno. No međutim mi, jedinice lokalne samouprave, gradovi mogu na neki način zabraniti, na taj, što nije, što nije prihvatljivo za gradove. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin Vlado Jelkovac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici! Problematika obrtništva je puno šira nego što je to definirano u ovim prijedlozima izmjena i dopuna zakona. Ona u sebi sadrži niz, niz drugih segmenata kao što je porezna politika, problematika rada međutim i problem poslovnog prostora je jedan od najvažnijih problema u tom segmentu obrtništva. Naime bez adekvatno riješenog poslovnog prostora naravno da nema ni odgovarajućeg obrta. I tog poslovnog prostora nažalost u svim našim gradovima gotovo redovito nedostaje. Ovdje su pred nama dva prijedloga zakona od kojih, ja bih odmah rekao, bih bio skloniji prijedlogu gospodina Brletića odnosno Piplovića, ali ne iz razloga koji je ovdje predlagatelj naveo a to je eto da bi se zbog prihvaćanja ovog prijedloga zakona smanjili troškove provedbe natječaja. Ja mislim da je to najmanje razlog ili jedan od zadnjih razloga zbog kojeg bi trebalo prihvatiti ovaj prijedlog nego da se na jedan dugoročno kvalitetan način riješi jedna pravna sigurnost koju obrtnici očekuju. A upravo zbog te dugoročne pravne nesigurnosti je čini mi se dobar dio naših poslovnih prostora i loše održavan, naravno jer s pravom se mnogi obrtnici pitaju pa zašto bih ulagao znatnija i veća sredstva u nešto za što nisam siguran da će i sutra biti moje odnosno da ću, da ću moći koristiti. I, dakle od grada do grada jesu različite okolnosti, različita situacija i naravno da je jednim zakonom vrlo teško pobrojati svu onu problematiku koja je važna za jedan grad Zagreb u kojem ima 1500 poslovnih prostora. Isto tako paralelno dakle u istom zakonu i za neku malu općinu koja ima tek dva ili tri prostora. Mislim da je bitno definirati tri stvari koje se spominju u ovim prijedlozima zakona. Prvo, kome pomagati odnosno kome pogodovati? Ne vidim doista nikakvu potrebu da se svima ide u korist zato jer se radi ipak o jednom interesnom krugu ljudi i u odnosu na ono, na onu repliku gospodina Topića i Matušića nema nikakvog problema da gradovi i općine definiraju buduću namjenu pojedinog poslovnog prostora. I može se odrediti, i tu će biti neki tradicionalni obrt i samo takovi interesenti mogu u budućoj proceduri, da li natječaja ili drugog se javljati, javljati na te prostore. Dakle mislim da treba reći kako pojedine namjene ili pojedine vrste kao što su uslužni obrti, proizvodni obrti, tradicionalni obrti mogu koristiti određene beneficije jer mislim da je društvu, svakoj jedinici lokalne samouprave interesantno da baš te djelatnosti ima u određenom prostoru, određenom kvartu, na određenoj lokaciji. Taj dio naravno da se dodatno mora definirati gradskim, općinskim ili županijskim odlukama o dodjeli poslovnog prostora jer naravno da su jedinice lokalne samouprave dužne skrbiti o uređenju prostora na svom dijelu teritorija. Što se tiče zakupa odnosno davanja u zakup poslovnog prostora neprofitnim organizacijama, političkim strankama, udrugama građana mislim da je na terenu tu jedno veliko šarenilo. Naime, nekritički, neselektivno stotine i stotine takovih udruga postoji i naravno da je moguće i one traže taj poslovni prostor zbog toga se aktivno trebaju definirati tko dakle pobliže definirati, tko bi mogao imati pravo i pod kojim uvjetima na taj poslovni prostor. I prodaja poslovnog prostora kao zadnje što želim reći, naravno da onaj tko je vlasnik tko upravlja sa poslovnim prostorom i do sada dakle imao je pravo prodati poslovni prostor jer vlasnicima naravno ta prava. A gradovi i općine jesu vlasnici. Međutim držim da bi bilo dobro spomenuti u zakonu i takovu mogućnost izrijekom dakle dati tu mogućnost, napominjem ne obvezu , nego pravo i definirat idakle da postoji takova mogućnost jer mislim da niti zbog jednoga razloga ne bi trebalo različito definirati vlasništvo države od vlasništva županija, gradova i općina. I zaključujem dakle s time da ipak ako se treba odlučivati o ova dva prijedloga bi bio skloniji prijedlogu koji je došao iz DCa, naravno uz određene dopune koje su se čule i u raspravama na današnjoj sjednici. A možda bi čak i najsretnije bilo rješenje kada bi Vlada uvažavajući i ova dva prijedloga i neke druge prijedloge , sa jednim možda novim zakonom koji bi cjelovito reguliraju problematiku zakupa poslovnog prostora i još onih drugih segmenata koji stoji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku. Gospodin Željko Pecek izvolite.
Hvala lijepa. Ma samo na ovaj dio bih replicirao o mogućnosti prava odnosno pravo i obavezi. Ja se slažem da općina ili grad ima mogućnost ima pravo da to ukoliko želi da proda poslovni prostor ili ga eventualno iznajmi pak pod povoljniji uvjetima. Ali država ima obavezu privatizirati poslovni prostor koji je često puta izvan funkcije. I koji godinama stoji neiskorišten istovremeno je na najboljim lokacijama i služi za ljepljenje plakata po izlozima. Ja bih tu napravio veliku razliku između općine, gradova i države. Prema modelu opet naglašavam ubrzane privatizacije, porfelja u Hrvatskolm fondu za privatizaciju treba prema programu razvoja maloga gospodarstva i ubrzato privatizirati poslovni prostor u vlasništvu države koji je izvan funkcije. Konačno to u programu piše, i godišnje je predviđeno nekoliko stotina milijuna kuna za obrt i malo i srednje poduzetništvo na taj način aktivirati. Na žalost, nismo aktivirali dao danas niti jednu kunu. I moj prijedlog je da zaključkom u provođenju ovog Zakona obavežemo državu zapravo za ono što je već obavezna ali ne provodi.
Hvala. Odgovor na repliku gospodin Vlado Jelkovac izvolite.
Odgovor gospodinu Peceku a vezano uz različitu situaciju gradova i općina na jednoj strani a drugoj države, je da sve ovo št oje on rekao za državu sasvim sigurno postoji u gradovima i općinama.
Hvala lijepa. I u ime kluba IDSa 5 minuta zaključne rasprave gospodine Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče cijenjeni gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo samo da rezumiram nešto što sam i ujutro govorio. I tad sam rekao a sada ću ponovno ponoviti. Da ono što je za seljaka zemlja to je obrtnika poslovni prostor. Kao što hrvatskog seljaka nećemo spasiti ukoliko mu ne ustupimo ili bolje rečeno stvorimo uvjete za rad, i ukoliko mu ne ustupimo zemlju. Tako ni obrtnika nećemo spasiti ukoliko on ne dođe u posjed poslovnog prostora. Naši seljaci u ovom času raspolažu sa 2,8 hektara poljoprivednog zemljišta. Bez da dođu u posjed većih parcela ovim se neće moći nositi sa konukrecijom bilo velikih tih kombinata, pikova kako se to već zove, ili sa europskom konkurencijom. Ista stvar je sa obrtnicima u Republici Hrvatskoj. Bez poslovnog prostora obrtništvo je osuđeno na izumiranje. DRugo što želim reći jednako tako da su obrtnici jedina kategorija hrvatksih građana koji az vrijeme te naše nesretne ili sretne tranzicije nisu dobii ništa. Oni su bili ideološki neistomilješnici komunističkom režimu, na žalost i danas oni postoje u građane drugoga reda. Naši radnici njih 400 tisuća došlo su u priliku da kupe stanove, obrtnici ih nisu mogli steći zbog te svoje situacije. Socijalistički direktori ne znam, odabranici bivše vlasti došli su u mogućnost da kupe velika poduzeća, seljaci su dobili ili će dobiti zemlju jedino obrtnici ne mogu doći do poslovnog prostora. A bez njega svi znamo da se oni ne mogu razvijati jednom riječju ne mogu opstati. Oni konačno niti ne traže da im bilo tko išta poklanja, nikakvepospuste, nego traže da dođu u mogućnost da otkupe taj poslvoni prostor. Reći ću i ono što sam rekao jutros, gotovo da nema poslovnog prostora u nekim gradovima koji se ne dijele, da se tako izrazim ispod stola. Želim i to reći, da u ovom času nema ugroženije kategorije građana Republike Hrvatske no što su naši obrtnici. Nema kategorije ljudi koja više radi nema kategorija ljudi koja se više žrtvuje, to su jedini koji odgovaraju u tom poslovnom svijetu čitavom svojom imovinom. I onim što su da se tako izrazim, nasljedili odnosno stvorili tijekom života. Tvrdim isto tako, da u 50% obrtničkih porodica i tome slično u boljoj su poziciji možda zaposlenici nego samo obrtnici, jer oni prvi bar mogu računati na sigurne plaće, a ovi drugi pitanje što mogu uopće dijeliti. Isto tako nema grada koji je gradio poslovne prostore. Poslovni prostori u njihovom vlasništvu našli se se kao posljedica nacionalizacija, konfiskacija ovdje u Zagrebu u Istri opcije. Ako država bude ta koja će poslovni prostor prodavati, onda u ista obveza mora glasiti i za lokalnu samupravu, i ja se tu sa gospodim Jelkovcem u cijelosti slažem. Bez toga ponovno će naši obrtnici biti građani drugoga reda. Ponovno će biti diskriminirali u jedni u odnosu na druge, one koji su u prostorima naših gradova, općina, u odnosu na one koji su u poslovnim prostorima države. U ovoj zemlji u kojoj smo prodali tako reći sve, banke stranicima željezare ne znam kombinate, čeličane, jedini Ini u tome slično, jedini problem izgleda u ovojv času postaju ovaj obrtnici kojima neki jednostano ne žele ustupiti i stvoriti uvjete za rad. I dobro je rekao malo prije gospodin Pecek da u obrtništvu u Republici Hrvatskoj to je kategorija ponavljam po treći puta koja ništa od države nije dobila, radi 250 tisuća ljudi. A u malo gospodarstvu gotovo 600 tisuća ljudi. Jednom rječju od milijon i 400 tisuća ljudi koji su na plaći u tom javnom, privatnom ili ne znam kakvom sektoru svaki drugi radi u malom poduzetništvu. Jednostavno ukoliko želimo i taj element vrednovati dobro ćemo razmisliti kako ubuduće sve postaviti prema obrtnicima. I za kraj. Da su kojim slučajem vodeći ljudi ove države u situaciji obrtnika, onda bi sebi oni vrlo brzo razriješili taj problem, kao što se je 91. g odine razriješio problem stanova, ili privatizazcije. Prema tome ja sam na tragu govorim to više u osobno ime, nego možda u ime kluba da se ispoštuje sa amadmanima ovaj prijedlog DCa.
Zahvaljujem. Želi li zastupnik Frano Piplović završno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovani kolegice i kolege zastupnici. Evo, i za sam kraj. Što reći nakon ovakve kvalitetne i obimne rasprave. Držim da su obadva prijedloga, i prijedlog Demokratskog centra i drugi prijedlog HNS-a PGS-a isproviciranli vrlo kvalitetnu raspravu i u onome što je rečeno dato je dosta kvalitetnih prijedloga. Ono što u ime predlagatelja, znači u ime Demokratskog centra mogu ovdje reći to je da zahvaljujem svima onima koji su podržali prijedlog Demokratskoga centra, prije svega HDZ-u, HSP-u, HSS-u, IDS-u, hvala i kolegama iz SDP-a i HNS-a koji su također svojim primjedbama i kritikama nas uputili na pravce dogradnje, bolje i kvalitetnije dogradnje samog prijedloga zakona. Sve prijedloge koji idu u smjeru poboljšavanja ovoga zakona ćemo ugraditi, ja vjerujem da ćete to dobiti u drugom čitanju, tako da ćemo vjerojatno doći do jednog rješenja koje će biti na korist svih naših obrtnika za koje se ovdje zalažemo. U ime Demokratskog centra, opet ovdje kažem, nikakva figa u džepu nije bila, ne želimo nikome podvaljivati. Želimo imati jedno kvalitetno rješenje, a ako netko ima neko kvalitetnije, spreman sam i njega podržati. I na samom kraju, ja bih zamolio kolegicu Ingrid Antičević, budući je izrazila sumnju u ovaj prijedlog i spomenula jednu rečenicu, da će moguće biti, moguće plaćati i naturom zakupninu, odnosno najamninu, ako je moguće da to pojasni pa da mi to ugradimo u konačni prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Ferenčak, u ime drugog predlagatelja zakona, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Očito je da su ovi prijedlozi pobudili veliki interes svih zastupnika. Znači da je dobro da su ovdje došli na dnevni red. Evo skoro 3 i pol sata raspravljamo o njima. Međutim, ja se za razliku od kolege Pilipića ne slažem da je rasprava bila konstruktivna, odnosno barem ja nisam zapisao niti jedan konstruktivan prijedlog ili kritiku na zakon koji je predložio Klub HNS-a i PGS-a osim prijedloge kolegice Pavičić koje ćemo apsolutno razmotriti. Mislim da su veoma korisni. Što se tiče kolega iz pozicije, gospodin Jure Bitunjac kaže da mišljenje Vlade je različito na naš zakon i na zakon DC-a, jer su ti zakoni različiti. Nema kolege tu, pa nažalost neće me čuti, možda će se raspitati šta sam rekao. Jasno je da su naši prijedlozi različiti, zato jer mi preferiramo tržišnu utakmicu, tražimo da imaju pravo prvenstva pod uvjetima javnog natječaja, a kolege iz DC-a kažu da bi to direktno dodijelili. Ali Vlada se očitovala na naš prijedlog negativno zbog toga jer su rekli da se zakup poslovnog prostora u predloženom tekstu, kaže sadržani su u postojećem zakonu u prijelaznim i završnim odredbama, te se zbog toga ovaj prijedlog ne podržava. To jednostavno nije točno. Naveo sam vam dva primjera zašto to nije točno, jer bi se onda u završnim odredbama to trebalo odražavati na zakon koji predlaže DC. Isti su, isti su uvjeti. Prema tome, Vlada ne razumije ili namjerno radi pogrešno. Isto tako, pročitao sam vam mišljenje Državnog odvjetništva koje je napisalo da se te prijelazne i završne odredbe odnose samo na one prostore do 15.11.1988. godine i da se moralo ići u ponovni raspis zakupa poslovnih prostora. Što bi to donijelo, govorio sam i prije. Znači četiri i pol tisuće je u Zagrebu samo takvih obrtnika, kakvu bi to zbrku i pomutnju uvelo među te ljude, znači da ih izbacimo van iz njihovih prostora. Prema tome ovaj zakon je nužno promijeniti barem u ovom dijelu da ljudi imaju pravo prvozakupa. Dalje je bila primjedba kolege Širca i gospodina Bitunjca da se moraju klasificirati prostori prema djelatnostima. Ja ne znam kako vi to radite, gospodine Matušiću u Dubrovniku ili gospodin Bitunjac u Sinju, ali u Zagrebu, evo imate sada na web siteu grada Zagreba, kad god je javni natječaj, govorim sada o ovoj koalicijskoj vlasti u Zagrebu, uvijek piše namjena prostora. Imate www.zagreb.hr, pogledajte, uvijek piše namjena. Prema tome, na taj način štitimo stare obrte i zanate i to smo napravili u dogovoru sa Obrtničkom komorom grada Zagreba i mislim da je to dobra primjedba i tu moramo i dalje na tome ustrajati da tako bude. Primjedba je bila još jedna da pravo prvozakupa nije precizno definirano. Dakle, očito ili kolege nisu pročitale naš prijedlog zakona pa govore iz glave, ja ću vam pročitati šta piše. "Ako sudjeluje i udovoljava uvjetima natječaja pod uvjetima prihvaćanja uvjeta iz najpovoljnije ponude pravo prvenstva na sklapanje ugovora o zakupu poslovnog prostora ima pod brojem 1, 1. raniji zakupnik kojem je ugovor o zakupu sklopljen temeljem odredbi ovog zakona istekao protekom roka na koji je sklopljen i uredno izvršava sve obaveze iz ugovora o zakupu poslovnog prostora". Ne može bit jasnije. I onda pod 2. "ima pravo zakupa hrvatski invalid Domovinskog rata, razvojačeni hrvatski branitelj i članovi poginulih obitelji, zatočenih i nestalih hrvatskih branitelja". Dakle, tu smo odredbu stavili iz starog zakona. Prema tome, prvo raniji zakupnici ako udovoljavaju svim uvjetima, zatim hrvatski branitelji. Sasvim jasno, prema tome, mislim da ta primjedba nije na mjestu. Drugih primjedba nismo imali, čak dapače, kolega Markovinović, Topić i Bošnjaković podržali su naše nastojanje da se podržava tržišna utakmica za ove prostore, ja im se na tome zahvaljujem. Očito im se sviđa naš prijedlog zakona, ali zbog stranačke stege ne mogu za njega glasovati, što mislim da nije u redu, ali dobro. Što se tiče, još je bila jedna primjedba gospodina Letice, on je ovako u jednomm svom vehementnom stilu održao tu jedan svoj pretpredsjednički nastup, kampanju, koristi saborsku govornicu za te stvari, pa kaže da on neće podržati ovaj zakon zbog toga jer se ja u gradu Zagrebu bavim upravljanjem imovinom. A uopće ga ne zanima, nije nijednu riječ, nije rekao da li je taj zakon dobar, da li taj zakon nije dobar ili koje konkretne prijedloge ili primjedbe na taj zakon ima. Pa upravo zbog toga se bavim upravljanjem imovinom u gradu Zagrebu. Prije dvije i pol godine sam još pokrenuo sa svojim suradnicima u gradu i kolegama izmjenu i dopunu ovog zakona. Evo, tek nakon dvije i pol godine došao je na raspravu u sabornicu. Pa i to govori o tome koliko je naša uprava spora. Prema tome, to je po meni samo prednost da se netko bavi s tim pa da onda može te probleme rješavati na ovaj način. I još ću se osvrnuti na njegovo izlaganje. Potpuno nekorektno i nepotrebno ovdje, rekao je da je HNS sebi dodijelio prostor u Ulici kneza Mislava što je točno, a pritom je zaboravio reći da je ova koalicijska vlast, dakle nije Srećko Ferenčak taj koji dodjeljuje prostore u gradu Zagrebu, nego Gradsko poglavarstvo koje ima 15 članova, dodijelilo prostore svim strankama, dakle svim strankama koje participiraju u radu Gradske skupštine i u radu ovoga Sabora. Tu ste svi vi i znate da smo vam dali, svakom od vas prostor. Pa smo tako dali kolegama HSP-a, to gospodin Letica nije rekao, veći prostor nego što je ovaj od HNS-a, a HNS-u je dodijeljen taj prostor zato jer prostor u kojem smo sada je u postupku povrata i iz Tomićeve i iz Ilice se moramo iseliti. Dakle, to je objašnjenje zašto je to, prema tome vrlo nekorektno i nekolegijalno izjašnjavanje. ... [[Upadica se ne čuje]] Molim? Možda po vašim saznanjima. Gledajte sve ankete, pa ćete vidjeti kakav je rejting stranaka u Republici Hrvatskoj, a mislim da nije vrijeme i mjesto da o tome sada ovdje diskutiramo. Prema tome, ja vas molim da bi se zakupcima posebice obrtnicima koji dugi niz godina ili čitav svoj radni vijek putem samostalnog obavljanja djelatnosti ostvaruju svoju egzistenciju ili egzistenciju drugih obitelji dala određena pravna sigurnost u planiranju poslovanja, predlažem, mi ćemo usvojiti ove prijedloge koje smo čuli, da se ovakav prijedlog zakona podrži, tim više jer inicijativu su podržali i Obrtnička komora Hrvatske i Obrtnička komora grada, Gradsko poglavarstvo Zagreba, nadiđimo uskostranačke interese i podržimo zakon koji ide u prilog hrvatskim obrtnicima. Hvala lijepa.
Još jedan ispravak netočnog navoda. Štovani zastupnik kolega Kovačević.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodin Ferenčak je rekao da je grad dodijelio Hrvatskoj stranci prava prostor. Istina dodijelio je, ali taj prostor je u sporu zbog toga što vlasnik traži da mu se taj prostor vrati natrag i mi nećemo ulaziti u situaciju gdje su neriješeni imovinsko-pravni odnosi. A kolega Letica je ovo govorio prije svega radi stajališta kakav je on odgovor dobio od Grada Zagreba, jer znamo kakva je to lokacija i onda se kaže u odgovoru Grada Zagreba da je to neatraktivan prostor što ga je začudilo i normalno i nas sve ostalo, tako jedan ogroman prostor. Znamo da je "Hrvatski radiša" tamo radio, koje je to područje Grada Zagreba. Prema tome, to su netočne stvari. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ova dva prijedloga zakona. Što kolega? … [[Upadica se ne čuje.]] Što kolega Ferenčak? … [[Upadica se ne čuje.]] Ne možete ispraviti netočan navod. Možete se javiti kao predlagatelj.
Evo, javljam se kao predlagatelj.
Izvolite.
Gospodine Kovačeviću već dvije godine ste u prostoru koji vam je dodijelio Grad Zagrebu Petrinjskoj ulici, HSP. Kako nije? Zaboga, dodijeljen vam je prostor koji je također u postupku … kao što je naš i upravo ovih dana sa gospodinom Rožićem razgovaramo o tome da vam nađemo drugi prostor. Vi radite u tom prostoru već godinu i pol dana. Pa ja ne razumijem.
Šta je gradsko poglavarstvo, kome i kako dodjeljivalo prostore, druga stvar. Zaključujem raspravu o ova dva prijedloga zakona. . Molim vas pozornosti dame i gospodo. Idemo sada redom na glasovanje. Prvo ćemo glasovati o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora, prvo čitanje, Prijedlog zakona broj 92. A prethodno još prije ovoga molim da utvrdimo kvorum u sabornici. Dakle da se uključimo sa ovim identifikacijskim ključićem. Ja molim zastupnike i zastupnice za pozornost. Molim vas da li svakom zastupniku i zastupnici nakon što je identifikacijskim ključićem se prijavio za sustav, da li se je upalila žaruljica na oznaci glasovanje? Ima li kome da nije? Dobro. Molim onda neka, da vidimo koji je kvorum. U dvorani je dakle nazočan 81 zastupnik, 91 zastupnik stoga imamo valjani kvorum. Dakle idemo na prvi Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora. Prijedlog zakona broj 92. Molim da se zastupnici uključe [[Upadica: Svaki put?]] Svaki puta se uključujemo. Dakle sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Pod 1. Prihvača se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zakupu poslovnog prostora koji je predložio zastupnik Frano Piplović. 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim glasujte za, protiv ili suzdržano. Hvala. MOlim rezultat. Utvrđujem da je ovaj zaključak prihvaćen sa 85 glasova za i 10 protiv.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Ovaj prijedlog zakona najprije to treba reći, ima dakle, sadržajni sukus je da se mladim ljudima starijima od 16 godina da pravo glasa na lokalnim izborima, a naravno nakon toga obrazloženje zakona. Obrazloženje zakona naravno imate i u prijedlogu zakona, ali ja ću o tome još nešto reći u ime predlagatelja. Predlagatelji su dakle članovi kluba LIBRE, gospodin Vilim Herman i gospodin Željko Pavlic i moja malenkost. Dakle, snižavanje dobne granice za dobivanje prava glasa generalno govoreći, dakle i na općim parlamentarnim, predsjedničkim i na lokalnim izborima je opći trend u svijetu i stalno se ta dobna granica smanjuje, ali zbog raznih razloga, ponajprije tradicijskih razloga. Mnoge zemlje i dan danas imaju vrlo neusklađene dobne granice za ostvarivanje pojedinog prava glasa, aktivnog ili pasivnog prava glasa. Tako da se u nekim zemljama pravo glasa, pasivno pravo glasa stječe sa navršenom 21 godinom života, a u nekim drugim zemljama tu su u tom smislu ekstremna rješenja Francuske i Rumunjske, čak sa navršenih 23 godine života. Ta godina se negdje i pomiče ovisno o tome o kojoj se vrsti izbora radi, ponegdje gdje postoje izbori za senat ta godina, ta dobna granica je još veća, dakle ide i iznad 23 godine života. No ovo se, dakle ovaj se naš prijedlog ne bavi smanjivanjem godina za pravo glasa na općim izborima, dakle parlamentarnim izborima i predsjedničkim izborima nego samo na lokalnim izborima i to je tema kojom se dugi niz godina bavi Vijeće Europe i njegova tijela, a posebice kongres lokalnih i regionalnih vlasti Vijeća Europe koji je 1997. godine donio preporuku kojom se poziva sve zemlje članice da sva prava glasa na svim razinama smanje na 18 godina. Dakle sva aktivna i pasivna prava glasa na svim vrstama izbora da se smanje u cijeloj Europi, odnosno članicama Vijeća Europe na 18 godina, a raporteri, predlagatelji te rezolucije, izvjestitelji dakle kongresa lokalnih i regionalnih vlasti predlažu da se pravo glasa na lokalnim i regionalnim izborima spusti na 16 godina, a pravo glasa, aktivnog prava glasa na državnim i europskim izborima na 17 godina. Dakle 97. godine izvjestitelji parlamentarne skupštine Vijeća Europe, odnosno Kongresa lokalnih i regionalnih vlasti predlažu smanjivanje prava glasa na lokalnim izborima na 16 godina, a na državnim i euro izborima na 17 godina. To nije i preporuka Vijeća Europe nego je to samo mišljenje onih ljudi koji su se tim pitanjem više bavili, dakle izvjestitelja kongresa lokalnih i regionalnih vlasti Parlamentarne skupštine Vijeća Europe. Danas u svijetu ne postoji ni jedna zemlja, odnosno u Europi, ti su mi podaci poznatiji jer sam pratio dokumente Vijeća Europe, koja je u potpunosti usvojila taj prijedlog, dakle da mladi sa 16 godina imaju pravo glasa na lokalnim izborima, ali već te 96. godine pravo glasa na lokalnim izborima mladima sa 17 godina uvele su neke njemačke savezne države, Donja Saska, a tada su u pripremi toga bile … [[Ne razumije se.]] iz država Saska. U međuvremenu, dakle prošlo je osam godina od tada, to pravo je uvedeno u tim državama i još nekoliko saveznih država Savezne Republike Njemačke, dakle mladi imaju pravo glasa nekima sa 16, nekima sa 17 godina na dakle, izborima za parlamente tih saveznih država i naravno u izborima za predstavnička tijela jedinica lokalne, odnosno regionalne samouprave. Takvo je stanje danas u svijetu, prema tome ta rješenja već postoje, ali nema ni jedne zemlje koja je u cijelosti dakle, uvela to pravo glasa bilo sa 16, bilo sa 17 godina. Koji su razlozi zapravo da se ide u tome smjeru u suvremenome svijetu? Jedan od razloga svakako je to što mladi zapravo sve više i više gube interes za praćenje politike i za sudjelovanje u društvenom životu. Mi znamo da je to na žalost opća tendencija gubitka interesa za politiku, dakle svih populacija građana, no osobito se to tiče mladih. Mladi posebice gube interes za praćenje politike, za sudjelovanje u političkom životu i ako se pogledaju odzivi mladih ljudi, pogotovo osobito mladih birača koji glasuju prvi puta, njihov odziv na naše parlamentarne i na lokalne izbore je manji nego što je njihov udio u ukupnoj populaciji. Dakle mladi ljudi su na žalost također dio toga općega trenda, gubljenja interesa za politiku, a naravno politika je važan segment ukupnoga društvenoga interesa mladih ljudi i naravno u takovim okolnostima mladi ljudi bivaju marginalizirani i naravno postaju lakše žrtve svih onih negativnih pojava kao što su kriminal i postaju dakle mogući ciljevi laganih manipulacija mimo naravno nadzora i želje društva, odnosno legalnih političkih struktura bilo koje zemlje. Jedan drugi razlog zašto je ovaj Prijedlog zakona i zašto je ta tendencija u svijetu odnosno Europi tako interesantna je promjena tradicionalnih odnosa u obitelji. obitelj je proteklih desetljeća i stoljeća bila osnova života društva i naravno mladi ljudi su preko obitelji čuvali neke tradicionalne odnose svoje vezanosti uz društvo i svoje interese. Na žalost to danas više nije slučaj o tome se naravno treba baviti tim pitanjem gubitka te tradicionalne pozicije obitelji odnosno iznalaženja neke nove pozicije obitelji. Ali danas je to slučaj, obitelj jednostavno nije više onaj segment društva koji ima snažnu kohezijsku snagu pa onda i utjecaj na mlade, naravno da još takvih obitelji ima ali generalno se može reći da obitelj gubi tu svoju tradicionalnu ulogu u obrazovanju i društvenoj uključenosti mladih ljudi. O tome naravno također treba voditi računa. Dodatni razlog zašto predlažem ovaj zakon, je starenje populacije. Sve više i više starijih ljudi, kako ljudi sve više žive, stariji ljudi čine sve veći dio biračkoga tijela. To znači da se ukupna populacija biračkoga tijela zapravo u svom prosjeku godina pomiće prema gore a to naravno nije dobro. Mladi su ljudi oni koji osobito prate promjene koje se događaju u svijetu, mladi ljudi su oni koji sudjeluju u tim promjenama, koji ih kreiraju, bilo bi logično da u suvremenom svijetu da bi se postigao koliki toliki balans dobni ukupne biračke populacije, budući da se ta populacija pomiće na gore da se postupno na ovaj način koji mi predlažemo pomiće i na dolje i to je naravno i dodatni razlog zašto smatramo da je ovo dobar prijedlog, odnosno prijedlog o kojem treba svakako razgovarati i razmisliti kako bi se on mogao naći u našem pozitivnom zakonodavstvu. Naravno i taj prijedlog traži i nekakove učinke države odnosno državnih tijela, mladi se da bi na pravi način doista kvalitetno sudjelovali u tome procesu političkom moraju i educirati, i tu naravno Hrvatski cijeli obrazovni sustav ima itekako velike zadaće da se mlade ljude pripremi u tom smislu za sudjelovanje u tako važnom segmentu društvenoga života kao što je sudjelovanje na lokalnim i parlamentarnim izborima. To bi po našem mišljenju trebao biti samo prvi korak. Nakon davanja glasa mladima na lokalnim izborima trebalo bi uslijediti davanje prava glasa, aktivnoga prava glasa na državnim izborima i euro izborima, očekujemo da će Hrvatska vrlo brzo imati takve europske izbore, a onda nakon toga davanja i punoga prava glasa mladima sa 16 godina i na jednim i na drugim i na trećim izborima, što će ja sam siguran biti naša perspektiva naravno pitanje je koliko ćemo dugo vremena trebati potrošiti da se ta perspektiva i oživotvori. Inače u suvremenom svijetu mladi se na razne načine pokušavaju uključiti u društveni život, tako se mladi u mnogim zemljama uključuju u rad škola, osnivaju se mnoga vijeća mladih koje na primjeren način sudjeluju u upravljanju ili praćenju života institucija u kojima se nalaze, a jednako tako se formiraju razna, lokalna predstavnička tijela mladih tzv. parlamenti mladih u kojima se onda mladima ljudima približava politički život, simulira se rad predstavničkoga tijela i to je jedan od korisnih načina kako se mladi mogu uključiti u politički život a ovo što mi predlažemo je samo korak dalje u tom smjeru. Prošle godine, mislim da ili ove godine dakle u gradu Zagrebu je formirano vijeće mladih, to je taj parlament mladih koji na neki način simulira one procese koji se događaju u gradskoj skupštini grada Zagreba, u Poglavarstvu Grada Zagreba a naravno takova vijeća mladih bi bilo dobro organizirati na razinama svih jedinica lokalne samouprave, kao prvi korak priključivanja mladih, približavanja mladih stvarnim vrlo važnim relevantnim procesima koji se događaju u predstavničkim tijelima. Dakle, to su razlozi zašto smatramo da bi se ovaj prijedlog zakona trebao razmotriti a naravno u perspektivi i usvojiti. Inače Vlada Republike Hrvatske ne podržava ovaj Prijedlog. Vlada Republike Hrvatske dala je obrazloženje da ovaj Zakon nije u skladu sa ustavom sa člankom 45. Ustava. Meni je žao što Vlada Republike Hrvatske nije dala šire obrazloženje i ja pozivam kolege koji će sudjelovati u tome da ne padnu u istu zamku. Ustav Republike Hrvatske kaže da Hrvatski državljani imaju opće i jednako i biračko pravo koje stječe sa navršenih 18 godina, to je točno i od toga i oko toga nema spora. NO, postoji tumačenje tog i te ustavne odredbe a to znači da bi se posebno pravo, djelomično pravo moglo dati i mladima koji nemaju 18 godina, to je jedno od tumačenja Zakona. Ja predlažem da se mi ovdje ne iscrpljujemo u tome što o tome misli Ustavni sud. Ustavni sud je plaćen da radi taj posao, naravno da zastupnici imaju pravo to reći ali bilo bi mi žao kada bi to bio jedini sadržaj rasprava kako je to u mišljenju Vlade Republike Hrvatske. Može se pitati mišljenje Ustavnoga suda o tom pitanju, a u konačnici ako se to ocjeni da je to dobra inicijativa, da je to dobra ideja može se pristupiti i promjeni Ustava, prema tome, predlažem da ne radimo posao Ustavnoga suda, nego da u svojim raspravama koje će nadam se uslijediti u velikom broju brinemo o meritumu ovoga prijedloga, ja vas u tom smislu kolegice i kolege pozivam da na takav način pristupimo u razmatranju ovoga prijedloga, ne očekujem da će prijedlog u prvom pokušaju biti usvojen ali ponavljam to je sigurno jedna od tendencija suvremene europske politike i način kako se mlade ljude može približiti društvenom životu suprotno marginalizaciji i gubljenju interesa kojima mladi postaju onda žrtva svih negativnih tendencija u suvremenom društvu. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Izvjestitelji odbora. Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, predsjednik Odbora poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav na 16. sjednici od 6. srpnja 2004. godine raspravio je Prijedlog zakona o izmjeni zakona o izboru članova predstavničkih tijela jednica lokalne i područne, regionalne samouprave koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio Klub zastupnika LIBRE. Odbor je u raspravi konstatirao da je Prijedlog zakona u nesuglasju s odredbom članka 45. Ustava Republike Hrvatske kojom je propisano da Hrvatski državljani imaju opće i jednako biračko pravo koje stječu s navršenih 18 godina u skladu s posebnim zakonom. S tim u vezi Odbor je naglasio da se predložena rješenja ne bi mogla prihvatiti bez promjene Ustava Republike Hrvatske. Odbor također smatra da prijedlog da se osobama s navrših 16 godina dade aktivno pravo glasa u izborima za lokalnu i područnu samoupravu, pri čemu se pasivno pravo glasa i dalje stječe sa navršenih 18 godina nije u skladu s temeljnim ustavnim načelima. Namjera predlagatelja da se omogući uključivanje mlađe populacije u sve vidove društvenog i političkog života prema preporuci Parlamentarne skupštine Vijeća Europe moglo bi se ukoliko se to želi postići eventualnim osnivanjem savjetodavnih tijela za pitanja mladih u lokalnim i područnim jedinicama lokalne samouprave. Pored toga, Odbor naglašava da bi provođenje ovog Zakona zahtjevalo dodatna sredstva u državnom proračunu suprotno tvrdnje predlagatelja izneseno obrazloženju Prijedloga zakona. Odbor je jednoglasno predložio da se ovaj Zakon ne podrži. Hvala.
Hvala lijepa. Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Ne. Budući da je 13 i 21, određujem stanku do 15 sati. A vi ste gospodine Kajin prvi na redu nakon te stanke. Ja bih usput molio zastupnice i zastupnike koji imaju identifikacijske ključiće da se nađemo u 14 sati i da pokušamo malo testirati još jedanputa naš sustav glasovanja. ... [[Upadica se ne razumije.]] A koji mogu neka dođu! Gospođe i gospodo nastavljamo sa sjednicom. Na redu je Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] Međutim, koliko god da je to obrazloženje dobro, pred nama je izuzetno loš zakon. Obrazloženje je vrlo dobro, jer nedvosmisleno ukazuje na to da takvu preporuku Vijeća Europe o kojem je govorio gospodin Radoš, nitko do sada nije prihvatio u Europskoj uniji, a zakon je s druge strane loš jer ga ne žele niti mladi, znači oni na koje bi se on trebao odnositi. Ja nikoga ne podcjenjujem, najmanje podcjenjujem mlade ljude, ali i oni sami kažu da sa 16 godina nisu previše zainteresirani za događanja ni na pod navodnicima lokalnoj ni na nacionalnoj razini. E sada da li je to dobro ili loše, o tome možemo raspravljati. Ja znam da nije dobro koristiti mobitel u sabornici. Znam da nije dobro nikoga instrumentalizirati, ali djeci sa 16 godina nije potrebno osigurati pravo da glasaju. Bolje je da im mi osiguramo neke druge pogodnosti, neznam nultu stopu bilo na patike, bilo na kompjutere, dobre škole, besplatno školovanje, dvorane, a ponajviše ono što je potrebno da mladim ljudima kada završe obrazovanje osiguramo posao. Nedavno sam bio u jednoj buzetskoj srednjoj školi zajedno sa gospodinom Hreljom, kada su polaznici 4. razreda srednje škole decidirano izjavili, nemojte činiti to, nije to ono što je nama nasušno u ovom trenutku potrebno da nam se omogući glasanje s navršenih 16 godina. U tom Buzetu nisu čak ni rekli da im je nasušno potreban ni posao, jer u Buzetu sa 2%-tnom nezaposlenošću to nije problem broj jedan, ali ja bih isto tako zamolio gospodu zastupnike, prije svega predlagače da se ne igramo sa tim nekim pod navodnicima, imaginarnim pravima koja se na kraju pretvaraju usuđujem se čak reći u negaciju zdravoga razuma. Nema europske države u kojoj je nekome omogućeno glasanje sa 16 godina. U Europskoj uniji uglavnom pasivno biračko pravo, znači biti biran stječe se sa navršenom 21 godinom. To je slučaj recimo u Italiji. U Hrvatskoj jasno sa 18 godina. I ja želim vjerovati isto tako da u tu mogućnost da se bira sa 18 godina nitko u ovome Parlamentu neće dirati. U Francuskoj se biti biran može steći tek sa 23 godine, u Hrvatskoj ponavljam sa 18 godina što je svima jasno, a ovdje se u ovom zakonskom prijedlogu nudi solucija da se bira sa 16 godina. Ovo je na neki način po mom sudu, dopuštam da griješim, vraćanju nekim načelima socijalističkog saveza radnog naroda, samoupravljanje je jasno imalo i dobrih rješenja, ali iza samoupravno poimanje biranje sa 16 godina ja mislim da je bila utopija. Prema tome nema mi druge nego da kažem još jedanput, nemojmo to raditi. Za pretpostaviti je da za sve ovo treba na kraju i promijeniti sam Ustav. Ustav je decidiran, on kaže aktivno pasivno pravo stječe se sa navršenih 18 godina i želim vjerovati da na kraju nećemo se upustiti u jednu ovakvu pod navodnicima "ustavnu avanturu". To se ne radi. Konačno samo neka se pokrene recimo inicijativa za promjenom Ustava i onda ćemo vidjeti na kraju što će se dogoditi. Možda ćemo i Predsjednika države birati u Parlamentu, a ne više među građanima ili od građana. Ono što je svakako bitno što se tiče IDS-a, da se omogući nešto drugo. Neposredan izbor zastupnika, na prvom mjestu zastupnika, načelnika, gradonačelnika, odnosno župana, međutim izgleda da takvo razmišljanje nije prevladavajuće u ovom Parlamentu, a to govorim i ja sam svjestan opasnosti koje bi to donijelo, ali prvenstveno imajući na umu korist koju bi IDS iz svega toga izvukao, tako da budemo na čisto. Za kraj IDS nije za nikakav avanturizam, nismo za avanturizam bilo koje vrste pa niti ovaj da se omogući glasanje sa 16 godina. IDS nije za nikakav egzibicionizam i ne vidim da se na ovaj način itko ikome treba u ovoj zemlji dodvoravati. Znači nudimo izbor mladima od 16 godina, prikazujemo se da smo avangarda pod navodnicima, i onda računamo da ćemo dobiti podršku od 18 godina, a s druge strane tim istim mladim ljudima kada navrše 18 godina, polože ispit za vozačku dozvolu ne dajemo niti da pope malu pivu. Međutim što reći? Ne treba podcjenjivati mlade ljude, oni znaju jasno što je za njih razumno, oni i to želim reći, ne stoje iza ovakvog prijedloga, a ono što oni očekuju kada su već saborske inicijative LIBRE, posrijedi je da se ukine služenje vojnog roka jasno uz profesionalizaciju vojske. Za njih je to bitno, to je bitno za njihove roditelje, to je bitno za Republiku Hrvatsku, a nikakav egzibicionizam pa i kroz ovu formu zakonskih prijedloga ovoj zemlji nije potreban. Ja mislim da ovakvim prijedlogom kakvog je u saborsku proceduru uputila LIBRA, mladi ljudi će i dalje gubiti interes za politiku, odnosno taj javni izraz i u najmanju ruku za ovaj zakonski prijedlog možemo reći da je on u ovome času preuranjen.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospođa Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče samo bez namjere ulaženja u diskusiju, jedan navod. Netočan je navod da su mladi protiv ovog prijedloga iz najmanje dva razloga. Prvi razlog, taj prijedlog nije neka posebna LIBRA-na izmišljotina, to je prijedlog koji je definiran u nacionalnom programu djelovanja za mlade koji je usvojio jednoglasno ovaj Hrvatski sabor 2002. godine i koji je nastao kao prijedlog preko 100 udruga mladih. Drugi razlog, sustavnih istraživanja oko stavova mladih nema, ali zadnje koje je rađeno 2002. godine na uzrok od 1.500 ljudi koje su provele dr.Spajić-Vrkaš i Vlasta Iličin na pitanje mladima tko je najodgovorniji za rješavanje problema mladih, njih 482 je reklo da su to upravo svaka mlada osoba ponaosob koja na taj način mora preuzeti odgovornost. O tome možemo diskutirati i to stvarno je tema za diskusiju, ali je ovaj vaš navod netočan, on je možda vaš dojam, ali faktično je netočan.
Hvala lijepa. Gospodin u ime predlagača bi prije jel'? Evo izvolite onda u ime predlagača.
Evo dopustite da par riječi samo u ime predlagača. Mogu reći da smo neugodno iznenađeni ovakvom reakcijom gospode iz IDS-a koji su uvijek podupirali progresivne inicijative koje su došle, prvenstveno koja surađuje u Europi i Europskoj uniji. Na žalost se to danas nije desilo, jer čuli smo da je Prijedlog ovog zakona negacija zdravog razuma i slično, mislimo da to ne odgovara istini, upravo suprotno, kao i neke druge naše inicijative koje nisu dobile baš podršku, prošli tjedan smo dakle predložili Zakon o obveznom služenju vojnog roka, prošli tjedan ta inicijativa nije dobila podršku ali sigurni smo da će za koju godinu ona tu podršku dobiti i u ovom Saboru. Isto tako smo sigurni da će to biti s ovom inicijativom to je trend u nekim državama, odnosno tj. u nekim pokrajinama određenih država u Europi a to je sigurno da će biti trend koji će se prenositi i na više razine tako da ćemo za koju godinu biti svjedoci da će se u pojedinim državama Europske unije, u nekim državama sigurno desiti to da mlađi ljudi od 18 godina da će imati pravo glasa. U Prijedlogu ovog našeg zakona govori se dakle o aktivnom pravu, pravu da se bira a ne pravo da bude biran, za nas je to samo prvi korak, dakle u budućnosti u perspektivi za izjednačavanjem onih mlađih sa 16 godina dakle da se kompletno pravo snizi na 16 godina, mi se nadamo sigurni smo dakle da će se to i desiti ali ne bi nas začudilo za nekoliko godina da upravo IDS da podrži ovu našu ili neku slično inicijativu. Hvala.
Hvala lijepa. Predstavnik Vlade gospodin državni tajnik, Antun Palarić.
gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici, Vlada je razmotrila Prijedlog zakona koji je predložio Klub zastupnika LIBRE a tiče se izmjena zakona o izboru članova predstvničkih tijela jedinica lokalne i regionalne samouprave. Vlada se zalaže za razvoj lokalne samouprave i izuzetno joj je stalo da na lokalnim izborima sudjeluje što više Hrvatskih birača i Vlada će učiniti sve što je u njezinoj moći bilo u tehičkom, stručnom bilo kojem pogledu da što više građana sudjeluje u ostvarivanju prava na lokalnu samoupravu, izborom svojih predstavnika jer je to ustavom zajamčeno pravo i tim pravom ograničena je čak i u jednom segmentu državna vlast. Međutim, ovo nije put kojim će se potaknuti mlade ljude da sudjeluju u radu političkih tijela, u radu predstavničkih tijela i u uvodnom izlaganju predlagatelj je polemizirao sa mišljenjem Vlade na način da se vlada nije osvrnula na argumente, na trendove na sve ono što je navedeno u obrazloženju Sabora. Ali mi moramo reći sljedeće, Vlada ali ne samo Vlada svatko se u ovoj zemlji dužan držati Ustava a Ustav je temeljni zakon ove zemlje. Ako u Hrvatskom Ustavu piše da se biračko pravo stiće sa navršenih 18 godina za nas više o ovom predmetu nije bilo rasprave, mi nismo našli prostora za drugačije interpretiranje ove ustavne norme da bi se moglo dopustiti nekakvo polovično biračko pravo ili pravo birati a ne biti biran. Stoga, mi smo otvoreni za sve rasprave, za sve mogućnosti sudjelovanja, poticanja mladih da sudjeluju u političkom životu pogotovo ako se pokaže točno teza da će to utjecati na smanjenje kriminaliteta, droge i svega ali to možemo raditi na stručnim skupovima, na okruglim stolovima, međutim, mislimo da se ovakav zakon kakav je predložen ne može usvojiti. Naravno, konačnu ocjenu, ako do toga dođe dat će Ustavni sud, Vlada ne uzima sebi pravo ingerencije Ustavnog suda ali Vlada se zadržava pravo da čita Ustav onako kako on piše i smatramo i dalje da je ovaj Zakonski prijedlog suprotan članku 45. Hrvatskog ustava. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Dražen Bošnjaković izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Biračko pravo je temeljno ustavom zajamčeno političko pravo državljana, u modernim demokratski državama koje se sastoji od prava da biraju svoje predstavnike dakle aktivnog biračkog prava i prava da sami budu birani u predstavnička tijela i druge javne položaje to je dakle pasivno biračko pravo. Jednako biračko pravo podrazumijeva da svi državljani imaju jednako pravo glasa, jedan čovjek jedan glas i da svaki glas ima jednaku vrijednost, jedan glas jednaka vrijednost. Opće biračko pravo u suvremenim demokracijama ograničuje se samo formalnim državljanstvom i prebivalištem u određenoj zajednici, dobnom granicom, duševnim zdravljem i građanskom čašću pojedinaca te upisom u birački popis. aktivno biračko pravo je u više od 90% zemalja svijeta stjecalo se s navršenih 18 godina. Neke su zemlje zakonski omogućavale glasovanje sa nižom dobnom granicom i rang 15 godina, Brazil i Nikaragua 16, Indonezija i Sjeverna Koreja 17, dok su neke pak zahtjevale višu dobnu granicu, Japan, Kamerun, Maroko, Tajvan i Tunis 20 godina, Azerbejđan, Fiži, Kuvajt, Libanon, Malezija, Obala Bjelokosti, Pakistan i Singapur 21. Dakle u nekim je zemljama dobna granica u kojoj se stječe biračko pravo niža u lokalnim nego u nacionalnim izborima. To pasivno biračko pravo nerijetko se zakonski uvjetuje višom dobnom granicom za izbor na važne političke položaje. Naš Ustav vrlo je jasno u članku 45. propisao da biračko pravo opće i jednako imaju svi Hrvatski državljani sa navršenih 18 godina u skladu sa zakonom te da se biračko pravo ostvaruje na neposrednim izborima tajnim glasovanjem. Stoga smatramo da ovaj Zakon doista postoji ozbiljna Ustavna prepreka da bismo ga donosili jer kada bismo išli u ovako zakonsko rješenje prije toga bismo morali promijeniti odredbu članka 45. Ustava da bismo išli na ovakvo zakonsko rješenje. U Obrazloženju ovog Zakona predlagatelj se poziva na preporuku 1315. Parlamentarne skupštine Vijeća Europe iz 1997. godine a koja zapravo poziva države članice da usklade dobnu granicu za postizanje općeg prava glasa na 18 godina za sve izbore. Stoga smatramo da ovaj Zakon u svakom slučaju je otvorio jednu temu i mnoge argumente koje predlagatelj je ovdje u uvodnom izlaganju rekao, apsolutno zaslužuje da se o njima raspravlja, u svakom slučaju i starost našeg biračkog tijela i u svakom slučaju veća aktivnost mladih ljudi u političkom životu međutim, mi kao Klub osim ovih formalnih razloga koje zapravo moramo priznati da su u ovom trenutku nepremostiva zapreka za ovo, osim ovih formalnih razloga smatramo da je ipak potrebno provesti malo veće analize da li ići sa snižavanjem te dobne granice i u svakom slučaju mislim da je potrebno ići sa ovim drugim da se mladi što više uključe i da zažive ova vijeća po županijama, po općinama, po gradovima, po školama tako da ih se najprije na takav jedan način što više uključe u politički život a onda ćemo malo vidjeti i malo taj trend kakav bude u svijetu jer mislim da ovo nije za sada još uvijek trend da se dobna granica snižava jer ovi podaci koje sam pročitao ne govore na taj način. Stoga Klub Hrvatske demokratske zajednice uvažavajući sve argumente koje je predlagatelj rekao i smatrajući da se radi o ozbiljnoj temi za raspravu, ovaj Zakon iz ovih ozbiljnih razloga doista ne može podržati. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Marija Lugarić izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Kao što sam maloprije rekla nacionalni program djelovanja za mlade na našu inicijativu nas iz SDP-a krenula krajem 2000. godine jednoglasno je podržan u Hrvatskom saboru u listopadu 2002. godine. Jedna od 110 mjera u tom nacionalnom programu predviđa iniciranje rasprave o uvođenju prava glasa na lokalnim izborima za mlade sa navršenih sa 16 godina. Ja na početku želim reći da mi u SDP-u podupiremo sve ideje i inicijative koje imaju za cilj veće uključivanje mladih u društvene procese posebno u današnjoj situaciji kada su mladi, a što pokazuju i recentna istraživanja i svakodnevna praksa, uglavnom nezainteresirani za uključivanje u politički i u društveni život. Ovim prijedlogom želi se potaknuti mlade da odgovornije prihvaćaju vlastitu stvarnost, da se što više uključe u procese donošenja odluka. To je posebno važno stoga što je sudjelovanje mladih u društvenom životu jedan od najvažnijih indikatora uspješnosti uopće državne politike za i prema mladima a čak se posebno izdvaja i politička participacija kao taj pokazatelj. Poštovane kolegice i kolege mislim da ne možemo definirati čuinjenicu da društveni status mladih uglavnom proizlazi iz politike koja je utvrđena prema mladima. Kakva je ta politika danas? Već spomenutim nacionalnim programom iz 2002. godine po prvi puta je politika prema mladima definirana i strteški i konkretno sadržajno. Strateški ona polazi od mladih kao resursa što znači da mlade promatra kao predstavnike idealizirane budućnosti. I u tom smislu ovaj prijedlog LIBRE je posve u skladu sa tom temeljnom tedencijom koju mi i u SDP-u ... [[Govornik se ne razumije.]] Suprotan je pristup koji gleda na mlade kao problem, promatra mlade kao populaciju u osjetljivom stadiju razvoja i potencijalan izvor opasnosti. I ovdje mi iz SDP-a posebno upozoravamo da je politika prema mladima aktualne HDZ-ove Vlade unatoć predizbornim obećanjima i izrečenim deklaracijama nažalost krenula u tom smjeru, u smjeru posve suprotnom, jednoglasno utvrđenoj politici prema mladima. Sjetimo se samo u kojem su kontekstima mladi bili spominjani u proteklih 8 ili 9 mjeseci. Mlade se spominjalo u kontekstu zloupotrebe droge, nasilje, alkoholizma, stradavanja na cestama i kao demografski potencijal. Meni nije u ovoj diskusiji ni na kraj pameti umanjivati te probleme, to naravno jesu veliki problemi koji na sreću obuzimaju manji dio populacije, ali nažalost takav pristup posve zanemaruje i posve isključuje iz fokusa javnosti i politike veliku većinu normalnih i sposobnih mladih ljudi koji žele biti ravnopravni sudionici i u ovom društvu i koji ne žele da se na njih gleda kao na problem. Naznaka takve pogrešne orjentacije HDZ-ove politike prema mladima bila je vidljiva već kod stupanja na dužnost Vlade premijera Sanadera i kod formiranja novih ministarstava. Već tada smo u toj raspravi upozoravali da je ukidanje Državnog zavoda za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži te uklapanje mladih na razinu odsjeka za djecu i mlade unutar odjela za obitelj u Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, posve suprotno europskim tedencijama koje postaju pravilo a to je potvrdila i savjetodavna misija Vijeća europe kada je bila ovdje u lipnju prošle godine da je potrebno na razini države formirati posebno upravno tijelo nadležno za koordinaciju, realizaciju i odgovornost za politiku prema mladima. No, dobro, to sve skupa, ta institucionalna rješenja ne bi uopće bila problem da se jednoglasno utvrđena politika prema mladima provodi. No, tomu nije tako. Provedbeni planovi nisu doneseni a čak je zaustavljena provedba i financiranje postojećih projekata za mlade. Sredstva za sam nacionalni program za mlade su u proračunu za 2004. godinu u odnosu na 2003. godinu smanjena za 5 milijuna kuna. Za 4 milijuna kuna su smanjena sredstva za poboljšanje studenskog standarda, za milijun kuna su smanjena sredstva za poduzetničke inkubatore itd., da ne ponavljam sve ono što smo govorili kada smo donosili porračun. Nažalost, tu se nije stalo, rebalansom proračuna su smanjene stavke za očuvanje reprodukcijskog zdravlja mladih, za prevenciju alkoholizma, za studenske centre i za programe zapošljavanja. Da situacija bude još tragičnija, ova ostavljena, već dva puta smanjena sredstva u državnom proračunu se ne troše i postojeći projekti se ne provode. Tako je za praćenje i unapređivanje politike za mlade u prvih 6 mjeseci potrošeno svega 8% planiranih sredstava, za poticanje društvene participacije mladih svega 5%, za programe usmjerene mladima, nije potrošena niti jedna jedina kuna, za poticanje poduzetništva mladih nije potrošena niti jedna jedina kuna, za poticanje poduzetništva nije potrošena niti jedna jedina kuna, od 17 milijuna kuna za studenske centre nije potrošena niti jedna jedina kuna. Ima takvih podataka još no o tome u diskusiji o izvršenju proračuna. Iz svega toga proizlazi da je očito da mladi za ovu Vladu nisu važni kada su u nju, u mlade uložli nula kuna. A sjetimo se jamstva premijera Sanadera, citiram: "Mi mlade ljude nećemo odvesti u budućnost bez nade", ja ne znam kako vama, ali nama se u SDP-u čini da temeljem onoga što se za mlade radi, tj. bolje rečeno ne radi, to jamstvo više izgleda kao nada bez budućnosti. No, dobro ...
Oprostite gospođo zastupnice, vi ste se potpuno udaljli od teme i držite ovdje samo predavanja o tome što Vlada nije učinila na nekim ovlastima, a nećete uopće da raspravljate o predmetu ove, ovog Zakona nego nećemu drugome. Ja vas molim da se vratite na temu.
Oprostite, ja cijelo vrijeme govorim o temi jer je tema rasprave kako uključiti mlade u društveni život.
Ovdje je tema da imaju pravo glasa, biračko pravo.
No dobro, no dobro. Želimo u Europu i tu se slažemo, Europska komisija u svojoj bijeloj knjizi koja se zove "Novi poticaj za europsku mladež", definira politiku prema mladima koji isključivo odgovornost država članica te od države očekuje da efikasnim mehanizmima, a ovaj prijedlog LIBRE može biti jedan od takvog mehanizma osigura uključenost mladih u život lokalne, nacionalne i europskih zajednica. Do sada na tom planu nismo učinili ništa. Tijekom mandata prošle Vlade, točnije polovicom 2003. godine pripremljen je Nacrt zakona o vijećima mladih. Vijeće mladih bi se osnivala na lokalnoj razini, općine i gradovi od predstavnika i predstavnica udruga mladih i za mlade političkih pomladaka, učenika, studenata i predstavnika lokalne zajednice a bila bi zadužena za zastupanje interesa i potreba svih skupina mladih na razini određene lokalne zajednice. Plan je bio da se taj Zakon donese u lipnju ove godine što je prihvatila i ova aktualna Vlada u nacionalnom programu pridruživanja Republike Hrvatske za pridruživanje Europskoj uniji za 2004. godinu. Nažalost kao i ostale stvari ne samo da taj zakon nismo donjeli u lipnju već on do Sabora do dana današnjega uopće nije niti stigao. Mislim da ne treba ponavljati da donošenje toga Zakona je naša obveza u procesu priključivanja Europskoj uniji ali što je još i važnije taj Zakon kao i ovaj o kojem sada raspravljamo idu ka istome cilju. Uključiti što više mladih u formalne ili manje formalne procese donošenja političkih odluka. Mi se u SDP-u snažno zalažemo da taj cilj postane i stvarnost i to svakodnevno demonstriramo. Gledamo ovdje ovaj naš Sabor, nas od 152 zastupnika i zastupnice je samo troje mlađih od 30 godina i svo troje smo iz SDP-a. Niti jedna druga stranka nema nikoga mlađeg od 30 godina ovdje u Saboru. 30 godina je službeno utvrđena ta granica prema kojoj se rade statistike prema na europskoj razini. Slična je situacija u gradskim vijećima i općinskim vijećima i gradskim skupštinama gdje naših mlađih SDP-ovaca ima oko dvjestotinjak. I pri kraju i prema zaključku.
Ja vas gospođo zastupnice moram nažalost, ja to nerado radim nikomu. Vi ponovo otvarate neke druge teme. Slušajte, šta mislite da sada se javljaju zastupnici i počnu govoriti o bilo ćemu drugome. Dajte molim vas vratite se na temu.
Gospodine potpredsjedniče, kolega Bošnjaković u ime Kluba HDZ-a je govorio o Vijećima mladih, ja samo o tome govorim. Kolegice i kolege sudjelovanje mladih u društvenom životu je važan indikatar uspješnosti politike prema mladima. Kao pokazatelj tog društvenog statusa posebno izdvojena politička participacija. Situacija u Hrvatskoj danas takva da je ta razina tako nisko da se doživljava kao stvarna prijetnja za budućnost reprezentativne demokracije. No, nažalost i pomaci kojima bi trebali uključiti što više mladih ne dolaze sami od sebe. Što se ove teme tiče važno je da svi znamo i da budemo svjesni činjenice da je uključivanje mladih u društveni život uglavnom ovisi o spremnosti starijih da mladima, ja mogu reći nama prepuste dio prostora. Mladi se za taj prostor ne mogu sami izboriti i tu mi moramo biti svjesni te odgovornosti i odreći se dijela da tako kažem vlastite moći u korist mladih. U tom smislu naša potpora ovakvim i sličnim inicijativama. Zbog toga Klub SDP-a temeljem ove današnje rasprave predlaže Saboru donošenje dva zaključka: 1.da zadužimo Vladu da u roku od 30 dana Hrvatskom saboru dostavi Prijedlog zakona o Vijećima mladih što je i obaveza, koju je Vlada sama sebi definirala u programu priključivanja Europskoj uniji i 2. da se dostavi izvješće o provedbi Nacionalnog programa djelovanja za mlade i provedbene operativne planove kako bismo mogli o svemu ovome prodiskutirati. Oba ova zaključka predlažemo da bismo u situaciji lišenoj ustavno-pravnih problema kakvog imamo danas raspravili i donijeli najbolje odluke koje bi trebale što više mladih izazvati na odgovornost za donošenje odluka. Obzirom na izrečeno u dosadašnjoj raspravi posebno od strane Kluba HDZ-a ja i mi u SDP-u uopće ne sumnjamo da će klubovi podržati te zaključke jer mislim da ne smije nitko zaboraviti da će mladih u javnim poslovima i politici biti onoliko koliko im mi stariji ili vi stariji otvorite prostora. U SDP-u mislimo da ta vrata treba širom otvoriti. To je naša i obveza, a mislim da je i krajnje vrijeme da se politika okrene od velikih ideoloških problema prema konkretnim problemima mladih koji su sada posve zanemareni. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Kolege zastupnici ima ovdje nekoliko ispravaka netočnih navoda. Ja vas molim, nerado interveniram sa predsjedničkog stola, ali ovdje je bilo cijelo skoro izlaganje van teme. Druga stvar, kvalifikacije što teže odnosno diskvalifikacije nisu i snaga argumenta. Usudio bih se reći da je umjerene kvalifikacije su snaga argumenta. Pogotovo ako se izriču van konteksta ovoga Prijedloga zakona. Te diskvalifikacije. Molim vas da se više ovo, da je ovo bio netko drugi, ne znam kako bi reagirao. Ja sam reagirao dva puta i molim da se držimo u okviru dnevnoga reda. A sada Emil Tomljanović ima ispravak netočnog navoda i još nekoliko zastupnika.
Gospodine potpredsjedniče, u nizu netočnih navoda ja ću ispraviti samo jedan jer mislim da on i kao navod i kao neistina oslikava čitavu poruku u izlaganju koje smo imali prilike čuti. Uvažena kolegica je kazala: “Za Hrvatsku demokratsku zajednicu i Vladu Republike Hrvatske i njenog predsjednika Ivu Sanadera mladi nisu važni.” To ne samo da nije istina jer se iz čitavog niza postupaka i Vlade i svega ovog u zadnjih 8 mjeseci programa Hrvatske demokratske zajednice i njezinog rada, to ne odgovara istini nego je to uvredljivo za svaku političku stranku pa je naravno i za moju, za Hrvatsku demokratsku zajednicu. A pogotovo ovo nije istina i mislim da o ovome ne treba raspravljati. U kontekstu predloženog zakona dakle zakona koji u, samo dakle tretira jednu sasvim drugu problematiku, sasvim drukčiju od onoga što smo sada čuli u vašem izlaganju. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo i dalje u pravcu ispravljanja mišljenja. A kako smo tolerantni oko toga onda to, to nastavljamo izgleda dalje. Ispravak netočnog navoda gospodin Franjo Arapović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo! Mislim da je ovo izlaganje, jako sam iznenađen s obzirom čini mi se da to gospođa, gospođica Lugarić nije to radila nego je netko napisao. A htio bih ispraviti jednu stvar kao što kaže ona, kao mladi, “u mlade u Hrvatskoj nije uložena ni jedna kuna.” Da ona misli na mlade SDP-a ili mlade Hrvatske? Mi smo u mladež trenutno uložili puno novaca. Reći ću vam 38 tisuća mladih ove godine nastupa u, u sportskim igrama “Mladi Hrvatske”. Koji su to novci koje je financiralo naše Ministarstvo, hrvatsko Ministarstvo jednim većim dijelom. A sad da li je to vama drago što smo mi uložili u mlade Hrvatske, a možda nismo uložili u mlade SDP-a, ja se ispričavam. ... [[Upadica se ne razumije]]
Molim vas, molim vas budimo u skladu sa našim Poslovnikom. Nemojte ubacivati. Nemojte me opominjati da je nekome prešlo vrijeme. A kad se radi o onoj drugoj strani. A kad se radi o vama osobno onda ovdje svijetli po 5 minuta a vi nastavljate dalje govoriti. Nemojte me prisiljavati da, da tako moram evo govoriti. Ovdje predsjedava, ako predsjedava i vi niste nadležni da me opominjete u pogledu toga. Gospodin Vlado Jelkovac, ispravak netočnog navoda.
Gospođica Lugarić rekla je: “Ovoj Vladi mladi nisu važni jer je u njih Vlada uložila 0 kuna” i to je argumentirala sa nekoliko stavaka iz izvješća o ostvarenju proračuna naravno koji idu eventualno u prilog te teze. Naravno da to nije točno jer postoji puno onih drugih stavaka gdje su uvažene potrebe mladih, ali njih naravno gospođica nije citirala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin Josip Đakić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ispravit ću netočan navod kolegice Lugarić u kojem je ustvrdila da samo SDP potencira mladi kadar da bude i u Saboru, da bude i u društvenom životu Hrvatske. Ja sad protivno njoj mogu reći da možemo biti ponosni da imamo najmlađega župana u Hrvatskoj, u Osječko-baranjskoj županiji i da imamo najmlađega gradonačelnika u Hrvatskoj, u Ličko-podravskoj tj. u ... [[Govornik se ne razumije]] toliko samo u usporedbi sa SDP-om.
Hvala lijepa. Gospodin Vladimir Pleško, ispravak netočnog navoda.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegica, gospođa Lugarić je rekla ovako, da “protivljenjem ovom zakonu HDZ želi dozvoliti, ne želi dozvoliti političku afirmaciju mladih” što nije točno već je točno da se danas raspravlja o zakonu koji predviđa biračko pravo mladima od 18 godina, a što je protivno Ustavu Republike Hrvatske i normalno da je pomiješala dvije osnovne stvari. Zakon o kojem se danas raspravlja i svoju kompletnu znači raspravu je svela na nešto sasvim drugo.
Povreda Poslovnika, gospođa Marija Lugarić.
Poštovani gospodine predsjedavajući, kolega Pleško i neki govornici prije povrijedili su članak 209. Ja naime to nisam, nisam izrekla i niste ispravili moj navod. A povrijeđen je i članak 144. Poslovnika gdje se govori da su u prvom čitanju, prvo čitanje Zakona obuhvaća i opću raspravu o prijedlogu zakona koje se temelji i na daljnjim obrazloženjima.
Hvala lijepa. Idemo dalje. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Ante Markov.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospodo predlagatelji, kolegice i kolege! HSS se unaprijed odriče očigledno stvorenog prava da ispaljuje političke strelice u ime i za račun mladih i želimo ovu raspravu voditi u nešto drukčijem tonu jer mislim da ćemo se svi skupa složiti da najmanja je potreba da koristeći mlade govorimo o politici posebno o onoj koju oni ne podržavaju. A oni zasigurno ovakva stremljenja ne podržavaju. Prije svega ovaj Zakon mi smo u HSS-u shvaćamo kao određenu deklarativnu inicijativu da se u skladu sa prirodnim stvarima kod procesa, a procesi se u društvenom životu događaju pa i sama činjenica da danas ovdje sjedimo i da imamo pravo glasa je izvojeavna u nekoj godini od strane nekih ljudi koji očigledno svi nisu imala istas stjališta. Ali je određena politika pobijedila. I opće pravo glasa hvala bogu je danas prisutno svugdje u svijetu ili gotovo svugdje u svijetu. No dobro je uvijek malo se podsjetiti i onoga što povijest pamti pa kazati da jenekada u ovom gradu postojao i staleški Sabor. DA nije postojalo pravo glasa, da je tek 48. godine uredbom BAna Jelačića uvedemo građansko pravo glasa koje nije podrazumijevalo i pravo žena da mogu glasovati. Naravno da je daljnji razvoj društvene svijesti i odnosa stvorio odnose i okolnosti u kojima je pravo glasa bil opravo konzultiranja svih građana neke zemlje. Naravno da buduće vrijeme će donjeti i svoja nova pravila ponašanja koja će biti srazmjerna društvenoj volji, potrebama čovjeka pravu čovjeka potrebama onih okonosti u kojima će se odvijati. U tom smislu prije svega želeći afimirait pravo mladih želeći sa ove govornice poručiti da upravo one percepcije koje se u Hrvatskoj javnosti često vežu uz mlade, a to su nezainteresiranost za politiku, da su podložni uživanju opojnih droga. Da su kvarnice ovoga društva, počesto se sa velikim omalovažavanjem govori u kontekstu njihovih ideja i njihovih shvaćanja. I dovodeći počesto u dnevno političke konotacije. Mislim da je dobro i da je jedinstveni stav, pa ako hoćete i zaključak ove rasprave nije temeljni cilj ove rasprave utvrditi dali je vrijeme da promjenimo granicu od 18 na 16. To je pitanje društvene zbilje, oklnosti, uvjeta koji će se događati. Ali je vrlo bitno poručiti u smislu ove teme i nadam se da to nije silazak sa trase zadane u okviru ovoga materijala, u kome se tsreba poslati poruka daje mladima mjesto u politici, da je mladima mjesto kod odlučivanja o svim bitnim stvarima da je lokalna samouprava i regionalna samouprava uprav omjesto gdje se može i mora akumulirati sva ona potrebna pamet, sve mladosti koje imaju i koja nije opterećena ni pretvorbom, ni malverzacijama ni odnosima koji vladaju u društvu. I koja po naravi svoga bića može imati jedan drugi sadržaniji karakter nego što to imamo mi ovdje i mi danas. I vjerujem da upravo u tom smislu sva našaodgovornost leži na vrlo obazrivom odbijanju svega onoga što se može tumačiti negativno sa aspekta mladih. Prema tome i oni koji odbijaju i oni koji se slažu sa ovakvim prijedlogom, moraju biti svjesni da način izgovorenih riječi počesto mijenja i sadržaj onoga što je izrečeno. Prema tome nije dobro da se ovdje odapinju strelice, koje mogu stvar dovesti do apsurda. A vjerujem dako i ne postoji odnosno definitivno ne postoji ustavno pravna mogućnost, da se promjeni ovaj dobna granica od 18 na 16 zato što to izaziva i potrebu promjene Ustava, i čitavog niza drugih dokumenata. Ali ova rasprava mor abiti svjedočenje ozbiljnosti ovoga Parlamenta u smislu naše privrženosti da mladi imaju svoje pravo, da ga mi to pravo moramo podržati. I da one promjene koje su prije stotinjak godina se događale, događati će se i u buduće i trebaju se događati. Pa upravo na onoj ideji koje počesto i sama crkva zagovara a to je jačanje individualiteta. Prava čovjeka kao pojedinca. Pravo u kome će se konzumacija i politike i gospodarstav i društvene zbilje tumačiti u ime čovjeka i za čovjeka. A ne stavljanjem u neki kolektiv koji će ga pretvarati u opće glasački element ili mašinu. Prema tome, pitanje koje definitivno pokreće ovaj jedan mali članak sa svojom izmjenom od 18 na 16 je u stvari jedna velika i ozbiljna društvena, socijalna rasprava koja treba biti vrlo ozbiljno shvaćena u ovom parlamentu i koje treba biti ostavština naše odgovornosti za budućnost u koju se svi tako kunemo a to je naši mladi. Bez obzira na to kolio su njihove životne dobi opterećene ovim ili onim oni imaju pravo i oni moraju dobiti priliku na žalost ne samo deklarativnu nego te prilike moraju biti stvarne, i zbog toga se sve ono što je odlučeno, sve ono što je donesemo, mi se upravo moramo zalagati za to pravo i mi upravo moramo svjedočiti o tome da uistinu podržavamo jedna takva njihova stremljena. U tom smislu i shvaćajući tako ovaj prijedlog zakona klub HSSa apsolutno stoji na strani mladih i podržat će sve one inicijative i sva ona rješenja, pa posredno kada se steknu uvjeti i ovakva rješenja o smanjenju dobi za ostvarenje općeg prava glada dali je to na lokalnoj ili na državnoj razini svejedno. Prema tome naša podrška ovim naporima i ovim naporima i ovim prijedlozima. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSPa gospodin zastupnik Pero Kovačević.
Poštoavni gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Klubu HSPa bi odgovaralo da je u Ustavu 16 godina određemo biračko pravo kako aktivno tako i pasivno i mi bi rado da podržimo donošenje ovoga zakona. Naime zbog čega , pogledajte samo analizu zadnjih parlamentarnih izbora najmlađi glasač je glasač HSPa prosjek je 34 godine. Pogledajte analizu radio ju je fakultet političkih znanosti. A najstariji glasači su glasiči SDPa i HDZa, najstariji glasači u prosjeku. Prem atome nama bi u ovome trenutk ustvarno realno odgovarao ovaj zakonski prijedlog. Ali mi smo legalisti i u nazivu naše stranke Hrvatska stranka prava ia zbog toaga mi ne možemo glasovati za ovakav zakonski prijedlog bez promjene Ustava. Jer znamo da u Ustavu točno stoji da je 18 godina. Prema tome, i opet ovdje moram kazati da ne smijemo dijeliti mladež,. dali je mladež HDZa, Dali mladež SDPa, mladež živi u Hrvatskoj, mladež je Hrvatska. Kao što mi stalno govorimo nije Vlada SDPa, nije HDZa, Vlada je Republike Hrvatske. A kakva je Vlada odlučuju građani na izborima parlamentarnim. Prema tome mislim da pokojni predsjednik Tuđman sluša danas da bi mogao čuti opet ove podjele, vaša mladež, naša mladež, njihova mladež. Mali smo da se stalno dijelimo. Napravimo što got možemo za mladež, da imaju perspektivnu i u svakom drugom smislu i u svakom drugom smislu i u školovanju, i u zapošljavanju i u svemu ostalome. Pa ćemo im onda dati mogućnost da imaju i pasivno i aktivno biračko pravo. Kada smo već kod ovoga prijedloga, znači na određeni način iako se ovjde daje u prijedlogu LIbre tzv. pasivno pravo, znači da samo mogu birati na lokalnim izborima. A ne mogu bit ibirani. Onda baš ne vidim u tome dijelu dali se ovdje sada puno daje na tome da se mladež uključi. Prema ovome da je to ustavno moguće, znači prozlazi sljedeće, da bi ta mladež od 16 do 18 godina imala samo pasivno biračko pravo, znači da bi mogla glasovati, a ne bi mogla biti birana. To opet nije u redu. Ako se dogovorimo i ako su takvi trendovi da se Ustav izmjeni da bude 16 godina pravo glasovanja biračko pravo, onda se ne može davati dio da možeš glasovati, a ne možeš biti biran. Jer kud to opet vodi, znači daje se opet nešto, a mladež od toga nema nekakve velike koristi. Kad smo već kod ovoga samoga zakona, mi se moramo osvrnuti na činjenicu da je i sam Zakon o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave zreo za promjenu. Znamo i sami koliko je bilo slučajeva da su se nakon izbora dogodile nekakve krize na području pa i gradova i općina i svega ostaloga i onda vam je to znakovito da je Ministarstvo pravosuđa kad je davalo pravna mišljenja vezano za te stvari pozivalo se na sudsku praksu. O tome govori dovoljno činjenica, mi znamo da sudska praksa nije izvor prava u našem pravnom sustavu, u anglo-saksonskom ona je, ali znači koliko je zakon manjkav govori vam i ta činjenica da se sudska praksa, da se Ministarstvo pravosuđa pozivalo na sudsku praksu. Prema tome i to dovoljno govori o tome da je i ovaj zakon potrebno izmijeniti i dopuniti, pogotovu što su nam uskoro, znači na godinu bi trebali biti redovni izbori za lokalnu upravu i samoupravu na način da sve te manjkavosti koje su se do sada pokazale u praksi u razno-raznoim situacijama i slučajevima da se poprave, da se ne bi moglo, događalo ono što se događalo da Ministarstvo pravosuđa da jedno mišljenje u razno-raznim situacijama, Upravni sud normalno, a ta mišljenja su uvijek bila u takvim situacijama politička se daju mišljenja kako kome tko je na vlasti odgovara, takvo mišljenje daje kod nekakvog spora na terenu, tako da bude decidirano jasno i točno postupanje u svim varijantama. Prema tome, Klub HSP-a, iako bi volio da postoji 16 godina u Ustavu, ne može glasovati za ovaj zakonski prijedlog iako, kažem bi nama u ovom trenutku najviše odgovaralo. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin Dragutin Lesar.
Hvala lijepa. Dozvolite samo da ispravim navod kolege Kovačevića da su pred nama izbori za lokalnu upravu i samoupravu. Naime, u Hrvatskoj ne postoji lokalna uprava, jer ako je uprava je državna, postoji lokalna i regionalna samouprava. Ovo ispravljam zbog toga da i sami sebi pomognemo da termin lokalna uprava ispustimo iz upotrebe, jer zaista toga u Hrvatskoj ni Ustavom ni zakonom nema. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu od 10 minuta. Prvi je gospodin zastupnik Nenad Stazić, izvolite.
Hvala lijepa, poštovani gospodine potpredsjedniče. Smisao prijedloga ovoga zakona je uključiti mlade u politički život i to je potpuno opravdano. Mladi su uglavnom nezainteresirani za politiku. To dokazuje i njihov slab odaziv na birališta. Zašto su mladi tako nezainteresirani za politiku? Pa mislim da je njihov opći stav o politici i političarima takav da politika odlučuje o njima, a da oni sami imaju malo uticaja na politička zbivanja. Kada je riječ o mladima, političari onda obično govore da se o mladima treba brinuti, da im treba stvarati uvjete, otvarati perspektive. Ali, kakav je stvaran odnos politike spram mladih? Ovdje smo već čuli, evo, u ovoj sabornici, u ovom sazivu Sabora je samo troje mladih ispod 30 godina. Svi troje su iz SDP-a. U Skupštini grada Zagreba, od svojih 19 članova, SDP ima 5 mlađih od 28 godina. HDZ u Saboru nema nijednoga tko bi bio mlađi od 30 godina. Npr. u Skupštini grada Zagreba je imao, ali to što je imao ti su otišli s Pašalićem. Šteta je da mladih nema više...
Gospodine zastupniče, vratite se na temu, na temelju članka 210. Poslovnika Hrvatskoga sabora.
Gospodine potpredsjedniče, zakon o kojem raspravljamo, prijedlog zakona ima dva članka. Članak 1. kaže: brojka "18" zamjenjuje se brojkom "16", a članak 2. glasi: "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objave u "Narodnim novinama"." Vi nemojte od mene tražiti da ja govorim o tome da se brojka 18 zamjenjuje brojkom 16 i da ne smijem govoriti ni o čemu drugome, jer vas podsjećam na članak 144. stavak 2. našeg Poslovnika koji kaže da se u prvom čitanju, a mi ovaj zakon raspravljamo u prvom čitanju, rasprava vodi i u načelu. Znači o pojedinostima, ali i kao opća rasprava. O temama koje, na koje se određeni zakonski prijedlog odnosi ili s njima može biti u doticaju. Ovaj zakonski prijedlog govori o uključivanju mladih u politiku. Oprostite, vi ne možete meni tvrditi da odnos...
Ne govori, nego govori o 16 i 18.
Govori o 16 i 18, da.
Šira je tema o kojoj vi želite razgovarati, pa onda ćemo otvriti raspravu o tome, a zasada je ovo zakonski prijedlog i molim vas da se držite u okviru zakonskog prijedloga. To vam je druga opomena, inače ću vam oduzeti riječ. Na temelju Poslovnika Hrvatskoga sabora.
Tome se uopće ne bih čudio, da sprečavate raspravu o zakonskome prijedlogu, o položaju mladih u politici, kad je to tema ....
Nije tema položaj mladih u politici, nego pretvaranje 18 u 16.
Što znači, to pretvaranje 18 u 16 to znači omogućiti mladima da se aktivno uključe u politiku, tj. položaj mladih u politici i položaj politike prema mladima. A vi molim vas upozorite ako bude slučajno koji raspoložen za raspravu iz Kluba HDZ-a da razgovara i raspravlja isključivo o promjeni brojke 18 u brojku 16, ali mene molim vas nemojte spriječavati u raspravi. Jer na to nemate nikakvo pravo.
Nemojte me, nisam tražio od vas da mi pomognete voditi ovu sjednicu. Ja je vodim kako najbolje znam i ja vas još jedanput opominjem, nemojte biti toliko uporni, jer ste vi stalno u sukobu ovdje u Saboru, tako reći.
Nisam ja u sukobu, ja ovdje govorim u ime onih ...
Uvijek prelazite nešto i držite lekciju svakome. Molim vas da se držite teme.
Ja ovdje govorim u ime onih, u ime onih koji su me izabrali. Oprostite, Parlament je i predstavničko tijelo i nemojte me sprečavati u mojim zastupničkim pravima da govorim u ime biračkoga tijela. I šteta je, da nastavim, šteta je da nema više mladih u politici pa i unutar vaše stranke, gospodine potpredsjedniče. Zašto? Zato što bi onda možda mogli reagirati i vjerojatno bi reagirali kada se npr., kada se npr. najavljuje ukidanje nekih poreskih olakšica koje se upravo mladih tiču. Npr. za adaptaciju stana ili za plaćanje podstanarske najamnine. To se tiče mladih i da su oni uključeni u politiku aktivnije, da imaju pravo glasa, da imaju pravo glasa, onda bi se usprotivili ovakvim najavama, a da su ovdje u sabornici možda ih ne bi ni izglasali...
To je u Saboru i prestanak... Molim vas lijepo, ako je vami do toga, dajte mandat svoj, imate i vi dosta godina, nekom mlađem. Nemojte nam uvijek držati predavanja.
Dakle, različite stranke imaju različit odnos prema mladim ljudima, različito se brinu o mladim ljudima. Npr. Demokratski centar, DC je svoje mlade ljude, loše studente, zapošljava kao vježbenike u županijskim sudovima. Sva sreća, mala stranka, malo i mladih ljudi, pa je taj proces nadamo se završen. Kod DC-a je još nešto zanimljivo. Oni se odriču svojih mladih. Oni se odriču svojih mladih, tako su se odrekli svog člana gospodina Marija Buluma, rekli su da on nije njihov član, iako ja ovdje imam jednu vijest iz "Slobodne Dalmacije" od 5. lipnja 2004. godine, problematika su mladi. Predsjednik splitskog DC-a je na press konferenciji kazao kako je …
Ponovo ste se udaljili gospodine Staziću i ja vam oduzimam riječ. Nemate pravo više raspravljati o ovoj točki dnevnog reda i molim vas da sjednete. Molim vas nemojmo se udaljavati od teme, nemojmo pretvarati jedan članak, jednog ili dva članka zakona u opću raspravu kako bi prikupili zna se što. Svi priznamo da to nije ustavno utemeljeno, ali ćemo pričat. Zašto ćemo pričat? Otvorimo raspravu o tome pa ćemo o tome pričati, a ne pod firmom 2. članka zakona otvoriti opću raspravu i onda govoriti šta kome padne na pamet. Jasan je članak 210. ovog Poslovnika. Jeste li vi tražili repliku ili ispravak? … [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite. Gospodin Frano Piplović, ispravak netočnog navoda.
Ispravak netočnog navoda kolege Stazića. Demokratski centar ne zapošljava svoje članove nego je on zapošljavao građane koji su se uredno javili na natječaj i službe koje su o tome donijele odluku, znači komisije. One su to zaposlile, znači ne Demokratski centar. A osim toga bilo bi bolje da ste dešifrirali štovani kolega ove napore zašto se želi smanjiti sa 18 na 16, znači dati pravo još mlađim građanima, pasivno pravo. Vjerojatno su ti sa 16 godina mnogo kvalitetniji materijal za obradu i za manipulaciju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Idemo dalje sa raspravom. Riječ ima gospođa zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ma evo čitav niz danas slušamo rasprava o tome, moram na početku ustvrditi i za javnost kad bi slušala našu raspravu rekla bih da mladi kod nas uopće nemaju biračko pravo. Pa mladi su ljudi od 18 godina, radi se upravo samo o promjeni predložene dobne granice. Dakle radi se zaista samo o izmjeni jednoga članka prema prijedlogu kolege Radoša i ja mislim da je on imao sasvim dobru namjeru da mladim ljudima omogući što ranije sudjelovanje u društvenom i političkom životu, ali kako je nekoliko puta ustvrđeno mora se reći i danas da je to u ovom trenutku nemoguće, jer bi se tako ustvari prekršio Ustav Republike Hrvatske. Mislim da je malo i preuranjeno bez određenih priprema mladih od jednom utvrditi ova njihova prava. Slažem se sa obrazloženjem da su danas mladi i zreliji, da su obrazovaniji, upućeniji, okrenuti europskim orijentacijama i vrlo kritični. Ali iz samog obrazloženja ovog prijedlog vidljivo je kako i predlagatelj navodi, a citiram to iz obrazloženja, nužno je omogućiti primjerenu edukaciju mladih ljudi kao pripremu za korištenje ovog prava, odnosno prihvaćanja ove odgovornosti. U potpunosti se slažem s navedenim i zbog toga, a i zbog iskustva kojeg imamo u radu s mladima upravo u dobi od 15 do 18 godine, mi mlade moramo upravo u ovom periodu pripremiti za ovu odgovornost, jer biračko pravo je i odgovornost. Ono što je najznačajnije za ovu dob mladih, ja govorim za ovu dob između 15 i 18 godine je da su mladi oni koji u ovom trenutku u toj svojoj životnoj dobi idu ili izlaze na neki način iz autoriteta obitelji. Oni su vrlo često u otporu i prema roditeljima i prema odraslima. Njima su vršnjaci uzor. U fazi su eksperimentiranja. Znatiželjni su. Žele se dokazati i pokazati. Ja govorim samo o karakteru mladih da bismo shvatili kakvi su mladi …
Vratite se u okviru 2. članka predloženoga kao i svi drugi.
Ja želim samo dokazati kakvi su mladi između 16 i 18 godine, a moram vam reći da oni u toj dobi mogu puno naučiti u školi. Upravo u toj dobi i da ona moja teza na početku da ih možemo pripremiti da budu i imaju biračko pravo sa 18 godina govori o tome da i u nekim gradovima čuli smo u raspravama, mladi sudjeluju u gradskim vijećima i to vrlo uspješno, da oni u srednjoj školi uče o politici, uključeni su u abecedu političkog promišljanja. Prema tome ova dobna granica koja stoji u našem Ustavu mislim da je dobra i da su 18-te godine života mladih ljudi upravo te godine kada oni zaista mogu imati biračko pravo. Hvala.
Hvala lijepa. Sada ima riječ zastupnik gospodin Mato Arlović i potpredsjednik Doma. Oprostite, imali ste ispravak. Izvolite.
Samo činjenice radi, ispravak netočnog navoda. Kolegica Roksandić je rekla u prvoj rečenici mladi su od 18 godina. Činjenica jest da jedino što definira mlade je nacionalna politika koja je jednoglasno utvrđena u Saboru i ona definira mlade od 15 do 29 godina zbog razloga koje neću ovdje objašnjavati. U Europi postoje različiti kriteriji. Ono što je u Hrvatskoj utvrđeno, to je da su mladi od 15 do 29 godina, a ne od 18 i u tom smislu je navod kolegice netočan.
Hvala lijepa. Evo sada potpredsjednik, zastupnik gospodin Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Ne može se raspravljati naravno samo o brojkama 18 i 16 nego se mora raspravljati u skladu sa člankom 144. u vezi sa člankom 132. Poslovnika. Članak 132. govori o tome šta zakonski prijedlog može sadržavati i u tom pogledu bar o tome kad se raspravlja o prijedlogu zakona možemo raspravljati, jer to je ustavno obrazloženje za donošenje zakona itd. I zbog toga dopustite da odmah upozorim na način da ja mislim da je ovaj prijedlog zakona dobra zapravo podloga da se otvori rasprava o jednom problemu, zapravo kako omogućiti mladima da svoje specifične interese i potrebe iskažu i po mom dubokom uvjerenju ne samo na razini lokalne nego i šire društvene zajednice i da eventualno mogu utjecati u pripremanju i donošenju odluka koje će se rješavati, takvo je njihovo pitanje, od njihovog interesa i za njihove potrebe. I u tom pogledu ja osobno zagovaram pitanje gdje bi zapravo mladima trebalo omogućiti ili gdje bi Sabor trebao razmotriti mogućnosti da se zakonom otvori mogućnost da mladi mogu imati savjetodavna tijela pri jedinicama lokalne samouprave i ne samo pri jedinicama lokalne nego po mom uvjerenju i pri jedinicama regionalne samouprave, ali i pri Saboru Republike Hrvatske. Zašto ne? To nisu tijela koja će donositi odluke. To su tijela koja će davati određene poticaje, inicijative, a za tijela koja odlučuju to će imati karakter ili bi mogao ako se zakonom tako dogovorimo i utvrdimo, imati karakter obvezne inicijative koja se mora razmotriti i o tom pitanju raspraviti jer se radi o interesu jednog, specifičnim interesima i zadovoljavanju specifičnih potreba jednog dijela građana Republike Hrvatske. Drugo što bih htio naznačiti i reći, jeste da ja ne bih mogao podržati prijedlog zakona ovaj, a ni bilo koji drugi koji dovodi na ovakav način zapravo do podjele u okviru biračkog prava i to u sadržajnom pogledu. Naime, ovaj Prijedlog zakona prije svega dijeli aktivno od pasivnoga biračkog prava, i po prvi puta odvaja da onaj tko može birati ne može biti i biran. Po mom dubokom uvjerenju u odnosu ne samo na stipulaciju članka 45. Ustava nego u odnosu na duh ustava, u odnosu na duh demokracije teško bi bilo propisati biračkim pravom samo obvezu glasanja a ne omogućiti biračkim pravo da se sudjeluje u odlučivanju u onim pitanjima koje su od neposrednog interesa i na kraju krajeva samo biračko pravo nije bilo vezano uz činjenicu i nastajalo uz činjenicu da se samo bira nego da se može odlučivati putem izabranih predstavnika o određenim pitanjima i intersima. Druga podijela jest ta podjela po kojoj bi se uveo specifični teritorijalni kriterij, da se može glasati ili može sudjelovati i birati za predstavnike u tijelima lokalne i regionalne samouprave a ne može za državnu razinu ja opet ponavljam, ja mislim da ako se to hoće onda bi mi propisali mladima teret i time bi ih dodatno destimulirali da izađu na izbore, umjesto da ih stimuliramo da izađu na izbore a stimulirat ih na izbore možemo ako propišemo pravo i mogućnost da budu birani i naravno da onda biraju svoje predstavnike po mom dubokom uvjerenju ne u onom dijelu u kojem po Ustavu ne bi mogli ... ali bi mogli formirati zakonom savjetodavna tijela ili vijeća mladih, mogu se zvati i na drugačiji način nije bitno, koji bi taj dio omogućili. U protivnom ovakva je stipulacija kako se predlaže po kojem bi mladi imali samo obvezu glasanja, moglo bi se zapravo tretirati i kao na izvjestan način kao zloupotreba mladih ljudi. Drugo što valja razmotriti jeste pitanje a koja prava uz pravo da se bira i da bude biran se moraju dodatno u političkom segmentu, političkih prava i sloboda čovjeka i građanina ili svakoga po našem ustavu se mora proširiti na mlade. Nije dovoljno reći da će se smanjiti dobna granica kojom će se mladima omogućiti da evo kako se ovaj Prijedlog polazi od toga da samo biraju, po mom dubokom uvjerenju da biraju i da budu birani ali ne u predstavnička tijela koja donose odluke nego u savjetodavna vijeća ili tijela koja će imati mogućnost zakonske inicijative da se odlučuje o njihovim pitanjima i potrebama, dok se svakako ne promijeni Ustav, druga je stvar ako se jednog dana odlučimo na to da bi i Ustav trebalo promijeniti pa eventualno stvarno omogućiti da se status sa punim građanskim pravima i slobodama državljanina, i građanina ne sa 18 nego sa 16 godina, mislim da je to specifično tu se otvaraju i dodatna pitanja usklađenosti ne samo sa preporukom Vijeća Europe i to moram ukazati nego na čitav niz konvencija međunarodne zajednice koje štite građane i djecu, maloljetnike i naravno starije maloljetnike do određene dobi u tom pogledu treba voditi računa da li bi se moglo i u kojoj mjeri ako se ne bi propisalo sada i sadržaj tog biračkog prava i vezati ga uz njihove interese, govoriti o mogućoj zloupotrebi mladih i da li bi to bilo u suprotnosti sa nekim od konvecija, počevši prije svega o Konvencijama o pravu djeteta onda nadalje. IZ svi tih razloga naravno jasno je da se neće moći glasati za ovaj Prijedlog zakona jer on u tom kontekstu nije dovoljno usuglašen sa Ustavom ali bi sasvim sigurno povodom ovog Prijedloga zakona trebalo razmotriti mogućnost da Sabor prihvati jedan posebni zaključak, da se kroz taj zaključak obveže Vlada i naravno druga zainteresirana tijela koja se bave problematikom mladih pa i naše udruge civilnog društva koje se time bave da se pripremi odgovarajuća tematska rasprava u ovom parlamentu o položaju, značaju i ... ulozi mladih i naravno položaju mladih osoba u ostvarivanju i zaštiti svojih prava i interesa u ukupnom društvenom segmentu počevši od jedinica lokalne samouprave pa sve do državne razine i u tom kontekstu razmotriti tek onda mogućnost, da se kroz izmjene i dopune odgovarajućeg zakona ugrade ta pitanja naravno vodeći računa o tome da po ustavu ne mogu biti oni koji će biti birani i birati tako da odlučuju u ime države, odnosno jedinice lokalne samouprave ali da im se može omogućiti da imaju savjetodavnu funkciju kao tijela koja imaju obaveznu zakonsku inicijativu koja se mora razmotriti kada su u pitanju njihovi interesi njihove potrebe, apsolutno mislim da treba razmotriti da treba takvo pitanje podržati i u tom pogledu otvoriti mogućnost da se na taj način otvori prostor za provedbu preporuke 1315. Vijeća Europe i u Republici Hrvatskoj i u tom pogledu ili na temelju svega ovoga što sam rekao, moram reći da ovaj Prijedlog zakona ma kako na prvi pogled čini se da je ishitren u odnosu na ustavnu odredbu je zapravo dobro došao da se ovo pitanje otvori i da o tom pitanju možemo progovoriti jer ne smijemo zaboraviti da naša mladež, naša omladina i sa 16 godina jako dobro je informirana o pitanjima, problemima i interesima koja ona zastupa od kojih se nje tiču. Drugo je pitanje što oni nemaju mogućnost da to iskažu da svaki puta u tome sudjeluju. Oni sasvim sigurno mnogim pitanjima kojim se bavi Sabor ili kojima se bave jedinice lokalne samouprave neće biti zainteresirani da uopće raspravljamo ali kada su u pitanju njihovi interesi i potrebe sigurno hoće biti i u takvom pogledu ako dođemo u priliku da otvorimo tematski a onda ... izmjenu i dopunu Zakona zagovarati mogućnost da mladima otvorimo prostor i u jedinicama lokalne samouprave, regionalne samouprave i jedinicama državne vlasti prije svega u Saboru da putem savjetodavnih tijela ili svojih vijeća mogu imati mogućnost raspravljati o onim pitanjima koja se njih tiču i naravno dati poticaj da se o tim pitanjima raspravi na predstavničkom tijelu bez obzira da li jednice lokalne regionalne samouprave ili Hrvatskog sabora a koji će onda imati obavezu to raspraviti i o tome donijeti odgovarajuću odluku vodeći računa i o ostvarivanju ustavnih prava i sloboda koja se tiču mladih osoba u našoj zemlji. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem gospodinu potpredsjedniku Arloviću. A sada gospodin Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege. Za razliku od ovih predizbornih tu govora i razgovora, ja sam obišao dvije škole i malo razgovarao sa tom populacijom od 16 do 18 godina i mogu vam reći da baš interes nije nekakav za glasovanje iako jedan dio njih voli razgovarati o politici, oni se uključuju i na nastavi u razgovorima i kažu da im zapravo politike i na televiziji ima previše, da su dosta često ljuti na svoje kada dođu doma da cijelo vrijeme promatraju političke emisije i slično a među njima bilo je dvoje, troje koji su bili za glasovanje to je vjerojatno mladež SDP-a koji su malo svjesniji. Ja mislim da sve ovo od 16 do 18 godina s obzirom da to nije nigdje pa sada to želimo ugurati ovdje ipak je više u svrhu manipulacije mladima, jer mladima možemo obećati ako budete glasovali pa ne morate ići u vojsku pa nemorate valjda ni učiti dok god ne otvorimo opet fakultet u Kumrovcu. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Markovinoviću. Riječ ima gospodin Zvonimir Mršić. Nema ga. Gubi pravo za raspravu sada. Gospodin Rade Ivas izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Danas raspravljamo o Prijedlogu zakona o izmjeni Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave čiji je predlagač Klub zastupnika LIBRE a kojim se predlaže snižavanje dobne granice za dobivanje prava glasovanja na lokalnim razinama. Zasigurno da je snižavanje dobne granice za dobivanje prava glasa na lokalnim, regionalnim, državnim izborima suvereni trend i da s ovim pitanjima već dugi niz godina bavi i Vijeće Europe no do danas ni jedna Europska zemlja nije snizila tu dobnu granicu. Valja i pohvaliti namjere predlagatelja u smislu motiviranja i ranije uključivanja mlade populacije u sve vide društvenog pa i političkog života. Između ostalog i ranije omogućavanje njihovog glasovanja na lokalnim izborima. Drugo je pitanje da li je ta mlada populacija i zainteresirana za uključivanje odnosno za glasovanje sa 16 godina. Odmah na početku mogu kazati da je Prijedlog zakona u nesuglasju sa odredbom članka 45. Ustava Republike Hrvatske kojim je propisano da hrvatski državljani imaju opće i jednako biračko pravo a koji se stjeće sa navršenih 18. godina. Također prijedlog da osobama sa navršenih 16 godina dade aktivno pravo glasa u izborima za lokalnu i područnu samoupravu pri ćemu se pravo glasa i dalje stjeće sa navršenih 18 godina nije u skladu sa temeljnim ustavnim načelima. No, ja bih ovdje želio istaći nekoliko pitanja koje smatram da bi trebali u ovoj fazi razrješiti. U prvom redu pitanje, može li netko imati parciono pravo glasa. Naime, teško je braniti tezu da je netko sposoban politički odlučivati a izlazak na biralište je jedno vrlo aktivno političko, politička aktivnost, na lokalnoj a ne i na državnoj razini. Riječ je o potpuno istim poslovima, istoj odgovornosti i moći bez obzira što se radi o lokalnoj, odnosno državnoj razini. Doista nije jasno kako bi netko imao, netko malo imao pa malo ne imao biračkog prava, kako bi netko mogao imati pravo suodgovora u konstruiranju predstavničkog tijela izvršne vlasti u lokalnim a ne u državnoj razini. Mislim da je jedno od pitanja definiranje i punoljetnosti. Kako je nekome moguće reći imaš biračko pravo a nisi punoljetan. Ispada naime da bi 16-godišnjaci mogli obavljati jedno od najvažniji poslova u demokraciji, izlaziti na biralište a ne bi mogli obavljati niz privatnih poslova vezane uz punoljetnost. Isto iskazana pravna ... [[Govornik se ne razumije.]] odgovornost 16-godišnjaka pa bi mogli, pa bi se moglo dogoditi da mogu recimo izaći na izbore ali ne mogu ući u kaznionicu. Mislim da je ovdje i pokušaj, ovim prijedlozima pokušaj i izjednačiti dvije stvari, radna sposobnost i biračko pravo temeljeći to na argumentaciji na činjenici da se radna sposobnost stječe sa 16 godina. No, ovdje možemo postaviti pitanje da se te dvije kategorije razlikuju i po vremenskoj odrednici, naime, biračko se pravo sa određenim navršenim godinama života ne ukida a trajanje radne sposobnosti se recimo odlaskom u mirovinu ukida. Mislim da su ova i još niz pitanja aktualna oko kojih bi se trebalo raspravljati, razrješiti ih, pa krenuti onda eventualno u ove promjene. I na kraju davanje lokalnog prava glasa 16-godišnjacima sigurno traži mjenjanje niz zakona kao što su izborni, obiteljski, kazeno pravni a jasno moralo bi se ući u izmjene u starom. I jasno, zbog ovih, u prvom redu zbog ovih razloga ne mogu podržati ovaj Prijedlog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Sada riječ ima gospodin zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, pa evo ja ću svoju raspravu fokusirati po mom mišljenju samo na ono bitno ili najbitnije neupuštajući se u sociološki razno razne analize, predmetne problematike pa se nadam i pokušati ću biti u tom smislu precizan odnosno koncizan. Naime, predloženom izmjenom zakona što se dešava, dakle aktivno pravo glasa u izborima za lokalnu, odnosno regionalnu samoupravu dalo bi se svim ovim osobama sa navršenim 16 godina života umjesto kako je to sada regulirano sa navršenih 18 godina. Predloženim promjenama aktivno pravo glasa u smislu dobne granice odvojilo bi se ili odvaja se od pasivnog prava glasa i dakle prava da se bude biran koje bi i dalje se stjecalo sa navršenih 18 godina života. To je bit cijele priče i tu nailazimo na sve ove zakonske i ustavno pravne probleme pa krenimo redom. Prvo, kristalno je jasno i to su svi gotovo govornici ponovili ili istaknuli u svojim raspravama, dakle, predložene izmjene direktno su u suprotnosti sa Ustavom Republike Hrvatske. Naime, odredbom članka 45. Ustava hrvatski državljani imaju, dakle, zastanimo malo, opće i jednako biračko pravo sa navršenih 18 godina i to u skladu sa zakonom. Što to znači? Dakle, takvo biračko pravo ostvaruje se na neposrednim izborima i tajnim glasovanjem. Instituti ili institut ustavno pravni, dakako općeg i jednakog biračkog prava ne podrazumjeva dobno razgraničenje stjecanja predmetnih prava i svako zakonsko rješenje koje je u suprotnosti sa odredbom članka 45. Ustava Republike Hrvatske izmeđ ostalog odudara i od osnovnih ustavnih načela izjednačavanja svih u smislu stjecanja prava i obveza u ovom slučaju Ustavom, pred Ustavom dakako i pred zakonom. Intencije predlagatelja shodno izloženom apsolutno nisu prihvatljive ni čak kada se on poziva na preporuku Vijeća Europe iz 97. godine broj 115. kojom se daje preporuka spuštanja dobne granice za postizanje općeg prava glasa ali na 18 godina i u kojoj preporuci nema lučenja, odnosno različitog dobnog stjecanja prava aktivnog od pasivnog prava glasa. U to vrijeme 97. i dan danas dakle, praksa je u svim državama kako mi to volimo kazati zapadne europe ili zapadnih modernih demokracija, to znamo, imali smo to prilike i danas čuti ali oni teže ka toj dobnoj granici od 18. Imamo dakle dobi od 21 godine, 23, negdje čak i više kada se istiće punoljetnost, stjeću prava i obveze i kada se, kada se ljudima, dakle mladim ljudima u svakom slučaju omogućava i aktivno i pasivno pravo glasa. Dakle, to je još uvijek iznad, iznad 18 godina. Predložene izmjene zakona ne mogu se čak smatrati niti pravovaljanom parlamentarnom inicijativom jer i o tome smo danas imali dosta prilike čuti za raspravljanje u predmetnoj problematici jer ona u sebi implicira ne samo izmjenu zakona nego izmjenu osnovnih ustavnih odredbi što apsolutno podrazumjeva drugačiji pristup predmetnoj problematici a vezano za konstitivne elemente pravnog poretka podrazumjeva i drugačiji pristup izmjenama, odnosno izmjeni ustavno pravnog rješenja. Zbog svega ovog navedenog i bez obzira što se radi o prvom čitanju, predmetni prijedlog izmjena nije moguće prihvatiti a da se time ne povrijede osnovne ustavne odredbe i osnovna ustavna načela razrađena Ustavom Republike Hrvatske. Na posljetku potrebno je apsolutno razlikovati različite parlamentarne inicijative koje bi u budućnosti ili u buduće trebale rezultirati određenim normativnim promjenama dakle u odnosu na izmjene i dopune zakona koje su direktno u suprotnosti sa ustavnim odredbama. Sve gornje dakako predstavlja uporište u svim onim promišljanjima da se predložene izmjene odbace kao neprihvatljive. Hvala.
Hvala lijepa. Ima riječ gospođa Mirjana Brnadić, zastupnica.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Sigurna sam da je Kluba zastupnika LIBRE kao predlagatelj Izmjene zakona o izboru člana predstavničkih tijela lokalne i regionalne samouprave kojom se snižava dobna granica za dobivanje prava glasa sa 18 na 16 godina znao da je predložena izmjena protivna članku 45. Ustava Republike Hrvatske zbog čega je Vlada i odbila ovaj Prijedlog što je već više puta i ovdje u saborskoj iz saborskih klupa i rečeno. Zato ovaj prijedlog iščitavam i uvažavam zapravo samo kao dobru namjeru predlagatelja da se mladi ljudi motiviraju na što ranije uključivanje u sve vidove društvenog pa tako i političkog života. Obrazlaganjem ovog prijedloga sa trendovima nekih već usvojenih rješenja u pojedinim europskim zemljama odnosno tekstom preporuke 1-3-1-5 parlamentarne skupštine Vijeća Europe iz 1997. godine, ne prihvačam kao obrazac preslikavanja na naše prilike. Naime mislim da je preuranjeno bez prave pripreme mladih utvrditi im ova prava. Predlagatelj iznosi da je neposredan povod bavljenja ovim pitanjem opći dojam o gubitku interesa mladih ljudi za društvene procese, a posebice za politički život. Prateći razmišljanja mladih mogu reći da oni gube interes za društvene procese, a posebice za politički život što bi mogla biti tema za neku drugu i širu raspravu što smo ovdje već isto tako čuli. Slažem se sa mišljenjem predlagatelja i mišljenjem kolega u raspravi da su mladi danas obrazovaniji i upućeniji, kritičniji i tako dalje. Isto tako se slažem da je u našem nastavnom programu potrebno šire educirati mlade ljude i pripremiti ih za korištenje ovog prava i prihvaćanje odgovornosti što je najvažnije od svega za mlade ljude, za vlastita mišljenja i odgovornosti za vlastite odluke. Ovdje je već izneseno da u nekim gradovima postoje vijeća mladih koja su vrlo dobro prihvaćena. Dakle mladi se žele uključiti u društveni život i time prihvatiti i odgovornost za svoje ideje i postupke te im tu šansu trebamo dati i ne samo u gradovima nego i u malim sredinama. Edukacija mladih prvenstveno od obitelji pa škole do svih segmenata društva rezultirat’ će zainteresiranošću mladih za društveni i politički život. Dakle dobro ih pripremimo za njihova građanska prava i obveze i tek potom razmotrimo mogućnost uvođenja biračkog prava sa 16 godina i time primjene preporuke 1-3-1-5 Parlamentarne skupštine Vijeća Europe iz 1997. godine. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Klub Hrvatske demokratske zajednice. Poštovani zastupnik potpredsjednik Luka Bebić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici! Na temelju članka 132. Poslovnika za podnošenje zakona i prijedlog zakona potrebno je ispuniti neke uvjete, a prvo je ustavna osnova za donošenje zakona. U pogledu ovog konkretnog zakona ta je, ustavna osnova ne postoji. Ona bi doduše u, promjenom Ustava postojala. Međutim mi govorimo o sadašnjem važećem Ustavu Hrvatske gdje ne postoji ustavna osnova za donošenje ovoga Zakona. To smo već u nekim raspravama čuli. Drugi uvjet između ostalih, ima više uvjeta, je posljedice koje će proisteći donošenje ovog zakona. Da li su sagledane sve moguće posljedice koje proizlaze iz donošenja ovog zakona na svim područjima društvenog i političkog života uključujući i onda odgovornost vezano za bezbroj zakona ili ostavi za krivične zakone i slično. Što to znači kad se promijeni ovaj status i ako se promijeni, promijeni a recimo ne usklađen sa važećim hrvatskim Ustavom? I potrebna sredstva koja treba, isto je uvjet kad se predlaže donošenje zakona. Potrebna sredstva koja su potrebita da se provede ovakav zakon. Ja ću samo spomenuti jedan segment tih sredstava koje bi trebalo, a to znači recimo reviziju, reviziju biračkih spiskova u Hrvatskoj. Što bi to značilo u pogledu sredstava i slično? Dakle unatoč svemu ovome slažem se u velikom dijelu onoga što je rekao gospodin Mato Arlović. Dakle otvorimo raspravu. Vidimo koja su to mogućnosti političke, koje su to realnosti za uključivanje mladih ljudi ispod 18 godina u aktivniji politički život i donošenje čak prijedloga, savjetodavnih prijedloga i slično. To je realno. O tome mi moramo govoriti i što se tiče HDZ-a ne protivi se da se takva jedna predustavna rasprava najprije sa stajališta svih segmenata koji sudjeluju ili, ili su uvjet, prethodni uvjet za takvu jednu sveobuhvatnu raspravu na političkom, sociološkom i svakom drugom planu koji rezultira eventualnom promjenom Ustava i ovlastima koje bi imali mlađi od 18 godina. Ne ovlastima, to je možda grub izraz nego da se na neki način vidi koliko bi u savjetodavnom smislu u političkom životu značilo sudjelovanje mladih ljudi. Prema tome hajdemo ići tim putem. A ne da uz, sa dva članka počnemo govoriti o tome pa je došlo do toga, o prijemu pripravnika u Splitu. Pa mi možemo tako o svakoj temi, povezati je, svaka je tema povezana, ne postoji pa samom činjenicom da smo zastupnici i da smo živi imamo pravo govoriti. Pa hoćemo li ići dotle da proširimo toliko temu da govorimo o svemu i svačemu jer da je to ovako neki, na neki način temelj za šire sagledavanje neke problematike. Pa to bi došlo do apsurda. Zato ja kad sam intervenirao kao predsjedatelj sjednice nisam imao na umu da, da spriječim o tome javnu raspravu ili početak javne rasprave ili da na neki način to ograničim nego da budemo politički odgovorni i da ne skupljamo političke poene na temelju prijedloga koji nisu u skladu sa Ustavom. I da onda iskoristimo takav jedan prijedlog kako bi na najširi način govorili o svemu što je propustila ova ili ona vlast učiniti i to svedemo u okvire prijedloga zakona. Mislim da je to neprihvatljivo. Put koji je ovdje predložio i obrazložio potpredsjednik Mato Arlović, je put koji bi se mi složili i koji je realan za otvaranje pitanja šireg otvaranja pitanja u pogledu sudjelovanja mlađih od 18 godina u političkom životu Hrvatske. Za to je spreman i HDZ. Hvala.
Hvala lijepa. Kolega Stazić vi više nemate pravo u ovoj točci bilo kakvih, bilo kakvih ni rasprava ni ispravka netočnih navoda ni povreda Poslovnika. Želi li predstavnik predlagatelja? Da. Poštovani zastupnik Pavlic, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo, evo dopustite da se ukratko u ime predlagatelja kao prvo zahvalim svima vama koji ste govorili o ovom našem zakonu. Zadovoljstvo nam je dakle s jedne strane što je većina govornika danas podržala argumente, podržala inicijativu makar je nama jasno da dakle sam zakon neće dobiti potrebnu većinu za potvrdu, ali isto tako zadovoljstvo nam je konstatirati dakle da je ovaj zakon bio potreban da konstatira da se mora otvoriti rasprava o tome dakle kako o mogućem pravu mlađih ljudi od 18 godina da ostvare svoje biračko pravo, a isto tako otvorila se djelomice i rasprava o položaju mladih u našem društvu što mislim da je itekako povezano jedno s drugim. Što se tiče biračkog prava mi smo rekli da ova naša inicijativa zapravo prvi korak i da u perspektivi zapravo vidimo mlađe ljude od 18 godina kao te koji će imati i aktivno i pasivno pravo na svim izborima u Republici Hrvatskoj. Postavlja nam se pitanje zašto Hrvatska ne bi bila među prvim zemljama koja bi napravila taj iskorak? Na žalost i Hrvatska bilježi pojavu koji smo naveli u svom obrazloženju a to je da naše biračko tijelo stari. Kako zbog slabog odaziva mladih ljudi na izbore a tako i zbog produljenja života naših ljudi zbog toga upravo interesi mladih ljudi sami mladi ljudi su zapravo podzastupljeni u jedinicma dakle, općinama, graodvima i županijama, Čuli smo dakle da se mi ovdje u Hrvatskom Saboru ne možemo pohvaliti sa velikim brojem mladih ljudi koje bi upravo zastupali i štitili interese mladih ljudi. kao jedan dobar primjer zapravo naveo bih i formiranje Hrvatske stranke umirovljenika kao stranke koja dakle interesno stranka koja štiit interese određene populacij ei to im relativno dobro i uspjeva. Stvarno se u budućnosti dakle kao analogija čeka dalje je to osnivanje Hrvatske stranke mladih ili nešto slično, ali moramo dakle nešto napraviti jer zbilja mladi ljudi za sada s obzirom na probleme koje imaju i poteškoće koje nalaze u životu nemaju dakle zadovoljavajuće one koji bi ih zastupali i koji bi im pomogli riješiti i njihove problem.e Dakle to se može riješiti najbolje upravo tako, da se što većem broju mladih ljudi da mogućnost da direktno b iraju, da direktno glasaju za one koji će ih predstavljati. A isto tako u perspeketivi da i oni budu aktaivni sudionici u političkim procesima. Nekome dakle to danas izgleda nezamislivo, ali isto tako prije stoljeća isto tako nekima je bilo nezamislivo da žene dobiju pravo glasa ili da se pravo glada proširi na ljude druge boje kože ili drugoga socijalnog statusa. Mi dakle u LIbri mislimo da moramo napraviti korak dalje i anticipiramo budućnost dakle ono za što mislimo da će se desiti za koju godinu. I dakle naše je stav kao i kod prijašnjih inicijativa da to probamo napraviti što je prije moguće. S obzirom dakle na stav većine klubova, Libra će pokrenuti zapravo i promjenu inicijativu za promjenu članka 40. dakle u perspektivi, 45. tako da će pružiti mogućnost i mlađima od 18 godina da imaju aktivno i pasivno biračko pravo na tim razinama. Hvala lijepa.
Kolega Pavlic, obzirom na ovaj vaš zadnji prijedlog da ćete pokrenuti inicijativu za promjenu Ustava. A što to znači sa stajališta dali ostajte kod ovog prijedloga zakona.
Da, da ostajemo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Treće, Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave, prvo čitanje, Prijedlog zakona broj 94. Molim da se zastupnici uključe. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvača se Prijedlog zakona o izmjeni Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave koje je predložio Klub zastupnika Libre zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Glasujte tko je za, protiv, suzdržan? Hvala. Molim rezultat. Utvrđujem da je sa 80 glasova za, 5 suzdržanih i 11 protiv donesen predloženi zaključak.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Poštovane dame i gospodo. dopustite da vam ukratko predstavim naš prijedlog zakona o dopuni zakona o porezu na dodanu vrijednost. Dakle, njegova osnovna intencija da se porezna oslobođenja u članku 12. Zakona dopunjena u smislu da se od plaćanja poreza na dodanu vrijednsot oslobođena i dobra za slijepe i slabovidne osobe. MIšljenje je LIBRE da porezna politika svake države da se mora temeljiti i na načelima jednakosti i pravednosti. A posebnu skrb država bi trebala posvećivati zaštiti inavlidnih osoba i njihovom uključivanju u društveni život na što kvalitetniji način. Kao što je poznato Hrvatskoj živi oko 400 tisuća osoba sa posebnim potrebama. Što je približno 10% ukupnog broja stanovnika. Od kojih je prema dostupnim informacijama oko 5 i pol tisuća ili 1,3 % sljepih i slabovidnih. Današnja medicina kao ni suvremena tehnika niti najplemenitija i dobro organizirana nastojanja društva nisu ustanju kompenzirati potpuno oštećenje oka i time i gubitak vida. Na način da sljepe osobe u životu imau jednake šanse. Sljepoća je stoga jedna od najtežih invalidanosti. Jer ima mnogobrojne specifične potrebe i poteškoće kao što su saomstalnost u kretanju, posebno pismo, malo broj dostupnih zanimanja, i drugo. Također većina perceptivnih doživljaja upravo u naš organizam naš mozak dolazi preko vida. U Hrvatskoj svi sljepi osiguranici Hrvatskog zavoda za zdravstveo osiguranje mogu besplatno ili uz minimalnu participaciju dobiti 4 osnovna pomagala. Bijeli štap, sat, Brailovim zvučni, četverokanalni kazetofon i Brajev pisaći stroj. Elektorničko pomagalo za pisanje, ukoliko ga ima. Ostala pomagala pa tako i ona suvremena i skupa, brajlovi retci, brajlovi štampači, govorne jedinice, čitači ekrana. toplomjeri koji govore i slično, sljepi moraju nabavljati o vlastitom trošku. Sva pomagala za sljepe oslobođena su plaćanja carine ali osim spomenuta četri osnovna ni i PDVa. Cijene takvih pomgala su veoma, veoma velike, cijena računala kreće se od 20 do 80 tisuća kuna. Jedan udžbenik na brajevom pismu stoji nekoliko tisća kuna o tome će vjerojatno više gospodin Lesar govoriti. No ono što bismo željeli još posebno upozoriti ovim Zakonom zapravo na ukupan položaj osoba sa invaliditetom, u Republici Hrvatskoj. Dakle koji bi ovim zakonom bio poboljšan. Udruge dakle koje se bave radom s osobama s invaliditetom upozoravaju dakle na brojne probleme koje oni imaju. A najveći je problem onaj na koji bi ja posebno danas isto upozorio a tiče se zapošljavanja. Upozorit ću na činjenicu da je još 2002. godine dakle zakonom formiran fond za profisonalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom, ali to do dana današnjega nije napravljeno. Tako i u ovom izvješću proračuna koji ćemo imati za koji dan ovdje u Saboru vidimo da je za taj fond odobreno 0,00 kuna. Na takav način odnosnom prema dakle osobama sa invaliditetima nećemo ispuniti ciljeve koji su se i oni sami zadali, koje si je zadalo društvo. A to je da se poboljša kvaliteta življenja osoba sa invaliditetom. Da im se omogući da osobe sa invaliditetom dobiju jednake šanse kao zdrave osobe. Da im se osigura da mogu u cijelosti sudjelovati u životu zajednice i da im se osigura da osobe s invaliditetom dakle odlučuju o programima i politici koja zadire u njihove živote. U velikoj mjeri dakle to njihovo djelvoanje zavisi i o ovim pomagalima za koje predlažemo da im se oslobode od poreza na dodanu vrijednost prilkom uvoza. Jer većinom je dakle riječ o uvoznim aparatima koji se ne proizvode u Hrvatskoj. Sada u subotu bio sam na jednoj manifestaciji koja je upravo udruga invalida organizirala u Čakovcu. Oni su između ostaloga tako i napravili akciju gdje su označavali automobile koji su smetali invalidima koji su bili nepropisno parkirani na pločinicima. Tu piše,ne buddite označeni i označeni su. Ja se nadam dakle da kod potpore ovoga zakona da ćete izabrati ovo tu da ne budete označeni, da ćete dati potporu ovom našem zakonu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li predstavnici odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvi, financije i gospodarstvo? Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvi je na redu u ime HNS-a PGS-a, gospodin Lesar.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, u obrazloženju predlagatelja navodi se da u Hrvatskoj ima 5.000, oko 5.500 slijepih osoba koji direktno ili indirektno mogu biti zainteresirani za predloženu povlasticu, kada je u pitanju uvoz pomagala za slijepe osobe. Međutim, u svojoj raspravi u znak potpore ovom prijedlogu i obrazloženju zašto će Klub Hrvatske narodne stranke podržati prijedlog kolega iz LIBRE, osvrnut ću se samo na jednu manju skupinu tih slijepih osoba u Hrvatskoj, a to su slijepa djeca koja pohađaju redovne vrtiće, redovne osnovne i srednje škole u Hrvatskoj, dakle, koji nisu izolirani u posebne skupine, nego integrirani u redovni sustav školovanja. Proces je započeo prije nekoliko godina, na temelju preporuka stručnjaka i po podacima s kojima ja raspolažem daje izuzetno dobre rezultate, a po mojim podacima takve djece u Hrvatskoj, u ovom trenutku je 124. Dakle, 124 njih je u redovnom sustavu predškolskog odgoja, osnovnim školama i srednjim školama. Postižu izuzetno dobre rezultate, mahom se radi o odličnim učenicima koji uz te sposobnosti dobrog savladavanja gradiva svako od njih se bavi još nečim, aktivnostima, a imao sam prilike upoznati jednu djevojčicu, djevojku koja je potpuno slijepa odlična učenica i izvrsno svira na klaviru. Neki od njih postižu i takve značajne rezultate da osvajaju tri godine uzastopce prva ili druga mjesta na državnim takmičenjima u hrvatskom jeziku, stranim jezicima, matematici, a jedan mladić čini mi se da je sada u 1. razredu gimnazije, nedavno je izdao i svoju prvu knjigu. Zašto je ovaj prijedlog izuzetno bitan? Naime, kada ta djeca uđu u redovni sustav školovanja, po propisima kojima se reguliraju osnovno ili srednje obrazovanje nemaju nikakovih dopunskih prava na posebna pomagala koja su njima potrebna u redovnom sustavu školovanja. Kolega Pavlic je spomenuo da oni ostvaruju pravo na bijeli štap, sat sa Brailovim brojevima, odnosno kazaljkama, četverokanalni kazetofon i evenutlno pisaći stroj na "brailovici". Međutim, na svu sreću tehnika napreduje, pa i u zadnjih nekoliko godina u Hrvatskoj se mogu kupiti i udžbenici na Braieovom pismu u svescima, i za osnovne i za srednje škole, ali dio udžbenika nije stavljen na papir nego je snimljen na audio kazete, tako da slijepa djeca mogu slušati ista gradiva ona koja mi koji vidimo, možemo čitati. Međutim, u sustavu školstva, kupnja te opreme, ta pomagala je isključivo na roditeljima. S obzirom da se radi o tehničkim sredstvima koja nisu udžbenici i u onoj kategoriji prava besplatnih udžbenika koje se ostvaruje s naslova socijalne skrbi, ostvaruju samo ukoliko u centrima za socijalnu skrb nađu razumijevanja pa i ta pomagala podvedu pod udžbenike. I gdje počinje problem? Počinje problem u cijenama. Tako primjerice udžbenik zemljopisa br. 3 za 7. razred osnovne škole koji je snimljen na audio kazetu u Hrvatskoj u ovom trenutku košta 1.360 kuna ili udžbenik zemljopisa br. 4 za 8. razred osnovne škole, taj je nešto jeftiniji i košta 800 kuna. Kada bi recimo trebalo kupiti udžbenik iz njemačkog jezika za 7. razred osnovne škole koji je na Brailovom pismu, njegova cijena je 3.150 kuna. Postoji i posebno podešeni pribor za slijepu djecu za potrebe geometrijskog crtanja i taj pribor za reljefno crtanje, trokut, šestar, kutomjer koštaju 720 kuna. Pribor za pisanje, dakle, spravak, šilo i papir složen u prospektnu mapu 300 kuna, a obična plastična folija za reljefno crtanje podešena za njihove potrebe, jedna kutijica 90 kuna. Kada bi roditelji dakle željeli opremiti jedno slijepo dijete, sa udžbenicima na Brailovom pismu u kombinaciji u svescima ili audio kazetama za jedan razred osnovne škole, trebalo bi im otprilike najmanje 18.000 kuna. No, i tu je tehnika otišla daleko, pa postoji i kompletirano računalo sa dodacima kojim se koriste slijepe osobe, a najjednostavnije, on se sastoji od računala kojega koristimo i mi videće osobe sa dodatkom skenera, čitačom ekrana, govornom jedinicom i Brailovim printerom. Dakle, umjesto redovnog printera, oni moraju imati još i Brailov printer. Da bi takvo osobno računalo za potrebe jednog učenika kompletirali u ovom trenutku po najnižoj cijeni u Hrvatskoj treba izdvojiti 60.000 kuna. To je najniža cijena koju možete dobiti. I čitač ekrana tzv. how sa govornom jedinicom i Brailov printer su isključivo uvozna roba. Proizvođača u Hrvatskoj nema i oni koji se odluče na to zaista moraju to uvesti. Jesu oslobođeni carine, ali se na to plaća PDV. Od one brojke 124 točno je da je njih u vrtićima 17, u osnovnim školama 98 i u srednjim školama 13. Ovaj komplet osobnog računala podešen slijepim učenicima, za njih je najveće pomagalo, jer putem skenera tekst iz udžbenika putem kompjutera mogu pretvarati u govor i printat ga na Brailovom pismu, dakle čitač na svom pismu kojega jedino mogu čitati, s time da i domaće zadaće mogu rješavati na način da rješavaju na Brailovom pismu, putem kompjutora, pretvaraju ga i običnog štampača pretvaraju ga u tekst koji služi nastavnicima ili profesorima za kontrolu i eventualne ispravke. Kada postoji takva jedinica kompjutora, nisu više potrebni udžbenici na Brailovom pismu, jer dijete samo upotrebom skenera i Braielovog štampača gradivo svaki dan iz teksta može pretvarati i isprintat si na Brailovom pismu. Ako ovih 98 roditelja te djece u osnovnim školama i njih 13 koji su u srednjim školama i koji su imali te roditeljske hrabrosti i saslušati savjet stručnjaka i uputili svoju djecu slijepu djecu u redovno školstvo, ne zavređuju posebna priznanja, da invalidne osobe na zatvaramo u geta nego integriramo u redovni sustav školovanja, onda bi im morali kao odgovorno ljudi u vlasti omogućiti da ta pomagala koja moraju kupovati sami, barem kupuju bez poreza na dodanu vrijednost kao najmanji znak potpore nas u vlasti takovim roditeljima. Imao sam osobno sreću da sam mogao posredovati i pomagati u nabavi dijela takve opreme i ovom prilikom želim uputiti javnu zahvalnost ministru Primorcu, da je nekolik osobnih slučajeva potrebe takve djece rješavao i uspješno riješio, ali to nije sustavno rješenje. To je bilo od slučaja do slučaja, od mogućnosti do mogućnosti ukoliko ove uređaje posebice za slijepu djecu učinimo jeftinijim roditeljima koji ih moraju financirati, nećemo značajnije utjecati na štetu državnog proračuna, ali vjerujte mi značajnije ćemo utjecati i na spremnost roditelja čija djeca još ne idu u redovni sustav školovanja da ih u tome ohrabrimo. I na kraju, do sada smo bili naučeni da slijepa djeca nakon završetka osnovnog školstva nastavljaju srednje škole eventualno za zanimanja operater na telefonskim centralama ili nešto slično. Njihovo uključivanje u redovni sustav školovanja sa ovakvim pomagalima omogućuje im širi, daleko širi izbor zanimanja i profesija, pa primjerice one koje ja poznajem, koji su sada u gimnaziji ili drugim srednjim školama opredijelili su se i odlučili su da postanu prevoditelji za dva strana jezika. Učinimo napor. Pomognimo im da im barem za ovih 22% PDV-a omogućimo da iz inozemstva kupuju opremu koja u Hrvatskoj ne postoji, koja se ne proizvodi i dok god nisu u redovnom sustavu financiranja u školstvu, na taj način napravimo kompromis. Zbog toga naša puna potpora ovom prijedlogu kolege iz LIBRE. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba IDS-a poštovana zastupnica Dorotea Pešić.
Poštovani potpredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Evo pred nama je Prijedlog zakona o dopuni Zakona o porezu na dodanu vrijednost, a naravno tiče se oslobođenja od PDV-a za pomagala slijepim osobama. Činjenica je da u Hrvatskoj svi slijepi osiguranici mogu besplatno ili uz minimalnu participaciju dobiti ona četiri osnovna pomagala koja smo čuli, bijeli štap, sat, kazetofon i pisaći stroj. No mi u IDS-u mislimo da u 21. stoljeću to više nije dovoljno, suvremena pomagala kao što smo čuli, specijalni čitači ekrana, toplomjeri, pisači moraju se nabavljati i plaćati, moraju slijepe osobe samostalno. Moramo reći da sva pomagala za slijepe osobe su oslobođena carine te bi zaista bilo dobro da se slijepe osobe oslobode i PDV-a. Čak što više, da se slijepe osobe uz takvu specijaliziranu opremu školuju i naravno da im to omogući lakše zapošljavanje. Mi u IDS-u mislimo čak da bi trebalo možda i ovaj članak 1. stavak 4. gdje se predlaže da se samo kod uvoza slijepe osobe oslobode PDV-a. Mi smatramo da bi trebalo uvoz i promet takvim pomagalima osloboditi od PDV-a. Znači ako kupuju i u našim trgovinama da budu oslobođeni od PDV-a pa mislim da ćemo mi kao IDS dati amandman na taj članak. Zaista čuli smo mnogo o školovanju djece sa tim posebnim potrebama, ali kada gledamo što sve to njima vrijedi i da se školuju i integriraju kada danas-sutra posla dobiti neće, jer znamo da je zapošljavanje jedan od najvećih problema koje imaju slijepe osobe i smatram da ćemo se mi morati zaista ozbiljno pozabaviti tim problemom. Jer naravno sljepoća je faktor koji određuje specifičan put zapošljavanja, poseban način materijalne zaštite sa ciljem da se uklone svi negativni efekti sljepoće kako bi se mogle vršiti određene radne i životne aktivnosti. Ja sam razgovarala sa Udrugom slijepih Primorsko-goranske županije i kažu da treba istaći kao najveće pitanje zapošljavanje mladih slijepih osoba koje nakon školovanja i rehabilitacije trebaju pronaći odgovarajući posao. Sjetimo se sistema društvenog vlasništva gdje se uz sve teškoće uspijevalo ipak zaposliti sve slijepe osobe, a od vremena demokratskih promjena, provedene privatizacije, gušenja velikih poduzeća i gašenja velikih poduzeća suočeni smo sa teškoćama da se zaposli bilo koja slijepa osoba. Ja vam moram reći da u 14 godina da su realizirana samo dva zapošljavanja slijepih osoba. Danas negdje imamo oko 30-tak zaposlenih slijepih osoba, ali kada oni odu u mirovinu na njihovo radno mjesto sigurno se neće uspjeti zaposliti neka nova slijepa osoba. Što se tiče obrazloženja da predmetni zakon nije u skladu sa načelima oporezivanja PDV-a što je propisano u šestoj smjernici Europske unije, mene zanima da li za neke stvari moramo poštivati smjernice Europske unije, a za neke ne. Evo zadnji primjer imamo da se ne slažemo kao sa 0,5 promila alkohola u krvi, ali za slijepe osobe moramo poštivati načela Europske unije da oni moraju plaćati PDV na svoja pomagala. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je u ime Kluba SDP-a poštovani zastupnik, potpredsjednik Doma, Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Čini se da je Prijedlog zakona o dopuni Zakona o porezu na dodatnu vrijednost koji je predložio Klub zastupnika LIBRE došao upravo u pravo vrijeme. Naime moglo bi se reći da raspravom o načelima i pojedinostima o ovom zakonu polako ulazimo u raspravu najavljene i očekivane porezne reforme. Mi iz Kluba zastupnika SDP-a moramo podsjetiti da je već kod rasprave i glasanja o povjerenju Vladi Republike Hrvatske, Vlada Republike Hrvatske izrijekom naznačila da će se otvoriti reforma poreznog sustava i da će u tom pogledu Vlada kao, citiram: "Vlada će pripremiti djelotvorni sustav nadzora i naplate prihoda državnog proračuna, stimulativni porezni sustav, pokrenut će proizvodnju i otvoriti nova radna mjesta te povećati kupovnu moć građana" itd. itd. s čime se i mi slažemo i ako takva porezna reforma dođe mi ćemo ju podržati. No na žalost valja reći da pored ovog prijedloga zakona u isto vrijeme se u Republici Hrvatskoj raspravlja što javno, što prikriveno i u nekim ograničenjima koja su vezana uz poreznu reformu pa tako i uz konkretno moguće rješenje ovog Zakona o PDV-u a vezano je zapravo uz memorandum koji je potpisan sa međunarodnim monetarnim fondom gdje se između ostaloga kaže citiram: "Razmatramo izvjestan broj promjena usmjerenim ka smanjenjem distorzije poboljšanja poticaja, proširenje osnovice i potpora zaposlenim, niskim prihodima, primjerice ukidanja izvjesnog broja izuzeća od poreza na osobni dohodak, smanjenje nekih poreznih stopa, pojednostavljenje oporezivanja reinvestirane dobiti i smanjenja broja roba koja podliježu 0 stopi PDV-a.". Prema tome, odmah kada s ovog aspekta posmatramo čini se da je ovaj Prijedlog zakona kojeg su kolege iz LIBRE punudili praktički u suprotnosti s onim što je prihvaćeno u ime Republike Hrvatske sa Međunarodnim monetarnim fondom i da se teško može raspravljati o proširenju nultih stopa na koje će se primjenjivati PDV, roba na koje će se primjenjivati nulta stopa PDV-a jer evo zapravo će se ukidati na već postojeće. I u takvoj situaciji valja naravno razmotriti ona pitanja koja su iznimno važna, prvo treba se podsjetiti na koje se proizvode primjenjuje nulta stopa danas. To su kao što znamo kruh, mlijeko, knjige, lijekovi, pomagala za invalidne osobe, to je pitanje znanstvenih časopisa i naravno od rujna mjeseca 2001. godine između ostaloga i pitanje organiziranog boravka turista odnosno stranaca. Isto tako valja se podsjetiti na činjenicu da smjernice Europske unije po harmonizaciji stopa PDV-a govori o tome da najniža stopa PDV-a može biti 15%, najvišu ne propisuje, isto tako govori da mogu biti uvedene međustope, koje mi u Republici Hrvatskoj nemamo, a ta među stopa ne bi mogla biti niža stopa i govori još nešto da se mogu zadržati nulte stope ako su bile propisane zakonom o porezu na dodanu vrijednost 1991. godine. Ja bih htio podsjetiti uvažene kolegice i kolege u ime kluba zastupnika SDP-a da smo mi prije Zakona o porezu na dodatnu vrijednost imali Zakon o prometu proizvoda i usluga, i da je tim zakonom o porezu na promet proizvoda i usluga jedan set proizvoda a među njima i neki koji su sada obuhvaćeni nultom stopom poreza na dodatnu vrijednost, bio obuhvaćen nultom stopom i nije se primjenjivao prema tome, mi u pregovaračkoj poziciji u odnosu na Europsku uniju možemo čak braniti poziciju sa nultom stopom. Ono što je potpuno jasno mi ne možemo govoriti o stimulativnoj ulozi poreznog sustava kao takvog pa ni Zakona o porezu na dodatnu vrijednost ako u isto vrijeme nemamo kompatibilni porezni sustav sa okruženjem koji nas okružuje u gospodarskom sustavu i omogućujemo nama zapravo i našim gospodarskim granama i djelatnosti konkurentnu poziciju primjerice u poljoprivredi i turizmu, određenim uslugama itd, takva međustopa ako je prisutna u susjednim zemljama, Austriji, Mađarskoj ili ne znam Italiji, Španjolskoj, turističkim zemljama i tako redom sasvim je jasno da se mora raspraviti mogućnost da se uvede među stopa i kod nas. Što se zapravo sada dešava mi jednostavno zanemarujemo činjenicu da u 25 zemalja Europske unije njih 22 ima međustopu i zaboravljamo činjenicu da više od 50% zemalja Europske unije od njih 25 ima više od 50% nultu stopu odnosno ako hoćete precizno njih 13 ima nultu stopu. A mi se moramo približiti tom okruženju, istodobno dobiti porezni sustav koji će imati stimulativnu ... E sada, uz sve to mi smo pred pregovorima s Europskom unijom odnosno prije svega pred izradom ekonomskog elaborata o pristupnom pregovaranju Europske unije a onda kasnije u pregovorima u kojima između ostaloga i neke najave koje smo najavili prilikom preuzimanja avisa, o mogućem preispitivanju ukidanja postojećih nultih stopa zapravo da trebamo nešto učiniti. Ali ukidanje nultih stopa samo po sebi podrazumijeva da treba otvoriti u Hrvatskom saboru raspravu o uvođenju među stopa i u tom kontekstu nije moguće razgovarati i odbijati ponuđene prijedloge o nultim stopama a da prije toga kroz poreznu reformu nismo našli odgovarajuću poziciju ne samo naših proizvođača nego i naših potrošača s načela ustavnog prava jednake i pravedne porezne opterećenosti s jedne strane građana i s druge strane da građani srazmjerno svojim mogućnostima sudjeluju u financiranju javnih potreba zapravo da nismo našli takvu poziciju da to pitanje nismo riješili. I Pred nama je vrlo ozbiljna rasprava o tim reformama. U isto vrijeme mora se reći da je nemoguće pripremati se za ulazak u Europsku uniju i razgovarati o Europskoj uniji o eventualnom micanju stopa na pojedine proizvode i usluge kod nas iz poreznog sustava pa i onda kada smo se obvezali pred međunarodnim monetarnim fondom i to Međunarodnim monetarnim fondom, nas nije tražio to smo mi ponudili sami, tako u takvoj situaciji a da prije toga ne vodimo računa o prijelaznom razbolju, a prijelazno razdoblje jednostavno nameće kao socijalna nužda kao socijalna potreba s obzirom na strukturu Hrvatskog stanovništva da mi imamo još uvijek i što duže određene proizvode i usluge kao opterećenih nultom stopom. Gledajte, raspravljate o tome da će se 3% bogatih pomoći više nego sirotinja ako sirotinja plati nultu stopu ne plaća na kruh i mlijeko, zapravo neće platiti oni zapravo taj argument ne stoji, to je lažni ekonomski argument jer sirotinji je itekako važno imati takvu uštedu i takvu mogućnost da te ... stvori za nešto drugo. Ista stvar je sa invalidnim pomagalom koji kolege iz LIBRE predlažu da se također oslobodi a zapravo se radi uvoz dobara za slijepe i slabovidne osobe koje se prema carinskim propisima smatraju dobrima za osobnu uporabu. Čak štoviše s obzirom što je već sada obuhvaćeno Zakonom o porezu da se invalidna pomagala ne bi trebala oporezivati, da su oslobođena plaćanja poreza na dodatnu vrijednost postavlja se pitanje zašto se uopće do sada na ova pomagala plaćao porez na dodatnu vrijednost, zato što je pravilnikom prošireno ili zapravo suženo ono što je Parlament htio. Pravilnikom o provođenju Zakona o porezu na dodatnu vrijednost ovo je pitanje riješeno, tako da se plaća. I ne samo ovo poštovane kolegice i kolege između ostaloga jedno od veoma važnih pomagala za jednu kategoriju naših invalida kao što su gluhe i nagluhe osobe je recimo fax aparat. On ne može čuti ali može pročitati i čitav niz poruka i komunikacija može obaviti i učiniti sa svojim okruženjem i sa svojim na kraju krajeva obitelji na poslu itd, ako ima faks aparat, pa zašto i to kao invalidno pomagalo ne tretiramo i po sada važećem propisu ne oslobađamo kao porezu na dodatnu vrijednost a ako ne možemo, i ako je pravilnikom to isključeno onda se ja pridružujem kolegama u ime našega Kluba da podržavamo njihov Prijedlog zakona da se oslobode sva pomagala koja su vezana za slijepe i slabovidne osobe i naravno da se dodatno prošire i sa ovim pomagalima koje mogu biti na dobrobit gluhih i nagluhih osoba. NO, to nije dostatno. Treba također osigurati da se humanitarna pomoć u Hrvatskoj koje humanitarne organizacije kao što su Caritas i Crveni križ između ostaloga povodom državnih i vjerskih blagdana organizirano dostavljaju našim građanima, da se ne oporzuju porezom na dodanu vrijednost, primjerice Hrvatski Crveni križ povodom Božića i Nove godine je preko 50 tisuća paketića podijelio našim građanima koji je prikupio humanitarnu pomoć da prikupi hranu, lijekove između ostaloga dio potreba za higijenom da zadovolji naše građane, podijelio to našim građanima da bi onda nakon toga na tu humanitarnu pomoć za koju je kupio robu naše Ministarstvo financija razrezalo porez na dodanu vrijednost i kada su uložili prigovor za zamolbom da ih se oslobodi naravno da se takav prigovor odbija pa se postavlja zapravo pitanje kome se odmaže a kome se pomaže. MI moramo u tom pogledu imati volju i voditi računa. Dalje što moramo razmotriti sasvim jasno. Nemoguće je i nije dobro za hrvatske udruge, poglavito humanitarne ali i za sve druge da se na humanitarnu pomoć iz vana udrugama plaća porez na dodanu vrijednost. Imate čitav niz ponuda, različitih civilnih asocijacija iz zemalja našeg okruženja ali i iz Europske unije koje hoće pomoći, srodne udruge koje se bave zaštitom ljudskih prava i sloboda, socijalnih prava građana itd., ali kažu kako da mi vama pošaljemo robu kada ćemo još dobiti račun koji vi morate platiti za humanitarnu pomoć. Od razvoja, kažem zadovoljavanja socijalnih potreba do razvoja kulture, umjetnosti i čitavog niza drugih djelatnosti ... [[Govornik se ne razumije.]] Isto toga mi moramo jedan puta rasvijetliti jedno pitanje koje se pretvara u političko pitanje, to je pitanje tv pretplate. Šta je tv pretplata? Ako je tv pretplata cijena usluge Hrvatske televizije za program koji nam emitira onda se slažem da se na nju plati dodana vrijednost. Ali onda ne može to biti tako iskazana cijena. Očigledno je da je onda daleko onda premalo utvrđena kao tv pretplata i sasvim je sigurno da to nije cijena tv programa Hrvatske televizije nego da se radi zapravo o parataksi, odnosno para porezu i da u takvoj situaciji treba i u ovom prijedlogu za drugo čitanje i to predložiti da se oslobodi poreza za dodanu vrijednost. I naravno moramo isto tako reći da kada se već otvara ovaj Prijedlog da bi do drugog čitanja trebalo proširiti raspravu o međustopama. Ako ništa drugo, ali minimum što bi trebalo obuhvatiti jeste pitanje rješavanja socijalno najosjetljivih kategorija to je pitanje mladih i djece. Potrepštine za našu djecu treba, vezano za odgoj i obrazovanje i školovanje treba jednostavno uvesti među stopu. Svojevremeno je Klub zastupnika SDP-a predlagao da to bude stopa od 12%, može biti i manja, ne 12% i manja od 12%. Isto tako smatramo da pojedine privredne djelatnosti i grane koje su u teškoj situaciji ili koje mogu biti inicijalne ... [[Govornik se ne razumije.]] koje će povući ukupan razvoj gospodarstva u Republici Hrvatskoj kao što su turizam i poljoprivreda na drugoj strani i poljuprivredno prehrambena industrija, također trebaju dobiti međustopu. Mi smo predlagali 12% a sada sve više smatramo da ta stopa treba biti još niža, tim više što se svojevremeno pokazalo da to što će se oprihodovati veći prihod od poreza na dodatnu vrijednost a koji inače čini više od jedne trećine ukupnih poreznih prihoda i doprinosa u Republici Hrvatskoj u proračunskom prihodu zapravo se ništa dogoditi neće nego će se samo proširiti javna potrošnja i neće se smanjiti ništa u tom kontekstu. A ovako mi ćemo dati upravo ono što je i ova Vlada htjela, nudeći načelno koncept svojeg vlastitog programa a to je razvojnu komponentu koju treba nositi i porezni sustav i s jedne strane i s druge strane ispoštivati ćemo svoje vlastito temeljno načelo koje smo propisali u Ustavu Republike Hrvatske da svatko srazmjerno svojim mogućnostima a ne jednako po stopi nego prema svojim, jednakost mora biti očitovana u odnosu na mogućnost, stvarnu mogućnost čovjeka i građanina, odnosno uz fizičke i pravne osobe, doprinosi financiranju javnih potreba. Iz tih razloga mi ćemo podržati ovaj Prijedlog zakona i u isto vrijeme naznačujemo da imamo čitav ovaj niz primjedbi na prijedlog zakona zato što smatramo da ga trebamo proširiti po obuhvatu i produbiti po sadržaju vezano za predložene izmjene i dopune ne samo na uvođenje dodatnih međustopa u prijelaznom razdoblju, multistopa na pojedine robe i usluge koje se trebaju PDV-om oporezovati nego i da se već u ovoj fazi počnu uvoditi postepeno međustope koje će inicirati stimulativnu ulogu i poreza na dodatnu vrijednost u razvoju porizvodnje i razvoju gospodarstva a onda i otvaranja mogućnost kroz rasterećenja gospodarstva da se zapravo smanjuje i cijena rada i sve ostalo otvarajući nova radna mjesta i zapošljavajući ljude pa time povećavajući nacionalni bruto proizvod zapravo u odnosu na javni dug smanjiti naš vlastiti deficit a ne da se deficit smanjuje tako da isisava bogatstva i dobiti iz gospodarstva i da ga plaćamo kroz javni dug jer time ne plaćamo samo državni dug nego i dug često puta pravnih subjekata u kojima se nalazi jako puno stranog kapitala i zapravo plaćamo ono što su nas stranci zadužili, ponovo to po meni uopće u redu i o tome treba otvoriti vrlo ozbiljnu raspravu kod rasprave o poreznoj reformi a kolegama iz LIBRE i priznanja i zahvala da su sa ovim Prijedlogom zakona otvorili raspravu o poreznoj reformi u Republici Hrvatskoj tako da ne moramo čekati uvijek na prvi potez Vlade Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zahvaljujem potpredsjedniku Doma Arloviću. Riječ ima poštovani zastupnik Gordan Jandroković u ime Hrvatske demokratske zajednice.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice s posebnom je pozornošću razmotrio Prijedlog zakona o dopuni Zakona o porezu na dodanu vrijednost predlagatelja Kluba zastupnika LIBRE. Radi se o maloj ali izuzetno bitnoj dopuni koja bi trebala regulirati oslobađanje od plaćanja poreza na dodanu vrijednost pomagala za slijepe i slabovidne osobe. Ovom se dakle, dopunom Zakona želi pomoći slijepim i slabovidnim osobama, osobama koje imaju kako i sam predlagatelj navodi jednu od najtežih invalidnosti. Nema sumnje da je zadaća i dužnost cjelokupnog društva pa tako i nas zastupnika pomoći svim osobama s posebnim potrebama kako bi se oni usprkos svojim specifičnim teškoćama osjećali dobro integriranima u društvu i imali šansu za što kvalitetnijim životom. Dakle, o pomoći osobama sa posebnim potrebama nema nikakve dileme, ona je nužna i zadaća je svih nas. No, pitanje je da li je prijedlog zakona koji je obrazložio Klub zastupnika LIBRE najbolje rješenje. Po mišljenju Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice nije. Naše je mišljenje da se Dopunom zakona o porezu na dodanu vrijednost to pitanje neće i ne može cjelovito riješiti. Pri tome posebno želim naglasiti da bi se usvajanjem ovog Zakona narušilo načelo jednakosti i pravednosti koje u svom obrazloženju spominje predlagatelj. Iako je sljepoća izuzetno težak hendikept oslobađanjem od poreza na dodanu vrijednost samo za pomagala za slijepe i slabovidne osobe dovelo bi ostale osobe sa posebnim potrebama u neravnopravan položaj. Vlada Republike Hrvatske u svom obrazloženju navodi sva oslobađanja od poreza i olakšica za osobe sa invaliditetom, pa ću citirati: "U okviru poreznog sustava ali izvan sustava poreza na dodanu vrijednost propisano je nekoliko oslobođenja za osobe sa invaliditetom. Prema odredbama Zakona o porezu na dohodak, osobama za invaliditetom se primici po posebnim propisima osim plaće i mirovina ne smatraju dohotkom kao niti primitci koje te osobe ostvare po osnovi darovanja za zdravstvene potrebe u koje je uključena i nabava ortopetskih pomagala. Tuzemnim se poreznim obveznicima kao osobni odbitak pri utvrđivanju poreza na dohodak priznaju i troškovi nabave ortopetskih pomagala u Republici Hrvatskoj a najviše do 12 tisuća kuna godišnje pod uvjetom da ti izdaci nisu podmireni iz osnovnog dopunskog ili privatnog zdravstvenog osiguranja te ako nisu financirani iz dobivenih darovanja kao i povećani osobni odbitak za poreznog obveznika, svakog uzdržavanog člana obitelji i svako dijete ako su osobe sa invaliditetom. Osim toga Republika Hrvatska u okviru socijalne i zdravstvene zaštite osigurava osobama sa invaliditetom nabavu ortopetskih i drugih pomagala besplatno ili uz plaćanje minimalne participacije. O suprotnosti ovoga Prijedloga zakona sa smjernicama Europske unije vezanim za načela oporezivanja porezom na dodanu vrijednost govorio je i kolega Arlović u ime Kluba SDP-a. Stoga briga za osobe sa posebnim potrebama briga je svih nas no zbog navedenih nedostataka, Prijedloga zakona o dopuni Zakona o porezu na dodanu vrijednost Kluba zastupnika LIBRE, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava stajalište Vlade Republike Hrvatske i neće podržati navedeni prijedlog zakona.
Zahvaljujem poštovanom zastupniku Jandrokoviću. Ispravak netočnog navoda, potpredsjednik Doma Arlović.
Naime, ja sam u ime Kluba govorio o tome da smjernice Europske unije dozvoljavaju i mogućnost da se zadrže nulte stope ako je porezom na dodatnu vrijednost to propisano bilo do 1991. godine. Isto tako sam podsjetio da smo mi do tada imali umjesto toga Zakona Zakon o prometu proizvoda i usluga koje pari zakonu u odnosu na promet, na porez na dodatnu vrijednost i u kojem su ove usluge i ove robe bile također oslobođene odnosno propisano je za njih nultu stopu na porezu na, na promet proizvoda i usluga uključivo i dječju hranu, dječja pomagala i dječju odjeću i za ... [[Govornik se ne razumije]] učenje u školama. Tako da postoji mogućnost, i to sam rekao u ime Kluba, da se u pregovorima sa Europskom zajednicom zapravo pokuša tražiti takva mogućnost kao i ostale zemlje u okruženju Europske unije zadržimo neke, na nekim proizvodima nultu stopu da bi bili kompatibilni sa njima samima kad budemo u Europskoj uniji. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime Kluba Libre uvaženi zastupnik Vilim Herman. S ovim smo zaključili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Na redu je uvaženi zastupnik Stazić.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče. Svaka je invalidnost teška. Sljepoća možda najteža. Ja govoreći ovom prijedlogu zakona moram dakako govoriti i o mišljenju Vlade koje je došlo u vezi sa ovim prijedlogom zakona. A govoreći o mišljenju Vlade ja ću morati govoriti i o logici. O zdravom razumu. Ja ne znam da li ću se time udaljiti od teme i ne znam da li će mi kad budem govorio o tom mišljenju Vlade biti oduzeta riječ jer je očito da ovdje vladaju u ovom Saboru dvostruki kriteriji. Očito je da se zastupnicima kao uvaženom gospodinu Kovačeviću nije oduzela riječ iako je on govorio i o HSP-u i o predsjedniku Tuđmanu i o starosti birača HSP-a i SDP-a što veze sa zakonom nije imalo. Očito je da se riječ nije oduzela ni potpredsjedniku doma gospodinu Bebiću koji je,
Poštovani zastupniče Stazić, ja vas molim da se držite teme. Ja moram reagirati već sada. Ja vas molim da se držite teme da vam ne bi dao opomenu i oduzimao riječ. Vi ćete biti prvi kojemu ja dam opomenu ako dam. Ja vas molim da se držite teme i nije, i nije tema kad je kome oduzimana riječ.
Zašto ja kažem da ću morati govoriti o logici odnosno o zdravom razumu. Vlada, pazite 4 su pomagala oslobođena kad su u pitanju slijepe osobe. Oslobođene su plaćanja PDV-a. To su: bijeli štap, Brailov sat, kazetofon i pisaći stroj. A Vlada kaže da bi bilo u suprotnosti sa šestom smjernicom Europske unije kad bi tome dodali i peto pomagalo. Znači osloboditi četiri pomagala nije u suprotnosti sa smjernicama Europske unije, ali tom popisu od 4 dodati 5. pomagalo bilo bi u suprotnosti sa smjernicama Europske unije. Tu nikakve logike nema. To je potpuno nelogično, to je neobranjivo. Ali mene zapravo ne čudi mišljenje Vlade. Ono je što se mene tiče potpuno očekivano. Jedino što mislim da se ne treba vaditi na smjernice Europske unije nego treba reći istinu. A što je istina? Istina o ovom pitanju što se ove Vlade tiče sadržana je u memorandumu o monetarnoj politici. Tamo piše što Vlada misli o nultoj stopi PDV-a. I što s tom nultom stopom namjerava? Pa tamo je napisano da namjerava ukinuti za kruh i mlijeko, za implantate, za ortopedska pomagala. To Vlada misli. I bilo bi posve pošteno da je dajući mišljenje na ovaj prijedlog zakona rekla: Ne, to Vlada ne prihvača. Ne prihvača ovaj prijedlog Libre jer ne da mislimo proširiti listu nego ju mislimo smanjiti, ukinuti ju. Nema oslobađanja PDV-a nizašta. Građani Hrvatske plaćat ćete i skuplji kruh i mlijeko. Invalidi plaćat ćete pomagala skuplje. Nego šta ćete. To Vlada namjerava napraviti. To je napisala da namjerava napraviti. To će i napraviti, a sad se ovdje u mišljenju vadi na smjernice Europske unije. Kao što je netko jako duhovito primjetio pa kako ju nisu smetale Europske unije kad je 0,0 promila uvodila. Toga nema u smjernicama Europske unije. Upravo suprotno. Dakle upravo suprotno od namjere Libre. Upravo suprotno od onoga što podržavaju svi oporbeni klubovi, a to je ovaj prijedlog zakona. Vlada misli ukinuti nultu stopu PDV-a. Ovdje se dakle ne radi o smjernicama Europske unije. Ovdje se radi o tome da li mi hoćemo ili nećemo pomoći slijepim osobama. Samo o tome. Ja sam pažljivo slušao što je gospodin Jandroković govorio u ime Kluba HDZ-a i mogu reći da sam ostao šokiran, zaprepašten. To je vrhunac cinizma. Gospodin Jandroković kaže: Nemojmo pomoći slijepim osobama jer bismo ih time doveli u neravnopravan položaj s ostalim invalidima. Znači nemojmo uvesti ovo samo za slijepe jer šta ćemo onda s drugima. Glasanjem o ovom prijedlogu nećemo glasati politički. Znate ovdje nećemo biti SDP-ovci i HDZ-ovci. HSP-ovci ili liberali. Ovdje ćemo glasati kao humani ljudi ili kao nehumani ljudi. Jer ovdje se radi o tome da li se onima kojima je život i tako težak može bar malo olakšati. Vid im vratit ne možemo nikakvim zakonom. Ali im možemo pomoći da tu sljepoću što je moguće lakše podnesu. Pa ako mi ta još 4 pomagala koja ovdje Libra predlaže, a koja bi mogli nabaviti jeftinije mogu život činiti bar malo lakšim, bar malo, zašto to ne učinimo? Zašto to ne učinimo? Znate nije dovoljno na Dan bijeloga štapa obilaziti udruge i slikati se sa slijepim osobama što potpredsjednica Vlade redovito radi. To nije dovoljno. Ovime, ovime glasanjem o ovom Prijedlogu zakona pokazat ćemo što mislimo o slijepim osobama. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom zastupniku Staziću. Evo niste dobili ni opomenu niti vam je oduzeta riječ. Ispravak netočnog navoda Jandroković.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ja nisam kazao nemojmo pomoći slijepim osobama jer bi takvo što bilo zaista strašno već sam ukazao da promjene Zakona o PDV-u nije najbolje rješenje i da bi na taj način, sad ću točno i citirati, dakle da bi se na taj način narušilo načelo jednakosti i pravednosti koju, na koje se u svom obrazloženju spominje i predlagatelj. Dakle smatram da se ovdje radi o jednoj zlonamjernoj interpretaciji koja nije primjenjena i smatram da takve stvari ne zaslužuju uopće mjesto u Hrvatskom saboru. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je poštovani zastupnik Mato Arlović, potpredsjednik doma. Nije u sabornici. Gubi pravo na riječ. Na redu je poštovani zastupnik Ivan Vučić. SDP-HDZ 1:1. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Kajin. Kajin povlači. Poštovana zasatupnica DRagica Zgrebec.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Odmah na početku moga kratkoga izlaganja reći ću da ću ja podržati ovaj prijedlog zakona kolega iz LIBRE. GDje oni predlažu oslobađanje obračuna poreza na dodanu vrijednost na uvoz dobara za sljepe i slabovidne osobe. Koja se prema carinskim propisima smatraju dobrima za osobnu uporabu. Naime naš zakon o PDVu ima tri zapravo mogućnosti, opća stopa od 22% ima nultu stopu za nekoliko proizvoda i ima 17 slučajeva oslobađanja i ovo bi bila dakle 18 slučaj kadabi se uvoz dobara oslboodio plaćanja PDVa. Naime mi kao društvo imamo obvezu da pomažemop hendikepiranim osobama, na način da se oni socijaliziraju, i da im se stvara uvjeti i mogućnost da koriste ostatke svoje radne sposobnosti dakle da im se omogućava i rad. To se može činiti i kroz ooreznu politiku, i kroz mogućnost zapošljavanja. U prvom redu država bi morala dati pr imjer na način da takve osobe zapošljavanju seu državnim ustanovama i da se stimulira njihovo zapošljavanje kod privatnih osoba odnosno trgovačkih društava. Na taj način bi se one osjećale kao korisni sudionici društva, i na neki način bi se olakšao njihov život. Osobno poznajem djevojčicu koja pohađa školu sa zdravom djeocm koja odlična učenica, i koja zaista sljepoću ne doživljava kao svoj hendikep nego se želi ravnopravno uključiti u obrazovanje. Napredak tehnike i tehnologije značjano može pomkoći u pravo ovoj populaciji, i mi kao društvo smo obvezni da im osiguramo pod što povljnijim uvjetima da mogu nabavljati takva pomagala. Između ostalgoa to su i pomagala za sljepe osobe koje su ovdje navedene. Za koje se sada plaćaju sve obveze, dakle od Brajlovih redaka, Brajlovih štampača, govornih jedinica, čitača, ekrana toplomera, sutra će to možda kažem, napretkom tehnologije biti i nešto drugo. Posebno je ovo bitno za mlade ljude koji su sada u sustavu školovanja da im se na takav način omogući što ravnopravnije mogućnost sudjelovanja u svijetu učenja i stjecanja znanja. I ako sada vidimo zašto Vlada ne prihvaća odnosno kaže d ane bi trebao SAbor izglasati ovakav prijedlog zakona, onda to zapravo ne čudi. Ovo mišljenje napisano je 19. lipnja, 13. srpnja upućeno je pismo i prijeldog odnosno, memorandum Međunarodnom moentarnom fondu gdje se bitno mijenja, najavljuje bitna promjena u poreznom sustavu, između ostaloga i u sustavu PDVa, ali i u sustvu poreza na dobit i poreza na dodanu vrijednost. Odnosno poreza na dohodak. U prvom dijelu Vlada se poziva na 6 smjernicu Europske unije, gdje kaže da se ne bi mogla primjeniti nulta stopa odnosno da se u Europi u Europskim zemljama tu primjenjuje snižena stopa, koja se primjenjuje pri uvozu dobara kao i pri isporkuma u tuzemstvu. Kaže da Hrvatska u ovom razdoblju kada postoji kandidta za pristup u Europsku uniju ne bi mogla mijenjati taj propis. Samo prije nekog vremena kada samo raspravljali o prijedlgou zakona o izmjenama i dopunama Zakona o PDVu koji j epredlagao moj klub, bilo je rečeno da uopće ne mogu uvoditi među stope, nulta stopa, i tako dalje. Nego eto mi u budućosti moramo imati jednu stopu, što je netočno. Većina europskih zemalja i većina zemalja europske unije ima i nultu stopu i međustopu. Zaista bi sada trebalo vidjeti jeli Hrvatska u ovom razdoblju ima potrebu da ako već imamo namjeru ukinuti nulte stope, da se uvede jedna međustopa odnosno snižena stopa za određeni broj prizvoda i usluga. Dalj ese govori o tome da takve osobe imaju mogućnost odbitka pri utvrđivanju poreza na dohodak jer im se priznaju troškovi nabave ortopedskih pomagala, najviše do 12 tiusća kuna. Vlada u memorandumu najavljuje da će preispitait i mnoge olakšice pri obračunu poreza na dohodak pa i to će se dovesti u pitanje. S druge strane velik dio osoba invalidnih osoba nije u radnom odnosu, dakle ne ostvaruje dohodak pa ne može korisitti niti takve olakšice za porez na dohodak. Govori se tome dali u mišljenju Vlade da se u slučaju ovih osoba može koristiti osobni odbitak za poreznog obveznika, za njegovog uzdržavanog člana obitelji i svako dijete ako su osobe sa invaliditetom. Međutim to jeste tako u zakonu, međutim u pravilniku o porezu obračunu poreza na dohodak je to suspendirano na način da se uvode određeni cenzusi tako da roditelj ne može koristiti za invalidno dijete ukupne odbitke, odnosno samo do razine određenih primanja. DAkle sve ovo što sam rekla, zapravo znači da ne želimo na ovu populaciju gledati na način da oni moraju biti društveno korisni. Da se njih ne rješava samo kroz neke socijalne probleme, nego zaista da im trebamo omogućiti pa i na ovakav način da oni mogu ostatak svoje radne sposobnosti korisno iskoristiti i biti korisni članovi ovoga društva. Eto to je razlog što ćemo mi u klubu i ja osobno glasati za ovaj prijedlog kluba LIBRE. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Zvonimir Mršić. Nije u sabornici. Gubi pravo na raspravu. I posljednji poštovani zastupnik Željko Kurtov.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Ja imam ovdje jedan dokument koji ću pokušati skicirati kojoj grupaciji koliko se tu ljudi radi. Invalidi Domovinskog rata 75. imaju dohodak 3824 kune Civilne žrtve rata 202 čovjeka 3320 kuna. Invalidi rada 3832 čovjeka 775 kuna. Civilni invalidi socijalna skrb 1509 ljudi 400 kuna. Socijalna skrb 162 čovjeka 280 kuna. to je grupacija ljudi o kojoj mi ovdje pričamo. Ja se slažem ako hrvatska Vlada smatra da može to na drugi način riješiti. Pitanje sljepih osoba što mislim da je i dužna to riješiti. Da ovaj način nije najprikladniji. Međutikm uvjeti u kojima ovi ljudi žive, mislim da treba pod hitno nešto poduzeti, i ovaj prijedlog je bio upravo u tom smislu. Ako Vlada odbije ovaj prijedlog o PDV-u, tj. oslobađanju zato da bi na drugi način, tj. vratila naknade na 50% koliko invalidi sad to traže prosječnog osobnog dohotka u Republici Hrvatskoj, a zbog javnosti da se zna da je u bivšoj državi bilo 65% prosječnog osobnog dohotka naknada invalidima. Zbog toga mislim da je potrebno da svi mi skupa se zapitamo da li odbijamo ovaj zakon sa namjerom da pomognemo slijepim osobama na drugi način, kvalitetniji, onda smo svi za to i čekat ćemo prijedlog Vlade ili ćemo ići sa novim prijedlogom Vladi koji će ići u tom smislu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li predlagatelj završnu riječ? Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Sabora, poštovane dame i gospodo, dopustite samo još nekoliko riječi da probamo razjasniti nekoliko pitanja koja su se postavila prilikom rasprave o ovom zakonu. Dakle, mi stojimo iza ovog zakona, a također podržavamo i one koji su govorili, dakle da treba i na ostala pomagala proširiti oslobađanje od PDV-a. Zašto smo dakle, u ovom trenutku stali iza toga da predlažemo oslobađanje, dakle od plaćanja PDV-a upravo za predložena pomagala. Pa upravo zbog toga što smo naveli, dakle u obrazloženju da je sljepoća i slabovidnost jedna od najtežih invalidnosti, ali isto tako i zbog činjenica da su većina, mogli bismo reći 100% pomagala koja koriste slijepe i sljepovidne osobe upravo iz uvoza. Dakle, naša poduzeća jednostavno nisu trenutno sposobna da ili ne proizvode takova pomagala, ona se mogu jedino uvoziti sa strane. Ovdje je bilo rečeno, dakle i o nepovoljnoj poziciji invalidnih osoba ovdje u Republici Hrvatskoj što možemo povezati s njihovom, dakle, zaposlenošću, dakle njihov jedan od najvećih ciljeva tih slabovidnih, slijepih osobama, invalidnih osoba, osoba s teškoćama, da upravo suprotno, dakle, da budu što manje na teret svojoj obitelji i svojoj zajednici, a da bi se to moglo ostvariti, oni moraju biti osposobljeni. U ovakvom sustavu i prosvjete, dakle školstva i radnog osposobljavanja to nažalost nije moguće, pa bi ovo bio jedan od prijedloga dakle da se oni osposobe da mogu živjeti i komunicirati što sličnije nama. Čuli smo već prije dakle, da su cijene ovih pomagala izuzetno velike. Jedno računalo, dakle s nekakvom govornom jedinicom, ne može se nabaviti za manje od 20.000 kuna što mislim da je za prosječnog našeg građanina itekako veliki zalogaj, a kamoli tek ne bi bilo za, dakle našeg građanina koji je s teškoćom, a znamo što to znači, to obično ima reperkuzije i na njegov socijalni status. Ovdje su bile spomenute i dodaci, dakle prihodi koji te osobe imaju od države, a koji su premaleni jednostavno, a i ona prava koja te osobe imaju po zakonu nisu u funkciji. Samo da podsjetim još jedanput da je npr. još 22. studenog 2002. godine Hrvatski sabor donio Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom, da je 2003. godine, 17. srpnja uredbom Vlade osnovan Fond za profesionalnu rehabilitaciju koji bi se dakle bavio tim, mogli bismo reći, uz obrazovanje i odgoj, najbitnijim pitanjem za te osobe. Dakle, to je zapošljavanje. Nažalost, taj Fond nije profunkcionirao niti do dana današnjega i pa isto tako ni ova Vlada u izvršenju proračuna, tj. ove godine nije odvojila ni kunu, dakle za formiranje i funkcioniranje ovog Fonda koji bi, čije bi dakle pokretanje olakšalo život i rad osoba s teškoćama i invaliditetom i one bi na takav način zapravo bile manje na teretu države i svojih obitelji. Ja se nadam, dakle da ćete ipak svi podržati ovaj zakon. Ovaj zakon tiče se dakle jedne uske, male populacije naših građana koji trenutno trebaju našu pomoć, a ovaj zakon ide i u tom smjeru, dakle, da se oni što prije i u što većoj mjeri zapravo i osamostale. Hvala lijepa i računamo na vašu podršku.
Zahvaljujem. S ovim smo iscrpili raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Glasanje će biti naknadno.
Dalje. Prijedlog zakona o dopuni zakona o porezu na dodanu vrijednost. Prvo čitanje Prijedlog zakona br. 122, rasprava je zaključena. Molim uključite se prijavom. Kolega Pavlic izvolite.
U ime kluba LIBRE zatražio bih dakle da se glasa dizanjem ruke u vezi ovih zakona. S obzirom da je ovaj zakon osjetljiv, dira se u jednu skupinu kojoj bi trebalo pomoći, pa molim dakle da se dizanjem ruku izjasnimo o ovom zakonu.
Molim vas pozornost. MOlim vas! Prema članku 238.a. stavak 1., 2., 3., 4., 5. 6. to sam malo prije pročitao na zahtjev predstavnika Kluba zastupnika provesti će se glasovanje dizanjem ruku. MOlim vas. Dakle o ovome ćemo prijedlogu zakona o dopuni zakona o porezu nadodanu vrijednost glasovati dizanjem ruku ručno. Taj zaključak glasi. Pa dobro. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se prijedlog Zakona o dopuni zakona o porezu na dodanu vrijednost, koji je predložio Klub zastupnika LIBRE zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? A kolegice zašto dobacujete i stvarate atmosferu u kojoj se ne može normalno raditi? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je za zaključak glasovalo 74 a protiv 23 zastupnika. prema tome sa 74 zastupnika donesen je predloženi zaključak.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima - Predlagatelj Klub zastupnika HSP-a, prvo čitanje P.Z. br. 110 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, za Ustav, Poslovnik i politički sustav, gospodarstvo, razvoj i obnovu, Odbor za pravosuđe i Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Poštovani zastupnik Tadić, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Naš Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima dolazi u ovu saborsku raspravu u vrijeme učestalih napisa u tisku o sve bržoj prodaji nekretnina na hrvatskom Jadranu, poglavito o prodaji nekretnina stranim kupcima. Prodaju se kuće, prodaju se imanja, no ono što je posebno zanimljivo i što je nas u HSP-u ponukalo da idemo na ovu izmjenu zakona su najave o prodaji čitavih otoka. Dosadašnje najave ili već realizirane, prodaja hrvatskih otoka, radi se o otoku Smokvica kod Primoštena, i dva otoka ispred Medulina, izazvale su dosta medijske i javne pozornosti. Mi smatramo da je definitivno riječ o trendu koji zaslužuje odgovarajuću reakciju u vidu zakonske regulative. Na ovaj problem smo upozoravali još prije par godina i tada kao i sada držimo da se rasprodajom otoka, rasprodaje hrvatska baština i hrvatski identitet. Smatramo da je Hrvatska koja je poznata kao zemlja tisuću otoka, koja ima brojne naseljene otoke, koja ima svoje otočko stanovništvo, koja ima 718 otoka i 389 hridi, kao zemlja koja se reklamira kao zemlja s tisuću otoka, naprosto mora učiniti nešto da zakonski bolje regulira mogućnost prodaje kompletnih otoka. Mi ovdje možemo diskutirati o tome koji su razlozi ovakve nagle prodaje čitavih otoka, odnosno koji su razlozi ovakvog naglog interesa stranaca za kupnju otoka na hrvatskom dijelu Jadrana. Vjerojatno je riječ s jedne strane o neimaštini samih otočana, u pokušajima da se prodajom nekretnina na otoku riješe s jedne strane tereta koji ih može zakačiti u vidu poreza na nekorištene nekretnine za koji smatramo da je bio potpuni promašaj barem kad se otočana tiče, a s druge strane žele tom prodajom popraviti svoj životni standard. Dakle sa postojećim poreznim sustavom otočane se zapravo kažnjava zato što su njihovi preci bili radišni i štedljivi, a danas ne mogu plaćati porez na nekretnine. S druge strane ako čovjek na otoku želi se upustiti u bilo koji biznis, kredit za pokretanje posla ili za adaptaciju kuće je iznimno skup i ljudi to rješavaju na najjednostavniji način i tu se kao spasonosno rješenje pojavljuje prodaja nekretnine, odnosno prodaja čitavih otoka. Prodaja otoka strancima je formalno u skladu sa Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Uz taj sporazum prihvaćena je i zajednička izjava o članku 60. kojom će jednog dana biti posve liberalizirano naše tržište nekretnina za strance. Međutim, Danci su takvu mogućnost, dakle potpuno liberalnu kupnju nekretnina od strane stranaca koji nemaju prebivalište u Danskoj, Danci su takvu mogućnost posve odbacili na referendumu. Mi držimo da Hrvatska to također mora vrlo jasno regulirati. Često se govori o tome kako su cijene koje se nude značajne i kako su te cijene zapravo povod. Prema našim saznanjima prosječna cijena zemljišta u svim dosadašnjim prodajama kompletnih otoka iznosila je manje od 10 eura po metru kvadratnom. Dakle riječ je zapravo o bagatelnim cijenama zemljišta, obzirom na to o kojim je otocima riječ i o kojem je lokalitetu riječ. Tu se naravno i u saborskim odborima, a posebno se zahvaljujem Odboru za zaštitu okoliša i prostorno uređenje, odnosno Odboru za gospodarstvo, pardon Odboru za zakonodavstvo koji su proveli o tome sadržajnu raspravu, spominjala se i usporedba jadranskih otoka i njihovih cijena sa cijenama po kojima se mogu nabaviti otoci, odnosno kupiti otoci na Karibima. Međutim ako je riječ o kupcima iz Europe, a takvih je i najviše u Hrvatskoj, kristalno je jasno da su otoci u Jadranu daleko prihvatljiviji izbor nego otoci na Karibima. Zašto je tolika jagma? Naprosto zato jer cijene nekretnina rastu, standard građana je u pravilu razmjeran sa željom u vidu cijene koju traži za taj svoj teren, za taj svoj otok i potpuno je jasno da će za četiri, pet godina te nekretnine koštati nekoliko puta više kada hrvatski standard bude sve više izjednačen sa standardom zemalja Europske unije. Po Dalmaciji i drugdje po Jadranu je zato sve više lovaca na nekretnine koji žele za šaku eura kupiti sada ono što će nakon ulaska Hrvatske u Uniju prodati pet puta skuplje, a možda i više, a posebno otoke. Dakle agencije za promet nekretnina dnevno zaprime po pedesetak upita fizičkih ili pravnih osoba zainteresiranih za kupnju cijelih otoka na Jadranu, a među njima budimo vrlo sigurni ima često puta i pojedinaca i grupa sa sumnjivim kapitalom koji bi tu bio plasiran. Najčešće se govori o tome da će imućni strani vlasnici ako kupe otok, privući turiste u taj dio Jadrana. Međutim kao prvo posve je očito da kod nas ne kupuju otoke neka svjetska zvučna imena nego osobe koje su posve beznačajne u svojim državama. Isto je i sa većinom nekretnina koje su u Hrvatskoj prodane pod blagoslovom Ministarstva vanjskih poslova. Također mi smatramo da je svako poticanje i svako opravdavanje prodaje otoka bogatim strancima koji će eto privući kod nas brojne turiste, najobičniji snobizam. Mi smatramo jednako tako u HSP-u da je svaka od tih investicija, svaka od tih kupnja otoka prvi korak do potpune devastacije tog bisera Jadrana, jer se nitko od tih kupaca ne odlučuje za kupnju otoka zato da bi tamo šetao u netaknutoj prirodi nego se odlučuje za kupnju tih malih otoka u prvom redu zato da bi na njima mogao graditi, a znajući koliko je slaba brana od izgradnje megalomanskih i posve neprihvatljivih građevina na otocima, kristalno jasno da će se s jedne strane u lokalnoj samoupravi jako lako zažmiriti na gradnju, a pogotovo na narušavanje pomorskog dobra. Ako se tome ne stane na kraj dosljedno i odlučno, pretvoriti ćemo našu obalu i naše otoke u jadransku verziju "Ibice" gdje su Nijemci betonom posve uništili taj španjolski otočki biser. Dakle HSP u tom smislu nudi dvije zakonske mogućnosti intervenirajući u jedan jedini članak Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima kojim se reguliraju inače svi postupci kod trgovine nekretninama. Mi dakle smatramo da se u vezi ovoga ne mijenja Zakon o otocima nego da je suštinski Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima koji regulira trgovinu nekretnina, a ne Zakon o otocima kao što to najavljuju predstavnici Vlade. Uostalom nakon što smo mi u HSP-u obznanili da idemo sa ovim projektom u saborsku proceduru, učestali su napisi u tisku od strane predstavnika Vlade, kako eto Vlada samo što nije napravila svoj zakon koji će to regulirati. No eto, nota bene do dana današnjeg tog Vladinog zakona o izmjeni Zakona o otocima ili izmjena Zakona o vlasništvu ili kojeg već koji bi se ticao iste materije, tog Vladinog zakona još uvijek nema u proceduri. Neovisno o tome Vlada daje svoje mišljenje o našem zakonu u kojem po običaju konstatira da je prijedlog HSP-a utemeljen i potreban, ali da će oni eto kad-tad vrlo skoro izaći sa svojim prijedlogom zakona. Mi smatramo dame i gospodo da nema razloga za bilo koje otezanje, da je ovaj problem najlakše riješiti upravo ovakvom intervencijom i to kroz dva modela koji nudimo. S jedne strane kada god je riječ o kupnji više od 25% teritorija nekog otoka, naravno izuzimajući pomorsko dobro, kada je riječ o kupnji više od 25% nekog otoka nužno je ponuditi državi pravo prvokupa. Država tada uz pomoć ovlaštenog procjenitelja određuje koja je tržišna cijena i pojavljuje se kao prvi kupac u tom postupku, kao prvi mogući kupac. Ne znači da će država doista kupiti taj otok, međutim država će barem imati uvid u to tko prodaje, što prodaje i kome misli prodati. Barem se stječe uvid u taj čitav postupak. Slična procedura vrijedi već sada u Zakonu o zaštiti kulturnih dobara gdje je država također u poziciji da ima pravo prvokupa. Ako su otoci jedno od naših najvažnijih prirodnih dobara onda ih moramo zaštititi na isti način kao što štitimo kulturna dobra. Dakle, neovisno o ishodu kupoprodaje država na ovaj način stječe uvid i u svrhu cijene prodaje i u namjere kupca i javlja se kao prvokupac s time ponavljamo što uz pomoć ovlaštenog procjenitelja nudi tom kupcu nudi tom prodavaču cifru koja je izjednačena sa tržišnom vrijednošću. Tvrdimo da te cifre neće biti neshvatljivo visoke naprosto zato jer su sve transakcije koje su se do sada događale i cijene koje su bile pitane uvijek bile na razini niti po 10 eura po metru kvadratnom. Druga mogućnost odnosno drugi mehanizam jest izvlaštenje nekretnina na otoku ili kompletnih otoka ili hridi. MI smatramo da neovisno o tome što za sve otoke vrijedi pravo prvokupa države ako se zakupljuje više od četvrtine teritorija otoka da postoje neki otoci koji ni u kojem slučaju ne bi smjeli biti prodani stranoj osobi, fizičkoj ili pravnoj. Riječ je dakle o otocima koji su dio parka prirode, koji su dio nacionalnih parkova, o otocima koji su ključni za pomorski promet jer su na njima lanterne i nalaze se na važnim prometnim putovima kao što je naprimjer ... između Brača i Šolte, ali jednako tako i otoci koji definiraju polaznu crtu za određivanje Hrvatskog teritorijalnog mora kao što je primjerice Palagruža ili Jabuka. U tom slučaju je ovim Zakonom, ovom intervencijom onemogućemo bilo koje strano stjecanje vlasništva na tim za Hrvatsku strateški važnim otocima. Podrazumijeva se da će Ministarstvo mora, turizma, razvitka i prometa svojim pravilnikom taksativno navesti na koje se otoke to odnosi, koji otoci ni u kojem slučaju ponavljam bilo zato jer su dio nacionlanog parka ili parka prirode, bilo zato jer su za Hrvatsku važni radi plovnih puteva radi toga što definiraju polaznu crtu teritorijalnog mora, koji će otoci biti izuzeti iz svih mogućih transakcija. Sa te dvije vrlo jednostavne intervencije vodeći računa o tome da će biti potrebna ograničena sredstva za ostvarenje prava pravokupa države, HSP želi zaustaviti postojeći stampedo u kupnji Hrvatskih otoka. Pozivamo sve klubove da podrže naš prijedlog Zakona. Hvala.
Zahvaljujem poštovanom zastupniku Tadiću. U ime Kluba HNS PGS-a poštovani zastupnik Srećko Ferenčak.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi kolegice i kolege zastupnici. Predlagatelj u svom obrazloženju ističe da su Hrvatski otoci hit na tržištu nekretnina te da se kupuju radi izgradnje stambenih ili vikendaških objekata što sigurno dovodi do devastacije prostora. Nadalje, predlagatelj predlaže pravo prvokupa države i to u slučajevima kada se prodaje više od 25% jednog otoka. Predlagatelj predviđa i zabranu stjecanja vlaništva nad otocima i hridima u teritorijalnom moru RH za koji postoji poseban interes Republike. I nadalje predlagatelj navodi da bi se navedenim izmjenama Zakona spriječila daljnja devastacija otoka te zaštitili strateški državni interesi. Siguran sam da je svima jasno i da se svi slažemo da su Hrvatski otoci neprocjenjivo blago i da moramo voditi računa o njihovoj zaštiti i interesima države i predlagatelj se sigurno vodio tim načelom kada je ovaj Prijedlog i radio. Mišljenja smo da je namjera predlagatelja sigurno dobra ali se bojimo da se predloženim prijedlozima izmjena i dopuna Zakona neće moći ostvariti zamišljeni cilj, već bi ovaj prijedlog trebao doživjeti neke izmjene i dopune pa bi ga se onda moglo i podržati. Naime, svakome je jasno kada malo bolje razmislite ... stavka 2. predloženih izmjena ne osigurava efikasnu zaštitu nekontroliranog raspolaganja otocima jer se pravo prvokupa može izbjeći na način da se otok kupuje u površinama manje od 25% površine i onda ovaj Zakonska odredba nema smisla i nije efikasna ne štiti otok od prodaje kupi ga u pet dijelova i riješio je problem. Znači to bi trebalo dopuniti i promijeniti na neki drugi način. Nadalje u stavku 4. koji je na neki način nova nacionalizacija napravljena je pogreška jer bi umjesto riječi "pravo na izvlaštenje", trebalo stajati "pravo na naknadu" jer je vlasniku kojem je po Zakonu prestalo pravo vlasništva, jer se vlasniku kojem je po zakonu prestalo pravo vlasništva daje naknada prema propisima o izvlaštenju, dakle to treba promijeniti. To su formalni prijedlozi promjena ovog Zakona međutim, ustavna je upitna potpuna zabrana prometa nekretninama jer se time ograničava pravo vlaništva svakog pojedinca i vlasnika u RH. To nije moguće između ostaloga možete samo malo se stišati ako mogu pričati. To nije moguće između ostaloga radi približavanja Hrvatske Europskoj uniji te potrebe usklađivanja Hrvatskog zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. Osim toga ovdje se pojavljuje nedosljednost u smislu zaštite samo otoka, zašto ne i naših drugih nacionalnih parkova, znači mogli bi to dodati, pa naše rijeke, jezera, šume, da znači zaštitimo sve naše nacionalne parkove na takav način. Nadalje, treba naglasiti da bi se za sprovođenje ovog Zakona trebalo osigurati 100 milijuna eura iz državnog proračuna i mislim da bi bilo korektno da svaki onaj koji daje Prijedlog zakona za koji su potrebna određena sredstva da i prijedlog na koji bi se način ta sredstva osigurala i kako obrazložiti našim poreznim obveznicima gdje ćemo uzeti tih 100 miljuna eura. Nadalje, kroz ovaj Prijedlog zakona provlači se ideja o opasnosti da će neki vanjski i unutarnji neprijatelji pokupovati sve naše otoke i da će se otoci zaštititi na način da se iz privatnog vlasništva prijeđe u državno vlasništvo. Kao da je država najefikasniji poduzetnik i vlasnik, svi znamo iz iskustva i iz života da to nije točno, svaki dan se uvjeravamo u to, svaki privatnik bolje brine o svom vlasništvu nego što to čini država. I što učiniti u ovoj situaciji da se ne bi narušile vizure otoke i kako se Hrvatska obala doista ne bi pretvorila u Španjolsku Ibizu kao što je rekao kolega Tonči, na otocima se treba prostornim planovima restriktivno odrediti gdje se može graditi i pod kojim uvjetima a gdje se to izričito zabranjuje, vodeći pri tome računa o razvoju otoka kao što je to učinjeno u svjetskim rajevima na zemlji kako nazivaju Bahame, Maldive, ili Karibe i slična otočja koji su se savršeno uklopili u ekskluzivnu i veoma profitabilnu turističku ponudu ne narušavajući izgled otoka betonskim kompleksima, već su vjerujte mi na riječ učinili otoke i ljepšima i bogatijima. Budite sigurni da ni jedan od tih objekata nije izgrađen državnim novcem već je to sve privatni kapital. Država i to je njezina uloga samo je dosljedno inzistirala na provođenju urbanističkih detaljnih planova i vrlo su ažurni u prikupljanju poreza. Nadalje, uski obalni pojas je opće dobro i ne može se prodavati ni postati privatno vlasništvo što kaže članak 5. Zakona o pomorskom dobru, koji kaže citiram "Na pomorsko dobro ne može se stjecati pravo vlasništva ni druga stvarna prava po bilo kojoj osnovi". Znači primjenjujmo taj naš zakon koji već sada imamo. Stoga zaključujem da se primjenom Zakona o pomorskom dobru i zaštite otoka detaljnim prostornih planova i striktnim provođenjem istih može sprovesti efikasna zaštita naših otoka bez obzira na titulara vlasništva i samim time ukoliko se zabrani velika komercijalna izgradnja interes za kupovinu ili koncesiju otoka sigurno pada. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba HSS-a, poštovani zastupnik Ante Markov.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, pitanje ograničenja raspolaganja vlasništvom, pitanje zaštite naši otoka, naših najvrijednijih resursa i nešto što se već duže vrijeme spominje postoje različita stajališta o načinu na koji bi trebalo regulirati te odnose i različita stajališta kojim se mjerama i metodama rukovoditi u pokušaju da se ograniči ili bolje rečeno organizira najvrijedniji resursi koje imamo i koji su to najvrijedniji resursi koje imamo. Kako doći do toga ... [[Govornik se ne razumije.]] koji će nam pokazati kakva je vrijednost, ne mislim na materijalnu vrijednost nego uporabnu vrijdnost. Jer i danas u ekonomskim teorijama postoje dvije teorije. Jedna je teorija profita i druga je teorija vrijednosti, uporabne vrijednosti koja se u naravi stvara stvari suprostavlja teoriji profita. Naravno da s takvoga aspekta je sasvim dvojbeno kako prići ako želimo ući u sadržaj ovoga Prijedloga zakona a njegov cilj, temeljna zadaća je zaštita najvrijednijih prostora koje ima Hrvatska na način koji bi bio u skladu i sa hrvatskim Ustavom i zakonodavstvom a koji ne bi bitno poremetio buduće odnose sa Europskom unijom. Upravo stoga mislim da imamo vremena i načina i netočno je da je vrijeme prošlo u kome bi se regulirala ta materija. I danas postoje 4 godine koje nam predstoje da uskladimo, odnosno liberaliziramo tržište nekretnina makar što se tiće Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Prema tome svaka hrvatska Vlada ima 4 godine vremena da uvažavajući iskustva i nekih druigh zemalja koja su to učinila sa svojim najvećim vrednotama upravo to učini. Ono što je bitno kod pretpostavke da želimo zaštiti te najvažnije vrednote koje imamo jest činjenica da danas s obzirom na relativno liberalizirano tržište nekretnina i s obzirom na činjenicu da u hrvatskom zakonodavstvu jedina prepreka koja stoji na putu da stranac kao fizička osoba postane vlasnik tih nekretnina je diskreciona odluka Ministarstva vanjskih poslova. Ali još uvijek, znači postoji mogućnost hipotetička ukoliko Ministarstvo vanjskih poslova ne daje te suglasnosti da se predmetna trgovina nekretninama ne bi mogla obaviti. No, naravno da to nije ne samo jedini mogući način zaštite, iz razloga što danas je poznata činjenica da upravo hrvatski građani u ime i za račun nekog drugog mogu istu takvu predmetnu trgovinu napraviti a da pri tome nisu povriedili niti hrvatsko zakonodavstvo niti im je potrebno da za to traže suglasnost Ministarstva vanjskih poslova. Nadalje, promet predmetnih nekretnina od strane pravnih osoba koje su registrirane u Hrvatskoj, također vrlo jednostavna i kroz ovo se ne može utjecati na njezinu primjenu, odnosno ne primjenu. Donošenjem novog Zakona o prostornom uređenju koje je uredio tzv. obalni zaštićeni pojas i stvorio jednu posebnu urbanističku zonu da je tako nazovemo, sa svim specifičnostima pa i sa onim o kojima sam ja govorio da je u načelu suprostavljena pravu jednakosti jer takva, takva jedna urbana cjelina ne postoji nigdje drugdje nego postoji na otocima i priobaljju. Ali je isto tako činjenica da je upravo ta intervencija ustvari negdje i na tragu i na inicijativi onih koji se zalažu za značajniju zaštitu tog prostora. Jer apsolutno je točna činjenica da, o tome da li će se neka nekretnina naći kao interes kupca ili ne ovisi o tome što je moguće raditi na tom prostoru i kako stoji nadležno zakonodavstvo. No, isto tako bez obzira na te formalne i neformalne prepreke, kada se govori o dotocima i o našem priobaljju, a dolazim iz tog kraja iz općine koja ima 180 otoka i 360 otoka, otočića i hridi i između ostalog sam i vlasnik obiteljski nekog otoka. Mogu kazati da je ostao još jedan veliki nesporazum, naravno on nije predmet ovoga Zakona a to su ljudi koji žive na otocima. Počesto se u ovakvim formulacijama posebno pravne naravi kod zagovora o nekoj velikoj zaštiti zaboravljaju ljudi koji žive tamo pa onda ako ti ljudi iščitavaju zakona oni naprosto sebe tamo ne nalazi. Istine radi treba kazati da hrvatski otoci koji su većinom u privatnom vlasništvu i koji recimo makar što se tiče Srednje Dalmacije nikada nisu bili nacionalizirani iz razloga što se držalo da to nije vrijedno. Ti ljudi koji su vlasnici tih otoka i koji su danas vlasnici tog otoka su držeći se jedne prakse jedne tradicije koju je malo tko povrijedio ili da kažem gotovo nitko je nije povrijedio u smislu prava na nasljeđšivanje tih otoka i prava i u odnosu na pravo raspolaganja tim nasljedstvom do sada se hvala Bogu toga držalo. Koji žive na otocima znaju da je to tako. Naravno da to nije dostatno. Ali su ti ljudi očuvali te otoke, očuvali su njihovu ljepotu ali i čistoću. Očuvali su i njegovu jasnoću. I upravo ti ljudi su zajedno sa tim otocima ustvari predstavaljali onaj najsnažniji karakter tog vlasništva. Oni su zajedno sa tim otocima postajali dio tog otoka. I jedna gospodarska djelatnost u tada primitivnim okolnostima je ustvari sugerirala koja je neraskidiva veza između tih ljudi i tih otoka. Naravno da je ovo moje, pomalo pjesničko shvaćanje, tih otoka nažalost prošlo. Prošlo je i vrijeme tih ljudi i oni su ili nestali ili su u poznim godinama ali ta jedna ljepota koju su mnogo pjesnika opisali u svojim pjesmama mislim da treba naći mjesto i u našem zakonodavstvu i da upravo trebamo zaštiti one vrijednosti uključivo i stanovništvo. Vjerujem da je i predlagatelj govoreći o otocima uvijek mislio i na otočno stanovništvo koje je ustvari razlog zašto ovo sve radimo. I mi možemo u ovome gospodo uspjeti. Mi imamo vremena i mi imamo pravo kao i neke druge zemlje koje već jesu u Europskoj uniji da to naše pravo iskoristimo i da određenim restrikcijama odnosno pogodnostima onih koji sada jesu vlasnici, da ih potaknemo i da im omogućimo da mogu biti i prometni vlasnici bez da prodaju svoje otoke. Drugim riječima moramo im omogućiti da od tog svog vlasništva oni žive. Što kažu ljudi da budu svoji na svome. A svoji na svome nisu ukoliko su socijalni slučaj ili ukoliko ću prodati svoju nekretninu da bi kupili auto. Prema tome ovo je jedan vrlo ozbiljan projekt i dobro da je iniciran. Mi pozdravljamo ovu inicijativu. Apsolutno je podržavamo i smatramo da upravo sagledavajući sve ove i pravne i povijesne i sadržajne razloge zbog kojih je bitno vrlo ozbiljno, sustavno i temeljito prići postupku pregovaranja sa Europskom unijom, a kao što sam rekao imamo 4 godine do kada moramo imati potpunu liberalizaciju tržišta nekretnina. Znači imamo vremena ugledati se na neke zemlje koje pripadaju suvremenom svijetu, suvremenom tržištu i vodeće su članice u Europskoj uniji koje su svoje nekretnine, posebno svoje otoke zaštitili gotovo izuzećem. Izuzećem. Znači promet nije moguć. Mislim da Hrvatska uvažavajući i neke svoje iskustav u sadašnjoj praksi i tu bih proširio temu kad se govori o nacionalnim parkovima, parkovima prirode ili gotovo sad kad govorimo o ovoj obalnoj, obalnom zaštitnom pojasu znači Jadranu kao jedinstvenoj urbanističkoj zoni. Jednom novom, novom pojmovniku. Da imamo apsolutno i razloga i prava da u tom smislu gradeći i zahtijevajući da se naši interesi moraju ugraditi u buduće pregovore sa Europskom unijom i to na način da najvrijedniji resursi budu u sustavu izuzeća, a svi ostali da budu jasno podržani na onoj osnovi koja će osigurati sadašnjim vlasnicima i domaćem stanovništvu da ostane tu i da se svi sadržaji koji budu vezani na te predmetne lokacije budu subvencionirani, budu potaknuti od strane države i da država osigura ponovni suživot i onu cjelinu bez koje ti otoci ne bi bili otoci, a to je zajedništvo čovjeka i tog otoka. I jedino na takav način i ovaj prijedlog zakona će imati svoju svrhu i pronaći će svoj cilj ukoliko naši pregovarači vrlo ozbiljno shvate ovaj, ovo vrijeme koje i nije veliko, period od 4 godine i u tom vremenu vjerujem da možemo sve ono pozitivno što je prijedlog ovog zakona posebno u njenom obrazloženju, da možemo dati onim generacijama iza nas i vjerujte one će nam za to biti zahvalne. Hvala lijepa.
U ime predlagatelja poštovani kolega Pero Kovačević. Izvolite poštovani kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo! Žao mi je što nema nikoga iz Vlade kad se raspravlja o ovako važnom zakonskome prijedlogu, a kakva je situacija da se nema baš puno vremena što uvaženi kolega Markov kaže, sad ću vam ilustrirati sljedećim podacima do kojih je ekspertni tim došao sa jednom kratkom analizom. Naime, koliki je interes za nekretnine na području mora, znači u Hrvatskoj, ne samo otoka i svega drugoga, govori vam ta činjenica da je Međunarodna banka za obnovu i razvoj darovala Hrvatskoj, znači sklopljen je ugovor između Vlade Republike Hrvatske i Međunarodne banke za obnovu i razvoj o darovnici za projekt sređivanja zemljišnih knjiga i katastra, podrška registracije pomorskog dobra. Taj ugovor je sklopljen 6. srpnja 2004. godine, a objavljen je u Narodnim novinama, međunarodni ugovori broj 8 od 15. rujna ove godine. I mi tu dobivamo kao Hrvatska iznos od milijun i 960 milijuna EUR-a i točno se piše, točno piše u tome ugovoru koja je svrha, znači riječ je o ciljanoj donaciji. Veli svrha je srediti zemljišne knjige i katastar u svrhu doprinosa razvoju učinkovitog tržišta nekretnina. Sve je tu lijepo kazano. I sad dobro situacija je uvijek takva. Dobili smo milijun i 960 milijuna EUR-a, a od toga 645 tisuća EUR-a ide istoj toj međunarodnoj banci za njihove savjetodavne usluge. Znači nismo ni taj iznos cijeli dobili da utrošimo za sređivanje zemljišnih knjiga. Znači riječ je o čisto namjenski datom novcu da bi se to sve ubrzalo. E sad, jedna blaga analiza. Uzmite Narodne novine broj 130 od ove godine. Znači zadnje Narodne novine i sad ćete vidjeti da strana trgovačka poduzeća zarađuju rasprodajući hrvatske nekretnine. Sve, sva ta strana poduzeća hrvatska odnosno tvrtke imaju temeljni kapital, kreće se 20 tisuća EUR-a. I sad, 20 tisuća kuna pardon. I sad samo uzmite oglasni dio. Znači Narodne novine broj 130 od 20. rujna 2004. godine gdje se objavljuje registar kod Trgovačkoga suda i gledajte. Sad ćete tvrtke “Karzeras”, znači temeljna je svrha te tvrtke prodaja nekretnina. Velika Britanija su članovi društva, znači likvidatori i osnivači. Idemo dalje. “Hibernia zabava”, ista situacija prodaje nekretnina, tu su Irci. Idemo dalje. “Dividender razvitak”, tu vam je ista situacija. Znači 20 tisuća kuna, Irci. Idemo dalje, opet “Dividender” ista tvrtka ali također Irci drugi. Ajmo dalje “Azzure” ista situacija i tako dalje. Znači Talijani, Mađari i svi druge situacije. Znači to vam je ta situacija da se u takvoj situaciji kao ulazi se sa nekim velikim kapitalom, a zašto je to? To je posljedica Zakona o strancima. Mi smo izmjenama Zakona o strancima omogućili registraciju znači tvrtki stranih koje se može u Hrvatskoj lako registrirati i vidjet ćete ako pomno pratite da se kod svih ovih tvrtki, kod registracija govori da netko figurira kao prokurist. A šta to znači kao prokurist? Da on može dobiti poslovnu i radnu vizu za tri tisuće i sedamsto kuna i on za te tri tisuće i sedamsto kuna rasprodaje hrvatske nekretnine na području otoka i drugoga i još zarađuje novac. A nama se prikazuje kako je to ušao veliki kapital u Hrvatsku. Naime taj Zakon o strancima, sad ću vam samo reći jednu paralelu, ja sam zadnji put govorio o problemu kako se mora spriječiti imigracija pa je recimo bio primjer i Kineza koji sam govorio. Sad ćemo vidjeti kako Australija to rješava? Australija to rješava da bi zaštitila svoje vlasništvo i sve ostalo. Naime da bi spriječilo imigraciju Kineza iz Hong Konga u Australiju, Australija za davanje poslovne vize traži da svatko od njih mora imati 500 tisuća dolara na računu. To su znači te, ne kažem u našim okvirima da li bi na to trebali ići, ali to su te inačice gdje države brinu o svojoj imovini. Gdje države brinu o svojim tvrtkama i gdje postupaju racionalno. Mi nemamo ništa protiv da se strancu može dati, nekom nobelovcu da on može kupiti nekretninu znači svjetskome čovjeku normalno i Hrvatskoj dobro služi. Ali kako sitaucija ide dalje neće me čuditit ako na kraju budu tvrtka Al Capone d.o.o. Dokle je to krenulo. Prema tome nema se baš puno vremena, ako vam nije teško uzmite svaki puta dobijemo i doma Narodne novine pogledajte oglasni dio vidjeti ćete registracija trgovačkih društava i koliki je to biznis. Znači Hrvatsko se prodaje ali ne prodaju Hrvati, bar da u tome dijelu zarade, i to je jedna totalna rasprodaja. A vidite kakve su te darovnice. Ovo je međunarodna banka za obnovu i razvitak. GDje se točno kaže pilot projekt, točno vam piše, recimo u ovom dijelu što se treba napraviti, katastarske izmjere i obnove zemljišnih knjiga i područje pomorske domene, uključujući digitalne orto foto i katastarske karte. U odabranim pilot područjima. Čak znači biraju vrlo opasna sitaucija i stvarno čemo sve rasprodati ako ne poduzmemo odgovarajuće mjere i moramo biti svjesni te činjenice i zato sam ukratko rekao ovu kratku analizu koja puno puno govori kakva je sitaucija. I da se nema puno vremena, čekati. Hvala lijepa.
Hvala vama. Poštovani kolega KOvačević. Nastavljamo raspravu po kubovima. Na redu je u ime kluba IDSa poštovani kolega Damir Kajin. IZvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjena gospodo zastupnici, evo vidimo ovaj prijedlog ima samo tri članka. Pardon, samo tri članka. A u prvom članku kaže se, država ima pravo prvotokupa nekretnina. U drugom, pravne domaće i fizičke ili pravna osoba ne može stjecati pravo vlasništva niti djelom a niti u cijelosti na otocima, hridima, teritorijalnom moru Republike Hrvatske koji su od posebnog interesa za REpubliku Hrvatsku. I treći to je ono što je bitno ukoliko je domaća ili strana fizička ili pravna osoba već stekla dio vlasništva ili u cijelosti vlasništvo nad nekretninom iz prethodnog stavka, donošenjem ovoga zakona prestaje pravo vlasništva. Moš si mislit. Koje ima na nekretnini z prethodnog stavka a dosadašnji vlasnik ima pravo na izvlaštenje. Ovdje vjerojatno treba stajati naknadu, prema propisima o izvlaštenju. U ovom obrazloženji koje je ispred nas navodi se da su se prodala tri otoka na Jadranu i to Smokvica II ispred otoka Medulina, ispred Medulina kraj PUle. Navodi se i to da Hrvatska ima 718 otoka i 387 hrid. A da je stalno nasljeno svega njih 50. Navodi se i da je to uskladu sa prihvaćenim normama europske unije koje je Hrvatska prihvatila. Te da HSPe predlaže rješenje koje vrijedi za kupnju tj. pri prodaji kulturno povjesnih spomenika. Tome moramo dodati jasno i one incijative koje idu u pravcu da se sto postotno zabrani prodaja nekretnina strancima No idemo sada redom. Kada su spomenuti otoci kraj Medulina posrijedi a to je Frašker i Fraškerić nije ih prodala lokalna samouprava već su ih prodali ruskom milijarderu koji je tamo htio izgraditi kongreski centar naši domaći ljudi. Na svu sreću nisu iz IDSa već iz IDFa i SDPa. A ja se osobno čudim općini Medulih koje pristaje da se na otoku izgradi jedan takav kongresni centar. Čudim se jednostavno toj općini koja licitira sa postavljanjem struje na kamenjaku a sada se zalaže za jednu takvu devastaciju. Priča se i to da taj ruski milijarder, prije ili netko u njegovo ime, ne znam možda ne u njegov ime, ali uglavnom da se prijeti prodavaocima i da se time bavi i time i hrvatska obavještajna zajednica jer ne mog udoboti dozvole za gradnju na tom otoku. Međutim sada to nije predmet ovoga kratkog prijedloga, kojeg će IDS podržati ako se izmjeni stavak 3. članka 1. Što ćemo međutim ovim zakonom dobiti to je suštinana koju ću ja pokušati odgovoriti. U javnosti se sada stvara dojam a to zagovaraju ja mislim neke strane u ovom Hrvatskom saboru, da treba 100% zabraniti prodaju nekretnina. Prvo, uz ova dva otoka od osamostaljenja do danas u Hrvatskoj su stranci po riječima bivšeg hrvatskog ambasadora u Londonu sada savjetnika pri Europskoj banci za obnovu i razvoj gospdina Andrija KOjakovića, stekli oko 30 tisuća nekretnina. Ako su 30 tisuća nekretnina strancima prodana u Hrvatskoj pretpostavljam da u Istri su prodane 6, 7 možda 8 možda 10 tisuća nekretnina ne znam možda, jer su prilike u tom području bile nešto sređije prije nego u drugim krajevima REpublike Hrvatske. Kao što je pulska gruntovnica neusporedivo sređenija od zagrebačke ili splitske. Od tih 10 000 nekretnina recimo, lokalna samouprava je možda u zadnjih 15 godina prodala stranicima 20 ako. Tko ih znači prodaje. Prodaju naši ljudi. Prodaju obični malo ljudi koji se pokušavaju tom prodaju riješiti neki drugi egzistencijalni problem kupiti traktor, sagraditi apartman, otvoriti radno mjesto svojoj kćerci. Ili sinu. I sada si postavljamo pitanje dali to može netko zabraniti. Ako se to zabrani, pa mi ćemo okrentui sve te ljude protiv sebe to je jasno. Međutim to je manje bitno. Bitno je nešto drugo. To nije moguće zbog čega zbog reciprociteta kojeg ova zemlja ima sa jednom Austrijom. Njemačkom, Amerikom, Kanadom, Italijom i tako dalje. A aj reciprocitet tu materiju drugačije regulira. Končano Hrvatska ima silnu dijasporu. Od njih nekoliko stotina tisuća pazite, koji imaju hrvatsko državljansko u inozemstvu, neću reći stotinu tisuća ali desetine tisuća ljudi posjedujunekretnine u Njemačkoj, u Italiji, u Austriji u Americi i tako dalje. Brat moje majke koji živu u Ahenu nije htio uzeti njemačko državljanstvo ima kuću u Ahenu. Ima boravak u Njeamčkoj. E sada zamislite da tim ljudima netko kaže, gospodo e nećete moći kupovati. Ili da kao što glasi ovaj stavak 3., članak 1. prestaje tom njenom Ivanu pravo vlasništva i ima pravo na naknadu po propisu izvlaštenje. To je zakon o eksproprijaciji. Pa to će izazvati, ne znam, međunarodno pravni incident. Kao što bi izazvalo da netko sada tom Rusu koji je kupio ta dva otoka kraj Medulina, kaže, čuj, ne znam, tebi ćemo to eksproprijirati. Vjerovatno bi on danas nakon što se suočava sa nemogućnošću gradnje na tim otocima ponovno želio doći do toga novca, ali tu izvlaštenju teško da bi došao do novca kako predlaže predlagač koji ga je jasno dao. 3. stranici su i do sada toga smo svi svjesni elegatno stjecali nekretnine na način da u Hrvatskoj formirali trgovačka društva, ona mogu neograničeno stjecati nekretnine. Nekretnije. Ta trgovačka društva su nota bene domaće pravne osobe registirane pred domaćim trgovačkim sudovima. Poreze plaćaju u Republici Hrvatskoj jasno vode ih stranci. Končano Hrvatska ulazi u Europsku uniju, ja mogu tu samo spomenuti ovaj Sporazum o stabilizaciji i pridruživnju i ono što nije Sloveniji nije pošlo za rukom da zabrani promet svojim nekretninama, sumnjam da će u dogledno vrijeme poći za rukom Republici Hrvatskoj. Koliko got da budu vješti bili naši pregovarači. Ono što treba učiniti pokušati spriječiti ako je moguće prodaju poljoprivednog i šumskog zemljišta strancima kao što je ne znam, pošlo za rukom DAncima. Ali to nećemo postići zakonski tj. političkim manifestacijama već isključivo diplomatskim pregovaranjima. I što onda do tada. Jedina učinkovita mjera su prostorni planovi. Ali da ćete vi spriječiti našim ljudima da prodaju nekretnine, e to nećemo. A oni će to učiniti odnosno prodati tu nekretninu onome tko ponudi više. 2003. u Istri je obavljeno 25 tisuća kupoprodaja. Lokalna samouprava osim grada Pule nije prodala možda ništa. Tko je prodao 25 tisuća što apartmana, zgrada, parcela, stanova , i tako dalje. Naši ljudi ,moji istrijani. Dali je to sada osiromašeno stanovništvo. Pa daj sreće da sam ja i tamo siromašan. Konačno stranci su stjecali i temeljem kupnje hrvatskih tvrtki nekretnine, bilo da se radi o hotelima, INA-e, Željezari Sisak, ne znam kome sve ne, iako za hrvatsko gospodarstvo je malo tko zainteresiran, stjecali su i temeljem denacionalizacije. Stjecali su najviše prilikom kupnje saniranih banaka. Isto tako, ako nešto ne može, točnije ne smije kupiti stranac, tko će u Hrvatskoj kupiti? Ja ne mogu, Pero ne znam, kupit će hrvatski tajkuni. Zašto onda radimo zakon za njih? Žalosno ili ne, Hrvatska će morati prihvatiti strance. Ja ću također uvijek reći svakome tko me pita, nemojte gospodo prodavati nekretnine, jer one rastu po cijeni od 20, 30% godišnje, ali sumnjam da onaj tko nema stan, će mene na kraju poslušati. Zato ponavljam, jedina mjera je prostorno planiranje, te da državna lokalna samouprava veće komplekse daje u zakup, koncesiju, ne znam, formira pravo građenja i tome slično. A bit je, još jedanput ću reći prostorno planiranje. Kod otoka treba reći i to. Pomorsko dobro se ne prodaje, ali opet tko je toj medulinskoj obitelji, ne iz IDS-a mogao spriječiti prodaju otoka? Nitko. A da li će to moći ovaj zakon? Samo ako kažemo svi su otoci od posebnog interesa Republike Hrvatske, a to si ova vlast ne može priuštiti. Drugo, što bi učinila hrvatska Vlada da su ti prodavaoci iz Medulina ponudili njoj pravo prvokupa za 2 milijuna dolara? Pa hrvatska Vlada bi samo konstatirala, pa mi nemamo osigurano taj novac u proračunu. Istu stvar bi napravila općina Medulin ili Županija istarska. Na ta 2 milijuna dolara se ne kraju platio neki porez i tome slično. I uvijek će biti da će država kazati, mi to ne možemo kupiti, ali ja ću još jedanput reći. U IDS-u podržavamo taj pristup gospodina Tadića, jer ćemo možda doći do jedne realnije cijene, a time i većih prihoda kod poreza na nekretnine, znači da se ima to pravo prvenstva ponuditi državi itd. Konačno, što bi gospodin Tadić napravio da nema saborsku plaću, da nema stana ovdje u Zagrebu, a da mu netko ponudi za 1.000 kvadrata 100.000 EUR-a na Hvaru? Ma, prodao bi i pokušao bi si riješiti egzistenciju ovdje u Zagrebu i nemojmo naprosto od toga stvarati probleme. Sve u svemu, ovo je jasno interesantna materija, međutim, tu nema mjesta politiziranju, jer ćemo oštetiti naše ljude, drugo reciprocitet je svetinja, međudržavni ugovori, da se vratimo na Ustav, imaju snagu iznad naših zakona i treće što sa pravnim osobama danas u vlasništvu stranaca? Za kraj, još jedanput ću reći. U članku 1. ovaj stavak 2. i 3. su logični, neka ide u tom pravcu, ali ovaj članak 4., stavak 4. članka 1. to treba gospodo, od toga odustati. Ovaj zakon ne može važiti unazad, on mora važiti za ubuduće. Konačno, ta retroaktivnost je zasigurno i neprirodna, a zaisgurno i neustavna. Za ova tri slučaja prodaje o kojima je ovdje riječ, to su Smokvice, Fraškera i Fraškerić kraj Medulina ne smijemo degradirati načela civiliziranih nacija i ja bih jasno, da sačuvaju naši ljudi sve što je njihovo. Na stranu što je 1/3 New Yorka u vlasništvu Japanaca ili ovih kako se kaže, ne Afrikanaca, nego sa Bliskog istoka, ..., kao što je isto tako 1/3 Londona sigurno u vlasništvu Amerikanaca ili Japanaca. Međutim, osim prostornog planiranja i pokušaja da hrvatski državljani, tj. sami vlasnici sami u svoje ulažu nama jednostavno u ovome trenutku ne preostaje puno mjera, osim jednog strpljivog pregovaranja sa Europskom unijom i jasno prostornog planiranja. No, dobro je da se sad o ovakvom zakonskom prijedlogu pregovara i stav IDS-a je nedvosmislen. Ovaj stavak 2. i 3. podržavamo, 4. apsolutno ne možemo zato jer je to van, ja bih rekao, vremena. Podržavamo znači, ta dva prva stavka, jer je to dio Zakona o otocima ili Pomorskog zakona, a treba diplomaciju natjerati da se založi za izuzeće određenih cjelina, ukoliko je to moguće, međutim pitanje je kako će i glede toga reagirati obični mali ljudi koji imaju nekretnine uz more. Vjerojatno isto onako kao što su i reagirali nakon ove Uredbe o zabrani prometa nekretnina unutar onih zona od 70 m, odnosno 1 km, gdje im je preko noći naprosto srozana vrijednost njihovih parcela. Jednom riječju, ja ne sumnjam da mi možemo ovo usvojiti, ali pokušajmo o ovome trezveno progovarati.
Hvala lijepa, poštovani kolega. Na redu je u ime Kluba SDP-a poštovani kolega Leko. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Da nisam pravnik, ovaj prijedlog zakona bih preveo otprilike ovako - siromašni hrvatski građani prodaju svoju djedovinu, pa čak i otoke, a da hrvatska Vlada nije zaštitila ni nacionalne ni državne interese, a obvezna je to učiniti po članku 52. Ustava Republike Hrvatske, da citiram: "More, morska obala, otoci, vode, zračni prostor, rudno blago i druga prirodna bogatstva, ali i zemljište, šume, biljni i životinjski svijet i drugi dijelovi prirode, nekretnine i stvari od osobitog kulturnog, povijesnog, gospodarskog, ekološkog značenja za koje je zakonom određeno da su od interesa za Republiku Hrvatsku imaju njezinu osobitu zaštitu". I stavak 2.: "Zakonom se određuje način na koji dobra od interesa za Republiku Hrvatsku mogu upotrebljavati, iskorištavati ovlaštenici prava na njima i vlasnici, te naknadu za ograničenja koja su im podvrgnuta". Odmah iza toga treba reći. Dobra je ideja Kluba zastupnika HSP-a, vjerujem da je ona inicirana otvorenom brešom bilo Vlade Republike Hrvatske kod davanja suglasnosti u reciprocitetu prometa nekretnina i zemljišta u Republici Hrvatskoj sa strancima, a da nije po posebnim drugim propisima i interesima zaštićen nacionalni interes. Zbog toga odmah na početku kažem, ovakav zakon, to sam siguran i Klub HSP-a zna da ne možemo donijeti, jer bi on bio protuustavan, nacionalizirali bi vlasništvo, a da nismo utvrdili prethodni državni i nacionalni interes na ono što nacionaliziramo. To nije moguće naprosto učiniti. Zbog toga, vrlo važno je, a mislim da je zadnje vrijeme da se osnuje zaista stručna radna skupina koja je nadstranačka, jer je pravničkim jezikom rečeno najvažnija tranzicija se vrši upravo u vlasničkom sustavu. Iz područja društvenog vlasništva prelazimo u režim vlasništva i to je tradicija u pravom smislu. Odmah tome treba dodati da Ustav i štiti pravo vlasništva pa je samo zakonom i na zakonom temeljenom interesu moguće ga ograničiti. Dobra namjera zaštite otoka mislim da nije moguće zaštititi na ovaj način nego je moguće podizanjem standarda građana koji žive dolje i njihovom brigom tko će doći na otok koji će isto se odnositi prema tom otoku kao i oni koji su tradicionalno dolje, vodeći veliku brigu o svakoj luki i lučici, čistoći i posebnom značenju za život tih otočana. Dakle, i Ustav propisuje da vlasništvo obvezuje i samog vlasnika, ali ga ne ograničava, ne ograničava u prometu. Zašto? Jer temeljni dio ili sastavni ili najvažniji dio prava vlasništva je da raspolažete sa vlasništvom. Najvažniji. Naša strahovanja od pod navodnicima strahovanja, od nema strahovanja od stranaca ako se prethodno definiraju i zakonom utvrde nacionalni interesi bez obzira jesu li to otoci, jesu li to rijeke, jesu li to rezervati, je li to nacionalni park, je li to kulturno dobro, spomenik ili čak neka gradska jezgra kao posebno zaštićena jezgra. Mi naravno želimo biti građani Europe pa se ne želimo stavljati u dvije razine tko može biti vlasnik nečega, ali svi ti koji žele biti vlasnici u Hrvatskoj, moraju poštivati sve zakone i sve nacionalne interese utvrđene kada je u pitanju vlasništvo. Zbog toga još jedanput kažem. Zadnje je vrijeme da Vlada uoči svoju obvezu da odredbu članka 52. Ustava Republike Hrvatske stavi na dnevni red, definira sve državne i nacionalne interese vezane za vlasništvo i promet nekretnina u Republici Hrvatskoj. Čak ja mislim da se mora poticati promet nekretnina jer većina budžeta u zemljama zapadne Europe se puni iz prometa nekretnina, to je izdašan porez i dobar porez. I još nešto, on je možda najpravičniji, jer ga uglavnom plaćaju oni koji imaju iznad egzistencijalnih potreba. Dakle, nacionalna pripadnost i državljanstvo građana Europske unije ima standarde u tim državama koji omogućuje vlasništvo tih građana u svim državama Europske unije. Nešto drugi režim je sa državljanima ostalih država izvan granica Europske unije. Ovo je tema koja zadire u temelje hrvatskog društva, u budućnost građana. Zbog toga tema ne dozvoljava odgađanje. Rokovi brzo protiču i ja sam uvjeren da će Hrvatska biti spremna ući u Europsku uniju, dakle da ćemo mi zbog sebe biti spremni ući u Europsku uniju 2007. godine, a onda nastupaju posebni režimi i curi pijesak ubrzano i teže ćemo zaštićivati ono što nismo do tada zaštitili. Kada je u pitanju još nešto oko otoka. Ima nešto što je vrlo važno spomenuo kolega Tadić. Krajnje točke državnog teritorija su vrlo važne. Bez obzira na to što možemo govoriti načelno da svi građani imaju pravo vlasništva na teritoriju isto, ali ono ima određeno značenje iz povijesnih razloga, a i iz maritivnih da tako kažem, morskih razloga. I da više ne da tako kažem, ne problematiziram stvar koja je jasna, hitno je bar do donošenja zakona koji će biti u europskim standardima, Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, bitno je da Vlada objavi i Saboru ponudi neke kriterije koji mogu zaštititi nacionalne i državne interese koji sada nisu predviđeni kod ostvarivanja prava reciprociteta između građana različitih, građana Europe i svijeta kada je u pitanju promet nekretnina. To je moguće učiniti, naravno već postoje kod nas prostorni planovi za cijelu državu, postoje nacionalni parkovi, postoje zaštićene gradske jezgre, postoje posebni otoci od strateškog interesa, postoji obalni pojas, postoje luke i poljoprivredno zemljište. Dakle postoji dovoljno elemenata da se može ponuditi standardi na koje nam neće prigovoriti demokratska Europa ni demokratski svijet jer će biti u skladu sa standardima zemalja Europske unije koje štite nacionalne interese kada je u pitanju promet nekretnina za strance. Odmah da dodam, isto ograničenje prometa nekretnina vrijedi i za građane Republike Hrvatske. Neke nekretnine naprosto su ekstra comercio. Ako to sve znamo, dakle treba pozdraviti inicijativu Kluba HSP-a i reći da je ona dobro došla kao tema koja problematizira nacionalne državne interese u ovoj oblasti i jasno reći da se zakon ne može podržati, jer on zaista ovako kako je predviđen, predviđa nacionalizaciju i diranje vlasništva, a nije utvrđeno da je to iz razloga ili to područje nije utvrđeno nacionalnim i državnim interesom. Hvala lijepa. Mi nećemo moći glasati za zakon, ali podržavamo njegovu namjeru. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Leko. Na redu je poštovani kolega Rožić u ime Kluba zastupnika HSP-a. Izvolite kolega. Ne? Dobro. Na redu je u ime Kluba HDZ-a poštovani kolega Tomljanović.
Gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Evo pa ja ću početi onako sadržajno kako je uvaženi kolega Leko završio u smislu očitovanja Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Dakle, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne podržava Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima koji je podnio Klub zastupnika HSP-a Hrvatskom saboru i to zbog sljedećih razloga. Prvo pri Ministarstvu pravosuđa formirana je radna skupina za izradu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima kojim će se ne samo sveobuhvatno intervenirati u predmetni zakon već će se jasno razraditi instituti stjecanja prava vlasništva stranaca i na otocima imajući u vidu međunarodno preuzete obveze Republike Hrvatske s jedne strane, te zaštitu interesa i sigurnost Republike Hrvatske s druge strane. Drugo, Vlada Republike Hrvatske je u završnoj fazi izrade Nacrta prijedloga Zakona o otocima gdje će što direktno, što indirektno biti regulirana i ova problematika i treće i ne manje bitno, predložene izmjene i dopune zakona nisu samo materija Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima nego nedvojbeno zadiru i u druge propise koji reguliraju pravne institute poput prava prvokupa, prava na izvlaštenje, a posebice obzirom na međunarodno preuzete obveze Republike Hrvatske i usaglašavanje tih pravnih instituta stvarnog prava sa europskim standardima. Stvarna prava stranaca pa samim tim i mogućnosti stjecanja prava vlasništva na nekretninama naravno u pojedinim pravnim sustavima da su različito i uređena. Razlike proistjeću iz različitog pristupa navedenoj problematici od kojih i stvarno dakle u literaturi razlikujemo dva osnovna, dakle pod prvo ili a, to je liberalni pristup koji u potpunosti izjednačuje strane i domaće osobe u smislu stjecanja prava i obveza te mogućnosti stjecanja prava vlasništva i pod b. taj restriktivni pristupa kojeg karakterizira mnoštvo zabrana ograničenja i nemogućnosti stjecanja prava vlasništva. Izbor zavisi u prvom redu od političkih ciljeva koji se žele postići uz napomenu da uvijek liberalnija varijanta svakako privlači više stranaca koji će biti spremni ulagati svoj kapital u ovom slučaju Republiku Hrvatsku ali s druge strane prijeti u određenim područjima preplavljivanjem strancima koji mogu imati dominantniju ulogu od one koja se može smatrati poželjnom. Međutim, to bih htio naglasiti bez obzira o kojoj se varijanti radilo potrebno je iznaći model, kontrole i sprečavanja stjecanja prava vlasništva stranaca ako bi se to protivilo interesima i sigurnosti Republike Hrvatske. Pravno uređenje stjecanja prava vlasništva na nekretninama u Republici Hrvatskoj u načelu jednako je za sve kategorije stranih osoba. DA bi se stekle nekretnine u vlasništvo i to po bilo kojem osnovu osim nasljeđivanja svima je potrebna suglasnost ministra vanjskih poslova odnosno ministra zaduženog za iseljeništvo koji bi ju dao ili daje ju po prethodnom mišljenju ministra pravosuđa. Ove suglasnosti nisu potrebne kada se nekretnina stječe naravno nasljeđivanjem. Stranci stalno nastanjeni u Republici Hrvatskoj i oni koji obavljaju djelatnost u Republici Hrvatskoj imaju samo ograničenja ili ograničenja reciprociteta odnosno uzajamnosti. Osim postojećih ograničenja glede stranih osoba postoje naravno i ograničenja glede samih nekretnina može se određeno područje proglasiti prodručjem na kojem strane osobe ne mogu stjecati vlasništvo nad nekretninama a za slučaj da stjecaj ima karakter izvlaštenja predviđeno je pravo na naknadu. Ovdje se radi o situaciji predviđenom člankom 358. Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, dakle nekretnine na tzv. isključenom području. Sva buduća pravna odnosno zakonska regulativa ove vrlo osjetljive materije naravno da mora imati svoje ustavno pravno uporište, znači u potpunosti biti usklađena sa odredbom članka 48. Ustava Republike Hrvatske kojim se jamči pravo vlasništva, pravo nasljeđivanja, a strana osoba može stjecati pravo vlasništva i uz odredbu da strana osoba može stjecati pravo vlasništva uz uvjete određene zakonom. Naravno da je tu i članak 52. Ustava o kojem smo imali prilike čuti u kom smislu on treba predstavljati sasvim sigurno jednu ustavnu podlogu za zakonsku regulativu ove materije i to ne samo kada se radi o otocima, o priobalju, zaštićenom obalnom području nego i svim onim resorsima o kojima temeljem Ustava država mora skrbiti na jedan poseban način dakle radi se i o šumama, i o poljoprivrednom zemljištu i o vodnim resorsima i o svemu onome na koji način to je u ustavu u članku 52. regulirano. Što kazati zaključno, dakle načelno se može podržati ali samo intencija prijedloga zakona radi zaštite nacionalnih interesa, interesa Republike Hrvatske, ostale odredbe u predloženom zakonu sporne su i glede ustavnopravnih odredbi, glede zabranjivanja prometa nekretnina, ograničavanja prava vlasništva a dakako sve gornje institute valja temeljito proanalizirati sa aspekta međunarodnih ugovora preuzetih od strane Republike Hrvatske. I na samom kraju potrebno je u smislu posebne zaštite pravno regulirati možda jednu, to smo već kazali u odnosu na članak 52. Ustava ali i o tome se u zadnje vrijeme sve češće govori kao jednom strateškom interesu to on uistinu jest ja bih to posebno na kraju svog izlaganja i naglasio a to su naši vodeni resursi, resursi pitke vode kao područje strateški od izuzetnog značaj za budućnost Republike Hrvatske dakle i to bi trebala biti jednih od segmenata koji bi trebao obuhvatiti možda ne u ovom zakonu ali svakako da u svojim prijedlozima će Vlada skrbiti i o tim našim resursima na koji način i što kvalitetnije zaštititi za buduće generacije. Na kraju iz svih ovih razloga Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice konkretne zakonske odredbe neće naravno podržati kao niti prijedlog samog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarim pravima ali intenciju da se ove stvari reguliraju i to što prije na što kvalitetnije mogući način u interesu sviju nas, interesu Republike Hrvatske dakako da valja u svakom pogledu i podržati. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo na riječ po ovoj točci. Poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Odmah moram reći da i osobno ne samo putem Kluba podržavam ideju koju su prijedlogom ovog Zakona otvorili kolege iz Kluba zastupnika HSP-a. Međutim, način kako se on izvodi mislim da je nedostatan i da u tom pogledu zapravo raspravu povodom ovog Prijedloga zakona treba iskoristiti da se donese jedan posebni zaključak kojim se nalaže Vladi Republike Hrvatske da pripremi odgovarajuće zakonske projekte kojim će se napokon razraditi i provesti odredba članka 52. Ustava. Naime, radi se o vrlo ozbiljnom pitanju ne radi se ovdje samo o otocima nego se radi i o zračnom prostoru, rudnom blagu, prirodnim bogatstvima, zemljištu, šumama, bilju itd, ukljlučivo naravno onda i otoke. Ja moram ovdje podsjetiti da je ... u suradnji sa Međunarodnim monetarnim fondom propisano i prihvaćeno rješenje kojim će se ići u restruktuiranje privatiziranje Hrvatskih šuma a da mi prije toga nismo zapravo razrješili pitanje što je u situaciji kada se i u kojoj mjeri se i da li se sve šume u Hrvatskoj mogu i da li se podvode pod interes Republike Hrvatske i u tom pogledu ako se podvode kada i u kakvi režim će se primjenjivati. I U tom pogledu je potpuno jasno da se ovim Zakonom kojim se mijenja Zakon o vlasništvu ne može ovo pitanje riješiti. MI moramo donijeti posebne zakone u skladu sa Ustavom i Zakonom o vlasništvu i stvarnim pravima kojim ćemo utvrditi ne samo državni interes nego i pravni režim tih dobara koja su od osobitog državnog interesa uz uvjet da ograničimo i poduzetničku slobodu pa u pojedinim slučajevima i vlasnička prava a naravno postojeći uz to i Ustavnu odredbu da tada moramo utvditi tržišnu naknadu a ne po izvlaštenju posebne naknade koje su zapravo procijenjene i u tom pogledu ne može biti procijenjeni... Zato ja osobno smatram da bi trebalo donijeti Zakon o otocima ako se želi zaštititi posebice otoke itd, i u tom pogledu kroz pravni režim pitanja utvrđivaja vlasništva i stvarnih prava uključivo i ostvarivanja poduzetničkih sloboda na tom vlasništvu vidjeti zapravo kako i koja ograničenja su primjerena i iz razloga kako zaštititi državni interes u segmentima koji se posebice štite a to je prije svega obrana i sigurnost zemlje, to je pitanje naravno zdravlja ljudi, zdravlja ekološka zaštita itd, kao što Ustav sam po prirodi stvari propisuje. To je prvo što sam htio naznačiti. Drugo što moram naznačiti je sasvim jasno da pojedine od načina rješenja koja su ovdje ponuđena upravo iz razloga što se zapravo pratila ideja potrebe zaštite ovogadobra koje je stvarno dobro od nacionalnog interesa zapravo se zadrlo i pomalo i u ustavnu materiju i u tom pogledu je očigledno da neka rješenja sama po sebi nisu i ne mogu biti biti ustavna. Prije svega samo obrazloženje koje govori o izvlaštenju nekretnina po kojem bi se između ostaloga išlo na tzv. procjenjenu vrijednost koju će dati procjenjeni, ovlašteni procjenitelj a ne tržišnu vrijednost je apsolutno s ustavno pravnog aspekta dubiozno jer mi moramo reći ako zakonom hoćemo uvesti posebni režim zbog zaštite državnog interesa na određenim dobrim uključivo u ovom konkretnom slučaju o otocima, onda to ne mogu trpjeti vlasnici na tim otocima. Dakle, takva ograničenja možemo uvesti ali vlasnicima moramo osigurati tržišnu naknadu ako oni to žele. I to je ono što moramo potpuno jasno razbistriti i nema tu posebnog procjenitelja kjoi će dovesti u situaciju zapravo da on određuje moguću tržišnu vrijednost. Procjenitelj nikada ne utvrđuje tržišnu vrijednost nego približnu ili plus minus tržišnu vrijednost ... [[Govornik se ne razumije.]] Drugo pitanje s ustavno pravnog aspekta je također jako upitno jeste pitanje iz članka 2. gdje se kaže da će Ministarstvo mora, turizma i razvitka i prometa svojim pravilnikom navesti će otoke i hride od posebnog interesa, to uopće ne može. Prije svega Ustav je tu potpuno jasan, to može samo po Ustavu zakon, i onda se dodatno zakonom mora razraditi pravni režim oko ograničenja vlasništva, poduzetničkih sloboda i naravno samog režima, načina ostvarivanja i korištenja prava, tih istih otoka. Prema tome, ni u kojem slučaju ne može biti ministarstvo, a ovo što mi možemo reći, mi možemo zaključkom zadužiti Vladu da pripremi takve zakona i razradi sve te kriterije vezane za taj dio. I u tom pogledu naravno voditi računa o zaštiti interesima odnosno, zaštićenim dobrima koji kada se zaštite zapravo se štiti državni interes Republike Hrvatske a to je pitanje kao što sam rekao obrane i sigurnosti zemlje, to je pitanje između ostaloga, naravno, zaštita prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi iz članka 50. Ustava Republike Hrvatske. Prema tome, u tom segmentu ako propisujemo i ograničavamo i vlasnička i poduzetnička prava i propisujemo dodatno režim oko ostvarivanja i korištenja onda moramo naravno biti svjesni da to moramo raditi zakonom i da te ustavne i zakonski kriteriji moramo do kraja ispoštivati ali ne na štetu sadašnjih vlasnika nego zapravo na korist društvene zajednice. Sadašnji vlasnik ne smije imati štetu, on mora dobiti obeštećenje po tržišnoj vrijednosti ili za oduzeto vlasništvo, ili za ograničena poduzetnička i vlasnička prava a u isto vrijeme mi ćemo zaštiti na taj način temeljne vriejdnosti odnosno državni interes Republike Hrvatske, segment. Drugo što sam, treće što sam htio također naznačiti jeste da stipulacija ne prodavati otoke. Uopće se i sada ne mogu otoci prodavati, to je ono što je bit stvari. I kolege u obrazloženju samih pojedinih odredbi i sami kažu da oni ne polaze od toga da će se prodavati otoci nego zapravo pojedine površine na otocima, odnosno čestici itd., ali oni kažu na velikim otocima se ne odnosi ovaj isti zakon, piše u obrazloženju vezano za prodaju čestica velikim otocima nego samo na hridi i manje otoke koji će dovesti do toga da ako više od 25% prodaje takve čestice da će zapravo zadrt u pitanje površine. E, to vidite je dodatno ograničenje a da u isto vrijeme nije dodatno zakonom razrađeno a gdje se tu očituje i u pojedinom otoku, pojedinom hridu državni interes. To je pitanje koje se mora razraditi, može se i takav kriterij ugraditi ali se treba ako se ugrađuje onda podvesti pod nazivnik, ustavni nazivnik od državnog interesa. Ja moram reći i peto, čini mi se da između ostaloga danas raspravljamo o ovom problemu iz dva razloga. Prvi je razlog što nismo formalno pravno gledajući ... [[Govornik se ne razumije.]] ostvarili i proveli odredbu Ustava članka 52. do kraja i drugi je razlog što nisu proveli na kraju krajeva i zakonsku mogućnost i Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima gdje je rečeno da se zakonom može proglasiti područje na kojem strane osobe ne mogu imati pravo vlasništva, isto tako mi je rečeno u kojim uvjetima se može ovlastiti, iako je već to vlasništvo stečeno da se naravno po tržišnim uvjetima može izvlastiti. Prema tome, mi smo ostavili ovdje i jednu mogućnost i sada se postavlja pitanje zapravo da li mi iza toga prešutno smo prihvatili nekakvu drugu koncepciju državnog interesa bar u dosadašnjoj političkoj praksi. Da je državni interes bio između ostaloga da se na tim područjima može ostvariti pravo vlasništva naravno poštujući princip reciprociteta i ... [[Govornik se ne razumije.]] za javnosti koje su verificirali pored ostaloga naše Ministarstvo za gospodarstvo odnsono ili Ministarstvo pravosuđa i uprave koje je, uprava za imovinsko-pravne odnose zajedno sa Ministarstvom vanjskih poslova. Prema tome, mi moramo o tome itekako voditi raspravu. Očigledno da je došlo vrijeme nakon svih ovih stvari koje su pokazale da se zadire u temeljne vrijednosti ili može se kroz takva stjecanja vlasništva na otocima, na obali pa i vjerojatno možda i na poljoprivrednom zemljištu i na šumama o ćemu manje govorimo zapravo zadrti i u interese Republike Hrvatske da je došlo vrijeme u kojima mi moramo jednostavno poduzeti mjere da se zakonom ova pitanja urede. I zbog toga ovo što su predložile kolege iz Kluba HSP-a prvo treba vrednovati sa aspekta dobre ideje, drugo sa aspekta da se radi o prvom čitanju pa načelno o tome dobro treba raspraviti, treće, da sa ustavno pravnog aspekta je očigledno način kako se pokušava ovo riješiti nije dobar nego se mora raditi drugačije i četvrto, valja prihvatiti jednu činjenicu da mi jednostavno u odnosu na članak 52. Ustava trebamo donjeti nekoliko novih, posebnih zakona koje će trebati utvrditi državni interes i utvrditi ograničenja vlasništva, odnosno poduzetničkih prava i naravno način ostvarivanja vlasničkog sadržaja, sadržaja samog vlasništva odnosno pravni režim sredstava u takvom tipu vlasništva. A tu su onda kao što Ustav i sam kaže u članku 52. potpuno jasno more, morska obala, otoci, vode, zračni prostor, rudno blago, druga prirodna bogatstva, ali i zemljište, šume, biljni i životinjski svijet, drugi dijelovi prirode, nekretnine i stvari od osobitog kulturnog, povjesnog, gospodarskog i ekološkog značenja za kojem, e sada je to pitanje kada ćemo u tim segmentima zakonom odredititi i u kojem dijelu postoji državni interes i zašto. I ako postoji kako se taj državni interes s aspekta ostvarivanja prava vlasništva, vlasničkih sloboda i poduzetničkih sloboda može i treba zaštiti u Republici Hrvatskoj odnosno pod koja ograničenja potpadaju ova prava vlasnika da bismo zapravo ostvarili državni interes a ako potpadaju ta ograničenja onda se srazmjerno mora osigurati odgovarajuća tržišna naknada vlasniku tako da dosadašnji vlasnici ne mogu biti u nepovoljnijoj poziciji u odnosu na ovaj Zakon koji ćemo donjeti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Izvještavam da je u 18,55 isteklo vrijeme za prijavu po ovoj točci dnevnoga reda. Imamo još 10-ak zastupnika prijavljenih po ovoj točci, uz nekoliko 5-minutnih rasprava klubova. Sada bi kolegice i kolege prekinuli, nastavili sutra u 9,30. Prvi je na redu zastupnik Dražen Bošnjaković, pa Neven Mimica, Željko Kurtov, Alenka Košiša Čičin-Šain, Zlatko Tomčić. Po pet minuta Klubovi Ante Markov, Klub HSS-a i Damir Kajin Klub IDS-a. Nakon te rasprave išli redom Prijedlog zakona o Hrvatskom memorijalnom dokumentacijskom centru Domovinskog rata, predlagatelj Klub zastupnika HSP-a i identičan Prijedlog zakona Vlade sa mojim Prijedlogom a to bude, a to ćemo sutra, da to bude objedinjena rasprava. I dalje prema dnevnom redu. Osim što za točke 9., 8., 9. i 10. nema uvjeta za raspravu. Kolegice i kolege prekidam sjednicu, nastavak sutra u 9,30. Idemo na nastavak sjednice. Raspravu o Prijedloggu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Da dobro. U ime predlagatelja poštovani zastupnik Tonči TAdić izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Žao mi je što ne mogu pozdraviti u ime kluba HSPa kao predlagatelja ovog Zakona i predstavnike Vlade. Mada je naš Prijedlog zakona od iznimne važnosti za zaštitu hrvatskih nacionalnih interesa. Htio bih na početku današnje sjednice komentirati nekoliko istupa koji su bili rečeni jučer tijekom jučerašnje popodnevne saborske rasprave. A jednako tako uvesti u ovu temu vas poštovane kolegice i kolege koji ovdje niste bili nazočni kako bi i današnja rasprava bila čim sadržajnija. Ujedno se u ime našega Kluba zastupnika zahvaljujem svim zastupnicima koji su jučer vrlo opsežno raspravljali o ovom našem prijedlogu zakona. Kao i članovima Odbora za zakonodavstvo i Odbora za zaštitu okoliša koji su također svojim primjedbama i prijedlozima željeli poboljšati ovaj naš Prijedlog zakona. Našim Prijedlogom zakona želimo zaustaviti postojeći stampedo u kupnji nekretnina na hrvatskim otocima, posebice u situacijama kada se želi kupiti kompletan otok. Našim Prijedlogom zakona mi nudimo zapravo, dva jasna rješenja. U situaciju kada se kupuje više od 25% površine nekog otoka tad aje nužno ponuditi državi prvo prvokupa. Dakle, to su sitaucije kada s kupuje više od 25% nekog otoka ne računajući pomorsko dobro. Neovisno o ishodu takve kupoprodaje, neovisno o tome hoće li dražva na kraju i kupiti taj otok, odnosno tih više od 25% otoka. DRžava na ovaj način stječe uvid u to što se zapravo želi sa takvom kupoprodajom odnosno koje su stvarne namjere kupca toliko velike površine otoka. Sličan sustav postoji kod zaštite hrvatskih kulturnih dobara u zakonu o zaštiti kulturnih dobara, gdje država ima također pravo prvokupa. Kako su otoci bitan dio imiđa Hrvatske i njene baštine logično je primjeniti takav postupak i na zaštitu otoka. DRuga mogućnost je onemogućavanje bilo koje trgovine onim otocima koji su strateški važni za Hrvatsku. Pri čemu je naravno Ministarstvo mora dužno napraviti pravilnik o tome koji su to otoci, a rijče je o otocima koji su dio nacionalnih parkova parkova prirode koji su an važnim plovnim putevima. Na kjima su recimo svjetionici, odnosno otoka i hridi koji čime polaznu crtu hrvatskog teritorijanog mora. primjerice Palagruža ili Jabuka. U tim situacijama po našem sudu ne ti bilo mogće bilo koje strano vlasništvo nad tim otocima, a ako je do toga i došlo tada bi bilo nužno ići u postupak izvlaštenja. Prosječna cijena koja se do sada postizala za metar zemljišta na otocima ako es kupuje čitav otok neshvatljivo je niska i iznosi manje od 10 eura po metru kvadratnom. To znači da bi država u tim situacijama definitivno mogla naći sredstva za operaciju izvlaštenja. U raspravama se spominjalo i to da se sa ovim želi s jedne strane onemogućiti ljude da koriste svoje nekretnine. Zatim, spominjala se teza kako je ovo sve skupa nužno učiniti ali da bi prije toga bilo potrebo napraviti odgovarajući strateiju odnosa prema otocima, i definirati što su to nacionalni interesi. Mi se s time slažemo. Međutim HSPe na sebe ne može preuzeti posao hrvatske Vlade. Mi sa ovim otvaramo inicijativu, mi sa ovim dajemo svoj jasan i konzistetan zakonski prijedlog, a u pratećem pravilniku je Vlada dužna definirati koji su to otoci od strateškog nacionalnog interesa. No ono što vas želim upozoriti jest primjer Maldiva dakle države koja je potpuno otočka država, države koja ima po prilici isti broj otoka i hridi kao Hrvatska ne 1000 kao Hrvatska, nego 1100 i koji su postupili na sljedeći način. KOd njih je sličnim zakonom onemogućeno kupnja čitavog otoka, ali je raznim poticajima stanovništvo upućeno da daje otoke u zakup. Od 25, 30 ili 50 godina. DAkle nitko ne kaže da mi sa ovim onemogućavamo raspolaganje nekretninama. Ali naravno ne možemo mi u našem zakonu nacrtati postojećim vlasnicima što će u toj situaciji raditi. Mi samo kažemo da otoci ne mogu biti prodani strancima, ali nitko u našem zakonu nije zabranio da se oni iznajme. I to na 20 godina ili na 10 godina ili na 5 godina. Pa da iduća generacija također od toga ima koristi. Ako se otok danas proda za 4 do 5 puta manju vrijedonst, nego što će biti vrijdan za 5 godina ili za 6 godina ili za 10 godina mi s time ne oštećujemo samo ovu generaiciju nego svaku iduću generaciju koja bi od toga otoka mogla živjeti kao što to rade uostalom Maldivci. Tu se spominjala i zaštita okoliša, odnoson da neka se taj otok proda ali dajemo čvršćom regulativom onemogućimo gradnju na tim otocima. Pa posve je jasno da čovjek koji kupuje taj otok zapravo želi glumiti Aristotela Onasisa na otoku Skorpiosu i tamo graditi velebne vile. Nitko ne kupuje taj otok da bi šetao među makijom. Nego zato da bi tamo nešto gradio. Ali Maldivskoj Republici stvar je također vrlo jasno riješena. Onemogućena je gradnja veća od dva kata, građevina ne smije zauzeti više bilo kakva od ukupno 20% otočke površine, jednako tako mora postojati reciklaža, za otpad i za otpadne vode i tako dalje i tako dalje. I to sve skupa na iznajmljenom otoku. Prema tome mogućnosti definitivno postoje, samo je potrebno prije toga napraviti ovaj važan korak. DAkle reći da postoji državna srkb i da država gleda što se događa sa otocima ako se kupuje više od četvrtne otoka da država vodi računa o tome i da se nitko ne igra sa time. A s druge strane, da ne pada na pamet nitkome u hrvatskoj državi, niti državi samoj ikada prodati strateški važne otoke koji su dio nacionalnih parkova koji su dio plovnih putova ili definiraju našu otočku crtu. Polaznu crtu teritorijalnog mora. Dakle, to je ono što u svezi toga želim napomenuti i na početku današnje rasprave u ime nas iz HSP-a kao predlagatelja ovog zakona. Naravno, koja bi vrijednost bila ponuđena od strane države? Procjenjena, vodeći računa o tržišnim okolnostima. Pa neće niti jedan procjenitelj ako savjesno radi ponuditi vrijednost koja je bitno niža ili bitno viša od one koja se može dobiti za taj otok taj čas na tržištu, ako se prodaja misli napraviti tada. Dakle, stvari su i u vezi toga poprilično jasne. Država je, tj. hrvatska Vlada je prema HSP-ovom prijedlogu reagirala na uobičajeni način spominjući da je naš prijedlog zakona dobar, ali da će Vlada napraviti naravno, bolji. Mi to za sada nismo dobili unatoč višemjesečnim najavljivanjima, ali ono što se dogodilo jest to da su građani koji prodaju otoke čuvši za ovu inicijativu HSP-a koja je bila javno obznanjena u tisku već postupili na ovakav način i da je, kada je bilo riječ o otoku Gustac nadomak kornatskog arhipelaga, da su tamošnji vlasnici uz pomoć agencije za posredovanje ponudili taj otok državi na prvokup. Dakle, HSP-ova ideja o prvokupu države je već praktično zaživjela. Dakle, sa tim mislima kao odgovorom na ono što je jučer bilo izneseno u raspravi vas pozivam da i danas nastavimo raspravu o ovom zakonu, te da ga podržite u prvom čitanju. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ovo je zakon koji pred nas postavlja doista jedno vrlo bitno pitanje o kojem zaista treba ozbiljno razmislit, a to je zaštita naših otoka od rasprodaje i sasvim sigurno da je ovaj zakon u tom smislu dobrodošao što se je pojavio na našim klupama. Ja moram reći, što se zakona tiče, on je koncentriran isključivo na pravo vlasništva nekretnina na otocima, samih otoka i u tom smislu mislim da bi trebalo ga gledati puno šire vezano za tu problematiku. Mi imamo jedno drugo stvarno pravo, a to je pravo građenja o kojem u zaštiti naših otoka bi također trebali razmišljati. To je jedno ograničeno stvarno pravo koje njegovom nositelju daje pravo vlasništva nekretnine na tuđem zemljištu, a taj nositelj vlasništva nekretnine na tuđem zemljištu u odnosu na zemljište ima pravo plodouživatelja, tako da ukoliko idemo na zaštitu naših otoka, u svakom slučaju bismo trebali razmisliti i o reguliranju jednog takvog prava. Na Odboru za pravosuđe su iskazane određene dvojbe vezano za i nomotehnički dio izrade ovog zakona, ali ja mislim da to nisu toliko ozbiljne primjedbe vezano za ustavnopravnu usklađenost ovog zakona i na koncu nismo mi da prejudiciramo je li nešto u skladu sa Ustavom ili nije. Ali u svakom slučaju neke odredbe treba popravit, npr. u članku 1. u stavku 4. gdje se kaže da dosadašnji vlasnik ima pravo na izvlaštenje prema propisima o izvlaštenju. Pravo na izvlaštenje ima uvijek država, a vlasniku nekretnine pripadaju određena prava, između ostalog ono najbitnije pravo na pravičnu naknadu. To su sitne nomotehničke stvari, ali u svakom slučaju mislim da je dobro da se ovaj zakon pojavio pred nama i na koncu ovo obrazloženje što je Vlada dala u svom mišljenju znači da i Vlada ozbiljno razmišlja o ovom problemu koji za sada mislim da nije tako dramatičan, ali u budućnosti, ako su točne ove informacije iz obrazloženja koje vidimo, u budućnosti bi to doista mogao biti problem i zaista mislim da je potrebno da Vlada na adekvatan način reagira i to mislim jednom širom odredbom, jednom širom regulacijom, znači ne samo prava vlasništva nego i onih drugih stvarnih prava koji se mogu reflektirati na tim otocima. Stoga zakon smatram dobrodošlim, ali od Vlade očekujem jedan daleko širi i konkretniji prijedlog reguliranja ovog pitanja. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Neven Mimica. Nema ga. Gubi pravo na raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Ima zastupnika još. Poštovani zastupnik Željko Kurtov. Nema ga. Gubi pravo na raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain.
Zahvaljujem se. Dakle, svi smo svjesni i deklaratorno znamo da je more i morska obala, složit ćemo se, najvredniji gospodarski i prirodni dio, a nije međutim neiscrpni resurs u kojima država mora voditi apsolutnu sustavnu brigu, kako u valoriziranju postojećeg potenicijala, tako i u planskom smislu gdje se definiraju prioriteti koje država želi poticati ili pak štititi. Netaknuta ljepota, kulturno nasljeđe cijele jadranske regije i otoka, obale i otoka potencijalno su vrhunske europske turističke destinacije. Utoliko je važnije za ekonomsku održivost obale i otoka da razvoj koji prati sektor turizma također obuhvaća održivost razvoja, kako okoliša i društva izbjegavajući degeneriranje okoliša koji uglavnom posjećuju turisti. To prije svega uključuje povećanje kontrole planiranja od same lokalne vlasti, ali i suzbijanje negativnih trendova špekulantskog trženja zemljištem i betoniranja obale. U nedostatku strateških opredjeljenja i planskog pristupa na djelu je već duže vrijeme prisutna stihijska izgradnja objekata uz more po pojedinačnim projekcijama individualnih investitora. Dokumenti prostornog uređenja ključni su instrumenti kojima država raspolaže u gospodarenju svog prostora. Njime organizirana država definira što, gdje i kako se može graditi. Prostornih planova obalnog i otočkog područja ili ih nema ili su nedorečeni. To otvara prostor volontarizma, destimulira razvoj s jedne strane, a godinama je stimuliralo bespravnu gradnuju i stihijska rješenja. Izmjenama i dopunama zakona o prostornom uređenju kojeg smo prihvatili u srpnju ove godine i proširenjem djelokruga Savjeta za prostorno uređenje za očekivati je uvođenje više reda u prostornoj tematici i zaštiti obalnog pa tako i otočkog dobra. Ovaj zakon za otoke predlaže obavezu donošenja jedinstvenog prostornog plana za male općine, pa tako i za otoke za koje se ne predviđa neki jači razvoj Vlada osigurava sredstva u proračunu za izradu planova i stručnu pomoć pri toj izradi sa napomenom da sadržaj tih planova nije nužno tako obiman kao za one općine pred kojima predstoji jači razvoj. Određivanje roka za donošenje tih planova i sankcija za općinske i gradske vijećnike koji u zakonskom roku te planove ne donesu, također je jedna od novina koja ide u prilog uvođenja reda u prostor, kao i obaveza o donošenju urbanističkih planova, značajnih detaljnih i planova za uređenje prostora za zelene zone u kojima se planira turizam. Procesima približavanja Europskoj uniji Hrvatska rapidno ulazi u novu fazu razvoja turističke industrije sa novim investicijama u prometnoj i inoj komunalnoj infrastrukturi. Na tržištu relativno niskih cijena zemljišta dolazi do snažnog pritiska, kako domaćeg, tako i stranog investiranja kapitala u izgradnju novih turističkih objekata. Te tendencije svakako će se povećati samim pristupanjem Europskoj uniji koja se očekuje negdje 2007. godine. I upravo zato pozdravljam napore kolega iz Kluba HSP-a da se danim prijedlogom regulira i prevenira nekontrolirana rasprodaja otoka i hridi u domaćim teritorijalnim vodama. Doduše, smatram da je to znatno složenija problematika koju prvenstveno treba regulirati prostornim planiranjem, jer će nesumnjivo znatno manji interes biti iskazan za one prostore i otoke na kojima nije dopuštena gradnja. A kako je prijedlog naročito upitna u dijelu potpune zabrane promet na nekretnina što narušava temeljna prava o privatnom vlasništvu, odnosno upitna je i realna procjena vrijednosti kada država ima pravo prvokupa, odnosno što u slučajevima izigravanja zakona na način da se pojave četiri ili više formalnih subjekata zainteresiranih za kupnju cijelog otoka. Stoga smatram da je prijedlog zakona Kluba zastupnika HNS-a i PGS-a o Agenciji za planiranje, upravljanje, gospodarenje i nadzor obalnog područja i pomorskog dobra koji je u raspravi ovih dana znatno cjeloviti i sadržajniji jer tretira ovu problematiku putem koncesija. Dakle prostor treba štititi dokumentima prostornog uređenja, a ne zakonskom regulativom koja ograničava promet nekretnina. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Zlatko Tomčić.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče. Posebno gledam na ovaj Prijedlog zakona o vlasništvu i drugim pravima Kluba HSP-a, a radi se o prvom čitanju ne samo kroz ove predložene odredbe koje se na žalost odnose samo na otoke. Držim da ovaj zakon, zapravo zakonski prijedlog možemo prihvatiti kao dobru podlogu za raspravu u znatno širem kontekstu. Generalno rečeno, o ograničavanju mogućnosti stranaca kako fizičkih tako i pravnih osoba za posjed nekretnina u Republici Hrvatskoj u cilju zaštite nacionalnih bogatstava i vrijednosti u smislu zaštite od devastacije i neracionalnog gospodarenja itekako vrijednim prostorima. Pa na tom tragu je i inicijativa HSS-a koju je poveo prije nekih mjesec dana i u tijeku je izrada jedne strategije, strateški pristup o ograničenju mogućnosti stjecanja vlasništva nad nekretninama. No, o tome ne kanim šire govoriti, htio bih se naprosto osvrnuti na neke elemente samog prijedloga iz obrazloženja, ali i iz rasprave koja se do sada pojavila samo u dva detalja. U nekoliko navrata je rečeno pa i u obrazloženju, da zapravo se u zadnje vrijeme pojavio stampedo stranaca na nekretnine u Republici Hrvatskoj. I postavlja se dakako pitanje, da li to netko nekoga optužuje, tko je kriv za taj stampedo, da li je to samo u pitanju tržišni interes ili nešto drugo. Podsjetiti ću samo na jedan članak Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, članak 356. koji vrlo jasno kaže da strane fizičke i pravne osobe mogu kupovati u Republici Hrvatskoj, mogu posjedovati nekretnine na bazi uzajamnosti, dakle reciprociteta uz prethodnu suglasnost Ministarstva vanjskih poslova, a na prijedlog Ministarstva pravosuđa. To je zapravo ključ. Ovaj zakon ne definira nikakve kriterije po kojima bi se odobravalo, odnosno davale takve posebne dozvole da stranac može ovog momenta govorim, kupiti nekretninu u Republici Hrvatskoj i ako što treba napraviti onda treba u tvrditi te kriterije. Dakle taj stampedo je bio vrlo laganog karaktera prije desetak godina. Danas on poprima nešto veće razmjere, ali za to nije kriv ni SSP, ni stranci, za to je naprosto kriv nedostatak kriterija u zakonu koji daje Ministarstvo vanjskih poslova diskreciono pravo da odlučuje o svakom zahtjevu posebno. Dakle moj prijedlog je da se u tijeku daljnje rasprave pozabavimo i sa utvrđivanjem kriterija na temelju kojih Ministarstvo vanjskih poslova dok ne budu vrijedili neki drugi propisi, će davati ove dozvole. Druga interpretacija koja se vrlo često čuje u javnosti, to je da postoji nekakva obaveza Republike Hrvatske, da moramo prodavati, da Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju nas obvezuje da prodajemo nekretnine strancima itd. što je potpuno netočno. To je naprosto kriva interpretacija. Podsjetiti ću da je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju potpisan 29. listopada 2001. godine, da će on vjerojatno stupiti na snagu listopad, studeni, prosinac ove godine nakon što zadnja zemlja u potpunosti završi proces ratifikacije, radi se o Italiji. Iza toga postoji još neki tehnički elementi koje treba obaviti i za pretpostaviti je recimo da će do konca ove godine biti Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju na snazi. Po tom sporazumu Republike Hrvatska je obavezna u tijeku četiri godine liberalizirati promet nekretnina, dakle u roku od četiri godine. Za vrijeme te četiri godine ili dvije godine koliko se mi odlučimo, vrijedi sadašnji Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima i postupci koji su za sada na snazi u Republici Hrvatskoj, dakle diskreciona ocjena Ministarstva vanjskih poslova. Po poglavlju, po dodatku 7 SSP-a iz ove obaveze izuzetno je poljoprivredno zemljište i područja zaštićena Zakonom o zaštiti prirode. Dakako ima tu još nekih detalja koji obvezuju recimo putem članka 60. SSP-a da fizičke i pravne osobe nakon te četiri godine mogu u potpunosti biti ravnopravne sa građanima Republike Hrvatske, a čak članak 60. u stavku 3. izričito navodi da stranke neće uvoditi nikakva dodatna ograničenja. Dakle situaciju koju imamo ona važe do onog momenta dok Hrvatska svojim zakonima ne liberalizira promet nekretnina. Međutim nije ni tu kraj priče i zato su to krive interpretacije. Uz ovaj članak postoji jedna posebna izjava, zajednička izjava između Europske komisije i Republike Hrvatske koja Hrvatskoj daje dosta široka ovlaštenja u smislu ograničavanja vlasništva stranih pravnih i fizičkih osoba nad nekretninama u Republici Hrvatskoj. Prije svega na određenom području u svrhu očuvanja okoliša, nacionalnih bogatstava, nacionalne sigurnosti, jasna stvar na način da takva ograničenja onda vrijede kako za strane tako i za domaće osobe. Kad su u pitanju pravne strane osobe to definira članak 49. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji na jedan površni način tumačeći na isti način će stupiti na snagu kao i ovaj prethodni za fizičke osobe, dakle Hrvatska je obvezna u toku četiri godine liberalizirati promet nekretnina, do tada važe postojeća pravila. S tim da ovdje se sada govori o isključivanju prirodnih bogatstava, poljoprivrednog zemljišta, šume i šumskog zemljišta. Ovaj članak nije definirao detaljnije što su to prirodna bogatstva, šume, poljoprivredna zemljišta itd. što opet daje Republici Hrvatskoj mogućnost da autonomno odredi određene elemente zaštite i ograničenja. To je sadašnje stanje, prema tome Republika Hrvatska je u potpunosti zaštićena da domaćim zakonodavstvom, primjenjujući domaće zakonodavstvo ograniči mogućnost stjecanja nekretnina. Drugo je pitanje kako će se Hrvatska ponašati u tijeku pregovora sa Europskom unijom, a te pregovore treba završiti vjerojatno prije nego što istekne ovaj rok od četiri godine za liberalizaciju. U tijeku pregovora i iskustva drugih zemalja, posebno deset novih zemalja Europske unije govore o tome da su u te pregovore uvedena dva bitna kriterija koja mogu i Hrvatskoj pomoći. To je kriterij opće ekonomske zaštitne klauzule, dakle zemlja pristupnica u tijeku pregovora može temeljem općih ekonomskih kriterija zatražiti odgodu primjene određene obveze prema Europskoj uniji. Isto tako uvodi se još jedan kriterij, institut drugog boravišta, dakako da se to odnosi za fizičke osobe. Pa recimo što kažu iskustva zemalja koja su prošla ove pregovore. Republika Slovenija je na temelju primjene opće ekonomske zaštitne klauzule dobila odgodu prodaje svojih nekretnina 7 godina. Dakle, ta klauzula daje mogućnost uvođenja zaštitnih mjera u cilju poboljšanja situacija i prilagodbe pojednih ekonomskih sektora. Dakle, ni jedan sektor nije izuzet. Dakle, i Hrvatska u tijeku pregovora može bilo koji segment zaštite iz svojih posebnih ekonomskih interesa pregovarati s Europskom unijom. Pitanje je jasna stvar usmješnosti kako ćemo voditi te pregovore. Nadalje, recimo, Češka Republika, Mađarska, Poljska, Cipar su dobili prijelazni period od pet godina unutar kojih mogu primjenjivati svoja nacionalna zakonodvstva za stjecanje drugog boravišta odnosno nastanjenja. Dakako, da i Hrvatska na određenim područjima može primjeniti taj kriterij pa reći da na vanjskim otocima, u određenim pograničnim područjima način stjecanja drugog boravišta odnosno nastanjenja može limitirati zapravo i promet nekretnina. Čak i od ovog kriterija izuzetak Malta koja je iz razno raznih razloga, prije svega radi guste naseljenosti, radi mogućnih socijalnih posljedica dobila pravo da stalno zadrži svoje nacionalno zakonodavstvo za stjecanje boravišta odnosno nastanjenja. Posebno je interesantan slučaj kada je u pitanju poljoprivredno zemljište, Češka Republika, Mađarska, Slovačka, Latvija, Litva i Estonija ostvarile su prijelazni period od 7 godina a Poljska je ostvarila prijelazni period od 12 godina. Dakle iz ovih primjera i sadašnjeg stanja i primjene članka 60. i 49. i onoga što možemo učiniti u pregovorima ipak se može reći da nije Hrvatska ovoga momenta tako ugrožena i da se zapravo samo o našoj snalažljivosti načina vođenja pregovora i primjena sadašnjeg zakonodavstva možemo u potpunosti zaštititi, izraditi jednu opću zajedničku strategiju u nacionalnom interesu zaštite svog prostora. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ima još dva Kluba. U 5-minutnoj raspravi. Poštovani zastupnik Ante Markov u ime Kluba HSS-a, da pardon ispričavam se prije je bila replika. Poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani gospodine predsjedniče, prihvaćajući ovaj duh izlaganja kolege Tomčića potakao me kada je govorio o ... stranaca itd, na jedno razmišljanje naime, čini mi se da nedovoljno vodimo računa o zaštiti otoka od naših građana a ne samo od stranaca. Naime, imamo situcije pao mi je na pamet ovaj primjer otoka Smokvica kraj Rogoznice koji je bio u vlasništvu države pa je država dala koncesiju tamo polovinom 90-tih godina na desetke godine jednom privatniku besplatno, ja vas sada pitam ponekad kakva je razlika da li u takvu situaciju dovodimo stranca ili osobu koja je hrvatski građanin, može odnos biti isti a može biti i gori prema otoku itd. To spominjem samo zato da kada govorimo o otocima moramo voditi brigu ne samo da ne bi došli oni u jednu sitauciju da se mi plašimo da i strani građani ne dobiju na način kako ne želimo nego Bogami moramo razmišljati da i neki naši građani budu u privilegiranoj situaciji pa da isto te otoke mogu podrediti vlastitim osobnim interesima. Ja samo želim istaknuti ne ulazeći u polemiku s nikim pokazati ovaj, skrenuti pažnju i na taj problem.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Zlatko Tomčić.
Gospodine predsjedniče očito da replike i izlaganja pa i ovaj moj odgovor na repliku će ipak biti na tragu da se radi o jednoj temi za koju smo itekako svi skupa objektivno zainteresirani da se uredi na najbolji način. Dakako da prihvaćam ovo što gospodin Jurjević govori, međutim, podsjetit ću da kada su u pitanju stranci i strano vlasništvo isto se to može odnositi dobrim dijelom i na domaće kako pravne tako i fizičke osobe. Ja mislim da Hrvatska ovoga momenta bez ikakvih problema može potpuno autonomno riješiti bez ikakvog pozivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, pitanje standarda ekološke zaštite, veličine zaštićenih područja, standarda građenja, autentistočnost građenja, posebni uvjeti građenja, prostorni planovi kojih nema 50%, ili 60% općina. Proširenje šumskog i poljoprivrednog zemljišta, revitalizacija poljoprivrednog zemljišta na otocima, standard sigurnosti vanjskih otoka, pravo prvokupa koje ne rješava jedino to pitanje, jer kada bi se stvarno taj stampedo nastavio država bi se našla u vrlo neugodnoj situaciji da mora odbijati svoje pravo na prvokup jer neće imati dovoljno financijskih sredstava. Međutim, u ovakvoj raspravi dakako se ne može sve izreći ali što se domaćeg zakonodavstva tiče moramo početi razmišljati da pitanje vlasništva nije samo pitanje gruntovnog vlasništva odnosno pitanje korištenja zemlje nego da moramo konačno ozbiljnije uvesti pojmove da najveći dio pitanje vlasništva zamijenimo zapravo zakupom ili koncesijom takve prakse isto ima u Europskim zemljama. Prema tome, dugoročne koncesije može davati država ali može dakako davati privatna odnosno fizička osoba odnosno posrednik, u svojoj obiteljskoj ostavštini stalno imati određena područja, otoke, zemlju, objekte itd, a može ih davati u najam ili koncesiju. Dakle, tema je iznimno široka i mislim da bez obzira koliko različito razmišljamo neće kroz replike, odgovore na replike, ispravke navoda, neće biti nekih velikih razlika, hvala vam lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Ante Markov u ime Kluba HSS-a 5-minutna rasprava.
Hvala lijepa gospodin predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. U završnoj riječi želim kazati da Klub HSS-a apsolutno podržava i ovaj Prijedlog zakona i ovu inicijativu i dobro je da se ona otvorila na Hrvatskom parlamentu, mislim da se otvorila na ispravan način jer gotovo svi sudionici su ukazivali na potrebu rješavanja ove problematike i očitovali se pozitivno o smjeru kretanja ove rasprave. Apsolutno i Klub HSS-a je takvo stajalište zauzeo i jasno nam je da je temeljna zadaća države briga i o prostoru i o ljudima. Interesantno je i pomalo paradoksalno izgleda činjenica da najvredniji dijelovi Hrvatske, sinonim nekako uvijek predstavljaju otoci su ujedno i populacijski najugroženiji prostori. Pa izgleda da ono što je najkvalitetnije, najbolje, ljudi tu ne žele biti, bježe iz tih prostora mislim da ta činjenica treba na jednoj široj razini upozoriti na procese koji u Hrvatskoj mogu stvoriti uistinu jednu paradoksalnu sliku a to je da najvredniji prostori, i upravo na tim prostorima prije 70-tak godina na otocima je živilo makar duplo više stanovništva nego što živi danas, tendencije koje se događaju na tim prostorima i dalje upozoravaju unatoč silnim mjerama programima, strategijama da pad stanovništva na tim prostorima neupitno i dalje je u tendenciji smanjenja stanovništva. I onda se postavlja pitanje koga bi trebalo štititi, da li treba štititi prostor u smislu ovih mjera pravne zaštite ili bi trebalo možda početi štititi paralelno sa prostorom i stanovništvo koje živi u tim prostorima. Ne mislim sada samo na more, priobalje i otoke, ima čitav niz vrijednosti prirodnih u našoj domovini, od istoka, Baranje na dolje, svih naših rijekova, nacionalnih parkova i onih područja u kojim praktično dolazi do iseljavanja ljudi. Prema tome, u svezi sa ovim Prijedlogom zakona nužno je strategiju ovoga Zakona podrediti ljudima i djelovati sugestivno i putem, putem zakonskih smjernica u smislu poticanja onima koji žele živjeti na svojim ognještima, na svom vlasništvu da se stvore uvjeti da oni uistinu budu tu u mogućnosti da žive. Mislim da ta kombinacija može donjeti punoću sadržaja ovoga predmeta Zakona. Jer sama pravna zaštita da nekome nešto zabranimo, ali ukoliko to ne osiguramo nekome drugome da koristi, tada ona neće imati smisla. Prema tome, ja ne vjerujem da se ova zemlja nalazi pred dilemom propasti ili prodati strancima. Mi moramo izdignuti jednu od te dvije, da ta dva puta, jer i jedan ili drugi propasti ili se prodati strancima, jednako je loš i čvrsto vjerujem da ima i treći put kojim se može revalorizirati i dovesti u funkciju najvrijedniji prostori, jer najvrijedniji prostori i zaslužuju najveću pažnju.
Hvala. Poštovani zastupnik Damir Kajin u ime Kluba IDS-a.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena gospođo potpredsjednice Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Kao što rekoh i jučer, prema riječima ne bilo koga nego bivšeg ambasadora Republike Hrvatske u Londonu, današnjeg savjetnika Europske banke za obnovu i razvoj od osamostaljenja države do danas, u Hrvatskoj su stranci stekli oko 30 tisuća različitih nekretnina, pretpostavljam da je onda od tog broja ¼, možda 1/5 čak što će reći 6, 7 tisuća toga samo stečeno u Istri. Jasno riječ je i o stanovima i o apartmanima i o tvrtkama i benzinskim pumpama i zemljištima u Istri, čak i dva otoka, to su ova Fraškera i Fraškerić kraj Medulina. Koliko se nekretnina godišnje proda samo u Istri. Rekoh i jučer oko 25 tisuća od čega samo pri Općinskom sudu u Puli oko 8 tisuća. Ove godine očekuje se da će samo pri Općinskom sudu u Puli biti prodano oko 10 tisuća različitih nekretnina. Tvrdim, stranci će bilo direkno, bilo indirektno kupiti najmanje 1/10 nekretnina od tog spomenutog broja. Koliko od tih 25 tisuća nekretnina prodaje lokalna samouprava? Možda 20, 50, možda 100, znači tko prodaje 24 tisuće 900 nekretnina godišnje? Naši ljudi, obićni mali ljudi. Zašto? Da bi riješili sebi egzistenciju, da bi kupili stan svojoj djeci, da bi svojoj djeci otvorili radno mjesto, da bi otplatili neki dug, kupili traktor ili nešto slično. I postavlja se pitanje da li je to zlo? Nije! Postavlja se i pitanje da li je ovdje riječ o sirotinji? Ma daj Bože, ja sam rekao i jučer, da sam i ja takva sirotinja. I da li mi na kraju krajeva to možemo zabraniti? Ne možemo! Zašto? Jer ćemo prije svega tom zabranom isključivo jedino pogodovati hrvatskim tajkunima. Ne možemo provesti ako idemo u Europu. A slažem se sa gospodinom Tomčićem da treba strpljivo pregovarati na načelima koje je spominjati. Ne možemo to spriječiti jer će se naši ljudi okrenuti protiv nas ako im se ograniči da raspolažu svojim, i konačno zato jer smo mi ograničeni reciprocitetom koji vlada između Hrvatske i Austrije i Njemačke, Italije i ne znam koje druge zemlje Amerike. Hrvatska, sami znamo ima ogromnu dijasporu. Zamislite sada da netko u Berlinu ili Rimu kaže građanima Hrvatske koji tamo rade desetljećima a nemaju talijansko-njemačko državljanstvo, ne vi gospodo, nećete moći kupiti nekretninu. Pa izbila bi indirektno, da se tako izrazim revolucija kod nas. Stranci su kupili između ostalog i sanirane banke, prodajemo im cijeli portfelj Hrvatskog fonda za privatizaciju da bi se vratio dug umirovljenicima i onda se postavlja pitanje kako to spriječiti. Moguće je samo na jedan način i to isključivo prostornim planiranjem i jasno strpljivim diplomatskim pregovorima. Nikako ne daj Bože ovim prijedlogom HSP-a u onom stavku 3., 4. da se do sada kupljene nekretnine ponude državi po kondicijama Zakona o izvlaštenju odnosno ekspropriaciji? Pa nismo mi u 45.-oj nego smo pred 2005. godinom. Što se tiče pravo prvokupa, ja se apsolutno s tom dijelom odredbe HSP-a slažem, ali samo da vam kažem podatak prema riječima Ministarstva financija. Prošle je godine na otocima promet nekretnina premašio iznos od milijarde i 200 milijuna kuna. Da li će država sada u svom proračunu pronaći taj iznos ili sličan iznos pa da kupuje te nekretnine ispred nekih drugih. Sumnjam. Kao što isto tako sumnjam da je kojim slučajem obitelj Bolković u Puli, odnosno u Medulinu ponudila ... [[Govornik se ne razumije.]] državi za dva milijuna dolara da bi država u svom proračunu izdvojila taj novac. Znači strpljivo pregovarati sa Europskom unijom i temeljem Zakona o prostornom planiranju ili prostornih planova sačuvati prostor za buduće generacije. Iako i tu oni koji su ušli u prostorne planove enormno će zaraditi u odnosu za one koji neće moći biti u prostornim planovima a vi znate kakav pritisak je na terenu jer svi se pokušavaju sa svojim nekretninama ugurati u te neke građevinske zone upravo računajući na soluciju neke prodaje, davanje u zakup ili disponiranja slobodnog sa tim nekretninama. Hvala.
Hvala. Još Klub HSP-a, poštovani zastupnik Miroslav Rožić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođe i gospođo. Samo nekoliko riječi koje su bitne za intenciju predlaganja ovoga Zakona. Prije svega nama u Klubu HSP-a drago je da imamo podršku nekih klubova od kojih smo to moram priznati zbog njihove političke orjentacije i političkog programa i očekivali. Imamo međutim isto tako i nekih koji se, i nekih klubova koji se postavljaju prema tome na jedan rekao bih neutralan način neželeći zapravo pred javnošću iznjeti kakav je njihov stav o ovom prevažnom problemu za budućnost Hrvatske države i uopće Hrvatske zemlje. I konačno imamo stav, zapravo vladajućeg kluba, odnosno najbrojnijeg kluba ovdje koji podupire našu intenciju da zaštitimo rasprodaju Hrvatske zemlje ali ne bih podržao ovaj Zakon kao prvi korak nego bih zapravo želio to cjelovito riješiti i zaštiti citirano. Dakle, mnogi koji su ovdje zastupali govorili su zapravo o tome kako smo mi već, kao da se mi već nalazimo i kao da smo punopravna članica Europske unije što mi dakako nismo. Još je dug put pred nama po našem sudu i pitanje je uopće kada ćemo stići ako ćemo do tog cilja stići, iako mi u HSP-u to nikada nismo smatrali političkim ciljem nego Europsku uniju samo sredstvom za omogućavanje boljeg života u Hrvatskoj. Možda je strategija tih koji govore o našim već ranije preuzetim međunarodnim obvezama kao što je to SSP, odnosno Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ili onih koji govore kao da smo već članice Europske unije, možda je strategija tih ljudi ili tih političara ili tih političkih opcija kada je u pitanju rasprodaja zemljišta u Hrvatskoj zapravo takva da kada stranci pokupuju svo zemljište u Hrvatskoj onda ćemo po naravi stvari postati zemlja Europske unije, doslovno. Naravno da bi tako, da je tako nešto postoji koliko god vam se to činilo, takva mogućnost postoji koliko god vam se to činilo ovaj čas karikirano. Ne bismo bili niti u svijetu, a bogme niti u Europi izuzetak da na taj način postanemo članica Europske unije, da naime postanemo to onog časa kada stranci moraju zaštititi svoj kapital i svoje nekretnine koje su pokupovali u Hrvatskoj. Ta floskula odnosno ta poruka da to treba cjelovito riješiti i zaštititi zapravo me podsjeća na onu čuvenu poslovicu: “Čekaj magare dok trava naraste.” Dok mi to cjelovito riješimo i zaštitimo rasprodat ćemo sve što je vrijedno u Hrvatskoj. Članak 52. Ustava, ja ga moram ovdje citirati, kaže: “More, morska obala i otoci, vode, zračni prostor, rudno blago i druga prirodna bogatstva, ali i zemljište, šume, biljni i životinjski svijet, drugi dijelovi prirode, nekretnine i stvari od osobitog kulturnog, povijesnog, gospodarskog i ekološkog značenja za koje je zakonom određeno da su od interesa za Republiku Hrvatsku imaju njezinu osobitu zaštitu”. Zakonom se određuje način na koji dobra od interesa za Republiku Hrvatsku mogu upotrebljavati i iskorištavati vlasnici te naknadu za ograničenja kojima su podvrgnuti. To je gospođe i gospodo članak 52. Ustava Republike Hrvatske. A međunarodni zakoni, međunarodno preuzete obveze iz SSP-a ili neka nada u budućnost da ćemo uskoro postati članica Europske unije pa da ćemo iz razloga reciprociteta već sad moramo dozvoljavati da se rasprodaje sve i sva, bez ikakvog donešenog zakona kojeg smo po Ustavu trebali donijeti zapravo nisu valjda ti međunarodne obveze i ti međunarodni ugovori ako su iznad naših zakona, nisu valjda i iznad hrvatskog Ustava. Ja se barem nadam da nisu. Prema tome nemojmo kao magare čekati da trava naraste nego prihvatimo barem ovaj zakon, barem ovo djelomično rješenje i riješimo jedan problem, a ne da se izgovaramo na to da trebamo to riješiti cjelovito, a taj zakon već godinama nismo donijeli, a po Ustavu smo ga trebali donijeti. To je bit priče, to je bit našeg Prijedloga zakona i zato vas molimo za tu potporu. Ovdje nije nebitno reći da se u Hrvatskoj svaki dan desetak trgovačkih društava, stranih trgovačkih društava registrira koje kupuju nekretnine i koje trguju nekretninama i na taj način stječu pravo vlasništva nad nekretninama i zemljištem bez čak i one čuvene suglasnosti ministra vanjskih poslova koje bi po zakonu trebali imati.
Hvala lijepa. Klub SDP-a, petminutna rasprava. Poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, gospođo potpredsjednice Vlade. Još jedanput treba ponoviti i zahvaliti se Klubu zastupnika HSP-a što je uočio jedan važan društveni problem. Pravni, ekonomski i nacionalni. Međutim teza koja je u naravi točna da siromašni hrvatski građani prodaju svoju djedovinu, a da Vlada Republike Hrvatske na što je obvezna u smislu članka 52. Ustava Republike Hrvatske nije izradila niti predložila kriterije kako bi se zaštitili nacionalni i državni interesi vezani na pitanje vlasništva. Dakle ta teza u naravi stoji. Međutim predloženi zakon opet predviđa da najsiromašniji građani, upravo oni koji prodaju svoje nekretnine budu najviše odgovorni za nacionalne i državne interese. Pa zakon predviđa praktično da se nacionalizira njihovo vlasništvo. Zbog toga ovaj model ne možemo prihvatiti. Ali pozivamo Vladu Republike Hrvatske da nadstranački, nadstranački jer je ovo pitanje koje određuje budućnost generacija i generacija koje dolaze, osnuje radnu skupinu koja bi u što kraćem roku pripremila zakone i druge materijale, standarde, pravne standarde koji mogu proći kriterije zemalja Europske unije. Da utvrdi što je to nacionalni državni interes vezano za zemljište, nekretnine, kulturna dobra, povijesne spomenike, prirodna dobra, nacionalne parkove, obalu i tako dalje. Još jedanput valja ponoviti da nacionalna pripadnost vlasnika nekretnine pa i njegovo državljanstvo u načelu ne mijenja teritorij, državni teritorij. Nemojmo izazivati nepotreban strah. Zaštitimo svoje interese i oslobodimo se straha. Još jedanput valja ponoviti da treba poticati promet nekretnina. Treba poticati promet nekretnina kako bi se punio državni proračun, kako bi oni koji su siromašniji mogli doći do izvora sredstava i prijeći prag siromaštva, postati nešto bogatiji i raspolagati sa svojim nekretninama na način da ne moraju ih prodavati nego da ih žele prodati. U tom smislu zaista nemamo šta drugo dodati nego još jedanput zatražiti od Vlade Republike Hrvatske da vrlo brzo predloži Hrvatskom saboru osnivanje radne skupine od Parlamenta, od Hrvatskog sabora kako bi nadstranački došla do standarda koji vrijede za ovo područje. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Miroslav Rožić.
Samo jedan mali ispravak gospodine predsjedniče. Doista je, kolega Leko je rekao da treba poticati promet nekretninama kako bi se punio državni proračun. Dakle upravo ispravljam taj naime netočni navod. Kakva je sada situacija trgovačka društva koja se registriraju u Hrvatskoj i kupuju nekretnine u ime, kao strana trgovačka društva upravo to i čine. Naime ne pune državni proračun nego izbjegavaju plaćanje PDV-a na taj način.
U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice petminutna rasprava poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Gospodine predsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Pa eto dopustite mi da u ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice kažem da smo mi na Klubu ovo pitanje nedvojbeno, nesumnjivo ocjenili kao vrlo bitno pitanje. Ono to uistinu jest, ali smo izrazili analizirajući sam problem dvojbe u sama zakonska rješenja i koncepciju samog prijedloga zakona. Dakle Hrvatska demokratska zajednica načelno podržava inicijativu ili intenciju prijedloga zakona u prvom redu radi i zaštite nacionalnih interesa, interesa Republike Hrvatske. Međutim isto tako u našoj analizi smo ustanovili da su same konkretne odredbe predloženog zakona sporne u, u smislu ustavno-pravnih odredbi jer tu smo imali jučer prilike čuti, doslovce citirali smo odredbe Ustava, članka 48. i 52. Ustava Republike Hrvatske, ali pogotovo u smislu same intencije zabranjivanja prometa nekretninama, ograničavanja stjecanja prava vlasništva, a dakako da i sve ove institute u predmetnom zakonu valja temeljito proanalizirati sa aspekta međunarodnih ugovora. Potpisanih kao obveza međunarodno priznatih prava i obveza dakle, od strane Republike Hrvatske. I u svezi još bi kazao mislim da to nije nebitno reći, na kraju ove sveobuhvatne kvalitetne rasprava je i Vlada REpublike Hrvatske nesumnjivo ovaj problem prihvaća kao jedan problem koga kvalitetno treba riješiti. I ne kupujući nikakvo vrijeme kako se to moglo možda i zaključiti u smislu kolega koji su obrazlagali u svoje ime i ispred svojih klubova o ovoj problematici. Dakle ja ću ponoviti još jedan puta da je pri Ministarstvu pravosuđa formirana radna skupina za izradu zakona o izmjenama i dopunama zakona o vlasništvu i drugim stvarima kojim će se ne samo sveobuhvatno intervernirati u predmetni zakon već će se jasno razraditi instituti stjecanja prava vlasništva stranaca na otocima. Imajući u vidu međunarodno preuzete obveze Republike Hrvatske s jedne strane, ali i zaštitu interesa i sigurnosti Republike Hrvatske s druge strane. I ne samo to mislim da je vrijedno spomenuti da Vlada Republike Hrvatske je u završnoj fazi izrade nacrta Prijedloga zakona o otocima. Iako je ovo poseban taj problem dakle legs specijalis, Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, ali činjenica je i to da upravo Zakon o otocima će regulirati i ovu i sve one druge problematike koje, probleme koji se pojavljuju na otocima, otočnom stanovništvu ,prostornom planiranju i svemu onome o čemu smo imali prilike slušati u ovoj raspravi. I nadalje, s time bih zaključio, predložene izmjene i dopune zakona nisu samo materija zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Mislim da se s time možemo složiti, one nedvojbeno zadiru i u druge propise koji reguliraju pravne institute. Na primjer, pravo zakupa, imali smo tu izvlaštenja, eksproprijacije, zatim posebice a posebice evo to i naglašavam, obzirom na međunarodno preuzte obveze Republike Hrvatske dakle i usaglašvanja ovih propisa i instituta sa tim preuzetim obvezama. Zaključno u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice evo ističem da se apsolutno podržava intencija prijedloga. Mi to ocjenjujemo po izuzetno bitno pitanje. Ne samo i to sam naglasio, u našoj raspravi, ne radi se to isključito i samo o otocima u tom strateškom smislu, naglašavali smo sve one što u krajnjoj liniji propistuje članak 52. Ustava Republike Hrvatske. Jer od zaštite vodnih resursa, izvora, pitke vode kao u budućnosti sasvim sigurno jednoga oblasti jednoga područja kojeg treba posebno zakonom zaštiti, ali dakako otoci tu imaju važnu da ne kažem prevažnu ulogu. I ja ne sumnjam da ćemo vrlo brzo imati na saborskim klupama konkretna rješenja resornih ministarstava i Vlade Republike Hrvateske. I da ćemo o tome vrlo brzo na još kvalitetniji način imat prilike raspravljati. Hvala lijepa.
Hvala, Ispravak netočnog navoda poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Netočno je što je kolega rekao da bi ovim prijedlogom kluba HSPa bio povrijeđen kako se pozvao kako se pozvao da bi već bilo istaknuto članak 48. Ustava odnosno povredivost vlasništva. To nije točno. Jer ovaj prijedlog nudi nešto što je najvrijednije i ukoliko je država zaista zainteresirana onda je bila već kadra odgovoriti već na ove incijative i očitovati se dali je zainteresirana, za pravo odnosno iskoristi mogućnost prava prvokupa. Pogotovo ako je i to bez i mimo zakona ponuđeno. I tako bi država manifestirala jeli joj stalo do ovoga što govori ili ne. A ne formiranje radne skupine. Međutim država se oglušila na pravo prvokupa. Znači nije joj stalo. Prema tome, to tako treba otvoreno i reći, a ne govoriti o radnim skupinama.
Štovana kolegice nemojmo proširivati na drugi dio onaj što uvijek izaziva nešto drugo. Državna tajnica u Ministarstvu pravosuđa Snježana Bagić izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Na kraju rasprave dopustite mi samo još par riječi uz sve opasnosti ponavljanja očitovati se o stajalištu Vlade u vezi predloženih izmjena i dopuna Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Vlada Republike Hrvatske predložene izmjene nije podržala. MOram naglasiti da nije podržala ne zbog toga što ne prepoznaje potrebu da se određena dobra određene imovine Republike Hrvatske zaštiti. Naime mislim da nema ovdje u dvorani onoga tko bi se suglasio bilo kao zastupnik bilo na Vladi Republike Hrvatske da su zaštita imovinskih interesa Republike Hrvatske odnosno, određenih dobara i u tom segmentu pitanju mogućnosti otvaranja prostora da strane osobe fizičke i pravne pa katkada i naše osobe steknu pravo vlasništva ili druga stvarana prava na određenu imovinu, predstavlja pitanje ne samo u vlasničkom smislu značajno nego, od izuzetnog značaja i u gospodarskom smislu strateškom smislu i nacionalnom smislu. Prema tome, mislim dau tome u pogledu dstajališta Vlade nema dvojbe. Međutim poznato je naravon da već u ovom trenutku postoji zakonska regulativa koja normira, uređuje stecanje prava vlasništva stranaca na nekreninama, to je reciprociteta i suglasnost Ministarstva vanjskih poslova pod prethondo pribavljenog mišljenja Ministarstva pravosuđa. Postoji već sada određena imovina na kojoj stranci primjerice pomorska dobra doduše ni domaće osobe ne mogu steći pravo vlasništva. Uvijek se može … [[govornica se ne razumije]] sprovesti dobro raspravljati i treba i u ovom Domu raspraviti oko toga koliko smo mi tim postojećim normama zaštitili imovinu onu koja predstavlja nacionalni interes Republike Hrvatske da se ograniči ili potpuno onemogući stjecanje prava vlasništva. to je jedno. S druge strane Republike Hrvatska u procesu pridruživanja Europskoj uniji preuzela je niz obveza različitog karaktera i u vlasničkom smislu ona je u korist sporazumao stabilizaciji i pridruživanju preuzela obvezu sukladno standardima Europske unije, iskustvima drugih zemalja, utvrditi jedan katalog nekretnina koje će bit idefinirane, jasno određene, gdje će se urediti da strane osobe fizičke ili pravne neće moći stjecati pravo vlasništva. Ovdje je to više puta istaknuto, s jedne strane i s druge strane govori se o rokovima gdje su druge zemlje odgodile primjenu takve odredbe, odnosno utvrđenog takvog kataloga nekretnina. Ako analiziramo te rokove, rok koji je Republika Hrvatska tu odredila također čini mi se primjer tome. To bi doduše ne znači da Republika Hrvatska ne može prepoznavajući svoje potrebe i interese to postići i u kraćem roku. Međutim kada govorimo dakle u ovom segmentu ispunjavanju obveza u okviru sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju u tom segmentu izmejna i dopuna zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, to je složeno pitanje, osjetljivo j epitanje. I u tom segmentu je Vlada formirala radnu skupinu kako bi se odgovarajući izmjenile odredbe zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. U tom svjetlu treba promatrati dakako i u graničnom opsegu i prijedlog zastupnika Kluba HSpa koji se odnosi samo na jedan taj dio imovine a to je na otoke. Vlada REpublike Hrvatske dakako da dijeli mišljenje svih ovih koji kažu da su otoci opće imovina koja se nalazi, nekretnine koje se nalaze na obali, predstavljaju posebnu potrebu i interes da se zaštite. Jer su dakako i najinteresantnije strancima za stjecanje. I u ovom trenutku Vlada Republike Hrvatske prepoznaje potrebu da se što prije reagira neovisno o ovom sustavnom rješavanju. TAko da će uskoro u završnoj fazi, kao što je navedno u pismenom mišljenju, ići sa izmjenama i dopunama Zakona o otocima. DAkle posebno se fokusirajući na ovaj dio nekretnina koje se nalaze na otocima i uz obalu. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočno navoda poštovani zastupnik Miroslav Rožić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Doista u Ustavu piše kako sve ono, da ne ponavljam što piše u članku 52. od mora pa do nekretnina i stvari od osobitog kulturno, povijesnog i tako dalje značenja, gospodarskog i sve ostalo, treba biti zaštićeno. Postoji Zakon o zaštiti kulturno-povijesne baštine pa se postavlja vrlo jednostavno pitanje onda. Ako bi to bilo točno šta ste vi izgovorili gospođo Bagić, kako se onda dogodilo da je rodna kuća najvećeg hrvatskog slikara Vlahe Bukovca u Cavtatu prodana strancu, ali ako želite prodati njegovu sliku strancu, onda to ne možete, jer vam to zakon brani. Hvala lijepo.
Kolega Rožić, to je polemički prigovor. U raspravi to nije ispravak netočnog navoda. Molim vas sve zastupnike da... Još imamo u ime predlagatelja, završni osvrt. Poštovani zastupnik Anto Đapić.
Gospodine predsjedniče, gospođo potpredsjednice, državna tajnice, kolegice i kolege. U ime predlagatelja želim prije svega zahvalit svim sudionicima rasprave i sinoć i jutros koji su kroz vrlo sadržajnu i ozbiljnu raspravu pokazali kako je ovaj problem itekako prepoznat u političkim strankama u Hrvatskoj što je konačno, rekao bih, refleksija stvarnog stanja na terenu koje je uočljivo, vrlo ozbiljno. Rasprava je pokazala nužnost reguliranja ove problematike, kako sa stajališta i Ustava, tako i nacionalne sigurnosti, i naravno i onog što je možda ponajvažnije i razvojnih mogućnosti Hrvatske. Zašto smo išli sa ovim prijedlogom zakona? Želio bih podsjetiti kako smo u prosincu prošle godine kada je hrvatska Vlada prezentirala svoj program što će raditi u svome mandatnom razdoblju, tada je moja rasprava u ime kluba stranke dominantno upozoravala i pitala predsjednika Vlade što će se učiniti kako bi se spriječila rasprodaja Hrvatske, jer je već tada bilo naznaka o stvarima koje su, o kojima smo govorili sinoć i jutros. Tada je predsjednik Vlade vrlo kategorično odgovorio, vrlo odlučno, da će Vlada učiniti sve kako bi pravnom regulativom spriječila rasprodaju Hrvatske, a tu se naravno posebno misli ne samo na otoke, nego i na zemljište i na izvorište pitke vode, a mi smo sa ovim prijedlogom zakona išli sa jednom snažnom intervencijom u jedan uži dio. Dakle, točno je da mi nismo obuhvatili sve ono što je možebit predmetom rasprodaje Hrvatske, međutim bilo je potrebno reagirati, jer je prošlo evo 8, 9 mjeseci, a da nije bilo konkretnog, ne samo Vladinog projekta, zakona ili intervencije u ovu problematiku,nego upravo obrnuto se dogodilo da smo bili svjedoci i od medijskih napisa i od vlasititih spoznaja većine nas kako je rasprodaja Hrvatske na djelu. Nakon što je hrvatska politika u ovim 14, 15 godina stvarala i okvire i uvjete rasprodaje hrvatskih banaka, unosnih gospodarskih sustava, ono što je Hrvatskoj dominantno preostalo, to je hrvatsko more i ostala je hrvatska zemlja. Sasvim dostatni resursi, mi se barem nadamo u Hrvatskoj stranci prava da oni osnaženi budu kotač zamašnjak gospodarskog preporoda Hrvatske. Ukoliko se nastavi ovakav trend rasprodaje hrvatskog bogatstva, hrvatskih ljepota, kulturne baštine, o čemu je maloprije i rekao kolega Rožić, jedan eklatantan primjer, s time što je još samo trebao dodat da je kuća prodana bila bivšem američkom veleposlaniku, gospodinu Mongomeryu, kuća Vlahe Bukovca, koja zasigurno predstavlja i dio hrvatske kulturne baštine, to samo govori u koliko se mi segmenata nepripremljeni ušli u pregovore sa Europskom unijom, ne napravivši svoju bilancu da mi znamo što je to od našeg interesa, što je to kulturna baština, što je ono što je stvarno od nacionalne sigurnosti, što ne može biti predmetom prodaje, a onda se istovremeno događa situacija da mi bez kriterija odobravamo prodaju nekretnina u Hrvatskoj. Kolega Tomčić je govorio vrlo rekao bih kompetentno o tome da je prema postojećoj zakonskoj regulativi mi možemo se sa tim problemom nositi, ali mi se sa njim ne nosimo. Mi se sa njim ne nosimo i upravo zato je bio ovaj prijedlog Hrvatske stranke prava, Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Želio bih kazati kako bih uklonio dvojbe o pravnoj kompetentnosti ovog prijedloga, da su na njemu radili vrlo eminentni stručnjaci, doktori znanosti sa područja građanskog prava, međunarodnog prava i pomorskog prava. Prema tome, .... intervenciju gdje ne može biti puno prigovora oko materije koja je vrlo složena i ustavna i politička i gospodarska itd. i upravo instituti prvokupa i izvlaštenja koje smo mi uzeli kao podlogu za Izmjenu i dopunu zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima su praktički neupitni. Ovdje je kolega Kajin bio rekao da je izvlaštenje koje mi predlažemo u našem prijedlogu izmjena i dopuna zakona, da je to praktički povratak na 45-u na eksproprijaciju. Ja mislim to je nepoznavanje objektivno instituta izvlaštenja. Izvlaštenje ne znači eksproprijaciju i nacionalizaciju nego pravična nadoknada po tržišnim uvjetima temeljem kvalitetne procjene eventualnog vlasnika, kao što je slučaj sa kupnjom zemljišta za auto ceste, kada država ima pravo izvlaštenja i nekih sličnih situacija koje nema potrebe navoditi. Onaj tko zna što je institut izvlaštenja, zna da se tu ne radi o otimačini, nego o nečemu sasvim drugom. Pravo prvokupa, iako se ono ne bi možda moglo uvijek primijeniti, jer država možda ne bi imala toliko sredstava i novaca, ono bez obzira na to omogućava jednu procjenu toga kakav je interes, prema kojim pravcima, koliko je prodano nekretnina strancima itd. Na ovakav način, dosadašnja praksa pokazuje da je Hrvatska postala Eldorado, jer se bez kriterija omogućava rasprodaja nekih stvari, koje možda jesu od hrvatskog interesa, neke možda nisu od interesa, ali namjera ovog zakona, izmjene zakona i namjera ove rasprave je bila da se nešto pokrene sa mrtve točke, ne samo da poneke stvari rasprvimo, a nakon toga prođe sve ovo i nastavimo po istoj praksi. Upravo zbog toga teško nam je prihvatiti ocjene iz kluba najvećeg kluba koji pozdravlja intenciju i ovo što je govorila državna tajnica, da Vlada je itekako je uočila i prepoznala i podržava sve to, ali da je to tek segmentaran pristup, međutim on je pravno vrlo kvalitetno postavljen, on je politički u cijelosti opravdan i nema razloga da ovaj naš prijedlog zakona ne uđe u drugo čitanje, jer to može biti itekakav, rekao bih i poticaj i Vladi i toj ekspertnoj grupi koja se navodno napravila, čuo sam da nešto pripremi, da se to ubrza. Da se to ubrza, jer da ne bude po onoj što je rekao maloprije kolega Rožić, kako ono "šuti magarče dok trava ne naraste", jel? Prema tome, moramo voditi računa da treba djelovati i kako je govorio kolega Bošnjaković, da je procjena da nije baš tako dramatična situacija. Situacija je vrlo ozbiljna, jer to krene, to je kao gruda snijega koja se zakotura, na kraju nastane lavina i ukoliko postoji prave dobre volje nešto se mora uistinu napraviti. Ja vas pozivam da poduprete u prvom čitanju Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima kako bismo do drugog čitanja, možda i Vlada pripremila svoj prijedlog zakona, tada da mi pomognemo sa svoje strane koliko možemo, kako bi se moglo i u drugom čitanju i iz rasprave je to proizašlo, moglo ući u intervenciju, članak 356. istog zakona, kako bi se barem utvrdili kriteriji o tome kada se mogu prodavati neke nekretnine i u postojećoj pravnoj regulativi, odnosno da se to diskreciono pravo koje ima i Ministarstvo vanjskih poslova da se ono ipak ograniči na neki način da i kada ministar daje suglasnost na kraju potpis, da on mora biti nekakvim kriterijima uokviren. U protivnom, on, ne on, nego on kao institucija ima mogućnost kao i dosada raditi na način koji mi u Hrvatskoj stranci prava ne podupiremo. Još jedanput, zahvaljujem svima koji su raspravljali, i oni koji su pozvani, koji su bili rezervirani prema našem prijedlogu. Očito svi koji su govorili govore o potrebi da se ta materija regulira, pa onda krenimo sa jednim prvim korakom. Neka to danas budu otoci, a sutra neka to bude i priča o zaštiti izvora pritke vode, nakon toga i o poljoprivrednom zemljištu. Dakle postoji čitav niz problema o kojima mi moramo govoriti, to su najživotnije teme Hrvatske danas. Daleko najživotnije teme, puno važnije od bitke za bolju prošlost. Mi se moramo boriti za bolju budućnost, a borba za bolju budućnost ona praktički znači očuvanje onih vrijednosti hrvatskih gospodarskih ili kulturnih koje govore koliko je ustvari Hrvatska interesantna i u Europskoj uniji i koliko je naša snaga puno puno veća od onoga što mi sami nju predstavljamo nekad kada nastupamo sa pozicija naših težnji da idemo prema europskim integracijama. Još jedanput hvala vam lijepo i nadam se potpori kod glasovanja da naš prijedlog zakona uđe u drugo čitanje. Hvala gospodine predsjedniče.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, pa nitko ne sumnja u namjere HSP-a. Međutim ovaj stavak 4. članka 1. jednostavno ne može ovako glasiti, a on glasi …
Ali ne radi se da nešta ne može glasiti, vi imate ispraviti netočni navod.
Pa netočni, ne on je tu polemizirao sa izvlaštenjem, odnosno eksproprijacijom …
A što je netočno? Što je netočna tvrdnja gospodina Đapića? … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Kolega Kajin nemojte citirati članak … Kolega Kajin, što je netočan navod koji ispravljate?
Kako nema netočnog navoda? Pa netočan navod je u tome da to nije nacionalizacija. To je čista nacionalizacija gospodo. Istog časa prestaje pravo vlasništva. To piše u stavku 4. članka 1. Pa o čemu mi govorimo? Pa ne možemo se naprosto na taj način kroz tu formu retroaktivnosti jednostavno poigravati.
Hvala lijepa. Postoje pravni instituti Zakona o izvlaštenju itd. koje treba poznavati. Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ovoj točci dnevnog reda. Idemo na Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Prvo čitanje, prijedlog zakona broj 110. Molim da se zastupnici uključe. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, koji je predložio klub zastupnika HSPa zbog razloga navednih u mišljenju Vlade izvješćima radnih tijela. Glasujemo za, protiv, suzdržan. Molim rezultat. Utvrđujem da je zaključak prihvaćen sa 78 glasova za, 10 suzdržanih i 12 protiv.