Dame i gospodo narodni poslanici, Kosovo i Metohija, srpska rana koja ne zarašćuje, mit na kome smo se vaspitavali, učili ljubavi prema sopstvenom narodu i sopstvenoj državi, ali i izvor novih zabluda, promašaja, propusta, kakva se politika vodila poslednjih decenija. Istorijske greške nas nisu baš puno naučile, to vidimo u poslednjim danima, u raspravama i zaključcima koji su nam ponuđeni. Najveći problemi možda i nastaju tamo 1945. dolaskom komunista i davanjem nečega što nikada nijedna nacionalna manjina, niti je neki narod imao u nekoj drugoj državi. Godine 1974. Kosovo i Metohija dobija ustav, zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, postaje država veća od same države u kojoj se nalazi. Međutim, da priča nije u tome pokazuju i demonstracije 1981. godine, gde se jasno vidi da šiptarski separatisti pokušavaju da odvoje taj deo srpske države i pripoje ga velikoj Albaniji. U 1990. i 1991. godini možda je mogla biti prekretnica, kada smo mogli da rešimo kosovsko pitanje. Mogli smo da rešimo u kombinaciji, s jedne strane da definitivno odredimo koji su to državljani Srbije koji žive na Kosovu i Metohiji, a sa druge strane privatizacijom, da pokrenemo neke mehanizme koji bi sigurno sprečili sve ono što će se kasnije dešavati. Međutim, te 1990/1991. godine Kosovo više služe režimu za dobijanje izbora u sledećim godinama i ponovo je na delu jedna priča da među nama nema tog nacionalnog, definisanog interesa, nema te osnovne crte ispod koje nećemo ići, nego se sve, ipak, svodi na uskopartijske i stranačke interese. I, dolazi 1998, kada smo pokušali da odbranimo što se odbraniti može, kada smo pokušali da spasemo što se spasti može. Ali, ono što mi kao narod nismo znali da definišemo kao nacionalni interes, novi svetski poredak je znao da definiše kao neki svoj interes. Došlo je do poklapanja interesa terorista na Kosovu sa interesima novog svetskog poretka. Novi svetski poredak, definišući zaštitu građanskih i nacionalnih manjina, pokušava da utemelji sve to u Ujedinjene nacije, a za egzekutora uzima NATO pakt. Potirući praktično i sabirajući interese šiptarskih terorista i NATO terorista, dolazi do brutalne agresije na našu zemlju u trajanju od 78 dana, ali mi tada možda dolazimo do jedne istorijske prekretnice kao generacija, da i tada imamo šansu da spasemo Kosovo i Metohiju i da to definitivno rešimo. Međutim, nije bilo dovoljno iskrenosti u onima koji su odlučivali o tome da li će se potpisati kapitulacija ili će se nastaviti borba do kraja, borba za ono što je sveto i za šta se vredi boriti, jer je jedino vredno za to se boriti, a ne za nešto malo i bezvredno. Tako dolazi do potpisivanja, do podmetanja u ovoj skupštini da se potpiše jedan sporazum, Ahtisari-Černomirdin, od strane poslanika SPS-a i SPO-a, ovde. Tako mi sada dolazimo u jednu situaciju da imamo tri dokumenta pred sobom, potpisan Sporazum Ahtisari-Černomirdin, Kumanovski sporazum i na kraju Rezolucija 1244. Prema tome, propuštene su neke stvari koje su nastale na bazi građenja jedne države koja očigledno nije imala temelje i ona nam se definitivno srušila na glavu. Da li ćemo sada nastaviti sa tim greškama, ponovo da stvaramo jednu državu bez temelja, da će sutra neki drugi deo krova, da li je to Vojvodina ili Sandžak, ponovo pasti na glavu srpskog naroda ili ćemo se definitovno jednom opametiti i shvatiti da samo stvaranjem svoje nacionalne srpske države za neka buduća pokolenja i vremena možemo ostaviti sigurnost i stabilnost za življenje i obezbediti trajniji mir do koga je svima vama i nama stalo, da definitivno jednom zavlada na Balkanskom poluostrvu. Šta je sad u ovom momentu ono bitno što moramo uraditi i šta je to što bi trebalo da se podvede pod diplomatiju, pod državni i pod nacionalni interes ili pod državnu i nacionalnu odgovornost? Ovo što danas vlast radi, sigurno to nije. Ni u jednom momentu nema te agresivnosti u nastupima da se kaže - gospodo iz međunarodne zajednice, koji ste došli, od vašeg dolaska je bilo 5.400 terorističkih akcija. Vašim dolaskom napravljeno je veliko zlo, jer je 1.300 ljudi proterano i ne zna se gde su. Ubijeno je 1.100 ljudi. Vi ne poštujete ono što ste potpisali i obećali. To mora biti prva rečenica, prvi nastup u svakom razgovoru koji vodimo sa međunarodnom zajednicom. Moramo im jasno reći - gospodo, ovog momenta ima nešto što je nacionalno poniženje koje nećemo dozvoliti, ima nešto što je državni suverenitet koji nećemo dozvoliti. Mi možemo vama da priznamo da ste nam okupirli tu teritoriju, da ste jači, da imate sve ono što koristite u nehumane svrhe i regulisanje novog svetskog poretka, ali vam ne možemo priznati da je to pravda i ne možemo budućim generacijama ostviti da im u tom nekom novom potpisanom ugovoru budu vezane ruke, zatvorena sva vrata i srušeni svi mostovi. Prema tome, i kada nam se dalo ovo da pogledamo, definisano je kao zaključci. Gospodo, ovde ne možemo govoriti o zaključcima. Ovde možemo doneti samo jednu rezoluciju i to u samo jednoj tački. Rezoluciju u kojoj ćemo jasno reći - ovo što nam nudite, gde se ne spominje Srbija, gde se ne spominje Jugoslavija, je akt okupacije koji mi možemo samo prihvatiti kao prisilu, ali nikako ga ne možemo u Skupštini verifikovati na bilo koji način. Prema tome, ovo je nešto što je ispod državnog interesa, nešto što je poniženje za svaku naciju. Ono što je mlitavo, što je snishodljivo, što je bledo u ovoj današnjoj diplomatiji, ako je tako možemo nazvati, današnje vlasti, je i dokaz kako ona odgovara kad UNMIK predloži da se na granici Kosova i ostalog dela Srbije postave carine. Tu se odgovara - nemojte carine, stavite takse. To nije zaštita državnog interesa. Oni nijednom rečju ne kažu zašto nema carina prema Albaniji, zašto nema carina prema Makedoniji, da Albanci normalno prolaze kao da je to jedinstvena država. Zašto uvode carine unutar jedne države? Suviše je to mlako, a pogotovo nema jasne strategije kako na bilo koji način obezbediti bar delimičnu jurisdikciju na nekom delu Kosova i Metohije. Posebno je značajno što se pokazuje da, kao što nismo imali nacionalnu strategiju, tako je nemamo ni danas. Nacionalna strategija nove vlasti apsolutno ne postoji. Nijednom rečju se ne definiše ono što će obavezivati pojedine ljude na Kosovu i Metohiji koji odlučuju, pre svega Srbe, i nas ovde, na neki način u neku zajedničku priču. Mi smo pre trebali da razgovaramo o tome šta je nacionalna strategija danas prema Kosovu i Metohiji, šta je minimum nacionalnog intresa, šta je crta ispod koje nećemo ići, nego da pričamo o nekim zaključcima koji blage veze sa nacionalnim interesom nemaju. Mi moramo definisati tu nacionalnu strategiju, pre svega i prema ljudima koji tamo žive. Ne može Rada Trajković da ide i da putuje sa Tačijem i Rugovom, samo zato da bi uzimala neke devizne dnevnice i pričala kako štiti nacionalni interes. Ne može vladika Artemije da priča jednu priču koja je samo vezana - šta kažu Amerikanci, to treba prihvatiti. A na trećoj strani da imamo ljude ovde, koji su izlazili sa Kosova i koji su rekli - branićemo taj severni deo Kosova do kraja, zato što je to naša zemlja, zato što tu živimo i što moramu tu opstati, jer je to i naš interes i interes Srbije. Znači, mi na tom delu teritorije, koja je sada u tako jednoj teškoj situaciji, nemamo zajedničku strategiju. Svi pričaju neku drugu priču, jer nema priče u Beogradu koja ih vezuje. Dok god tako razjedinjeni budemo bili, ne možemo govoriti ni o diplomatiji, ni o zaštiti svog nacionalnog i državnog interesa. Prema tome, ono što je bitno i o čemu treba razmišljati, jeste - šta je to budućnost, a gde se danas nalazimo. Mi smo imali prošlost i pričali smo o toj prošlosti. Nažalost, nije nas puno naučila. Ali, šta ćemo u budućnosti ostaviti? Da li ćemo ostaviti dokument koji će vezati ruke svim budućim generacijama ili ćemo reći - mi smo generacija koja je rekla - okupirali ste nas, jedan je to prostor, a šta će sutra biti, videćemo. Međunarodni odnosi mogu da se promene, može da dođe do nekih novih priča u svetu, kada ćemo biti spremni svakog momenta da se vratimo na to Kosovo. To im treba otvoreno reći. Oni moraju tako razmišljati i moraju pred sobom, kad donose ovakve ustavne okvire, kako su ih nazvali, da razmišljaju da sutra može da se desi da ćemo ponovo to tražiti i da ćemo se tamo vratiti. Ništa večno na ovom svetu nije. Kad je svojevremeno Pilat sudio Hristu, on je mislio da će Rimsko carstvo biti večito, da je to ta svetinja na kojoj će se sve buduće generacije učiti, koje će biti nešto što je sveto. Međutim, ispostavilo se da se Rimsko carstvo raspalo, da je Pilat nestao, a od Hristovog učenja ostalo baš ono što je sveto, iako ga je stavio na krst i poslao na Golgotu. Zbog toga želim da kažem da ovo moramo odbiti. Ali, odbiti jednom pričom koja ne nosi u sebi želju da se mi sa njima sad svađamo, da ratujemo. Nikom to nije stalo. Ali, treba im reći jasno, odlučno - gospodo, imamo rezoluciju, imamo strategiju i mi ne možemo ispod toga ići. Vi razmislite zašto kršite ono što ste potpisali. I odgovornost i lopta mora biti u njihovom dvorištu, jer oni su prvi ti koji su potpisali , koji su odgovorni za stanje na Kosovu. Oni su odgovorni za 1.300 nestalih, oni su odgovorni za 1.100 ubijenih, oni su odgovorni za sve ovo što se dešava, popaljene kuće, proterani ljudi. (Predsednik: Vreme.) Prema tome, oni kad reše tu svoju odgovornost, kad reše ono što su potpisali, a oni to moraju da rade, oni su međunarodna zajednica, nije dobro da krše ono što govore, onda možemo dalje nastaviti priču i onda možemo dalje nastaviti neki razgovor o daljem statusu Kosova i Metohije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vuko Antonijević, posle njega narodni poslanik Sreten Mitrović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ako danas pričamo o ustavnim okvirima, to je nešto što smo mogli da očekujemo, iako smo mi Srbi na Kosovu i Metohiji mislili da nikakvo veće zlo ne može da nam se desi posle gospodina Kušnera. Nažalost, desilo se nešto mnogo gore. Gospodin Hans Hekerup ništa nije bolja varijanta od gospodina Kušnera. Gospodin Kušner, kad je prihvatio mirovnu misiju, rekao je da razume šiptarski revanšizam. Iza toga su usledili strašni šiptarski zločini i desilo se ono najgore što je moglo da se desi na Kosovu i Metohiji. Šiptari su možda propustili jednu istorijsku šansu da zaista naprave državu, da nisu proterali Srbe i da nisu napravili zločin nad Srbima i nad srpskim svetinjama. Oni više nemaju to moralno pravo i svet to mora da shvati i mora da uvaži, posle toliko zločina koji su se desili u prisustvu toliko međunarodnih predstavnika, u prisustvu NATO pakta, tzv. međunarodne mirovne misije. Znači, da onaj koji je ranije bio od tih istih identifikovan kao žrtva, postaje zločinac. Oni su to bili i ranije, ali sada je to sasvim jasno. Da pričamo o Ustavnom okviru, svi smo se složili, bio je sastanak Savezne vlade, Republičke vlade, predstavnika Srba sa Kosova, Srpske pravoslavne crkve, predstavnika političkih partija. Ono oko čega smo se jedino usaglasili, da je taj Ustavni okvir za Srbe i za ostale nealbanske etničke zajednice na Kosovu i Metohiji neprihvatljiv. Mi treba da vidimo šta treba dalje da uradimo. Ono što nam je najveća opasnost, to je prodaja srpskih imanja, srpskih kuća i srpskih stanova na Kosovu i Metohiji. Jer, očajni Srbi nemaju drugo šta nego posle dve godine, kad ne vide više perspektivu da mogu da se vrate, počinju sa prodajom svojih domova. Tu bi država mogla da učini puno. Država bi mogla da formira jedan fond za Kosovo, a to je tolika trgovina koju naša država ima sa Šiptarima, sa Kosovom, da bi bilo dovoljno samo 5% od toga što ide na Kosovo i Metohiju da odvoji za jedan fond. Jer, niko ne može nikome da spreči da proda kuću i imanje. To je njegovo pravo, ali država to može da otkupi i da to bude vlasništvo države Srbije i Jugoslavije. Na taj način da za jedan period sačuvamo taj naš prostor. Ono što se na Kosovu i Metohiji dešava, mislim da se nikome u svetu ne dešava i da ne postoji narod koji više pati nego što trenutno srpski narod na Kosovu i Metohiji pati. Mi znamo da je Kosovo gotovo getoizirano. Znamo svu tragediju, ali Srbi su ostali. Na sreću, ima nas od Šarplanine do Kosovske Mitrovice, do Kosovskog Pomoravlja. Najkompaktniji deo na Kosovu i Metohiji je taj severni deo. To je 10% teritorije koju Srbi u tom delu drže. Imamo kompaktnu teritoriju i kompaktno stanovništvo i mislim da se gotovo živi isto kao u Srbiji. Najveći je problem, što ovih dana međunarodna zajednica pokušava da nam mimo Rezolucije 1244 dauvede carinske punktove. Tu isto država može puno da uradi. Mi smo očekivali da država neće da prihvati da predstavnici Republičke i Savezne vladepregovaraju iza naših leđa i da se dogovore da carinske punktove postave na administrativnoj liniji između južne i centralne Srbije. Na žalost, mislim da danas je već bilo poziva sa Kosova i Metohije, da se očekuje uspostavljanje carinskih punktova. Bez obzira što neko priča da će tamo da se naplaćuju poreske takse, sve što se na graničnoj liniji naplaćuje, a da li se zove taksa, carina, akciza ili bilo kako, za nas je to isto. Nama je najveći problem što ne želimo da nas odvoje od naše matice, mi smo definitivno izgubljeni. Mi hoćemo da pripadamo i hoćemo ovoj državi Srbiji da plaćamo porez. To što je država tobože oslobodila srpski narod od poreza na promet, to još govori da ta ista naša država priznaje faktički da se, jer roba izvozi, pa se oslobađa poreza na promet. Znači, jedino nam je pomogla da ne bismo dva puta plaćali porez na istu robu, da se izbegne dvostruko oporezivanje. Roba koja ide na Kosovo i Metohiju oslobođena je poreza sa pričom da eto to čine za Srbe sa Kosova i Metohije. Mala je to nama pomoć. Mi više volimo da našoj državi plaćamo te iste poreze, jer od naše države dobijamo te plate i sve ono što se od tih poreza izdvaja. To je onaj nit koja nas veže za našu maticu. To nije trebalo da nam uradite. Trebalo je da pregovarate i trebalo je da Vlada, a meni je žao što nema ovde nikoga iz Republičke vlade, kaže ko je pregovarao i ko se dogovorio da se posle 35 dana srpskih protesta, srpskih barikada, po kiši i po lošem vremenu, ipak ponovo uspostavljaju carinski punktovi. To nije korektno. U nekom narednom periodu, država može da uradi isto puno, može da sve one institucije države Srbije, sve one stubove državnosti što više ojača. Nije istina da državu Srbiju demontiramo mi sami, u stvari kada UNMIK uđe sa novcem, on nađe Srbe koji prihvataju, te moderne, kooperativne, evropske Srbe, koji prihvataju sopstvenu državu da demontiraju sa kosovskometohijskih prostora zarad stvaranja nekog novog multietničkog društva, u stvari, tamo se ipak stvara jedna nova nakazna fantomska šiptarska država. Srbi treba da budu dekor. Ono što je osnovno po Rezoluciji 1244 međunarodna zajednica nije ispunila, a to je bezbednost za Srbe i za ostale. Osim za Albance, na Kosovu i Metohiji ne postoji bezbednost. Ne postoji sloboda kretanja, jer Srbi iz enklava mogu slobodno da se kreću samo kada je dobra volja međunarodne zajednice da obezbedi pratnju, da se snabdeju sa najosnovnijim životnim namirnicama. Znači, pored bezbednosti, ključni momenat je da sačuvamo taj najsrpskiji deo prostora, a to je povratak. Međunarodna zajednica ne želi da se Srbi vrate, ne želi ili možda nije sposobna da to uradi. Možda neće da se zamere svojim dojučerašnjim saveznicima, Šiptarima. Bez povratka, računajte da i naš opstanak, iako je severni deo kompaktna teritorija, dolazi u pitanje. Ako ne krene povratak, i to ne onaj simbolični, kako to Amerikanci predviđaju, sa 50 ljudi, to onda ne znači ništa, to je jednostavno neostvariv projekat. Ako ništa drugo, država može da doseljava rubne delove, jer ko sprečava državu Srbiju ili Jugoslaviju da pravi tranzitne centre i da te naše nesrećnike, koji trenutno žive po nekim kolektivnim centrima, vratim tamo, barem da budu bliže Metohiji i centralnom Kosovu. Mogu Srbi da se vraćaju u severni deo, da se prave tranzitni centri i da se polako vrši pritisak na međunarodnu zajednicu. Oni su dužni, oni su se hvalili kako su za nedelju dana vratili 700, 800 hiljada Šiptara, a prethodno su naravno bombardovali ovu nesrećnu državu, polomili su je, mada, veliki i naravno, mi ne tražimo da neko bombarduje Šiptare da bi vratio Srbe. Tu obavezu su preuzeli Rezolucijom 1244, iako ta rezolucija nije nešto zbog čega smo mi srećni. Možda je dobra polazna osnova za rešenje ove teške kosovske krize. Ono što država može još da uradi i što je vrlo važno, tiče se prosvete. Mi smo imali dosta problema jer prosveta pokušava da se tobože uklopi u srpsko obrazovanje, da pređe u neko UNMIK-ovo obrazovanje, a što su i prethodnici rekli, da je to samo prelazna forma, to šiptarsko obrazovanje. Zdravstvo takođe. Mi to nismo dali u severnom delu. Dve godine smo goloruki odolevali pritisku i Šiptara i međunarodnih snaga, jer nismo dali svoje škole, i svoje fakultete i bolnice i to nas je održalo. Međunarodna zajednica nije baš toliko sposobna da demontira sve te institucije srpske državnosti tamo, iako prepušta Šiptarima da vrše zločine, da vrše skrnavljenja i svetinje da potiru i sve što je bilo srpsko na tim prostorima. Nisu sposobni, i oni su to pokazali da ni bivšu lokalnu samoupravu, iako su bili alergični na socijalističku vlast, dve godine nisu mogli da raspuste. Raspustili su je onda kada su pridobili naše ljude, sa kojima su mogli da manipulišu, naravno sa nekom pričom da se pravi neko novo, moderno, kosovsko civilno društvo, a u kome nas otpočetka već tretiraju u sopstvenoj državi. Ali mi smo nacionalna manjina, mi smo građani drugog reda tamo.
Vreme.
Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović, a posle njega narodni poslanik Goran Cvetanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko međunarodna zajednica prihvati dokument nazvan Ustavni okvir za samoupravu na Kosovu, to znači da ne samo da je uskratila pravo Srbima i drugim nealbancima na miran život i zaštitu svojih prava, nego da je odustala od cilja koji je sama proklamovala - demokratsko i višenacionalno Kosovo. Hans Hekerup je sa Albancima napravio sporazum koji predstavlja osnovu za nezavisnu državu Kosovo, a što je u suprotnosti sa Rezolucijom 1244. Ovakav sporazum Srbi i Crnogorci sigurno neće i ne smeju prihvatiti. Pre donošenja i proglašenja od strane Hansa Hekerupa tzv. privremenog ustava Kosova i Metohije, do koga je došlo tako što su odbijeni svi srpski amandmani, a prihvaćeni svi šiptarski zahtevi, došlo je do sastanka između nekih relevantnih faktora, srpskih partija i grupa sa Kosova i Metohije sa najvišim državnim vrhom. Kosmetski Srbi održali su sastanak sa predsednikom Jugoslavije Vojislavom Koštunicom, gde su bili prisutni još i Zoran Žižić predsednik Savezne vlade, Zoran Đinđić, predsednik Republičke vlade i resorni ministri Vladan Batić i Obren Joksimović. Ono što je imponovalo u tim razgovorima je apsolutna jedinstvenost predstavnika svih političkihopcija, grupacija i udruženja Srba i Crnogoraca sa Kosova i Metohije i vrha države, da se u cilju opstanka Srba na Kosovu i Metohiji i u cilju očuvanja teritorije države Srbije, ustavni okvir nikako ne može prihvatiti, jer je u suprotnosti sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Izražen je visok stepen saglasnosti da se ne može pristupiti potpisivanju bilo kakvog dokumenta, niti izaći na bilo kakve izbore dok se ne obezbede posebni uslovi od strane KFOR-a i UNMIK-a. Treba obezbediti najpre slobodu kretanja za sve građane, ličnu imovinsku bezbednost, povratak prognanih na svoja ognjišta i utvrditi sudbinu kidnapovanih i nestalih lica. Što se tiče ispunjenja ovih uslova, dame i gospodo, kao što znamo, prošlo je dve godine posle potpisivanja mirovnog sporazuma i od dolaska mirovne misije na Kosovu i Metohiji, koja je trebalo da uspostavi red i mir u ovoj srpskoj pokrajini. Ta misija je omogućila i uspostavila takvu vladavinu nasilja i terora, kakvu srpski narod do sada nije doživeo i pored mnogih stradanja u svojih hiljadu godina, dugoj istoriji. Od prvih dana, ta misija se pretvorila u svoju suprotnost i deklarisala kao otvoreni zaštitnik šiptarskih separatista i terorista. Iza te takozvane mirovne misije ostale su samo do sada katastrofalne posledice. Oko 350.000 prognanih Srba i Crnogoraca, i drugih etničkih grupa, nealbanske pripadnosti, preko 50.000 demoliranih, do temelja spaljenih i od Albanaca zaposednutih njihovih kuća, stanova, ekonomskih zgrada i drugih objekata. Što je najteže i što je najtragičnije, blizu pet hiljada ubijenih, ranjenih, pa i otetih lica, za čiju se sudbinu, za njih oko 1.500, danas ništa ne zna. Za te dve nepune godine albanski teroristi demolirali su, razrušili do temelja i spalili stotinu crkava, manastira i drugih srpskih bogomolja. Istovremeno, uništili su preko 10.000 ikonostasa, ikona, drugih crkvenih relikvija i sakralnih predmeta. Spalili su i na drugi način uništili oko tri miliona knjiga srpskih i inostranih autora štampanih na srpskom jeziku. To je, dame i gospodo, rezultat međunarodnih mirotvoraca, u kojima albanski teroristi s pravom vide svoje zaštitnike. Najtužnije i najtragičnije u svemu tome jeste što oni koji su nas do toga doveli, a među kojima su najbrojniji oni koji su nas punih 78 dana bombardovali, sada nastoje da naše žrtve pretvore u dželate, a sebe u žrtve i mirotvorce. Sada ti mirotvorci nastavljaju sa realizacijom svojih planova na Kosovu i Metohiji, koji su suprotni svemu onome što stoji u rezoluciji i drugim dokumentima srpske organizacije na Kosovu i Metohiji. Dva su njihova osnovna pravca tog monstruoznog delovanja. Dalje etničko čišćenje Kosova i Metohije od svega što nije albansko i izvlačenje Kosova i Metohije iz ustavno-pravnog sistema Srbije i Jugoslavije. Obavili su svoje lokalne izbore, a sada pripremaju takozvane parlamentarne i predsedničke izbore. Ova skupština, dame i gospodo, treba da digne jači glas protiv ove podvale srpskog naroda i svetske organizacije. Što se tiče slobode kretanja, dame i gospodo, dolazim dole iz centralnog Kosova i, za razliku od mojih kolega, koji su na severnom delu Kosova, moram reći da je situacija u centralnom delu Kosova i dalje, posle dve godine, veoma kritična. Srbi i Crnogorci u srpskim enklavama mogu da se kreću samo u tim enklavama gde žive. Kreću li se van tih enklava, svakog trenutka im je život u opasnosti. Svako kretanje van enklava je uz pomoć vojnika KFOR-a ili UNMIK policije. Teško se to može rečima opisati. Onaj ko to ne doživi, ne može da sjvati. Izneću samo jedan primer preostalih 37 đaka, koji žive u Prištini, svakog dana putuju do osnovne škole u Lapljem Selu, a to je šest-sedam kilometara od grada, idu uz pratnju italijanskih karabinjera i grčkih specijalnih jedinica, ide jedan autobus napred, pozadi po dva oklopna vozila i sa obe strane dva oklopna transportna vozila policajaca. Svi mi koji hoćemo da dođemo do centralnog dela Srbije,moramo da se prijavimo 72 sata unapred. Zamislite, kako mnogi imaju rodbinu i žele da posete svoje prognane i rodbinu, i to u centralnom delu Srbije, ukoliko ne uspeju da se prijave, rizikuju svoj život, a mnogi su tako i nestali. Ovde je dosta rečeno od prethodnih mojih kolega sa Kosova i Metohije što se tiče imovine, a to je u ovom trenutku, dame i gospodo, jedan od najtežih problema na Kosovu i Metohiji. Srpska imovina je uzurpirana od strane Albanaca i u srpskim stanovima i u srpskim kućama danas žive Albanci, a međunarodna zajednica i posle dve godine do danas nije ništa uradila da oslobodi srpske stanove. Najtragičnije je u svemu tome ta masovna prodaja. Albanci strateški kupuju srpska imanja i srpske stanove i tako osvajaju srpske teritorije. Ovaj dom i ova skupština moraju da učine nešto, ukoliko želimo da sačuvamo prostore Kosova i Metohije. Ono što albanski teroristi ne uspevaju pritiskom, kao i raznoraznim načinima, to sada uspevaju uz pomoć međunarodne zajednice, koja daje ogromna sredstva da bi se otkupila srpska imanja. Na sastanku kod predsednika Koštunice i sa ostalim državnim rukovodiocima rečeno je da je prisustvo države na prostoru Kosova i Metohije, od dolaska DOS-ove koalicije na vlasti, sasvim zanemarljivo, sem predsednika Komiteta, odnosno Saveznog komiteta koji je odozdo sa Kosmeta i dole, dame i gospodo. Nijedan predstavnik državne vlasti nije došao da obiđe i poseti ovaj kosovski narod da vidi kako tamo živi. Možda su bili u severnom delu Mitrovice, ali u centralnim, u ovim južnim i u delovima Brezovice koji su etnički čisti, sigurno da nisu. Svakodnevni problemi su, dame i gospodo, pored ovih koje imamo od strane Šiptara i UNMIK-a, i problemi koji su među nama koji dole obavljamo državne institucije. Država Srbija mora da ima svoje jasne stavove, a ovde su prethodnici izneli probleme u funkcionisanju državnih institucija. Znači, u funkcionisanju zdravstva, u funkcionisanju obrazovanja, u funkcionisanju lokalne samouprave, koju, dame i gospodo, dole još niko nije razrešio, a znamo da lokalni izbori na Kosovu i Metohiji nisu bili. Moram da naglasim, dame i gospodo, tamo se neovlašćeno i nezakonski vrše kadrovske promene. Ne bih želeo da to otvaram na ovom sastanku, gde se raspravlja o sudbini Kosova i Metohije, i zato molim predstavnike Savezne i Republičke vlade da što brže formiraju svoje timove koji će u skladu sa zakonom da pomognu Srbima da ostanu na ovim prostorima. Još jedno je dogovoreno, da samozvani lideri koji nastupajui predstavljaju srpski narod, a nemaju podršku ni svojih porodica, ubuduće ne razgovaraju i ne potpisuju nikakve dokumente u ime srpskog naroda. Što se tiče potpisivanja i razgovora sa predstavnicima UNMIK-a i KFOR-a i odlučivanja državničkim pitanjima, tu smo se dogovorili da moraju da razgovaraju legitimni državni predstavnici.
Molim vas da privodite kraju.
U nadi da će ovaj dom sigurno shvatiti ovaj veoma težak problem Srba, prevashodno Srba i Crnogoraca na Kosovu i Metohiji, i u cilju povratka onih koji su proterani, nadamo se da će radna grupa zauzeti čvrste i jače stavove i da ćemo na Kosovu i Metohiji dočekati lepše dane. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a posle njega Živko Selaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas na sednici nisu prisutni članovi Republičke vlade, a da li to upravo pokazuje njihov odnos prema Kosovu i Metohiji, to procenite sami. Kosovo i Metohija predstavlja temelj srpske kulture i civilizacije. Na Kosovu i Metohiji su spomenici istorije i kulture još iz doba uspona srednjovekovne države. Kosovo i Metohija je za Srbe isto što i sveti grad Jerusalim za Jevreje. Još u 15. veku na Kosovu i Metohiji Šiptari nisu činili ni 10% stanovništva. Gore navedene činjenice ukazuju da je Kosovo i Metohija srpsko istorijsko i državno pravo Srbije i da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije, nacionalni interes našeg društva, interes svih građana Srbije. Poštovani narodni poslanici, podsetiću vas da je Srpska radikalna stranka jedina politička partija koja se u parlamentu suprotsavila Sporazumu Ahtisari-Černomirdin i vi koji tada niste bili u parlamentu bili ste za prihvatanje tog plana. Srpski radikali su tražili da sednica, na kojoj se odlučivalo o sudbini Kosova i Metohije, bude javna.To je odbijeno.Predsednik Srpske radikalne stranke, prof. dr Vojislav Šešelj, je na toj sednici argumentovano pokazao pogubnost tog plana i sve slutnje na žalost su se obistinile. Ukazivali smo na ono što se dešavalo u Republici Srpskoj i govorili da to čeka i srpski narod na Kosovu i Metohiji. Poslanici Socijalističke partije Srbije i Srpskog pokreta obnove, i pored svih argumenata srpskih radikala, prihvatili svu ovaj sramni Sporazum. Od tada počinje još veće stradanje srpskog naroda na Kosovu i Metohiji, masovna ubistva, otmice, pljačka, uništavanje imovine, iseljavanje. U Uroševcu danas, iako je bilo 8.000 Srba, ostalo je samo sedam žena i jedan muškarac srpske nacionalnosti. Sve vreme agresije bio sam na prvoj borbenoj liniji u predelu Kačikola, kao i većina narodnih poslanika Srpske radikalne stranke i tvrdim da su borci, kao najveći srpski rodoljubi, bili spremni da istraju u odbrani ove svete srpske zemlje. Na vest o prihvatanju stranog sporazuma, budite ubeđeni, mnogi su i plakali. Mnogi od vas koji ste sada na vlasti, koji ste preuzeli odgovornost za sudbinu države, šenlučili ste tada, radujući se dolasku stranih trupa, koje ste nazivali garantom mira i bezbednosti. Za vreme agresije i neposredno pre agresije putovali ste po svetu, bacali ljagu na srpski narod, govorili o režimu koji krši osnovna ljudska prava, pre svega Šiptara i stvarali pogodnu klimu za ono što se desilo i što se sada dešava. U predizbornoj kampanji DOS je obećavao da će problem na Kosovu i Metohiji biti rešen odmah nakon promene režima u Srbiji. Govorili ste da je problem u režimu, amnestirajući šiptarske teroriste i tzv. međunarodnu zajednicu od odgovornosti. Obećanja niste ispunili, jer vam to i nije bila namera. Nastaivli ste da sarađujete sa okupatorom, uključili ste se u rad okupacione vlade i tako priznali legitimnost okupacije i okupacione vlade. Učinili ste sve što su od vas tražili. Pustili ste Floru Brovinu, amnestirali okorele šiptarske zločince, a da nijedan Srbin nije oslobođen, niti se o sudbinama nestalih nešto zna. Više ste se plašili za sudbinu šiptarskih terorista nego za srpske zatočenike. Govorili ste da imate naklonost celog sveta, da će vam prijatelji pomoći da se Kosovo i Metohija vrati u ustavni poredak Srbije. Umesto toga dobili smo Ustav Kosova, predsednika Kosova i pravo kosovske okupacione vlade da potpisuje međunarodne ugovore. Na taj način stvara se nova albanska država na Balkanu. Saglasili ste se, mimo znanja Skupštine, da se mogu postaviti punktovi za naplatu poreza i akciza. Civilni administrator Hans Hekerup postavlja carinu na administrativnoj granici, iako taj proces bitno izlazi iz okvira Rezolucije 1244, u kojoj se garantuje da je Kosovo i Metohija deo Savezne Republike Jugoslavije pod međunarodnom upravom. Svi pametni ljudi shvataju da je to put za pretvaranje administrativne u međudržavnu granicu i put za odvajanje kosmetskih Srba od matice. Sada sve ove negativne posledice vaše pogubne antipatriotske politike sa velikim zakašnjenjem stavljate pred Narodnu skupštinu kako bi sebe amnestirali od odgovornosti. Mora vam biti jasno, vi ste vlast i vi ste odgovorni za ovakvo stanje. Računate na naš dokazani patriotizam i na to da ćete imati podršku srpskih radikala kad god je u pitanju odbrana nacionalnihinteresa i očuvanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta države. Mi smo to mnogo puta dokazali, ali šta smo Rezolucijom od 4. maja dobili? Samo mrtvo slovo na papiru. Premijer Đinđić je i sam priznao da Vlada nije u prilici da ponudi neko rešenje i da garantuje da takvo rešenje Vlada može i da sprovede. Ustavni okvir, iako navodno ima privremeni karakter, prejudicira konačno rešenje Kosova i Metohije stvaranjem nove albanske države, a samim tim udaljuje Srbe sa Kosova i Metohije od svoje matice. Ono što možda daje nadu i optimizam, to je da svi poslanici, apsolutno, bez obzira kojoj partijskoj orijentaciji pripadaju, da li potiču sa Kosova i Metohije ili žive i dalje na Kosovu i Metohiji, jedinstveni što se tiče ovog stava oko Kosova i Metohije i možda to samo daje nadu i možda to treba da bude smernica kako treba svi da se ponašamo, barem u Narodnoj skupštini.
Reč ima narodni poslanik Živko Selaković, a posle njega narodni poslanik Ljubodrag Grbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam nikada prilike da pozdravim gospodine predsednika Vlade. Komadanje Srbije, veoma je dobro i svima poznato, započeto je onim famoznim Ustavom iz 1974. godine, čiji je tvorac i autor svima nama dobro poznat i tada neprikosnoveni Josip Broz. Ni Josip Broz nije hteo da uradi to odmahna prozračan način, iako je imao neograničenu vlast već je to ostavio da to kasnije urade sami Srbi. Znao je da se među Srbima uvek nađe i naći će se i ubuduće neki Vuk Branković i da će Kosovo i Metohiju odvojiti od rođene majke Srbije i predati ga nekom drugom, kao da je to lična, privatna čukundedovina nekog pojedinca, a ne svetinja svih Srba. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi veoma važan dokument, kako su ga autori nazvali Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Ovo delo, bolje rečeno zlodelo, gospodina Hansa Hekerupa, i najveći laik i svako ko pročita ovaj dokument odmah će uočiti da ovaj dokument ima u potpunosti sve atribute samostalne države po želji, meri i volji koja će se zvati Kosovo Republika ili Republika Kosovo, po njihovom izboru. Šta znači imati svoga predsednika, valutu, službeni jezik, grb, himnu i sve drugo što piše u ovom dokumentu. Zaključak je i najnepismenijem čoveku jasan, a to je: da nam gospodin Hans Hekerup, odnosno cela međunarodna zajednica sa njenim barjaktarem SAD, ovim dokumentom, kako naš narod svojom mudrom izrekom kaže "potura rog umesto sveće". Da u ovaj dokument još manje imam poverenja, još veći razlog za strah od gubljenja Kosova i Metohije je to što je Nebojša Čović glavni čovek u pregovorima sa gospodinom Hansom Hekerupom i svim drugim međunarodnim predstavnicima, kojima je iz svega do sada viđenog bio jedini cilj komadanje SRJ, Srbije i otcepljenje Kosova i Metohije, kako sam malopre rekao, od majke Srbije i stvaranje nezavisne države Albanaca na tlu SRJ, odnosno u srcu Srbije. Za nas, poslanike iz poslaničke grupe Stranke srpskog jedinstva, neprihvatljiva je nedavna izjava Nebojše Čovića o predlogu podele Kosova i Metohije. Pitamo se ko mu je dao to pravo da o tome govori, što se iz reagovanja njegovih koalicionih partnera zaključuje daopravdano sumnjamo u iskrenost i dobru nameru ponuđenog teksta u ovom dokumentu. Za nas, poslaničku grupu Stranke srpskog jedinstva, jasno je da ne možemo ratovati protiv celog sveta i na vojnom planu sačuvati Kosovo i Metohiju, ali nam nije jasno da neko može mimo svih naših interesa prihvatiti pogubna rešenja, pa čak i eventualno trajan gubitak Kosova i Metohije. Kao i uvek, poslanički klub Stranke srpskog jedinstva ne vodi jalove diskusije, već konstruktivne i sa namerom da za svaki nastali problem da ili predloži razumna rešenja, a pre svega prihvatljiva za sve nas. (Poslanik je, u nastavku, pročitao deklaraciju u osam tačaka, koju je u ime SSJ prvi Narodnoj skupštini predložio narodni poslanik Ljubomir Mirković - vidi registar.) Ovo posebno želim da naglasim (povodom "izmišljanja" hladnjača punih albanskih leševa), jer sam i otac dva sina, koji su i u odbrani prethodne Jugoslavije 1992. godine učestvovali, a i sada, tokom cele agresije na Kosmetu. Mnogo dana sam propatio, čekao da li će da se jave i mene ovo duboko vređa kada se baca ljaga na svakog vojnika i policajca, a eto, vidite, po ovakvim dokumentima može vrlo lako biti i svaki vojnik i policajac isporučen Hagu.
Ima reč narodni poslanik Ljubodrag Grbić.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao bih da je rešenje kosovskog problema danas za srpsku stranu mnogo skuplje nego bilo kada ranije, ali njega svejedno ima, moraju se prihvatiti rešenja i napustiti maksimalistički zahtevi na obe strane, a sve u korist kompromisa. Sva buduća rešenja moraju sadržati mehanizme garancija na obe strane. Šta su, zapravo, stvarni interesi države Srbije, građana Srbije i Srba danas? Kao prvo, to je interes da građani Srbije i srpski narod imaju državu koja se neće raspadati svakih 30 ili 50 godina i za koju velike sile neće imati razlog da blagonaklono gledaju na to raspadanje. Dakle, da ima državu i da ta država, pored unutrašnje stabilnosti, ima isto tako dugoročnu geopolitičku i geostratešku svrhu postojanja. Na drugom mestu, to je interes građana Srbije da dobro žive. Ma koliko izgledao banalan, ovaj interes je, s obzirom na naše istorijsko iskustvo, veoma važan, a mnogim generacijama Srba, nažalost, nedostižan. Dakle, da imaju posao i standard, koji garantuje human i kvalitetan život, dostojan savremenog Evropljanina, a ne perspektivu da svakih 30ili 50 godina uzimaju oružje i gube živote za ciljeve koji su predmet naknadne debate o svrsi i legitimitetu. Na trećem mestu je jačanje ukupne političke, ekonomske, vojne i civilizacijske moći srpskog naroda, ali takvo jačanje ukupne moći koja neće biti predmet osporavanja velikih sila, niti susednih naroda. Moć koja se često osporava nije moć, već podloga za rat, a mi to ne želimo da gledamo, ne zato što smo slabi, već zato što smo razumni ljudi. Na četvrtom mestu je sposobnost prilagođavanja modernom svetu. Mi ne možemo da dozvolimo sebi da uspostavimo jedan obrazac za razvoj, za pokretanje potencijala, pa da gledamo kako se nešto troši. Sledi obrazloženje - prilagođavanje naše politike i privrede ne vredi ako se kasni u temeljnim promenama i temeljnim zaokretima Srbije ka Zapadu. Ako takav zaokret zaostane, ako država Srbija ostane izvan ove strukture moći, poštovanja manjinskih prava i razvoja građanske demokratije, i prilagođavanje ekonomije neće biti uspešno, jer ćemo ostati izvan prostora u kome takve vrednosti imaju svrhu i koje su uopšte moguće. Nova demokratija nije zaneta snovima o brzim evropskim integracijama, samo na osnovu dobre volje zapadne Evrope. Takve integracije još verovatno zadugo neće biti. Otuda bih afirmisao još jedno načelo iz pozitivnog istorijskog iskustva ove države Srbije, a to je načelo dogovora i nagodbe. Ovi odnosi nagodbe nisu stvar koju treba skrivati. Ni zbog učesnika ni zbog građana. Naprotiv, kao načelo razmene interesa, nagodbe su put i za našu državu u razvijenu zapadnu Evropu i to po formi - stabilnost za razvoj. Ovog trenutka mislim da je jedina mogućnost za bolji život građana - mir, bezbednost, stabilnost, ekonomski prosperitet, socijalna sigurnost, ljudska sreća i hitno hvatanje koraka sa savremenim evropskim, ekonomskim, bezbednosnim, političkim i vojnim integracijama, ne protiv nekog, već za sebe i za bolji život svoje dece. Mi Srbi ne treba da volimo Evropu. Treba da volimo Srbiju. Treba da volimo sebe, svoju decu i svoj život. Dame i gospodo, u državnoj politici najčešće se bira između dva zla. Ne izaberimo gore, izaberimo manje, ali krenimo dalje. Poštovane kolege poslanici, prvo, polazim od toga da je ova skupština već poodavno trebalo da bude proglašena ustavotvornom skupštinom države Srbije. Drugo, da ova skupština u zauzimanju strateških pozicija sa Evropom bez odlaganja treba da donese deklaraciju o pristupanju Partnerstvu za mir i deklaraciju o osnovama nagodbe o Kosovu između Srbije i Evropske unije, kao osnovu za trajno rešenje posle privremenog i time odredi granice širenja NATO pakta na jugoistok. Dakle, uvažavajući da u ovoj bezbednosnoj strukturi teče dvosmerni proces uravnoteženja vojno-političkog interesa SAD-a i snaženja identiteta i struktura evropske odbrane. Treće, kada Srbija postane evropska država, država regiona, i za to iskoristi ustavotvorne kapacitete koje sada imamo u Skupštini,koji su od istorijskog značaja, može se otvoriti proces u kome Evropa, Evropska unija i Srbija, istorijskom nagodbom mogu da stvore Kosovo kao evropsku regiju, duboko uklopljenu u mehanizme razvoja, ekonomije, bezbednosti, sigurnosti Evrope. Ako ova skupština smnoge snage da pristupi rešavanju pitanja na način kako sam iskazao u prethodna dva stava, država Srbija, građani Srbije i srpski narod stiču mogućnost da i Kosovo kao evropska regija takođe bude regija regiona ili kantona. O tome su vrlo uspešno pisali akademici Jovičić, Bataković i Krstić, a po iskustvima iz Danske, Španije, Holandije, Italije i Švajcarske. Onda i u ovom slučaju, Kosovo je regija regiona ili kantona i to je naša osnovna osa kompromisa u daljoj dogradnji osnovnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Četvrto, Kosovo treba da postane evroregija na bazi sporazuma Evropa-Srbija. Uveren sam da država Srbija i danas sa ovom sednicom treba da stremi jednoj istorijskoj nužnosti, a to je da se suvereni poslovi Kosova trajno prenesu već sada ili u dogledno vreme na evropske strukture u kojima i Srbija participira. Time bi bila obesmislena namera da se Kosovo i Metohija prevedu u identitet velike Albanije, koja nije evropski odgovor izazovima istorije na Balkanu. Time dolazimo do jedinog rešenja - imaćemo Srbije koliko treba, a imaćemo Evropke koliko mora na Kosovu. Verujem da, osim ideje o kojoj sam govorio, ako je Srbija država regiona, onda je i Kosovo autonomija regiona, a uz to mislim da politička zajednica Srba na Kosovu i Metohiji, ako se postavi kao zajednica građana, spremnih za evropsku državnu politiku, može u političkom smislu da bude ravnoteža u privremenim organima Kosova između političko-demokratskih, proevropskih i retrogradno nacionalnih opcija Albanaca, što će Evropa umeti da ceni u ovom uspostavljanju istorijske ravnoteže na Balkanu. Moj krajnji zaključak je da se instrumentima klasičnih suvereniteta malo toga može rešavati danas u Evropi i na Balkanu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, treće javljanje.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova parlamentarna rasprava o kosovskom pitanju, koja se već po drugi put u ovom mandatu ovde odvija, pokazuje svu sterilnost DOS-ovske vlasti i njenu spremnost da se odrekne Kosova i Metohije. To smo videli juče iz izlaganja Stanka Kovačevića, vrlo transparentno - što biste rekli vi DOS-ovci - i malopre, ne znam kako se zove narodni poslanik koji je govorio. Vi to shvatate kao veliki balast i rado bi se odrekli tog balasta. Rado biste otpisali Kosovo i Metohiju, ali ne znate kako to da uradite, jer ste u procepu između naloga zapadnih sila i volje i raspoloženja sopstvenog naroda. Hteli biste da udovoljite svim zahtevima zapadnih sila, a bojite se kako će narod u Srbiji na to reagovati. Drugo, mislite da je dovoljno objašnjenje za žrtvovanje srpskih nacionalnih interesa ekonomski interes. Videli smo da nikakve ozbiljnije pomoći sa Zapada neće biti. Ovo što je do sada Labus pregovarao i dobijao kredite, sve se uglavnom koristi za isplatu kamata za već postojeće kredite još iz Titovog vremena. Tu ste drugu varijantu morali da tražite, prebijanjem sa ratnom štetom, ali niko nije imao dovoljno hrabrosti ni da to javno saopšti, nego ste čak suspendovali i tužbu pred Haškim sudom pravde koji se tiče agresije NATO pakta na našu zemlju. Ovde postoje izvesna rešenja na dugu stazu. Očigledno je da međunarodne okolnosti nisu pogodne za srpski narod, da se danas odmah rešava pitanje Kosova i Metohije. Ako nam međunarodne okolnosti nisu pogodne, možda još 10 godina neće biti pogodne, onda ne smemo pokazivati nestrpljivost u konačnom rešavanju. Nije nama cilj da se što pre reši pravno-politički status Kosova i Metohije, nego da se odloži to rešavanje dok se eventualno ne promeni odnos snaga među velikim silama ili dok se eventualno ne koriguju neki njihovi geopolitički interesi. A, u tom slučaju, ne smemo da sarađujemo sa zapadnim silama onda kada one vode otvoreno antisrpsku politiku. Imamo načina da bar kažemo - ne prihvatamo, nećemo to. A, možemo i neke pravno-političke mere u tom slučaju da povučemo. Mi, nažalost, nemamo trenutno Ustavnog suda Srbije. Obećali ste nam, predsedniče, da će Ustavni sud biti popunjen, da bi mogao normalno da funkcioniše. To obećanje još nije ispunjeno. To je bilo još pre onog mog nezakonitog izbacivanja iz Narodne skupštine. I, evo, prošlo je više od mesec dana nema ništa. Šta je jedan od tih metoda? Ustavni sud svaki pravni akt okupatora na Kosovu i Metohiji da uzme u razmatranje. I da kaže - to, to i to je protivno Ustavu Srbije. To, to i to je protivno tom i tom međunarodnom pravnom aktu, počevši od deklaracije UN pa nadalje. Neće se stranci uplašiti. Ne treba to tako karikirati. Vi koji ste navikli da ne razmišljate svojom glavom ili niste u stanju da razmišljate, najlakše vam je nekom floskulom ili doskočicom da parirate da biste i ubuduće izbegavali razmišljanje. Neće se niko uplašiti, ali jača naša pravna pozicija i mi sa svoje strane možemo međunarodne institucije da zasipamo raznoraznim pravnim aktima naših državnih organa. Svaki put Savetu bezbednosti - odluku Ustavnog suda Srbije ili Saveznog ustavnog suda po tom i tom pitanju. To nije u skladu sa Rezolucijom 1244, ni sa Kumanovskim sporazumom, nije u skladu sa Planom Černomirdin-Ahtisari, nije u skladu sa Ustavom Srbije ili SRJ - to je jedna varijanta. Bez žurbe. I, drugo, ne sme Vlada Srbije da pomaže na Kosovu i Metohiji one koji su se odmah, prvog dana, stavili u službu okupatorima i služili mu do dana današnjeg, kao Rada Trajković, Momčilo Trajković, vladika Artemije itd. Oni su već toliko kompromitovani u srpskom narodu da je grehota, i pred Bogom, i pred ljudima, njima davati političku podršku. Treba da pomognete da preostali Srbi na Kosovu i Metohiji konstituišu i sami izaberu svoje političke predstavnike. To se još nije desilo. Ima, doduše, samoniklih predstavnika, pogotovu na severu Kosova i Metohije, koji legitimno zastupaju određenu grupaciju ljudi koji im veruju. Iz raznih su stranaka. Ali bi bilo dobro da Vlada Srbije pomogne da se oni okupe, sprovedu neke izbore unutar srpske etničke zajednice, kojoj bi se priključile i ostale etničke zajednice koje žive na tom području, i koji bi onda imali svoje reprezente, koji bi mogli da ih predstavljaju. To bi bio način, jer će borba za Kosovo i Metohiju da traje dugo. Ne smete dozvoliti da nam nametnu bilo kakav novi ustavni projekat za Jugoslaviju, koji bi podrazumevao da Kosovo bude jedna federalna jedinica, a Vojvodina druga federalna jedinica. Ali, ako zaista iskreno mislite da spasite Srbiju, morate se što pre razračunati sa ovim vašim izdancima u Vojvodini, koji su za otvoreni separatizam. Ne možete vi ovde glumiti da čuvate Srbiju, a u Vojvodini vaš isti taj DOS vodi sasvim drugačiju politiku. Da li su to dva DOS-a? Nisu. To je sve jedan DOS. Kažite onda narodu gde glumite. Da li glumite ovde čuvajući Srbiju ili glumite u Vojvodini, tražeći otcepljenje Vojvodine od Srbije u bilo kojoj varijanti: pojačane autonomije, republike, federalne jedinice, konfederalne, nezavisne Vojvodine. Sve je to prisutno u politici DOS-a u Vojvodini. Nemojte više da glumite. Lepo se izjasnite do kraja. To je bolje i zbog neke vaše konsolidacije, da se izjasnite do kraja i da raščistite te stvari. Na kraju, niko ko jeslužio zapadnim silama nije naišao na njihovo poštovanje ili dugoročnu podršku. Iscede ga, pa ko isceđen limun bace na smetlište istorije. Učite to i na primeru balkanskih političara i drugih političara širom sveta. Slučaj generala Noriege je toliko upečatljiv da ne treba da vas ostavlja ni u kakvoj zabludi, to što naši ministri, po nalogu zapadnih gazda, iznose laži. Vladan Batić je u Narodnoj skupštini govorio o hladnjači u Kokinom Brodu. Ovde je to govorio. (Glas iz sale: Nije tačno.) Kako nije tačno? Uzmite stenogram. Ovde je to rekao, u Narodnoj skupštini. Kako može posle toga da ostane ministar. Ili Dušan Mihajlović, ne može da nađe nijedan leš ...
Gospodine Šešelj, izmiče vam tema. Govorimo o ustavnim okvirima.
Ovo je tema, ovo je sve vezano za Kosovo. Te izmišljene hladnjače opterećuju našu međunarodno-pravnu poziciju po pitanju Kosova i Metohije. Ništa nam sad više ne otežava našu poziciju od tih izmišljenih hladnjača. Umesto da Dušan Mihajlović nađe makar jedan jedini leš, on svaki dan povećava broj izmišljenih leševa. Ljudi, shvatite, ko je toliko glup, ako već sakriva leševe, da gurne i hladnjaču. Prvo, uz pomoć hladnjače će se sve lakše pronaći. Svaka hladnjača vredi oko 300.00 maraka. Razmislite malo o tome. Nemojte te dečije priče da vam tako olako serviraju. To je neko smislio. Ovde se mnogi lepe na ono što je napolju smišljeno. To ovaj američki ambasador, kako se ono zvaše, ima i onaj Šon Saliven, ima i onaj Montgomeri, ko će ih sve popamtiti. Ne znam kako ih vi popamtite, kako vas ne uhvati vrtoglavica od koga sve primate naloge za svoje političke postupke, za svoje političko ponašanje. Sad jedva čekate da se otalja rasprava o Kosovu, da se usvoji neki zaključak koji nikoga neće obavezivati, i sve po starom. A, upinjete se iz petnih žila da učestvujete u svakoj raspravi, u svakom razgovoru, u svakom projektu oko Kosova i Metohije. Ovde treba jasno staviti do znanja - ništa što nije u skladu sa Rezolucijom, Kumanovskim sporazumom i Planom Černomirdin - Ahtisari, neće biti prihvaćeno. Vi sad kažete da neće, Čović sutra kaže nešto drugo, ovaj kaže nešto treće, Batić će da izmisli novu hladnjaču. Šta znam, možda će i na Adi Ciganliji da nađu neku hladnjaču. Zbog toga je to loša varijanta. Snishodljivost nikome nije pomogla. Što ste vi snishodljiviji prema zapadnim silama, to će njihovi zahtevi da budu sve veći. Evo vam slučaj vaših prethodnika. Socijalisti, kad god su popuštali zapadnim silama, kada je Milošević popuštao, njihovi zahtevi su bili sve veći. (Predsednik: Vreme.) Mislili su ako žrtvuju Srpsku Krajinu da će se na tome zaustaviti zapadne sile. Nisu se zaustavile. Krenule su na Republiku Srpsku. Mislili su ako prihvate Dejtonski sporazum i žrtvuju deo srpskih interesa, zaustaviće se. Nisu se zaustavili. Idu na Kosovo. Neće se zaustaviti sve dok im se po tom pitanju popušta. A, od ozdravljenja naše ekonomske situacije po zapadnom receptu, nema ništa. I to vam govori iskustvo Bugarske, Rumunije, Rusije, Makedonije i mnogih drugih zemalja. Na to, takođe, ne računajte. Šta ste vi uradili za ovih osam meseci DOS-ovske vlasti, to je da ste ionako bedan standard naroda u Srbiji, prepolovili. Danas se živi mnogo teže nego što se živelo u avgustu prošle godine. Danas je mnogo nepodnošljivija socijalna situacija. Vi mnogo bolje živite, jer vi ste svima nama ovde u Skupštini učetvorostručili plate. Mi sada imamo pet puta veću platu nego što smo imali pod prethodnom vlašću. Evo, da brojimo, da vidimo kolika je bila poslanička plata prošle godine, bila je manja od 5.000 dinara u avgustu prošle godine, a sada je više od 20.000 dinara. O tome vodite računa. To što ste sebi poboljšali socijalni standard ne znači da je i narodu bolje.
Vi me nikad ne čujete. Moram malo da vičem i da vam signaliziram. (Uuu, ehej, uuu, ...)
Izvinite, šta ste me ono pitali?
Samo sam vam dva puta rekao da ste prekoračili vreme, što vam piše i na satu.
Šta ste me poslednje pitali?
Nisam vas pitao ništa.
Bio sam spreman da vam odgovorim.
Šta bih ja vas imao da pitam? Reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković, a posle njega narodni poslanik Dragan Vukšić.
Poštovano predsedništvo, cenjene kolege poslanici, poštovani gospodine predsedniče Vlade, ovom skupštinskom sastavu je zapalo u deo da, ulazeći u današnju raspravu, na kraju ipak donese istorijski nezahvalan zaključak u vezi Ustavnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji i time utiče na određivanje konačne sudbine Kosova i Metohije. Kolege poslanici, prošli saziv Skupštine doneo je Odluku o prihvatanju Rezolucije 1244 UN, o ulasku snaga KFOR-a i UNMIK-a na ovu našu najsvetiju zemlju, pa je ta odluka od današnje pozicije, a tada opozicije, bila najčešće kritikovana, a danas prve ili zadnje rečenice svih, i pozicije i opozicije, započinju jedinom željom, nadom i zalaganjem da ta Rezolucija 1244 ostane na snazi. To je i u članovima 2. i 3. Zaključaka Vlade izneseno. Sigurno je, poštovane kolege poslanici, da će nas 250 narodnih poslanika ovoga saziva Skupštine, mislili ovako ili onako, govorili ili ćutali, danas biti zapisano za istoriju, a vreme će pokazati kolika će biti naša krivica. Možemo mi misliti i ovako i onako, tražiti opravdanje i u krivicama drugih, ali će i oni najmlađi, sa najviše energije, koji su otvarali i konstituisanje ovog doma, i oni najstariji, koji su u tome učestvovali i životno najmudriji, na kraju ipak poneti istu odgovornost za ono što danas činimo. Ako bi se ponašali prema obrazloženjima u Informaciji SMIP-a o Ustavnom okviru za Kosovo, koje je, praktično, usvojila i Savezna vlada, onda treba samo da pozdravimo ovaj dokument, kako ne bi ponovo izazivali gnev velikih i jakih i kako opet ne bi upali u samu izolaciju i time izazivali sprovođenje Ustavnog okvira bez našeg prisustva. Međutim, čini se, kao što je to i Vlada rekla, da mi ipak moramo da se ponašamo tako da tražimo i insistiramo, da preduzimamo i korake i radnje kako bi omogućili da se nametne neophodna potreba sprovođenja Rezolucije 1244, ali ne tako da to samo zapišemo i pošaljemo na adrese najodgovornijih za njeno sprovođenje, nego da na svim nivoima od uticaja se razrade detaljni planovi delovanja, počev od izabranih saveznih i republičkih funkcija, preko svih relevantnih činilaca ovog društva i dijaspore u celini. Pitanje Kosova i Metohije, koncepcijski postavljaju kolege poslanici, vlade Srbije i Jugoslavije, moraju da rešavaju na dugu stazu i u etapama, jer i sam problem nije nastao u kratkom periodu nego ima višedecenijsko nastajanje. U to rešavanje mora da se uključe svi faktori, počev od bezbedonosnih, preko vaspitnih i obrazovnih, do naučnih i političkih. Neophodna je u ovom trenutku izgradnja zajedničke politike rešavanja problema na Kosovu i Metohiji, kako Srba i Albanaca, tako i drugih nealbanskih nacija i grupa, pa i međunarodnih faktora u simbiozi, a polazeći od Rezolucije 1244, čije mogućnosti nisu iskorišćene ni izbliza onoliko, koliko je to neophodno. U toj opciji Vlada i čitava zajednica za rešavanje nagomilanih problema, svi moraju da čine ustupke i kompromise, ali da se pri tom nikako ne dovedu u pitanje nacionalna i ljudska prava nijednog entiteta. Poštovane koleginice i kolege, borba Srba, izolovana samo na Kosovu, bez učešća i doprinosa društvenih faktora, državnih zajednica srpskog naroda, ne može dati odgovarajući rezultat, jer je očigledno da je tamo krajnje nepovoljan odnos snaga. Upadljivo je i to da su i posle 5.oktobra međunarodni faktori prvenstveno podržavali albansku stranu. Međunarodni faktori nisu sprovodili, a i danas to ne čine, najbitnije odluke i određenja iz Rezolucije Ujedinjenih nacija 1244. Uključivanje Jugoslavije u međunarodne organizacije i institucije je povoljna okolnost za pridobijanje međunarodnih faktora radi postizanja saglasnosti u rešavanju problema Kosova i Metohije. Niti to ide, niti će ići samo od sebe. Dakle, neophodno je da Vlada obezbedi intenzivnije angažovanje kako naših državnika putem poseta, razgovora i svakovrsnih međunarodnih komunikacija, tako i onog dela stranih državnika koji u ovom momentu pokazuju značajno razumevanje za velike probleme Srba na Kosovu. Sve ovo, poštovane koleginice i kolege poslanici, treba da bude zajednički ostvarivano u okviru diplomatskih i drugih službi u svetu, uz uključivanje i nevladinih organizacija i kulturnih institucija u svetu. Naravno, SMIP mora da se otarasi osećaja izgubljenosti. Sigurno je da svi napred nabrojani mogu nepristrasno, uz punu objektivnost, skinuti anatemu bačenu na Srbe, a zahvaljujući takvom organizovanju, zajedničkim koordiniranim akcijama, a realnije bi se sagledale postojeće situacije i pokazalo bi se da Srbi na Kosovu i Metohiji podnose veliki teror, kada su tu i velike žrtve. Tako bi se otklonila pogrešno formirana javna slika o Srbima u svetu koja je godinama krivotvorena sa određenim ciljem, da Srbi vrše zlodela. Na Balkanu, poštovane kolege, sve više sazreva svest o opasnosti od albanskog terorizma, po onome kakvi se skupovi dešavaju na međunarodnom nivou, a istovremeno sve više i sazreva svest da i sami balkanski narodi treba da uzmu svoju sudbinu u svoje ruke i da obezbede da Balkan pripadne balkanskim narodima. To ova vlada mora da iskoristi na najbolji način i uvek pozivanjem na Rezoluciju 1244. U poglavlju broj četiri ustavnog okvira regulisana su prava koja se svode na slobodno korišćenje sopstvenog jezika, pisma, pa i obrazovanja na svom jeziku. Međutim, na svečanoj sednici povodom 25 godina kragujevačkog univerziteta, pre kratkog vremena, gospodin Gašo Knežević je obavestio rektore drugih univerziteta i dekana da treba očekivati veći priliv studenata sa Prištinskog univerziteta na druge univerzitete, te da će se ukinuti ograničenja prelaska sa jednog na drugi fakultet i da to treba omogućiti. On je naglasio da se oko Univerziteta u Prištini mora već jednom preseći, jer ni Rezolucija 1244 ne govori ništa o školstvu i o univerzitetu. To znači da mi prevedemo na jezik istine, ako mora da se preseče, da je negde već donesena odluka o ukidanju Univerziteta u Prištini, a univerzitet je poslednja odbrana srpstva, stecište okupljanja mladih koji mogu sudbinski da pomognu oživljavanju srpskih prostora na Kosovu i Metohiji. Poštovani poslanici, cenjeni predsedniče Vlade, mislim da to nikako ne treba dozvoliti u ovom momentu, a pogotovo ne ako je to iz razloga nekakvih troškova. Opstanak univerziteta je bitan oslonac matice okupljanja srpstva i drugih nealbanskih naroda. To je sredina u kojoj se vrši naučno, teorijsko i moralno osposobljavanje srpskog naroda u borbi za opstanak. Univerzitet neguje i stvara novu nacionalnu tradiciju i čuva nacionalni identitet. Na taj način, preko univerziteta za Kosovo se vezuju i angažuju i najvitalniji delovi srpstva i naroda u celini. Tu jedino, u okviru univerziteta, ne može da se ostvari albanska supremacija i podređuje naša nacija. Univerzitet svojom naučnom i teorijskom osnovom utvrđuje veze sa ostalim univerzitetima u Srbiji. Umesto da se razmišlja o strategiji daljeg rada i razvoja i zaživljavanja tog univerziteta, na tim prostorima defetistički se razmišlja i priprema njegovo ukidanje, a to je i najveća želja i Šiptara i Amerike. Ipak, najveći broj nas ovde, poštovane kolege poslanici, predstavljamo obične smrtnike, obične ljude koji na ovoj vrlo teškoj temi razmišljaju i srcem i dušom, bez dovoljno podataka i argumenata, ali pritisnuti stvarnošću. To što mi, koji smo na rubnom području sa Kosovom, mislimo, ne misle i ne osećaju oni u Kladovu i Sremskoj Mitrovici, pa mi se čini na kraju ipak umesnim. Poštovane kolege poslanici, poštovani predsedniče Vlade, i kada mi usvojimo ovaj zaključak, ipak bi, sigurno, najbolje rešenje ovog problema nama mogao da ponudi najumniji deo ovog naroda kome pripadamo, a to je SANU. Ja bih, a s obzirom da ima dovoljno vremena ... (Predsedavajuća: Gospodine Cvetkoviću, prekoračili ste vreme.) ... predložio da Narodna skupština uputi molbu SANU da nam kaže šta valja činiti danas kada je Kosovo i Metohija u pitanju, a uzimajući u obzir sve to i ove ustavne okvire Hekerupa. Ne sumnjam u sposobnost ministara u Vladi Srbije, ali ipak je to nivo obrazovanja, pa daje za pravo i mislim da svi skupa treba da verujemo više predlozima i zaključcima SANU. Naravno, ako ona u ovom momentu želi da se uključi u ovaj problem. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Vukšić, a sledeći prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik Bora Stanimirović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče Vlade Republike Srbije, politika je veština realizacije objektivno mogućeg. Ništa više i ništa manje od toga, barem za one koji razumeju nešto o politici. U politici, jednom propušteno više se nikada u celosti ne vraća, nadoknađuje se teško i delimično. Ponekad se to plaća velikom cenom, i u krvi. Jednom ponuđeno u politici nikada se više ne nudi, jer sutra sledi predlog koji je po pravilu lošiji. To su neka pravila koja treba imati u vidu, kada je u pitanju Kosovo, u prošlosti, sadašnjosti i u budućnosti. O vrednosti zaključaka koje nam je predložila Vlada Republike Srbije neću reći niti i jednu reč. Slažem se sa svim što je rekao predsednik Vlade Srbije juče u svom izlaganju, posle podne. Pozvao je na realizam i trezvenost i ja se u tom pogledu slažem sa onim što je rečeno. Međutim, mislim da je u ovom trenutku ključna rečenica iz materijala koji smo dobili, a koji je sadržan u informaciji koju je povodom situacije na Kosovu sačinilo Savezno ministarstvo za inostrane poslove, u tački 3, gde se kaže: "Ustavni okvir svakako nije zadovoljavajući, ali je realnost i bilo kakvo ozbiljno suprotstavljanje išlo bi na štetu i SRJ i srpskog naroda na Kosovu i Metohiji." Možda se vi svi nećete sa tim složiti, ali nakon izvesnog vremena onima kojima proradi savest, ako je uopšte imaju, moraće da se usaglase sa ovim. Osvrnuću se na prvi deo te ocene - zašto ovaj ustavni okvir nije zadovoljavajući. Ima hiljadu razloga. Navešću neke. Prvo, dame i gospodo, zbog toga što do agresije NATO i ovog razvoja događaja koji je najgori mogući nije trebalo da dođe. Da smo pozvali crnog đavola i da smo mu rekli da sačini najgori mogući scenario - drug đavo, jer đavo može samo da bude drug, bilo da je krajnji levičar ili krajnji desničar - ne bi uspeo da sačini ovako nešto, a što se desilo sa Kosovom i Metohijom u režiji Slobodan Miloševića i trabanata oko njega. Zašto je to najgore moguće rešenje? Zato, gospodo, što smo idući unazad od bližeg ka daljem, mogli i morali prihvatiti sporazum iz Rambujea, koji je bio loš, ali mnogo bolji od svega što je usledilo. Zašto je loš? Kasnije ću objasniti. Ali, zašto je bolji od svega što je usledilo, takođe ću objasniti. Zato, dame i gospodo, što smo pre Rambujea smo mogli i morali prihvatiti misiju produženog boravka OEBS-a, a na čelu sa Felipe Gonzalesom. I zato što smo pre toga bagatelisali sve opomene i sugestije da se problem na Kosovu i Metohiji mora rešiti, što nam je kao uslov za podizanje spoljnog zida sankcija postavljeno još u Dejtonu. Dakle, od Dejtona, u decembru 1995. godine, da ne idemo dalje unazad, Milošević i društvo oko njega proćerdalo je sve prilike da problem Kosova i Metohije reši u saradnji sa međunarodnim faktorima, i na kraju su, i zemlju i narod izložili oštrici mača NATO-a. Zbog takve politike, dame i gospodo, naša delegacija je napustila sastanak Kontakt grupe u decembru 1997. godine, u Petersbergu kod Bona, kada je pokrenuto pitanje Kosova i Metohije. Delegaciju je predvodio tadašnji generalni sekretar Ministarsva inostranih poslova, Dragomir Vučićević, a kasnije i ambasador u Grčkoj. Tadašnji ministar inostranih poslova Nemačke, Klaus Kinkel je rekao ... (Predsedavajuća: Gospodine Vukšiću, držite se teme.) "Oni napuštaju sastanak, ali će se vratiti u mnogo težim uslovima." Zbog takve politike, Milošević je izveo narod na referendum u aprilu 1998. godine, da bi dobio pokriće da odbije saradnju sa međunarodnom zajednicom, u vreme kada je taj problem bio već potpuno internacionalizovan, kada su se Kosovom i Metohijom bavili svi i svako, Kurta i Murta, samo ne mi, bar ne na pravi način. Drugo, do agresije i do ovakvog razvoja događaja nije moralo da dođe, ali kada je došlo, zašto je agresija trajala 78 dana? Zašto su nas onako besomučno, bespomoćno razarali 78 dana? Ostaće to zauvek tajna. Samo Milošević i oni koji su ga ohrabrivali da uđe u sukob sa NATO mogli bi to da objasne. Njihova objašnjenja su nam poznata. Neki od njih će progovoriti tek kada budu privedeni pred lice pravde. Do tada treba imati u vidu da u osnovi svega leži svega pet uslova koje nam je NATO postavio. Ti uslovi čine osnovu sporazuma iz Rambujea, za one koji nikada nisu taj sporazum pročitali, koji nismo prihvatili, i ti uslovi su nam ponovljeni sa takozvanog jubilarnog zasedanja NATO povodom 50-to godišnjice osnivanja te organizacije, 23. i 24. aprila 1999. godine, za vreme bombardovanja, iz Vašingtona. U tom saopštenju se, gospodo, kaže - ne govorim vama, govorim za istoriju - dakle, kaže se - naše vojne akcije nisu usmerene protiv srpskog naroda, već protiv režima u Beogradu, koji je više puta odbio sve napore da se kriza reši mirno. Predsednik Milošević mora...
Gospodine Vukšiću, molim vas da se vratite na temu.
Prvo, da obezbedi da se na proverljiv način obustave sve vojne akcije i odmah prekine nasilje i presija na Kosovu. Da se obezbedi povlačenje sa Kosova njegovih vojnih, policijskih i paravojnih snaga. Da se saglasi sa bezuslovnim i sigurnim povratkom svih izbeglica i proteranih lica, i tako dalje. Da obezbedi sigurne garancije da će raditi na izradi okvirnog političkog sporazuma, zasnovanog na sporazumu iz Rambujea. U tački 6. saopštenja se kaže - da je NATO spreman da u tom slučaju obustavi vazdušne udare, a Savet bezbednosti da pristupi izradi odgovarajuće rezolucije. Dakle, da smo prihvatili tada ovih pet uslova, bombardovanje bi bilo obustavljeno i prišlo bi se izradi rezolucije koju smo ionako dobili kasnije. Da li je trebalo čekati 78 dana, utoliko pre što su navedeni uslovi sadržani i u aneksu I i II Rezolucije 1244, toliko hvaljene Rezolucije 1244, s tim da sada aneks I ima sedam uslova, ne više pet, a aneks II deset uslova, dakle pooštrenih i proširenih. Da li ćemo prihvatiti te uslove da bi se obustavilo bombardovanje ove zemlje, pitao je i komandant snaga NATO-a za Evropu, general Klark, i to sutradan po početku bombardovanja. Pitao je i više puta u toku bombardovanja, i o tome je razgovarao sa tadašnjim načelnikom Generalštaba, generalnom Ojdanićem. Sve je to odbijeno. Zašto je sve moralo da traje 78 dana? Zato, verovatno, što je Milošević, i mnogi uz njega, uživao u ratu sa NATO-om, što je njegov glavni san bio da "komanduje trupama u ratu, "što su on i Mira uživali, a i neki uz njih, da se brinu o novom svetskom poretku, o budućnosti Ujedinjenih nacija, o budućnosti Saveta bezbednosti, što su sanjali o stvaranju takozvanog strategijskog fronta između Rusije, Kine i Indije, koji će, eto, zaustaviti Ameriku, pa će onda doći boljitak za ovu zemlju i narod.
Gospodine Vukšiću, na osnovu člana 101. Poslovnika, izričem vam opomenu zato što se ne držite teme, a već sam vas upozorila.
Držim se teme. Treće, u čemu je razlika između Rambujea, Rezolucije 1244 i Vojnotehničkog sporazuma, jer ti dokumenti javnosti još nisu poznati. Miloševićev režim je tvrdio da je sporazum iz Rambujea neprihvatljiv, ali stvari stoje sasvim drugačije. Rezolucija 1244 i Vojnotehnički sporazum, dame i gospodo, sadrže direktno ili indirektno sve ključne odredbe iz sporazuma iz Rambujea, tako što ih u celosti preuzimaju ili se pozivaju na njih, naročito u vezi političkog rešenja za Kosmet, tačka 1. Aneksa I i tačka 8. Aneksa II. Zbog toga se sada u ustavnom okviru za privremenu samoupravu na Kosovu govori o skupštini, o predsedniku Kosova, o vladi i drugim organima. Dakle, to je sadržano u sporazumu iz Rambujea, jer su oni bili predviđeni tim sporazumom. Dalje, po sporazumu iz Rambujea, snage NATO bi na Kosmet došle sporazumno, a ne kao neprijatelji. Vojska Jugoslavije i policija bi se povlačile postepeno u roku i do 180 dana, a ne za 11 dana.
Vreme.
Dozvolite mi, molim vas, još dva minuta.
Molim vas, udaljili ste se i od teme, gospodine Vukšiću, imamo dosta prijavljenih za diskusiju.
Na Kosmetu bi ostalo 2.500 vojnika koji bi štitili granicu, 2.500 policajaca koji bi takođe sprovodili red na Kosovu, a na granici bi bilo 75 naših carinika i 50 policajaca. Dakle, situacija bi bila kud i kamo drugačija. I na kraju, dame i gospodo, ključno pitanje, sporazum iz Rambujea je navodno odbijen zbog prava NATO-a da se kreće po celokupnoj teritoriji SRJ. Voleo bih da mi neko pokaže tu odredbu u Sporazumu iz Rambujea, a ja zauzvrat citiram tačku 8. dodatka A Vojnotehničkog sporazuma iz Kumanova koja glasi, saslušajte ovo....
Gospodine Vukšiću, izričem vam drugu opomenu zbog prekoračenja vremena.
Snage NATO-a će uživati, zajedno sa svojim vozilima, avionima i opremom, slobodan i neograničen prolaz i neometan pristup preko teritorije SRJ, uključujući pripadajući vazdušni prostor i teritorijalne vode. To će uključivati, ali neće biti ograničeno samo na bivakovanje, na manevre, smeštaj i korišćenje bilo koje teritorije ili... potrebnog za podršku, obuku i operacije. Uvaženo predsedništvo, nisam završio moje izlaganje, izvinjavam se zbog prekoračivanja vremena, ali mislim da su ovo činjenice koje treba da budu zapisane u stenografskim beleškama Skupštine, i u tom smislu sam i govorio, koa i svima onima koji su ovo razumeli. Oni koji nisu, njima ne vredi ni govoriti. Hvala. (Priloženi deo diskusije Dragana Vukšića: Dozvolite mi da ovom prilikom podsetim da pravo NATO da se kreće po teritoriji SRJ i nije nešto novo. Po Sporazumu o tranzitnim aranžmanima između NATO i SRJ, koji je sastavni deo Dejtonskog sporazuma, međunarodne snage stacionirane u BiH (prvo IFOR, a zatim SFOR) imaju pravo da tamo odlaze i da se vraćaju preko teritorije SRJ. To pravo su jednom 1996. godine iskoristiliAmerikanci. Testirali su nas i bili su veoma zadovoljni kako je sve organizovano i izvedeno. Tim povodom u Beogradu je boravio i tadašnji komandant snaga NATO u Evropi general Džordž Džulvan. Poželeo je da ga vidi i primio ga je lično Slobodan Milošević. I danas pripadnici OS Rumunije, npr, prelaze preko naše teritorije pri odlasku i povratku iz BiH. Još nekoliko reči o Rezoluciji 1244. U tački 3. operativnog dela stoji: "posebno zahteva (misli se na SB UN) da SRJ odmah zaustavi nasilje i represiju na Kosovu ...". Sa tom odredbom složile su se i Rusija i Kina, kao stalne članice SB UN i naši prijatelji i zaštitnici. Sa time se složio i Slobodan Milošević i na osnovu toga je slavio pobedu. Da li je sada smisleno raspravljati da li je na Kosovu i Metohiji bilo nasilja i represije. Rezolucija 1244 nas obavezue na saradnju sa Haškim tribunalom u četvrtom paragrafu preambule i u 14. tački operativnog dela. A u vezi Haškog tribunala i u ovoj skupštini jednom treba reći i zabeležiti istinu. A ona glasi. Haški tribunal je osnovan rezolucijom SB 808 od 22. februara 1993.godine. Sa radom je počeo u novembru 1993. Sve rezolucije SB UN i druga značajna dokumenta, koja se odnose na područje prethodne Jugoslavije, a ima ih bezbroj, uključujući i Dejtonski sporazum, obavezuju na saradnju sa Haškim tribunalom.)
Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, povreda Poslovnika.
Javljam se, gospođo predsedavajuća, povodom malopređašnje povrede Poslovnika, član 28. je povređen jer je vaš prethodnik trebalo da interveniše u tom momentu, s obzirom da je 24. maja, Vladan Batić izjavio u Skupštini: "Kada pronađete hladnjaču u Dunavu kod Tekije, kada je pronađena druga hladnjača u jezeru kod Kokinog Broda - on kaže, bar tako piše u novinama - onda mi moramo proći kroz tu moralnu katarzu i moramo tu anatemu i tu hipoteku skinuti sa sebe". Ovo je dokaz da se Vladan Batić pozivao i na hladnjaču kod Kokinog Broda. S obzirom da je predsednik Skupštine povredio Poslovnik, jer je trebalo odmah da interveniše, ovo nije primedba vama lično, ali s obzirom da ovde nema predsednika vi ste za mene njegovo drugo...
Dobro, daću vam odgovor. Reklamirali ste povredu Poslovnika i sada vas molim da se vratite na mesto. Prvo, i da je predsednik Skupštine tu, nije dužan da vam da odgovor za nešto što je bilo juče. Zašto se niste javili juče za reč o povredi člana 28. Poslovnika? Reč dajem narodnom poslaniku Bori Stanimiroviću, a sledeći je narodni poslanik Marijan Rističević.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Vlade, žao mi je što danas ovde nije cela Vlada. Sigurno da pitanje Kosova nije samo stvar predsednika Vlade, ali je dobro što je i predsednik tu. Složio boh se sa jučerašnjom diskusijom predsednika Vlade kada je govorio da treba birati reči, da treba biti obazriv kada se govori o ovim zaključcima, odnosno o dokumentu koji se danas usvaja u Skupštini Srbije. Međutim, moram primetiti da je ovo donošenje jednog zaključka o jednom ovako važnom pitanju, kao što je ne samo budućnost Kosova, nego i Srbije, u vidu zaključka, veoma blago. Blaže od toga bi bilo jedino ako bi mogli da toplo preporučimo međunarodnoj zajednici da nešto usvoji, pa bi u tom slučaju glasala Narodna skupština Republike Srbije - toplo preporučujemo itd. i onda bi naveli normalno ove zaključke. Znači, treba ipak ići, ovo je istorijski trenutak, donošenje jednog dokumenta koji će posle sto i više godina verovatno biti proučavan i od generacija koje dolaze, bar najmanje u vidu rezolucije. Drugo, insistirao bih na izmeni stava 4. zaključka, koji traži punu zaštitu srpskog naroda. Nemojte više da štitimo, nemojte više da branimo. Predložio bih - traži se ostvarenje ljudskih prava, ono što Amerikanci vole obično da kažu i na čemu insistiraju u celom svetu. Ako je to tako onda i mi imamo potpuno pravo da tražimo da se to ostvari u Srbiji, odnosno na Kosovu. U tom slučaju glasao bih - traži se ostvarenje ljudskih prava srpskog naroda i drugih nealbanskih etničkih zajednica na Kosovu i Metohiji. Insistira se na osiguranju bezbednosti itd, da ne bih čitao, to je ta izmena koja bi se u ovom slučaju ostvarila. Ovaj ustavni okvir za privremenu samoupravu niti je ustavni okvir, nego je ustav, niti je privremeni, nego je stalan, niti se radi o samoupravi, nego se radi, znate kako i ko odlučuje u Republici Srpskoj o izboru predsednika vlade itd. Da li je to Hans Hekerup ili neko drugo, svejedno, ali se radi o jednom više oktroisanom ustavu koji upravo govori o onome što sledi. Ako pogledamo ovaj ustavni okvir, neću komentarisati one članove koji su već bili predmet razmatranja, ali bih samo uzeo ovaj 9126, koji govori o skupštini, s obzirom da smo mi narodni poslanici Skupštine Srbije i vidite koja je sada razlika između buduće skupštine Kosova i Metohije i naše Skupštine. Kada pod a) usvaja zakone i rezoluciju u oblastima nadležnosti privremenih institucija samouprave, kao što je predviđeno u poglavlju 5. Ono što ne bih ponavljao zbog vremena, ali, kaže se - izbor predsednika Kosova i, prema tome, vidite da imaju čak veće ingerencije nego naša Skupština. Mi ne biramo predsednika Republike, a na Kosovu već skupština odlučuje o predsedniku. Razmatra i prihvata međunarodne sporazume u okviru njenih nadležnosti i to već govori da je to država ili će biti država u državi. Ne zalažem se za onu autonomiju od 1974. godine, jer je juče o tome dosta bilo reči, kada su oni praktično imali više prava nego što su imali narodi Srbije, ali u 9. pod 1-27 lepo kaže da to nije privremeni ustav, jer kaže - zakoni jednom proglašeni postaju obavezujući zakonodavni akti opšteg karaktera. Rezolucija je nešto privremeno. I prema tome, ovo će biti ne okvir, nego će biti praktično ustav koji će regulisati sva pitanja na Kosovu i Metohiji. Juče sam pažljivo pratio, a i danas sve diskusije. Mi smo kritikovani da smo limitirani praktično onom rezolucijom 1244, da smo limitirani Kumanovskim sporazumom itd. Jeste to tačno, ali bih zamolio da prilikom usvajanja ovih zaključaka ili rezolucije, šta će biti, ne idemo ispod tog minimuma koji garantuje Rezolucija 1244, a ako se pažljivo pročita ima dosta stavova koji odstupaju. To je prvo. Drugo, moramo naglasiti da je sada povoljnija međunarodna klima, to se mora priznati i to smo od premijera juče čuli, a to se već može i primetiti. Ako je tako, onda dajte da što povoljnije, odnosno da izborimo što povoljniji status i mimo te rezolucije i mimo ovog sporazuma u Kumanovu, jer znamo kako je on i kada sklapan i u kojim uslovima. Ne bih diskutovao o ovome što je moj prethodnik malo pre govorio, o ovim odnosima itd, ko je za šta kriv. Vidite, ako mi tako posmatramo, možemo tražiti krivce i mnogo ranije. Naša čitava istorija je istorija raznih borbi i ratova, iz mnogo drugih razloga, a ne zbog toga da li su socijalisti bili na vlasti ili ne. Možda bi bila sreća da su naši preci, umesto što su došli na Balkansko poluostrvo, otišli na Pirinejsko poluostrvo, pa bi mi sada bili mirni, ne bi bili na ovoj vetrometini, ne bi bili na ovoj međunarodnoj raskrsnici gde svako prolazi, ne sada, nego od srednjeg veka pa do danas. Prema tome, mislim da to tako ne možemo pravdati. Ali, ne možemo pravdati samo to što je bilo. Vi znate kada je Karađorđe krenuo posle 500 godina robovanja, on nije pitao zašto je Lazar predao Kosovo, odnosno zašto je Lazar izgubio Kosovsku bitku. Kada se radi o etničkom čišćenju, ono je počelo mnogo pre 1945. ili 1946. godine i dobro znamo da kada su zabranili povratak Srbima, oko 300.000 Srba nije moglo da se vrati na Kosovo, da je u stvari tada i počelo to etničko čišćenje. Pitanje kantonizacije, ne bih o tome posebno, ili entiteta, ali mislim da bi o statusu Kosova najviše mogli da kažu ljudi koji su živeli na Kosovu, a danas su Srbi, a još više oni koji su danas ostali na Kosovu, tako da će to biti pitanje njihovih predloga i njihovih stavova koji se mogu prihvatiti, zavisno od interesa Srbije, odnosno države. Što se tiče juga Srbije, juče je bilo diskusije o tome. Slažem se da je Vlada imala dobre namere da to pitanje reši i mislim da je privremeno rešeno. Da li će to biti trajno ili ne, ali se ne mogu oteti utisku da je to ipak bio jedan pokušaj da se odstrani naša pažnja što se tiče Kosova i da lakše donesu ovaj ustavni okvir, odnosno reše pitanje Kosova onako kako danas predlažu. Vreme će, uostalom, pokazati da li smo u pravu, bez obzira na sve dobre namere, koje je imala Vlada i koje će upravo (pošto dolazim sa juga Srbije, iz Pčinjskog okruga), ceo Pčinjski okrug pozdraviti, sigurno, ako tu stanu borbe, ako se više ne sluša topovska paljba, koja je bila prisutna zadnjih meseci, ali moramo priznati jednu činjenicu - događaji na jugu Srbije su počeli posle 5. oktobra, a ne pre dve godine. Do tada nisu imali takvih aspiracija i nije bilo ni pritisaka, kojih je bilo kasnije. Što se tiče Univerziteta u Prištini, pošto je moj prethodnik malopre govorio, neću govoriti posebno o tome, ali ću reći par rečenica, s obzirom da je od interesa za Srbiju, a presudno za Kosovo. Vidite, radi se o tome da mi ne možemo niti da ukinemo ovakav univerzitet, niti da ostane ovakav kakav je. Znači, moraju se napraviti neki miniuniverziteti, mora se izvršiti racionalizacija, mora se smanjiti upis studenata, moraju se usmeriti i fakulteti prema Mitrovici, prema Kosovu, ali ne ukinuti ih sada, u ovom trenutku, jer to nije ni politički ispravno, ali nećemo zadovoljiti ni potrebe studenata i ostalih. I na kraju, kad se radi o reciprocitetu - jedan kolega je juče govorio o tome da moramo vršiti reciprocitet kod vraćanja, odnosno kod oslobađanja Albanaca iz naših zatvora, ali mislim da je već kasno, da je "kasno Janko na Kosovo stigao", a ja bih rekao Stanko, pošto je Stanko juče govorio. Hvala lepo.
Hvala lepo. Radna grupa će uzeti u obzir vašu sugestiju da se preselimo na Apeninsko poluostrvo. Sada imamo jedan prigovor na Poslovnik - ima reč gospodin Vukšić.
Gospodine predsedniče, u tački 98. Poslovnika stoji da govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Celokupno moje izlaganje bilo je u vezi Ustavnog okvira i zašto taj ustavni okvir, koji je doneo Hans Hekerup, nije zadovoljavajući, ili je loš, sa čime se ja slažem. Dakle, ne da nije zadovoljavajući, nego je veoma loš. Ponudio sam razloge za to, bez kojih mi nećemo doći do istine, a bez istine mi nikada nećemo učiniti konstruktivan korak u situaciji u kojoj se nalazimo. Gospođa predsedavajući mi je, u vezi toga, izrekla opomenu, jednu ili dve. Koliko sam video i razumeo, a pratio sam izlaganje tog narodnog poslanika, koji je govorio posle mene. On je govorio o jugu Srbije, o univerzitetu i drugim temama, koje nemaju direktnu vezu sa Ustavnim okvirom, odnosno zaključcima Vlade Srbije, koja nam je u vezi sa tim ponudila. Ne osećam se povređenim, ali u interesu ujednačavanja prakse, u interesu kontruktivnog i uspešnog rada ove skupštine, molim vas da se to više ne dešava i upozoravam da imam utisak (ne znam da li će se većina sa tim složiti, ne mora), kada vi napustite ovu salu i prepustite predsedavanje drugim članovima predsedništva, onda se kriterijum bitno menja i neke stvari oko kojih se dogovorimo, više ne važe.
Meni je vrlo teško da komentarišem, a dužan sam, jelÄ da, da komentarišem ovaj postupak gospođe Mićić, koja je vodila sednicu dok nisam bio ovde, ali s punim poverenjem, iako nisam čuo, pretpostavljam da je ispravno ocenila, a odluku ne mogu promeniti. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dužan sam da dam jednu ispravku - ovde je jedan govornik pre mene rekao da je plata narodnih poslanika 20.000, da je u prošlom sazivu bila 5.000. Tačno je da je u prošlom sazivu bila oko 5.300, ali je takođe tačno da je u ovom sazivu 10.500 i da narodni poslanici primaju razliku do 10.500, osim onih koji su na stalnom radu, oni imaju 10.500. Koliku platu ima moj prethodnik - on možda dobija neki dodatak za uspešnu odbranu Kosova, možda nešto na vojvodske činove, itd. To ne mogu znati. Ovde mogu da se složim i sa opozicijom, da je problem Kosova nasleđen. Taj problem dugo traje i neko je ovde naveo primer da je 1921. godine, čini mi se, Šiptara bilo 150.000. Znači, problem datira i pre ove vlasti, i pre vlasti crveno-crne koalicije. Osnovna dva uzroka, zbog kojih je stanje na Kosovu takvo, je što Albanci nisu voleli ovo (pokazuje prezervativ), a što su imali ovo (pokazuje novac), a mi Srbi smo voleli i jedno i drugo. Hteli mi priznati ili ne, mi moramo da vodimo javnu politiku - deo Kosova mi smo prodali. Najviše posledica snose oni koji danas žive na Kosovu i koji su verovali u politiku crveno-crne koalicije. Nije moralno da danas oni govore o Kosovu. Oni su treći razlog zašto je stanje na Kosovu ovakvo i zašto je to dovelo do Ustavnog okvira, kakav jeste. Oni su to gorko seme posejali i sada plodove mi zajednički delimo, te gorke plodove zajednički delimo, a najviše su gorki onima koji žive na Kosovu. Kakvu su oni politiku vodili - vodili su politiku koja nije vođena u korist nacije. Nacija je korišćena u svrhu njihove politike, a ne obrnuto. Umesto da vode politiku za dobrobit nacije, oni su vodili takvu politiku da steknu unutrašnje poene i da ponovo osvoje vlast, dva-tri puta uzastopno. Stanovništvo Kosova, posebno Srbi sa Kosova, služili su im samo da mogu da navuku one glasove, da bi pobedili još koji put na izborima. Ta vlast je napravila nekoliko grešaka - prva greška je ukidanje autonomije. Ukinuli su im autonomiju, sada gotovo da imaju državu. Druga njihova velika greška je odbijanje Sporazuma iz Rambujea. Gospođa Andrić je ovde, mi smo bili 23. marta ovde u Skupštini, dobili smo Sporazum iz Rambujea, i da se odmah razumemo, taj sporazum nije bio dobar. Ali, posle njega je došao još gori. Sada bih insistirao da u zaključke ove skupštine uđe jedan stav, koji glasi: "Savezna Republika Jugoslavija ima ovlašćenja na Kosovu u sledećim oblastima: teritorijalni integritet, održavanje zajedničkog tržišta, carinska politika, odbrana, spoljna politika, carinske usluge, savezni propisi". Insistiram da se ovaj stav unese u zaključke Skupštine. Dalje, šta bismo mi dali da možemo u tom ustavnom okviru da imamo da piše da granice isključivo kontroliše Vojska Jugoslavije, u pojasu od 5 km? Šta bi dali da imamo pravo da imamo svoju policiju dole, šta bi dali da građanin Kosova ima pravo da bira sud koji mu sudi, da li kosovski, da li republički, da li savezni? Šta bi mi dali da je Kosovo vezano za Republiku Srbiju i da u onom ustavnom okviru piše da oni daju 20 poslanika ovde, u Skupštinu Srbije,i da daju jednog republičkog ministra? Šta bi dali da naša policija ima ovlašćenja i da ima pravo potrebe 24 sata na Kosovu? Šta bi mi sve dali za to? Taj sporazum smo mi imali 23. marta, ovde na stolu. Taj sporazum je odbila crveno-crna koalicija. Rekli smo da se ne uzdate u Ruse (gospođa Andrić je tu), da iz kineskih pušaka pucaju na našu vojsku i policiju. Rekli smo vam takođe da se ne pozivate na reči cara Lazara "Ne ravnam se prema sili koja je ispred mene već prema svetinji koju branim". Car Lazar Kosovo nije odbranio, glavu je izgubio. A, tadašnji car Lazar neće doći na Kosovo, a Marko, Marko će sigurno zakasniti. To smo vam rekli. Takođe smo vam rekli da ćete posle ovog sporazuma, koji smo mi ocenili kao loš, dobiti još gori. Rekli smo vam da ne ratujete, da sipate dizel u traktore a ne u tenkove, da idemo u setvu a ne u rat. Posle rata dobili smo ultimatum. Imali smo sporazum gde je doslovce pisalo sve, njihova ovlašćenja, naša. Posle toga smo dobili ovo (pokazuje dokument) - ultimatum. Istine radi, jedna poslanička grupa iz crveno-crne koalicije je odbila ovaj ultimatum. Odbili smo ga i mi. Bili smo uzdržani. Smatrali smo da smo imali sporazum, a da ovo nije sporazum nego ultimatum, kapitulacija i da mi to ne želimo da potpišemo. Istina, odbila je jedna poslanička grupa, ali su ovde rekli na toj čuvenoj ratnoj sednici 3. juna - nema veze, izgubićemo, neka izgubimo i Niš, to ćemo smatrati privremenom okupacijom, kao Krajinu. Zato oni ne treba ništa da brane. Njihova politika jeftinog kafanskog patriotizma nas je i dovela dovde. Neko je rekao da je takav patriotizam utočište za političke bitange, i nije pogrešio. Ta politika nas je dovela dokle nas je dovela. Izgubili smo Krajinu, gotovo da smo izgubili Kosovo. Oni nemaju moralno pravo da pričaju danas kako ćemo povratiti integritet na Kosovu. Molim vas, predsedniče, umirite ove ovde. Mi danas razgovaramo kakav ustavni okvir treba da bude. Onda smo ga imali, to smo ispustili. Zašto smo to ispustili? Zato što vi niste slušali glas razuma. Kockali ste se i izgubili. Vama treba suditi za veleizdaju. Naši protivnici su dobili sve. Mi izgubili sve. Koje ste vi patriote? Spominjali ste Vojvodinu. Nemojte vi Vojvodinu da branite. Sve što ste vi branili, vi ste sahranili. Vi, vojvode i haračlije. Vi nemate pravo više nikoga da branite. Vi ste rekli na toj sednici 23. marta "Neka dođu te NATO snage. Mi ćemo ih čekati dole, mi vojvode. Slaćemo im vize kroz cev. Neka dođu bez vize, slaćemo im vize kroz cev. Kada im jednom pošaljemo, važiće neograničeno". Ko vam brani? Idite, ratujte. Šta hoćete? Da mobilišete druge? Hvala.
Da li ste poneli svoj alat koji ste koristili ovde? (U međuvremenu poslanik Šešelj traži reč.) Nema imena, nema funkcije, nema stranke, nisam znao da je vaš govor. Niko ne zna da je vaš govor (obraća se poslaniku Šešelju.). Nemojte. Imali smo toga - vi plaćenici, vi ono ... Reč ima ... nemojte. Idemo sa ozbiljnom sednicom. (Poslanik Šešelj i dalje insistira.) Gospodine Šešelj, idemo sa ozbiljnom sednicom. Izvolite po Poslovniku, ali zloupotreba Poslovnika znači oduzimanje reči, vi već imate dve opomene. Dajem vam reč po Poslovniku, ali vas podsećam.
Prvo, kada je to bila druga opomena. Čuo sam da ste me jednom opomenuli, ali drugi put nisam dobro čuo. Drugo, gospodine predsedniče, dužni ste po Poslovniku da mi date reč. Dva puta je ovde pogrešno Marijan Rističević interpretirao moje reči. Prvi put po pitanju poslaničkih plata je ovde izneo neistinu, pozivajući se na moje prethodno izlaganje. Ovde je obmanuo celokupnu javnost da je poslanička plata svega 10.000,00 i nešto dinara, što nije istina. Đinđić je uveo sada bruto plate, a po tim bruto platama poslanička plata je više od 20.000,00 dinara. Tu ste trebali vi da intervenišete. [[Smeh.]] Smejte se, 10.700,00 je osnovna plata, 4.400,00 je paušal koji prima svaki poslanik, za svaki dan zasedanja još po 300,00 dinara. Skupštinaje 20 danazasedala, što znači 6.000,00 dinara, i ovi koji putuju, poput Marijana Rističevića, svaki dan, iako na svoju poslaničku legitimaciju imaju besplatan prevoz u svim prevoznim sredstvima, primaju po 1.500,00 dinara za svaki dan putovanja, to je skoro 30.000,00 dinara. Saberite to. Drugo, gospodine predsedniče, imao sam pravo na repliku kada je pomenuo moj govor na zasedanju Skupštine, kada je raspravljano o prihvatanju Plana Černomirdin-Ahtisari. Od svih govornika, govorili su samo šefovi poslaničkih grupa, a samo je moj govor objavljen jer je sednica bila tajna. Ne može niko moj govor proglasiti tajnom. Moj govor je objavljen u "Velikoj Srbiji" i svako ko želi može da se uveri da je ovde Marijan Rističević lagao. Mislim da sam imao opravdan razlog da se javim i reklamiram repliku, a pošto mi to niste dozvolili, reklamiram vašu povredu Poslovnika i mislim da mi je argumentacija prilično jaka. Nadam se da ćete se složiti.
Jeste jaka. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Ne, Ljubomir Kragović ... nemojte ljudi [[Poslanik Rističević se javlja za repliku.]] Nemojte, vas nisam opominjao, 10 minuta ste pričali šta ste hteli, nemojte da pravimo... pa naravno da nema pravo jer je sedam minuta bez moje opomene pričao o onome što nije zapravo na dnevnom redu i sada otvaramo ovakve krugove. Izvolite. Imate pravo na repliku.
Imam ovde prepis stenograma, pa da pojačam svoje reči, doslovce je ovde rečeno - Milutinović, predsednik, (šteta što nije tu) rekao je ovako: "Nudili su nam da napišemo sami sporazum, kakav hoćemo, ali - trupe". Sada smo dobili i trupe bez sporazuma. Dakle, rekli su - vaš sporazum je vrlo dobar, napišite sporazum kakav hoćete, ali - trupe. Sada imamo i trupe i nemamo sporazum. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću svoje pravo kao predsednik poslaničke grupe da govorim po drugi put u toku ove sednice, ali neću direktno govoriti o temi, već ću pokušati da ukažem na sve ono što je karikiranje parlamentarne uloge u našem društvu i, između ostalog, omalovažavanje nas kao predstavnika građana. Najteža sednica Parlamenta bila je sednica na kojoj smo razgovarali o završnom računu budžeta za 2000. godinu. Jedini vladin predlog koji nije dobio podršku većine u Parlamentu bio je Predlog zakona o završnom računu budžeta za 2000. godinu zato što smo, kao poslanici većine, smatrali da je došlo vreme da se građanima položi račun za sve ono što jeste neodgovorno raspolaganje državnim sredstvima. Ulaskom u Parlament mi smo izmenili, između ostalog, i neka prava poslanika. Definisali smo pravo svake poslaničke grupe da može obavezati Skupštinu da u stalni radni odnos primi do 1/3 poslaničkog kluba. Kada govorimo o našim platama, mi govorimo o trošenju narodnih para, jer smo plaćeni iz budžeta. Nije tačno ono što je rečeno o nama. Tačno je da je ovaj parlament u svom sazivu za tri meseca imao više radnih sednica, više radnih dana, stotinu puta više radnih sati nego Parlament u prethodnom sazivu, koji se sastao za tri i po godine 28 puta. Recimo, u 2000. godini 8 puta, a poslanici su svakog meseca primali platu koja je, ukoliko je uporedite sa našom današnjom platom, sa svim onim beneficijama koje imaju danas, kao i ranije, neuporedivo manja.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, predlog Vlade Srbije povodom informacije o nekakvom proglašenju ustavnih okvira dobio je više karakteristika, od blag, mlak, do snishodljiv. Mislim da je ovakav predlog sraman i da ovaj zaključak Narodne skupštine treba da ima samo jedan član u kome će da stoji - dokument "Ustavni okvir za primenu samouprave na Kosovu i Metohiji" je neprihvatljiv od strane Narodne skupštine, uz obrazloženje da se takav član opiše i doda sve ono što je navodna mirovna misija uradila skoro za dve godine dejstvovanja na Kosovu i Metohiji. To je da se, pre svega, najzad izvrši to razoružanje terorističkih bandi, da zavlada mir i bezbednost na prostorima Kosova i Metohije; da se obezbedi uslov za povratak Srba na prostore Kosova i Metohije; da se donese odluka o proterivanju svih stranih državljana sa Kosova i Metohije, tu mislim na Šiptare koji su se doselili na Kosovo i Metohiju; da se reši sudbina 1.300 nestalih i kidnapovanih Srba, da se otkriju ubice 1.300 Srba i da se donese odluka o povratku dela snaga policije i Vojske Jugoslavije, kako bi najzad zavladao red i mir na Kosovu i Metohiji. Ovaj ustavni okvir ima i svoje uzroke. Setimo se vremena u kojem je došlo do kapitulacije Kosova i Metohije. Imali smo jedan referendum na kome su se građani Srbije izjasnili da Srbija sama uređuje svoju državu. Na osnovu tog referenduma je došlo do odbijanja plana iz Rambujea i uopšte mešanje stranih sila na našoj teritoriji. Onda je, normalno, došlo do bombardovanja, do agresije i do Sporazuma Černomirdin - Ahtisari, koji je ova skupština usvojila. Moram da podsetim ponovo, svi predstavnici političkih partija, bilo u poziciji ili opoziciji, bili su za, izuzev SRS-a, koja je odbila Sporazum Černomirdin - Ahtisari, na osnovu koga je doneta Rezolucija Saveta bezbednosti 1244. Nešto slično se ponavlja i u ovom sazivu parlamenta. Imali smo sednicu pre nepunih mesec dana. Doneli smo neku rezoluciju i ta rezolucija je jednoglasno izglasana u ovoj skupštini, u kojoj se odbija da se prihvate bilo kakvi ustavni okviri za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Mislim da nas i ta rezolucija obavezuje da zaključak treba da bude onakav, kakav sam predložio, tj. da ima samo jedna član u kome se jasno i decidno kaže da se dokument ne prihvata i da je neprihvatljiv za Narodnu skupštinu Republike Srbije. Ovde se više puta postavilo pitanje kako onda da se utiče da se Srbima, koji su ostali na Kosovu i Metohiji, olakša život. Postoji više načina koje Vlada Srbije mora da preduzme, kako bi život Srbima na Kosovu i Metohiji olakšala, a ujedno i ona uticala na to da se određeni broj Srba vrati na Kosovo i Metohiju. Međutim, ono što je indikativno je to da Vlada Srbije nema jasan stav i da ima oprečna mišljenja. Ako se setimo najave uvođenja carina, onda je okupator nagoveštavao i tvrdio da je u saradnji sa Saveznom i Republičkom vladom, imao dozvolu da uvede carine. Jedan od članova Savezne vlade je rekao da je data saglasnost, drugi da nije data saglasnost. Onda smo na kraju dobili obaveštenje da će se uvesti neke takse koje Srbi treba da plaćaju da bi se finansirao okupator. Međutim, takvo reagovanje Vlade ne zadovoljava Srbe, jer Srbi žele da plaćaju poreze, takse i akcize Vladi Srbije, a ne okupacionoj vladi na Kosovu i Metohiji. Zatim, jedna dilema oko izbora. Dok jedni članovi zagovaraju nekakve izbore, drugi ne zagovaraju izbore. Mora se i ova skupština oko toga odrediti, da se izbori moraju bojkotovati na Kosovu i Metohiji. Moraju se bojkotovati iz prostog razloga što uslovi za bilo kakve izbore ne postoje na prostoru Kosova i Metohije. Ono što je najbitnije, to je da treba pojačati nas Srba koji živimo na Kosovu i Metohiji. Mora se raditi na povratku izbeglih i raseljenih lica sa Kosova i Metohije. Ako Vlada Srbije ne može nikoga da vrati u Peć, u Prizren, u Uroševac, u Prištinu, ona može da vrati Srbe u Leposavić, u Mitrovicu, u Zvečan, u Zubin Potok i u srpske enklave. Može tako što će iz ovog seta poreskih zakona, kojim su velika sredstva obezbeđena, u budžetu koji je usvojen u ovoj skupštini da se određena sredstva odvoje. Moj predlog bi bio da se u ove četiri opštine severnog Kosova napravi po 100 stanova u kojima će se zbrinuti Srbi, a isto tako ne zapostaviti ni one srpske enklave koje su na Kosovu i Metohiji, gde se takođe može uraditi po 100 stanova, kako bi se stimulisali Srbi da se vrate. Normalno, uz te stanove treba praviti i poslovne zgrade kako bi mogla da se smesti kakva - takva uprava koja postoji tamo gde su Srbi ostali da žive. Jako je bitno da Vlada Srbije ima jasan stav. Ne može ministar, gospodin Gašo Knežević, da postavlja pitanje ukidanja Univerziteta u Prištini. Ili, gospođa Slobodanka Turajlić, koja isto to najavljuje. Normalno, to stvara paniku kod Srba. Treba raditi na tome da Univerzitet u Prištini, kakav je - takav je, po novim uslovima mora da radi i funkcioniše, sa težnjom da se svi fakulteti vrate u severeni deo Kosova i Metohije, kako bi ti preostali Srbi bar tu brigu skinuli sa vrata, da ne moraju da se izlažu troškovima i da svoju decu šalju u Beograd, Niš, Novi Sad, u univerzitetske centre po Srbiji. Zatim, ne sme se dozvoliti da ministar policije proglašava Srbe za zločince, a ujedno da amnestira Albance. Ne može on, preko svoje televizije koja jedina funkcioniše dole na Kosovu, da poziva Srbe u nekakve kosovske zaštitne korpuse, u neku kosovsku policiju, a ministar je policije Republike Srbije. Ministar pravde, svedoci smo ovde svi, izmišlja neke hladnjače sa nekim leševima, a sve je to uradio samo da bi sebe odbranio od onoga što je nemoguće da se odbrani, a to je da na inicijativu za smenu, od predstavnika SRS-a, on nekim lažnim argumentima počinje da se brani. Ono što je najviše iritiralo Srbe, gospodine predsedniče, je i aminovanje Kušnerovih predloga. Nakon dolaska okupacionih snaga, pojedini Srbi su prihvatili okupatore kao svoje oslobodioce i prišli u neku Kušnerovu vladu. Te iste predloge, koje je predložio Kušner, aminovao je i ministar pravde, gospodin Vladan Batić. Aminovao je zato što je on ministar i lokalne samouprave, tako da onaj spisak Vlade na Kosovu on predlaže i sada je to predlog Vlade Srbije. Ne može se to izjednačavati, bez obzira što sam naglasio da ima sličnosti između Đinđića i Kušnera. Na moje pitanje, zašto gospoda poslanici sa Kosova, koji su u Vladi, koji predstavljaju vlast, na primer, Jakšić ili Antonijević, dozvoljavaju da takvi Srbi budu sad imenovani od Vlade, oni kažu - pitajte Đinđića. Zato vas i pitam. Gospodine Đinđić, vi rekoste - bilo kakav tekst neće otežati život Srba u Srbiji. Nismo uslovljeni Kosovom, već saradnjom sa Hagom. (Predsednik: Vreme.) Molim vas da ovaj zaključak povučete i da ne otežate život Srba na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Gospodin Jakšić, replika.
Mislim da ništa nije sporno kada je u pitanju predsednik opštine Leposavić. Radi se o gospodinu Nenadu Radosavljeviću, vlasniku televizije čiji je finansijer UNMIK, koji reklamira, pre svega, prijem u kosovsku policiju, čiji je gost, na žalost, ministar ove naše policije, koji pokušava da se izvini Albancima za sve zločine što su, navodno, radili Srbi na Kosovu i Metohiji. Zbog tih KPS policajaca desio se veliki protest građana u Leposaviću. Dvoje mladih ljudi je izgubilo život. Radi se pre svega o predsedniku opštine, koji je sa UNMIK-ovim policajcima razbijao blokade i barikade koje su zbog carine Srbi organizovali u severnom delu Kosova. Mislim da to ništa nije sporno. Mi smo prilikom posete gospodinu Đinđiću i gospodinu Batiću rekli da se radi o osobi koja ne igra za srpski tim, koja ne igra srpsku priču i tu smo dobili obećanje da taj čovek više neće biti na čelu te srpske opštine. Kažem, nije sporno što on to sve radi, nije sporno što je on vlasnik televizije, nije sporno što on hoće da se izvini Albancima, ali je sporno što to radi kao službenik Vlade Srbije, tj. države Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Pavlović, a posle njega narodni poslanik Dragan Tomić.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređem na temu o kojoj razgovaramo, želim jedan kratak komentar. Već nekoliko puta, pa i na ovoj sednici juče i danas, jedan broj narodnih poslanika DOS-a postavlja pitanje moralnog prava nama poslanicima iz opozicionih stranaka da govorimo na zasedanju i u vezi sa ovom temom koja je danas na dnevnom redu i u vezi sa temama o kojima smo ragovarali na prethodnim zasedanjima. Koliko god puta to pitanje postave, toliko sa indignacijom odbijam takav zahtev i tvrdim da su narodni poslanici ravnopravni u parlamentu, da sam dužan i da imam moralno pravo i moralnu obavezu da govorim, i kao narodni poslanik, i kao narodni predstavnik, i da govorim a u ime onih 500 i više hiljada građana koji su glasali za moju poslaničku grupu i za mene u ovom parlamentu. Mislim da to nije fer. Mi danas na Šestom vanrednom zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije razmatramo Predlog zaključka povodom proglašenja Ustavnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji, a koji je podnela Vlada Republike Srbije, na osnovu člana 90. Ustava Republike Srbije i člana 128. Poslovnika o radu našeg parlamenta. Samo ću o tome i da govorim. Namerno pominjem Ustav Republike Srbije i namerno pominjem Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, jer smatram da, imajući u vidu svu delikatnost i kompleksnost vremena o kome raspravljamo, a posebno u vezi sa temom i problemom koji je na dnevnom redu, mislim da predloženi zaključak nije adekvatan akt tom stanju, a posebno njegovi delovi i tačke 1, 5, 6. i 7. Drugo, nije ni primeren po sadržaju i po obliku, jer ova sednica Narodne skupštine i akt koji će ona doneti, bar ja tako razumem kao narodni poslanik, može imati i istorijski značaj, ne samo u definisanju i određivanju statusa Kosova i Metohije u Srbiji i SRJ, a možda može da ima i konsekvence za ukupno stanje i sudbinu i Republike Srbije i SRJ. U tom kontekstu, dame i gospodo narodni poslanici, logično se postavlja pitanje, a i ja ga postavljam, pitanje sudbine, pitanje uticaja i dometa Rezolucije koju je ovaj parlament usvojio 4. maja ove godine, a koja se odnosila upravo na stanje na Kosovu i Metohiji i sprovođenje Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN. U tom kontekstu može se i postaviti ili postaviće se i pitanje akta, koji mi danas budemo usvojili i biće zapisan u istoriji parlamentarizma, bila ova sednica istorijska ili ne, zavisi kako je ko bude tumačio. Zašto ovo pitam, zašto ovo ovako postavljam? Zato što je, upravo posle donošenja i usvajanja Rezolucije ovog parlamenta, specijalni izaslanik Generalnog sekretara UN gospodin Hekerup 14. maja, kao što je poznato, potpisao, podvlačim potpisao, i proglasio Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji i zakazao, istovremeno ili pre toga, izbore u ovoj srpskoj pokrajini za 17. novembar. Moram sa ogorčenjem da kažem da je Ustavni okvir doneo čovek ili možda više njih, pošto ne znam ko ih je pisao, ne znam da li su pisani u Vašingtonu, Briselu, ili u Kopenhagenu, odakle je gospodin Hekerup, ali je u svakom slučaju od autora koji ne priznaju ni UN, ni Rezoluciju 1244, koji ne poštuju i ne priznaju istorijska prava koja imamo na Kosovu i Metohiji, a u dobrom delu i Srbiju i SRJ. U tom delu je nadmašio i čuvenog francuskog lekara, a za koga smo to teško mogli da pretpostavimo. Generalno, dakle, Ustavni okvir koji smo dobili i o kojem je reč, po svojoj formi, po svojoj suštini je neprihvatljiv dokument, jer je štetan po državne interese SRJ i Republike Srbije i štetan je za nacionalne interese Srba i nealbanskih zajednica na Kosovu i Metohiji. Zato, dame i gospodo narodni poslanici, sa moralnim pravom svih da o ovome govore, bez obzira na sve naše moguće stranačke, političke ili druge razlike koje možemo imati po drugim pitanjima, i treba da ih imamo, mislim da na ovom pitanju ne treba da ih imamo i sasvim je sigurno da ako hoćemo korektno da tumačimo dokument, da on u svojoj suštini predstavlja sledeće: Prvo, ne poštuje Rezoluciju 1244 Savezta bezbednosti UN, a u nekim delovima je čak i u suprotnosti s njom. Ono što je posebno, Ustavni okvir ne poštuje druga dokumenta o kojima je bilo reči, a o kome je na kraju i premijer Đinđić govorio. To su dokumenta o okončanju rata u SRJ i da ne nabrajam redom, zbog vremena. U preambulnom delu se na najgrublji način negira suverenitet i teritorijalni integritet SRJ, jer se nigde, ne izričito, nego nikako ne pominje da je Kosovo deo Republike Srbije u SRJ, a što u Rezoluciji 1244 stoji na određeni način. U preambulnom delu ovog dokumenta, na neprihvatljiv i protivrečan način stvaraju se uslovi za organizovanje referenduma o statusu na Kosovu i omogućava secesija Kosova od Srbije i SRJ. U poglavlju jedan, o tome je bilo reči, naglašavaju se atributi države i državnosti. Dakle, stanovništvo, teritorija i državna vlast, a u kojima se obezbeđuje da Kosovo ima i zakonodavnu, i izvršnu i sudsku vlast, dakle, i skupštinu, i vladu, i predsednika, i vojsku, i zastavu, i monetu, a što ne treba dokazivati da su atributi države, a ne lokalne samouprave ili autonomije. U poglavlju dva se definišu principi kojih treba da se pridržavaju privremeni organi i institucije samouprave, ali nema nikakvih mogućnosti uticaja organa Republike Srbije i SRJ. U poglavlju tri su definisana ljudska prava i nabrajaju se važna međunarodna dokumenta o ljudskim pravima. Međutim, na način kako je to definisano, to je samo načelno, okvirno i time se ne obezbeđuju nikakvi čvrsti mehanizmi kojima bi se omogućio povratak Srba na Kosovo. Dakle, ništa u vezi sa članom 9. Rezolucije UN, o čemu smo mi govorili. U poglavlju četiri su garancije, prava zajednica i njihovih članova za zaštitu etničkog, kulturnog, verskog i jezičkog identiteta. U ovom delu nisu prihvaćeni amandmani srpskih predstavnika, mada se slažem, te amandmane nisam ni video, a ne znam ni ko ih je pravio, mada deo toga znam. Oni nisu prihvaćeni i nije data garancija, ona koja bi se mogla obezbediti. Veoma važno poglavlje pet, u kome se utvrđuju odgovornosti svih privremenih institucija samouprave po osnovu ovog ustavnog okvira iz oblasti i ekonomije, i finansija, i fiskalne politike, i carine, i trgovine, i obrazovanja, nauke, omladine i sporta, kulture, zdravstva, poljoprivrede, prostornog planiranja čak, što je veoma važno, na takav način, da to predstavlja potpunu negaciju ustavnog poretka i pravnog sistema Srbije i SRJ na Kosovu i Metohiji. U svim ostalim delovima, da ih sve ne pominjem, zadržava se pravo visokog predstavnika ili specijalnog predstavnika da sprovodi Ustavni okvir u okviru Rezolucije i Vojnotehničkog sporazuma, ali bez Srbije i bez Savezne Republike Jugoslavije. Deseto, ocenu Saveznog ministarstva za spoljne poslove, gde se kaže da Ustavni okvir uživa široku podršku, sada Evropske unije, NATO pakta, doduše bez Rusije i Kine, da nema spremnosti u međunarodnoj zajednici da se on menja i da bi svako ozbiljno suprotstavljanje išlo na štetu srpskog naroda i Savezne Republike Jugoslavije, smatram svojevrsnom opstrukcijom. Zašto? Gospodin Đinđić, predsednik Vlade Republike Srbije, juče se dva puta obraćao Parlamentu, i u drugom obraćanju, a to posebno apostrofiram, izgovorio je, ne mogu baš bukvalno da pomovim, ali je rekao da neprihvatanje ovakvih ustavnih okvira - recimo da je tako, a gospodin Đinđić je tu... (Predsednik: Vreme.) ... dajte mi minut molim vas ... da neće pogoršati poziciju Savezne Republike Jugoslavije i Srba na Kosovu, ali da li će uroditi plodom, u smislu poboljšanja, to je drugo pitanje. Prema tome, to očigledno nije u saglasnosti. Dakle, želim da prihvatim tumačenje premijera Đinđića, jer to stvara uslove da se može izvršiti pritisak i učiniti nešto više, nego na osnovu onoga što je ocenilo Savezno ministarstvo za spoljne poslove, tj. da je naša diplomatija morala mnogo više da učini, a ne da nas stavlja pred svršeni čin. Zbog toga, kao poslanik SPS-a, zalažem se sasvim sigurno za mirno, političko i diplomatsko rešenje, dakle, bez novih sukoba, bez rata, bez samoizoliranja, ali insistiram na onome o čemu je šef naše poslaničke grupe govorio, a to su i mnogi poslanici rekli, da Radna grupa, u kojoj su premijer Đinđić, predsednik Skupštine i šefovi poslaničkih grupa, mora da izvrši preformulaciju kompletnih zaključaka, da se u njima uvaži sve ovo što je danas bilo rečeno, pa da se o tome posebno izjasnimo. Posebno predlažem radnoj grupi da se ovako stvar definiše, ne da Skupština usvaja zaključak kao najniži akt koji donosi, već predlažem da to bude najmanje rezolucija, dakle najmanje na onom nivou o čemu smo se već izjasnili 4. maja. Drugo, da se insistira...
Molim vas da privedete kraju.
Evo, završavam, ne da bude ustavni okvir, već da bude pravni osnov kakav je bio u nacrtu ovog akta. Treće, da bez ispunjenja zahteva iz člana 9. Rezolucije, nema izbora na Kosovu i ne mogu biti priznati nikakvi izbori i rezultati izbora od strane ni jednog našeg relevantnog faktora. I da se, od Saveta bezbednosti, pošto ne verujem da će gospodin Hekerup šta učiniti, tražiti da se Ustavni okvir u ovom smislu izmeni, da se upodobi prema Rezoluciji 1244 i onda realizuje ispravno. Izvinjavam se za prekoračenje vremena i hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, a posle njega narodni poslanik Miloš Nešović. Molio bih narodne poslanike, ukoliko ima još neko da nije podneo prijavu, odnosno da želi da govori a nije podneo prijavu, da bismo imali sliku i eventualno da možemo da postignemo dogovor u vezi sa tim, da podnesu prijave, a za sada ima otprilike još 20 prijavljenih narodnih poslanika. Govorilo je 43 poslanika.
Pre nego što pređem na ovaj deo koji govori o ustavnim okvirima za Kosovo i Metohiju, bio je jedan deo diskusije koji je pokušavao da stvori kontekst priče da je neko odgovoran i kriv iz prethodne vlasti za ovo što se dešava sada i ovog momenta, pri čemu je ukazivano i na sužen prostor. Priznajem, zaista, da je prostor jako sužen, da nam je nametnut kao takav i pitanje je gde je granica tog sužavanja, kao i prava Srba, ne samo na Kosovu i Metohiji, već i mnogih drugih pitanja. Ali, radi javnosti i radi znanja za sve poslanike i građane Srbije, ispred sebe imam tekst privremenog sporazuma za mir i samoupravu na Kosovu i Metohiji, predloženog u Rambujeu. Taj sporazum nisu potpisali ni svi međunarodni predlagači, ali su ga Šiptari odmah potpisali. Gde je problem kod ovog sporazuma? Problem je u vojnim aneksima. Znači, ovde se govori o sledećem, a ja ću navesti samo nekoliko tačaka, neću dugo, ali su mnogo važne i bitne. Znači, status multinacionalnih snaga za implementaciju ovog sporazuma. On je značio sledeće, da trupe NATO pakta uđu na teritoriju cele Savezne Republike Jugoslavije, pa u tački 6. kaže se ovako - NATO neće podleći ni jednom zakonskom postupku, građanskom, administrativnom ili krivičnom. To je pod a). Pod b) osoblje NATO-a će u ovim okolnostima i uživati imunitet jurisdikcije Savezne Republike Jugoslavije. Dalje - osoblje NATO-a će uživati imunitet u pogledu bilo kog hapšenja, istrage, pritvora od strane organa Savezne Republike Jugoslavije. To je u tački 7. U tački 8. se kaže - osoblje NATO-a će uživati, zajedno sa svojim vozilima,plovilima, vazduhoplovima i opremom, slobodan i neometan prolaz, i nesmetan pristup širom SRJ, uključujući i odgovarajući vazdušni prostor i teritorijalne vode. To znači ta okupacija. Dalje, u tački 11. se kaže - NATO-u će biti dato pravo na korišćenje aerodroma, puteva, železnice i luka, bez naplate troškova, poreza, dažbina i nekih drugih naplata za korišćenje. I na kraju, cinizam u svemu tome, kada je neko bogat, on hoće od siromaha da uzme i ono malo što ima, pa kaže - strane će pomoći NATO u pribavljanju, po najnižoj ceni, potrebnih komunalnih usluga, kao što su električna energija, voda, gas i drugi resursi. I niz drugih ovde ima začkoljica i detalja, koji su suštinski bili razlozi za odbijanje tog dokumenta. Pitam vas, da li ima neko ovde ko je sada spreman da digne ruku za to? Zar je moguće? Da ste vi u to vreme bili na vlasti, da li bi prihvatili ovako nešto? Naravno da ne bi, i tada ste bili u ovoj skupštini i rekli ste ne. Prema tome, nemojmo o tome ko je kriv, ima dobar deo istine u onome što je rekao premijer Đinđić - danas je ovo ovako. I svi smo bili saučesnici onog vremena, samo nemojmo ovde da sa nekim jeftinim političkim porukama tražimo nekog krivca. Mi, ovde u Srbiji, u zadnjih sto godina, uz razne vrste vlasti i razne oblike vlasti, imali smo istu boljku i danas smo ponovo na toj istoj temi. Hajmo korektno da probamo da izvučemo maksimum iz onoga što se nalazi pred nama kao problem. Problem je sledeći - mi možemo reći da Kosovo nije okupirano, ako želimo tako da kažemo, a da li jeste ili nije, to je sada granica i crta oko koje možemo da se sporimo. Činjenica je da nam srpski narod živi samo u jednoj enklavi, na severu, da nam narod živi na delu teritorije gde je i dalje izložen raznoraznim mukama, živi kao u getu, nema ljudska prava, privreda ne radi. I onaj deo srpske privrede koji je bio na teritoriji Kosmeta, sećate se dobro da su tamo vozila KFOR-a i svi ostali ušli i zaplenili tu privredu, ljudi ne rade. Bitna je podrška Vlade Srbije tom narodu da ostane i dalje da živi na tom prostoru, da sačuvamo onaj srpski entitet koji je na neki način formiran, koji postoji i funkcioniše. I prave su diskusije ovih ljudi sa Kosova koji kažu da treba o tome povesti računa. Međutim, u ovom dokumentu ima još jedna rečenica koja kaže - mi možemo angažovati i građane Srbije za naše potrebe, odnosno stvoren je legitimitet, da se može uzeti neki Srbin ili njemu neko sličan, koji će raditi ono što se od njega traži za neke pare. Problem je kako dalje, i gde je granica, i koja je to granica, i koji je to odgovor srpskog naroda, i ima li uopšte odgovora srpskog naroda na bilo koju temu, kada je u pitanju svekoliki interes srpskog naroda. Nama se kroz istoriju, ne bih o tome, ovde su govornici o tome često govorili i vraćali se na 1389. godinu, pa i na ove godine unazad, ali definitivno stoje činjenice koje same po sebi govore gde smo sada u odnosu na međunarodnu zajednicu. Da li smo mogli izvući manje ili više, samo pitam sebe kao građanina Srbije, a pitam i vas, pitam i građane Srbije, hoće li nam neko, ovo što sam pročitao sada i počeo da čitam, tražiti dalje, hoće li nam tražiti u Nišu kasarnu, hoće li nam tražiti niški aerodrom i šta ćemo tada da kažemo? Mislim da sada treba da kažemo da ove zaključke treba apsolutno da modifikujemo, pa neka ostane zapisano u istoriji, pošto neki hoće da njihove diskusije budu zapisane u ovoj istoriji, da kažemo da Srbi ne treba da izađu na izbore. Nikako ne treba da izađu, jer neće im biti stvoreni uslovi da ravnopravno mogu da ostvare svoje makar biračko pravo. To neće moći na teritoriji samouprave, a neće moći ni u rasejanju ovde kod nas. Neće moći da normalno školuju svoju decu, a da ne govorimo o pružanju lekarskih usluga, o stvaranju elemenata državnosti, koji su sadržani u ovim okvirima. Nisu to elementi državnosti, to su elementi za buduću državu. Ako su izbori 17-og, šta se dešava oko Nove godine? Oko Nove godine će neko da prizna tu državu. Ona će dobiti sve elemente državnosti.Hoćemo li mi moći tome da se suprotstavimo? Teško. U ovom odnosu jedinstva srpskog naroda, jedinstva političkih partija, dogovora na ovu temu i potrebe pojedinaca da odavde lamentiraju na sebi samo svojstven način. Nemamo potrebu, zaista ne mislim da imamo potrebu to tako da pričamo. Imamo potrebu jedni drugima da priznamo da smo u teškom problemu i treba zajednički da ga rešavamo. Kako? Tako što ćemo dati apsolutnu podršku našim Srbima koji žive tamo i nema veze iz koje su političke partije. To su naši sugrađani, naš narod i oni moraju imati našu podršku. Nije ovo nova priča. Sada je tema Kosovo, a tako je isto bilo i u Srpskoj Krajini, u zapadnoj Slavoniji, u istočnoj, u dobrom delu entiteta u Bosni i Hercegovini, gde je recimo Drvar, 95% srpskog življa dobilo izbore, ali ne mogu da dođu tamo, imaju problem kako da priđu toj teritoriji. Znate, kroz ovu Srbiju putuju svi živi. Nijedan auto nijednog Hrvata nije razbijen ni dan danas, ni bilo kog drugo. Ali, problem je kada Srbin krene odavde ka hrvatskoj granici, ima problem da li će mu se nešto desiti. Problem je odnosa kako mi posmatramo njih, a kako oni posmatraju nas. Mi nismo osvetnički narod, a ovde ima potrebe da to neko predstavi kao osvetnički narod. Zar je moguće, i to iz reči Srba. Da budemo malo tolerantni, bar u toj meri. Na kraju, tražio sam da uđe nekliko zaključaka. Prvi zaključak je da Srbi uopšte ne izađu na te izbore. Drugi, da uopšte ne učestvujemo u popisu stanovništva. Sa kim to treba da se popisujemo? Sa onima koji u zadnjih 20 godina nemaju državljanstvo ove države, sa onima kojih ima negde od 250 do 300.000, već koliko ih ima, koji su sada ušli na područje naše države, još uvek suverene države, bar još neki dan, uz podršku međunarodne zajednice i uz sva ona prava da lamentiraju na srpskim kućama, srpskim imanjima, srpskim gradovima i na srpskim grobljima. Naravno da priča ima dva kraja, što ne kažu javno da su ovih dana poslali 280 mladih Šiptara na obuku u neku bazu u Italiji. Ova se gospođa smeje. Mnogo je smešno, gospođo, ovo što pričam. Poslali su ih. Zašto su ih poslali? Treba im vojska za neko naredno vreme. Mi ne želimoŠiptarima ništa loše, garantujem da nijedan Srbin ne želi ništa loše, samo se pitam što oni to nama žele. I na kraju, bilo bi dobro da se ne sporimo oko ovih zaključaka, da im damo pravo ime i prezime i da kažemo makar formalno, bez političkog verbalizma, bez potrebe da ovde lamentiramo na patriotizmu, na bilo koji način da jednostavno kažemo da mi nećemo da prihvatimo da Srbi budu građani drugog reda na području Kosova i Metohije. Nećemo priznati šiptarsku državu, nećemo da učestvujemo na nepoštenim izborima, nećemo ući u popis sa vama. Ono što je važno, da zaključak Vlade bude pravi, da pružimo maksimalnu pomoć tom narodu da ostane da živi za neka buduća vremena.
Po Poslovniku, gospodin Vukšić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ponovo reklamiram povredu Poslovnika, član 98., koji kaže da govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Poučen mojim iskustvom pratio sam izlaganje mog prethodnika i utvrdio da sedam ili osam minuta nije govorio o temi koja je na dnevnom redu ili o pitanju koje je na dnevnom redu, a da je to prošlo neopaženo, da ga niste opomenuli, za razliku od mene koji sam govorio o temi o kojoj je reč i koji sam spreman da priložim moje izlaganje, a pritom sam dobio dve javne opomene, koliko sam razumeo, jer je gospođa predsedavajući podlegla pritisku onih koji ne žele da čuju istinu. To da se ovde ne želi da čuje istina bila je i suština izlaganja mog prethodnika. Dakle, kada mi želimo, mi ćemo govoriti o tome šta mi želimo, kada mi želimo, onda ćemo mi vas proglašavati NATO plaćenicima, izdajnicima, onima koji su želeli da se ova zemlja bombarduje, a kada mi želimo, onda nemojmo o tome razgovarati. Morali bismo naći minimum saglasnosti. Kada mi želimo, onda ćemo reći da je Sporazum iz Rambujea dobar ili loš.
Gospodine Vukšiću, ovo je sada rasprava. Saslušao sam vas i po drugi put reklamirate istu povredu. Odgovoriću vam.
Gospodine predsedniče, u tome i jeste suština, šta ko govori i šta doprinosi da narodni poslanici i javnost sazna konačno istinu. Ispalo je da NATO ima velika prava po Sporazumu iz Rambujea. Međutim, ta ista prava, i sa tom konstatacijom završavam, a i još neka druga, mnogo veća, NATO ima po Vojno tehničkom sporazumu iz Kumanova i mislim da to ova javnost treba da zna, nezavisno šta vi mislite, gospodine predsedniče, šta ja mislim ili bilo ko od ovih poslanika u Narodnoj skupštini ili što će neko prekoračiti malo vreme ili neće, ili što će se možda udaljiti od teme ili neće. Dakle, ta istina stoji svima nama nad glavom kao Damaklov mač i mi ćemo se sa njom morati pre ili kasnije suočiti.
Sada sam makar, ako ništa drugo, stekao utisak da je koleginica bila u pravu kada nisam bio u sali, jer sada ste prekršili Poslovnik. Što se tiče držanja teme, po ovoj temi je teško odrediti šta je na dnevnom redu, a šta nije. Mi smo se unazad vraćali i mislim da smo najdalje otišli negde do rođenja Isusa Hrista, pa silaska sa Karpata, pa Kosovske bitke, Prvi balkanski rat, Drugi balkanski rat. To, naravno, neposredno nije tema, ali tu čovek mora da bude koliko-toliko fleksibilan, ali vas molim da sa ovom polemikom završimo i da nastavimo sa radom. Reč ima Miloš Nešović, posle njega narodni poslanik Slobodan Janjić.
Gospodine predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, osećam potrebu, više kao čovek koji je proveo tri i po godine na Kosovu i Metohiji, da danas kažem neka svoja viđenja o Ustavnom okviru za Kosovo, nego kao republički poslanik. Znam da ima tu ljudi koji su predlagali mnoga rešenja za Kosovo i Metohiju, vidim da takođe ima poslanika koji sve znaju i, jednostavno, misle da je to lako rešivo. Ima ljudi koji će nam reći, i meni lično - vi ste bili u prethodnoj vlasti, vi ne treba ništa da govorite, prepustite nama. Tačno je, bio sam tri i po godine na Kosovu i Metohiji, inače, iz Kraljeva sam, dve godine kao načelnik okruga, i godinu i po, prethodno, kao zamenik načelnika. Moram da vam kažem da se ponosim tim radom koji sam tamo obavljao, i koji sam izuzetnodobro obavljao, i mislim da možete u kontaktima sa Albancima i sa Srbima i Crnogorcima dobiti jednu takvu informaciju. Moje izlaganje neće ni biti u pravcu datih rešenja - šta uraditi za Kosovo, šta promeniti, već u jednom drugom pravcu, za koji smatram da bi mogao da bude koristan za Skupštinu. Scenaristi i protagonisti naše kosovske nesreće smišljeno su u poslednje vreme podizali tenziju u opštinama sa albanskim življem na jugu Srbije, i time pažnju državnih organa i šire javnosti usmerili na ovo područje, dok je pitanje Kosova i Metohije nekako ostalo u drugom planu. Problemima u ovoj pokrajini nismo se bavili u potrebnoj meri, niti na pravi način, niti u Vladi Republike Srbije, niti u Skupštini Republike Srbije. Dok preostali deo srpskog i ostalog nealbanskog naroda na Kosovu i Metohiji getoiziran, jedva bitiše, uz nedovoljnu i uvek rizičnu zaštitu međunarodnih snaga, drugi, veći deo, onaj prognani, potuca se po zemlji Srbiji i Crnoj Gori, u nevoljama svake vrste i u krajnjoj neizvesnosti, a za to vreme mi smo u ovom domu arčili vreme, mi smo u ovom domu arčili energiju na često banalna stranačka prepucavanja, nadmudrivanja i politički egzibicionizam, sa svih strana. Tako smo ovih dana zatečeni i suočeni sa, po nas, pogubnim dokumentom gospodina Hekerupa, eufemistički nazvanim "Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu", u kome nigde, ni u naznakama, nema ni Srbije, ni Jugoslavije, a Kosovu se daju svi prerogativi, sa institutima zakonodavne, izvršne i sudske vlasti. Još u preambuli ovog dokumenta eksplicitno se kaže da će se kod utvrđivanja budućeg statusa Kosova, pored ostalog, voditi računa o volji stanovništva (čitaj - volji Albanaca). Time su već otvorena vrata katastrofičnoj projekciji nezavisnog Kosova. Ne treba biti nikakav ekspert, da bi se videlo šta to znači za Srbe i sav ostali nealbanski živalj, s obzirom na mehanizam odlučivanja, bez prava veta. Očito je da u takvoj konstelaciji nema povratka prognanih, ni opstanka preostalih Srba na Kosovu i Metohiji. Gospodo, u Kraljevu ih ima 35.000. Kraljevo ima takođe veliki problem, i ja to uvek ističem, Kraljevo je mali grad, i to vrši veliki pritisak na kompletnu infrastrukturu. I u zadnje vreme se oseća veliko nezadovoljstvo i kod građana Kraljeva, a i kod prognanih građana sa Kosova i Metohije. Da li se to, gospodo narodni poslanici, suočavamo sa mogućim gubitkom Kosova i Metohije, da li smo to na putu da po ko zna koji put, a u ovom slučaju i definitivno, poništimo najveći deo vekovnih napora, rezultata i žrtava srpskog naroda? Pa mi bismo u tom slučaju postali najsramnije koleno u istoriji srpstva. Istorija i naše potomstvo će ovoj generaciji oprostiti sve naše druge poraze, zablude, lutanja, gluposti, ali nam gubitak Kosova i Metohije nikada neće oprostiti. Zato moramo raditi i brzo, i mudro. Nema nam druge. Emocije kojima sam, nažalost, i sam obuzet, neće nam biti dobar savetnik u ovom poslu, koji zahteva maksimalni smisao za realnost i racionalno prosuđivanje o mogućem, bez jalovih iluzija i projekcije pustih želja, uz našu emancipaciju od isprazne mitologije, naivnih floskula o nebeskom narodu, kosmičkoj pravdi i drugim nebesanjima. Više nema ni vremena, ni smisla, lamentirati nad propuštenim, niti ispostavljati račune - ko je i koliko kriv. Možemo danima raspravljati ili citirati na našim sednicama, ali problem tako nećemo rešiti. Zato bi valjalo odmah sačiniti telo od najodgovornijih, dakle čelnih ljudi u državi, zatim predstavnika najodgovornijih i najuglednijih institucija, Akademije nauka, Srpske pravoslavne crkve, Univerziteta, kao i najumnijih pojedinaca, da utvrde - šta i kako valja dalje činiti po pitanju Kosova i Metohije? Što pre moramo imati jasan i realan redosled prioriteta interesa u vezi sa Kosovom, pa da to svi poštujemo kao Bibliju. Pored ofanzivnijeg angažovanja naše diplomatske mreže, valjalo bi najuglednije i najumnije ljude razaslati na sve četiri strane sveta, da kucaju na sva moguća vrata i sve koriste da spasavaju ono što se na Kosovu i Metohiji može spasiti. Ja to tako vidim, jer, danas je pitanje Kosova, valjda se slažemo, najvažnije ne samo istorijsko, nacionalno, državno, ekonomsko i duhovno, već i bitno etičko pitanje našeg naroda, pred kojim svi polažemo veliki moralni ispit. Zarad ovog moramo prethodno ostvariti potpuni konsenzus svih relevantnih društvenih činilaca, organa, institucija, pa i pojedinaca, i na Kosovu, i van Kosova. Da bismo to postigli, poštovane kolege narodni poslanici, moramo biti mnogo ozbiljniji, bolji, odgovorniji, nego što smo se do sada legitimisali u ovom visokom domu. Možda je, makar zbog ovog istorijskog izazova i strašnog iskušenja, potrebno bar privremeno zaboraviti na poziciju i opoziciju, zaboraviti na međusobne stranačke i lične surevnjivosti i zađevice, bez obzira na postojeće ideološke i političke razlike. Konačno, pitanje Kosova i Metohije više i nije prevashodno političko pitanje, već, par ekselans, nacionalno i državno pitanje. I na kraju, znam da je ovo vrlo lako reći, a veoma teško ostvariti, pa ipak valja imati na umu ono veliko geslo Ive Andrića, da krivu Drinu nećemo nikada ispraviti, ali častan čovek nikada ne sme da prestane da je ispravlja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što je Slobodan Milošević uradio Srbima u Republici Srpskoj Krajini i Republici Srpskoj, a kasnije i Srbima na Kosovu i Metohiji, uz pomoć vas iz DOS-a, a tada DEPOS-a, koji ste glasali za izdaju, odnosno kapitulaciju Srbije potpisivanjem Dejtonskog i Kumanovskog sporazuma, to isto pokušavate da uradite i vi sada u ovom parlamentu. Formirate nekakvu radnu grupu koja će doneti nekakav radni zaključak, da bi zadovoljili formu koja bi služila za dnevno-političko umirivanje javnosti i savesti. Javnost time ne možete umiriti, a savest nemate. "Gospodo", dosta ste narodu bacali prašinu u oči. Neprestano glumite da nešto ozbiljno radite. Međutim, ratni zločinci - vaša NATO braća i sponzori - ne obraćaju pažnju na zahteve Vlade Srbije, a vi ste u predizbornoj kampanji obećali građanima da će vašim dolaskom na vlast svi problemi građana brzo biti rešeni. Da su u Dejtonu o sudbini Srba i srpskih država Republike Srpske i Republike Srpske Krajine odlučivali Srbi koji žive u tim srpskim državama, Dejtonski sporazum nikad ne bi bio potpisan. Isto se odnosi i na Kumanovski sporazum, da su o njemu odlučivali Srbi koji s porodicama žive na Kosovu i srpske patriote iz Srbije. Dejtonski sporazum potpisao je gospodin Slobodan Milošević iz SPS-a i gospodin Vukšić iz DOS-a, kao njegov blizak saradnik, a sada visoki funkcioner DOS-a. Gospodin Vukšić treba da objasni da li je u Dejtonu bio potpisnik ili je bio libela. Zna se čemu služi libela.
Gospodine Janjiću, molim vas da se vratite na temu.
Sada, ponovo, umesto da poslanici s Kosova, čije su porodice na Kosovu, ovde u Parlamentu definišu minimum srpskih interesa, a mi to usvojimo, radi se naopako. Formira se nakakva radna grupa, koja situaciju, odnosno stanje na Kosovu i Metohiji i životne uslove Srba koji još uvek tamo žive zna samo onoliko koliko su pročitali u sredstvima informisanja. Jasno je da to neće doneti ništa dobro ni Srbiji ni srpskom narodu, niti će sprečiti donošenje šiptarskog ustava na Kosovu. U trenutnoj situaciji, jedino što ovaj parlament može da uradi je da jasno stavi do znanja međunarodnoj zajednici da Srbija i Jugoslavija nikada neće priznati nijedan pravni akt na Kosovu i Metohiji dok međunarodna zajednica ne ispoštuje sve odredbe Rezolucije 1244 i Ustav Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Srbi moraju bojkotovati najavljene izbore dok se ne stvore normalni uslovi za njihovo održavanje. Prva tri uslova su: Prvo, da se otkrije sudbina svih otetih Srba koji su nestali na Kosovu i Metohiji, posle NATO agresije; Drugo, da se omogući bezbedan povratak i normalan život za sve Srbe i ostalo nealbansko stanovništvo; Treće, da se na Kosovu izvrši popis stanovništva i da Kosovo napuste svi oni koji su na Kosovo došli posle 1941. godine sa svojim potomcima i nemaju srpsko državljanstvo. Nakon doslednog sprovođenja Rezolucije 1244 može se razgovaratio izmeni nekih odredbi Kumanovskog sporazuma, koji je i ovakav kakav jeste antisrpski. Svima u svetu treba jasno staviti do znanja da je Kosovo i Metohija integralni deo Srbije i da će tako ostati za vjekivjekov, ma kakvi izdajnici dolazili na čelo srpske države. Nemaju pravo da Kosovo otuđe od Srbije. Svesni smo da ratom ne možemo povratiti okupirane teritorije, ali svima moramo uvek ukazivati da će doći dan kada ćemo za zelenim stolom povratiti suverenitet na svim srpskim teritorijama. To će biti jedan od načina odvraćanja srpskih neprijatelja, da ćemo se kao narod ikad odreći svete srpske zemlje Kosova i Metohije. Odatle potičemo svi mi. Na prošloj sednici, na kojoj smo usvajali onako blagu Rezoluciju o Kosovu, srpski radikali su ukazivali da NATO zločinci neće uvažiti ni minimum minimuma srpskih interesa. Vi ste nas, gospodo iz DOS-a, ubeđivali da će Hekerup prihvatiti vaše sugestije. Slagali ste nas i tad, kao što to pokušavate i danas. Taj belosvetski ćata - gospodin Hekerup - glatko je odbio dokument države na čijoj teritoriji trenutno boravi. Možda je i dobro što je sve tako ispalo, da narod u Srbiji shvati da DOS-ovska vlast niti je miljenik, niti faktor odlučivanja u kontaktima sa NATO paktom. Svojevremeno je Austrougarska imala svoje konjušare - Slovence, danas NATO ima DOS. Sada vama, gospodine Ivkoviću, ne vidim ga u sali, ali valjda gleda negde prenos - šačica vas je Kumanovski sporazum slavila kao pobedu, dok su borci na ratištu i Srbi u zbegovima sa Kosova plakali zbog izdaje. Vojska i narod su se zajedno povukli sa Kosova i Metohije. Ostala je samo jedna četvrtina naše braće u kompaktnim enklavama, odnosno tamo gde je koncentracija srpskog i nealbanskog stanovništva bila veća. Ostali su prepušteni sami sebi, pogotovo od kad ste vi došli na vlast. Davne 1389. godine srpski car Lazar je ovim rečima zavetovao Srbe: "Ko je Srbin i srpskoga roda, a ne došo na boj na Kosovo, ne imao od srca poroda, ni muškoga, ni devojačkoga, od ruke mu ništa ne rodilo, rujno vino ni pšenica bela, rđom kapo dok mu je kolena."
Gospodine Janjiću, upozoravam vas da se vratite na temu.
Evo vraćam se - a danas srpski kancelar Đinđić zavetuje: "Narodni poslanici, od mojih prijatelja, a srpskih krvnika, tražimo mali ustupak, taman toliki da Srbima onemogućimo opstanak i zaštitu na Kosovu, da se što pre isele sa svete srpske zemlje i predaju je Šiptarima. Tim činom ćemo umilostiviti moje i Koštuničine gazde da nam udele malo milostinje, manje nego što zaradimo za tri dana na nafti i cigaretama. Savetujem vas da ih ne ljutimo, jer će nam preseći švercerske kanale, pa ćemo vam još dublje zavući ruku u narodni ionako prazan džep, jer nam pare hitno trebaju. Strujni mrak vam je prva opomena." Gospodo poslanici, Slobodanu Miloševiću treba suditi zbog potpisivanja Dejtonskog i Kumanovskog sporazuma i eventualne zloupotrebe i pljačke. Treba mu suditi ovde za sve što je uradio nama. Po tom istom osnovu treba suditi i današnjoj vlasti, tj. Đinđiću i Koštunici, koja nastavlja politiku Slobodana Miloševića i po pitanju zaštite nacionalnih interesa i po pitanju pljački i zloupotreba. Sada su veće i brže.
Gospodine Janjiću, izričem vam opomenu zato što se ne vraćate temi i zato što vređate.
Zahvaljujem. Bolje da ste učili na njegovim greškama, ovako ste samo njegova bleda kopija, koja još više unesrećuje srpski narod, pošto se radi o istom krivičnom delu. Radi ekonomičnosti treba spojiti njihove predmete sa Miloševićevim...
Gospodine Janjiću, izričem vam i drugu opomenu.
Gospodo iz DOS-a, izađite na crtu - raspišite izbore.
Reč ima narodni poslanik Petar Madžarević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dolazim iz južnog Banata, iz srpske Sparte, poslanik sam Demokratske stranke Srbije iz Pančeva. Danas je na dnevnom redu ovog visokog doma, da upotrebim reči našeg velikog pesnika i akademika Matije Bećkovića, najskuplja srpska reč. Koren svih zala na Kosovu i Metohiji, u drugoj polovini DžDž veka, leži pre svega u srpskom narodu. Nisu Srbiju raskomadali i podelili na tri dela ni Hrvati, ni Slovenci, ni Muslimani, ni Šiptari, ni ma ko drugi, nego srpski komunisti. Kriza u i oko svete srpske zemlje u prethodnih 13 godina je najčešće zloupotrebljavan problem u dnevno-političko svrhe. Moram da podsetim da je trasiranje državnosti Kosova i Metohije počelo zabranom povratka proteranih Srba posle Drugog svetskog rata, što je, u kasnijim decenijama, davanjem sve više elemenata državnosti jugu Srbije, dovelo do jačanja separatističkih težnji Šiptara. Počelo je sa veličanstvenim morem najčistijih nacionalnih osećanja na Gazimestanu 1989. godine, gde je osećaj plemenitog srpskog podvižništva pretvoren u robu za dnevnu upotrebu. Završilo se užasnim razarenjem Srbije i progonom Srba i nealbanskog naroda iz svih delova Kosova i Metohije koji su pod kontrolom Albanaca. Kada se 1989. učinilo da se vidi svetlo na kraju tunela srbijanske propasti, kada je izgledalo da će Srbija prva izaći na svetlo demokratskih promena, doživeli smo obrušavanje tunela. Naravno, opet od srpskih komunista. Ovog puta samo preobučenih, ali podjednako smrtonosnih za srpsko nacionalno biće. Gde god su u okviru bivše Jugoslavije probudili srpski nacionalizam, gde god su, navodno, štitili nacionalne interese, posle njih je ostajala pustoš. Srpski narod je postradao, rasejan i osramoćen. Jesam srpski nacionalista, ali nikada neću popreko pogledati drugog čoveka zato što je druge nacije. Naprotiv, smatram da svaki građanin Srbije ima pravo na isto takvo osećanje. Danas smo, kao prva demokratska vlast, posle više od 60 godina suočeni sa teškim posledicama neodgovornog vođenja države od strane komunističke oligarhije i njihovih političkih satelita. Zatekli smo prezaduženu, razrušenu i nepriznatu državu. Za pravazilaženje ovog stanja biće nam potrebno mnogo mudrosti, strpljenja, odlučnosti i čvrstine. Odgovornost, pre svih, imaju Srbi, a potom i sve druge narodnosti koje u ovoj državi žive. Nacizam albanskog stanovništva koji se ispoljio na Kosmetu, a poslednjih nedelja i u Makedoniji, treba da spreči međunarodna zajednica, pre svih. Stvarne namere stranih faktora, uključenih u rešavanje krize, u ovom trenutku se ne mogu sa sigurnošću sagledati. Ali, činjenica je da se donošenjem Ustavnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji čini korak dalje u povlađivanju militantnom albanskom nacizmu. Doživljavamo da se pokušava na početku 21 veka konstituisanje države u okviru države. Pred ovom ogromnom opasnošću prestaje da bude važno ko je kriv. Dalja odgovornost je zajednička. Delovanje koje nam predstoji u sprečavanju kakvog stanja treba da bude zajedničko i nesporno. Mlada demokratska vlast u Srbiji postaje još ranjivija, jer je zaista teško objasniti građanima Srbije zašto je jednoj naciji dozvoljeno da uobliči i potpuno etnički očisti svoj prostor od pripadnika drugih nacija, kao što se to čini na Kosovu i Metohiji. Na žalost, mi više nemamo dovoljno manevarskog prostora. Kako god da danas odlučimo, pogrešićemo. U ovom trenutku se ne možemo više konfrotirati sa međunarodnim faktorom, već možemo samo da nastojimo da ublažimo posledice kumanovske kapitulacije, odnosno Rezolucije 1244. Pažljivo sam juče slušao premijera Đinđića i nadam se da će netransparentno delovanje, koje je apostrofirao u svom drugom obraćanju, dati pozitivne pomake u rešavanju krize na Kosovu i Metohiji. Ma kako se kosmetski čvor raspleo, biće nam potrebno jako puno mudrosti i upornosti. U jevrejskom jeziku je vekovima postojao prastari pozdrav - dogodine u Jerusalimu. Dočekali su da uđu u ovaj sveti grad. Uz strpljenje kojim se moramo naoružati, završiću svoje izlaganje pozdravom - dogodine u Prištini.
Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a posle njega narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Kosovo i Metohija nije problem prethodne vlasti, kako to navode neki današnji čelnici DOS-ovske vlasti. Taj problem Kosova je istorijski, tamo negde počinje, a možda i pre, od 1918, 1919, pa sve do današnjih dana. O tome će istoričari dati svoj sud. Aktivnost Albanaca ne jenjava od tog perioda pa do današnjih dana. Oni su imali strategiju da u srcu Srbije, odnosno da na Kosovu i Metohiji stvore svoju državu. U tome su Albancima pomagali, zavisi od istorijskog trenutka, uglavnom svi. A cilj te pomoći je bio da Srbija, odnosno srpski narod bude što manji, kako ne bi dominirao na Balkanu, odnosno, da ne može da utiče na neka evropska kretanja, u političkom smislu te reči. Ovaj ustavni okvir koji je Hans Hekerup, kao američki dobošar, dobio za zadatak da objavi u svim sredstvima informisanja, odnosno da se ova današnja skupština izjasni i time verifikuje sve želje i ideje koje su projektovane da ovaj okvir, odnosno ustavna samouprava zaživi. Po ovom ustavnom okviru se Albancima faktički daje država u okvirima postojeće Savezne Republike Jugoslavije, odnosno Srbije. Ima komentara od čelnika DOS-a da je stav međunarodne zajednice prevazišao određene norme koje su regulisane Rezolucijom 1244. Komentariše se da su nas građani izabrali da rešimo ovaj problem. Kako da rešimo ovaj problem, mislim na postojeću vlast, kad ovog trenutka mi na Skupštini treba da donesemo odluku da se Kosovo i Metohija pretvori u državu Albanaca i ostalih. Kaže se - ne postoje uslovi, već preduslovi za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Mislim da takva formulacija nije dobra i da mi sve te preduslove treba da rešimo na nama dozvoljen način, a ne da nam to rešavaju tamo neki drugi, koji za to nemaju nikakva prava, osim prava da srpski narod izgubi teritoriju i da srpski narod sa tog prostora bude proteran. Jug Srbije je, kao reperna ideja sa kojom treba da se reši i Kosovo i Metohija. I to nije tačno. Na jugu Srbije su međunarodna zajednica, odnosno Amerika, isprojektovale nemire da bi sada taj problem rešile mirnim putem. Mnogo je tamo palo ljudskih žrtava, tako da to nije miran problem. To su sredstva informisanja svesrdno pratila i narodu projektovano prikazivala. Pominje se i Rambuje. Mi srpski radikali nismo slali svoju delegaciju u taj Rambuje i nismo učestvovali. Ali, već kada se predstavlja ta skupina koja je učestvovala u Rambujeu, ne treba je sada nedemokratski potcenjivati. Mislim na gospodina Vladana Batića, tako je on to predstavio. Ministar Veselinov u svom izlaganju je pomenuo kako, eto, i ovo ministarstvo sada učestvuje u praćenju i finansiranju poljoprivrede i šumarstva na tom prostoru. To je samo deklarativno delovanje, ali stvarnog delovanja na tom prostoru naših ministarstava nema. Carine se pominju da je to projektovao Kušner, a da je sada Hans Hekerup samo realizovao tu instituciju. Zašto se baš sada ta institucija forsira i zašto ona nije dobila oštar komentar od strane DOS-ovske vlasti? Srbi su 35 dana pravili blokade, a posle toga se prave dogovori. Znači, bunt srpskog naroda je propao i sve je otišlo uprazno. Bojažljiv je ovaj predlog DOS-ovske vlasti i on predstavlja nekvalitetan pristup ovom problemu. Plaši se DOS-ovska vlast da kaže istinu, već u blagim formama isnishodljivo ističe ovaj ustavni okvir. Okupator na današnjem Kosovu i Metohiji je UNMIK.On tamo deluje kao da je vlast. A i jeste. Zašto se naši zakoni iz finansijske sfere tamo na Kosovu sada ne sprovode?Obećali ste da ćete, čim dođete na vlast, sprovoditi sve zakone, pa i zakone na Kosovu i Metohiji. Ne može UNMIK preuzimati ingerencije Savezne Republike Jugoslavije i Srbije, jer nisu ispoštovali mnogo toga što po međunarodno-pravnoj regulativi treba da urade. Imali su obavezu da razoružaju Albance. Onito nisu učinili, već hoće da ih prevedu u Kosovski odbrambeni korpus, a to je u stvari Vojska Kosova. Suverenitet Kosova proističe iz naroda i njemu pripada. Slobodna volja naroda je osnova državne vlasti. To je jedna tačka u kojoj ovaj okvir treba da da suverenitet Kosovu. Teritorija Kosova je jedinstvena i nepromenljiva. Stanovnici Kosova imaju pravo na državljanstvo. Osnovni jezik na Kosovu je albanski jezik, a u sredinama gde žive Srbi je srpski i drugi. Kosovo ima predsednika, koji ga predstavlja u unutrašnjosti i u svetu. Kosovo ima grb, himnu, zastavu, glavni grad, centralnu banku, guvernera i valutu.Ništa im više i ne treba. To su osnovna načela jedne države. Vlada Srbije sada ne sme da kaže da je Kosovo i Metohija sada ne interesuje, već Vlada Srbije ima blagi zaključak. Ovo je poziv na krajnju poniznost. Sve ovo što se radi u Vojvodini povezano je sa Kosovom, odnosno Amerika želi da stvori Saveznu Republiku Jugoslaviju sa četiri konfederalne jedinice. Hekerupne predlažeravnopravnost naroda i nacija. Verovatno će to neko posle njega rešavati po nekim drugim principima i međunarodnim normama. On ima zadatak da sada uredi ovo što je danas pred nama. Povratak raseljenih i sigurnost Srba na Kosovu i Metohiji ne garantuje ovimokvirom nijednom Srbinu bezbednost.Srbi se osećaju ugroženi i tako i doživljavaju ovaj ustavni okvir samouprave na Kosovu i Metohiji. Bilo je komentara, i danas se to komentariše, da je naša spoljna diplomatija do sada uradila toga dosta i da će ona rešiti i ovaj problem koji je na Kosovu i Metohiji. To je samo, možda, želja ili ideja, ali posle svakogpovratka sa bilo kog međunarodnog zasedanja tih velikih sila, mi kao Srbija, odnosno Savezna Republika Jugoslavija, dobijamo nove zadatke i obaveze kako da idemo sami sebi na štetu. To u prvom trenutku tako ne izgleda, već se oseća napredak. Dobićemo određenu količinu para, pa ćemo time rešiti trenutnu ekonomsku nelikvidnost, a šta će biti posle? Svi oni koji utiču na takvu spoljnu politiku biće krivi i već su krivi što se tako ponašaju, odnosno što ne upotrebe zaštitni model, kako bi se naš narod osećao sigurnijim i bezbednijim. Ne mislim da treba da se borimo u vojnom smislu. U ovom trenutku postojii drugi metod, a to je agresivna diplomatija, koja mora da donese novi stil.Kaže gospodin predsednik Vlade - Došli smo do zaključka da tražimo dosledno sprovođenje Rezolucije 1244. Kako da tražimo dosledno sprovođenjekad mi treba da molimo Hansa Hekerupa ili nekog drugog da sprovodi zakone koje su oni doneli i koje su nam oni silom nametnuli. To nije bila naša ni dobra volja ni želja. Ministar Mihajlović je napomenuo da je od kako je UNMIK na Kosovu i Metohiji bilo 5.440 incidenata i raznih napada na srpski narod i srpska dobra. Kako to da diplomatija nije istaklate podatke kao međunarodni problem? Pustili smo im sve koji su bili u našim zatvorima. A zauzvratoni sada, tamo negde drže naših 1.300 otetih i zarobljenih. Međunarodna zajednica od nas traži da mi sami sebe osudimo i da posle izvršimo egzekuciju sami nad sobom. To je slučaj sa ovim famoznim hladnjačama. Nema Srbina na Kosovu i Metohiji koji se ne oseća ovog trenutka odbačenim. Nama Vlada nije definisala ciljeve. Da li mi prihvatamo ili ne prihvatamo ovaj okvir? Šta će biti posle ovog okvira akoon ne ispuni sve zahateve koje traži Hans Hekerup? Sve što je Vladapredložila, neće imati efekta, jer treba da dođu novi zahtevi, odnosno nove obaveze koje će anulirati sve ovo o čemu danas govorimo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Prvo, jedan načelan prigovor predsedniku Skupštine. Gospodine predsedniče, juče ste obmanuli ovu skupštinu ili pokušali, bolje rečeno, da je obmanete. Apelovali ste na sve nas poslanike da će tačke 1, 6. i 7. ovog zaključka biti dodatno od radne grupe izdefinisano i da vodimo računa prilikom rasprave, većina poslanika je vodila računa o tome, tačnije rečeno uvažila je vašu primedbu. Onda ste vi to zloupotrebili, pa ste izašli ovde sa svojim predlozima, naglasivši pri tome da su to predlozi DSS za dopunu. Zbog čega ovo govorim. Govorim iz prostog razloga što zaključak je sam po sebi jedna mala prevara od strane DOS-a. Prvo, premijer Vlade je rekao da je to usaglašeno i da je to stav Vlade, da se izađe sa takvim zaključkom. Onda smo na sceni videli predstavnike pojedinih političkih partija, a koji su iznosili svoje predloge, tvrdili i garantovali da će to biti uneseno kao izmena ili dopuna ovog zaključka. Najbolji primer je predsednik Skupštine. Tako da nije bilo razloga da se ljutite kada vam je poslanik SRS-a rekao da je to demagogija. To nije ništa drugo nego onako kako je izdefinisao predstavnik SRS-a. Ono što je, dame i gospodo narodni poslanici, i te kako interesantno, a to je da kada Vlada treba da povuče jedan odlučujući potez, da kao predstavnik Srbije jasno saopšti svoje stavove međunarodnoj zajednici, pa pribegava različitim formama. Zajedničko za te forme je da uvek traži najblaži oblik, kako se ne bi zamerila međunarodnoj zajednici. Ovo je jedan od dokaza, ovo je očit dokaz kako mi to preko Vlade Srbije koja je voljom DOS-a izabrana, reagujemo na sve ono što nam svet nameće. Vlada ide sa zaključcima, s tim što nam je uz te zaključke dostavila dva dokumenta koji jasno oslikavaju kakvi su stavovi ove vlasti koju sačinjava DOS ili koja predstavlja DOS i međunarodne zajednice prema toj koaliciji ili prema njenoj vladi. U Ustavnom okviru jasno i precizno, decidno međunarodna zajednica daje do znanja kakav će stav zauzimati, a ne osvrćući se na one priče sa kojima je bila obasipana javnost Srbije, da je ovo uvažena vlast, da je ovo međunarodno priznata vlast, da svako rado otvara vrata ovoj vlasti ili predstavnicima ove vlasti, da sa njima na ravnopravnoj nozi razgovara, da uvažava njihove predloge. Evo jedan od dokaza, evo jednog demantaja svega onoga što plasirate preko medija i Televizije Srbije. Niti vas ko uvažava, niti vas ko više prihvata kao ozbiljne sagovornike, ni kao partnere. Vi svetu služite da vam da različite nagrade, za početak "Bambi", a onda će vam dati Dudeka, pa će nekom dati Regicu. Zato služite tom svetu. Jasno je definisan Ustavni okvir. Vi želite da promenite tako što kažete, ako bi to bio pravni osnov, onda bi to već bilo poboljšanje. Šta menja suštinu i sadržaj? Ništa. U tom ustavnom okviru jasno je međunarodna zajednica dala do znanja da zahvaljujući vama ne mora da vodi računa ni o onome što je potpisala. Ni Rezolucija 1244 više ih ne obavezuje. Vi trčite da se dodvorite Hekerupu, da se dodvorite visokim predstavnicima. Gospodo, učimo se na greškama, učimo se na primerima. Ovo nam se isto dešavalo u Republici Srpskoj. To se i dešava u Republici Srpskoj. Šta vi očekujete, kakva je uloga visokog predstavnika Saveta bezbednosti UN.Isto kao što je uloga onoga koji predstavlja međunarodnu zajednicu u Republici Srpskoj. Šta vi mislite, da će on poštovati i ovaj ustavni okvir? Ne. Kada je u pitanju izbor poslanika, isto ili gore će biti nego što je bilo uRepublici Srpskoj. Ko će biti od predstavnika Srba? Evo, unapred možemo vam mi, radikali, da potpišemo i da vam tvrdimo da ni jedan Srbin, koji je nacionalno orijentisan, neće moći da uđe u tu skupštinu Kosova. Biće ovi plaćenici. Ovi koji sada rade za međunarodnu zajednicu, putuju po belom svetu, uzimaju dnevnice, ovde nama države govore o patriotizmu. (Šešelj sa mesta: Na koga misliš?) Pa, na Trajkoviće, i jednog i drugog, ima ih takvih kakvi su Trajkovići koliko god hoćete, gospodo, na Kosovu. Rešenje problema mora se tražiti u jasnom i odlučnom stavu predstavnika vlasti. Možete vi da shvatate kako god želite diskusije nas, srpskih radikala, ali mi želimo da pomognemo da sačuvamo Srbiju. Ima gore od ovoga, gospodo. Gore od ovoga je samo da nam sutra uzmu kompletnu teritoriju Srbije. Nije daleko od toga. Šta mislite, da ovo nije probni balon za Vojvodinu? Jeste. Ovakav će ustavni okvir biti na snazi ili na sceni kada bude priča o Vojvodini. Sada već pravite greške, sada im već stvarate preduslove da sutra mogu lako i jednostavno da vam serviraju ovakav jedan ustavni okvir za Vojvodinu. Već tamo imaju ukupno 60 i preko 60% obavljenog posla i priprema, a preko statuta Vojvodine, preko Skupštine Vojvodine koja postoji, preko Izvršnog veća Vojvodine. Ako uvažite ove zakone, odnosno predloge izmena i dopuna zakona, a koji vam predlaže Skupština Vojvodine, pa to vam je ustavni okvir. To vam je isto ovo. Tamo neće biti možda Hekerup, visoki predstavnik međunarodne zajednice, biće drugi neko. Biće Petrič ili biće neko drugi ustalom, ima i među vama onih koji bi to jedva dočekali. Morate, gospodo, da shvatite, postoji jedan trenutak kada morate odlučno da saopštite toj međunarodnoj zajednici - ovako više ne može. Naravno, niko pametan ne želi u ovom trenutku da pogoršava situaciju kakva je u Srbiji. Ali, poboljšanje za Srbiju i srpski narod, i na Kosovu i Metohiji, i za sve nas u Srbiji, je samo u promeni vašeg stava. Recite, što bi narod rekao, stegnite petlju, pa kažite toj međunarodnoj zajednici, dosta je, ne možete tako da radite na Kosovu i Metohiji. Pokušali smo sa vama diplomatski, apelovali smo na Hekerupa da ne donosi ustavni okvir, dali smo svoje amandmane, niste uslišili, nećete više da nas uvažavate kao relevantan faktor, kao ravnopravne. Sada nećemo sa vama da pregovaramo. Znam da je to teško za DOS. Teško je gazdi reći da nećeš. Čim malo podignete glavu, oni vam lansiraju afere, afere oko cigareta, afere koje potresaju Srbiju, a ne gospodo, DOS. Čak, morate da uslišite njihovu želju i da neke seksualne afere izmišljate kako bi pokrili vašu nesposobnost. Biće još toga, pogotovu one koje su neprirodne, a to da ste vi svesni, to će vas razbiti. To je razbilo američku vojsku, a ne vas. Homoseksualci su razbili američku armiju, a ne vas, ovakve kakve ...
Gospodine Mirčiću, ako vas samog nije sramota šta sve izgovarate sa ove govornice, ipak se samo onda vratite na temu.
Samo upozoravam, predsedniče, upozoravamo mi radikali na vreme da budete spremni. Morate jasno da saopštite da ovi zaključci, hoćete li upozoriti gospodine predsedniče ovog muškarca, oldtajmera, da ne dobacuje. Morate da kažete javnosti Srbije, sada smo u takvoj situaciji da moramo da izlazimo i da idemo na ruku međunarodnoj zajednici. Ne možemo ništa, a sve ove priče koje je i sam premijer govorio, a i članovi Vlade, kako će se pomagati srpskom narodu na Kosovu i Metohiji, bolje gospodo da to radite u stvarnosti, da realizujete te priče, a ne da pričate. Kada se pojave poslanici sa Kosova i Metohije, pogotovu ovi iz DOS-a, ne mogu ljudi da oćute i njih je sramota kako lažete, kako mažete oči. Zar nije najveći cinizam kada izađe ministar poljoprivrede, sada se setio da ispriča kako je to ministarstvo aktivno uključeno u pomoć Kosovu i Metohiji. Onda, redom, jedan po jedan i onaj Vladan Galenika, i on izađe, pa on ispriča, a ne kažete, gospodo, za ovo što su uvedene carine, ne kažete, gospodo, ko je to dozvolio da se uvedu punktovi, da se postave punktovi. Zaseda ova skupština, gleda narod to, a vi ne nađete za shodno da izađete i da barem objasnite vašim poslanicima iz DOS-a koji su sa Kosova i Metohije, tražili su jasno taj odgovor. Morate gospodo jednom da prekinete takav način i takav vid vođenja politike. Bolje na vreme da prekinete, bolje će biti i za vas i za Srbiju.
Replika, gospodin Trajković, a posle njega narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovane dame i gospodo, pošto sam ja jedan od Trajkovića, zamolio bih gospodina Mirčića da ubuduće vodi računa kada govori o plaćenicima, o DOS-ovim plaćenicima, da ne spominje tek tako paušalno imena. (Milorad Miričić, sa mesta: Samo da se javim.)
Ne možete, jedino ako hoćete da se izvinite. Izvolite, izvinite se.
Najiskrenije se izvinjavam kolegi, mislio sam na Radu Trajković i na one koji su kao Trajkovići. Rada i ovaj Trajković, koji je tu u Skupštini. Kolega, ja se vama izvinjavam. Izvinjavam se svim onim čestitim, poštenim i časnim Trajkovićima, i drugim Srbima koji su na Kosovu i Metohiji, ali ne mogu da se izvinim ovim kriminalcima i lopovima koji rade za međunarodnu zajednicu. Još jednom, najiskrenije se izvinjavam.
Posle narodnog poslanika Zlatana Jovanovića, molim vas da ne napuštate salu, ili možda samo da mi dozvolite pre vas, pošto narodni poslanici imaju običaj da skoče sa mesta, u 14 časova ćemo na drugom spratu imati sastanak Radne grupe koja će pokušati da sastavi tekst Rezolucije. Posle toga ćemo vam se obratiti, ukoliko tekst usaglasimo, sa tim tekstom, i bez obzira što ima još dovoljno prijavljenih narodnih poslanika, čini mi se da su uglavnom iscrpene sugestije koje se odnose na samu izmenu teksta, pa bih vas zamolio da tačno u 15 časova i 30 minuta, posle pauze, budemo ovde da bismo mogli da razmotrimo taj tekst i da eventualno donesemo i odluku o smanjenom broju narodnih poslanika koji će posle toga uzeti učešće u diskusiji. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Dame i gospodo, diskusija koja traje već drugi dan ovde, ukazuje na to da postoji jedinstvo u nekim stvarima. Postoji jedinstvo u svesti da postoji problem koji se zove Kosovo i Metohija i postoji jedinstvo u tome da smo svi ovde svesni, a i građani Srbije, da taj problem ne datira od juče, već je to problem koji traje u ovoj državi već decenijama, a možda i više od toga. Ja ću se ovde osvrnuti kratko na neke činjenice koje su vezane za problem Kosova i Metohije. Prva činjenica, to su dokumenti koji su vezani za Kosovo i Metohiju, a koji su doneti od strane međunarodne zajednice ili nekih drugih faktora u zadnjih nekoliko godina. Prvi dokument je sporazum Ahtisari-Černomirdin, zatim Kumanovski sporazum, i na kraju Rezolucija 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, dokumenti koji su u zadnjih nekoliko godina, bili presudni za status Kosova i Metohije i odnos Kosova i Metohije prema matičnoj državi Srbiji. Ovi dokumenti su krajnje nepovoljni za Republiku Srbiju jer ograničavaju državni suverenitet Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije nad teritorijom Kosova i Metohije. Posle ovih dokumenata, evo imamo i novi dokument, a to je Ustavni okvir za Kosovo i Metohiju, koji donosi specijalni predstavnik Generalnog sekretara Ujedinjenih nacija na Kosovu i Metohiji, Hans Hekerup i koji ide dalje od prethodnih dokumenata.Naime,ovim dokumentom gaze se i kidaju i one tanke veze koje su prethodni dokumenti ostavili između Kosova i Metohije i Srbije, kao matične države. Ustavniokvir za Kosovo i Metohiju već u preambuli prejudicira konačno rešenje statusa Kosova i Metohije, dajući ovoj teritoriji atribute države. Kratko ću, ne zbog poslanika ovde, već zbog javnosti kojoj ovaj dokument nije dostupan, samo navesti neke elemente ovog ustavnog okvira, koji upravo upućuju na ovakav zaključak, da se Kosovu i Metohiji daju atributi države. U preambuli Specijalni predstavnik Generalnog sekretara objašnjava uslove, potrebu i namere za donošenje jednog ovakvog dokumenta. On kaže - podsećajući se Rezolucije Saveza bezbednosti 1244, koja predviđa uspostavljanje i razvoj značajne samouprave na Kosovu, u očekivanju konačnog rešenja. Ovde je vrlo dvosmisleno napisano da se očekuje konačno rešenje, čime se automatski gazi Rezolucija 1244, jer ona je definisala konačno rešenje, dajući i definišući Kosovo i Metohiju kao deo Savezne Republike Jugoslavije, odnosno Republike Srbije. Dalje, Hans Hekerup kaže, uzimajući u obzir legitimne težnje stanovništva Kosova da živi u slobodi i u miru, u prijateljskim odnosima sa ostalim stanovnicima u regionu - kako bi se omogućilo utvrđivanje budućeg statusa Kosova, jednim procesom u odgovarajućoj budućoj fazi koja će u potpunosti voditi računa o svim relevantnim faktorima, uključujući i volju stanovništva. Gospodo, svim ovim rečima, Hans Hekerup upravo prejudicira buduće rešenje Kosova i Metohije jer se poziva na volju stanovništva, a svi znamo kakva je struktura stanovništva na Kosovu i Metohiji i svi znamo kakva će biti volja tog stanovništva u pogledu statusa Kosova i Metohije. U narednom delu ovog dokumenta, Hans Hekerup predviđa privremene institucije samouprave, pored ostalih i skupštinu, i predsednika Kosova, čime daje ovoj teritoriji atribute države. Takođe, govori u ovom dokumentu o zajednicama stanovnika koji pripadaju istoj etničkoj, verskoj i jezičkoj grupi, pa kaže - zajednice i njihovi članovi imaju pravo da slobodno koriste svoj jezik i pismo pred sudovima, organima i drugim javnim telima na Kosovu i Metohiji, da imaju obrazovanje na svom jeziku, da koriste i ističu simbole zajednice u skladu sa zakonom. Da li to znači da će te zajednice koristiti simbole države Srbije ili svoje nacionalne simbole? Očigledno je ovo drugo, što opet potvrđuje ono što sam već rekao, da se ovim daju izuzetno široka ovlašćenja, odnosno atributi državnosti na prostoru Kosova i Metohije. U ovom dokumentu se predviđa da privremene institucije samouprave imaju odgovornost u sledećim oblastima, pa pored ostalih, administrativne i operativne delatnosti, carine. Znači, uvodi se i carina, čime se definitivno ovaj prostor zaokružuje i fizički razdvaja od teritorije Republike Srbije. U ovom dokumentu, u poglavlju 5, kaže da se obezbeđuje saradnja po pitanju pravosuđa i kazneno-popravne službe, sa odgovarajućim entitetima unutar Kosova, što je lično meni nejasno o kakvim se entitetima radi. Međunarodna i spoljna saradnja takođe se predviđa ovim dokumentom, koja uključuje postizanje i finalizovanje sporazuma. Verovatno se misli na neke međunarodne sporazume, što je opet atribut jedne suverene države. Na kraju, kaže - privremene institucije samouprave su odgovorne za omogućavanje bliskih ekonomskih, socijalnih i ostalih veza između stanovništva Kosova i ostalih Evropljana, znači uopšte se ne pominje Republika Srbija, niti veza sa Republikom Srbijom, već direktno veze sa nekom tamo Evropom. Pored toga što sam naveo, ovde se predviđa i skupština od 120 poslanika, od kojih je 10 mesta rezervisano za predstavnike Srba, a ostalih 110 mesta biće predstavnici drugih nacionalnosti na Kosovu. Odmah možemo pretpostaviti da će tu biti preko 100 mesta rezervisano za pripadnike šiptarske nacionalne manjine na Kosovu i Metohiji. To je prva činjenica koja govori da je ovaj ustavni okvir pogazio Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti, da je otišao mnogo dalje u otežavanju položaja Republike Srbije prema Kosovu i da, kako i premijer reče, ovaj ustavni okvir zadire u suverenitet Srbije i Jugoslavije na teritoriji Kosova i Metohije. Druga činjenica na koju se mora ukazati jeste obećanje aktuelne DOS-ove vlasti u predizbonoj kampanji da će problem Kosmeta vrlo brzo rešiti, uostalom kao i ostale probleme, ukoliko dođe na vlast. Ta obećanja DOS-a tada ste podupirali prijateljstvom sa predstavnicima međunarodne zajednice, sa onima koji su 78 dana bezočno uništavali srpski narod i državu. To prijateljstvo tada je stvarano i demonstrirano finansiranjem vaših političkih aktivnosti i vaše borbe za vlast. Vašim dolaskom na vlast stvari se menjaju. Vaši dosadašnji prijatelji pokazuju svoje pravo lice. Više nema bezuslovne finansijske pomoći, a aktuelni problemi na Kosmetu pokazuju koliko vas uvažavaju vaši zapadni prijatelji. Oni vas upravo smatraju svojim podanicima, jer su vas upravo oni i doveli na vlast. Da podsetim samo u prilog ovome da smo 4. maja u Skupštini Srbije doneli Rezoluciju i bili jednoglasno svi za nju, koja je bila izuzetno blaga, Rezoluciju kojom smo želeli da predupredimo i sprečimo donošenje jednog ovakvog dokumenta. Da je ovo što sam rekao sada tačno, koliko ovu aktuelnu vlast prihvataju i poštuju dojučerašnji prijatelji na Zapadu, govori upravo i ovaj dokument koji je donet 15. maja, znači 10 dana posle te rezolucije koju je ova skupština usvojila. Drugim rečima, Hans Hekerup se nije ni osvrnuo na ovu rezoluciju, nije je ni pogledao, niti je uopšte uzeo u obzir. Treća činjenica na koju ukazujem ovde jeste to da je aktuelna vlast oberučke prihvatila podaničku ulogu prema tzv. međunarodnoj zajednici. To dokazuju i dokumenti koji su danas pred nama. To je više nego očigledno u predloženim zaključcima, a više nego sramno u informaciji Saveznog ministarstva za inostrane poslove. Koliko je ta informacija ponižavajuća za srpski narod, razrešenje ministra spoljnih poslova je minimum koji je morala učiniti Savezna vlada. U Informaciji Saveznog ministarstva za inostrane poslove, koju ovde imamo, opet zarad javnosti moram neke stvari da pročitam, kaže se: "nesumnjivo je da Ustavni okvir u određenoj meri daje elemente državnosti Kosovu i Metohiji, pre svega zato što sam dokument u nazivu sadrži izraz ustavni, što može da implicira državnost, što se uvodi institucija predsednika Kosova, sa ovlašćenjem da predstavlja jedinstvo naroda Kosova i preduzima aktivnost spoljnih poslova i što Kosovo ima određene nadležnosti u oblasti spoljnih poslova". Znači, Ministarstvo inostranih poslova već je svesno toga da je ovaj dokument ponižavajući za državu Srbiju i za srpski narod i da zadire u taj suverenitet nad Kosovom mnogo dalje nego što je to učinila Rezolucija Saveta bezbednosti. Dalje se kaže u Informaciji: "Međutim, treba istaći da nije neuobičajeno praksi drugih zemalja da ovlašćenja teritorija sa samoupravom sadrže elemente državnosti, da se osnovni akt zove ustav, donose zakoni itd, elementi državnosti stoga ne znače nužno prejudiciranje državnog i međunarodno pravnog statusa neke teritorije". Ministarstvo spoljnih poslova odmah traži opravdanja za ovakav potez međunarodne zajednice i pokušava da pred srpskim narodom i javnošću opravda jedan ovakav dokument. Obzirom da ne mogu da sve ovo izložim, još vrlo kratko, na kraju se postavlja pitanje šta činiti u ovom trenutku. Sve ove činjenice koje sam rekao stoje i ostaje pitanje šta činiti. Očigledno je da aktuelna vlast i skupštinska većina iz podaničkog odnosno vazalskog odnosa prema tzv. međunarodnoj zajednici žele da prihvate ovaj dokument. Mi, kao poslanička grupa Srpske radikalne stranke, naprotiv smatramo da reakcija ove skupštine, kao i Vlade Republike Srbije mora imati ton protestne note, upućene kako predstavniku Generalnog sekretara Ujedinjenih nacija Hansu Hekerupu, tako i svim relevantnim faktorima, Ujedinjenim nacijama i međunarodnoj zajednici. Jednim oštrim protestom, iza koga bi stali svi poslanici u ovoj skupštini, a kojim bi se odbacio Ustavni okvir za Kosmet i specijalni predstavnik Generalnog sekretara pozvao na dosledno poštovanje Rezolucije 1244, na hitno i bezuslovno obezbeđenje uslova za povratak izbeglih i prognanih Srba i drugog nealbanskog življa, aktuelna vlast bi samo dobila na težini i značaju, a Srbija bi dobila na vremenu neophodnom za konačno rešenje statusa Kosova i Metohije, kao sastavnog dela Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije.
Molim članove Radne grupe da se nađemo na drugom spratu, da uradimo tekst rezolucije i nađemo se ovde u 15,30 časova. [[Posle pauze - 16,50]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za nastavak sednice. Želim da vas obavestim da je završen rad Radne grupe na izradi dokumenta koji smo nazvali "Deklaracija Narodne skupštine Republike Srbije o stanju na Kosovu i Metohiji i obavezama međunarodne zajednice i Vlade Republike Srbije". Tekst je usaglašen. Dogovorili smo se da ćemo raspravu voditi negde do 19,00 časova, da će zatim završnu reč imati predsednici poslaničkih grupa, koji to žele, da ću zatim pročitati usaglašeni tekst deklaracije i da ćemo o tom tekstu odlučivati. U tom smislu, poslaničke grupe DOS, SPS i SSJ su povukle prijave svih narodnih poslanika koji su se prijavili za raspravu i dogovorili smo se da će govoriti po dva predstavnika svake poslaničke grupe i predsednik poslaničke grupe, ili tri narodna poslanika, kako izaberu. Imamo još četiri prijave poslanika SRS i sada ćemo sednicu nastaviti. Reč dajem narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, gospodine predsedavajući, ako ste već usaglasili neki tekst i da to više nisu zaključci, nego, kako vi rekoste, deklaracija, onda stvarno ne znam čemu dalja diskusija, dok ostali narodni poslanici ne dobiju taj tekst, da bismo mogli mi što nismo diskutovali, to da pogledamo. Sa svojom diskusijom bih sačekao dok ne budem upoznat sa tim tekstom. Mislim da bi sada bilo suvišno pričati o nečemu što više ne važi. Čekamo nešto novo.
Vi ste se pre toga javili.
Baš tako, javio sam se pre nego što je bio taj tekst usaglašen i izmenjen. Znači, pričam o starom tekstu, koji možda neće nikada doći na glasanje u ovoj narodnoj skupštini.
U svakom slučaju, kada budemo tekst usaglasili, a usaglasili smo ga, po njemu se ne otvara rasprava, o njemu se odlučuje. Prema tome, vi ste se prijavili u trenutku kada smo upravo napravili dogovor da se rasprava od 30 i nešto prijavljenih zapravo prekine na neki način, jer su iznete sve sugestije i argumenti, koji su bili potrebni da se deklaracija izradi. To je procena svih poslaničkih grupa, meni je žao što niste učestvovali u pripremi tog teksta.
Gospodine predsedavajući, znači da bih u tom slučaju trebalo da kritikujem ili da branim stavove Vlade.
Da ne vodimo sada raspravu, vi ste pozvani i određeni da budete u Radnoj grupi, svi predsednici, potpredsednici i zamenici poslaničkih grupa. Meni je žao što u tome niste učestvovali. Ne mogu sada to da ispravim. Ako se izjasne i ostale poslaničke grupe, da potpuno prekinemo raspravu, mogu i to da stavim na odlučivanje. (Poslanik Veroljub Arsić odustaje od diskusije.) (Poslanik Tomislav Nikolić, sa mesta: Prozovite nekoga od vaših, kakav je to način, gospodine predsedniče, treba da vidimo i šta će vaši da kažu.) Sve prijave su povučene. Ima reč narodni poslanik Božidar Vučurović (poslanik odustaje od diskusije). Ne mogu regulisati rad vaše poslaničke grupe, vi vrlo dobro znate da ste u sastavu radnog tela. Reč ima narodni poslanik Momčilo Trajković.
Poštovani poslanici, očigledno je da Skupština Srbije ovih dana raspravlja o vrlo krupnom pitanju i izjašnjavanje o ovom pitanju je vrlo važno za buduće procese na Kosovu i Metohiji. Pitanje je, dakle, ovde - šta znači pravni okvir i šta znači prihvatanje pravnog okvira? Moram da kažem da je celokupan problem oko ovog ustavno-pravnog okvira pre svega u tome što se Rezolucija ne sprovodi konzistentno i što se ne sprovodi u svim svojim delovima. Kada bi se Rezolucija sprovodila u svim svojim delovima, siguran sam da bi bilo mnogo manje problema, i danas bismo razgovarali o ustavno-pravnom okviru, koji ne bi bio pretnja u vidu uspostavljanja nezavisnog Kosova, nego naprotiv, definisali bismo tzv. široku autonomiju. Zato smatram da moramo da insistiramo da UNMIK, odnosno međunarodna zajednica sprovode Rezoluciju u svim svojim delovima. Ako bi se ostalo na ovome, ako se ne bi sproveli ključni delovi Rezolucije, koji se tiču jačanja, odnosno vraćanja suvereniteta Jugoslavije na Kosovu i Metohiji, siguran sam da bi pravni okvir konačno definisao nezavisno Kosovo i Metohiju. Zato smatram da moramo, kao država, kao parlament, insistirati da se i te kako ozbiljno razmotre pitanja sprovođenja onih delova Rezolucije koji vraćaju suverenitet Jugoslavije nad tom njenom teritorijom. Tu je, pre svega, obaveza da se hitno otvori pitanje povratka naše vojske i policije u one delove gde je bezbednost takva da garantuje da oni mogu da opstanu, a takve enklave i takve pozicije na Kosovu i Metohiji postoje. Drugo, vrlo je važno da se otvori pitanje povratka naših carinika, pre svega u onom delu gde je pre svega jugoslovensko-makedonska granica. Ako bi se i u ovim delovima Rezolucija sprovela, onda bi se anulirao ovaj strah koji danas postoji od pravnog okvira, a to je da on definiše nezavisno Kosovo. Time bismo došli u poziciju, ako bi se na taj način povratio suverenitet Jugoslavije, da pravni okvir u stvari definiše tzv. široku autonomiju. Ostaje još jedna mogućnost, to su ingerencije koje ima gospodin Hekerup, koje su vrlo važne, i kome bi te ingerencije onda pripale. To bi bila naša posebna aktivnost, gde bi u konačnom rešavanju pitanja Kosova i Metohije došli do odgovora da li će Kosovo i Metohija ostati u okviru Srbije i Jugoslavije ili ne. Vrlo važno je i pitanje naših institucija na Kosovu i Metohiji. Moram da kažem da nismo dovoljno iskoristili prostor koji nam je ostavljen i još uvek nismo uspeli da konstituišemo one institucije koje su po Rezoluciji 1244 predviđene da budu tamo. Tu se pre svega radi o još uvek nedovoljnoj saglasnosti između Savezne i Republičke vlade, šta je to u stvari Savezni komitet za Kosovo i Metohiju. Da li je on u stvari koordinacija saveznih i republičkih organa. On je za sada ostao u oblastima i ingerencijama koje ima savezna država, dok, što se tiče republičkih organa, oni još uvek nisu iskoristili Savezni komitet za Kosovo i Metohiju da preko njega budu ozviljno prisutni na teritoriji Kosova i Metohije. Postoje mnoge druge institucije koje se, nažalost, tamo danas raspadaju. Pre svega mislim na prosvetu, dakle obrazovanje, pa donekle i zdravstvo. Posebno upozoravam na pitanje Prištinskog univerziteta. Dok imamo neverovatno veliku nacionalnu borbu Albanaca u Makedoniji da stvore univerzitet u Tetovu i da ga postave, sa druge strane imamo vrlo indolentan odnos prema Prištinskom univerzitetu kojidanas, ukoliko se ovako nastavi i ovakav odnos ima prema njemu, može da se raspadne. Postoje i druge institucije koje su vrlo važne i koje mogu biti na Kosovu i Metohiji. Zato smatram da na ta pitanja treba dati odgovor. Međutim, nama nije dovoljno da se naša država bori za zaštitu Srba na Kosovu i Metohiji. Nama je pre svega potrebna perspektiva, a to je da naša država ponudi perspektivu i sigurnost, da će Srbi na Kosovu i Metohiji ostati i opstati. Pored toga, drugo važno pitanje je pitanje egzistencije našeg naroda. Moram da kažem da smo tu zakazali. Naš narod je u jednoj opštoj agoniji. Jednostavno su nastavili da se finansiraju one infrastrukture i službe koje su i ranije bile. Imamo paradoksalnu situaciju da radnici koji su radili u privredi, rudnicima, u privrednim organizacijama već dve godine ne primaju nikakvu platu, dok sa druge strane radnici koji su bili na budžetu i dalje primaju platu, pojedini i po 200%. Veliki broj radnika u upravi, u Privremenom izvršnom veću, lokalnim organima, okruzima nisu aktivirani, a s druge strane nismo u mogućnosti da pronađemo sredstva kako bi finansirali instituciju koja se zove Savezni komitet za Kosovo i Metohiju. Smatram da je tu ključni problem, što Savezni komitet za Kosovo i Metohiju, odnosno Savezna vlada, koja ima ingerencije po Rezoluciji 1244, ima vlast ali nema moć. Ključna moć je u Republičkoj vladi i zato insistiram ovde pred Parlamentom da se hitno pronađe saglasnost između Republičke i Savezne vlade kako bi zajedno na Kosovu i Metohiji nastupali. Savezni komitet nije institucija koja rešava probleme. Savezni komitet je samo forma preko koje Savezna i Republička vlada treba da ostvaruju svoje obaveze na Kosovu i Metohiji. Evo, za sada toliko.
Reč ima poslanik Nikolić, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici čl. 127. Poslovnika glasi - Narodna skupština donosi između ostalog deklaraciju. Čl. 153. predlog poslovnika, deklaracije, podnosi se u pisanom obliku sa obrazloženjem, stav 2., predlog akta iz stava 1. ovog člana - prethodno se dostavlja narodnim poslanicima i o njemu se otvara jedinstven pretres. Dalje, član 133., o predlogu zakona najpre se vodi načelni pretres. Član 132., predlog zakona - a primenjuje se isti postupak - pre razmatranja u Narodnoj skupštini, razmatraju nadležni odbori i Vlada, ako nije predlagač zakona. Dakle, svesni situacije prihvatili smo da raspravljamo o jednom zaključku koji je predložila Vlada Republike Srbije. Sada ste se u pauzi dogovorili da Skupština usvoji deklaraciju. Svesni ozbiljnosti situacije spremni smo da pristupimo čak odmah i samom glasanju o deklaraciji, ali je potrebno, gospodine predsedniče, da taj tekst, pre bilo kakve rasprave, imamo u rukama. Da ga imaju bar oni izdvojeni poslanici za koje je ostala obaveza i dogovor da diskutuju o predlogu deklaracije. I uvek kad zbunjeno pokušate da pogazite Poslovnik izazovete incidentne situacije. Vi svesno prozivate najpre poslanike SRS, znajući da niko od njih ne zna kako izgleda sada ta deklaracija, da niko nije imao mogućnosti da je vidi i znajući da će da govore o nečemu što je potpuno deplasirano, ili da govorimo samo o istoriji - kako je došlo do situacije na Kosovu i Metohiji. A da kažemo o tome da li je deklaracija dobra ili nije, da li je podržavamo ili ne - vi nam ne dajete tu mogućnost, zato što niko nije video deklaraciju. Evo, prethodnik koji je govorio uopšte nije pomenuo deklaraciju. Govorio je o situaciji na Kosovu i Metohiji. O tome možemo da govorimo, ali bi trebali bar po dva predstavnika, ako ste tako rekli, poslaničkih grupa da progovore koju reč o deklaraciji. Ipak je to akt koji ostaje za sva vremena upisan kao akt koji je donela Narodna skupština Republike Srbije u ovom sazivu. Zbog toga sam vas zamolio, ako smo već sat i po izgubili čekajući da se dogovorite, bilo je potrebno još 15 minuta da to odštampate i još 10 minuta da poslanici vide da rasprava počne ponovo. Ništa ne biste izgubili i ne bismo prekoračili vreme koje ste odredili za završetak ove sednice. Ovako je sve deplasirano. Zašto onda nismo nastavili u 15,30? Vi se gore dogovarate a mi ovde da vodimo raspravu. Da li je ovo sada kada se zna da postoji deklaracija potpuno istovetna rasprava koja bi bila i u 15,30, kada se nije znalo hoće li je biti i kako će da izgleda. Zato vas molim da ne pravimo cirkus od ovog parlamenta, da Parlament zaista počne da lični na mesto na kome ćemo ozbiljno raspravljati o onome što treba da usvojimo. Mi sada zaista ne možemo da raspravljamo. Najlakše je reći ili izađite za govornicu ili odustanite od diskusije, ali mi sada ne možemo da raspravljamo o onome što će Parlament doneti kada ga od 250 poslanika, izuzev vas nekoliko, još niko nije ni video. Zato vas molim gospodine predsedniče ukoliko je štampanje u toku, ukoliko ćemo materijal dobiti, valjda ćemo dobiti, da napravimo još jednu kratku pauzu. Nećemo mi ni izlaziti iz sale. Ali, da sve ovo ima neku formu i obliki da liči na Narodnu skupštinu Republike Srbije. Hvala.
Parlament nije, a bogami i neće biti cirkus, iako u njemu cirkusanata ima. Dakle, nijedna odredba Poslovnika, vi vrlo dobro znate, nije prekršena. Vi ste dobili prekjuče, ne, u ponedeljak ujutru predlog akta koji je podnela Vlada Republike Srbije i o tom aktu i o tom predlogu mi danas ovde vodimo raspravu. Na početku sednice dogovorili smo se o načinu rada. Taj način, bez prigovora, je od strane svih poslanika prihvaćen. A, to je bilo - da će se voditi rasprava, da se formira radna grupa u kojoj vi, po vašem opredeljenju, ne učestvujete, koja će da ispiše definitivni tekst, usaglašeni tekst i ta radna grupa je to i učinila. Kao i prošli put kada smo doneli Rezoluciju o Kosovu, radili smo na potpuno isti način, nikakvih primedbi nije bilo. Na kraju sednice pročita se usaglašeni tekst i stavi se, bez rasprave, naravno, jer se radi o usaglašenom tekstu, na odlučivanje. Onaj ko je protiv, glasa protiv. Onaj ko je za, glasa za. Baš zbog ozbiljnosti teme zaista nema smisla ovakva pitanja na ovaj način otvarati. [[Komentari iz sale se ne čuju.]] Diskutujete dva dana. Gospodine Vučuroviću, dva dana diskutujete o predloženom aktu od strane Vlade Republike Srbije, definitivni tekst, kao da ste pali sa Marsa, je uvek na kraju rasprave usaglašeni tekst i ništa drugo i ne može biti. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Nije tačno. Dobili smo i izašli smo da govorimo o tome.) Nije tačno, nego sam ja izašao za ovu govornicu i pročitao usaglašeni tekst. Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a posle njega narodni poslanik Petar Petrović.
Uvaženo predsedništvo, poštovani narodni poslanici, Ustavni okvir za kosmetsku samoupravu, očito govori o nameri međunarodne zajednice da se na prostoru Kosova i Metohije stvori još jedna albanska država. Ustavni okvir govori o odnosu te međunarodne zajednice prema novoj vlasti. Jasno se pokazuje da Americi i Evropskoj uniji nije mnogo stalo, niti ih interesuje ko je na vlasti u Srbiji i SRJ, da li je u pitanju Milošević, Koštunica ili Đinđić. U svakom slučaju, oni žele da sprovodu i ostvare svoje ciljeve. Ustavni okvir, iako ima, navodno, privremeni karakter, prejudicira konačno rešenje statusa Kosova i Metohije. Kako drugačije protumačiti izbore na Kosovu i Metohiji, bez povratka Srba i Crnogoraca? Šta znači izbor organa, kao što je predsednik Kosova i Metohije, koji će predstavljati Kosovo i Metohiju u inostranstvu ili, kako se ovde kaže, baviti se održavanjem spoljnih parlamentarnih kontakata, skupština sa zakonodavnom ulogom, Kosovski zaštitni korpus, koji treba da se stara i da brine o bezbednosti Srba na Kosovu i Metohiji, grb i zastava Kosova i Metohije. Ustavni okvir Hansa Hekerupa de fakto proglašava novu albansku državu, ukida suverenitet i teritorijalni integritet SRJ i same Srbije, a za preostali srpski živalj gasi svaku nadu za opstanak na tim našim vekovnim prostorima. Sam dokument Vlade Republike Srbije, nazvan zaključkom, je mlak, uopšten i neobavezujući. Uglavnom se svodi na zaštitu sloboda i prava srpskog i crnogorskog stanovništva. Na taj način, kao da unapred pristajemo na status nacionalne manjine. Ovim zaključkom unapred se pristaje na gubljenje suvereniteta na tom delu teritorije. Smatram da bi dokument Vlade Republike Srbije morao da sadrži jedan veoma odlučan zahtev. Ne radi se o nekim jakim rečima, ali radi se o jasnom stavu. Znači, zahtev da se striktno poštuje Rezolucija 1244, koja nije izraz nekih naših najboljih želja, ali, u svakom slučaju, Rezolucija 1244 predstavlja jedan kompromis. Rezolucija 1244 garantuje suverenitet i teritorijalni integritet naše zemlje - SRJ. Problem u samoj Rezoluciji se odnosi najviše na tačke koje nisu sprovedene. Radi se o razoružanju albanskih terorista, radi se o obezbeđenju povratka prognanih Srba i Crnogoraca. Vlada Srbije i Jugoslavije, Skupština Srbije, moraju odlučno da odbace one elemente Ustavnog okvira koji prevazilaze i idu van Rezolucije 1244, jer ovaj dokument jednostavno je direktno uperen protiv interesa srpske države i srpskog naroda. Ustavnim okvirom su ispunjeni samo zahtevi albanske nacionalne manjine, koja sada postaje narod, dobija status naroda, a odbacuju se svi srpski zahtevi i predlozi. Vraćanjem ili, bolje reći, uvođenjem državnih atributa na Kosmetu, sa albanskom policijom, sa albanskim sudstvom, sudbina preostalih Srba biće zapečaćena. Maksimalna servilnost koju je Vlada, a i celi DOS pokazao i koju naziva saradnjom sa svetom, neće ništa dobro doneti ni srpskom narodu, ni našoj državi u celini. Najbolji primer da je to tako je Makedonija, koja je 10 godina izvršavala sve moguće naloge NATO pakta i Amerike, ali kada je došlo vreme, kada su došli na red interesi Amerike, oni su podstakli Albance da se pobune sa jednim jedinim ciljem - da dođe do federalizacije i do podele Makedonije. Znači, to je najbolji dokaz da se servilnošću ne mogu protagonisti novog svetskog poretka odvratiti od svojih namera. Ovde su neki poslanici govorili o tome da SPS i prethodna vlast nisu dovoljno učinili na rešavanju pitanja Kosova i Metohije, pa su, između ostalog, govorili i o privatizaciji. U Makedoniji je izvršena privatizacija, pa vidimo do čega je došlo. Znači, nije reč o tome. Ovde bih stvarno pozdravio nekoliko iskrenih i dobrih diskusija poslanika DOS-a sa Kosova, koji su jasno govorili o greškama sadašnje vlasti, ali koji su jasno ukazali da tzv. međunarodna zajednica, koja je diktat Amerike, ništa dobro ne misli našem narodu, ništa dobro ne misli našoj državi. Bilo je ovde reči i o tome da su UNMIK i KFOR upali u kosovsko blato i da se plaše sukoba sa albanskim teroristima i sada više ne znaju šta će i gde će. Mi smo imali rešenje , naš stav je uvek bio jasan - da oni nisu izvršili svoju misiju i da treba da se povuku sa tih prostora, a mi ćemo znati iza toga kako da rešimo to bolno pitanje Kosova i Metohije. Bilo je ovde govora od nekih članova Vlade, da je naša najveća greška što smo oduzeli autonomiju Kosovu i Metohiji iz 1974. godine i da je na neki način to dovelo do sadašnje situacije. Pri tome se zaboravlja da je 1981. godine, kada je taj ustav bio na snazi, došlo do velikih demonstracija Albanaca ili Šiptara na Kosovu i Metohiji. Zašto? Oni su samo tražili jedno pravo za koje su bili zakinuti, a to je pravo na samoopredeljenje. Naravno, ovim ustavnim okvirom oni bi i to pravo veoma brzo realizovali. Uostalom, Albanci su na Kosovu i Metohiji imali sva druga prava, ali su ih samo selektivno koristili. Znači, koristili su lečenje, ali zato nisu plaćali poreze, nisu plaćali struju, nisu plaćali telefone. To je to. Bilo je ovde nekoliko, po meni, ipak neodmerenih izjava članova Vlade, vezano za našu surovu stvarnost, za našu moralnu katarzu, naravno, misleći pri tome na našu krivicu. Mislim da ne treba tako da pričamo, jer kad govorimo o nekoj surovoj stvarnosti sa kojom treba da se suočimo, vezano za sva dešavanja u proteklih 10 godina, neka se prvo suoče Amerikanci, pa onda Hrvati koji su izazvali ratove, pa Albanci na Kosovu i Metohiji, pa onda možemo da govorimo i o našoj krivici. Nemojmo sami sebe da proglašavamo krivim, jer će to imati velike i dalekosežne posledice. Na kraju, ovih dana je napravljena jedna anketa. Mislim da je anketu pravila ova Koštunicina komisija za istinu ili neka druga vladina organizacija. Glavna tema je bila - ko je kriv za proteklih 10 godina, za sva dešavanja? Znate li kakvi su rezultati? Kaže, krivi su prvo Hrvati sa svojim nacionalizmom i šovinizmom, pa onda NATO pakt zbog svojih projekcija i okupacije. Pa, separatizam Albanaca, Muslimana. Tako je rečeno u anketi. Onda su anketari skočili pa su rekli - narod je u zabludi. Treba narod prosvetiti, da to nije istina. Nije narod u zabludi. Tek za nekoliko meseci, ako se napravi nova anketa, još će izraženiji biti ovakvi rezultati, kako sam izneo. A da ne govorim o onom drugom delu, ko su najveći branioci i naše države i našeg naroda, a rečeno je u toj anketi - Mladić, Karadžić, Milošević. Tako je bilo. Na samom kraju, smatram da treba usvojiti rezoluciju koja će odbaciti sve tačke Ustavnog okvira, koje izlazi iz okvira Rezolucije 1244 i drugih dokumenata koji su već usvojeni, a koji obezbeđuju srpsku državnost na toj teritoriji. Hvala lepo.
Moje je da pitam, pošto su tu narodni poslanici Božidar Vujić i Srboljub Živanović, da li ste odustali od diskusije ili učestvujete u diskusiji? (Učestvuju.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Kosovo i Metohija su bili i ostali poligon na kojem su mnogi sticali političke poene i svoje uspehe. Jedino Srpska radikalna stranka svojom politikom i svojim patriotizmom u najtežim danima, stajala i stoji uz svoj narod. Kosovo i Metohija nije samo deo Srbije, Kosovo i Metohija su Srbija. O istoriji Kosova i Metohije mnogi sagovornici su rekli dosta. Mnogi od vas ne znaju, ali oni koji su sa Kosova i Metohije znaju da cvet koji se nalazi pored spomenika kosovskih junaka na Gazimestanu zove se "Kosovski božur". Ovaj cvet pokušali su mnogi da prenesu u druge krajeve, ali se nije primio, uvenuo je. Kosovski božur samo uspeva na zemlji koja je srpskom krvlju natopljena. Nova vlada, nemojte se smejati, želi da 28. juni, Vidovdan, bude republički praznik. Dan koji treba da podseća na herojsku brobu srpskog naroda, na Kosovski boj. Ako izgubimo Kosovo i Metohiju, gubimo i ovaj herojski dan koji je važan u srpskoj istoriji, znači ne treba ga više slaviti. Hans Hekerup je 14. maja potpisao Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Iz tog teksta se može videti da je Kosovo i Metohija samostalna država i da u sebi sadrži sledeće institucije, a to je skupština, predsednik Kosova, vlada, sudovi i ostale institucije utvrđene ovim ustavnim okvirom. U ovom ustavotvornom okviru za privremenu samoupravu ne gravitira ni jedan uslov iz Kumanovskog sporazuma. Rezolucija 1244 nosi osnovne i suštinske komponente vezane za integritet i suverenitet Savezne Republike Jugoslavije, gde međunarodna zajednica preuzima na sebe pravo i odgovornost za bezbednost i ravnopravnost svih građana na terirtoriji Kosova i Metohije i stvaranje uslova za povratak svih prognanih lica na teritoriju Kosova i Metohije i za javni mir i bezbednost. Posle dve godine boravka KFOR i UNMIK, sa Kušnerom na čelu, a sada sa Hekepurom [[aplauz]] , nastavlja politiku duplih standarda. Nastavlja se progon Srba, nealbanskog stanovništva i onih Albanaca koji su lojalni Republici Srbiji. Međunarodna zajednica nije ispoštovala određeni postulat, na osnovu koga je izgradila Rezoluciju 1244, i na osnovu čega je formalizovala svoje prisustvo na prostoru Kosova i Metohije. Nema osnovnih elemenata bezbednosti, bezbednosti nema svedoči 1.300 otetih građana. Međunarodna zajednica čitavim nizom političkih i pravnih konsekvenci, želi da ignoriše političku volju Srbije, a posebno političku volju srpskog i nealbanskog stanovništva Kosova i Metohije. Dame i gospodo, mi ne znamo ko su srpski predstavnici koji su dali amandmane na predloženi tekst pravnog okvira, iako su svi amandmani odbijeni. Koliko znam, Skupština i Vlada nisu izabrale predstavnike, opet neko deluje samostalno, bez znanja najvećeg zakonodavnog tela Skupštine.To su bračni par Trajković, a gospodine Trajkoviću, teško Srbima koje vi predstavljate. Gospodine Trajkoviću, o vama moram reći u sadašnjoj diskusiji, pričate: "Trla baba lan, da joj prođe dan". Izjavljujete, došle su demokratske snage, snage koje su u odnosu na prethodni režim snage koje treba da završe Kosovo. Kao glavni čovek DOS-ovske vlasti na Kosovu, govorite o problemima kao da je neko drugi tamo, a ne vi. Savezni komitet je tamo formalno, a čini mi se i vi ste tamo formalno. U predizbornoj kampanji DOS je obećavao, a ogroman broj građana i očekivao kada na vlast dođu one stranke koje su bliske NATO paktu, da će prestati antisrpska politika. Međutim, to se nije ostvarilo, zapadne sile tek sada nastavljaju punom žestinom razbijanje srpske države i ostvarivanje svojih ciljeva. Jučerašnjom izjavom, a i ovih dana, ministar pravde i lokalne samouprave Vladan Batić naziva borbu srpskog naroda zločinačkom. Svi oni koji su se borili na Kosovu i Metohiji, branili svoj narod i svoju zemlju, moraju na optuženičku klupu, moraju da prođu kroz moralnu katarzu i da na kraju priznaju da su zločinci. Ministar Batić pušta na slobodu 150 šiptarskih terorista, lepo obučenih i uhranjenih, a naše uhapšene Srbe OVK kojim slučajem ako ih pusti iz zatvora moraju odmah u bolnicu, jer im je kako fizički, tako i psihički uništeno ljudsko dostojanstvo. Ministar Veselinov izjavljuje da Ministarstvo za poljoprivredu pomaže preostale Srbe na Kosovu i Metohiji u hrani i repromaterijalu za setvu i naftom. Nije tačno! Uvođenjem carinskih punktova preostali Srbi na Kosovu i Metohiji uvoze hranu iz Srbije, a ne dobijaju pomoć. Što se tiče repromatrijala za setvu i nafte, ne znam kome ih je mogao Veselinov obezbediti, Srbi ne mogu da seju i da žanju jer im preti životna opasnost od šiptarskih terorista. Verovatno je sve to obezbeđivao Šiptarima. Svedoci smo mnogih ubistava na poljima i šumama. Mislim da gospodin Veselinov govori veliku neistinu i laž. Jer, svojom izjavom da ni jedno zrno pšenice ne sme napustiti teritoriju Vojvodine, pitam se kome je ministar poljoprivrede pomogao. Gospodin Veselinov javnim jučerašnjim nastupom za skupštinskom govornicom govori o autonomiji Vojvodine, a svedoci smo da su autonomije dok nisu ukinute, imale veće ingerencije od Republike Srbije. Dame i gospodo, koliko Vlada i vladini predstavnici shvataju ovaj problem vidi se po njihovom prisustvu u Skupštini juče i danas. Mora se rešiti imovinsko stanje Srba koji su izbegli sa Kosova i Metohije, a ne mogu da se vrate na svoja porodična ognjišta. Oni sada žive u nekim prinudnim prihvatnim centrima, a njihove objekte, njihove kuće koriste doseljeni Srbi iz Albanije. Ova vlada, sa ministrom za školstvo i sport, gospodinom Gašom Kneževićem, želi da ukine Univerzitet u Prištini. Navodno su u pitanju materijalna sredstva, a znamo da to nije tačno, nego se Univerzitet želi dati Šiptarima i KFOR-u na upravljanje. Nezavisno od svih stranačkih razmimoilaženja, mislim da ova skupština kao najveće zakonodavno telo ne bi smela prihvatiti Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Setimo se samo kneževe kletve - nemojte dozvoliti da Brankovića ima više od Obilića. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik... Izvolite, pravo na repliku, gospodin Momčilo Trajković.
Stvarno nisam čovek koji, ni u jednom momentu, želi da daje povode za sukobljavanje i svađe, pogotovu kada je u pitanju ovaj problem, problem Kosova i Metohije. Već nekoliko puta poslednjih meseci otvoreno zahtevam i kritikujem vlast iako njoj pripadam, i tražim da se kosovsko-metohijskom pitanju priđe krajnje ozbiljno, jer nemam nameru, bez obzira što imam poziciju, bez obzira što sam u toj vlasti, da nosim odgovornost za ono za šta nisam odgovoran. Zato, da sada kažem, mora hitno Savezni komitet za Kosovo i Metohiju da bude institucija u kojoj će i savezna i republička vlast naći mesto na Kosovu i Metohiji i ponuditi rešenje. Što se tiče mog formalnog prisustva, moram da kažem da sam, na žalost, ili na sreću, svakoga dana sa tim narodom, obilazim ga širom Kosova i Metohije, a najčešće pod najtežim uslovima, najčešće bez pratnje, bez zaštite, najčešće ugrožen, ali dobro, prihvatio sam i nastavljam da radim. Predlažem ovde sledeće - pored toga što smatramo da naša država mora da pronađe ekonomske izvore sredstava da taj narod može da opstane, predlažemo Fond za Kosovo i Metohiju, predlažemo kosovski dodatak za taj narod, predlažemo da se sve opštine širom Srbije, pa i Crne Gore, uključe direktno da pomognu pojedinim selima. Ali, predlažem i sledeće, da 250 poslanika, koji ovih dana govore o Kosovu i Metohiji, da ne govore samo, već da se nađu tamo na Kosovu i Metohiji. Predlažem da napravimo zajednički plan rada i posete Kosovu i Metohiji i mislim da je moguće da po dva poslanika budu zadužena za pojedine mesne zajednice i da se tamo na licu mesta nađemo, da se vidimo, kako taj narod živi, šta mu treba, šta treba da pomognemo i da onda dođemo i da se junačimo. Ako ima takvih, spremnih, spreman sam da u tome učestvujem. I na kraju krajeva, predlažem Skupštini da se o tome izjasni da li je spremna da zaduži za Kosovo i Metohiju, za pojedine opštine, odnosno za pojedine mesne zajednice i pojedina sela, po dva poslanika, koji će tamo biti i nositi odgovornost za sudbinu tog naroda. Ako to prihvatimo i ako se tamo otvorena srca nađemo i pokažemo svoju hrabrost, onda prihvatam da onima koji su dole govorimo na način na koji govorimo. Da završim sa tim koliko nisam formalno tamo, u mojoj desnoj butini je metak od albanskih terorista, koji sam dobio zato što sam na Kosovu i Metohiji i zato što sam među poslednjima napustio Prištinu, žrtvujući svoj život, da bih pokazao da tamo postoji Srbija. Ali, nadam se da će to ipak neko ceniti. Međutim, ukoliko se prihvati ovaj moj predlog, onda ćemo stvarno tom narodu pomoći i psihološki ga podržati da može da izdrži sve ove eksperimente koji mu se danas nameću.
Reč ima narodni poslanik... Po Poslovniku? Izvolite, narodni poslanik Milorad Mirčić, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam predlog, pošto smo dobili tekst deklaracije, zamolio bih predsedavajućeg i sve kolege u Skupštini da napravimo jednu pauzu, koja ne mora da traje duže od 15 ili 20 minuta, da bismo mogli da pročitamo ovu deklaraciju, da govornici koji budu izlazili za ovu skupštinu, govore vezano za ovaj izmenjeni tekst. Moramo da budemo svesni da je ovo dokument koji se suštinski razlikuje od onih zaključaka sa ovim dopunama. Drugo, bez obzira koliko je žučna ili na neki drugi način iskazana naša diskusija, svi mi shvatamo da svako od nas kada govori i izgovara Kosovo i Metohija, da to radi sa velikim poštovanjem, da ne kažem sa uzbuđenjem, jer svi u ovoj sali, ako ništa drugo onda većina isto mislimo kada je u pitanju sudbina Kosova i Metohije. Prema tome, da ne bi dolazilo do određenih problema, predlog je da se napravi pauza od 15-20 minuta. Tomislav Nikolić, ispred SRS, je to malopre predložio. Nećemo ići iz ove sale, dajte nam vremena da pročitamo, da proučimo zbog ovih ljudi koji izlaze za govornicu, da ne bi bile kontradiktorne diskusije. Hvala.
Gospodin predsednik Skupštine je već odgovorio na ovo pitanje i mislim da nema potrebe za pauzu, pogotovu što Srpska radikalna stranka ima samo jednog prijavljenog kandidata, kojeg možemo da stavimo na kraju, imate vremena da se upoznate. Da li hoćete da stavim vaše kandidate da budu poslednji u diskusiji? Dobili ste tekst, imali ste vremena da ga pročitate. Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić. Ako hoćete da vas stavim za kraj, gospodine Vujiću? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, letimičan pregled, evo za jedan minut koliko se to stiglo od dobijanja ovoga, ništa se ne razlikuje ova vaša deklerejšn, jer to nije deklaracija srpskog parlamenta, od onih zaključaka koje ste dali. Nepotrebno je da čitam ovih novih devet tačaka, s obzirom da će u svakom slučaju koliko sutra DOS-ove novine objaviti veliku pobedu antisrpskih snaga u Republičkom parlamentu. Inače, dame i gospodo narodni poslanici, Segedinska grupa, doduše neki cinični, ali nema smisla da su cinični, kažu da se ona zove Vlada Republike Srbije, razmotrila je Informaciju o proglašenju Ustavnog okvira za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji. Oni koji nisu cinični kažu da je Segedinska grupa. S druge strane, pitaju se zašto je Segedinska grupa ili Vlada, kako ona sebe naziva, razmotrila Informaciju, kada smo koliko 4. maja, koliko u ovoj skupštini doneli deklaraciju, naložili toj istoj Segedinskoj grupi da, u saradnji sa Saveznom vladom, u rezolutnom razgovoru sa UNMIK-om, pokuša da se taj ustavni okvir nikako ne donese. Pošto je ta Segedinska grupa uradila sve suprotno od onoga što je trebalo, očito je da su taj Hans Hekerup, koji je samo medijator između UČK i ove segedinske grupe, zajednički doneli taj ustavni okvir. Zašto bi onda ta Segedinska grupa radila protiv medijatora i protiv sebe same, a donosila nešto drugo od onoga što je donela. To je ta Segedinska grupa, ova vlada, donela taj ustavni okvir u zajednici, u sprezi sa albanskim teroristima i ekstremistima. Tako moramo i da posmatramo taj ustavni okvir. Segedinska grupa veoma transparentno radi na prodaji Kosova i Metohije. Ustavni okvir, dame i gospodo, za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji, znači, donela je Segedinska grupa - Vlada, uz malu pomoć albanskih ekstremista i medijatora Hansa Hekerupa. Ustavni okvir za privremenu samoupravu je donet, ali je on priprema referenduma za otcepljenje, koji je ta Segedinska grupa apsolutno dozvolila. Ustavni okvir je priprema novog ustava Kosova. Albanski ekstremisti, teroristi bili su vični borbi. Veoma malo imaju inteligentnih snaga koje bi mogle da donesu ovaj ustavni okvir. Zbog toga im je ova vlada, ova Segedinska grupa tu pomogla i predložila ovaj ustavni okvir, sa igranjem oko toga da 4. maja ova skupština odglumi privid demokratije. Ustav Kosova, za Kosovo i Metohiju bez Srbije, za Srbiju bez Kosova i Metohije. Jedan od govornika DOS-a reče ponavljajući i citirajući reči srpskog pesnika, i kaže - Kosovo je najskuplja srpska reč. Od danas, dame i gospodo poslanici, Kosovo stvarno jeste najskuplja srpska reč. Doveli ste je do trivijalnosti vi iz Segedinske grupe, vi iz DOS-a, zato što ste namerni da prodate Kosovo i Metohiju. To je rezultat onoga što je od 5. oktobra Segedinska grupa radila do danas. Srbi sa Kosovom na usnama, Srbi sa Kosovom u srcima, Kosovo u dušama, Kosovo u duhu i genima ostaće i dalje u srcu Srba i za buduća vremena, jer daće Bog, ni DOS-a, ni Segedinske grupe uskoro neće biti. Srbi, Srbija, Kosovo, jedna je to, ista reč i to je samo jedna reč. Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da se složim, teškom mukom, ali ću se pokušati složiti sa jednom koleginicom, poslanikom iz DOS-a, koja je koliko juče za ovom govornicom izrekla da ova rasprava o Kosovu i Metohiji nije ni literarni čas, ni pesničko, ni epsko veče. Pokušaću i mogu da se složim, kao što mogu i da je shvatim. Ovom sada deklaracijom apsolutno je i shvatam. Shvatam da mora ponizno da sluša naloge Segedinske grupe, naloge Vlade, tzv. Vlade Srbije, inače Vlade DOS-a. Nije to više Vlada građana Srbije i neće od danas više ni biti. Nije za svakoga pitanje Kosova i Metohije niti sudbinsko pitanje, niti srpsko pitanje. Pokazali su to govornici DOS-a, pokazuje to i ova deklaracija i veoma transparentno pokazuje ta Segedinska grupa, za koju neki cinično kažu Vlada Republike Srbije.
Gospodine Vujiću, izričem vam opomenu zato što ste uvredili narodnu poslanicu Nadu Kolundžiju i DOS-ove poslanike.
Ali za mene, kao člana Srpske radikalne stranke, ono jeste i sudbinsko i srpsko. Bio sam poslanik Srpske radikalne stranke kada je ista bila u opoziciji, kada je Milošević pod pritiskom, a delom i dogovorom, predao zapadnu Slavoniju, Miljevički plato, Medački džep, Maslenički most. Gledao sam, kao i cela Srbija kolone prognanih, kolone uzneverenih, izgubljenih, kolone koje su preživele Pakrac, ali imale su sreću da stignu do Bosanke Gradiške. Jurili su ih sinovi koljača iz Jasenovca i Jasenovac je opet bio tu. To je bilo koliko juče, a danas Kosovo i Metohija, samo je neko iz Jasenovca otišao u DOS, samo su neki koljači iz Jasenovca postali Segedinska grupa.
Gospodine Vujiću, izričem vam drugu opomenu na osnovu člana 101. i molim vas da vodite računa šta govorite.
Bio sam poslanik Srpske radikalne stranke kada je ista bila u opoziciji, kada je Milošević postavio granicu na Drini, opet pod pritiskom, a delom i u dogovoru. Zove se to dobre usluge međunarodne zajednice i onda nam se dogodio Dejton. Neko je hteo da zbog tog Dejtona bude general. Taj sedi danas ovde kao poslanik DOS-a u Republičkoj skupštini i on, s obzirom da je lamentirao za ovom govornicom i nju smatrao kao ispovedaonicu, može da vam kaže šta je to savetovao i nagovarao Miloševića da potpiše u Dejtonu. Nakon Dejtona, lakše nego pre, jer mir nema alternativu, imali smo i "Oluju" i Erdutski sporazum, ali smo dobili i kolone i izgubljene duše. Sa sankcijama tada smo se već bili srodili. To je bilo koliko juče, a danas vi gospodo iz DOS-a nudite nam Kosovo i Metohiju, da o tome raspravljamo, a prodali ste. Bio sam poslanik Srpske radikalne stranke kada je postala pozicija, kada je ušla u vlast i sećam se kada je Milošević, jer mir nema alternativu, pod pritiskom, a delom i dogovorom, tražio da se ide u Rambuje kraj Pariza. Srpska radikalna stranka nije išla tamo.
Gospodine Vujiću, molim vas da se vratite na temu.
Slušajte pa ćete videti, naučićete i vi šta je tema. Sećam se da su došli iz Rambujea poniženi, izvređani i ucenjivani. Mi, srpski radikali, nismo prihvatili Rambuje. Sećam se početka juna 1999. godine kada je, jer mir nema alternativu, Milošević kapitulirao i predao međunarodnoj zajednici, koja je uvek sa dobrim namerama, i to predao Kosovo i Metohiju. Srpski radikali za kapitulaciju nisu glasali. To je bilo koliko juče, a to je i danas. Kosovo i Metohija je okupirana. Očito mi Srbi imamo loše istorijsko pamćenje. Jer, 4. juna 1920. godine u Trijanonu, negde kraj Pariza, međunarodna zajednica dobrih namera i tada je iscrtala Srbiji, pobednici iz Prvog svetskog rata, granice države. Iz novostvorene mađarske kolone izbeglica, kolone optanata, vraćale su se u maticu, vraćali se Srbiji, vraćali se Kosovu. Nakon Rambujea, opet kraj Pariza, igrom slučaja juni, opet 1999. godine...
Gospodine Vujiću, pošto se i posle upozorenja ne držite teme, izričene su vam dve opomene i prekoračili ste vreme, oduzimam vam reč. Molim vas da se udaljite sa govornice. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović, a neka se pripremi za diskusiju narodni poslanik Anita Beretić.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji, koji je sačinio Hans Hekerup, samo je još jedan korak koji čini međunarodna zajednica na čelu sa SAD-om da se ovaj deo Srbije i Jugoslavije odvoji od svoje matice i u daljem razvoju događaja pripoji Albaniji ili nekoj drugoj državi. Iako je Rezolucijom Saveta bezbednosti 1244 garantovan teritorijalni integritet i suverenitet Savezne Republike Jugoslavije, ovim ustavnim okvirom Hansa Hekerupa se grubo krši navedena rezolucija i omogućava Albancima da ostvare svoje davno zacrtane ciljeve. Postavlja se pitanje, zašto međunarodna zajednica sada, kada su u Srbiji na vlast, posle decembarskih izbora 2000. godine došle one političke snage koje su imale punu podršku te iste međunarodne zajednice, ne učini korak na povratku Kosova i Metohije u ustavni i zakonodavni sistem Srbije i Jugoslavije i tako na delu pokaže da je za očuvanje celovitosti Srbije, odnosno Jugoslavije u međunarodno priznatim granicama. Siguran sam da je razlog veoma jasan ili, kako se to danas popularno kaže, transparentan, treba do kraja sprovesti ono što je davno negde dogovoreno, a to je otcepljenje Kosova i Metohije od Srbije, odnosno od Jugoslavije. Da je ovo što sam rekao tačno, najbolje i na direktan način potvrđuje Ustavni okvir Hansa Hekerupa, koji predviđa da Kosovo i Metohija ima sve atribute državnosti, a to su: svoju teritoriju, potpunu samostalnost, organe vlasti, zakonodavne, izvršne i sudske, svoju zastavu, a kasnije verovatno grb, valutu, ima sada predsednika itd. U pomenutom dokumentu Hansa Hekerupa, ni na jednom mestu, ni jednom rečenicom ne predviđa se pravo Srbije ili Jugoslavije da može, preko svojih državnih organa, da se meša u unutrašnje stvari Kosova i Metohije. Dakle, stvara se država u državi. Posebno zabrinjava činjenica da se ovim ustavnim okvirom Srbi na Kosovu i Metohiji tretiraju kao etnička zajednica ili, preciznije i bolje rečeno, kao nacionalna manjina. Molim vas, da li je moguće da Srbin u svojoj rođenoj zemlji, na bilo kom delu svoje teritorije, odnosno teritorije Srbije, a posebno na Kosovu i Metohiji, može biti nacionalna manjina i čekati da mu neki predstavnik međunarodne zajednice, nekim pravnim aktom omogući da ostvaruje svoja građanska prava? Ako je i od Hansa Hekerupa, i od međunarodne zajednice, mnogo je. Kad već govorimo o etničkim zajednicama, kojima je Hans Hekerup odredio na koliko poslaničkih mandata imaju pravo u Skupštini Kosova i Metohije, ne mogu a da ne pomenem jednu, koju izmišlja pomenuti gospodin, a to je zajednica Bošnjaka. Gde je, kada i kako nastala ta etnička zajednica na Kosovu i Metohiji, to sigurno ni sam Hans Hekerup ne zna, ali je navodi, iz samo njemu poznatih razloga. SSJ smatra da je ovako predloženi ustavni okvir za privremenu samoupravu Kosova i Metohije neprihvatljiv, iz više razloga - pravnih, moralnih i istorijskih. Ni po koju cenu ovakav ustavni okvir se ne bi smeo prihvatiti. Za to nema mandat ni srpska, ni Savezna vlada, a nema ni ova skupština. Ne mogu a da se ne osvrnem na ponašanje međunarodne zajednice i njene dvostruke aršine, kada je u pitanju Kosovo i Metohija, i građani koji su živeli, i sada žive na ovim prostorima. S jedne strane se čine maksimalni napori da se Albancima ispune svi zahtevi, a sve pod izgovorom da su od prethodnih vlasti bili ugnjetavani. Ovde ne mislim samo na vlasti u prethodnih 10 godina, nego mislim na sve vlasti koje su bile u bivšoj Jugoslaviji, od 1945. godine do sada, da su imbila oduzeta neka osnovna ljudska prava, itd. Kako su živeli Albanci na Kosovu i Metohiji pod prethodnim vlastima, valjda najbolje govore sledeće činjenice - imali su potpuno ista prava kao i svi drugi narodi sa kojima su živeli na ovim prostorima, a to su - pravo na rad, na slobodu kretanja, na besplatno školovanje na svom maternjem jeziku, počev od osnovne škole do fakulteta, na ispoljavanje svojih verskih shvatanja itd. S druge strane, Srbi koji su danas ostali na Kosovu i Metohiji, nemaju od navedenih prava nijedno. Da li je međunarodna zajednica omogućila da i Srbi, i drugi nealbanci, imaju ista prava kao i Albanci? Deklarativno da, praktično ne. Šta čini međunarodna zajednica i Hans Hekerup da omoguće da se preko 350.000 Srba i nealbanaca, prognanih i proteranih, vrate na svoja vekovna ognjišta, u svoje domove, na svoja radna mesta, na svoja imanja? Oni danas žive u kolektivnim smeštajima širom Srbije, ili kod rođaka i prijatelja, u većini slučajeva bez ikakvih materijalnih uslova za život i rad, čekajući dan kada će primiti neku humanitarnu pomoć da bi preživeli. I ovde bih napravio jedan izlet - da li je moguće da Albanci danas, i unazad nekoliko godina, traže neka nova prava. U kojoj državi su se to oni obogatili? Danas ima veoma bogatih ljudi na ovim prostorima, koji su albanskog porekla, odnosno Albanci. Nisu plaćali porez ovoj državi, a uživali su sva prava. Školovali su svoju decu, lečili sebe i članove svoje porodice, ovoj državi nisu davali ni dinar, niti su plaćali poreze, niti su plaćali struju, niti su plaćali komunalne usluge, i nijedan srpski inspektor ili neki drugi prinudni organ nije smeo da uđe u ta mesta gde su živeli Albanci, gde su bila čisto etnička albanska naselja, da pokuša da naplati ono što je državno. I, kada je država preduzela mere da se to naplati, onda je stupila međunarodna zajednica da, Bože, zaštiti te ljude, koji su, eto, ugnjeteni i hoće država da uzme što je njihovo. Siguran sam da Hans Hekerup to vrlo dobro zna, ali ne brine mnogo. Njemu je osnovni cilj da dosledno sprovede dobijeni zadatak, a to je da osamostali Kosovo i Metohiju, a kasnije, zna se šta dalje sledi. Na osnovu ovoga što sam izložio, smatram da o bilo kakvoj samoupravi na Kosovu i Metohiji ne može biti ni govora, dok se i poslednji prognani Srbin i nealbanac ne vrati svojoj kući i ne omogući mu se pravo na bezbedan život. Takođe je neophodno izvršiti valjan popis stanovništva na Kosovu i Metohiji i vratiti u svoje matične zemlje sve one koji nemaju dokaz da su državljani Srbije. Dakle, one koji su poslednjih nekoliko godina na ilegalan način došli na Kosovo i Metohiju. Samo tako bi se dobila realna i prihvatljiva osnova za neku vrstu samouprave na Kosovu i Metohiji. No, i tada, i ta samouprava, ili autonomija, morala bi da bude u okviru Srbije i Jugoslavije, gde bi važili oni zakoni i pravila, koja važe i u drugim delovima Srbije, za sve druge građane Srbije. I da iskoristim priliku, da samo podsetim da je u SSJ juče prispelo pismo srpskog življa iz Kosovskog Pomoravlja, iz opština Novo Brdo, Kosovska Kamenica, Gnjilane, Vitina, Uroševac (ne iz ovih mesta, nego iz enklava u kojima žive), u kome se žale na neverovatan život koji oni tamo imaju. Jednostavno su zatečeni, kao da su u getu, tako da ne mogu da izađu iz tih mesta. Oni bukvalno danas gladuju. Molim da se ovo shvati najozbiljnije, da država Srbija, preko svojih predstavnika, najozbiljnije preduzme neke korake hitno, da bi se tim ljudima pružila neka neophodna pomoć u ovom trenutku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Poštovani predsedniče, uvažene kolege poslanici, slušao sam pažljivo učesnike u dosadašnjoj raspravi i, kao Srbin sa Kosova i Metohije, veoma sam zadovoljan stepenom razumevanja za tešku situaciju u kojoj se mi sada nalazimo. Lično bih voleo da nije bilo na momente prejakih poslaničkih tonova, ali to shvatam kao nužnu posledicu veoma različitih političkih opcija, kojima pripadaju uvažene kolege narodni poslanici. Podsećam vas da je poslanička grupa SPS-a, kojoj pripadam, još februara meseca tražila upravo raspravu o stanju na Kosovu i Metohiji, dok se tema rasprave o tekstu, koji je oktroisao izvesni stranac, ma koliko on bio visoko kotiran u međunarodnoj zajednici, nametnula dosta kasnije. Dakle, mi ne treba da donosimo deklaraciju, čiji je osnovni moto popravka Hekerupovog teksta, već dokument kojim mi izražavamo svoj nepokolebljivi stav da ne odustajemo ni od saveznog, ni od republičkog Ustava, niti od jednog prava koje proizilazi iz njih. Uvažene kolege, država SRJ je nedavno primljena u UN i samim tim ova međunarodna organizacija je automatski priznala naš važeći savezni Ustav, i time, teritorijalni suverenitet i integritet SRJ. Podsećam vas da je po tom ustavu Republika Srbija sastavni deo SRJ, a Pokrajina Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Dakle, bez promene republičkog i saveznog Ustava, a naročito republičkog, za koji mi moramo da pitamo narod na referendumu, ova skupština nema prava da prihvata nikakav pravni akt koji se kosi sa fundamentalnim pravnim aktom koji predstavlja Ustav naše zemlje. Zbog toga mi treba da u deklaraciji umesto stava u kome će se pominjati taj Hekerupov papir, ovde zajednički zapitamo međunarodnu zajednicu kada će ona ispuniti svoje obaveze koje je preuzela Rezolucijom 1244 Savetabezbednosti UN. Dakle, kada će biti omogućen povratak naših snaga bezbednosti i carine na teritoriju Kosova i Metohije, ali ne carine koja je sada postavljena prema prostornom delu Republike Srbije, već carine prema Republici Albaniji i prema Republici Makedoniji. Zato, uvažene koleginice i kolege, mi treba da pitamo nekoga u ovoj zemlji - zašto je dozvoljeno postavljanje carina, ali i da pitamo njih iz međunarodne zajednice - zašto ona nije postavljena gde joj je i mesto, u skladu sa važećim propisima SRJ i Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN. Isto tako, mi ne treba da govorimo o šitparskim teroristima kao nekom apstraktnom pojmu koji ugrožava elementarna prava nealbanskog življa na prostoru Metohije i Kosova, ako znamo da ovlašćeni predstavnici međunarodne zajednice nisu razoružali tzv. OVK, što je i obaveza međunarodne zajednice po Rezoluciji 1244, već su ih samo preobukli u nove uniforme i dali im nove oznake. Prema tome, neka gospoda Hans Hekerup i Dan Evers, umesto što pokušavaju da naš narod i državu prevedu žedne preko vode, podmećući nam nešto što nam nije u interesu, postaraju se da u život sprovedu sve one odredbe Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN koje su upravo interes našeg naroda. Zbog svega prethodno izloženog, smatram da naša generacija ne treba da se odrekne zaveta svojih predaka, interesa budućih pokolenja, već da upotrebi ono jedino ali moćno oružje koje nam je u ovoj situaciji preostalo - nećemo, nećemo, ne damo i ne damo. I još nešto, setih se što mi je sredinom prošle decenije rekao jedan čovek kada se vratio sa puta po Rusiji, a to je da je najčešći grafit na zidovima ruskih gradova bio "Serbija - Staljingrad". Nemojmo da jedino mi ne vidimo ono što svi drugi već odavno vide. Niko ne sme naterati ovu skupštinu da formalno prihvati odricanje od svojih najvitalnijih interesa našeg naroda - Kosova i Metohije. Upravo je to ključni momenat cele rasprave i naše najjače i najmoćnije oružje. Uvažene koleginice i kolege, saradnja sa UN na prostoru Kosova i Metohije, radi stvaranja povoljnih uslova za život, uopšte ne znači da imamo ikakvu obavezu da zbog toga menjamo naše pravne akte, a kamoli da ih usaglašavamo sa onima koje nam oni - stranci - sada nameću. Svi ti akti UNMIK-a i Rezolucija 1244 imaju samo privremeni karakter, a naše pravo na Metohiju, na naše Kosovo je vekovno i trajno. Danas je bilo reči ovde od mojih uvaženih kolega o nekim kooperativnim Srbima koji danas žive na Kosovu i Metohiji. Međutim, setimo se primera iz ne naše tako davne istorije, koji nas mogu uveriti da ti kooperativni Srbi i nisu imali nekog uspeha u saradnji sa neprijateljima. Samo da navedem jedan primer. Primer Banjičkog logora, u kome su jedni kooperativni Srbi dozvolili da se pobije više o 80.000 nekooperativnih Srba. Mislim da je primer više nego ubedljiv. Optuživali su nas za nekooperativnost i prisiljavali da budemo kooperativni. Zar nismo preko 20 puta pozivali šiptarsku nacionalnu manjinu na kooperativnost, da razgovaraju sa legalno izabranim najvišim vlastima ove zemlje u Prištini. Oni ni tada, a vidimo ni sada to ne žele. Dakle, problem nije u tome ko je na vlasti u državi Srbiji, već je za njih problem samo Srbija i oni Šiptari na prostoru Metohije i Kosova koji nisu Šiptari sa tog prostora. Ali, zbog čega sve ovo govorim. Govorim zbog svih onih znanih i neznanih heroja koji su tokom svih ovih godina dali svoj život za Metohiju i za svoje Kosovo u Srbiji, zbog svih onih prognanih samo zato što nisu Šiptari koji žive ko zna gde i u kakvim uslovima, zbog kidnapovanih o čijoj se sudbini ne zna, zbog njihovih ojađenih porodica i prijatelja. Pitam se i pitam sve vas, kome su smetali i koga su ugrožavali golobradi mladići iz Peći, Ivan Obradović, Zoran Stanojević, Svetislav Ristić i Dragan Trifunović ili golobradi ranjeni mladići Radević, Lončarević, Šabović i Nikola Rajović, mnogi drugi znani i neznani. Njihovo ubistvo i ranjavanje, kao i ubistva drugih su zločin koji nadmašuje sve zločine svojom svirepošću, podmuklošću i kukavičlukom. Poštovane kolege, svoje izlaganje završiću stihovima koji, i kada se prvi put čuju, ne mogu da se zaborave "U mom srcu, zenici oka, čuvam za tebe najlepše snove. Podigni glavu, rano duboka, ne ostavljamo te, ostaješ sa nama, Kosovo moje". Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Lukić.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kada se postavi pitanje ko je kriv za ovakvo stanje na Kosovu i Metohiji moramo biti samokritični i reći da su svi krivi. Kriva je pozicija, kriva je opozicija. Krivi su čak i oni građani koji sebe smatraju apolitičnim, koji ne žele da se upliću u političke rasprave, a iz prikrajka osuđuju jednu ili drugu politiku. Krivi su Srbi, Šiptari, međunarodna zajednica i to je ono stanje kakvo jeste, a nama ostaje da nastavimo da radimo ono što nam je obaveza i što nam je zadatak, kako bismo spasli Kosovo i kako bi ono ostalo u sastavu Srbije i Jugoslavije. Jedno veliko pitanje se postavlja kada je reč o ovlašćenjima Generalnog sekretara UN, jer sticajem okolnosti imao sam prilike da neposredno preovog nastupa pogledam Povelju UN. Generalni sekretar UN je glavni upravni službenik UN. Postavlja se logično pitanje, kako je moguće da jedan takav službenik prenese na nekoga ko se zove Hans Hekerup sva ova ovlašćenja koja taj čovek ima. Kada bi Generalni sekretar UN imao ovlašćenje da menja granice, društveno uređenje, etnički sastav u pojedinim državama, sigurno da to ne bi bio Kofi Anan, a pre njega Butros Gali, Kurt Valdhajm ili U Tant. Oko ovog mesta bi se vodili svetski ratovi i svako bi se borio za tu poziciju. Ovako, mi smo svesni toga da su to samo činovnici a da se politika vodi na drugom mestu. Kao specijalni predstavnik Generalnog sekretara UN Hans Hekerup je donošenjem ovog ustavnog okvira uradio nešto na šta apsolutno nije imao pravo. To je ono što želim da kažem. S obzirom da ovde nema predstavnika Vlade, hteo sam da sugerišem da u svim kontaktima insistiraju na tome da imamo ozbiljno prekoračenje ovlašćenja i da imamo prenošenje ovlašćenja na nekoga ko to nikako nije mogao da ima. Ova deklaracija, koja će verovatno biti usvojena na kraju ove sednice, ne bi trebalo da bude kraj aktivnosti i da kažemo da smo ovaj problem na taj način rešili. To bi trebalo da bude tek početak i da bude inspiracija svim onim političarima koji se nalaze na čelu, pre svega republičkih organa, ove skupštine, Vlade i svima onima koji zastupaju državu sa saveznog nivoa, da rade na tome. Pre svega, da insistiraju na primeni Rezolucije 1244. Kada je reč o Rezoluciji 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija, svi smo je mi doživeli u jednom momentu kao poraz ili kao kapitulaciju. Zatim smo se nadali da ćemo ipak ostvariti nešto više od prava koja su nam data tom rezolucijom. Očekivali smo da ćemo nadmudriti tu svetsku zajednicu, da će se uraditi nešto više od onoga što nam je dato tom prilikom. Sada smo u poziciji da se borimo za ostvarenje Rezolucije 1244, da se borimo za minimum onih prava koja su nam tom rezolucijom data. Ne bih ponavljao, svi znamo da su to prava na povraćaj vojske i policije na Kosovo i da u toj rezoluciji jasno i nedvosmisleno piše da je Kosovo sastavni deo Jugoslavije. Kada se radi o tome da je Rezolucijom 1244 predviđeno da se na Kosovu nađe privremeno rešenje, to privremeno rešenje je nespojivo sa pojmom izbori. Jer, privremeno rešenje, privremena uprava ili administracija bi moglo da znači da taj ovlašćeni predstavnik može da imenuje one organe lokalnih vlasti, pokrajinskih, itd, ali da ih on lično imenuje, u cilju sređivanja određenih matičnih evidencijapo opštinama, a nikako da se izaberu organi vlasti. Izbor organa vlasti znači, praktično, da se na taj način volja građana ispoljava. Vrlo teško je posle toga vraćati to na neko administrativno ili privremeno rešenje. Postavlja se još jedno pitanje - zbog čega se ovoliko žuri? Prema shvatanju nas iz SSJ-a, u najboljem slučaju, kada bi sve bilo idealno, kada bi se Rezolucija 1244 sprovodila onako kako piše, kada bi se svi prognani Srbi vratili na svoja ognjišta, kada bi se garantovala bezbednost svima, sprovođenje izbora bi moglo da se očekuje tek za tri do pet godina. Realno, za desetak godina bi mogli jedni pošteni izbori da se sprovedu, kažem uz ostvarenje ovih prethodnih uslov, da se, pre svega, garantuje bezbednost svima. Međutim, tu se nameće jedan utisak, kao da svet i Evropa žele da se oslobode ovog balasta i da nam, praktično, sprovođenjem izbora, odnosno prihvatanjem ovog privremenog ustavnog okvira praktično vrate ovaj problem i da deo naše teritorije poklone Šiptarima. Narod postavlja nekoliko pitanja, a ta pitanja su sasvim na mestu. Prvo je pitanje - ko u ovom momentu eksploatiše ona prirodna bogatstva po kojima je Kosovo i Metohija poznata? Ko eksploatiše one privredne potencijale i energetske potencijale koji su, takođe, svima nama dobro poznati? Na kraju, ko će sutra ubirati poreze i takse i ko će raspolagati tim sredstvima? Sva ova pitanja su upućena, pre svega, srpskoj Vladi, jer ona bi morala svim silama da se bori da se ovo ostvaruje u okviru institucija ove Republike. Ako to piše u Rezoluciji 1244, da to mora da se ostvaruje u saradnji sa saveznim organima, mislim da to apsolutno ništa ne smeta i ne bi trebalo ovde da se javlja neki sukob nadležnosti ili čak netrpeljivost. Možda se to u nekim momentima i naslućuje. Treba posebno obratiti pažnju na diskususije poslanika sa Kosova i Metohije, koji su ipak bili najiskreniji u svojim diskusijama i izneli su najviše argumenata. Mislim da su se oni ova dva dana najviše držali teme. Normalno, svi mi ostali treba daprihvatimo kritiku, ukoliko to nismo činili. Stranka srpskog jedinstva smatra da svi državni organi, na republičkom i saveznom nivou, treba ozbiljno i odlučno,ali i razumno i mudro da vode nacionalnu politiku, da konačno definišu srpske nacionalne interese i da rade na njihovoj trajnoj zaštiti. Mislim da smo tu malo stali, da smo svi mi malo zahvaćeni svim ovim promenama i da se o tim nacionalnim interesima ne vodi dovoljno računa. Mislim da je to ono pitanje kod koga ne bi trebalo da bude pogodbe, gde bi sve političke snage u ovoj zemlji trebale da se slože, a posle toga, kada sve ovo dođe na svoje mesto, da se bavimo našim međustranačkim sukobima. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić. Pošto više nema prijavljenih narodnih poslanika, posle toga ću dati reč predsednicima poslaničkih grupa koji nisu iskoristili pravo. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, imam da prijavim dve povrede Poslovnika. Najpre, jednu koja se desila dok niste bili u sali. Ubuduće bih vas zamolio kad izlazite iz sale i ostavljate nekog od potpredsednika da vas zamenjuje, da taj potpredsednik ispuni bar dva osnovna uslova da bi mogao da vas uspešno zamenjuje. Prvi je da ne oseća nikakvu mržnju prema poslanicima SRS-a. Drugi je da razume ono što poslanici govore. Desilo se, dok je govorio gospodin Božidar Vujić, da ga gospođa koja vas je zamenjivala nije razumela. Potpuno je govorio u okviru teme, a izrekla mu je dve opomene. Onda mu je čak, na kraju, oduzela reč, navodeći dva razloga za oduzimanje reči. Jedan što ne govori o temi, a drugi što je, tobož, isteklo vreme za nekih 24 sekunde, koliko je zaista bilo isteklo, što više ne bi smelo da se događa. Pročitao sam stenogram, gospodin Vujić je govorio u okviru teme, ali to treba razumeti. Neko ko nema dovoljan koeficijent inteligencije, nemojte da vas zamenjuje. Vidim da vi dobro procenjujete.
Gospodine Nikoliću, izričem vam opomenu.
Hvala najlepše. Valjda sam je i zaslužio. Druga povreda Poslovnika, gospodine predsedniče, rekoste nam kad ste ušli posle pauze, da će imati pravo po dvojica poslanika i predsednik poslaničke grupeda se izjasne o deklaraciji. Mi smo imali četiri prijavljena govornika. Dvojica su odustala od govora zato što su ostala dvojica i ja koji sadazamenjujem šefa poslaničke grupe. Zatražio sam reč, a vi u međuvremenu menjate svoju izjavu i kažete da mogu da govore samo predsednici poslaničkih grupa koji nisu potrošili vreme predviđeno Poslovnikom. Zaista imamo pred sobom jedan dokument o kome nekoliko rečenica treba da se kaže.
Ali, to nećete imati priliku, jer ste svoje pravo za reč potrošili, a javili ste se po Poslovniku. Zamolio bih vas da napustite govornicu da bismo po Poslovniku odlučili o onome što ste prigovorili.
Jesam, ali i po Poslovniku da reagujem na ovo što ste sada rekli.
Na kraju smo sednice, tema je vrlo ozbiljna. Dokument je, takođe, ozbiljan, pa bih vas zamolio da ne pravite ono što ste pre pola časa pomenuli...
Zato vas i molim da omogućite predsednicima poslaničkih grupa, koji žele ukratko da iznesu stav poslaničke grupe povodom ovog novog dokumenta, bez zahteva da o tome govore poslanici.
O tome se ne otvara rasprava i vi to vrlo dobro znate. To je postupak koji smo se dogovorili da ćemo zajedno poštovati i primenjivati. Molim vas da odlučimo o vašem prigovoru.
Nismo se ništa dogovorili, gosodine predsedniče. Rekli ste da će govoriti i predsednici poslaničkih grupa...
Nećemo tako voditi raspravu. Molim vas da napustite govornicu, da odlučimo o vašem prigovoru u vezi kršenja Poslovnika.
O kom prigovoru?
Valjda znate šta ste govorili.
Da li vi znate?
Vrlo dobro.
Sumnjam da znate. Ja sam imao dva prigovora.
Gospodine poslaniče, drugi put vas opominjem.
Nemojte da me opominjete kad vam govorim razumno. Dva prigovora sam imao na ovo. O kome želite da se izjašnjavate, lepo pitam. Da li želite o tome da je gospođa pogazila Poslovnik...
Gospodine Nikoliću, oduzimam reč i izjasnićemo se o vašem prigovoru.
Gospodine predsedniče hoću li imati pravo da govorim o novom tekstu koji smo dobili?
Ja sam vam oduzeo reč, molim vas da napustite govornicu.
Samo vas pitam da li ćete omogućiti da u ime poslaničke grupe iznesem stav poslaničke grupe o novoj deklaraciji...
Određujem pauzu od pet minuta. [[Nastavak posle pauze.]] Molim vas da utvrdimo kvorum. Samo da vas obavestim da zbog nestanka struje, valjda ustudijima RTS-a, nemamo televizijski prenos. Šta da radimo. Molim vas da utvrdimo kvorum. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Evo, ima prenosa. Taman smo napravili pauzu. Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, a posle njega narodni poslanik Borislav Pelević. Ipak sam dužan, odgovoriću. Dakle, nije to ni po Poslovniku, ni bilo šta drugo, učesnici radne grupe, predstavnici poslaničkih grupa koji su učestvovali i dogovorili u svoje ime, ne može se to odlučivati u tuđe ime, da sami povuku svoje poslaničke prijave i da govore onako kako sam rekao. To nije bio dogovor niti se može tako dopisivati Poslovnik, već su se oni izjasnili da će to učiniti, pa su to i učinili. Naravno, ne bi bila nikom od njih data reč, da su to pravo iskoristili, eventualno bi dobili jošjedno. Reč ima narodni poslanik Dragan Lazić, a posle njega narodni poslanik Borislav Pelević. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodo narodni poslanici, u toku ova dva dana uglavnom je izrečeno to što je trebalo da se kaže. Mnogo toga je bilo u opisivanju. Dotakao bih se nečega o čemu nije bilo reči, a to je da postoji i druga strana na Kosovu i Metohiji, to je albanska strana. Kako oni zamišljaju sve ovo što se dešava na Kosovu i Metohiji. Naime, u albanskom političkom establišmentu na Kosovu i Metohiji postoji podeljenost. Oni su samo u jednom unisoni, a ta unisonost se svodi na referendum. Referendum, normalno, za ocepljenje Kosova. Postoje i druge opcije, a tu pre svega treba da se istakne jedna od opcija koju je svojevremeno protežirao južnoafrički advokat, a inače bišvi tužilac Haškog Tribunala, Ričard Goldston. On je po izveštaju nezavisne komisije za Kosovo, koju on predvodi, omogućio ili predvideo Kosovu neku vrstu uslovne nezavisnosti. Ta uslovna nezavisnost bi usledila posle perioda od pet godina, kada se jasno artikulišu i profilišu sve u svetu priznate demokratske odrednice. Tada bi se otprilike i omogućio Kosovu referendum i nezavisna država. Normalno da je ta varijanta gospodina Goldstona odbačena kao nerealna i iracionalna od strane predsednika svetske organizacije Kofija Anana, ali u svakom slučaju vredna je pomena. Druga opcija, koja je vredna pažnje, a naveliko se protežira na Kosovu i Metohiji, jeste opcija publiciste i političara gospodina Vetona Suroija, a koji zagovara trostruki tajvanski scenario.U čemu se sastoji taj trostruki tajvanski scenario, najbolje pokazuje da status Srbije, Crne Gore i Kosova u tojnekojzajednici država, budućoj, bude potpuno nezavisan, s tim što bi otprilike mogao da seodvija suverenitet u tim državama, ali nikako ne bi mogle da budu nezavisne. Napravio sam jednu digresiju. One ne bi mogle da budu nezavisne, ali bi zato mogle da ostvaruju svojsuverenitet. Znači da mogu da ostvaruju vlast na svojojteritoriji. Ta je formula dobila ime - tajvanski scenario, a upravo zbog toga što se taj scenario odvija na Tajvanu. Naime, na Tajvanu je na sceni varijanta gde Tajvan može da vrši suverenitet na svojoj teritoriji, ali Kina do dana današnjeg ne odobrava nezavisnost Tajpehu. Tako da, kao članica UN i SB, može uvek da stavi veto i zbog toga tajvanska varijanta ne može da prođe u svetu. To nama u celoj ovoj priči može da služi kao nauk. Može da služi kao nauk i da su neke stvari izuzetno dugoročne. Uvek polazim od pretpostavke kako se to odvija na Kipru. Na Kipru je situacija kao što je u Srbiji. Naime, postoje ta dva entiteta, jedan je kiparski, a jedan severna republika Turski Kipar, to je drugi entitet sa turskom etničkom zajednicom. Nažalost, kod nas u Srbiji je ista ta varijanta, gde je jedan deo teritorije Srbije sa većinskim, odnosno sa suštinski srpskim življem, drugi deo je Kosovo i Metohija sa većinskim albanskim življem, a to su ta dva entiteta. Naravno, slažem se sa gospodinom Veljkovićem, koji je juče sasvim opravdano rekao, polazeći pretpostavljam od istih okolnosti od kojih i ja polazim, da je ovo mukotrpan posao i ne verujem da će ovo jedna generacija uspeti da reši. To iz prostog razloga, jer suviše je mnogo zakrvljeno na Balkanu, da bi to mogla jedna generacija, pa makar i ova naša da reši. To najbolje pokazuje upravo kiparski problem, a koji traje upravo 25 ili 26 punih godina. Dakle, ne možemo da očekujemo da se nešto preko noći desi. To ne znači da ne možemo da stvorimo neke preduslove za buduće generacije, mlađe generacije koje treba u svakom slučaju da dobiju jedan dobar osnov, da mogu da odrade onajposao koji je nažalost nama ostavljen ovako kako je ostavljen, potpuno nezahvalan. Čuo sam neke reči na temu internacionalizacije i optužbi na strani kada je u pitanju DOS. Nažalost, moram da razuverim sve one koji spominju tu internacionalizaciju da je DOS zatekao tu internacionalizaciju.Prema tome, tu nema nikakvog govora niti reči o tome da treba sada da se imputira DOS-u ili Demokratskojopciji Srbije, kako god hoćete, da je ona kriva za internacionalizaciju. Tačno se sve zna ko je doveo do ove pozicije i krajnje je cinično od mog prethodnog govornika da je uopšte poslanička grupa SPS-a tražila da se razgovara o Kosovu. Mislim da su oni dovoljno rekli za ovih dvanaest godina, tih dvanaest godina sunovrata Srbije, gde svi znamo u kojoj smo poziciji i na koji način je sve ovo moglo da se reši. Ako se pogleda okvirni ustav za privremenu upravu na Kosovu i uporedi sa konferencijom u Rambujeu, najbolje može da se vidi da je otprilike to identična pozicija, za sve ovo što Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu predviđa. To je već bilo predviđeno u Rambujeu. Naravno, taj dokument u Rambujeu nije prihvaćen. Nije prihvaćen sasvim opravdano, ali se zaboravlja jedna činjenica koja je juče pomenuta za ovom govornicom, a to je da je dogovor u Rambujeu ipak potpuno inkorporiran u Rezoluciju 1244. Ono što je vrlo bitno, naša državna administracija, bivši predsednik i njegovo okruženje su to prihvatili. Prihvatili su potpisom na dokument Ahtisari- Černomirdin, da bi kasnije to prihvatili kroz Rezoluciju 1244 SB i ovaplotili Kumanovskim sporazumom, gde je bilo potpuno jasno, da su svi ovi dokumenti potpuno jasni i da idu u korist državne štete. Zašto je to urađeno, zašto je to kapitulanski urađeno, to treba neko da odgovori. Pretpostavljam da u politici ne postoje idealne pravde, postoji samo ostvarljiva korisnost i toga uvek treba da se držimo. Na žalost, ako je ostvarljiva korisnost naših prethodnika bila da se izgubi deo srpske teritorije u Hrvatskoj, ako je ostvarljiva korisnost bila da se izgubi više od 20% srpske teritorije u Bosni i Hercegovine, ako je ostvarljiva korisnost bila da se izgubi 11 hiljada kvadratnih kilometara Kosova i Metohije, onda ova politička opcija zaista treba da se pozdravi. Ne da su ostvarili korisnost, nego od te korisnosti vidim da se neki poslanici i smeju. Što se tiče Kosova i Metohije, postoji srpska opcija koja umnogome odudara od onoga što se dešava na albanskoj strani, a sasvim je normalno, to je naša država, naš teriritorijalni integritet. Pojavljuju se opcije kantonizacije, pojavljuju se opcije o dva entiteta, što je pogrešno protumačeno zadnjih dana u našoj javnosti. Pojavljuje se jedna druga opcija, koju bih ja potvrdio. Kada je u pitanju kantonizacija, nekada u šali, a nekada i u zbilji kažem da je kantonizacija na Kosovu i Metohiji već izvršena, na način kako je odredila međunarodna zajednica preko KFOR-a, a to je kantonizacija preko zone bezbednosti. Kada pogledate bilo koju zonu bezbednosti, vi ne možete da prođete kako vi hoćete, već ako prelazite iz engleske u nemačku zonu, onda vas preuzima nemački korpus. To je taj vid kantonizacije i mislim da bi to mnogo poremetilo sadašnje odnose i u političko-teritorijalnom smislu Srbije, tako da taj deo ne bih ozbiljno prihvatio. Kada je u pitanju opcija dva entiteta, po principu etničke i istorijske vrednosti, to bi moglo biti prihvatljivo. Na žalost, to je u javnosti prihvaćeno više pežorativno nego ozbiljno, iz ne znam kojih razloga, jer tu se ne vidi neko teritorijalno razgraničenje. To treba posmatrati kroz jedan politički vid, strogo politički vid razgraničenja. Ono što ću, izvinjavam se, završiću odmah, na samom kraju da kažem, postoji opcija koju zagovara predsednik Koštunica i koja je vrlo bliska opciji Demokratske stranke Srbije, a to je da se u celoj ovoj situaciji pronađe modus koji bi značio autonomiju u okviru autonomije. To je jedino što je izvesno i to je jedino što može da ima mogućnosti u ovoj situaciji. Zahvaljujem.
Da li se neko od predsednika poslaničkih grupa, javlja za reč? Gospodin Pelević, tako je, zatim gospodin... Izvolite.
Uvaženi gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče Vlade, danas smo dobili nov dokument koji će Skupština verovatno usvojiti i koji se zove Deklaracija Narodne skupštine o stanju na Kosovu i Metohiji. Dobro je što će taj dokument biti usvojen. U svakom slučaju je bolji od zaključka Vlade, a posebno je bolji od Informacije Saveznog ministarstva inostranih poslova, koji smo dobili u prilogu zaključka Vlade. Informacija o Ustavnom okviru Saveznog ministarstva inostranih poslova predstavlja dokument koji je zaista snishodljiv i koji je prilično udvorički u odnosu na međunarodnu zajednicu. U toj informaciji se kaže da Ustavni okvir nesumnjivo, u određenoj meri daje elemente državnosti Kosovu i Metohiji, ali zato posle toga kaže - elementi državnosti ne znače nužno prejudiciranje državnog i međunarodno-pravnog statusa neke teritorije. Zatim se kaže da Ustavni okvir ne pominje izričito da je Kosovo i Metohija deo Savezne Republike Jugoslavije i Srbije, ali se to opravdava jer iza toga navodno stoji Rezolucija 1244. Zatim se kaže ono što najviše boli - Ustavni okvir svakako nije zadovoljavajući, ali u realnosti bilo kakvo ozbiljno suprotstavljanje išlo bi na štetu i Savezne Republike Jugoslavije i srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Ako to usvojimo, ako se složimo sa Ustavnim okvirom, onda više nema Kosova i Metohije, onda više nema srpskog naroda na Kosovu i Metohiji. Zbog toga bi trebalo pristupiti, kaže se u Informaciji, saradnji sa UNMIK-om i OEBS-om, na registraciji birača i pripremama za izbore. Mislim da se sa tim ne možemo nikako složiti, ali to je ona ista Savezna vlada čiji je jedan ministar, ministar pravde, podneo Predlog zakona o saradnji sa Haškim tribunalom, prvo Karli Del Ponte na odobrenje, pa tek onda saveznim poslanicima u Saveznoj skupštini. Kako da Srbi izađu na izbore kada se od dolaska KFOR-a i UNMIK-a na Kosovo i Metohiju, nije vratio ni jedan jedini Srbin. Zato je KFOR, posle svog dolaska na Kosmet, uspeo da za nekoliko nedelja vrati više desetina hiljada, više stotina hiljada Albanaca koji su izbegli, a izbegli su upravo zbog njihovog bombardovanja. Ni jedan Srbin nije vraćen zahvaljujući KFOR-u. Zbog čega se toliko govori u medijima o ratnim zločinima naših policajaca i naših vojnika na Kosovu i Metohiji? Zbog čega se ne govori o zločinima koje su Srbitrpeli na Kosovu i Metohiji i pre dolaska KFOR-a, i posle dolaska KFOR-a na Kosovo i Metohiju? Zbog čega niko ne govori o preko 1.200 ubijenih Srba posle dolaska KFOR-a, zbog čega niko ne govori o 1.046 Srba otetih posle dolaska KFOR-a i preko 250 Srba koji su oteti pre dolaska KFOR-a na Kosovo i Metohiju? Zašto niko ne piše o Srbima koji žive u Goraždevcu kao u getu i u mnogim drugim enklavama koje predstavljaju u stvari geta u kojima oni žive, u kojima u stvari životare. Zločini nad Srbima se vrše kontinuirano više desetina godina, ali niko više ne piše o zločinu nad Đorđem Martinovićem 1985. godine, a taj zločin upravo predstavlja jedan primer kako država može da krivicu prebaci od Albanaca na Srbe. Taj zločin je primer državne zavere protiv Srba na Kosovu i Metohiji, uz pomoć Brozovih generala. Ispostavilo se na kraju da se Đorđe Martinović sam povredio. To je sramota, a mi još uvek o tome nismo razgovarali. O tome je razgovarala nekoliko puta Savezna skupština i Skupština Srbije u komunističkom periodu, ali mi o tome ne razgovaramo. Mi razgovaramo o mnogim drugim stvarima, ali ne o tome. Đorđe Martinović je posle dolaska KFOR-a, posle bombardovanja, živeo u jednom selu Čitluk kraj Kruševca, u maloj prostoriji, ali sa 20 članova svoje porodice. Tri sina i dva unuka su mu otišli da se bore za Kosovo i Metohiju i on je presvisnuo, umro od muke i čežnje da se oni vrate. Kada su se oni vratili, on je već bio mrtav, pokopan. Zašto niko ne govori o šestorici mladića koji su ubijeni u srpskom kafiću "Panda" u Peći 1998. godine, ali zato govorimo o izmišljenim hladnjačama u Kokinom Brodu, a izmislila ih je nekakva Nataša Kandić iz humanitarnog fonda i iz nekog Fonda za humanitarno pravo. Zbog čega se ne pozove na odgovornost? Zašto se šalju ronioci, zbog čega se ne pošalju ronioci u Batlavsko jezero na Kosovu i Metohiji, u Gračaničko jezero, zbog čega se ne pošalju u Volujačko jezero ronioci, zbog čega se ne pošalju da ispitaju korito Belog Drima, gde su mnogi Srbi pobijeni od strane Šiptara. Ali, mi govorimo o hladnjačama, mi govorimo o Srbima, policajcima i vojnicima koji su počinili ratne zločine na Kosovu i Metohiji. Ko to danas hoće da napravi mirotvorca i heroja od takozvanog kapetana Lešija, koji je poginuo u sukobu sa našim ljudima, sa našom vojskom, u uniformi neprijateljske vojske, Oslobodilačke vojske Preševa, Medveđe i Bujanovca. Ko govori o tome, zašto se u novinama piše o tome toliko, kakav je to mirotvorac koji se borio protiv nas, koji se borio u Bosni i Hercegovini, u Hrvatskoj protiv Srba, na Kosovu i Metohiji kao član OVK. Ovaj okvir zaista je ustav Kosova i Metohije, na žalost, i dobro je što će danas ova deklaracija biti usvojena, iako mi nećemo glasati za ovu deklaraciju, jer smatramo da je suviše blaga, ali je dobro da se zove deklaracija. To smo tražili. Dobro je da se kaže - ne prihvata se dokument Ustavni okvir za privremenu samoupravu, ali nije dobro što se kaže - predlaže se Specijalnom predstavniku Generalnog sekretara Ujedinjenih nacija da u saradnji sa predstavnicima Albanaca, Srba i drugih pristupi reviziji. Zašto se predlaže? Mi treba da zahtevamo, to je naše pravo po Rezoluciji 1244, koja nije dobra za nas, ali se moramo za nju uhvatiti jer je to jedini dokument za koji se moramo uhvatiti da bi Kosovo i Metohija ostalo u Srbiji i Jugoslaviji. Zašto ne piše u ovoj deklaraciji da treba da insistiramo na tome da se vrati deo naše vojske i policije, koji je određen Rezolucijom 1244? Samo ako se oni vrate, onda ćemo moći da steknemo makar neke uslove da se naši ljudi vrate na Kosovo i Metohiju. Mi smo predložili Skupštini i Vladi Srbije deklaraciju Stranke srpskog jedinstva, koja nije i neće biti prihvaćena, ali ću da je pročitam: 1. Ustavni okvir za privremenu samoupravu na Kosovu i Metohiji se ne prihvata jer je suprotan Rezoluciji 1244 zato što na teritoriji Srbije stvara etnički čistu albansku državu, ne pružajući ni minimum uslova za opstanak Srba na Kosmetu koji tamo žive, kao ni minimum uslova za povratak prognanih Srba i drugih nealbanskih zajednica na Kosmet. Ovaj dokument poništava osnovno ljudsko pravo Srba sa Kosmeta da žive tamo gde su rođeni. 2. Svi politički faktori Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srbije, sve političke stranke moraju napraviti zajedničku strategiju za rešenje problema na Kosmetu. Jedinstvo svih političkih činilaca ne sme biti samo na papiru, već se mora napraviti zajedničko političko telo sastavljeno od stručnjaka iz svih stranaka. To političko telo bi se bavilo isključivo problemom krize na Kosmetu. Sastanci zajedničkog političkog tela sa predstavnicima vlasti u Jugoslaviji i Srbiji i predstavnicima Srba sa Kosmeta bi se odvijali u Kosovskoj Mitrovici ili Gračanici kao simbolima opstanka i ostanka Srba na Kosovu i Metohiji. 3. Što pre formirati jak srpski lobi u SAD-u, sastavljen od naših ljudi koji žive u inostranstvu, a naročito u Americi. Zadatak lobija treba da bude širenje istine o Kosmetu, Ujedinjenim nacijama, Kongresu SAD-a, Stejt Departmentu i dr. Lobi bi vršio dodatni pritisak na Kongres, na Savet bezbednosti, NATO pakt i druge međunarodne organizacije. 4. Redovno dostavljati izveštaje o sistematskom kršenju ljudskih prava Srba i ostalih nealbanaca na Kosmetu i to Savetu bezbednosti, sedištu NATO pakta, Evropskoj komisiji i drugim međunarodnim činiocima. 5. Da Vlada Srbije i Vlada Savezne Republike Jugoslavije pruže punu podršku Srbimakoji su ostali na Kosmetu, da ih obilaze, da budu stalno prisutni na Kosmetu, kako bi im stavili do znanja da ih država nije ostavila na cedilu: a) hitan dogovor Vlade i KFOR-a o pojačanju bezbednosti Srba koji su ostali na Kosmetu; b) stalna humanitarna pomoć Srbima u enklavama čije su rezerve hrane na izmaku. 6. Da državni organi svuda i na svakom mestu insistiraju na primeni Rezolucije 1244, povratku dela snaga Vojske Jugoslavije i policije koji je određen Rezolucijom 1244, kao i obezbeđenju uslova za povratak prognanih Srba i ostalih nealbanaca, jer je to san svakog prognanog stanovnika Kosmeta. 7. Do konačnog povratka na Kosmet, vlade SRJ i Srbije moraju obezbediti uslove za život izbeglih i prognanih koji su dostojni čoveka: a) zaposliti nezaposlene do povratka na Kosmet na poslovima gde su već radili, kao i obezbediti redovnu isplatu zagarantovanih plata za sve prognane koji ne primaju plate; b) rešavanje smeštaja prognanih u saradnji sa UNHCR-om do njihovog povratka na Kosmet; v) nalaženje rešenja za obeštećenje prognanih, pošto je sva njihova imovina ostala na Kosmetu; g) da se obezbede povlastice za plaćanje struje i komunalija izbeglicama sa Kosmeta. 8. Da se izvrši pritisak na UNMIK, KFOR, UNHCR i druge međunarodne organizacije kako bi se rasvetlila sudbina 1.300 otetih Srba, koji su oteti ili kidnapovani od strane šiptarskih terorista. 9. Da se više ne pusti ni jedan jedini Albanac koji izdržava kaznu u našim zatvorima, dok se ne pronađu oteti i uhapšeni Srbi i ostali nealbanci koji se nalaze na Kosmetu u logorima i zatvorima. 10. Da se preduzmu mere protiv onih koji izmišljaju hladnjače pune albanskih leševa na dnu jezera Kokin Brod i da se prestane sa optuživanjem naših vojnika i policajaca koji su branili državu na Kosmetu 1998. i 1999. godine. 11. Univerzitet u Prištini je značajna nacionalna institucija, hram nauke na Kosmetu, i Vlada mora naći rešenje da se nastava na fakultetima tog univerziteta odvija normalno, tamo gde je moguće, do povratka Univerziteta u Prištini. Ovaj univerzitet mora ostati deo ukupnog visokoškolskog sistema Srbije. 12. Oštro se suprostaviti najavljenim izborima na Kosmetu koji su zakazani za 17. novembar ove godine. Izbore organizovati tek kada im se svi prognani vrate na Kosmet i kada im se obezbedi normalan i bezbedan život. Izlazak na izbore pod sadašnjim uslovima značio bi legalizaciju stvaranja albanske države u Srbiji, potpuno nezavisne od Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Ponovila bi se ista situacija kao i sa lokalnim izborima na Kosmetu. Na kraju zaključak - iz napred navedenog proizilazi da Savezna i Republička vlada moraju hitno oformiti tim stručnjaka koji će u širokim konsultacijama sa svim relevantnim nacionalnim institucijama izraditi nacionalni program Srbije, sa jasnim nacionalnim interesima, uvažavajući interese svih građana Srbije, bez obzira na nacionalnu, versku i svaku drugu pripadnost. Srpski nacionalni interes se već jednom mora jasno definisati u Srbiji, jer su sve druge države u susedstvu, a i u celoj Evropi, odavno donele sopstveni nacionalni program.
Reč ima narodni poslanik gospodin Ivković.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo poslanici, izlazeći za ovu govornicu pogledao sam, u sali nas je samo 150. Od 250 poslanika Narodne skupštine Republike Srbije prisutno je 150. Znači, 100 poslanika, dve petine poslanika Skupštine je ocenilo da u onom trenutku kada se raspravlja o Kosovu i Metohiji, par ekselans nacionalnom pitanju, ne bude u ovoj sali. Mislim da svako od onih ko nije ovde, a i šefovi poslaničkih grupa, o tome treba da povedu računa, jer Kosovo i Metohija nije samo nacionalno pitanje, nego je i prirodno pitanje, pitanje standarda građana i Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Mi smo postigli dogovor oko deklaracije i Socijalistička partija Srbije će glasati za ovu deklaraciju. Smatramo da smo našli meru, meru koja Vladi Republike Srbije, Saveznoj vladi Savezne Republike Jugoslavije i svim državnim organima ostavlja prostora da, deluju oslanjajući se na onaj osnovni dokument, a to je Rezolucija Saveta bezbednosti 1244, koju su doneli oni koji sada odlučuju i koji deset godina odlučuju o ovim prostorima i vrlo često ovaj narod i te kako maltretiraju, a koji moraju da budu dovedeni u poziciju da jedan legalan pravni akt, čist pravni akt koji su oni doneli, dosledno i celivoto primene. Vrlo je važno da svi poslanici prisutni u ovoj skupštini za ovaj dokument glasaju. Vrlo je važno da razumemo i shvatimo da ipak međunarodna zajednica, bez obzira na silinu koju poseduje, na sve veći i veći pritisak u suštini koji vrši na ovaj narod i na ovu zemlju, razume i shvati da su ovde političke partije koje imaju različite političke opcije o mnogim stvarima u životu i ipak kada je takva nacionalna stvar u pitanju i kada je u pitanju prviredni razvoj ove zemlje, koji je veštački blokiran stvaranjem problema na Kosovu i Metohiji, mogu da postignu ipak zajednički dogovor, onaj minimum da dogovor definišu, da tu ne bude političkih problema među njima, razračunavanja i da u suštini tako ujedine i građane Srbije i Savezne Republike Jugoslavije. Ova deklaracija ne nosi svađu sa međunarodnm zajednicom. Ova deklaracija, koju ćete, nadam se, usvojiti jednoglasno, u suštini nosi poruku: mi više ništa od vas ne tražimo drugo, nego da poštujete dokument koji ste vi doneli, ali ne da poštujete član 10, a da zaboravite član 9. Primenite sve članove, od prvog do entog, koliko ih taj dokument ima. Primenite ih dosledno i celovito. Ništa drugo i više od vas ne tražimo. Imaćemo meru, imaćemo razumevanje. Prihvatamo da se vrši registracija mogućih birača, ali očekujemo da istovremeno krene izrada jednog celovitog programa za ispunjenje člana 9. Rezolucije, a to je povratak prognanih i izbeglih lica na teritoriju Kosova i Metohije i realizaciju tog programa očekujemo. Onda možemo razgovarati o članu 10, onda možemo razgovarati o izborima, onda možemo razgovarati o elementima samouprave i suštinske autonomije Kosova i Metohije u okviru granica suverene države. To je poruka, ali i zahtev Vladi Republike Srbije da nastavi i još više poveća aktivnosti, posebno u oblasti prosvete, zdravstva, humanitarnih aktivnosti na teritoriji Kosova i Metohije. To je i zahtev svim nadležnim državnim organima da nastave i pojačaju saradnju i sa OEBS-om, i sa UNMIK-om, i sa KFOR-om, pre svega da bi se dosledno i celovito primenila Rezolucija 1244. I tu onda svu punu vrednost dobija jedno dugotrajno nastojanje ovog naroda da vrati sve u ovom svetu u legalne tokove. Jednu silu bivše američke administracije, a mi značajnu razliku uočavamo između bivše i nove američke administracije, jednu besprizornost, kaubojštinu, koja je vodila ka ilegalnom, prljavom ratu, vratili smo u legalne tokove UN i zahtevamo, i tražimo, i očekujemo normalnim da te UN, te legalne tokove, svoje legalne tokove, svoj organ Savet bezbednosti i njegove odluke, preko svojih organa na teritoriji Kosova i Metohije, preko svog specijalnog predstavnika, preko svojih organa bezbednosti, sprovedu dosledno i celovito. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, reklamiram povredu Poslovnika, po članu 137. Mi već dva dana, poslanici Narodne skupštine Republike Srbije, vodimo raspravu o Predlogu zaključka, koje nam je dostavila Vlada Republike Srbije, i ispred Vlade je za izvestioca pred poslanicima određen, i sada prisutan ovde, premijer Zoran Đinđić. Mi danas imamo, a vi ste to rešili u međuvremenu, u popodnevnom delu rasprave, deklaraciju, a ne zaključke. Pitam vas - da li po Poslovniku i po članu 137. vas Vlada, i nas poslanike, treba da obavesti da li je odustala i povukla zaključke, pošto ste u međuvremenu došli do toga da mi glasamo o deklaraciji. A uz to niste dali mogućnost, iako ste pri ulasku u salu, sa zakašnjenjem od sat i po vremena, rekli da će moći da govore dva poslanika i predstavnik poslaničke grupe, niste omogućili - protivno Poslovniku oduzeli ste reč zameniku predsednika poslaničke grupe SRS, gospodinu Tomislavu Nikoliću - da govori o ovome što je sada deklaracija, pa vas pitam - da li je Vlada povukla zaključke i da li vam je dala saglasnost na ovakav tekst deklaracije, koju ste vi nama servirali pre sat vremena, bojeći se da čujete nekoliko rečenica od predstavnika SRS, odnosno zamenika predsednika Poslaničke grupe, gospodina Tomislava Nikolića. To što mi radimo i kako delujemo je samo u interesu onih građana koji su nas ovde poslali ili u interesu srpskog naroda, a pre svega kada je o ovakvom pitanju reč, u interesu Srba sa Kosova i Metohije. Treba da znate da smo mi, kao poslanici SRS, želeli da ukažemo na to - šta je to još negativno u ovakvom tekstu deklaracije, koji ste nam uručili pre sat vremena, a vi ste - ponovo kršeći sve odredbe Poslovnika, oduzeli reč gospodinu Tomislavu Nikoliću, i po ko zna koji put, bilo sada prenosa ili ne, vi se sa vašom DOS-ovizijom igrate mačke i miša - pokazali da su pale sve maske, da vi niste nikakva Demokratska opozicija Srbije, nego jedna najgora moguća vlast koja je sada u Srbiji, u SRJ, na žalost celokupnog srpskog naroda.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Jovanović.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ova tačka dnevnog reda proistekla je iz naše namere da parlament bude mesto na kome se donose razumne i odgovorne odluke. Podsetio sam vas da smo pre tri nedelje razgovarali o Kosovu i Metohiji i da smo izneli veoma jasan, konkretan stav po pitanju ustavnog okvira za privremenu samoupravu Kosova i Metohije. U međuvremenu je taj okvir formalno usvojen i mi smo danas u poziciji da, kao parlament, znači najodgovornija državna institucija, reagujemo na to što se desilo na prostoru Kosova i Metohije. U toj svojoj reakciji moramo voditi računa o posledicama i moramo naći ishod koji je proistekao iz našeg poslednjeg zasedanja, na kome smo razgovarali o Kosovu i Metohiji. Dakle, moramo imati rezultat koji bi bio u skladu sa našim namerama i sa interesima društva i države. U deklaraciji koju smo usvojili na sastanku, koji je prethodio popodnevnom delu sednice, mi smo iskazali dve osnovne namere - da u svakom trenutku insistiramo na pravima koja proizilaze iz Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti i istovremeno da u potpunosti odgovorimo obavezama koje prate ta prava, a koje nas, kao društvo, obavezuju u skladu sa tom rezolucijom. Sve ono što je rečeno u prethodna dva dana treba tumačiti kao iskrenu nameru i nastojanje poslanika da problem Kosova i Metohije, koji je posledica nasleđa i o kome je dovoljno rečeno, rešimo najkonkretnije, bez obzira na sve ono što je bilo predmet rasprave. Dakle, očekujem od poslanika Republičkog parlamenta da usvoje ovu deklaraciju. Želim da kažem da smo u maksimalnoj meri uvažili stavove opozicije, da nisu prihvaćena samo ona nastojanja predstavnika poslaničkih grupa, koja su sama po sebi neprimerena formi deklaracije i kontekstu u kojem želimo da tretiramo problem ustava za privremenu samoupravu Kosova i Metohije. Očekujemo da će ova deklaracija imati drugačiji epilog od naše poslednje rezolucije, jer će sasvim sigurno Republika Srbija (i SRJ), na osnovu ove deklaracije, moći da odgovori našim osnovnim namerama - da ostvari pravo koje proizilazi iz Rezolucije 1244 za građane Kosova i Metohije srpske i nealbanske nacionalnosti i da istovremeno u potpunosti odgovori obavezama, koje mi, kao parlament, postavljamo pred Vladu. Tražimo od poslanika DOS-a da podrže ovu deklaraciju i očekujemo od poslanika ostalih poslaničkih grupa da, u skladu sa interesima društva, u ovoj deklaraciji prepoznaju našu iskrenu nameru da taj problem rešimo bez stranačkih svađa i bez svođenja na partijske programe. Hvala.
Zaključujem jedinstveni pretres i dajem reč predstavniku predlagača, gospodinu Zoranu Đinđiću.
Kolege narodni poslanici, u ime predlagača smatram da je u ovom tekstu deklaracije sadržana suština predloga koji je dala Vlada. Imao bih samo jedan mali predlog za neznatnu prekompoziciju prve i druge tačke, ako imate tekst pred sobom - znači, prva tačka bi u tom predlogu glasila - ne prihvata se dokument Ustavni okvir za privremenu samoupravu, jer se njime prejudicira konačno rešenje na štetu državnih interesa SR Jugoslavije i Srbije, Srba i ostalog nealbanskog stanovništva u Pokrajini - i sada bi sledio dodatak: čime se znatno prekoračuju ovlašćenja iz Rezolucije SB UN 1244. A poslednja rečenica bi bila (znači, tu bi se završila ova tačka jedan), ta poslednja rečenica bi se dodala na tačku dva i ona bi glasila - ponuđeni Ustavni okvir za privremenu samoupravu ne garantuje institucionalnu zaštitu sloboda i prava nealbanskih etničkih zajednica, tako da bi bilo jasno da se u prvoj tački samo tvrdi da je ponuđeni ustavni okvir u suprotnosti sa Rezolucijom, tj. sada prekoračuje ovlašćenja, a onda bi se pitanje zaštite stavilo u ovu drugu tačku, gde se onda stavlja i predlog da se stvore uslovi da sve etničke zajednice, nacionalne zajednice, ravnopravno učestvuju u životu na Kosovu i Metohiji. Hvala.
Dakle, obavešteni ste već da je u toku pauze Radna grupa, koja je pratila tok rasprave, razmotrila predloge i sugestije iznete u raspravi o Predlogu zaključka i da je na osnovu tih predloga i sugestija pripremila tekst Predloga deklaracije koji vam je uručen, samo ćemo imati mali problem sa ovom intervencijom koju smo saslušali, koju ćemo ugraditi u definitivni tekst, a ja ću pročitati deklaraciju u celosti. Dozvolite mi da upoznam javnost pre svega, jer ste vi već upoznati sa tekstom deklaracije. DEKLARACIJA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE O STANjU NA KOSOVU I METOHIJI, OBAVEZAMA MEĐUNARODNE ZAJEDNICE I VLADE REPUBLIKE SRBIJE Razmatrajući stanje na Kosovu i Metohiji, dokument - Ustavni okvir za privremenu samoupravu - i obaveze predstavnika organa međunarodne zajednice i Vlade Republike Srbije, Narodna skupština Republike Srbije utvrdila je sledeće stavove: Prvo, ne prihvata se dokument - Ustavni okvir za privremenu samoupravu - jer se njime prejudicira konačno rešenje na štetu državnih interesa Savezne Republike Jugoslavije, Srbije, Srba i ostalog nealbanskog stanovništva u Pokrajini, čime se znatno prekoračuje ovlašćenje iz Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Navedenim dokumentom se ne garantuje institucionalna zaštita sloboda i prava nealbanskih entičkih zajednica. (Tačka dva ima dopunu na kraju, kao drugi stav. Uvažićemo ovo što smo čuli, pa će se to iskombinovati u definitivnom tekstu.) Drugo, predlaže se specijalnom predstavniku Generalnog sekretara UN da, u saradnji sa predstavnicima Albanaca, Srba i svih drugih nacionalnih zajednica na Kosovu i Metohiji, pristupi reviziji ovog dokumenta kako bi se obezbedila široka autonomija Kosova i Metohije usvajanjem efikasnih garancija i pouzdanog institucionalnog jemstva prava i sloboda Srba i ostalih nacionalnih zajednica, kako to nalaže Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Treće, smatra se da je održavanje izbora na kojima bi učestvovale sve nacionalne zajednice njihov zajednički interes i potvrđuje se da KFOR i UNMIK do sada nisu obezbedili minimalne uslove koji omogućavaju izlazak Srba i ostalog nealbanskog stanovništva na takve izbore. Zahteva se od civilnih i vojnih vlasti Ujedinjenih nacija da bez odlaganja sačine celovit program povratka svih prognanih i izbeglih i pristupe njegovoj realizaciji, kao i da obezbede uslove za bezbedan život svih građana i puno ostvarenje svih ljudskih prava, shodno obavezama iz Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija. Četvrto, smatra se da je potrebna saradnja sa UNMIK-om i OEBS-om u pogledu registracije birača, uključujući tu i sva lica raseljena sa Kosova i Metohije, s tim što učešće u procesu registracije ni u kom slučaju ne prejudicira konačnu odluku o izlasku ili ne izlasku na izbore. Ta odluka će zavisiti isključivo od toga da li su ispunjeni pravni i bezbednosni uslovi, kao i povratak u smislu tačke 3. ove deklaracije. Peto, zahteva se od organa i predstavnika međunarodne zajednice striktno poštovanje i celovita primena Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija a posebno odredbi navedenih u tački 9. tog dokumenta. Nadležni državni organi treba da nastave saradnju sa UNMIK-om i OEBS-om u vezi sa doslednom i celovitom primenom Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija i ovom deklaracijom. Šesto, obavezuje se Vlada Republike Srbije da vodi politiku jačanja veza Kosova i Metohije sa drugim delovima Srbije u cilju očuvanja suvereniteta i integriteta Savezne Republike Jugoslavije u skladu sa pomenutom rezolucijom. Posebno se ukazuje na aktivnosti Vlade Republike Srbije u oblasti prosvete, zdravstva, saobraćaja, trgovine, finansija, kulture i državne uprave i zahteva se od Vlade podnošenje redovnih mesečnih izveštaja nadležnim skupštinskim odborima. Sedmo, insistira se da UNMIK, KFOR i drugi organi i organizacije međunarodne zajednice u najkraćem roku rasvetle sudbinu svih kidnapovanih i nestalih u periodu od dolaska KFOR-a na Kosovo i Metohiju i njihovim porodicama pruže istinite informacije. Osmo, zahteva se zaključenje sporazuma sa Saveznom Republikom Jugoslavijom o statusu misije UNMIK i KFOR na Kosovu i Metohiji. Deveto, zahteva se od Saveta bezbednosti UN da stručno i nepristrasno oceni saglasnost dokumenta - Ustavni okvir za privremenu samoupravu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti Ujedinjenih nacija." Molim narodne poslanike da se o Predlogu ove deklaracije izjasne glasanjem. Za 160, protiv nije bilo, uzdržanih 11, nije glasalo 9, od ukupno prisutnih 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog deklaracije Narodne skupštine Republike Srbije o stanju na Kosovu i Metohiji, obavezama međunarodne zajednice i Vlade Republike Srbije. Zaključujem sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije.