Zahvaljujem, gospođo potpredsednice. Moje pitanje je upućeno Ministarstvu zaštite životne sredine, prostornog planiranja i rudarstva. Decenijama postoji problem vezan za deponiju olova i entimona u rudarskom mestu kod Loznice, Zajača. Godine 2006. izvršena je privatizacija tog pogona i tad smo mislili da će taj problem biti rešen. Nažalost, problem ne samo da nije rešen, nego problem koji ti ljudi imaju u Zajači se pogoršava. Tokom avgusta meseca 2011. godine, štampani mediji, elektronski mediji su objavili jednu vest koja je uznemirila kompletno stanovništvo Republike Srbije. Od 50-tak mališana u rudarskom mestu Zaječa, kojima je urađena analiza krvi na insistiranje roditelja, bar kod polovine je nađena povećana koncentracija olova u krvi. Interesantno je kako su državni organi reagovali. Dok je Ministarstvo zdravlja preduzelo određene korake, da bi se utvrdilo pravo činjenično stanje, Ministarstvo koje je zaduženo za životnu sredinu, ili se nije oglasilo, ili je ta reakcija toliko bila mlaka da je bila neprimetna. Nije prvi put da ovo ministarstvo reaguje na ovaj način. Podsećam javnost Srbije da je u toku 2007. i 2008. godine, ministarstvo podnosilo krivične prijave protiv preduzeća "Farmakom" zbog, kako se navodi, problema sa filterskim postrojenjima, kada je uočena pojačana koncentracija olova u vazduhu. Kazne koje je dobila ta firma su smanjene na osnovu obrazloženja suda, da su to značajna ulaganja od pet miliona evra koje je preduzeće "Farmakom" uložilo u tu firmu. Dakle, po principu onog zakona koji smo mi doneli, da ga zagađivač plaća. Tako se poštuju zakoni u Srbiji. Početna količina otpadnog materijala, kada je to preduzeća otkupljeno bila je 350 tona, da bi zadnjih dana ta količina premašila 2,5 hiljade tona. Taj osnovni materijal se ne dovozi samo sa teritorije Republike Srbije, nego iz kompletnog okruženja. Pitanje koje postavlja DSS Ministarstvu zaštite životne sredine glasi – koja je ukupna količina otpadnog materijala koji se dovozi u rudarsko mesto Zajača? Kojim putem se to transportuje? Ko su prevoznici? Iz kojih zemalja se taj materijal dovozi u gradsko mesto Zajača? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Branislav Mitrović.
Dame i gospodo, imam pitanje, pre bih rekao sugestiju, apel, predlog za premijera, gospodina Mirka Cvetkovića, i ministra poljoprivrede, gospodina Dušana Petrovića, s obzirom da se ovih dana, u zadnja tri dana u osam opština zapadne Srbije protestuje od strane proizvođača maline. Već tri dana proizvođači maline stojeći na putevima pokušavaju da upriliče sastanak sa vrhom Vlade. Do sada im to nije pošlo za rukom i moj predlog, odnosno apel jeste da do tog sastanka što pre dođe. Podsetiću da je malina jedan od strateških…
Narodni poslaniče, Dragane Todoroviću, molim vas da ne ometate govornika. Molim vas da dobacivanjem ne promovišete neznanje o tome u kom delu sednice smo sada i na šta, na osnovu Poslovnika, svaki narodni poslanik ima pravo. Upozoravam vas da ste u obavezi da poštujete odredbe Poslovnika i da ne ugrožavate red na sednici. Nastavite, poslaniče.
Podsetiću da je malina strateški proizvod Zlatiborskog okruga, da svake godine Republika Srbija od proizvodnje maline prihoduje oko 150 miliona evra. Takođe ću podsetiti da hiljade porodica svoju egzistenciju vezuje za proizvodnju maline. Zbog svega toga, a ne želeći da prejudiciram ishod tih razgovora, predlažem da do ovog sastanka što pre dođe. Hvala.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč, da koristi pravo iz člana 286? (Da.) Narodni poslanik Dragan Todorović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, upravo ste imali priliku i demonstraciju na šta liči ova država i na šta liči naša vlast. Izgleda da u ovoj sali ne postoji više ni jedna vladajuća stranka, izgleda da su sve opozicione stranke. Ovo je nenormalno, ljudi, da vi ovde predlažete nešto Vladi, a sedite u toj Vladi… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vi ste upozoreni već, dok ste ometali narodnog poslanika Branislava Mitrovića, da ne promovišete neznanje o Poslovniku ili o toku sednice u kojoj se nalazimo. Upozoravam vas drugi put, imate pravo da postavite pitanje.) Hvala veliko. Hteo bih da pročitam nešto, dame i gospodo, mislim da je pravi trenutak, danas je 13, a približava se 16, pa da vas podsetim na neke stvari, pretpostavljam da možda niste znali ili ste zaboravili, ali citiraću. Jedan čovek je ovako rekao: "Opšta, iako implicitna, pretpostavka je da će kroz nekoliko godina kosovske institucije preuzeti najvažnije funkcije, uključujući i granice za prava etničkih manjina. To će se zvati multietničko Kosovo, iako će broj nealbanaca biti zanemarljiv, ako ih uopšte bude bilo. Oni koji su prognani iz svojih kuća ostaće zauvek beskućnici. De fakto nezavisnost Kosova verovatno neće postati formalno nezavisno, ali će biti nezavisno." Da vas podsetim, dame i gospodo, ovo je 2003. godine napisao Zoran Đinđić u pismu koje je poslao Putinu, Bleru i Bušu. Tada je Zoran Đinđić tražio da se uradi ono što je jedino moglo da se uradi, da se reši status KiM. Ali, došli su oni posle Zorana Đinđića, koji su dozvolili da Kosovo postane de fakto ne zavisna država. Sada kada se približava 16, kada je Tači najavio da će preuzeti administrativne granice uz pomoć KFOR-a, vi sedite skrštenih ruku. Pišete pismo Banki Munu. Pišete pismo jednom činovniku u okviru UN, koje su bukvalno deo Ministarstva inostranih poslova SAD. Šta su to uradile UN do sada u svetu kada je u pitanju brutalno kršenje međunarodnog mira, međunarodnog prava, Povelje UN? Ništa. Da samo podsetim na jednog takođe generalnog sekretara, koji je to postao zahvaljujući što je izvršavao naloge SAD. Setite se 1995. godine "Bljeska" i "Oluje". Magacine koje je držala vojska UN, magacine sa oružjem predate su ustašama. Znate li ko je bio onaj ispred UN? Kofi Anan. Kasnije je postao generalni sekretar. Ni sada Kofi Anan neće uraditi ništa, jer on ne može da uradi ništa zato što mu ne daju Amerikanci. Kao što ni vama ne daju ništa da uradite, da sprečite da se ovo bezakonje i teror koji se sprovodi na KiM zaustavi. Upozoravam vas i pozivam vas da zakažete sednicu Skupštine Republike Srbije na kojoj bi Skupština donela odluku šta treba preduzeti, a pre svega treba tražiti sednicu Saveta bezbednosti, da se na sednici Saveta bezbednosti upozori sve ovo što može da se desi 16, kao što se desilo 2004. godine, kao što se desilo 1995. godine. Zar mislite da će Srbi ostati na KiM ako Tači bude preuzeo granice? Neće. Ne mogu da ostanu pod terorom Hašima Tačija, onoga koji je prodavao srpske organe. Vi ne radite ništa. Kada ćete sazvati sednicu Skupštine Republike Srbije? Delegacija SRS će 16-tog otići u Kosovsku Mitrovicu i pokušaćemo da ovim gestom stavimo do znanja našim građanima na KiM da nisu sami, da ćemo učiniti sve da pomognemo i da sprečimo teror i bezakonje koje se dole sprovodi.
Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poslednja odluka Ministarstva prosvete kojom je utvrđena lista veroučitelja za islam je samo jedna u nizu odluka kojima ova Vlada destabilizuje političku scenu na području Sandžaka. Takođe, ovim potezima izaziva se osećaj nesigurnosti i odbačenosti kod Bošnjaka na području Sandžaka, a to je očigledno iz svih tih odluka koje ova Vlada, odnosno pojedini ministri u poslednje tri godine donose na uštrb interesa građana na području Sandžaka. Zar je normalno da Vlada probleme u Sandžaku rešava na taj način što generiše nove probleme, pa problem ne konstituisanja nacionalnog saveta Bošnjaka rešava na taj način što samo potvrđuje probleme vezano za funkcionisanje veronauke, odnosno za dostavljanje spiska veroučitelja koji trebaju da drže islam u osnovnim i srednjim školama na području Sandžaka? Za ogroman broj građana Sandžaka je takođe neprihvatljivo ignorisanje od pojedinih ministara postojanje islamske zajednice u Srbiji. To je prosto neprihvatljivo jer za većinu građana Sandžaka, odnosno Bošnjaka islamska zajednica u Srbiji je legitimna islamska zajednica na području Srbije. Očigledno je da ova Vlada funkcioniše, a to smo juče videli, na principu koalicionih ucena, odnosno da manjinski partneri stalno vrše pritiske i ucene na najjaču partiju u vladajućoj koaliciji, pokušavajući na taj način da izdejstvuju za svoju stranku neke interese. Očigledno je da je ova odluka oko veroučitelja jedna od takvih odluka. Za nas u LDP je apsolutno neprihvatljivo takvo funkcionisanje Vlade i takvo funkcionisanje vladajuće većine. Zbog toga postavljam pitanje ministru prosvete i ministru za veru i dijasporu – da li su oni uopšte razumeli stanje na terenu u Sandžaku i da li su proverili kvalifikacije onih osoba koje su predložili za veroučitelje? Da li je moguće i normalno da, na primer, u opštini Priboj glavni imam, koji je već niz godina veroučitelj, koji ima završen fakultet, nije na spisku za veroučitelje, a mesto njega se postavljaju osobe koje imaju završenu srednju medicinsku školu ili gimnaziju? Zar mislite da će Bošnjaci svoju decu dati da ih o veri, o islamu uče one osobe koje imaju sumnjivi kredibilitet i koje nemaju adekvatnu školu kako bi to mogle da čine? Šta je urađeno povodom preporuka Zaštitnika građana, a za funkcionisanje veronauke? Samo ću vas podsetiti da je Zaštitnik građana u toku prošle godine dao preporuku Ministarstvu prosvete kako treba da se reguliše nastava, a vezano za veronauku. Takođe, da li je Ministarstvo prosvete upoznato da u toku prošle školske godine ogroman broj đaka nije imao ovu nastavu zbog ovakvog načina definisanja ljudi koji treba da predaju veronauku? Na primer, u opštini Priboj preko tri meseca đaci nisu imali veronauku, dok u opštini Tutin postoje đaci koji u toku cele godine nisu imali veronauku. O tome, između ostalog, piše i u izveštaju Helsinškog odbora za ljudska prava, o stanju ljudskih prava u 2010. godini. Očigledno je da način funkcionisanja države Srbije, odnosno priča o decentralizaciji je različita od onoga što vi ovde deklarativno pričate, od onoga kako to izgleda na terenu, jer ovi potezi koje vi vučete stvaraju utisak kod građana Sandžaka, kod Bošnjaka, da neko u Beogradu odlučuje o onim stvarima koje su od izuzetnog značaja za funkcionisanje jedne nacionalne zajednice. Na samom kraju želim da kažem da će LDP i dalje nastaviti da sprovodi svoju politiku, politiku zaštite ljudskih prava i borbe protiv diskriminacije. Hvala.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? Narodni poslanik Munir Poturak. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, u Novom Pazaru skoro mesec dana radnici TEK-a Raške štrajkuju ispred zgrade opštine, zahtevajući da im se u nekom prioritetu isplate zarade po sudskim rešenjima u vreme kada je TEK-a obustavila sve aktivnosti zbog poznatih događaja od 1993, 1994. pa sve do 1997. Moje pitanje i moja namera ovde u Skupštini, što govorimo o tom problemu, jesu manipulacije informacijama koje se dešavaju u ovom periodu. Govori se o skoro osam miliona evra koje bi trebalo da se isplati za 1.500 radnika. Da li je to tolika cifra ili ne? Koliko je radnika na tom spisku kojima treba da se isplati? I tu se manipuliše sa informacijama. Da li su radnici koji štrajkuju sad i koji su na spisku bili stvarno u to vreme zaposleni u TEK-a Raška ili su bili negde po inostranstvu ili privatno radili? Na sve ove odgovore, da bi kod nas, da bi u TEK-a Raški, da bi među radnicima TEK-a Raške, koji štrajkuju, moglo konačno jednom da se zna koliko je novca, koliko je radnika i kojom dinamikom ljudima može da se to isplati, neophodni su odgovori od Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj i Agencije za privatizaciju. Ono što je najvažnije u ovom trenutku jeste da se što pre organizuje sastanak na nivou upravnog odbora direktora TEK-a Raške i predstavnika Agencije za privatizaciju, jer ono što je bilo do zadatka, obaveze lokalne samouprave, sve je urađeno da se TEK-a Raška, kao jedna celovita imovina izdeli na 39 parcela, kako bi se olakšala prodaja zainteresovanim investitorima i ljudima koji su već u tim prostorima TEK-a Raške pod zakup. Svaki od tih koji su dosad kupili, zaposlili su najmanje još 50 radnika na tom delu u oblasti tekstila, a namera je bila da se od TEK-a Raške napravi industrijska zona u kojima će se svi koji prerađujući džins zagađuju lokalne reke i rečice da se sa svojim kamenjarama ili u svom tehnološkom postupku izmeste u okviru TEK-a Raške i da se kroz taj postojeći kolektor voda preradi, isčisti, isfiltrira i vrati ponovo u reku kao ispravna i čista. Dosta je na tom planu urađeno, dosta je i državnog i lokalnog novca uloženo. Potrebno je da se omogući tender za prodaju parcela zainteresovanim licima. Samo dva koraka su potrebna da upravni odbor donese odluku, da direktor potpiše i prosledi Agenciji za privatizaciju. Apelujem na vas zbog onih ljudi koji štrajkuju, neki sa razlogom, a za neke bi trebalo proveriti, da se dođe do stranih podataka. Moja pitanja jesu: koliko radnika su sa zahtevom po sudskom rešenju za isplatu neisplaćenih zarada; koliki je iznos koji treba da im se isplati i kada će se objaviti prodaja zainteresovanim licima delova TEK-a Raške?
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miloš Radulović. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Snežana Malović, ministra pravde, prisustvuju i Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, rukovodilac Grupe u Ministarstvu pravde. Nastavljamo rad i prelazimo na načelni pretres 2. tačke dnevnog reda: PREDLOGA ZAKONA O PARNIČNOM POSTUPKU Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se raspodeljuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika pripadnika pojedine poslaničke grupe, odnosno: poslanička grupaZa evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika. Prijave za reč se prihvataju do otvaranja načelnog pretresa o predlogu zakona koji je na dnevnom redu. Obaveštavam vas, takođe, da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Đuro Perić, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Judita Popović, poslaničku grupu LDP; narodni poslanik Đorđe Milićević, poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Jovan Palalić, poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica; narodni poslanik Veroljub Arsić, poslaničku grupu Napred Srbijo i narodni poslanik Petar Jojić, poslaničku grupu SRS. Ukoliko bilo koja druga poslanička grupa želi da ovalsti nekoga od svojih članova ili da promeni ovlašćenog, molim vas da nas o tome informišete, da možemo da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o parničnom postupku. Pre nego što pitam da li predstavnica predlagača ministarka Snežana Malović želi reč, na osnovu člana 90. i člana 87, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova, a do okončanja rada o tački dnevnog reda koja je trenutno u pretresu, dakle, o Predlogu zakona o parničnom postupku. Završetkom rasprave o ovom predlogu zakona, završićemo i naš rad za danas. Bez obzira što nije striktno poslovnička mogućnost i što ćemo svaki dan davati objašnjenja o tome kako ćemo raditi, plan rada za ovu nedelju je da sutradan, u toku radnog dana, od 10,00 časova do okončanja rada, raspravljamo o Predlogu zakona o rehabilitaciji, u četvrtak od 10,00 časova na dalje da raspravljamo o Predlogu zakona o poslovnoj tajni i spojenim tačkama dnevnog reda koje se tiču odluka, a u petak, ukoliko se steknu Poslovnikom propisani uslovi i stigne mišljenje Vlade o amandmanima, da počnemo pretres u pojedinostima o amandmanima na Predlog zakona o krivičnom postupku, koji smo završili juče. Svaki radni dan će, naravno, u skladu sa Poslovnikom, biti dato obaveštenje. Ima reč Snežana Malović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo osobita je čast i zadovoljstvo mi je što je danas na dnevnom redu parlamenta, Predlog zakona o parničkom postupku. Ovaj zakon je jedan od najvažnijih zakona za građane naše zemlje. Imajući u vidu da se najveći broj sudskih postupaka odnosi na parnične postupke u kojima građani i pravna lica ostvaruju zaštitu svojih prava u građanskoj materiji. Do sadašnja prakse je pokazala da je neefikasnost sudova u dobroj meri bilo uslovljena nekim rešenjima važećeg zakona o parničnom postupku.U prilog tome govori i veliki broj Ustavnih žalbi kao i predstavki pred evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu koji su podneti od strane građana zbog povrede prava na pravično suđenje, odnosno povrede prava na suđenje u razumnom roku. Između ostalog, primećeno je da su dužnici na račun poverioca profitirali kroz dugotrajne i skupe parnice. Dužnički profit i čini se još jedan od negativnih specifičnosti koja mora biti uklonjena iz naše pravne prakse, a naročito u privrednim sporovima. Pored toga, praktična primena pojedinih odredbi materijalnog prava u građanskoj materiji nije efikasna iz razloga manjkavosti zakona koji uređuju parnički postupak. Podsetila bih vas da je važeći zakon o parničnom postupku donet 2004. godine, izmenjen i dopunjen 2009. godine, radi usklađivanja sa Ustavom i pravosudnim organizacionim zakonima. Međutim, kao što sam već istakla ovaj zakon nije omogućio da se parnice završavaju na brz i efikasan način što svakako šteti ostvarivanju prava građana i pravne sigurnosti. Iz navedenih razloga neophodno je da se donese nov zakon o parničnom postupku koji će omogućiti efikasnije i ekonomičniji postupak pred sudovima i doprineti pravnoj sigurnosti svih pravnih subjekata, što je uslov ekonomskog razvoja naše zemlje. Takođe, u međuvremenu su doneti Zakon o javnom beležništvu i Zakon o izvršenju i obezbeđenju, pa je stoga neophodno izvršiti usklađivanje parničnog postupka sa navedenim zakonima. U zakonu o parničnom postupku neophodno je da se ugrade sve relevantne preporuke Saveta Evrope, stavovi iz presude Evropskog suda za ljudska prava kao i uporedna zakonodavna rešenja koja su važna za svako demokratsko društvo, kao i za zaštitu ljudskih prava i sloboda proklamovanih Ustavom. Prilikom izrade predloženog zakona o parničnom postupku posebno je vođeno računa o njegovoj usklađenosti sa međunarodnim aktima i drugim zakonima Republike Srbije, troškovima koja će njegova primena izazvati za sve učesnike u postupku. Radnu verziju predloženog zakona izradila je radna grupa koju su činili predstavnici pravosudnih funkcija svih stepena i vrsta sudova, advokature, profesori Pravnog fakultet kao i predstavnici resornog ministarstva. Takođe, bih istakla da je o radnim verzijama predloženog zakona vođena široka javna rasprava putem održanih okruglih stolova kao i pribavljanje mišljenja od sudova i od advokature. Pored toga pribavljena je i analiza eksperata Saveta Evrope. Sada bih vam u najkraćim crtama predstavila najvažnija nova rešenja koja sadrži Predloga zakona o parničnom postupku. Predlog zakona je podeljen u četiri dela. Opšte odredbe tog postupka, posebni postupci i prolazne i završne odredbe. Kada su u pitanju opšte odredbe u Predlogu zakona su u osnovi zadržana sva dosadašnja načela parničkog postupka iz važećeg zakona, s tim da su u tekstu zakona mnogo više razrađena. Od bitnijih novina, kada su u pitanju načela parničkog postupka, istakla bih da je propisano da stranke imaju pravo na zakonitu i jednaku zaštitu svojih prava, a sud nema pravo da odbije donošenje odluke o pravnoj stvari za koju je nadležan. Novinu predstavlja i rešenje kojim je predviđeno da pravosnažna sudska odluka krivičnog suda u parnici ne proizvodi pravno dejstvo prema licu koje nije imalo mogućnosti ili pravo da učestvuje u krivičnom postupku u kome je ta odluka doneta. Ovako rešenje uzeto u obzir odluku ustavnog suda Austrije kojim je utvrdio da bi dejstvo krivične presude na lica koja nisu učestvovala u krivičnom postupku, a ovde se naročito ima u vidu osiguravajućeg društva, predstavljalo povredu prava na pristup sudu, odnosno povredu člana 6. Evropske konvencije o ljudskim pravima. Načelo dispozicije stranaka je afirmisano tako da je ostvareno pravo stranaka na poravnjanje u toku celog postupka sve do pravnosnažnosti, kao i pravo tužioca da povuče tužbu, takođe do pravnosnažnosti. Važeći zakon predviđa da je sud dužan da utvrdi sve činjenice od kojih zavisi odluka o osnovanosti tužbenog zahteva, a što je u praksi sudova dovelo do ekstezivne primene istražnog načela. Za razliku od toga, predloženo je rešenje koje obavezuje sud da uzme u obzir samo one činjenice koje su stranke predložile, u vezi koje se izvode dokazi, dok je sud arbiter koji ceni na osnovu zakonitih pravila. Kao što sam rekla, predlog zakona posebnu pažnju posvećuje načelu suđenja u razvojnom roku, u tom smislu predviđeno je da će sud već na početku parničnog postupka, zajedno sa parničnim strankama biti dužan da odredi vremenski okvir za preduzimanje parničnih radnji čime se odgovornost za ostvarenje suđenja u razumnom roku ravnomerno raspoređuje kako na sud, tako i na parnične stranke. Propisivanje obaveze suda da odredi vremenski okvir svakako predstavlja jednu od najznačajnijih novina u ovom predlogu zakona. Umesto do sadašnjih zakonskih rešenja propisivanjem kratkih i uniformnih rokova za preduzimanje pojedinih parničnih radnji predloženo je sistemsko rešenje ovog značajnog problema, time što sud na početku postupka utvrđuje vremenski okvir za održavanje ročišta, izvođenje dokaza i preduzimanje parničnih radnji. Posebna pažnja je posvećena dužnosti savesnog parničenja i procesne discipline. U tom smislu, stranke su dužne da postupaju "bonafide", a sud ima pravo i obavezu da spreči i kazni svaku zloupotrebu procesnih ovlašćenja. Kao posebna novina predloga zakona je uvedena posebna mesna nadležnost u sporovima za zaštitu prava potrošača, a prema prebivalištu potrošača. Ovakva intervencija je bila nužna jer je direktivama EU naložena posebna zaštita potrošača. Kod delegacije nadležnosti sudova sužena je dosadašnja mogućnost za zloupotrebu instituta, svrsishodne delegacije propisivanjem trenutka do kada može da se podnese predlog za delegaciju. Predlog za delegaciju podnosi stranka ako sud smatra da je takav predlog osnovan, podneće zahtev za delegaciju najvišem sudu određene vrste u Republici Srbiji. Prvostepeni sud može da podnese zahtev za delegaciju po služenoj dužnosti. U pogledu odredaba koje određuju sastav suda zakon je pošao od Ustavnih odredbi gde je pravilo suđenju u zbornom sastavu ali i od činjenice da Ustav predviđa i mogućnost izuzetka od tog pravila. U tom smislu, zakonom je predloženo, u skladu sa preporukama Saveta Evrope, da u prvostepenom postupku sudi sudija pojedinac. Međutim, zakon nije ugrozio Ustavno pravo na zborno suđenje jer stranke imaju pravo da zahtevaju da im u konkretnom slučaju sudi veće. U postupku pred drugostepenim sudom i po vanrednim pravnim lekovima uvek sudi veće. U odnosu na dosadašnja zakonska rešenja precizirane su odredbe koje se odnose na isključenje i izuzećem sudije, tako što definisani rokovi i sadržina zahteva za izuzeće ili isključenje, a u cilju sprečavanja zloupotreba ovog instituta. Takođe, je propisano do kog trenutka se može zahtevati izuzeće i isključenje u postupku po pravnom leku. U glavi, Predloga zakona koji uređuje punomoćnike sadržane su značajne novine. Prema važećem zakonu punomoćnih može biti svako poslovno, sposobno, fizičko lice. Predlogom zakona se predviđa da u postupku stranka može da učestvuje samostalno ili preko punomoćnika koji može biti isključivo advokat. Na taj način omogućava se dosledno sprovođenje Ustavne odredbe prema kojoj pravni pomoć može pružati samo advokatura. Rešenje iz važećeg zakona kojim je izjednačen advokat i svako drugo lice koje ne mora da poseduje pravničko znanje, pre svega je neprihvatljivo sa stanovišta advokature, kao profesije koja podrazumeva višestruku pravnu kvalifikaciju, završen pravni fakultet, odgovarajuću praksu, pravosudni advokatski ispit, kao i posebne kriterijume za prijem u advokaturu, a takođe nije u skladu sa Ustavom. Predloženo rešenje garantuje dignitet postupka i samog suda, kao i pravičnu, zakonitu i efikasnu zaštitu prava stranaka, a u krajnjoj liniji i ekonomičnost samog postupka. Pored toga, predloženo je da stranku u svakom slučaju mora da zastupa advokat po pravnim lekovima. U skladu sa razvojem savremene tehnologije i odgovarajuće prakse u evropskim i drugim razvijenim zemljama, a prateći domaća iskustva sa primenom elektronske komunikacije, predviđena je veća primena informacionih tehnologija u parničnom postupku. Mogućnost upućivanja podnesaka u elektronskom obliku, predviđena su predlogom zakona, a koji uređuju oblast elektronske komunikacije, kao što je Zakon o elektronskom potpisu, Zakon o elektronskom dokumentu i drugi. Kao što sam na početku rekla, deo Predloga zakona koji uređuje rokove i ročišta, predstavlja jednu od najvećih novina u odnosu na važeće rešenje, budući da se ročišta mogu odrediti i održati samo u skladu sa vremenskim okvirom, kojim rešenjem utvrđuje sud, nakon razmatranja predloga parničnih stranaka. Sud i stranke su dužne da se pridržavaju određenog vremenskog okvira, a ročište može da se odloži samo izuzetno i to samo zbog izvođenja dokaza ili sprečenosti sudije. U slučaju da se ročište odloži, sud mora da utvrdi novi vremenski okvir za sprovođenje postupka. Na ovaj način se doprinosi ekonomičnost i efikasnost postupka, a takođe stranke u postupku imaju izvesnost u vezi sa dužinom trajanja parnice. Predlog zakona sadrži novinu koja se odnosi na vođenje zapisnika. Predloženo je da se zapisnik može sačiniti na osnovu tonskog i optičkog zapisa, ako u sudu postoje tehničke mogućnosti. Takođe, strankama je dato pravo uvida u tako vođen zapisnik. Predlog zakona predviđa i da se tonski i optički zapis prenosi u pisani oblik koji predstavlja zapisnik a koji se priključuje spisima predmeta. Na ovaj način se omogućava brže sprovođenje ročišta i obavljanje parničnih radnji o kojima se vodi zapisnik, budući da se oslobađa obaveze diktiranja, navode stranaka i izvođenja drugih parničnih radnji zapisničaru. Jedna od najvažnijih novina koje sadrži predlog zakona, odnosi se na dostavljanje pismena, budući da postojeća zakonska rešenja ne omogućavaju efikasno vođenje postupka. Odredbe važećeg zakona o dostavljanju, gotovo su identične sa odredbama Zakona o parničnom postupku iz 1957. godine. Pored toga što su te odredbe prevaziđene, predstavljaju veliki problem za odvijanje parničnog postupka i omogućavaju zloupotrebu procesnih prava stranaka. Imajući to u vidu, predlog zakona sadrži rešenja koja su u skladu sa rešenjem iz uporedo pravnog zakonodavstva, naročito Austrije i Švajcarske, gde je dostavljanje izuzetno efikasno. Predlog zakona predviđa da se pismena koja se moraju lično dostaviti, dostavljaju na adresu iz evidencije o prebivalištu, odnosno na adresu iz registra pravnih lica, ako se lice, o kome se pismeno mora uručiti, ne zatekne na adresi i ostavlja se pismeno obaveštenje da pismeno može podići u sudu u roku od 30 dana i istovremeno stavi na oglasnu tablu suda, nakon čega se smatra da je dostavljanje uredno izvršeno. Na ovaj način, isključuje se mogućnost bezuspešnog dostavljanja, čime će se omogućiti nastavak postupka i značajno smanjiti trajanje parnice. Novinu predstavlja i rešenje, gde stranke mogu neposredno, jedna sa drugom, odnosno jedna drugoj dostavljati podneske, pri čemu su dužne da dokaz o dostavljanju podnesu sudu. Predlogom zakona precizira se i postupak za rešavanje spornog pravnog pitanja, imajući u vidu da postojeće rešenje izaziva određene probleme u praksi. Dosadašnja sudska praksa je pokazala da su prvostepeni sudovi u određenim slučajevima koristili ovaj institut i kada za to nisu postojali propisani uslovi, kako bi se o određenom pitanju unapred pribavio stav najvišeg suda. Iz navedenog razloga predloženo je da Vrhovni kasacioni sud, koji je nadležan za rešavanje spornog pravnog pitanja, dužan da odbije, da reši sporno pravno pitanje, ako ono nije od značaja za odlučivanje u većem broju predmeta, u postupcima koji se vode pred prvostepenim sudovima. Navedeno rešenje je u skladu sa praksom Evropskog suda za ljudska prava. Predlog zakona detaljno propisuje kazne za nepoštovanje procesne discipline i to za vređanje u postupku, zloupotrebu procesnih ovlašćenja i ometanje preduzimanja parničnih radnji i dostavljanje pismena. Imajući u vidu da su prava parničnih stranaka priznate radi zaštite njihovih prava u postupku, nužno je propisati sankcije za korišćenje ovih prava, suprotno svrsi, zbog čega su priznata, odnosno njihovu zloupotrebu. Pored toga, preciziran je i postupak izvršenja izrečenih novčanih kazni, budući da su se pojavili problemi u praksi u vezi sa tim. Stoga je predloženo rešenje da u slučaju ne plaćanja novčane kazne, primenjuju se odredbe Zakona o izvršenju krivičnih sankcija koje se odnose na izvršenje novčane kazne. Drugi deo Predloga zakona uređuje tok postupka. Kada je u pitanju tužba, posebnu novinu predstavlja predloženo rešenje da se prošire slučajevi za podnošenje tužbe za utvrđenje, a što je u skladu sa rešenjem iz zakona koji su doneti u skorije vreme, kao što je Zakon o založnom pravu na pokretnim stvarima, upisanim u registar i Zakon o zabrani diskriminacije, tako što je predviđeno da se tužba za utvrđenje može podneti i radi utvrđenja postojanja, odnosno ne postojanja činjenica. U skladu sa izmenjenim načelom dispozicije stranaka, data je mogućnost da se tužba povuče, sve do pravosnažnog okončanja postupka, ako tuženi na to pristane, dok je prema važećem zakonu ta mogućnost postojala samo do zaključenja pravne rasprave. Novinu u predlogu zakona predstavlja rešenje da sud može zastati sa postupkom, samo kada je to izričito propisano posebnim zakonom, a ne i kada oceni da je to celishodno, čime se dodatno ubrzava postupak i pojačava načelo dispozicije stranaka. U pogledu izvođenja dokaza veštačenja, Predlog zakona predviđa drugačija rešenja u odnosu na važeći zakon. Prema važećem zakonskom rešenju, veštaka isključivo određuje sud, što je u praksi često dovodilo do toga da od nalaza mišljenja veštaka u potpunosti zavisi presuđenje, a u pojedinim slučajevima su veštaci davali mišljenje i o pravnim stvarima. U skladu sa doslednom primenom raspravnog načela, odnosno u skladu sa odgovornošću stranaka za formiranje činjenične građe kao osnova za presuđenje, predloženo je rešenje da stranke mogu angažovati veštake iz registra sudskih veštaka i priložiti njihov nalaz i mišljenje, pri čemu sud ceni sve dokaze i zaključuje u skladu sa pravilom o teretu dokazivanja. Predlog zakona predviđa da se izvođenje dokaza, saslušavanjem svedoka, odnosno stranaka može sprovesti putem konferencijske veze, odnosno korišćenje uređaja za tonsko ili optičko snimanje. U vezi sa pripremanjem glavne rasprave, najvažniju novinu predstavlja obaveza suda da zajedno sa strankama, na pripremnom ročištu, utvrdi koje su sve činjenice sporne, odredi dokaze koji treba da se izvedu, kao i da utvrdi vremenski okvir za sprovođenje postupka, čime se uvodi izvesnost u dužinu trajanja postupka, što doprinosi poštovanju prava na suđenje u razumnom roku. U skladu sa principom koncentracije glavne rasprave, koja je predviđena u Predlogu zakona, sud po pravilu zakazuje jedno ročište za glavnu raspravu, ako oceni da je nužno, i ona se može održati i više dana uzastopno, ili u određenim razmacima, u skladu sa utvrđenim vremenskim okvirom. U vezi sa glavnom raspravom, najznačajniju novinu predstavlja, zbog ostvarivanja prava na suđenja u razumnom roku, stranke su dužne da na prvom ročištu za glavnu raspravu iznesu sve činjenice i predlože sve dokaze za njihovo utvrđenje, ukoliko pripremno ročište nije održano. Do zaključenja glavne rasprave, stranke mogu da iznesu nove činjenice i predlože nove dokaze, samo ako bez svoje krivice nisu mogle da ih iznesu, odnosno predlože na prvom ročištu na glavnu raspravu. U delu predloga zakona koji se odnosi na sudsko poravnanje, predviđeno je u skladu sa načelom dispozicije stranaka, veća mogućnost da se zaključi poravnanje, tako što je propisano da se sudsko poravnanje, može zaključiti sve do pravosnažnog okončanja postupka, za razliku od važećeg rešenja, da se poravnanje može zaključiti samo do okončanja prvostepenog postupka. Ovakvo rešenje je u skladu sa načelom mirnog rešavanja sporova. U skladu sa potrebama sudske prakse, precizirana je definicija međupresude, kao njen predmet, izreka i pravna priroda. Predviđeno je da međupresuda može imati samo pozitivnu izreku, budući da nisu bile retke međupresude kojima su sudovi odbijali tužbene zahteve. Prema tome, ovom vrstom presude može se odlučiti samo o osnovu tužbenog zahteva, budući da je ona po svojoj pravnoj prirodi utvrđujuća presuda. U cilju jačanja procesne discipline u Zakonu o parničnom postupku vraćena je presuda zbog izostanka. Kao i u važećem Zakonu o parničnom postupku, kao redovni pravni lek, predviđena je žalba. Novinu predstavlja rešenje kojim je predloženo da žalba protiv prvostepene presude, kojom je naložena isplata iznosa koji ne prelazi 300 eura za fizička ili 1000 eura za pravna lica u dinarskoj protivvrednosti, nema suspenzivno dejstvo, što je u skladu sa preporukom Saveta Evrope, kojom je sugerisano da je u takvim slučajevima pravo na žalbu ograničeno ili da uvede sudsko odobrenje za žalbu odnosno nesuspenzivno dejstvo žalbe. Predlogom zakona je precizirano otvaranje glavne rasprave pred drugostepenim sudom u cilju otklanjanja protivrečne sudske prakse, a imajući u vidu pozitivne efekte zabrane dvostrukog ukidanja prvostepene presude propisane u važećem zakonu. Kada su u pitanju vanredni pravni lekovi, Predlog zakona sadrži značajne novine koje se odnose kako na broj tako i na mogućnost izjavljivanja vanrednih pravnih lekova. Imajući u vidu rešenja u uporednom pravu, posebno Austrije i Nemačke kao zemalja koje imaju sličnu pravnu tradiciju gde direktne revizije postoje samo ako je revizija redovan pravni lek, kao i činjenicu da je za vreme primene važećih rešenja bilo svega 26 direktnih revizija u odnosu na 4.000 redovnih revizija, Predlog zakona ne sadrži direktnu reviziju kao vanredni pravni lek. Revizija je u osnovnim osobinama ostala ista, s tim što je predloženo sužavanje kruga apsolutno bitnih povreda parničnog postupka zbog kojih se može izjaviti revizija, kao i obavezivanje stranke da se na povrede poziva u žalbenom postupku. Predlog zakona predviđa da je predlog za ponavljanje postupka najvažniji pravni lek. U skladu sa tim, predloženo je i proširenje razloga, kao i proširenje roka za izjavljivanje ovog pravnog leka. Takvo rešenje u skladu sa materijalno-pravnim propisima, u opštem roku zastarelosti, kao i činjenicom da potraživanje koje je utvrđeno pravosnažnom sudskom odlukom, takođe zastareva u roku od 10 godina. Treći deo Predloga zakona sadrži odredbe koje uređuju posebne parnične postupke. U ovom delu zakona najznačajniju novinu predstavlja uvođenje dva nova posebna postupka i to postupak u potrošačkim sporovima i postupak za zaštitu kolektivnih prava i interesa građana. Uvođenje navedenih postupaka predstavlja usklađivanje sa standardima EU i zakonima drugih evropskih zemalja koji posebnu pažnju posvećuju zaštiti potrošača, kao i zaštiti kolektivnih prava, pa je stoga bilo neophodno da Predlog zakona predvidi posebne odredbe koje će se primenjivati u ovim vrstama sporova zbog njihove specifičnosti. Četvrti zakona sadrži prelazne i završne odredbe. Iz razloga pravne sigurnosti predviđeno je da će se postupci započeti pre stupanja na snagu ovog predloga zakona sprovesti u skladu sa važećim zakonom. Jedino u slučaju da se ukine presuda i predmet vrati na ponovno suđenje novi postupak će se sprovesti u skladu sa novim zakonom. Pored toga, predviđeno je da zakon stupi na snagu 1. februara 2012. godine kako bi se u međuvremenu sa njegovom sadržinom upoznali svi relevantni učesnici u parničnom postupku i pripremili za njegovu primenu. Na kraju ovog predstavljanja Predloga zakona o parničnom postupku želela bih da vam se zahvalim na pažnji i izrazim nadu da će nakon rasprave u Narodnoj skupštini Predloga zakona biti usvojen, čime će se stvoriti normativne pretpostavke za efikasniji parnični postupak koji će omogućiti bolju sudsku zaštitu u građanskoj materiji. Takođe, donošenje ovog zakona predstavlja jednu od obaveza Republike Srbije u procesu sticanja statusa kandidata za članstvo u EU. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem uvaženoj ministarki. Poštovani narodni poslanici, htela bih da vas obavestim da je narodni poslanik Mirko Čikiriz ovlašćen za poslaničku grupu ZES. Da li izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, želi reč? (Ne.) Da li gospodin Laslo Varga, predsednik Odbora za evropske integracije želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne.) Da li neko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Đuro Perić.
Poštovana gospođo predsednice, cenjena gospođo ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o parničnom postupku spada, kao i Zakon o krivičnom postupku, u stubove pravosudnog sistema ili pravnog sistema u našoj zemlji u celini. Norme koje sadrži određuju stepen ostvarivanja zaštite u postupku pred sudovima, najbitnijih prava i sloboda utvrđenih međunarodnim aktima, Ustavom i drugim zakonima Republike Srbije. Nova rešenja koja se predviđaju ovim zakonom proizilaze iz stanja u praksi, koja je pokazala da je neefikasnost sudova u dobroj meri bila uslovljena nekim rešenjima u važećem Zakonu o parničnom postupku. Pokazalo se, na primer, da su dužnici da račun poverilaca imali korist zbog dugotrajnih i skupih parnica. Dužnika dobit kao loša pojava u dosadašnjoj praksi morala bi biti uklonjena novim rešenjima u zakonu jer je ona vidljiva ne samo u materiji klasično građanskog prava već se umrežila naročito u trgovinskim odnosno privrednim odnosima. Sve ovo govori da je nužno doneti novi zakon o parničnom postupku, koji je omogućiti efikasniji i ekonomičniji postupak pred sudovima, a time će se povećati brže i bolje ostvarivanje prava građana predviđena materijalnim zakonima. U vremenu od donošenja Zakona o parničnom postupku, od 2004. godine, izmene koje su izvršene 2009. godine, u međuvremenu su doneti Zakoni o javnom beležništvu, Zakon o izvršenju i o obezbeđenju, a izmenjen je i Zakon o uređenju sudova, pa je samim tim neophodno izvršiti i određena uslađivanja sa ovim zakonima kako bi se stvorilo povoljnije stanje u građanskoj materiji. Pored toga, bilo je važno da se sve relevantne preporuke Saveta Evrope, kao i presude Evropskog suda za ljudska prava ugrade u zakon. Predlaže se u zakonu rešenje da na početku parničnog postupka sud zajedno sa parničnim strankama odredi vremenski rok za preuzimanje parničnih radnji. Na taj način stranke ne bi mogle da se pozivaju na povredu ovog načela od strane suda jer i same učestvuju u vremenskom upravljanju parnicom. U sudskoj praksi naročito je bilo sporno da li tuženi može da prigovori na mesnu nenadležnost i posle odgovora na tužbu ili to mora učiniti u samom odgovoru na tužbu. Predloženo je prihvatljivo rešenje da je tuženi dužan da istakne prigovor mesne nenadležnosti u odgovoru na tužbu, osim kada se tužba ne dostavlja tuženom na odgovor i tada je dužan da prigovori najkasnije na pripremnom ročištu za glavnu raspravu. U obrazloženju Predloga zakona ističe se da je u praksi bilo problema oko razgraničenja zakonskog zastupnika i zastupnika pravnog lica. Članom 77. je definisano da je zastupnik pravnog lica u parničnom postupku lice upisano u odgovarajući registar, a koje je određeno posebnim propisom, opštim aktom pravnog lica ili odlukom suda. Novina u zakonu je da stranka u postupku može da učestvuje samostalno ili preko punomoćnika koji može biti isključivo advokat. Poslaničkoj grupi PUPS u vezi sa rešenjima koja se predviđaju u članovima 77. i 85. stiglo je mnogo zahteva sa obrazloženjima od strane sindikata, organizacija socijalnog osiguranja, privrednih preduzeća, kao i od Advokatske komore Srbije. Što se tiče Advokatske komore ona prihvata i zalaže se za predložena rešenja u vezi ovih članova, što je očekivano i logično. Što se tiče ostalih koji su nam se obratili, oni predlažu da se u članu 77, uz postojeći tekst, doda da zastupnik bude i lice sa završenim pravnim fakultetom i položenim pravosudnim ispitom u radnom odnosu kod pravnog lica stranke u postupku na koje zastupnik pravnog lica upisan u registar prenese svoja ovlašćenja. Slično se predlaže i u vezi člana 85, da stranke mogu da preduzimaju radnje u postupku lično, putem zakonskog zastupnika, zastupnika pravnog lica ili preko punomoćnika, da u postupku po pravnom leku zastupa advokat ili ako je stranka pravno lice koje zastupa lice sa završenim pravnim fakultetom i položenim pravosudnim ispitom koje je u radnom odnosu kod stranke. Navodi se da bi predložena rešenja u zakonu izazvale negativne posledice jer bi neminovno došlo do otpuštanja zaposlenih koji su obavljali poslove zastupanja pravnih lica pred sudovima. Na primer, u Republičkom fondu PIO ima preko 20.000 parničnih predmeta, a pošto će i vojni fond od 1. januara 2012. godine biti objedinjen u zajednički fond, broj predmeta povećaće se na 50.000. Smatram da bi profesija advokat bila favorizovana u odnosu na lica sa istim kvalifikacijama. Sumnja se čak i na postojanje tzv. advokatskog lobija koji je uticao na ovakva rešenja koja se nalaze u predlogu. Pozivaju se na Ustav i na Evropsku konvenciju o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda. Sindikati ističu povredu Zakona o radu, Zakona o socijalno ekonomskom savetu i konvencijama broj 87 i broj 98. Poslanička grupa PUPS imala je neposredne razgovore sa predstavnicima nekih od navedenih organizacija i prihvatili smo njihove predloge da podnesemo u vezi sa njihovim mišljenjima i stanjima u kojima se nalaze odgovarajuće amandmane, o čemu će biti više reči u raspravi u pojedinostima. Mislimo da su oni u mnogo čemu u pravu, jer, na primer, samo u Fondu PIO radi oko 35 ljudi sa položenim pravosudnim ispitom i praksom koja su do sad zastupala ova, a koja bi izgubila ubuduće rešenjima koja se predlažu, radni odnos. Tako je i u većini drugih organizacija. Najveću novina predloženi zakon predviđa u pogledu rokova i ročišta. Po predlogu ročišta se mogu odrediti i održati samo u skladu sa vremenskim okvirom, koji rešenjem utvrđuje sud nakon razmatranje predloga parničnih stranaka. Ročište može da se odloži smo izuzetno zbog izvođenja dokaza ili sprečenosti sudije. Posebnu novinu zakon predviđa kada se može podneti tužba za utvrđenje. Predloženo je rešenje po kojem se tužba za utvrđenje može podneti i radi utvrđivanja postojanja, odnosno nepostojanja određene činjenice. U skladu sa uporedno-pravnim zakonodavstvom uvodi se kao novina nužno suparničarstvo, čl. 212. koje postoji u slučaju kada je to zakonom propisano ili kada zbog prirode pravnog odnosa tužbom moraju da se obuhvate sva lica koja su učesnici materijalno pravnog odnosa. U pogledu izvođenja dokaza veštačenjem Predlog zakona predviđa drugačije rešenje u odnosu na važeći zakon. Po sadašnjem zakonu veštake određuje isključivo sudija, što je često dovodilo do toga da od nalaza i mišljenja veštaka isključivo zavisi i presuđivanje. Mislimo da je ovo bila loša praksa u postupku sa dosta subjektivizma. Zato PUPS u potpunosti podržava predlog da same stranke mogu angažovati veštake iz registra sudskih veštaka i predložiti njihov nalaz i mišljenje, pri čemu sud ceni sve dokaze i zaključuje u skladu sa pravilom o teretu dokazivanja. Značajna je i novina u pripremanju glavne rasprave, gde se predviđa obaveza suda da zajedno sa strankama na pripremnom ročištu utvrdi koje su sve činjenice sporne, odredi dokaze koji treba da se izvedu, kao i da utvrdi vremenski okvir za sprovođenje postupka, čime se stvara izvesnost u dužini trajanja postupka, što doprinosi poštovanju prava na suđenje u razumnom roku. U vezi glavne rasprave stranke su dužne da na prvom ročištu za glavnu raspravu iznesu sve činjenice i predlože sve dokaze za njihovo utvrđivanje ukoliko privremeno ročište nije održano. Predlažu se promene kod vanrednih pravnih lekova, pošto u važećem zakonu postoji nesrazmera broja redovnih u odnosu na vanredne pravne lekove. Tako se, polazeći od uporednog procesnog prava, predlaže brisanje direktne revizije kao vanrednog pravnog leka. Umesto vanrednog pravnog leka, zahteva za zaštitu zakonitosti predviđa se novi pravni lek, zahtev za preispitivanje pravosnažne presude, koji može podneti isključivo republički javni tužilac. Do sada je to mogla da podnese stranka. Mišljenja smo da su upravo vanredni pravni lekovi, bilo ih je četiri, bili značajan faktor u dužini trajanja parničnog postupka, jer se to često i zloupotrebljavalo. Velika novina u novom zakonu je uvođenje dva nova posebna postupka: postupak u potrošačkim sporovima i postupak za zaštitu kolektivnih prava, interesa građana. Ovo rešenje predstavlja i usklađivanja sa standardima EU, posebno oko zaštite potrošača. Na kraju, mišljenja smo da je predugačak rok predviđen u članu 508. i predlažemo da zakon stupi na snagu 1. februara 2012. godine. Bolje bi, po našem mišljenju, bilo da on i stupi 1. januara na snagu, umesto 1. februara. U celini gledano, u Predlogu zakona izvršeno je mnogo promena, odnosno uneto je mnogo novih rešenja koja su proizašla iz sudske prakse, a koja će biti od velikog značaja za efikasniji i kvalitetniji rad parničnih sudova. Zbog svega rečenog, poslanička grupa PUPS će glasati za ovaj predlog, u nadi da će Vlada prihvatiti amandmane koje smo predložili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je rečeno u uvodnom izlaganju, postojeći Zakon o parničnom postupku donet je 2004. godine. Određene izmene i dopune su izvršene 2009. godine u cilju usklađivanja sa Ustavom. Inače, tačno je da je važeći zakon izazvao određene polemike, a da su pojedine njegove odredbe osporene pred Ustavnim sudom Republike Srbije. Takođe, dosadašnja praksa je pokazala neefikasnost sudova u parničnom postupku i potpuno je jasno iz svega navedenog da je neophodno doneti jedan novi zakon, koji će, kako je između ostalog rečeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga, omogućiti efikasniji i ekonomičniji postupak, a i efikasnija ostvarivanja prava građana predviđena materijalnim zakonima. Dakle, jedan od najozbiljnijih problema i najbolnijih tačaka našeg pravosuđa je svakako dužina vođenja sudskih sporova. Među njima, nažalost, prednjače parnice. Traju neopravdano dugo, mnoge se i ne okončaju. Činjenica je da od efikasnosti parničnih postupaka, odnosno od zakonskog okvira koji uređuje upravo ovu oblast, zavisi i nivo zaštite građanskih prava pred sudom. Zato donošenje novog zakona o parničnom postupku ima, rekao bih, poseban, izuzetan značaj za funkcionisanje pravne države, zaštita građanskih i ljudskih prava kao obaveza svake moderne, pravno uređene države svedoči kako o zrelosti samog društva, tako i o prilagođenosti međunarodnim normama i dokumentima na koje nas obavezuje članstvo u međunarodnim asocijacijama, ali i naš strateški interes da postanemo član EU. U cilju stvaranja novog procesnog ambijenta u Srbiji naravno da je važno doneti zakon koji će biti u skladu sa zakonima koje smo nedavno usvojili u Republičkom parlamentu, poput Zakona o javnom beležništvu, Zakona o izvršenju i obezbeđenju, ali i izmenjenom Zakonu o uređenju sudova, a sa druge strane, naravno da je neophodno u zakon o parničnom postupku ugraditi preporuke Saveta Evrope i presude Evropskog suda za ljudska prava i naravno, uzeti u obzir zakonodavna rešenja drugih modernih država,kako je između ostalog i učinjeno i kako je navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga. Dobro je da je postojala namera da se održi jedna kvalitetna javna rasprava. O tome je bilo reči u uvodnom izlaganju, ali obzirom da je bilo reč o jednoj izuzetno važnoj oblasti, izuzetno važnoj temi, kako je između ostalog rečeno po jednom od najznačajnijih legislativnih akata jedne države, postavljamo najpre pitanje – na koji način je organizovana javna rasprava. Zašto, recimo, pravna lica koja imaju jedan izuzetan uticaj na privredu Srbije nisu bila uključena u javnu raspravu? Koliko su i da li su uvrštene primedbe i sugestije i koliko se ovaj tekst o kojem danas govorimo razlikuje u odnosu na inicijalni tekst koje je Ministarstvo pravde pripremilo? Novi zakon treba da parnični postupak učini, kao što smo između ostalog mogli čuti, efikasnijim, ostvarivanje građanskih prava bržim i sigurnijim, a pravosuđe odgovornijim. Dakle, zakonodavac se u potpunosti želeo baviti suštinskim problemima, kada je u pitanju ova vrsta postupka. Te suštinske izmene se upravo tiču odredbe koje se odnose na efikasnost suđenja. Naime, poznato je da odugovlačenje parničnih sporova, koji se uglavnom vode zbog naknade štete i nenaplaćenih potraživanja, veoma često vodilo zastarevanje predmeta ili presuda koje su bile na štetu strane koja utužuje. Često su građani prinuđeni da se obraćaju međunarodnim sudskim instancama, pri čemu je država dobijala presude na svoju štetu i tako gubila ogromna sredstva, sve to zbog neefikasnosti pravosudnih organa pred kojima se parnica vodi. Veliki broj upravo ovakvih sporova pred međunarodnim sudovima nije, nažalost, pohvala za jednu modernu pravno uređenu zemlju sa efikasnijim propisima iz oblasti parničnog zakonodavstva. Zato se od novog zakona o parničnom postupku i očekuje mnogo. Predlog zakona sadrži novine koje upravo vode ka efikasnom, ekonomičnom, i za građane, sigurnom postupku pred sudovima što je od izuzetne važnosti. Ovo potvrđuju odredbe zakona koje se odnose na skraćenje rokova. Kao što sam već rekao odugovlačenje sudskih postupaka, uglavnom, vodi naše građane pred Evropski sud za ljudska prava, pred kojim oni tuže državu. Zato je dobro predloženo rešenje da se na početku parničnog postupka sud i stranke u postupku dogovaraju o rokovima za preduzimanje određenih procesnih postupaka. Tako se izbegava sada, rekao bih, najizraženiji problem, a to je upravo pozivanje stranaka u sporu na kršenje načela suđenja u razumnom roku. Značajne novine, i to je kolega u svom malopređašnjem izlaganju rekao, odnosi se i na mesnu nadležnost suda, ali i što se tiče sastava suda, sud sudi u veću, ali može suditi i sudija pojedinac u prvostepenom postupku. Posebnu pažnju, rekao bih, vidim i kolega poslanika a i stručne javnosti, obzirom da smo i mi unutar poslaničkog kluba dobijali određena saopštenja i dopise, izazvale su odredbe koje se tiču zastupanja pred sudom. Predloženim rešenjima, to su član 77. i čini mi se član 85. razgraničava se pojam zakonskog zastupnika i zastupnika pravnog lica. Pravni zastupnik je lice koje je upisano u odgovarajući registar, ako je određeno posebnim propisom, opštim aktom pravnog lica ili odlukom suda. U praksi je to advokat. Ovim prestaje mogućnost da pravno lice pred sudom zastupa diplomirani pravnik, koji je zaposlen u pravnom licu, bavi se sudskom zaštitom prava pravnog lica u kojem je zaposlen. Naše mišljenje je da sa sobom povlači jedan ozbiljan problem, a to je mogućnost da, zbog ovakvog zakonskog rešenja, upravo ove odredbe, bez posla ostanu brojni diplomirani pravnici sa ogromnim iskustvima i zanimanjima, a mnogi i sa položenim pravosudnim ispitom. Dakle, sa istim stručnim kvalifikacijama, kao i zakonski zastupnici, odnosno advokati. To, svakako, ubeđen sam, nije želja ni interes zakonodavca, odnosno vas gospođo Malović. Na ovaj problem skrećemo pažnju i molimo da se još jednom razmotri. U tom kontekstu je poslanička grupa SPS-JS, a čini mi se i poslanička grupa PUPS, podnela amandmane za željom da dođe do što kvalitetnijih sadržaja zakona, koji neće biti na štetu već na korist i građana, i preduzeća u državi, onih koji su najbitniji segment privrede ovog društva. Novina u zakonu koju želim da pozdravim je mogućnost da stranka koristi savremene oblike komunikacije. Smatramo da je to dosta dobro i da je o tome već bilo reči. Takođe, veliki procesni napredak je i zakonsko rešenje koje se odnosi na rokove i na ročišta. Dobro je što se ročišta mogu samo izuzetno odlagati. Ta izuzetnost se odnosi na potrebe izvođenje dokaza i opravdanu sprečenost parničnog sudije. Proceduralna novina jeste i u načinu dostavljanja pismene, gde se pored predviđenih načina, uručenje pismene smatra i ostavljeno pismeno obaveštenje o pismenu koje stranka može podići u sudu u roku od 30 dana. Ubeđeni smo da ovo rešenje zaista doprinosi smanjenju mogućnosti izbegavanja stranaka da primi sudsko pismeno, što sve vodi ka odugovlačenju parnice. Posebnu novinu, a o tome je već bilo reči, čine i odredbe koje se odnose na izvođenje dokaza veštačenje. Potpuno su nova rešenja u odnosu na postojeći zakon. Novo rešenje prema kome veštaka može da predloži i stranka u postupku, a ne isključivo sud, kao do sada, sigurno doprinosi i efikasnosti i pravičnosti u postupku. Važno je i to, da i stranka može angažovati jedino veštaka iz registra sudskih veštaka. Iz ovoga kao i iz drugih odredbi ovog zakonskog predloga, zaključujemo da će se po odredbama ovog zakona parnični postupak odvijati uz učešće stranaka i suda. Svi učesnici moraju imati jedan aktivan i odgovoran odnos prema sudskom postupku. Za ishod nije odgovoran samo sud, već i stranke u postupku. Procesna imovina je i mogućnost za sklapanje poravnanja sve do pravosnažne presude, a ne kao do sada do okončanja prvostepenog postupka. Ovo omogućava strankama da mogu da se poravnaju sve do kraja spora, što smatramo da je dobro rešenje. Veliki uticaj na dužinu trajanja parničnog postupka imala je zakonska mogućnost za korišćenje vanrednih pravnih sredstava, odnosno pravnih lekova. To je, takođe, odugovlačilo postupak. Zato smatramo da će, ukidanje direktne revizije kao vanrednog pravnog leka doprineti skraćenju postupka. Umesto direktne revizije, uvodi se pravo na zaštitu zakonitosti, odnosno na preispitivanje pravosnažne presude, pri čemu to pravo pripada isključivo republičkom javnom tužiocu. Verujemo da će predviđene procesne novine u ovom zakonu u mnogome doprineti efikasnijem vođenju sudskih parnica, da će doprineti i efikasnijoj i pravednijoj zaštiti ljudskih i građanskih prava, što treba da bude interes svih nas. Kao pozitivne novine ovde ističem novine koje se odnose na institut prava potrošača, kroz novi sudski postupak o potrošačkim sporovima. Smatramo da su rešenja koja se nude kvalitetnija u mnogome od rešenja u postojećem zakonu koji je donet 2004. godine, a kao što sam rekao, nešto izmenjen 2009. godine, i da bi uz dobru pripremu, reorganizaciju pravosudnih organa veoma brzo morao da da pozitivne efekte. Ono što još jednom želim da kažem na samom kraju da u načelu prihvatamo ovaj zakonski predlog. Podneli smo određene amandmane i o tome ćemo preciznije razgovarati u raspravi u pojedinostima. Još jednom apelujemo da obratite pažnju i da stavite akcenat na amandmane koje su podnele i kolege iz PUPS i poslaničkog klub SPS-JS. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan vrlo važan zakon. Možemo reći da je Zakonik o krivičnom postupku nekako zakonik gde pretežu interesi i interesovanja države za uređenje samog Zakona o krivičnom postupku, u odnosu na interesovanje stranaka i građana. Mislim da je Zakon o parničnom postupku nešto što je od suštinskog interesa i od suštinske važnosti svakog građanina. U tom smislu ga smatramo jednim od najvažnijih zakona. Ovaj zakon bez obzira što se u javnosti, a moglo se čuti i u Skupštini, u poređenju sa Zakonikom o krivičnom postupku tretira kao zakonik koji ima bolja rešenja, sasvim sigurno da ima niz stvarima o kojima želimo danas ovde da razgovaramo i da ukažemo na moguće probleme u toku trajanja samog parničnog postupka. Može se reći da je kompletan pristup Vlade Republike Srbije i Ministarstva pravde od početka, od 2009. godine bio, da se na neki način izađe iz problema koji se zove neefikasnost. Nekako je to bio motor čitave reforme pravosuđa koja je počela od promena u organizacionom smislu, pa posle kroz promene u zakonodavstvu. Ključno je pitanje je da li se to postiglo? Danas se mnogo govorilo da će ovaj zakonik o parničnom postupku rešiti tu neefikasnost. Ne može se on odvojeno posmatrati, a da se ne poveže sa samom reformom pravosuđa u smislu organizacionih promena i efekata koje su već do sada dale. Moram da kažem da je u raspravi koja je bila 2009. godine ovde u Narodnoj skupštini, upravo smo istakli da nije na adekvatan način uzeta u obzir činjenica da se godišnje povećava priliv predmeta u parničnom postupku i da će to, saglasno promenama koje su vršene, a odnosi se na smanjenje broja sudova, na promenu položaja sudija u smislu premeštanja iz jednog suda u drugi, da će to rešiti ili smanjiti i ubrzati rešavanje, konkretno, parničnih sporova. U svim analizama koje smo do sada imali prilike da vidimo, vidimo da se ta neefikasnost povećala, da je broj predmeta koji se ne rešava mnogo veći nego što je bio pre 2009. godine. Ako hoćemo da budemo pošteni i da kažemo, to je posledica tih promena. Posledica je da se neefikasnost povećala. Čuli smo priču da će se to sada rešiti kada dođe zakon o parničnom postupku, koji će tu čitavu priču da ubrza i da će parnični postupak, postupak koji je od jednog postupka bio kritikovan, a čuli smo sada u svim izveštajima koji ste izneli u Srbiji, smatram kao jedan zakon koji koči ostvarivanje osnovnih građanskih prava, sada će on tu stvar da popravi. Naravno, prvo treba popraviti ovo stanje koje je stvoreno reformom od 2009. godine koje nisu uspele. To će biti trenutak kada će sama Vlada Republike Srbije morati to da kaže, a stručna javnost i sudstvo to misle. Ne znam da li govore to ministarki pravde, ali verujem da su ti glasovi do nje doprli i da sama stručna javnost koja je očekivala od te reforme mnogo, sada misli da reforma nije dala rezultat. Što se tiče Zakonika o krivičnom postupku, opet imamo problem koji smo isticali kada su bile promene 2009. godine. Ne može se kao osnovni prioritet staviti brzina rešavanja sporova, a da se to događa na uštrb pravilnog utvrđivanja i tačnog utvrđivanja činjeničnog stanja i donošenja odluke na osnovu istine koja se utvrdi u parničnom postupku. Mi ovde sada ponovo to imamo. Ja ću kroz niz instituta koji se ovde pojavljuju to ukazati. Naravno, ima rešenja koja su dobra i koja sigurno mogu, ako se otklone ovi problemi, da parnični postupak dovedu u onaj položaj u koji mi očekujemo da on bude, a to je da postupak ne traje dugo, da se spreči ovo, što ste vi rekli, profitiranje dužnika, ali da u isto vreme omogući da se u jednom raspravnom smislu utvrdi šta je pravo činjenično stanje i da se ne primenjuje materijalno pravo i donosi presuda na osnovu neistine. Bojim se da u nekim rešenjima ovaj parnični postupak može do toga da dovede, da se predmet brzo okonča, da se donese presuda, ali da neko zbog toga trpi nepravdu i da ne smatra da je to bilo pravedno i da je to bilo tačno i istinito. Naša ključna primedba jeste da nije uvažena realnost u kojoj se trenutno nalazi stanje naših građana i naše privrede i struktura predmeta koju mi imamo danas u praksi. Ne znam šta je bio motiv da se podigne visina vrednosti spora za sporovima male vrednosti? Gospođo Malović, verujem da vi imate uvid u struktura predmeta koji pristižu u parnične sudove. Verujem da znate da je broj predmeta koji su ispod 3000 evra, u dinarskoj protivvrednosti, neuporedivo veći u odnosu na one koji prelaze tu vrednost. To se isto odnosi i na privredne sporove gde se ovde definiše da je spor male vrednosti u privrednim sporovima 30.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Šta se realno može desiti u praksi i desiće se? Da ceo opšti parnični postupak, koji ste vi ovde uredili, sa svim ovim novim institutima koje ste ovde naveli, u stvari uopšte u realnom životu ne zaživi, nego da zažive sporovi male vrednosti, da čitav parnični postupak u stvari postane spor male vrednosti. Koliko mi predmeta sada imamo u ovoj osiromašenoj Srbiji, gde građani krpe kraj sa krajem, koji imaju vrednost 300.000 dinara? Vrlo mali broj predmeta. Na koliko će se predmeta primeniti opšti parnični postupak? Jako mali broj. Sada tu dolazimo do ključnog problema. Šta mi imamo u postupcima gde se primenjuje skraćeni postupak, tzv. postupcima i sporovima male vrednosti? Imamo značajno suženje prava građana u tom postupku. Još jednom ponavljam, ti predmeti su sigurno preko 80% u strukturi predmeta koji stižu, pogotovo u male sudove. Pogledajte, tu ima kolega advokata, neka kažu iskreno kakve su vrednosti sporova koje oni zastupaju, pogotovo u manjim sredinama, koji su u stvara sada najveće pitanje i najveći problem. U sporovima male vrednosti nemate pripremno ročište. Pitanje utvrđivanja činjeničnog stanja, videli ste na koji način se rešava. Pravo žalbe, vrlo bitno pravo, ovde se isključuje pravo pobijanja prvostepene presude za nepotpuno utvrđeno činjenično stanje i nadasve u realnom smislu vi faktički gubite da izjavite bilo kakav pravni lek. O reviziji nema govora, a zahtev za ponavljanje postupka u tom slučaju skoro je nemoguć. Faktički je nemoguć, jer jedina realna tačka, govorimo o realnom stanju, jedina realna tačka, za koju se svi vežu kada izjavljuju zahtev za ponavljanje postupka, je ta tačka 10, da stranka sazna za nove činjenice i nađe i stekne mogućnost da upotrebi nove dokaze. Znači, 80% slučajeva, kada se izjavljuje vanredni pravni lek za ponavljanje postupka, je vezivanje za ovu tačku. Vrlo su retki slučajevi da baš ovako sud drastično prekrši zakon, da se koriste ostale tačke za izjavljivanje ovog vanrednog pravnog leka. Znači, u najvećem broju slučajeva u Srbiji, posle usvajanja ovog zakona, stranka neće moći da pobija presude zbog nepotpuno utvrđenog činjeničnog stanja i neće moći faktički da izjavi ni jedan vanredni pravni lek. To je stanje do koga ste vi doveli, čime ćete dovesti parnicu u Srbiji podizanjem visine vrednosti spora za sporove male vrednosti na 3000 evra. Ozbiljan i veliki problem. Isti slučaj je i sa sporovima male vrednosti, kada su u pitanju privredni sporovi. Opet u situaciji kada je privreda u ovakvom stanju u kakvom je sada, koliki je broj uopšte sada sporova koji se vode za 30.000 evra? Preduzeća su u blokadi, nemaju osnovna sredstava da isplate zarade, a mi sada vičemo i pričamo o tome da će se voditi takvi sporovi. Znači, i ti sporovi će se pretvoriti u sporove male vrednosti. Prema tome, jedno su želje, jedno je realan život, a u realnom životu vaš opšti parnični postupak neće imati realnu primenu i to je osnovni problem. Vi ste to jako dobro znali i to je naša osnovna kritika, jer ćete vi time u stvari da ubrzate postupak, to je činjenica. Ako se primenjuje skraćeni parnični postupak, on će biti realno ubrzan, ali na uštrb istine i na uštrb pravilnog i potpuno utvrđenog činjeničnog stanja. Reviziju smo kritikovali 2009. godine. Tada sam rekao da sam očekivao da će biti milion evra. Nije milion evra, zadržano je isto rešenje, ali nisam ni tada dobio odgovor zašto sto hiljada evra? Pokušajte sada vi u vašem odgovoru da nam date odgovor zašto sto hiljada evra? Revizija je vrlo značajan pravni lek. U situaciji kada stranka ne može da izjavi više zahtev za prepicitivanjepravosnažne presude, kada je ukinuta direktna revizija, zahtev za ponavljanje postupka je faktički sveden na ovo što sam rekao. Ne znam koliko će biti sporova gde će se izjaviti revizija. Evo, da pitamo i građane da li su oni čuli između dva fizička lica da se vodi spor u vrednosti od 100.000 evra? Koliko je takvih slučajeva u Srbiji? Znači, revizije neće biti. To treba da se kaže. I to je verovatno deo strategije da se sve što je moguće upotrebi da se postupci skrate i da se stranci onemogući pravo da koristi sva ona sredstva koja je do sada imala, da bi se utvrdila istina i da bi mogla da ostvari svoja prava u parničnom. To je takođe primedba i za reviziju u privrednim sporovima, gde je ona podignuta na 300.000 evra. Ovde se navodi suđenje u razumnom roku i određivanje vremenskog okvira. Slažemo se načelno s tim pristupom, ali tu ima nekoliko problema koji se mogu pojaviti. Prvo, mi nismo sigurni, zbog različitog interesa stranaka, da će one uspeti da se dogovore o tom vremenskom okviru. Mi smo u našem amandmanu smatrali da treba precizirati krajnji rok do kog treba da se okonča prvostepeni parnični postupak i da, bez obzira na sve dileme koje ima tužilac i tuženi koliko postupak treba da traje, a uvek je u interesu tuženog da traje što duže, da te rokove ograničimo. To je nešto što smatramo vrlo bitnim. Kod sudije pojedinca, tačno je da je ovde ispoštovana mogućnost da stranke odlučuju i o tome da sudi veće, ali smo zbog značaja sporova, gde se može izjaviti revizija, smatrali da u sporovima gde se može izjaviti revizija treba da sudi veće. U tom smislu smo i uložili amandman. Kod pitanja koje se odnosi na podnošenje podnesaka, ne vidim šta smo realno dobili time što ste omogućili da stranke jedna drugoj mogu da podnose podneske, samo što mogu da stvore dodatne probleme i ne potrebno komplikuju stvar, da jedna stranka dostavi drugoj, pa onda da obaveštava sud. Mislimo da je bilo najsigurnije i da može sprečiti bilo kakve zloupotrebe da se zadrži rešenje da ipak dostava podnesaka i dalje ide preko suda. Ovo je vrlo zanimljivo što ste pomenuli, kako ste rekli, da se presuda u krivičnom postupku ne proteže na lica koja nisu učestvovala. Šta ćemo sa suparničarima? Imate i nužne suparničare, to su parničari koji realno budu obuhvaćeni. Znači, kako možemo da izbegnemo da presuda koja se odnosi na jednog suparničara, protiv koga je vođen postupak, ne utiče na drugog suparničara u postupku? Kolege koje to znaju, prosto je ne moguće da ta presuda ne utiče na postupak. Vi ste naveli da ste imali sugestiju, nisam upamtio tačno od koje međunarodne organizacije, ali institut suparničara vrlo detaljno ovde razrađujete, a ne vidim kako će se rešiti u tom slučaju ta pravna situacija. Preinačena prvostepena presuda od strane drugostepenog suda, to je po našem mišljenu prvostepena presuda. Mi smatramo da je tu moralo da bude dozvoljeno pravo na izjavljivanje žalbe. Znači, bez obzira na činjenicu što time hoćemo da postupak ubrzamo, ako se da mogućnost da se ta prvostepena presuda preinači, kada drugostepeni sud na to ima pravo, smatramo da je potrebno da se omogući strankama, to je ustavno pravo da stranka tada ima pravo da izjavi žalbu. Kad su u pitanju veštaci, dosta je tu bilo rasprave o veštacima i ovde se sad potencira to pravo da stranke mogu da predlažu veštake o realnoj praksi. Jeste sud usvajao većinu zahteva koji su se odnosili na predlaganje veštaka, koji su činile same stranke. Ovde se to pravo stranaka povećava, ali ovo ipak nalaže jedan opis. Ta pristrasnost u veštačenjima koja se događa, ima tu kolega koji su imali priliku da se sa tim susreću, uglavnom je vezano za to ko je veštaka predložio. Da pričamo otvoreno, ko plati, taj će moći da očekuje da nalaz veštaka bude više na strani toga ko je i predložio. Prema tome, trebalo je ostaviti mnogo veću dispoziciju suda kada je u pitanju predlaganja veštaka. Onaj osnovni problem koji je vezan za činjenicu da će većina sporova, kao što sam rekao, se svesti na sporove male vrednosti, faktički, veliki broj slučajeva koji dominiraju, stranke neće imati mogućnost da izjavljuju vanredna pravna sredstva. Još jedan problem koji utiče na to da će se strankama de fakto onemogućiti pristup pravdi, jeste vrednost, troškovi postupka i nadasve taksena politika. Mi ćemo doći u situaciju da će mali broj građana biti u mogućnosti da uopšte pokreće parnični postupak, a i kada ga pokrene, on će biti na ovaj način zbrzan i rešen tako da se neće moći utvrditi tačna istina. Prema tome, to su neke ključne primedbe. Mi smo kroz naše amandmane pokušali ovu činjenicu da se ograničava rok, popravimo i preciziramo. Kod mogućnosti odlaganja parnice, kako ste ovde predvideli i određivanja novog vremenskog roka, smatrali smo da ne treba ostaviti opet u dispoziciji stranaka i suda da taj rok odrede na nov način koji može biti duži nego što je bio prvobitni rok. Smatrali smo da treba i tu stranke ograničiti, ako se već ide na činjenicu da se smanji trajanje postupka. To smo kroz naš amandman uložili. Bez obzira što u nekim rešenjima koje se odnose na ograničavanje trajanje roka ovaj zakon ima rešenja koja bi mogla bit prihvatljiva, suštinski problem jeste da ste vi imali krajnju nameru da podizanjem visine vrednosti za sporove male vrednosti i za reviziju, onemogućite da se opšti parnični postupak, saglasno stanju i problemima u kome se nalazi srpsko društvo, u kome se nalaze građani, kažem osiromašeni, koji nemaju mogućnost da plate taksu za pokretanje postupka, uopšte dođu u situaciju da upotpunosti primene ove institute koje ste ovde imali. To je suštinsko pitanje. Suštinsko pitanje je da li će građanin moći uopšte da ostvari svoje pravo, ovako kako ste vi ovde definisali. Vaša politika promena u pravosuđu, smanjenjem broja sudova, novim ulogama koje sudije imaju na suđenjima, povećanjem taksene politike, povećanjem vrednosti sporova, imala je jedan cilj – dajte da što pre rešimo predmete, ali trpi istina, trpi pravda i, ono što je najvažnije, trpi pravo građanina da ostvare svoje pravo. Mislim da je ovaj zakon o parničnom postupku imao šansu da uredi, ali uz ove probleme, on će stvoriti dodatne probleme i dodatna opterećenja za same građane. U raspravi o amandmanima ćemo istaći sve naše primedbe, ali bez promena koje se odnose na samo pravosuđe, bez ispravljanja onih grešaka koje su učinjene 2009. godine i koje su dovele suštinski do ne rešavanja predmeta i do ogromnog priliva koji sada stoji u fiokama, ovaj zakon će samo dodatno opteretiti pravosuđe i neće rešiti ključni problem koji smo svi očekivali da će rešiti, a to je kratko trajanje parnice, ali da se utvrdi istina i da se ostvare prava građana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, LDP podržava izmene i dopune, odnosno novi zakon o parničnom postupku, koji je dobio određene izmene u odnosu na prethodni zakon o parničnom postupku, iz 2009. godine. Samim tim je poboljšano nešto što se zove parnični postupak. Mi podržavamo svaku vrstu izmene koja je predložena da bi se postigao određeni pozitivni efekat, pa iz tog razloga i nemamo problem oko toga da te izmene, ma koliko bile nove i neuobičajene za pravni sistem Srbije, prihvatimo i podržimo. Formula za dobro suđenje u parničnom sistemu Srbije jeste, kao prvo, suđenje u razumnom roku. Do sada smo imali veliki problem sa dugotrajnim suđenjima, koja su trajala godinama. Dakle, suđenje nikada nije moglo da se meri u mesecima nego u godinama, desetinama godina. Sa izmenama koje je ovaj zakon predvideo, taj vremenski okvir je u znatnoj meri pozitivnije rešen. U pripremnom postupku stranke, zajedno sa sudijom, ugovaraju na koji način će to suđenje da teče, koliko je ročišta potrebno za glavnu raspravu, tako da nije nepoznanica ni za sud, ni za stranke, koliko dugo će traje postupak da traje, ukoliko se svi drže postignutog dogovora. Sledeći element za dobro suđenje je da se utvrde jasna pravila oko tereta dokazivanja. U ovom zakonu možemo da pronađemo elemente i takve vrste pristupa predlagača zakona da se teret dokazivanja jasno definiše u pogledu onoga koji iznosi ili tvrdi neke činjenice. Dakle, on je u obavezi i da pruži dokaze za tu svoju tvrdnju i za te činjenice koje želi da dokaže. Dakle, to je prilično racionalan pristup i prilično dobar pristup, ukoliko se želi utvrditi i odgovornost za učesnike u parničnom postupku. Ako neko ima pravo da se sudi, da podnosi tužbe, da podnosi dokaze, dakle, učestvuje u parničnim postupku, ima i neku vrstu odgovornosti i prema sudu i prema drugoj strani, u pogledu toka suđenja i nikako ne može da zloupotrebi to svoje pravo, već je odgovornost i te kako bitna i kod te stranke koja predlaže da se određeni dokazi izvedu. Sledeći elemenat je u stvari sudija, sudija koji sada ima ulogu arbitra i to jednog objektivnog, neutralnog arbitra, koji sluša one dokaze i izvodi one dokaze koje su stranke predložile i na osnovu celokupnog dokaznog postupka procenjuje i utvrđuje da li su činjenice utvrđene i ko je u stvari dokazao neko svoje pravo na koje se poziva. Dakle, ta tri elementa, ukoliko se mogu pronaći u ovom zakonu to je onda jedan dobar iskorak i to je pozitivan razvoj parničnog postupka u Srbiji. Dakle, mi nemamo problem oko toga da prihvatimo novine, i nemamo problem oko toga da sve ono što je usmereno ka efikasnosti, ekonomičnosti i racionalizaciji parničnog postupka podržimo, međutim mi smatramo da je premalo novina. Dakle, još uvek se mogu videti i određeni recidivi i u ovom zakonu o parničnom postupku, i mi smatramo da ćemo najverovatnije ponovo za koju godinu, možda i ranije da stigne na dnevni red neki predlog zakona o izmenama i dopunama ovog zakona o parničnom postupku. Ni to nije problem, jer dobro je ukoliko se uoče greške i dobro je ukoliko se želi i ima volja da se te greške poprave, odnosno da se neki nedostaci poprave u zakonu. Dakle, sama praksa će pokazati koliko je ovaj zakon odmakao od prethodnog zakona i budući učesnici u parničnom postupku će da daju krajnji sud. Na nama je poslanicima, da ovde, tokom rasprava u načelu i u pojedinostima tačno ukažemo koji su nedostaci zakona i kako bi ti nedostaci trebali da se otklone i tokom jučerašnje rasprave, u vezi zakona o krivičnom postupku, jasno su se definisali određeni nedostaci Predloga zakona. Prema tome, od integriteta ove skupštine i svakog poslanika zavisi koliko smo mi sposobni da već u startu promenimo Predlog zakona i u startu nateramo izvršnu vlast da prihvati neke dobre predloge u vidu amandmana, kako bismo otklonili neku kasniju potrebu da se menja zakon, nekim novim zakonom. U ovom zakonu smo primetili jedno rešenje koje nekako odudara od svih načela koja su nabrojana u obrazloženju Predloga zakona koje mi podržavamo i ukazuje na neke kontraverze oko toga da li se tu štite nečiji interesi. Osvrnula bih se na član 3. stav 2. zakona, koji u stvari definiše na koji način pravosnažna sudska odluka Krivičnog suda u parnici deluje, odnosno da li proizvodi pravno dejstvo ili ne. U ovom stavu 2. navedenog člana, pravosnažna sudska odluka krivičnog suda u parnici ne proizvodi pravno dejstvo, ukoliko se radi o trećim licima koji nisu učestvovali u krivičnom postupku, a mi vrlo dobro znamo da se to najčešće može primeniti na osiguravajuća društva, dakle, osiguravajuće društvo normalno ne učestvuje u krivičnom postupku, optuženi je taj koji učestvuje, optuženi je taj koji je napravio eventualno neko krivično delo u vezi saobraćaja i bezbednosti saobraćaja i osiguravajuće društvo koje će u stvari da plati štetu, kada se završi krivični postupak, parnični postupak, itd. Sada osiguravjuće društvo se javlja kao treće lice u parničnom postupku, postavlja se pitanje – ukoliko su neke činjenice već raspravljanje u krivičnom postupku, vidimo da je Zakon o krivičnom postupku mnogo ubrzaniji, mnogo efikasniji sada ovim novim predlogom, nego do sada, zašto sada da ponovimo utvrđivanje svih tih činjenica u parnici, zašto opet u stvari da postupamo nešto što je u suprotnosti sa proklamovanim načelom efikasnosti, racionalnosti, ekonomičnosti itd. Mislim da nije dobro da se na taj način pristupa predlaganju, odnosno donošenju ovakvog kompleksnog zakona, kao što je zakon o parničnom postupku, da se nečiji pojedinačni interes, nekako stavlja u prvi plan, a jeste u ovom članu 13. stav 2. stavlja se u prvi plan interes osiguravajućeg društva, najčešće osiguravajuće društvo, je najčešće ono treće lice koje se pojavljuje u parnici nakon krivičnog postupka. Taj član sam po sebi i u prethodnom zakonu je imao određenu svrhu, imao je svoju određenu ulogu, koja uloga je bila prilično pozitivna u tom smislu, pošto je olakšavala posao parničnog suda u utvrđivanju određenih činjenica, odnosno izvođenju dokaza. Dakle, ovaj zakon o parničnom postupku je po našem mišljenju dobar, ali je propustio određene stvari da poboljša, propustio je priliku da bude mnogo bolji i smatramo da je razvoj ove materije suviše spor za one izazove koje naše društvo i naša država imaju u ovoj tranziciji koja nikako da prestane, i nikako da je prevaziđemo, a pogotovo što nam je u izgledu kandidatura za pristup Evropskoj uniji, pa iz tog razloga smatramo da je trebalo da se mnogo jasnije pristupi reformama zakona o parničnom postupku. Dakle, smatramo da je previše spor razvoj ove materije i da bi morali mnogo ubrzanije da radimo na reformi parničnog postupka, jer parnični postupak predstavlja jedan od elemenata za tu neku pravnu sigurnost građana u Srbiji i bez valjanog ovakvog procesnog zakona mi nećemo postići ni pravičnije suđenje, ni brže suđenje, ni bolji pristup pravdi, a pri tom imaćemo mnoge negativnosti i na ekonomskom planu, s obzirom da strane investitore i te kako interesuje na koji način mogu zaštiti svoje investicije i svoj kapital. Dakle, pravna sigurnost je ona koja bi trebala uvek da nam bude kao jedan cilj kojem streme, ovo društvo, ova država, a način na koji ćemo postići tu pravnu sigurnost je u stvari taj da donosimo dobre zakone koji će moći i da se primenjuju, nije dovoljno imati dobar zakon, nego se taj zakon mora i primenjivati. Prema tome, Liberalno demokratska partija podržava svaku vrstu izmena i dopuna, svaku vrstu reforme koje imaju za cilj da se domaće zakonodavstvo harmonizuje i sa propisima, pozitivnim propisima Evropske unije i sa standardima Evropske unije, jer ti standardi u stvari će ujedno da poboljšaju i život građana u Srbiji, a šta je inače, u stvari cilj donošenja zakona, da se napravi takav pravni okvir koji će obezbediti jednu stabilnost, društvenu i ekonomski razvoj ove države.
Trinaest minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, bio bih nepravedan ako bi rekao da u pisanju ovog zakona nije uložen jedan veliki trud, ali čini mi se da su smernice kojima je sam zakon pisan, često bile loše. Bio bih takođe nepravedan, da bar nije bio jedan pokušaj da se taj sudski postupak, odnosno parnični postupak ubrza, ali mnogo je rešenja koja su predložena ovim zakonom, ne mogu da ih nazovem da su baš najsrećnija za one koji će eto milom, ili silom, da uđu u neki parnični postupak. Često se spominje, kad god se neki zakon donosi, njegov ustavni osnov, a već na samom početku zakona vidi se da ono što je Ustavom garantovano,a to je da su svi pred zakonom i pred sudovima potpuno jednaki, već se krši među prvim članovima Predloga zakona. To se već vidi u članu 7. Predloga zakona i o tom delu koje je ministar čak i obrazlagao, pa se kaže – sud će da razmotri i utvrdi samo činjenice koje su stranke iznele i da izvede samo dokaze koje su stranke predložile, ako zakonom nije drugačije propisano. Znači, postavlja se pitanje – kakva će presuda da bude? Da li je u interesu Vlade, odnosno Ministarstva pravde da presude koje će sudovi da donose odgovaraju činjeničnom i materijalnom stanju ili samo na osnovu onih dokaza koji izvedu stranke u postupku, a koji često ne odgovaraju činjeničnom i materijalnom stanju, zato što jedna od strana koja vodi parnični postupak nema dovoljno sredstava da angažuje svog, recimo, veštaka koji će da da kontraveštačenje u odnosu na veštačenje druge strane? Sud nema obavezu da angažuje svog veštaka koji bi pomirio ta dva veštačenja i dao neku verodostojnu istinu. Hoće li pri tom izvođenju dokaza da bude u povoljnijem stanju ona strana koja ima više novca da angažuje razne privatne agencije itd, da te dokaze pribavlja za nju i da krije dokaze, naravno, koje joj ne odgovaraju, zato što ona druga strane nema takvo materijalno stanje i nema sredstava da ona na određen način reaguje. Ipak treba ostaviti sudovima da oni utvrđuju i na osnovu dokaza koje želi sudija da izvede, a ne samo na osnovu dokaza koje predlože stranke, da bi se došlo do one prave presude koja je verodostojna materijalnom stanju. To navodno radi ubrzavanja postupka, smanjenja troškova sudova, međutim, gospođo ministre, kada kažem da nismo svi jednaki pred zakonom, to se vidi i kada građani tuže za nešto državu. Ti sporovi traju po 10-ak i više godina, samo zato što taj koji je tužen, često ga predstavlja visoki funkcioner neke političke stranke ili visoki funkcioner Vlade Republike Srbije, pa sudija ne sme čak ni da preduzme bilo kakvu radnju, kada je u pitanju odgovornost državnih organa. Često imam primedbe i žalbe od izvesne Blagojević Dragice, iz opštine Golubac, koja već 10-ak godina tuži Ministarstvo odbrane, da sazna od koje bolesti joj je umrlo zdravo dete i ne može nikako da se zakaže ročište na kome će da se vodi rasprava. Ako će to ovaj zakon da popravi, onda to ima smisla, a da ne pričam o parnicama koji građani vode protiv naših javnih preduzeća, gde su bukvalno ulazili u posed, pa se čeka na prvo ročište po par godina. O čemu mi onda pričamo da smo svi pred zakonom i Ustavom jednaki? Ako će ovaj predlog zakona to da reši, a ja sumnjam da hoće, onda imate našu podršku. Međutim, ovaj zakon su pisale određene strukture koje su se nalazile u Vladi Republike Srbije, koje bi trebalo da predstavljaju isključivo Vladu, odnosno vaše ministarstvo, a ne da zastupaju interese određenih stranaka za koje će da se, koje će da učestvuju u nekakvom postupku. To se vidi već u članu 85. Predloga zakona, gde se kaže da – stranke mogu da preduzimaju radnje u postupku ličnog ili punomoćnika koji mora da bude advokat. Vi ste rekli da je to usklađivanje sa Ustavom. Hajde da pogledamo šta se kaže u Ustavu. U članu 37. Ustava Republike Srbije piše da svako lice ima pravnu sposobnost. Znači, ono je to koje donosi odluke šta će da radi u nekom postupku. U članu 67. svakome se pod uslovima određenim zakonom jamči pravo na pravnu pomoć. U sledećem stavu se kaže – pravnu pomoć pruža advokatura, kao samostalna nezavisna služba i službe pravne pomoći koje se osnivaju u jedinicama lokalne samouprave, ali to nije ni važno. Kada advokat zastupa stranku u parničnom postupku, može li se to nazvati pravnom pomoći? Ne može nikako. U parničnom postupku, to nije pravna pomoć, to je usluga koja se naplaćuje. Pravna pomoć je u krivičnom postupku, za lice koje ne može da obezbedi advokata, da ga zastupa besplatno advokat koga odredi sud. Ovo je pružanje usluge, ovo se naplaćuje i iza ovoga stoji advokatski lobi koji se nalazi u vašem ministarstvu, a koji je upravo izašao iz ove kancelarije. U tome jeste problem, da je u pitanju advokatski lobi, videćemo već u sledećem stavu. U sledećem stavu se kaže, stranku mora da zastupa advokat u postupku po pravnim lekovima, izuzev ako je samo advokat. Hoćete da kažete da stranka koja nema para da plati advokata, koja je sposobna da sama napiše bilo kakvu žalbu, neće moći da napiše žalbu i da uputi sudu, samo zato što nema para da plati advokata, izgubiće spor i imovinu. Hoćete da kažete da prof. dr prava treba da angažuje advokata koji je kod njega polagao stručni ispit, da mu napiše žalbu. Neće on napisati, napisaće taj prof. dr prava, a ovaj će samo da naplati 100 ili 200 eura, kako vi kažete, odnosno 100 ili 200 kako se stvarno govori. Šta ćemo sa pravnicima koji rade po javnim preduzećima i privatnim preduzećima? Jednostavno, bilo je jeftinije vlasnicima pravnih lica da zaposle pravnika sa položenim sudijskim ispitom, da ih zastupa pred sudom, nego da plaćaju ogromne svote advokatima. Hoćete li i njih da ostavite bez posla? Znači, u tome se i ogleda besmisao ovoga što ovde piše u članu 85. i ne verujem da će baš nešto mnogo biti efikasan, zato što nije problem u strankama kada je izvođenje dokaza u parničnom postupku. Stranke formulišu svoj zahtev pred sudom na ovaj ili onaj način i sudski postupak započnu. Najveći problem je što se odugovlači sa sudskim postupcima, često jesu sami punomoćnici, odnosno advokati, zato što oni ne naplaćuju najčešće srazmerno uspehu u sporu, nego po izlasku na ročište, pa to toliko je ako se ročište održi, a pola od toga ako se ne održi, pa ćemo stalno da pišemo neke podneske, pa ćemo stalno da predlažemo ovo, pa ćemo ono, dok na kraju sama vrednost spora izgubi onu vrednost koja je već plaćena advokatu. Tako to izgleda u praksi. Ovaj član 85. svakako nije u skladu sa Ustavom. Nije u skladu sa Ustavom, jer je garantovano ljudsko pravo da stranka može da odluči ko će, kada će i da li će da je zastupa pred sudom, osim kada je u pitanju krivični zakon. Budite sigurni da će to biti predmet rada Ustavnog suda, bar ovaj stav 2. Predloga zakona. Ako hoćete da kažete da stranke moraju da zastupaju advokati, hajde da napravimo zakon o besplatnoj advokatskoj pomoći, jer ćete onda stvarno da uskladite član 85. sa članom 67. Zakona, Ustava Republike Srbije. Klimate glavom da će biti napisan, a ja bih voleo da bude na snazi pre nego što ovaj zakon bude na snazi, ali onda smo išli obrnutim redosledom. Nema veze. Kažete da je veliki problem dostava u samom parničnom postupku? Slažem se. Veliki problem je bilo i samo izvršenje sudskih presuda, pa eto, rešili ste da zakonom dozvolite da to rade čak i neke agencije, da se one snalaze kako znaju i umeju, da izvrše neko sudsko rešenje, da naplate neko potržavinje koje je preko suda ostvareno pravosnažnom sudskom presudom, ali ovo što ste napisali u članu 140, barem u jednom delu, su stvarno neke stvari, blago rečeno, da se ne izrazim, mislim da su nemoguće. Evo ovako, ako se lice kome se pismena dostavljaju, ne zatekne u svom stanu, dostavljanje se vrši predajom pismena nekom od njegovih odraslih članova domaćinstva koje je dužan da primi pismeno. Znate šta, ovde su često u pitanju rokovi u parničnom postupku izjašnjavanja, nisu u pitanju krivice. Da je krivica, pa ajde da ima neko smisla, ali ovde je u pitanju parnica. Znači, da pođemo hipotetički. Ako je član porodice ili domaćinstva tašta. Može da se desi da možda ne voli zeta. Možda. Hoće li da primi to? Možda i hoće, ali neće da mu pokaže. Šta ćemo onda? Ili, ako se dostavljanje vrši na radnom mestu. Lica kome se pismeno dostavlja, to lice se ne zatekne, dostavljanje će se izvršiti licu koje je na istom mestu radi ako ono pristane da primi. Znam kakvi su međuljudski odnosi u mnogim preduzećima, pogotovo u javnim preduzećima, a ovi ovde zato što se svako od svakoga plaši, zaposleni u državnoj upravi spremni su na sve i svašta samo da toga sklone od sebe. Da ne pričam koji su i kakvi su sve to pobude koje mogu da budu među njima. Ko garantuje da će taj zaposleni koji prihvati da primi neki poziv ili neki podnesak o kome druga strana treba da se izjasni da stvarno da onome kome je to namenjeno? Niko. Sledeći stav kaže: "Ako se dostavljanje nije moglo izvršiti po odredbama stava 1. i 2. ovog člana, dostavljanje će se izvršiti pribijanjem pismena na vratima stana ili prostorija pravnog lica i time se smatra da je dostavljanje izvršeno". Gospođo ministre, dolazim iz Braničevskog okruga. Braničevski okrug ima tu negde oko 200hiljada punoletnih građana i od tih 200 hiljada punoletnih građana, oko 60 hiljada je van zemlje. Pošto naš narod voli da se sudi, voli da se parniči, a nigde u ovom zakonu ne piše da mora da se dostavi adresa na kojoj se lice nalazi u inostranstvu, već adresa koja se nalazi kod državnog organa nadležnog za vođenje evidencije, ko će za 30 dana da dolazi, recimo, iz Nemačke, Austrije, Italije, Švajcarske, da obilazi svoja vrata da li mu je neko zakucao poziv na suđenje ili ostavio rok da se izjasni po nekom podnesku? Teško da je to ostvarivo. Čini mi se da se samo išlo jednom željom da se napravi neki predlog zakona koji će eto bar naizgled da nešto omogući, a u stvari ono što najviše omogućava jesu zloupotrebe i od strane pravnih zastupnika i od strana koje će da vode postupak, pa čak i od strane predlagača da sudovi ne utvrđuju materijalno i činjenično stanje, nego nekakve druge proceduralne okolnosti po kojima će presude da budu donošene. Ako ste već bili spremni da dozvolite agencijama da izvršavaju sudske presude, ako to ne može javni poštanski operater, pa onda stavite u zakon da ima agencija i za to, pa neka oni vrše dostave ili neka ostane po sadašnjem rešenju. Ovako, ovo je najgore. Sudovi će možda da rade efikasnije, ali presude koje budu izricane neće odgovarati materijalno i činjeničnom stanju. Ne odgovaraju istini. To je problem ovog zakona. Zato SNS u danu za glasanje neće glasati za ovaj predlog zakona.
Iskorišćeno je 15 minuta i 20 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničke grupe? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo potpredsediče, gospođo ministre, ovo je udar na Ustav Republike Srbije što Vlada Republike Srbije čini sa izmenama, dopunama i revizijom srpskog pravosuđa i srpskog zakonodavstva. Pitam Vladu sa čim izlazi pred Miloša? Ko je Miloš? Miloš je javnost, pre svega stručna javnost, narodni poslanici i ovaj Visoki dom kao najviši zakonodavni organ. Dame i gospodo, poštovani građani, poštovana stručna javnosti, dobio sam jedno pismo upućeno meni da u okviru ovih rasprava ukažem na velike probleme reforme pravosuđa i zakonodavstva. Javna odnosno stručna javnost ukazuje da su u pitanju ishitrene mere pravosudne reforme donete bez konsultovanja, uvažavanja stručne javnosti i sprovođenjem tih prouzrokovali su brojne i značajne probleme i uzdrmali temelje pravnog sistema Srbije. O čemu se radi? Dame i gospodo, radi se o tome da predlagač uzima za pravo da ignoriše, da omalovažava stručnu javnost koja je uputila meni da u ovom parlamentu iznesem određeni apel da se određene stvari trebaju poboljšati, a neke preurediti i sprečiti ih. Ta stručna javnost su doktori, profesori i akademici – Danilo Basta, Ratko Marković, Momčilo Grubač, Slobodan Beljanski, Vida Čok, Kosta Čavoški, Marijana Pajvančić, Lidija Basta, Vladimir Vodinelić, Jovan Ćirić, Vesna Rakić – Vodinelić, dakle, onaj iz vaše partije koja je podržavala celo vreme od 5. oktobra i pre 5. oktobra, ali nije važno, vidite da se ne slaže sa vama, Jovica Trkulja, Zoran Ivošević, bivši sudija Vrhovnog suda, Radmila Vasić, Dragica Vujadinović, Jasmina Hasanbegović, Mirjana Stefanovski, Ljiljana Radulović, Ivan Pejić, Miodrag Jovanović, Nebojša Šarkić, Vladan Petrov, Tanasije Marinković, Marija Karanović, Đorđe Sibinović, Svetlana Milčev, Aleksandra Simić. Gospođo potpredsedniče, prinuđen sam da kažem da se sa ovim apelom slažu, pored ostalih, prof. dr Veroljub Rajović, koji je specijalista i stručnjak za parnično procesno pravo iz 45 godina, ugledni advokat sa 35 godina provedeno i još uvek u sudnici, ima neograničenu praksu, dakle,čovek sa velikom stručnom praksom i znanjem iz oblasti procesnog parničnog zakonodavstva. Osim toga, sa ovim se slažu i svi poslanici SRS jer smatraju da javnost koja ukazuje ima razloga. Sada ne mogu shvatim, gospodine Ćosiću, ovo su sve eminentne titule i eminentni stručnjaci koji ukazuju da reforma zakonodavstva, odnosno pravosuđa jeste velika katastrofa i udar na Ustav i državno uređenje. To su problemi koji su evidentni, a to znači da reforma pravosuđa koja je pokušana da se izvrši, pre svega zahvaljujući nekim evropskim institucijama i domaćoj javnosti, zaustavljen je taj proces da se izvrši revizija i utvrdi šta je u toku postupka izbora i reizbora sudija i tužilaca učinjeno, a da nije dato pravo u smislu člana 36. stav 2. Ustava RS da svako ima pravo da izjavi žalbu protiv svake odluke državnog organa ili da uloži drugo pravno sredstvo ako se vređaju njegova prava i interesi. U konkretnom slučaju i sudije i tužioci su odlukama o reizboru bili kažnjeni i njima me povređeno ustavno pravo. Zato se gospođo Čomić ja pozivam, nadam se da ste me razumeli, na Ustavno pravo.Ne vidim, i nisam siguran, ne mogu, ne mislim da sampametan da sednem u ministarsku fotelju i da sam pametan i pametniji od ovih eminentnih stručnjaka i ovih eminentnih i uglednih profesora itd. Dakle, kad to ukazuje ovaj kapacitet i ovaj parlament bilo bi dobro da i on razmisli i da uvažava ukazivanja i da razmotri amandmane koji su upućeni na Zakon o parničnom postupku. S druge strane, gospođo potpredsednice, ima jedna stvar kojom se obmanjuje javnost. Molim gospodina Ćosića, on je čovek sa bogatim iskustvom, ali u svakom slučaju on nije bio predsednik te radne grupe koja je radila na projektu izrade Zakona o parničnom postupku. Podsetiću vas, gospođa ministar je juče govorila o ovome kako imamo mi obavezne preporuke EU, OEBS i Saveta Evrope. Molim vas, tražim kao narodni poslanik da nam dostavite te preporuke i drugo da dostavite i primedbe koje su vam uputili, primedbe na koje vi niste odgovorili i niste uvažili i to znači, molim vas, da se radi o tome da vi govorite jedno, a u stvari mi imamo dokaze druge. O čemu se radi? Molio bih za pažnju. Radi se o tome da je objavljeno da je u periodu od 6. do 11. jula 2004. godine uz finansijsku podršku Nemačke federacije za međunarodnu pravnu saradnju IRZ organizovan višednevni okrugli sto u gradu u Bavarskoj, na kome su uz predstavnike radne grupe, društva sudija i Vrhovnog suda Srbije, radne grupe Ministarstva pravde za izmenu Zakona o parničnom postupku, učestvovali i predstavnici Nemačkih pravosudnih institucija. Ono što je nesporno, ovo je objavljeno, ovo niko nije osporio, a to je, kaže – ubrzan postupak u Srbiji. Šta se kaže na tom savetovanju? Ako idete suviše radikalno, ostaje da se nadate da vam postupak ne bude gori. Gospođo Malović, na tom savetovanju ukazano je da sudije u Srbiji nisu ništa lošije nego u drugim zemljama. Vi imate druge probleme – loš materijalni položaj, lošu tehniku i opremljenost. Kaže ovaj stručnjak, konsultant – bio sam konsultant i u Kini i u Mongoliji i svuda sam govorio istu stvar, pogrešan je pristup reformi ako se bazira na tome da su sudije loše, upravo suprotno, trebalo bi sistem koji postoji i koji je, ako je lošiji, pre svega poboljšati. Loš je pristup kupiti ono što je…
Narodni poslaniče, devet minuta ne govorite o temi dnevnog reda. Slušam vas vrlo pažljivo, znajući na koja se dokumenta i na čija imena pozivate. Sada vas molim da sve to povežete sa temom dnevnog reda. Nije dovoljno reći jednu rečenicu tokom devet minuta, da se radi o Predlogu zakon o parničnom postupku da bi ostali bez kršenja Poslovnika. Dakle, o temi dnevnog reda, uz obostrano poštovanje člana 107.
Slažem se sa vama, samo što sam morao i vas da informišem da ne stoji…
Narodni poslaniče, kada vas podsetim da kršite Poslovnik, vaša je obaveza da počnete da poštujete Poslovnik, tako da vas molim o temi dnevnog reda, Predlog zakona o parničnom postupku.
Ovo je Predlog zakona o parničnom postupku, da primedbe mogu da uputim samo ako se pozovem na vrednosti, sugestije i primedbe EU i Evropske komisije i OEBS. Što mi ne date da govorim o Zakonu o parničnom postupku?
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam pred izricanje mere opomene. U obavezi ste da poštujete član 107. i da govorite o temi dnevnog reda, a kada vas predsedavajući podseti da kršite odredbe Poslovnika, da počnete da ih primenjujete onako kako i vi i ja znamo da jasno piše.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo, govoriću sada, upravo sam završio u tom delu. Hvala vam što ste mi omogućili. Dame i gospodo narodni poslanici, važeći Zakon o parničnom postupku, a mi se upravo gospođo Čomić oslanjamo na uporedno pravo i predlagač…
Narodni poslaniče, imate dva upozorenja. Molim vas da vrlo ozbiljno shvatite Poslovnik i da zalažući se za vladavinu prava ne smatrate ne smatrate da imate prava da kršite odredbe Poslovnika do u nedogled. Nemojte da mi pokazujete na sat, pošto svaki narodni poslanik koji je drskošću spreman da krši odredbe Poslovnika Narodne skupštine bude pošteđen za vreme dok ga podsećam na odredbe koje je dužan da poštuje. Tema dnevnog reda je Predlog zakona o parničnom postupku. Najlepše vas molim, posle ovoga sledi samo izricanje mera opomena.
Molim vas, hoćete da mi dozvolite da govorim o parničnom postupku? Budite ljubazni, razumite me. Kao narodni poslanik treba da budem sa vaše strane uvažavan …
Narodni poslaničke, da li vi insistirate na izricanju mere opomene? Ako je to strategija vašeg nastupa kao predstavnika poslaničke grupe, ako insistirate na raspolaganju sam vam.
Mogu li da se vratim na Zakon o parničnom postupku?
Možete da se vratite, to vas i molim minut i 30 sekundi.
Ovo vreme hoćete li mi računati? Koliko još imam vremena?
Trenutak u kojem sam sa obavezna da vam izreknem meru opomene je mera kojom vi smatrate da imate pravo da omaložavate sve narodne poslanike koji učestvuju u raspravi, Poslovnik Narodne skupštine i da ne slušate sadržaj onoga čime vam se predsedavajući obraća. Ovo što sada činite i vi i ja znamo da je za izricanje treće kaznene mere, bez izricanja prve i druge. Najlepše vas molim, o temi dnevnog reda, bez ružnih kršenja Poslovnika, kada je u pitanju tok sednice Narodne skupštine. (Momir Marković, sa mesta: Hajde sada Pera.) Narodni poslanik Momir Marković dobacujući ometa red na sednici Narodne skupštine. Strategija poslanika ili poslaničke grupe koji smatra da može izlagati ruglu proceduru, da može izlagati ruglu sva pravila koja važe za sve je neuspešno i mora biti kažnjena. Ako insistirate da se kažnjava, na raspolaganju sam vam, ali rugati se proceduri, temi dnevnog reda, neće niko, jer nas sve obavezuje Poslovnik Narodne skupštine da se to ne čini. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, važeći Zakon o parničnom postupku je zakon čije su odredbe preuzete iz Austrijskog zakona o građanskom i sudskom postupku, donet još 1895. godine, a čije smo mi glavne odredbe preuzeli 1929. godine za vreme Kraljevine Jugoslavije, kada smo doneli Zakonik o građanskom i sudskom postupku, a u posleratnoj Jugoslaviji donet je nov Zakon o parničnom postupku čije su odredbe bile zasnovane upravo na zakonu iz 1929. godine, a time i na austrijskoj građanskoj sudskoj proceduri, dakle, na odredbama zakona koji je i sada važeći u Austriji i Nemačkoj, po kome se sudi u ovim zemljama, ali je u ovim zemljama trajanje parnice pred prvostepenim sudom oko šest meseci, a do sada je kod nas bilo u proseku šest godina. Predlagač pokušava da nas ubedi da će donošenjem predloženog zakona o parničnom postupku suđenje okončati u razumnom roku i ubrzati postupak, što nije tačno. Naprotiv, ovim predlogom zakona stvaraju se mogućnosti za razvlačenje postupka u nedogled i za usmeravanje postupka kako kome odgovara u datom trenutku, kao i preuzima zakonodavnih ovlašćenja, donošenjem pravnih stavova od strane Vrhovnog kasacionog suda Srbije, koji zamenjuje zakon, čime se narušava pravni poredak, sve radi ostvarivanja pojedinih interesa, što u zemljama EU nije ni zabeleženo. Koje su odredbe u suprotnosti sa Ustavom? Mnoge su odredbe ovog predloga zakona u suprotnosti sa Ustavom, što će apsolutno poslanici SRS da vam ukažu u pojedinostima. Dame i gospodo, govori se o sporovima male vrednosti. Govori se da mi imamo nalog i da je rečeno da mi treba da uskladimo propise sa zemljama EU. Jeste, ali vidite, radi se o tome da je 28. juna 2011. godine održano savetovanje na kome je predstavnik EU, odnosno nemačke Vlade, gospođa doktor Kriste Jesel Hols, ukazala na brojne primedbe. Pitam da li su te primedbe uvažene ili nisu? Iz ovog prigovora, odnosno predloga i primedbi vidim kada je u pitanju revizija, kada je pitanju izuzeće suda, sudije, kada su u pitanju o sporovima male vrednosti, to molim vas vidite, jel su male vrednosti podignute u Srbiji na 30 a revizija na 100.000, a u Nemačkoj revizija 50.000, a oni čak i ne predviđaju u određenim slučajevima reviziju. Dakle, ima dosta tih problema o kojima ćemo mi govoriti u pojedinostima. Ono, gospođo Malović, što ste propustili, imate samo u odredbama o izuzeću. Vi kažete u Predlogu – ako se jednom postavi zahtev za izuzeće. To je konačna stvar i više nikada se ne može postaviti. Šta će se desiti? Ja zatražim jednom izuzeće određenog sudije, međutim, ispostavi se kasnije da je taj sudija počinio krivično delo time što mu nije dozvoljeno izuzeće toga sudije, ali se otkriju novi dokazi, posle donošenja onog rešenja o disciplinskoj sankciji. Šta onda? Ako utvrdimo da sudija nije bio savestan, jer nije prihvatio predlog da se izvrši uviđaj, ili da se izvrši saslušanje određenog svedoka, a utvrdi se da je taj svedok i uviđaj na licu mesta, potvrđuje da je ubistvo uradio Šaja a nije Paja. Šta ćemo onda, jer je između Paje i Šaje i žrtve bio zid od tri metra i niko nije mogao da ga vidi. Šta onda u tim slučajevima raditi? Prema tome, gospođo Malović, ima dosta problema. Poboljšajte ovaj tekst, jer smo vam ukazali. Kažem vam, konsultovao sam se sa uglednim ekspertima i stručnjacima, između ostalih, Veroljub Brajović, čuveni, profesor Pravnog fakulteta, tu je studirao i gospodin Ćosić. Verujem da imate saznanje o kapacitetu toga čoveka. Drugo, imate Besarić Jovu, koji je ekspert za ovo pravo, i sve primedbe koje se upućuju valja razmotriti, možda će biti bolji tekst. Ono što bih na kraju želeo da kažem a to je, Srbija pored Velike Britanije nema građanski zakonik, a to bi moralo da se radi i trebalo bi što pre da Građanski zakonik bude obelodanjen i donesen u skladu sa Ustavom. Problem je što se postavlja pitanje – šta bi činilo sadržinu građanskoga zakonika? U svetu najčešće čini, obratite pažnju ako budete želeli da prihvatite ovu inicijativu, opšti deo statusno pravo, stvarno pravo, obligaciono pravo, nasledno pravo i porodično pravo. Koliko god bio dug put za donošenje novog građanskog zakonika, učinite sve da se on što pre donese. Prema tome, gospođo potpredsedniče koliko još vremena imam? (Predsedavajuća: Imate još četiri minuta.) Hvala najlepše. Vidite kako može komunikacija da se uskladi ljudski, uz vaše dužno poštovanje. Dame i gospodo, mislim da neke stvari, gospođo ministre, ne mogu biti prihvatljive i morate ih menjati. Ne dolazi u obzir da vi u ovom zakonu omogućite da se kao dokazno sredstvo u dokaznom postupku, u parničnom postupku, prihvati i na njemu zasnuje presuda a to jeste izjava nekoga koje dao ne znam gde izjavu i ta izjava treba da služi veću ili pojedincu da donosi i zasniva odluku na njoj. To je jedna stvar. Druga stvar, načelo usmenosti, načelo neposrednosti i načelo javnosti, gospođo Malović, govorili ste da ih usklađujete sa evropskim standardima, ali bih vas molio da to potvrdite u vašoj završnoj reči, da ih usklađujete sa Ustavom i sa kojim odredbama to usklađujete. Drugo. Nije dopušteno da tuženi ili stranke ili umešač nemaju pravo da se suoče.Između ostalih instituta imati institut suočenje. Molim vas, to suočenje obezbedite u svim slučajevima, a ne izuzetno. Taj izuzetak, evo zbog čega na to ukazujem, kod nekih sudija će postati pravilo. U nekim odredbama ste vi rekli – sud može. Ne, sud je dužan. Šta ćemo ako sud može a neće? Šta ćemo onda? Tu sankcionišite sudiju da je dužan da utvrđuje istinu, da izvadi dokaze na bazi koje predlažu stranke. Drugo, da je on dužan i sam kada vidi da se radi o zahtevu o kome stranka ne može da raspolaže, u tom slučaju da taj zahtev proverava sam po službenoj dužnosti. Šta ćemo onda da radimo? Gospođo Malović, šta je uradila grupa kod veštačenja? Molim vas, otkud sada pravo da sudija ima pravo da poziva veštaka da menja nalaze? To je, videli ste u krivičnom postupku. Čak i kazna od 150.000 dinara. To ne može. Ono što je dobro, sada ću to da spomenem, da ne zaboravim. Dobro je što ste tehničkog savetnika ubacili. To je savetnik, odnosno zastupnik ili okrivljenog ili oštećenog. To je dobra stvar i to je dobra institucija, zato što kada je u pitanju veštačenje, sud odredi veštaka, neuka stranka izlazi pred sud, i nema niko da se suprotstavi veštaku, zato vi imate pravo i ostavljate mogućnost strankama da i stranka angažuje zastupnika iz te struke, ne samo jednog nego više njih i da stranka u postupku ima pravo, kao što je u Francuskoj i u Nemačkoj, pre nego što se otvori rasprava da predloži stručne savetnike, odnosno tehničke savetnike, kako ih oni u uporednom pravu zovu. To vam je dobra odredba da se suprotstavi svakoj samovolji ili korupciji veštaka sa drugom strankom. Ako se dogovorim, ja predlažem veštaka Simu. Sima mi uradi dobar nalaz i taj nalaz sudija prima. Na osnovu tog nalaza se zasniva presuda. Tu vam je korupcija apsolutno otvorena do neba. Zato, gospođo Malović, zbog kratkoće vremena, uložili smo 100 i nešto amandmana mi iz SRS. Predlažemo da radna grupa i vi te amandmane razmotrite. Ne morate usvojiti ni jedan iz političkih razloga, ako nemate dobar odnos prema nama, da nas ne ponižavate. Poštujem i vas i svakog poslanika, i svakog pravnika koji na to ukazuje. Hvala vam.
Narodni poslaniče, vreme koja vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospođo ministre, jako bitan zakon o parničnom postupku je danas u skupštinskoj proceduri i naravno, mi smo sa puno pažnje pratili tok javne rasprave i učestvovanje kvalifikovanih stručnjaka u samoj javnoj raspravi i učešće javnosti. Naravno da se nikada u tekstu određenog zakona u potpunosti neće usaglasiti stručna javnost. To se, čini mi se, nikada u našoj pravosudnoj praksi nije ni dogodilo. Uvek će neko izdvojiti mišljenje i misliti da je neko rešenje bolje od predloženog rešenja. Struka je upravo ta, a javnost je upravo ta koja je rekla da su postojeći sudski postupci dugi, spori, neefikasni, tromi, ne samo zbog sudija, jer ne treba svu odgovornost da svalimo na sudije. Poznajem na desetine sudija koji predmete nose kuće i odluke rade posle podne, uveče, žrtvujući privatni i porodični život da bi ispoštovali norme i da ispoštovali rokove. Da bi reforma u pravosuđu dala svoje prave rezultate, doprinos reforme u pravosuđu treba da daju svi učesnici u pravosudnom sistemu, pa i dostavljači, kuriri, daktilografkinje, tehničko osoblje i sudije itd. Ako smo svi saglasni da je postojeće stanje loše, onda samim tim postoji i saglasnost da se ona mora menjati. Uvek je strah od promene uzrokovana u Narodnoj skupštini iz dva osnovna razloga. Prvi je izraženi politički stav da sve što dolazi iz vladajuće koalicije, da je to loše i da će svaki novi predlog biti lošije rešenje od postojećeg. To je jasan artikulisani politički stav. Drugi je, čini mi se, nepoznavanje materije, nepoznavanje i uporednog prava. Veliki broj postupaka pred Ustavnim sudom povodom ustavnih žalbi, veliki broj postupaka pred Evropskim sudom za ljudska prava ukazuju i daju smernice radnoj grupi, koje je ona i prihvatila u punoj meri, za izradu jednog modernog i efikasnog zakona o parničnom postupku. Naravno da ćemo svi kod analiziranja svih odredbi zakona o parničnom postupku voditi računa i o onim neukim strankama, siromašnim građanima, građanima koji nemaju kvalifikovanu pravnu pomoći itd, ali zaista osnovna definicija parničkog postupka je da se vi u građanskim parnicama borite za zaštitu ličnih i imovinskih interesa, građanskih interesa. U onoj meri u kojoj ste zainteresovani da zaštitite vaš interes, vi ćete biti zainteresovani da angažujete i kvalifikovanog punomoćnika i kvalifikovanog stručnog pomagača, a to nažalost košta. Mi živimo u vremenu i tek ćemo živeti u vremenu u kome svaka usluga košta. U razvijenijim delovima naše zemlje ne dešava se ono što se dešava u siromašnim krajevima naše zemlje, i to tradicionalno. Stranke dođu kod punomoćnika usluga i odmah se plaća. U nekim drugim krajevima kažu - pa šta, ti si mi dao samo pravni savet, potrošio si neko svoje vreme, to ne košta ništa. Ne postoji taj odnos prema poštovanju usluge koju daje stručno lice. Celzus, veliki rimski civilista, je dao jednu sjajnu definiciju tužbe u građanskim parnicama – tužba nije ništa drugo do pravo da sudskim putem ostvarite ono pravo koje vam po zakonu pripada. Kako ćemo doći sa novim zakonom o parničnom postupku do pune materijalne istine, do poštovanja zakonitosti i do zaštite građanskih prava svih naših građana? Tako što će sud biti objektivan, što će raditi efikasnije, što će procedura biti efikasnija, što će se dokazi brže izvoditi, što će dostava biti efikasnija i što će mnogi rokovi zaista biti skraćeni. Sa bitnim izmenama i sa novim institutima mi ćemo doprineti načelu materijalne istine. Odlična je odredba koja se poziva na član 6. Konvencije o ljudskim pravima i slobodama, u kojoj u građanskoj parnici pravosnažna presuda krivičnog suda, za razliku od prethodnih rešenja, sada ne vezuje sud u pogledu osnovanosti tužbenog zahteva. To je pre svega bio prigovor osiguravajućih organizacija. Budući da sam sam 10 godina zastupao osiguravajuću kompaniju i da sam ušao u 80% naših sudova, mogu vam reći samo nekoliko primera iz prakse u kojoj je meri to osnovano. U jednom krivičnom postupku, paranoidni šizofreničar, istovremeno i alkoholičar i lice lišeno poslovne sposobnosti, je sa raširenim rukama istrčao i bukvalno jurio autobus i doživeo teške telesne povrede. Vozač autobusa je bukvalno bežao od takvog lica. Vozač autobusa nije bio zainteresovan za ishod krivičnog postupka. Možda su radili neki drugi interesi, bio je osuđen. Očigledno, lice koje je skrivilo saobraćajnu nesreću je ostvarilo ogromnu novčanu korist usled svoje krivice, upravo zbog činjenice da je sud bio vezan izrekom krivične presude da je samim tim osnov nesporan, a onda je samo u postupku utvrđivana visina. U jednom drugom slučaju je policija na licu mesta menjale tragove saobraćajne nezgode. Udes se desio u Crnoj Gori. Čak, lice koje je skrivilo udes, iz njegovog kombija je izletela i bojeva municija i imao je odličnu vezu, to je bilo ratnih godina, sa lokalnom policijom. Lice koje je navodno skrivilo saobraćajnu nezgodu, a bilo je na svojoj kolovoznoj traci, je dobilo pritvor, branioca po službenoj dužnosti, priznalo krivicu, oslobodilo se prava na žalbe, jer je jednostavno čovek izračunao da 10 ili 20 odlazaka za Crnu Goru će ga više koštati od novčane kazne u krivičnom postupku. Međutim, to je dalo i te kako jak osnov za naknadu štete, i to nekoliko lica koja inače u suprotnom ne bi ostvarila naknadu štete, a to je već od neke druge osiguravajuće kompanije. Juče sam kod zakonika o krivičnom postupku pohvalio ono za šta sam se zaista lično svojski, uz veliku podršku kolege Petra Jojića, kolege Jovana Palalića i mnogih kolega koji razumeju struku, koji razumeju problematiku, koji su se susretali nebrojano puta u praksi sa tom vrstom problema, pohvalio uvođenje instituta izabranog veštaka, odnosno, možemo ga nazvati tehničkog pomagača, stručnog pomagača. U svakom slučaju, lice koje će kvalifikovano dati nalaz i mišljenje po pravilima struke. Naravno, on će sigurno štititi interese stranke koja ga je izabrala, ali sud je tu da između dva suprotstavljena interesa, odnosno dva suprotstavljena iskaza veštaka ceni čiji je nalaz i mišljenje po pravilima struke ili je jedan deo nalaza jednog veštaka dat po pravilima struke, a drugog u nekom drugom delu. To je ona uloga suda koja je dobra jer, kažem, i juče sam to rekao, sud se do sada samo u tom delu koristio frazama. U nekoliko hiljada sporova, koje sam lično imao pred sudovima, samo jedan sudija je cenio nalaz i mišljenje veštaka, a to obrazložio i rekao zbog čega i u kom delu prihvata, zbog čega i u kom delu odbija i ta je presuda potvrđena na višem sudu. Svi ostali su koristili uobičajenu frazu. Ono što je dobro za koncentraciju dokaza, to je da se na pripremnom ročištu ili prvom ročištu za glavnu raspravu, koju pripremno ročište nije održalo, jednostavno stranke u dogovoru sa sudijom izjasne koje su činjenice među njima sporne, a koje su nesporne. Nesporne činjenice i nesporne dokaze, naravno, sud neće izvoditi, izvodiće one sporne činjenice i sporne dokaze i tada će sud moći na neki način da predvidi vremenski tok trajanja postupaka i redosled izvođenja dokaza, bez obzira što je to nemoguće precizno odrediti, jer nikada ne možete da znate u kom će smeru postupak da teče i koje će sve eventualne komplikacije ili nove činjenice tokom postupka da se pojave. To će u svakom slučaju doprineti suđenju u razumnom roku i smanjenju vremenskog trajanja suđenja, jer naše parnice su među najdužim u Evropi. Građanska parnica je, čini mi se, po podacima koje je objavilo Ministarstvo pravde, u proseku su građanske parnice trajale preko pet godina, što je predugačak rok. Zamislite nekoga kome je bitno ugroženo imovinsko pravo, koje ne može da ostvari pet godina, pa tek onda idemo u proces izvršenja. Naravno da je sve vezano za izuzeće, za delegaciju nadležnosti, za utvrđivanje posebne mesne nadležnosti, za savesno postupanje stranaka u postupku, da su to jako dobra rešenja. Mi smo mogli o tim advokatskim trikovima i stranačkim trikovima za zloupotrebu procesnih ovlašćenja da pričamo 24 sata. Zaista je prethodni Zakon o parničnom postupku, i u pogledu dostave, i u pogledu izuzeća, i u pogledu svih ostalih procesnih mogućnosti, pružio najširi mogući spektar za zloupotrebu procesnih ovlašćenja i za odugovlačenje postupka i ovaj zakon te mogućnosti u velikoj meri sužava. Ono što je sporno, čini mi se kod većine poslaničkih grupa, to je da punomoćnik stranaka pred sudom može biti isključivo advokat. Rekao bih nešto što je moje mišljenje, naravno, da su advokati sa položenim pravosudnim i advokatskim ispitom jako stručni, kvalifikovani i najkvalifikovaniji da zastupaju interese stranaka pre sudom. Međutim, mislim da su, recimo, i zaposleni u Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, za penzijsko-invalidsko osiguranje, znači lica koja zastupaju te fondove ili lica zaposlena u osiguravajućim kompanijama, a imaju položen pravosudni ispit, mogu da nastupaju u predmetima samo sa određenom vrstom spora, i te kako kvalifikovani i usko specijalizovani za zaštitu prava interesa institucije, koju zastupaju. Verujte mi da u sudskim predmetima protiv Zavoda za zdravstveno osiguranje, penzijsko i invalidsko osiguranje, retko ćete naći advokata koji je tako stručan i kvalifikovan da se suprotstavi nekom zastupniku koji radi 20 ili 30 ili 10 godina u tom fondu ili zavodu ili osiguravajućoj kompaniji. To sa advokatima, uz dužno poštovanje prema njihovoj progresiji, liči na specijalizaciju opšte nadležnosti. Ali, usko specijalizovani punomoćnici, čini mi se da neće u praksi to doneti i doprineti utvrđivanju materijalne istine ili efikasnom vođenju postupka, nego čini mi se da će možda samo advokatski lobi, na osnovu toga profitirati, jer danas se svi advokati žale da imaju malo posla i da je jako teško naplatiti ono što se uradi, ali to je cena vremena koje plaćamo svi u kome živimo. Novo vreme je nametnulo i mnoge oblike dokazivanja, nove oblike i načine saslušavanja svedoka i dobijanja pisanih izjava. Ta rešenja su u potpunosti prilagođena i primerena novom vremenu. Ono što je, takođe dobro, to je mogućnost da stranke zaključe i sudsko poravnanje i posle donošenja prvostepene presude, što do sada nije bio slučaj i, naravno, sa uvođenjem medijacije sudija će u svakom momentu, ako proceni da ima mogućnosti za sporazumno rešenje spora, uputiti stranke na dogovor, jer ne zaboravimo u razvijenim pravnim sistemima se preko 90% svih građanskih parnica rešava medijacijom, odnosno sporazum stranaka i mirnim rešenjem spora. Sve i po vanrednim pravnim lekovima, sva rešenja koja je zakon predložio su dobra, ona će takođe doprineti efikasnom sprovođenju postupka, ali i posebno uređeni parnični postupci su precizno navedeni i uvedene su neke novine, jer je život nametnuo posle našeg donošenja Zakona o zaštiti potrošača, da i ta grupa bude obuhvaćena zakonom o parničnom postupku i njegovim posebnim postupcima, kao i kod zaštite kolektivnih prava i interesa građana. Zbog svih ovih činjenica, zbog činjenica koje ćemo mi izneti u raspravi o pojedinostima, poslanici Srpskog pokreta obnove će, naravno, u danu za glasanje glasati za ovaj dobar zakon i upravo ove ključne činjenice koje sam naveo nama daju nadu da će zaista pravosuđe iz jednog teškog stanja, posle svih dobrih normativnih rešenja koje je donelo Ministarstvo pravde, odnosno što su predložili Narodnoj skupštini koje ćemo mi usvojiti, da ćemo mi zaista ići putem poboljšanja stanja u našem pravosudnom sistemu. Zbog toga ćemo mi, kažem, u danu za glasanje podržati ovaj zakonski predlog. Hvala.
Šesnaest minuta iskorišćeno od vremena predstavnika poslaničke grupe. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da koristi svoje pravo u ovom delu sednice? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč, u pismenom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Liberalno-demokratska partija, poslanička grupa Nova Srbija, poslanička grupa Demokratska stranka Srbije, poslanička grupa Srpske radikalne stranke, poslanička grupa Napred Srbijo, poslanička grupa Za evropsku Srbiju, pa dajem reč prvom prijavljenom na listi, a po redosledu narodnih poslanika i prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o parničnom postupku. Prvi prijavljeni narodni poslanik Nebojša Ranđelović, posle njega narodni poslanik Srđan Spasojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, predstavnici Vlade, uvažene koleginice i kolege, u uvodnom ekspozeu naše ovlašćene predstavnice za raspravu o Predlogu zakona o parničnom postupku, iznela je stavove našeg poslaničkog kluba. Pažljivo sam pratio raspravu i nastojaću da ne ponavljam ono što je već rečeno, nego da istaknem ono što je dobro u zakona i apostrofiram ono što mislim da bi moglo da bude popravljeno i da postavim određena pitanja. U krajnjem slučaju, mi iz LDP nikada se nismo držali pravila da je opozicija tu da kritikuje, a vlast da hvali, naročito ne kod fundamentalnih zakona na kojima počiva pravni sistem jedne države, jer u takvim trenucima je to nedopustiv luksuz. Dakle, tu smo da loši predlozi zakona budu bolji, a da dobri predlozi zakona budu još bolji. Već smo čuli koje su dobre strane ovog predloga zakona. Neću ponavljati, smo ću kao ilustraciju toga, mislim da o tome nije bilo previše reči u raspravi, osvrnuću se na proširenje mogućnosti da se zaključi poravnanje. Ova mogućnost postoji, po sadašnjim rešenjima, sve do pravosnažnog okončanja postupka, za razliku od važećeg rešenja prema kojem se poravnanje može zaključiti samo do okončanja prvostepenog postupka. Odlično je rešeno i pitanje sudbine prvostepene odluke i žalbe u slučaju zaključenja poravnanja u toku drugostepenog postupka, dakle, oglašavanje prvostepene odluke bez dejstva i uzimanje da je žalba povučena. Tako je otklonjen veliki problem koji je sudovima najpre nametala primena Zakona o medijaciji i to na najbolji mogući način, budući da niti ukidanje, niti stavljanje van snage prvostepene odluke, niti isključivo fikcija o povlačenju žalbe, nisu mogli poslužiti svrsi u ovom slučaju. Da ne nabrajam dalje. Pored velikog broj odličnih rešenja kojima se zaista postižu deklarisani ciljevi ili otklanjaju praznine koje su izazivale velike probleme u praksi, po meni, Predlog zakona sadrži određene nedoslednosti koje mogu da budu podložne korekciji i koje se odnose, pre svega, na domašaj dispozicije stranaka, kao i načela materijalne istine, odnosno raspravnog i istražnog načela. Naime, predlagač insistira na ograničavanju domena primene istražnog načela, koje je, prema važećem Zakonu o parničnompostupku, konkretizovano odredbom da sud utvrđuje sve činjenice od kojih zavisi odluka o osnovanosti tužbenog zahteva i predlaže rešenje kojim je sud dužan da uzme u obzir samo one činjenice koje su stranke predložile i u vezi kojih su izvedeni dokazi. Takvo rešenje se opravdava navođenjem da se stranke bore za svoje interese i da je sud arbitar koji ceni na osnovu određenih pravila i posebnog pravila o teretu dokazivanja. Međutim, može se zaključiti da na ovaj način, zapravo, na račun načela materijalne istine se donekle reinstitucionalizuje nekada dominantno načelo formalne istine i zanemaruje se uopšte društveni značaj uloge suda koji nikako nije arbitar, jer arbitar je privatni sudija, već nosilac jedne važne, možda i najvažnije državne i društvene funkcije. Sa druge strane, autonomija stranaka kao dopuštena mera njihove odgovornosti za sopstveni uspeh u parnici drastično se umanjuje kada je reč o regulisanju zastupanja od strane punomoćnika. Mogućnost stranaka da se opredele u pogledu ličnosti punomoćnika sada je reducirana isključivo na advokate, a mogućnost izbora, da li će uopšte biti zastupana, limitirana je na prvostepeni postupak. Mišljenja sam da su ovakva rešenja obrazložena potrebnom, dakle rešenja u obrazloženju koja su data, doslednog sprovođenja ustavne odredbe prema kojoj pravnu pomoć može pružati samo advokatura, kao i stavom da je rešenje iz važećeg zakona, pre svega, neprihvatljivo sa stanovišta advokature kao profesije koja podrazumeva višestruku pravnu kvalifikaciju, završen pravosudni ispit, odgovarajuću praksu, kao i posebne kriterijume za prijem u advokaturu. Prema postojećim rešenjima kao punomoćnik stranke u parničnom postupku može se pojaviti svako poslovno sposobno lice, dakle sad se apostrofiram na postojeća rešenja, dok u slučaju zastupanja od strane advokata sudovi primenjuju niži stepen tolerancije učinjenih grešaka u zastupanju. Advokatska profesija štiti se tako što svako ko nije advokat, a pojavljuje se u više parnica kao punomoćnik stranaka i svoje usluge naplaćuje, podleže odgovornosti za nadri pisarstvo. Kada je u pitanju obavezno advokatsko zastupanje, ono se primenjuje tek u postupku po vanredno pravnom leku, dakle reviziji, a ne u postupku po žalbi kako je predloženo. Da li se moglo razmišljati na sledeći način, postavljam pitanje? Rešenje kojim bi se stranci ostavila sloboda da za punomoćnika izabere bilo koje lice, bez obzira na to da li je advokat ili nije, uz povećanje stepena odgovornosti stranaka za sopstveni izbor. Što bi se postiglo izjednačavanjem tretmana grešaka, a i zadržavanje odredaba o nadri pisarstvu. Time bi se, po mom mišljenju, postigao dovoljan stepen zaštite advokatske profesije. Ustav svakako ne bi bio povređen, budući da je termin pravna pomoć u članu 67. Ustava višeznačan. Ustavotvorac je očigledno imao u vidu pojmove pravne pomoći koji obuhvataju i delatnost drugih subjekata, a ne samo advokature. U krajnjem slučaju i obrazloženju Predloga zakona se zakonopisac poziva na Ustav. Dakle, Ustav time, po mom mišljenju i rekao bih po opšte prihvaćenom mišljenju, ne bi bio prekršen. Rešenjem kojim je advokatsko zastupanje obavezno u postupcima po pravnim lekovima i redovnim, ne samo da je kao i prethodno očigledna refleksija i aspiracija i realizovanog uticaja advokature, već je pod znakom pitanja i sama mogućnost da se praktično primeni. Ono na primer nameće pitanje - kako protivnika žalioca kao stranku koja je uspela u prvostepenom postupku primorati da angažuje advokata, odnosno kako ga sankcionisati ukoliko to on ne želi ili ne smatra svrsishodnim da učini? Da li se može takvoj stranci uskratiti pravo da sama lično i neposredno preduzima parnične radnje? Da li žalbu treba uopšte i razmatrati ili je odmah usvojiti? Sa aspekta logike parnice, imajući u vidu činjenicu da ona predstavlja funkcionalno jedinstvo procesnih radnji koja se nadovezuje jedno na drugo sve do pravosnažnog okončanja, mišljenja sam da nije opravdano stranci koja se, verujući u sopstvene kapacitete, opredili za samostalnu borbu za svoja prava i interese uskrati mogućnost da tu borbu na sopstveni rizik bez ičije pomoći vodi i do samog kraja. Na kraju bih se, postavljajući ova pitanja i dajući adekvatne predloge, osvrnuo na oblike udruživanja bez svojstva lica u pravu. U predlogu i dalje kao i u postojećem Zakonu o parničnom postupku postoji odredba kojom je normirano ovlašćenje parničnog suda da svojstvo stranke prizna i oblicima udruživanja bez svojstva lica u pravu, dakle bez pravne sposobnosti, i to pod uslovom da raspolažu imovinom na kojoj se može sprovesti izvršenje. Po meni ostaje nejasno ko to može raspolagati imovinom, a da uopšte nema pravnu sposobnost, tj. da uopšte ne može biti nosilac bilo kojeg prava. Voleo bih da dobijemo razjašnjenje kako je zakonopisac video taj problem i kako je osmislio primenu adekvatnih odredbi. To bi u suštini bila srž zamerki i suština pitanja koje bih postavio, a inače podržavamo generalni stav da se radi o fundamentalnom zakonu čije osvajanje uz adekvatne popravke treba podržati. Hvala.
Devet minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, posle njega narodna poslanica Marija Bugarčić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, poštovani ministre, pred nama je danas rasprava o Predlogu zakona o parničnom postupku i odmah na početku istaći ću jednu činjenicu koju sam juče pomenuo, da je u suštini ovaj zakon dobar, da je bolji od onog prethodnog zakona. Naravno da u svakom zakonu ima određenih nedostataka i siguran sam da će poslanička grupa Nove Srbije sa amandmanima koje je podnela pokušati da neke ne jasnoće, kako jezičke, tako i suštinske predloženim amandmanima pokušamo da popravimo. U ovoj raspravi u načelu ću, pošto sam se pozitivno izrazio o ovom predlogu zakona, pokušati da se malo detaljnije i praktično držim ovih amandmanskih stvari kako bi predlagač imao dovoljno vremena da sagleda ove amandmane i da eventualno prihvati što bi u potpunosti sigurno popravilo zakonski predlog. U članu 11. Predloga zakonaposlanička grupa Nove Srbije praktično, predloženim amandmanom želi da skrene pažnju i predlagaču zakona da se, medijacija koja je predviđena, praktično pretoči u obavezno predlaganje medijacije iz razloga što bi se u potpunosti moglo sve završiti pre sudskog postupka. Znači, jedan praktično imperativan stav jer zašto bi se stranke izlagale nepotrebnim troškovima, a znamo da su oni jako veliki i da smo više puta ukazivali ovde da su sudske takse i na presudu i na tužbu i na žalbu jako velike i da stranke najčešće su u nemogućnosti da ih plate. Naravno, žao nam je što verovatno ovaj Skupštinski saziv neće ovaj predlog Nove Srbije koji je više puta odavde potekao da se eventualno, osim inicijalnog akta tužbe ta taksa plati a da one, vezane za presudu i žalbu, na kraju, po izvršenju, praktično po realizaciji tog zahteva iz tužbe, odnosno posle ostvarenog prava. Međutim verovatno će to u nekom drugom sazivu pokušati da se uradi jer bez obzira na sve ovde, štomenjamozakone, i ovaj parnični postupak neće biti na pravi način realizovan ukoliko se izvršni postupak ne bude sprovodio u delo, bez obzira na to što su predviđene mogućnosti kako državnih izvršioca, odnosno sudskih, tako i privatnih izvršilaca. Danje skrećemo pažnju na član140. stav 3. vezano za dostavljanje, jedna dosta osetljiva situacija. Zakonodavac predlaže jedno rešenje i ono je u principu dobro jer su velike mogućnosti zloupotrebe, odnosno izbegavanja stranaka koje su tužene da se pojave na ročištu i da se u opšte krene sa sudskim postupkom, ali mislimo da ovo naše ponuđeno rešenje je bolje i da bez obzira na sve, daje ipak jednu mogućnost ovoj protivnoj stranci da bude obaveštena o sporu. Naime, kako smo mi predložili da se u članu 140. stav 3. menja na taj način, da ostane obaveštenje da stranke mogu da preuzmu pismenu u sudu u roku od 30 dana od dana kada je pokušano dostavljanje.U tom se slučaju, se kopijapismena ističe na oglasnu tablu suda, proteklom roku od 30 dana smatra se uredno izvršeno. Predlogom zakona, znači naše obrazloženje vezano za ovaj amandman, je da predlogom zakona predviđeno pribijanje pismena vrata, stana ili prostorija pravnog lica, ne znači da to isto pismeno neće biti uništeno od strane trećih lica, dok stranka nema mogućnost da se informiše u sudu. Iz tog razloga smatramo da je ponuđeno rešenje celishodnije. Jedan član zakona koji je zaista sporan, a to je član 222. tačka 4, gde mi tražimo da se tačka 5. briše. Zašto? Rešenje je predloženo u integralnom tekstu Predloga zakona je odredba prepisana iz člana 214. tačka 5. aktuelnog ZPP. Predlagač zakona pri tome nije obratio pažnju na činjenicu da je u maju ove godine donet novi Zakon o privrednim društvima, čiji je član 598. doslovno glasi – od dana početka primene ovog zakona odredbe člana 214. tačka 5. ZPP, ne primenjuje se u pogledu postupka likvidacije, koji su pokrenuti u skladu sa odredbama ovog zakona. Smatrajući da nikako nije u redu da ova dva zakona i dalje budu u koliziji, po jednom bitnom pitanju, predložili smo ovim amandmanom brisanje sporne odredbe. U članu 183. smatramo da uopšte tendencija zakonodavca sa ovim predlogom zakona u parničnom postupku jeste ubrzanje parničnog postupka i smatramo da u takvoj situaciji na određene radnje koje treba da sprovodi i Kasacioni sud, rok od 60 dana je preveliki i treba ga smanjiti na 30 dana, jer ako sve ovo što radimo, a tendencije su da se ubrza parnični postupak, onda nema razloga da oni koji su najkompetentniji u ovoj zemlji imaju produženje roka koje je bespotrebno, tako da taj rok treba smanjiti na 30 dana. Naravno, osvrnućemo se i na mogućnost da stranke podnose reviziju. Gospođo ministre, zašto smatram da je limit od 100.000 evra previsok i njega treba smanjiti na 50.000 evra, ali uz jednu primedbu, ne treba da stoji dinarska protivvrednost, nego treba da stoji pet miliona dinara, iz prostog razloga, što je vezivanje za kurs evra veoma nepopularna situacija, pravi se jedna određena nejednakost među strankama, jer u slučaju velikog skoka evra, može se desiti da se pomera ta revizija. Mi znamo da u ovoj zemlji ništa ne prati pomeranje kursa evra, plate, penzije i ostala lična primanja su po principu zamrznuta, tako da treba jedan određeni limit za reviziju, odnosno sa sadašnjih 10 miliona, da se smanji na pet miliona dinara, kako bi stranke imale mogućnosti, jer dosta je to veliki izdatak za građane Srbije i smatramo da je ovaj iznos realan. Jedan amandman vezano za član 382. može se reći da se stav 2. menja drugostepeni sud može da upotrebi od prvostepenog suda da pribavi izveštaj o izviđajnjim radnjama. Rešenje predloženo ovim amandmanom je celishodnije, neprihvatljivo je da drugostepeni sud koji odlučuje po žalbi, ceni odluku prvostepenog suda, stvara takvu vrstu komunikacije kojim od prvostepenog suda traži dodatna objašnjenja i druge slične stvari. Može da se odnosi na izviđajne radnje, ali na one procesne radnje, po kojima je uložena žalba, doneta je odluka, zašto bi on u nekom drugostepenom postupku pribavljao takvu vrstu dokaza, eventualno mogu neke izviđajne radnje koje su tehničkog karaktera, ali one suštinske ne. Naravno, drugostepeni sud će ceniti ono što je uradio prvostepeni sud, doneće odluku, potvrditi ili ukinuti i vratiti na ponovno odlučivanje. Mislim da je to procesno u redu. Na kraju, osvrnuo bih se na član 421. stav 2, tu tražimo da se stav 2. menja i da glasi – zahtevi iz stava 1. ovog člana može da se podnosi protiv pravosnažne presude gde je povređen zakon, kako javnog, tako i privatnog interesa. Obrazloženje je, smatramo da ne treba diskriminisati privatni interes u svim razvijenim zemljama, zakonodavstvo maksimalno štiti institut privatne svojine, tako da je potrebno da zakonom dozvoliti mogućnost, da se podnese zahtev Vrhovnom kasacionom sudu za preispitivanje pravosnažne presude kojim je povređen zakon i na štetu privatnog, a ne samo javnog interesa. Mislim da smo mi odavno izašli iz perioda kada treba štititi samo državni i javni interes, privatna svojina je sveto pismo, kada je svojinski odnos u pravu. Mislim da je ovaj amandman dobar i da ga treba prihvatiti. Naravno, kada dođe vreme za amandmane, još ćemo podrobnije pričati. Namera i želja je da jedan zakon koji je u redu, da na ovaj način ostavimo dovoljno vremena predlagaču da skrenemo na neke stvari koje su nelogične. Mislim da će ministar imati razumevanja i da će veliki broj amandmana biti prihvaćen.
Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić, a posle nje narodna poslanica Milica Radović.
Uvažena predsedavajuća, uvažena ministre, dame i gospodo, moje uvažene kolege su govorile o nedoslednosti, o pravnim prazninama i prednostima ovog zakona. Ja ću govoriti o novinama koje donosi ovaj zakon. Iskreno se nadam da će ove novine poboljšati Zakon o parničnom postupku i da se neće na svake dve godine donositi neki novi ZPP. Značajna novina u ovom zakonu je ta koja se tiče načina dostavljanja spisa. Pored toga što su sadašnje odredbe ZPP zastarele i važe preko 50 godina, veliki problem za odvijanje parničnog postupka predstavlja i zloupotreba procesnog prava i stranaka. Ova predložena izmena zakona predstavlja značajan pomak i u ovoj oblasti, ali po našem mišljenju, to nije konačno rešenje problema ovog principa dostavljanja. Zakon predviđa da pismena koja se moraju lično dostaviti, dostavljaju se na adresu iz evidencije o prebivalištu, a kada su u pitanju pravna lica, iz registra pravnih lica. Ako se lice kome se pismeno mora uručiti ne zatekne na toj adresi, ostavlja se obaveštenje da pismeno može podići u sudu u predviđenom roku od 30 dana, nakon čega se smatra da je pismeno uredno dostavljeno. Iskreno se nadam da će ovo znatno smanjiti trajanje parnice, jer znamo da u praksi naši parnični postupci traju jako dugo i da se parnične radnje u većini slučajeva odugovlače. Veliki broj slučajeva završi i na međunarodnom sudu u Strazburu. Što se tiče rokova i ročišta predloženog rešenja gde su sud i stranke dužni da se pridržavaju utvrđenog vremenskog okvira, i kada se tačno ročišta mogu odložiti, smatramo da je to dobro rešenje u ovom zakonu i da je takođe pozitivan pomaka kada se tiče ZPP. Zakon posebnu pažnju posvećuje u načelima suđenja u razumnom roku, jer presude Evropskog suda za ljudska prava, tu je utvrđeno da se najveći broj slučajeva i presuda donosi, baš na štetu građana Republike Srbije. Ono što bih ja dodala, ne treba bežati i ne treba ostati nenapomenuto načelo člana 6. Evropske konvencije za ljudska prava i načelo pravičnosti. Takođe, uvođenje u Zakon o parničnom postupku, posebna dva postupka, postupak u potrošačkim sporovima i postupak za zaštitu kolektivnih prava i interesa građana je nešto što je za poslaničku grupu LDP jako pozitivno i prihvatljivo jer ova dva postupka postoje u svim zemljama članicama EU. Ono što je, takođe, dobro u ovom zakonu, a moje koleginice i kolege nisu pomenule, konačno se precizira definicija među presude i to je od njenog predmeta izreke i pravne prirode. Sada među presudama može imati samo pozitivnu izreku što do sada nije bio slučaj i što takođe mislimo da je dobro predviđeno u Predlogu ovog zakona. Postavila bih vam pitanje, gospođo ministre, je dok je trajala javna rasprava o ovom zakonu vođena je rasprava između profesora Živkovića i profesora Antića, a tema je bila - da li određene norme treba da idu u Zakon o međunarodnom privatnom pravu ili treba da ostanu regulisane Zakonom o parničnom pravu. Preovladalo je mišljenje od profesora Antića, koji je po mnogim pravničkim ocenama nije baš toliko utemeljen jer više je pristalica na javnoj raspravi imao profesor Živković, pa me interesuje šta vi mislite po tom pitanju? Na kraju, pošto moje vreme ističe, želim da kažem da ćete za Predlog zakona o parničnom postupku imati podršku poslaničke grupe LDP. Iskreno se nadam da će se ovaj zakon više u praksi primenjivati i da će se više poštovati član 32. Ustava i pravo na pravično suđenje će imati svi građani Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Milica Radović, posle nje narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče smo završili raspravu o Zakoniku o krivičnom postupku koji je toliko loš zakon da ga je trebalo povući iz skupštinske procedure i to je ono na šta smo ukazali juče u raspravi. Evo, danas smo počeli sa raspravom o jednom drugom procesnom zakonu koji nije uopšte toliko loš kao onaj prethodni, ali daleko od toga da su sva rešenja, koja su u njemu predviđena, adekvatno predviđena i regulisana. Ovaj zakon se donosi, između ostalog, i zbog toga da bi se postiglo efikasnije i ekonomičnije postupanje pred sudovima i onda se postavlja pitanje, ako je stvarno bio cilj ovog predloga zakona zašto predlagač zakona nije krenuo od toga da definiše krajnje rokove za glavne procesne radnje u postupku? Mi smo ovu grešku uvideli i predvideli smo niz amandmana koji upravo idu u ovom pravcu, znači, preciziranje rokova i određivanja krajnih rokova kako bi došlo do onemogućavanja neefikasnog vođenja sudskih postupaka. Međutim, ono što smo i juče istakli, potpuno je opravdano težiti efikasnijem sudskom postupku, bez obzira da li se radi o parničnom ili krivičnom postupku, ali se ne sme nikako da ide na uštrb utvrđivanja istine. Kad kažem ovo prvenstveno mislim na neke odredbe koje se odnose na regulisanje sporova male vrednosti, jer se radi o prilično kratkim sporovima kod kojih se čak ne održava ni pripremno ročište, odnosno kod kojih se tužba tuženom ne dostavlja na odgovor i radi se ono što je najvažnije o sporovima čija je vrednost spora ne prelazi iznos od tri hiljade evra u dinarskoj protivvrednosti. Ono što je, po nama, kod regulisanja ovih sporova izuzetno sporno to je što stranke nemaju mogućnost da ulažu žalbu na presudu u kom će iznositi ove činjenice i predlagati izvođenje novih dokaza. Naša opravdana zabrinutost ide u tom pogledu što će, polazeći od realnog života, ovi procesi, odnosno ovi postupci biti najviše zastupljeniji postupci u parničnoj materiji i odatle naša bojazan da će, maltene, za najveći broj parničnih postupaka da se koriste ovi slučajevi, da se sudi u skraćenom postupku. To je nešto što nije dobro jer, kao što je moj kolega Jovan Palalić rekao, otprilike 80% ukupne parnične materije će biti svedeno na sporove male vrednosti. Jednostavno, ovde je trebalo da se krene od realnog života i od sagledavanja da jedna petina građana Srbije danas živi dobro, a da četiri petine građana Srbije danas jedva da preživljava i da će ovi sporovi procentualno bitinajzastupljeniji sporovi i zbog toga nije opravdano da za njih važe skraćene procedure, da za njih važi skraćeni postupak. Sa druge strane, ako pođemo od tog realnog života, takođe je neprihvatljivo da je revizija dozvoljena samo za sporove vrednosti iznad 100 hiljada evra. Sto hiljada evra danas za mnoge građane u Srbiji je misaona imenica i sasvim je jasno da ovakvim određenjem mogućnosti ulaganja revizije, faktički ograničavate njenu mogućnost i svodite je na izuzetak. Znači, ovakvim određenjem ulaganja ovog vanrednog pravnog leka ona je potpuno, sem u nekim izuzetnim slučajevima, isključena iz upotrebe i stvoriće se stvarno na pravi izuzetak. Time se znatno ograničavaju prava stranaka u postupku i mislim da ste i vi toga svesni. Međutim, čak i ako se pođe od onih dobrih rešenja koja su predviđena u ovom predlogu zakona, smatram da najveći problem, a to je problem neefikasnog funkcionisanja sudova, neće biti rešeno. Neće biti rešen zbog toga što je on još više pogoršan time što je ustanovljena nova mreža sudova koja je znatno otežala i onemogućila građane u jednakom pristupu pravdi. Ne samo to, već je funkcionisanje određenih sudova dovela u pitanje. Recimo, danas najopterećeniji sudovi u Srbiji imaju osam puta veći priliv od onih sudova koji su najmanje opterećeni i danas je sigurno jedan od najopterećenijih sudova u Srbiji Prvi osnovni sud u Beogradu u kome postoji više od 200 sudija i negde oko 1000 zaposlenih lica. Ovaj sud danas jako loše funkcioniše ne zbog nesposobnosti sudskog kadra, ne zbog toga što nisu obučeni, naprotiv, u najvećem broju slučajeva radi se o izuzetno kvalitetnim sudijama koji svoj posao obavljaprofesionalno, ali je problem što nemaju mogućnost da savladaju toliki priliv predmeta. Kada smo pre dve godine ukazivali na to da će ovakva mreža sudova izazvati ogroman problem u funkcionisanju sudova. Tada niste uvažili naše argumente. Bilo je neophodno da 2010. godinu, bar na osnovu onog uizveštaja koji smo imali priliku da izvršimo uvid, saznamo da je negde nešto manje od milion predmeta rešeno u svim osnovnim sudovima u Beogradu, što direktno govori u prilog tome koliko je ova reforma neefikasna i nakon toga se pojavila informacija da će kompletna mreža sudova biti zamenjena, takvu odluku pozdravljamo, i da će određeni broj osnovnih sudova, mogu sada da vam nađem informaciju gde je gospođa Nata Mesarović to izjavila, da je mreža sudova danas neadekvatna i da će biti izmenjena i da se predviđa osnivanje nekoliko novih osnovnih sudova sasudskim osnovnim jedinicama na teritoriji Grada Beograda. To je nešto što pozdravljamo. To je nešto na šta smo vam ukazivali i onda kada je ovaj zakon bio na dnevnom redu, ali jednostavno niste imali sluha da shvatiti da će on sam vas da dovede u problem, ali bez obzira, nismo sujetni, kao što znate, i mislim da je i posle dve godine koje ste faktički bacili, dobro je što su oni koji su predvodili ovu reformu shvatili da su ustanovljenjem ovakve mreže sudova u velikom problemu i da su došli na ono gde smo se našli pre dve godine, kada smo ukazivali da će doći do velikog problema u funkcionisanju pravosuđa. Nakon povrede prava na suđenje u razumnom roku, danas pred sudom u Strazburu nalazi se negde više od pet hiljada tužbi protiv Srbije. Postoji 51 presuda koju je sud u Strazburu doneo, a samo tri presude idu u korist Republike Srbije i to je veliki problem. Znate da to mora da se reši, ali to ne može da bude rešeno samo i isključivo donošenjem jednog procesnog zakona, to mora da bude rešeno samo ukoliko potpuno sagledavate stanje i sve probleme koji opterećuju ovaj zahtev i problem koji treba da se reši. To može da se reši ne samo donošenjem dobrih procesnih rešenja, već kompletno promenom ustanovljene sudske mreže i vraćanjem na posao velikog broja sudija za koje se kasnije ustanovi da nisu adekvatno cenjeni kriterijumi kod njih, prilikom odlučivanja o ponovnom izboru. Mislim da bi sa takvim rešenjima trebalo da se krene prvenstveno na području KiM, jer je upravo na području juga Srbije, na području KiM, veliki broj nosilaca pravosudnih funkcija je ostao bez posla zbog tzv. reforme i mislim da bi, kao Ministarstvo pravde, kao predstavnik Ministarstva pravde, trebalo da pokažete jasnu želju koja će da govori u prilog tome da je neophodno da doprinesete i vi vašim radom da paralelne institucije na Kosovu, kako se nazivaju, odnosno srpske institucije na Kosovu, opstanu, a kao što znate, jedna od osnovnih takvih institucija na Kosovu je i sud u severnom delu Kosovske Mitrovice. Znam da ste vi odobrili sistematizaciju za povratak 76 radnika pravosuđa u taj sud, ali je neophodno da iskoristite poziciju na kojoj se nalazite i da izvršite pritisak kod Ministarstva pravde, kako bi prosto ta odluka zaživela u praksi, jer je neophodno da Ministarstvo finansija da i finansijsku podršku za obezbeđenje plate za te radnike dole. Jednostavno, ukoliko se to ne bi desilo, ukoliko bi vaša uloga u tom pogledu ostala pasivna, smatram da bi takvim ponašanjem samo kosovska vlast bila ohrabrena da ispunjava sve one ciljeve koje je naumila, a jednostavno osvajanje, kako da kažem, suda u Kosovskoj Mitrovici, je samo jedan u nizu ciljeva koje oni žele da ostvare. Hvala.
Jedanaest minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković, a posle njega narodni poslanik Mileta Poskurica.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovana gospođa Malović, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o parničnom postupku je svakako jedan od najvažnijih zakona, jer brzina i dužina sudskog postupka prvenstveno zavise od procesnih zakona i srpsko pravosuđe ima ogromne probleme i u ovom delu. Činjenica da 70% predmeta pred našim sudovima spada u materiju parnice nas obavezuje da za razliku od krivičara koji nisu imali sreću u ovom izvlačenju, jer mislimo da zakon o ZKP ne daje dobra rešenja i neće im pomoći u njihovom radu, bar da parničarima damo jedan kvalitetan zakon i alat u ruke da bi mogli i oni da doprinesu da ne budu oni večiti krivci za sve ovo što se dešava u našem pravosuđu, već da oni ljudi koji imaju sposobnosti i znanja, stručnosti i želje da se dokažu na svom poslu zaista i ovaj zakon iskoriste u najbolje mogućem pravcu. Svakako da cilj koji treba da postigne novi zakon o parničnom postupku jeste i brzina i jeste efikasnost postupka, ali to nisu ni najvažniji elementi ovog postupka, tako da ćemo pokušati da pomognemo kroz amandmane koje smo predložili da se neke greške ne ponove, kao što se to dešavalo sa reformom pravosuđa do sada i zato se nadam da će amandmani DSS biti i prihvaćeni. U Predlogu zakona o parničnom postupku zaista se bitno skraćuje vreme trajanja postupka, pre svega kroz koncentraciju sudskog postupka i bitne odredbe da se odredi vremenski okvir koliko će trajati postupak koji sudija radi na pripremnom ročištu. Meni se svidela jedna odredba koja će obavezati pre svega sudije da budu mnogo aktivniji i da budu spremni za svako suđenje, jer imaju obavezu da izreknu presudu odmah, znate kako se to u praksi do sada dešavalo. Predlogom zakona ukida se zahtev za zaštitu zakonitosti, u potpunosti. Što se tiče revizije, tu su već malo izmenjene norme i one će biti neki izuzetan i restriktivan pravni lek. Kolega Palalić i gospođa Radović su jasno govorili kakve probleme može da izazove revizija, njena visina. Imajte u vidu da u Srbiji postoje neke male sredine. Ne znam ko u Kniću može da vodi reviziju ili u Čačku ili u Lučanima ili u nekom drugom gradu, u situaciji kada je privreda razorena, gde građani jedva sastavljaju kraj sa krajem, da vode vrednost spora preko 100.000 evra. U pogledu predloženih rešenja, mi u DSS imamo određene dileme. Plašim se samo da u moru amandmana koji su podneti na ZKP ili ZPP, molio bih vas da obratite pažnju na te amandmane, jer nam je zaista svima u cilju da popravimo ovaj predlog zakona, da nam se nešto ne provuče zbog obimnog materijala koji je stigao. Smatramo da je neophodno odrediti krajnji rok do koga može trajati prvostepeni parnični postupak, jer u članu 10. zaista ne znam šta znači odrednica "u razumnom roku"? To može da stoji u ovom zakonu, ali mi smo predložili da se taj rok vremenski ograniči, da to bude period od devet meseci od otpočinjanja parnice, ukoliko želimo brže i efikasnije pravosuđe mislim da neki rok treba odrediti. Kod toliko pominjane danas odredbe da odluka krivičnog suda ne proizvodi pravno dejstvo u parničnom postupku, kolega Palalić je to bukvalno iz struke, iz sudnice, iz prakse preneo u ovu salu. Postoji određeno opravdanje. Kolega Čikiriz je naveo drastične primere, ali to su ipak, mislim, u ovom slučaju neki izuzeci, jer u slučaju kada postoje suparničari, nemoguće je ako se vodi krivični postupak prema jednom od njih, da se ovaj drugi izuzme od daljeg vođenja postupka. Tu treba naći neko rešenje. Znam da su to veliki problemi sa osiguravajućim kućama i sa drugim eventualnim učesnicima u ovom sporu, ali mislim da ovo predloženo rešenje nije baš kvalitetno. Kada je u pitanju određivanje mesne i stvarne nadležnosti, tu predlažemo određena rešenja da se i tu odredi rok od osam dana. Nema potrebe da se prolongira bilo šta i da se sudiji ostavi mogućnost da to pomeri nakon godišnjeg odmora ili nekih drugih svojih obaveza, već jednostavno ga obavezati da u roku od osam dana mora da donese rešenje i kod mesne i kod stvarne nadležnosti. Jedno možda dobro rešenje o kome treba razmisliti, sada ne želim da licitiram, to je vezano za član 29, ako se zahtev odnosi na neka buduća davanja, vi ste tu predvideli period od pet godina, ali bojim se da taj period od pet godina možda ne bude predugačak i da ne utiče drastično na visinu vrednosti spora, jer ipak mogu to biti sporovi o alimentaciji ili o nekoj drugoj vrsti, ali mislim da je pet godina preterani rok. Zaista nismo hteli ovde sada da pišemo – rešenje je pravo tri godine. Razmislite i o tome, ne bi trebalo oko toga da bude nekih velikih problema. Puno je pet godina. U prvom stepenu sporove sudi sudija pojedinac, osim ako zakonom nije propisano da sudi veće. Zaista imamo ovde dilemu oko pravila monokratnog suđenja, pre svega zbog usklađenosti ove norme sa Ustavom Republike Srbije. Svi dobro znamo da tamo piše da sud sudi u veću, ali šta se dešava sa onim složenijim sporovima kod kojih je dozvoljena revizija? Mi smo predložili, smatramo da u tim situacijama treba da sudi sudsko veće. Kod delegacije nadležnosti predlažemo takođe da se tu odredi precizan rok u kome će sud doneti rešenje, da bi se ovaj postupak učinio efikasnijim i bržim. Kroz niz članova, da ne obrazlažem sada svaki, to ćemo u raspravi u pojedinostima precizno navesti, jer smo predvideli sličnu situaciju, slično rešenje. Vezano za isključenje izuzeća. Ovo nije moglo da nam promakne, da sudija ne može da vrši sudijsku dužnosti ukoliko je akcionar i vlasnik više od 3% akcija ukupnog kapitala pravnog lica. Hoćemo da kažemo da naši sudovi nisu korumpirani, da sudije rade časno i pošteno. Zašto ovakva odredba stoji u zakonu? Zašto dozvoliti tih 3%? Taj deo stava 2. treba brisati, jer šta ako je vrednost kapitala milion evra? Sudija ima učešće od 30.000 evra, to nisu mali novci. Ne treba uopšte razmišljati da li će on biti pristrasan ili neće i da li će to uticati. On jednostavno ne sme da sudi u predmetu. Svakako da mu neće biti svejedno i biće pristrasan. Mislim da je važeći zakon mnogo jasniji po ovom pitanju, jer tako nešto je apsolutno isključio. Zatim, kod zastupnika pravnog lica u postupku, vi predviđate da to može biti samo lice koje je određeno opštim aktom. Mislimo da treba uvesti tu i da ste to možda nesvesno izostavili, pojedinačni akt, jer u određenom pravnom licu na osnovu pojedinačnog akta se postavlja i direktor ili se vrši njegova promena. Na ovaj način vi praktično samo ona lica koja su određena opštim aktom na neki način njima se omogućava da zastupaju pravno lice. Kod ročišta, mnogo se i danas oko toga govorilo. Još jedna nepreciznost, šta znači sprečenost sudije? Razumem, naravno, sudija može da bude bolestan, može da ima neke izuzetne situacije kada ne može doći. Ako na jedno suđenje ne dođe tužilac, na drugo ne dođe tuženi, na treće ne dođe sudija, onda već polako prelazimo u neko ludilo koje je do sada moglo da proizvede neželjene posledice. Bojim se, ukoliko ne ograničimo i ne definišemo ovo na pravi način, da će se to suđenje ponovo pretvoriti u haos. Mi smo predvideli za određivanje tog nekog naknadnog roka da ono iznosi jednu trećinu vremenski određenog roka, odnosno tog okvira, kako se ne bi odužilo u nedogled. Kod zapisnika, Predlog zakona predviđa nova savremena sredstva, tako da postoji optičko i tonsko snimanje i to je dobro. Postavlja se pitanje – šta sa onim vakumom od osam dana, dok tonski, odnosno optički zapis ne bude prenet na papir? Nije isto kada stranka ima mogućnost uvida u zapisnik na papir direktno i kada može da sluti šta će se preneti sa tonskog ili optičkog zapisa u zapisnik. Ovo je 21 vek i ne vidim razlog da na samom ročištu strankama ne bude uručen tonskog ili video zapisa. Kod dostavljanja, takođe su napravljeni neki predlozi koji će pospešiti, možda, ovaj deo čitavog postupka. Verujte, kada smo razmatrali predlog koji se odnosi na mogućnost da stranke neposredno upućuju podneske jedna drugoj, mi u DSS smo zaključili da ona može dovesti do ozbiljnih, ali i do komičnih situacija, zloupotreba. Mislimo da ova odredba upravo otvara mogućnost za to, za takve zloupotrebe. Predlažemo da se ovo ne nađe u zakonskom tekstu. Razumljiva nam je želja da se postupak ubrza iz mnogih razloga. Nije mi jasno da u zakonu stoji da, pod uslovom da je adresa tačna kada se vrši dostava, u ovoj zemlji postoji i registar privrednih subjekata, pravnih lica, a postoji i evidencija o prebivalištu i nema netačne adrese. Za sud se zna šta je tačna adresa. Za onog ko izbegava da primi pismenu zbog toga što se odselio na neko drugo mesto i to nije prijavio nadležnom organu ili je promenio sedište firme, država mora jasno prema tom licu da reaguje, jer ima sve mogućnosti. Kod pregledanja i prepisivanja spisa, mislim da treba odrediti sudiji obavezu da u roku od 24 sata, zainteresovano lice na zahtev može izvršiti uvid u spise predmeta. Dešavalo se dosada,svi to dobro znamo, da sudija ode na odmor, da je bolestan i predmet zadrži u fioci nekoliko dana, ne spusti ga u pisarnicu. Ukoliko stranka ima interesa da pogleda spise predmeta u kome učestvuje, podnese se zapis, a sudija ili ovlašćeno lice mu omogući da to uradi u najkraćem mogućem roku. Kratko je vreme, a imaćemo priliku da za neki dan raspravljamo o velikom broju amandmana. Imamo dobru volju i želju da pomognemo. Nadam se da će od strane Ministarstva pravde to naići na određeno razumevanje. Činjenica da neke stvari koncepcijski, kako ste ih postavili, neće dati dobro rešenja i neće se pokazati kao dobra u praksi. Navikli smo da, svako malo, zakoni koji dolaze iz Ministarstva pravde ponovo prođu kroz Skupštinu. Siguran sam da ćemo imati razumevanja za nas i da ćemo uspeti da damo sudijama u ruke zakon koji će moći da popravi situaciju u našem pravosuđu. Ovo što je koleginica Radović pričala vezano za mrežu sudova i za ovu što ste uradili pre godinu i po dana, za to će trebati mnogo više vremena. Siguran sam daćemo jednog dana vrlo brzo i to promeniti. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. Posle njega narodni poslanik Sreto Perić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan od najvažnijih zakona za jednu državu, koji zaista, crpeći takva ustavna načela mora da pruži ono što u preambuli stoji, jednu opštu pravnu sigurnost koja je istovremeno i dostupna građanima. Budući kao što smo već i čuli, a sasvim je izvesno da će i diskusija svih nas koji sada po dubini govorimo, u mnogo čemu preklapati. Najveći broj sporova je malih vrednosti i veliki broj građana Srbije, valjda i po svom mentalnom sklopu, želi jednostavno da tera svoju ličnu pravdu, međusobno se tuži i sudi i to zaista traje u nedogled. Generalno obrazloženje da se želi biti ekonomičniji, racionalniji sa vremenom i efikasniji u postupku je stvar koju niko ovde ne može da zameri. Na kraju krajeva, ako postoji opšta saglasnost oko toga i ta namera da se u tome pokuša i uspe. Međutim, da li je sve učinjeno da se do toga dođe, i ako je ovaj zakon rađen tako da on zaista jeste temeljno revidiran u odnosu na onaj iz 2004. godine? Dakle, potpuno je nov zakon i reformski zakon, po malo uliva zebnju, jer smo svedoci u poslednjih 10 godina da sve što je bilo reformsko je ispalo svoj potpuni antipod. Samo kratko da naglasim šta nam se dogodilo sa obrazovanjem i koliko danas košta biti visoko obrazovan čovek, koliko prepreka na tom putu imate da dođete do okončanja studija, koliko vas to sve košta. Koliko nikada izrečena i napisana reforma zdravstva nas je zapravo dovela do svog antipoda kroz različite strategije i došlo se do toga da se gotovo sve zdravstvene usluge plaćaju? Na pragu smo još jednog, za razliku možda manje nego juče, kritikovanog zakona, u kome se generalno išlo na to da se sudijama olakša posao, ali će zato stranke u postupku prilično morati da košta – utoliko više, ukoliko je siromašnije. Ovde gde se sud postavlja u poziciju koje, prosto, mirno posmatra kao nekakav konzul rimski u areni, koji gleda gladijatore, kako stranke predlažu veštačenja, predlažu veštake, kako sud ceni meritornost iznetih dokaza, i na kraju krajeva, donosi presudu u vremenu koje je upravo sam na prvom ročištu odredio kao nekakvo racionalno vreme. Šta nam zapravo sve te logične procesne radnje ukazuju? Ukazuju da će to nekoga koštati više, a nekoga koštati manje. Neko će možda brže i jednostavnije doći do istine. Jer, preterano, neki sitni procesi nisu preterano zanimljivi i sudije, tim pre, kada im se sada formalno stavi do znanja, da su oni ipak pasivni posmatrači u celoj toj priči. Hiljade ljudi će biti zainteresovano da nastavi i dalje i dođe do toga. Ne verujemo da ćemo imati manji broj onih koji će se žaliti u Strazburu povodom toga, a nije ni lepa slika da u jednom reformskom zahvatu, hodu prema Evropi, opet donesemo zakon koji bitno neće pomoći. Ima i nekoliko načelnih primedbi koje ovom prilikom treba izneti. Jedan posao koji se ovde može videti je jedno od načela. Raspravno načelo je u neku ruku dovedeno u pitanje, nezavisno od toga da li je zaista ispravno utvrđeno šta će se suditi u veću, šta će suditi sudija pojedinac, ali činjenica je da se čitanjem pisane izjave, načelo prava rasprave se potpuno gubi i dovodi u pitanje. Fenomen pisane izjave koju jedna od stranaka može da priloži pred sud je bez mogućnosti da se svedok sasluša. O tome smo i juče govorili i to je jedna od manjkavosti. Da li će predviđene mere o dostavi pismena zaista skratiti proceduru, ostaje da se vidi. Verovatno da je potrebno da se na tom inicijalnom ročištu nađu snažniji mehanizmi koje bi stranke privele dolaskom na sud, a onda u okviru vremenskog raspona, koji definiše kao nekakvo racionalno raspravno vreme, kao nekakav normalni vremenski raspon, koji sudija kada sagleda materijal može da, očekujemo, pravedno proceni, da se onda zaista utvrdi prava adresa i pravo mesto boravka i da se, na kraju krajeva, proces zaista ubrza. Da li ima osnova da samo građani ne budu dovoljno zadovoljni? Dakle, običan mali građanin sklon tim sitnim parnicama, plus brakorazvodne parnice, kojih je nažalost u Srbiji, zbog novog sistema vrednosti, sve više, da li će i njih to koštati više ili manje? Da li je dolazak do pravde, do istine, koja i u ovom juče obrazlaganom zakonu i danas prosto kao da izlazi iz zona interesa sudija, bar što se tiče materijalne, ne faktičke pred sudom donete istine? Građane će, obično sitne i te nesrećne siromašne, zabrinuti činjenica da će sada za obično pojavljivanje pred sudom, ako to nisu u stanju da urade sami, ili nekad i nema potrebe, recimo, ako je zaostavština u pitanju itd, ili neko ko živi u inostranstvu, ranije je mogao da pošalje punomoćnika, da nekoga ovlasti da ga zastupa, jer zaista nije potrebno da ga u tom postupku zastupa advokat, ovoga puta će morati da se osloni na neku advokatsku kancelariju i nešto što će morati da plati advokatu. Zanimljivo je da se dovodi upit šta će mnoge pravne službe po opštinama, koje su dovele do toga da se mnoge opštine u Srbiji rangiraju po tome imaju li razvijeni servis za građane i one koji mogu da im napišu molbu, žalbu itd, nekakav papir koji se smatra da je jedan tužbeni podnesak, dakle, to će onda morati da donese pečat advokatske kancelarije, nezavisno ko gaje napisao, čak, kao što smo čuli, da to uradi pravnik ili neko drugi, ali da formalno nije advokat. Izgleda da je to možda bilo nepotrebno opterećenje ovog zakona i nepotrebno šamaranje po džepu. Dovoljno je što će sud inače uzimati enormne takse, posebno u drugostepenom postupku, naplaćivaće srazmerno očekivanoj visini parnice, ali naravno da je ovo jedan od detalja koji je mogao, i mi smo amandmanima mnogo toga pokušali da popravimo, da se jednostavno ovaj deo izbegne. Najgora je stvar što sud više zaista nije u obavezi da traži istinu, već je bogatija strana zainteresovanija strana, strana koja možda time što će angažovati snažnijeg i moćnijeg, uglednijeg veštaka, sudu predočiti takav meritum stvari, da će sud, ako se temeljno sudija ne zainteresuje, a sad očito nije u obavezi, možda moći da donese presudu koja će kasnije biti predmet spora. Dakle, ako sudije još uvek nisu u stanju da se zabrinu, zato što gotovo trećina njih se nekako u reizboru 2009. godine nije našla na listi sudija, što samo po sebi može biti vrlo indikativno, da sa sudstvom nešto zaista debelo nije valjalo, a onda da li samo trećina ne valja ili je možda blizu polovini ili je zaista u tome greška, da ipak nije trećina, da mnogo više ljudi vredi da radi. Sa ovom mrežom sudstva, ovim brojem sudija i ovim brojem parničnih sporova koje imamo u Srbiji, pitanje je hoćemo li zaista dostići jedan od Predlogom zakona definisanih kriterijuma – efikasnost? O pravičnosti neprekidno govorimo. Upravo ako tu pravičnost podrazumeva obaveza plaćanja, veštačenja, supervizije itd, onda će zaista neki ljudi ostati uskraćeni za prava, ma koliko da nam se nekada njihova potreba da dokažu svoje pravo činila smešnom ili nekada rigidniji zakon, poput ovoga koji pledira da to bude, čini dobrodošlim, da ljudi jednostavno prestanu da se parniče oko gluposti. Na kraju krajeva, to je ustavno pravo i dok ne pretrpimo svi jednu katarzu i ne prođemo kroz jedno činjenično stanje, da se pred sud mora ići samo kada je nužno, moramo ostaviti taj iskorak i tu mogućnost. Ni advokati nemaju preterano razloga da se raduju, neće oni dobiti mnogo više bogate klijentele, ali će biti mnogo više formalno vezani obavezom da prikupe odgovarajuće podatke, da vode računa tome kako se u kojim prilikama i koja stranka prema njemu odnosi, da vode računa prema sudu, jer sudijama je bar zadržano to pravo da učesnike u sporu čak i kažnjava. Za veštake, za divno čudo, ne. Ovoga puta, ni ovom prilikom, kod ovakve reforme, ovo je reformski jer je izmenjen zakon, nije predviđeno da možete, da sud može, očigledno videvši, iako pasivno posmatrajući proces pred sobom, kazni veštaka, da mu oduzme predmet, da plati ono što nije uradio, da odugovlačenje postupka jednostavno veštaku stavi do znanja. Veštaci su već prošli, dobili svoj zakon, dobili svoja prava, ušli u registar. Mnogi od njih su, manje ili više, poznati. Mnogi od njih su u stanju da prosto dogovorno sa strankom koju zastupaju odugovlače postupak. Dakle, sud je mogao da zadrži sebi jedno od mogućih privilegija, da i veštacima stavi do znanja da moraju biti ažurni u postupku, a ne da samo one koji će primati pismeno, one koji učestvuju u procesu, neposredno zainteresovane strane, parničare privoli da nekada možda izgube spor zato što su zaista morali da odu u bolnicu ili da odu na neki privremeni rad, čekajući sve da će ga neko pozvati na ročište ili ne. Dakle, to su neke stvari gde se možda moglo otići. Neću sad govoriti o svim detaljima, o amandmanima ili o nečemu što je već pomenuto. Amandmanima ćemo pokušati nešto da popravimo. Naravno, imamo i mi primedbu na ovih tri posto učešća u akcijama koje sudija može da ima, njegovo izuzeće. Prolongiranje spora i razvlačenje procesa samo zbog sudije nije fer i nije u redu. To bi trebalo imati u vidu, da nekada i advokat, pravni zastupnik, nekada i sama stranka, ako se brani sama, može da ima razloge zbog kojih će morati da se pomeri utvrđeni termin i da se ročište odloži, tako da se možda i formira jedan novi vremenski okvir. To treba jednostavno staviti u zakon, jer sud će možda iskreno i poverovati da je postojao razlog koji postoji, ali neće imati pravnog osnova da po tome postupi. Otprilike to bi bili detalji o ovom elementarnom našem načelnom pristupu. Ostatak vremena ću ostaviti za kolegu, a detalje u raspravi u pojedinostima. Hvala.
Iskorišćeno je deset minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Narodni poslaniče, Sreto Perić, možete da koristite deset minuta, ako želite sada. Sada želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, vladavina prava je osnovna pretpostavka Ustava kao najvišeg pisanog akta jedne zemlje. Do vladavine prava se dolazi naravno slobodnim i neposrednim izborima, podelom vlasti, garantovanjem Ustavom pojedinačnih i manjinskih prava, kao i slobodnim i nezavisnim sudstvom. Da bi imali slobodno i nezavisno sudstvo, potrebno je da imamo dobre zakone koji uređuju tu oblast. Jedan od zakona koji dozvoljava veliku mogućnost sudijama da budu slobodni i nezavisni u svom radu jeste i dobar zakon o parničnom postupku. Zakon o parničkom postupku je jedan iz procesnih zakona. Dakle, on reguliše materiju kako i na koji način se vodi određeni postupak za zaštitu subjektivnih prava. Uglavnom subjektivnih prava, a onda su brojna. Ovo je jedna od zakona koji se možda primenjuje na najveći broj građana jedne zemlje, pa samim tim i ovaj naš na najveći broj građana Srbije. On ne bira ni pol, ni uzrast, ni veroispovest, ni bilo koje druge razlike koje postoje kod nas. U obrazloženju, a i gospođa ministar je u svojim uvodnim izlaganjima, predstavljajući ovaj zakon u Narodnoj skupštini, rekla šta je suština i šta se želi postići sa ovim zakonom. Vaša želja da postignete nešto dobro, da iz ovog blata u kojem se nalazi pravosudni sistem Srbije pokušate nešto da izvučete i da uradite, za mene nije sporna. Nama nije cilj da sada hvalimo pojedine odredbe, a moram da priznam da nekoliko odredaba u zakonu od 508, koliko ukupno ima, možda i dovode do nekih boljih rešenja, gde će možda ovu vladavinu prava i afirmisati na jedan način na kakav žele građani određene države da imaju to. Osnovno je kod dobrih pravnih teoretičara, naravno sudija, advokata, tužilaca, kada nisu sigurni u neku pojedinačnu odredbu, pogotovo koja reguliše procesno pravo, da pogledaju načela tog zakona. Mi, i vi i ja, a verovatno i veći broj građana, znamo šta su ta načela i kada vidimo kako i na koji način su pojedine odredbe razrađene u ovom zakonu, kako i na koji način ste vi u obrazloženju to objasnili, onda se da zaključiti da vi polako gušite možda najbitnija načela koja postoje. Jedno od tih je, recimo, izbornost u suđenju i javnosti. Uostalom, o tome ću ja govoriti malo kasnije. Kada govorimo i pominjemo sudije, mi u SRS uvek moramo da kažemo da mi imamo izuzetno dobre, profesionalne, stručne i vrlo savesne sudije i isto tako imamo one koji ne da ne zaslužuju da budu u sudnicama, nego na potpuno drugim mestima. Prosto, kod nas je takva situacija, pa i u drugim zanimanjima to imamo. Još jedna otežavajuća okolnost za vas, gospođo ministre, jeste što se vi nalazite na čelu Ministarstva pravde u momentu kad mnoge stvari nisu definisane. Kako da date kvalitetan odgovor našim nosiocima pravosudnih funkcija na KiM, kako da ih inkorporišemo, kako da ih integrišemo, kao što neki vole da kažu, u ovaj naš pravosudni sistem? Nemate vi rešenje za to. Pokušali se kroz ovaj zakon u parničnom postupku da opravdate svoju reformu zakona iz oblasti pravosuđa, s jedne strane, a svakako Zakon o mreži sudova. Vi ste pokušali da skratite neke rokove koji objektivno uozbiljuju malo obaveze sudija, s jedne strane a, sa druge strane, guše kvalitet, ne ostavljaju dovoljno vremena i mogućnosti pravim i dobrim sudijama da donesu dobre presude. Ako su neki rokovi ograničeni, ako neki instituti koji su godinama, možda i vekovima bili razvijani u našem pozitivnim zakonodavstvu, ne postoje ili su svedeni na minimum, vaša želja je bila da pokažete da i sa ovim brojem izvršilaca može da se postigne da se ima efikasno pravosuđe. To prosto nije moguće. Otprilike, ovo je bacanje prašine vašim mentorima iz EU, koji od vas očekuju mnogo više u ovom pogledu. Veliki broj sudija još uvek prima nezaslužene plate. Možda su nezasluženo ostali izvan sistema pravosuđa, o tome je SRS govorila u više navrata, ali ako su oni u pravu, oni moraju da rade kao sudije. Ako nisu u pravu, onda ne smeju da iz budžeta Republike Srbije, na uštrb drugih građana, primaju neke naknade. Vrlo često u poslednje vreme svi predstavnici Vlade Republike Srbije govore da je vođena javna rasprava o bilo kojem zakonskom predlogu koji dođe u parlament. Nemamo ništa protiv javne rasprave, nismo ni nešto posebno za javnu raspravu u tom obliku u kojem je vi vodite, ali smatramo da za jedan ovakav zakon, kao što je Zakon o parničnom postupku i juče se raspravljalo o Zakonu o krivičnom postupku, za nepunih 10 dana da narodni poslanici, za devet dana, računajući od momenta slanja u proceduru do momenta vođenja rasprave, dozvolićete da je to jako kratko vreme. Mi želimo da vodimo ovu raspravu na takav način da vam ukažemo na propuste, da vam ukažemo na sve probleme koji postoje u vašem ministarstvu, da prilikom donošenja nekih podzakonskih akata, koje vi na osnovu ovog ili drugih zakona kao ministar možete da donesete, da donesete dobre poslovnike, dobre pravilnike, na neke ću možda, ukoliko vreme dozvoli, ukazati i na ovoj diskusiji. Moja namera je bila da, pored svog iskustva koje imam iz ove oblasti, konsultujem i advokate i sudije i stručne radnike, ali to prosto nije bilo moguće u meri u kojoj sam želeo. U svakom slučaju, kvalitetna rasprava neće izostati. Presude Evropskog suda za ljudska prava, takođe se u obrazloženju pozivate na to. Govorio sam vam u jednoj od ranijih rasprava da moramo jednom one presude, kada se donesu od Evropskog suda za ljudska prava, ukoliko su posledica ne znanja ili nedovoljne savesnosti kod sudija koji je doneo, da jednog dana moraju da počnu da odgovaraju za te presude ili odluke, a ne da cenu tih, nije uvek u pitanju samo nedovoljna stručnost nego je u pitanju možda i korupcija u pravosuđu, da ne snose te posledice građani Srbije. Načelo suđenja u razumnom roku, to je nešto što je odomaćeno i u uporednim pravima i kod nas se o tome često priča. Evo dobre prilike i za vas, ne znam da li ćete imati priliku da se ovih dana sretnete sa glavnim haškim tužiocem, gospodin Ignjatović je rekao da će da razgovara sa njim na temu da naši osuđenici u Haškom tribunalu mogu da služe kaznu i kod nas, a vi još jednom porazgovarajte vezano za suđenje u razumnom roku prof. dr Vojislavu Šešelju. To je vaša obaveza, to su član 10. i član 13. Ustava, koji kaže šta je obaveza državnih organa Srbije vezano za svoje građane, ma ko bili i gde se nalazili, a ovde govorimo o jednom građaninu Srbije koji je sigurno bolji od svih drugih. Kada se priča o onome što želite možda da favorizujete ili posebno istaknete, to je želja EU da zaštiti prava potrošača, pa da se odredi mesna nadležnost po osnovu prebivališta potrošača. Samo da vam skrenem pažnju da je jedna nemačka firma, a vi se vrlo često pozivate na neke zakone iz Nemačke, osnovala firmu na Kipru, izvršila rasprodaju proizvoda koje je uvezla iz Kine i potrošači nisu imali mogućnost da zaštite svoje proizvode. Namerno sam naveo primer sa Kipra, toga je bilo i u Srbiji, to je više deklarativno nego što ćemo moći stvarno da računamo na efikasnu zaštitu. Suđenje u zbornom sastavu, to je jedno od osnovnih načela Zakona o parničnom postupku, ali je ovde u kompletnom prvostepenom postupku to izbegnuto. Zatim, kada je u pitanju učešće javnosti u sudskom postupku, ovde se ne govori samo o običnoj i stručnoj javnosti koja može da prisustvuje samom postupku, nego se misli i na učešće građana u procesu vođenja postupka. U prvom stepenu nema mogućnosti. Ima još jedna situacija, to bih podelio sa vama, da li Zakon o parničnom postupku može da stavi van snage odredbe Porodičnog zakona, konkretno mislim na član 203? Vi ćete reći da može zato što ste već takvu odredbu, čini mi se u članu 507. ovog predloga zakona, predvideli. Mislim da to nije u redu. Porodični zakon je poseban zakon, a iz ovog zakona o parničnom postupku, pored tzv. redovnog postupka, postoji i niz drugih skraćenih, specijalnih postupaka. Porodični zakon je jedan poseban zakon gde se radi o emotivnim, o nekim drugim pravima. Vi ste čak rekli da će se član 203. staviti van snage nakon stupanja na snagu ovog zakona. Mislim da to nije u redu, da to niste dobro uradili. Dostavljanje podnesaka među strankama, smatramo da uopšte neće unaprediti ovaj postupak i da ga neće skratiti, može čak samo da dovede do zabune kod suda. Oni jesu u obavezi posle ovoga da obaveštavaju sud, ali pitanje je kakve će to imati posledice. Pripremanje glavne rasprave, postoje sudski i zakonski rokovi, a ovde se favorizujuneki sudski rokovi, da sudija napravi procenu kad može objektivno da okonča određeni postupak. Mislim da rokove treba poštovati. Potrebno nam je efikasnije i ažurnije sudstvo, ali ne po svaku cenu. Moramo dozvoliti i sudijama ponekad da, na osnovu izvedenih dokaza, na osnovu utvrđenog činjeničnog stanja, naprave procenu kada mogu da odlože ili možda čak prekinu određeni postupak. Kada je u pitanju izricanje kazne za nepoštovanje suda, svakako smo za to da onaj ko se nedolično ponaša u sudnici bude i kažnjen, ali ovi iznosi koji su predviđeni, pitanje je koliko su objektivni. Pokušaću jednu, samo je u prvom stepenu okončana i iz nje se neće zaključiti ništa, jedna presuda gde su određeni učesnici kažnjeni zbog toga što su rekli "sramota je da ti predstavljaš jednu političku stranku i njenog lidera". Zato su kažnjeni kaznom. U obrazloženju se kaže da takvim svojim drskim i bezobzirnim ponašanjem su ugrozili spokojstvo građana. Eto, neko iz Kraljeva je ugrozio moje spokojstvo i drugih u Ljuboviji, u Malom Zvorniku ili možda u Merošini, sa izjavama da neko nije dostojan da zastupa određenu političku stranku ili određenog političkog predstavnika. Kada je u pitanju rešenje prethodnog pitanja, sa ovim ću i da završim, ovde ste rekli da je Vrhovni kasacioni sud trebalo o tome da donese odluku, a na zahtev osnovnog suda, ukoliko nije dobro obrazložen predlog, taj sud će to da odbije. On ne kažnjava grešku sudije pojedinca ili suda uopšte, on kažnjava i dovodi do negativnih posledica nekog tužioca ili tuženog. Mislim da to nije u redu. Kaže se da se može zatražiti tumačenje ukoliko se to odnosi na veći broj primera, a da li je to jedan, sto ili možda hiljadu primera koji mogu da zatraže mišljenje od Vrhovnog kasacionog suda da donese takvu odluku. Još je dosta pitanja koja bi trebalo da vam postavimo, a vreme ne dozvoljava. Nadamo se da ono što smo rekli, da li razmišljate o drugačijoj mreži sudova, mislim da je to krajnje vreme, a ovo je već pokazalo da nije održivo i da nije na dobar način rešeno. Hvala.
Iskorišćeno je 12 minuta i 45 sekundi od vremena poslaničke grupe. Ovim završavamo prepodnevni deo sednice. Rad nastavljamo u 15,05 časova, nastavkom rasprave po redosledu narodnih poslanika. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Srđan Miković, a posle njega narodni poslanik Mićo Rogović. [[Posle pauze.]] Nastavljamo rad sednice u popodnevnom redu raspravom, a po redosledu narodnih poslanika i prema prijavama za reč, u načelnom pretresu o Predlogu zakona o parničnom postupku. Govornik koji je na redu dobija reč. Narodni poslanik Srđan Miković, posle njega narodni poslanik Mićo Rogović. Izvolite.
Gospođo potpredsednice, poštovani predstavnici Ministarstva pravde, dame i gospodo narodni poslanici. Danas raspravljamo o Predlogu zakona o parničnom zakonu u načelu i činjenica da je to vrlo važan zakon. Ljudi kada su u situaciji da ostvare svoja prava često su prinuđeni da se obrate sudu i da upravo u parničnom postupku ostvare ta svoja prava. Upravo zbog toga je važno za državu i društvo da sudovi budu efikasni i da se sudijama, koji su u okviru reforme pravosuđa izabrani, omogući instrument kojim će praktično biti u situaciji da omoguće svim onim ljudima koji treba da ostvare svoja prava i samo ostvarivanje tih prava. Da su sudovi imali dobar instrument i da su samim tim sudovi bili efikasni ne bi bilo potrebe da se menja, odnosno donosi ZPP. Međutim, svedoci smo da upravo zbog nekih rešenja u važećem ZPP suočeni smo sa neefikasnošću sudova i praktično veliki broj građana podnosi ustavne žalbe ili predstavke pred Evropskim sudom za ljudska prava. Normalno je u svakoj državi da pokušamo maksimalno da obezbedimo ostvarivanje prava građana u redovnom postupku, znači u redovnim sudovima i zbog toga je važno da tokom ove rasprave o ZPP kako u načelu, tako i po amandmanima dođemo do što je moguće boljih rešenja. Od toga će zavisiti efikasnost sudova. Sigurno ne možemo da se pomirimo sa situacijom da često poverioci ne mogu da ostvare svoja prava i da upravo zbog neefikasnog postupka dolazimo u situaciju da mnogi poverioci moraju da vode dugotrajne i skupe parnice, a opet dužnici su u povoljnoj situaciji često izbegavajući svoje obaveze, što dobrim delom doprinosi i nelikvidnosti privrede i mnogim drugim težim posledicama. Novi ZPP, računam da će obezbediti efikasniji i ekonomičniji postupak pred sudovima i doprineti pravnoj sigurnosti svih pravnih subjekata. Ovaj predlog zakona pripremila je ozbiljna radna grupa, koju su činili predstavnici, ne samo predstavnici Ministarstva pravde nego i predstavnici nosilaca pravosudnih funkcija svih stepena i vrsta sudova, advokature, profesori pravnog fakulteta. I danas kada raspravljamo o zakonu u načelu i kada budemo za koji dan raspravljali o zakonu o pojedinostima sigurno je da će se otvoriti jedan veliki broj dilema da li je idealno rešenje pronađeno, ili postoji mogućnost da se ovaj dobar predlog zakona, u određenom delu koriguje i da stignemo do još boljih rešenja, do jasnijih rešenja ili rešenja koja će u praksi imati bolje pozitivne efekte. Smatram da ovaj predlog zakona obezbeđuje svim strankama pravo na zakonito i jednaku i pravičnu zaštitu svojih prava. Ovaj predlog zakona nosi i određene izmene u odnosu na dosadašnje zakonsko rešenje. Mislim da je ono što je najvažnije, to je vremensko ograničenje trajanja postupka, znači samog parničnog postupka. To doprinosi ostvarivanju načela suđenja u razumnom roku, jer predviđeno je da sud, već na početku parničnog postupka zajedno sa parničnim strankama, je dužan da odredi vremenski okvir za preduzimanje pravnih radnji. Mislim da je to jasno i svakom građaninu, a pogotovo ljudima koji su iz pravosuđa zašto je to toliko važno, jer time će se stvoriti izvesnost i izglednost kada određena stranka može da utvrdi da li ima pravo ili nema pravo na nešto što ona smatra da ima pravo. Moram da kažem da su, posebno na ime predloga zakona je da je utvrđena posebna mesna nadležnost u posebnim sporovima. To su sporovi za zaštitu prava potrošača prema mestu prebivališta. To je nešto novo. Zatim, možemo da razgovaramo o tome da li u prvostepenom postupku treba da sudi sudija pojedinac ili treba da sudi veće. Smatram da je ovaj predlog zakona dobar. Da u prvostepenom postupku treba da sudi sudija pojedinac. Time doprinosimo uštedi, a opet moram da kažem da je zakon dovoljno demokratičan da nije ugroženo ustavno pravo na zborno suđenje jer stranke imaju pravo da zahtevaju da im u konkretnom slučaju sudi veće. U pogledu postupka pred drugostepenim sudom i po vanrednim pravnim lekovima uvek sudi veće. Mislim da je ovaj predlog zakona u ovom delu apsolutno dobar i da tu ne treba ništa dalje korigovati. Mislim da je u Predlogu zakona dobro definisano pitanje isključenja izuzeća sudije. U dosadašnjoj pravnoj praksi pred sudovima imali smo situacije da se podnosi predlog za izuzeće svih sudija određenog suda, bez obzira da li taj sudija sudi ili ne u konkretnom postupku, znači u konkretnom predmetu. Ovo predloženo rešenje u Predlogu zakona smatram da je mnogo bolje. U pogledu Predloga zakona da stranka može da učestvuje samostalno i preko punomoćnika koji može da bude isključivo advokat, o tome možemo da polemišemo. Lično smatram da je to dobro rešenje upravo zbog svih odgovornosti koja advokat ima i po Zakonu o advokaturi koji smo skoro usvajala jer nije ista stvar ukoliko neko kao advokat nastupa pred parničnim sudom ili neko ko je samo diplomirani pravnik sa položenim ili bez položenog pravosudnog ispita ili ono što je dosada bilo rešenje, čak i bez Pravnog fakulteta. Pitanje odgovornosti nije isto, a smatram da je odgovornost na svim nivoima i uključujući i odgovornost advokata treba postavljati na drugi način nego što je do sada bilo. Smatram da je to dobro rešenje iako je smatram da u određenom delu, znači u članu 85. je koristan amandman, što je naš kolega gospodina Nenad Konstantinović podneo, da treba u članu 85. posle stava 2. dodati stav 3. "zastupanje Republike Srbije i njenih organa, jedinice teritorijalne autonomije i lokalne samouprave uređuje se posebnim propisima", tu pre svega mislim na prvobranilaštvo, na sva ova tri nivoa. Mislim da je to koristan amandman, nadam se da ćemo o tome diskutovati kada budemo raspravljali amandmane, u pojedinostima. Hteo bih samo taksativno da pomenem neke stvari koje su u Predlogu zakona, a to je primena informacionih tehnologija u parničnom postupku, novi momenat koji do sada nije bio tako regulisan. Zatim, ono što je interesantno, to je da ročišta u parničnom postupku mogu da se odlažu samo izuzetno. Sam zakon to detaljno reguliše. Pitanje dostavljanja pismena. To je dosada bio veliki problem u vođenju parnice i pokušaju stranaka da ostvari svoja prava. Možemo da diskutujemo samo o načinu, znači, da li postoji modalitet da se koriguje sam način dostavljanja, mislim da je ideja dobra. Smatram, da i zakonsko rešenje dobro ako neko ima bolje rešenje tim bolje, ali smatram da je dobro da se na osnovu zvaničnih podataka i to je evidencija o prebivalištu ili na osnovu adrese iz registra pravnih lica, tačno odredi kojaadresa na koju će se pokušati dostavljanje i ukoliko se stranka ne pojavi, ukoliko ne bude zatečena stranka, ukoliko se ne pojavi na sudu u roku od 30 dana, ne smeju ostale stranke da budu ugrožene izbegavanjem prijema pismena. Moram da kažem da opet u pogledu efikasnosti precizirano je da sud može zastati sa postupkom samo kada je to izričito propisano posebnim zakonom, a ne kada i po slobodnoj oceni on ceni da je to celishodno. Time se ubrzava sam postupak. I sam uvodničar, odnosno gospođa ministarka i mnogi moji prethodnici su pominjali sva ova nova rešenja, u pogledu isticanja odmah na pripremnom ročištu, koje su sve činjenice sporne, koji dokazi treba da se izvedu i kako treba i do kada se utvrdi vremenski okvir za sprovođenje postupka. Sud po pravilu zakazuje jedno ročište za glavnu raspravu, a postoji mogućnost izuzetka u više dana uzastopno ili određenim razmacima u skladu sa utvrđenim vremenskim okvirom. Precizirana je definicija međupresude, njen predmet izreke je pravna priroda. Vraćena je presuda zbog izostanka. U predlogu zakona istina ima i određene stvari koje su za ozbiljnu analizu. Naročito kada budemo raspravljali o zakonu u pojedinostima, ali ja bih ovog trenutka samo dve stvari istakao, a to je član 368. Predloga zakona. To je koji predviđa da žalba protiv prvostepene presude koja se fizičkom licu nalaže isplata potraživanja čija glavnica ne prelazi izuzev 300 evra u dinarskoj protivvrednosti, po srednjem kursu NBS, na dan donošenja odluke, odnosno kojem se preduzetniku ili pravnom licu nalaže isplata potraživanja čija glavnica ne prelazi izvoz od hiljadu evra u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu NBS na dan donošenja odluke, ne odlaže izvršenje. To je isto predviđeno po pitanju naknade troškova. Međutim, ukoliko ovaj član ostane ne promenjen u odnosu na predlog zakona, ja lično smatram da bi se enormno povećao broj postupaka izvršenja, a za slučaj uspeha u postupku po pravnim lekovima, kao i broj postupaka protiv izvršenja kod neosnovanih naplata i slično. Pitanje da li bi bio besmislen institut žalbe? Uporedno pravno, ovakvu odredbu nisam našao da postoji, a njena formulacija po meni predstavlja mešanje rešenja iz upravnog postupka u parničnim, odnosno iz izvršnog postupka u parnični. Formulacija ove odredbe je materija zakona o izvršenju i obezbeđenju, a ne Zakona o parničnom postupku. Konačno, postavlja se pitanje kada se u parnici pojavljuje kao stranka, odnosno kao dužnik, fizičko lice i preduzetnik, odnosno pravno lice, na primer, kao solidarni dužnici, naknada štete i saobraćaja i ukoliko dođemo u situaciju da presuda glasi na iznos između tri hiljade između trista i hiljadu evra protivrednosti. Da li prema pravnom licu može da se krene u izvršenje odmah, a prema fizičkom licu tek eventualno po rešavanju po žalbi? Znači, diskutabilna je ta odredba. Mislim, da ima osnova da u članu 368. Predloga zakona diskutujemo detaljno. Znači, bez obzira što opet moram da kažem, namera predlagača zakona se uopšte ne dovodi u pitanje. Jer činjenica je da u mnogim postupcima dužnik izvrgava i gleda na koji način da ne izvrši obavezu, ali daj da vidimo da tu efikasnost na određeni, drugi način rešimo. Moram da kažem još jednu stvar, da imam zamerku i to govorim kapitalnu zamerku jer znate kako biće stvari o kojima ćemo diskutovati, a pitanje je da li iko može da utvrdi da je u pravu. To govorim po pitanju revizione vrednosti, da li je to protivvrednost sto hiljada evra ili trista hiljada evra, da li je protivvrednost 200 hiljada evra ili 100 hiljada evra u privrednim sporovima i koliko. Znači, to je diskutabilno, jer tu niko ne može da pretenduje, da kaže apsolutno sam u pravu, jer se dovodi u pitanje produžavanje u nekim slučajevima neopravdano produžavanje trajanja postupka. Ali se opet sa druge strane treba omogućiti određenim slučajevima ispitivanje po vanredno pravnom leku kao što je revizija. Znači, to su neke stvari i ja sam na te članove podneo amandmane ali ne tvrdim da sam u pravu, niti mogu da pretendujem to, više sam podneo amandmane da ovde raspravimo to još jednom, da otvorimo tu temu da vidimo, odmerimo koja je to ona prava vrednost za reviziju. No, jednu stvar, gde smatram da bi trebalo ozbiljno da se svi pozabavimo, to je članom 474. gde u privrednim sporovima sporne činjenice se isključivo dokazuju ispravama. Podneo sam amandman, da po pravilu se dokazuje ispravama jer ukoliko bi se sporne činjenice dokazivale isključivo ispravama, isključila bi se mogućnost čitavog niza odredaba pozitivno pravnih propisa, pa bi se tako eliminisala mogućnost primene instituta rušljivih ugovora, zabluda, pretnja, prinuda, zatim smetnja državine kao i dokazivanje postojanja čitavog niza ugovora za koje Zakon o obligacionim odnosima nije predviđena obaveza da pismena forma, znači zakup ugovor o kupoprodaji, isključena je mogućnost dokazivati da je neki ugovor nastao i da postoji jer nemoguće je dokazivati saglasnost kao volja nastanka ugovora za koji nije propisana pismena forma i praktično ova odredba čini potpuno neupotrebljivom i neprimenjivom odredbu člana 471. ZPP stav 1. Navedena formulacija eliminiše i upotrebu naziva veštaka što je u privrednim sporovima nedopustivo ni prema odredbama ZPP kojima su regulisane isprave, znači članovi 238. do 243. kao ni odredbama Zakona o sudskim veštacima nije predviđeno da nalaz veštaka ima svojstvo isprave. Znači, pored izuzetnog nije moguće te isprave upotrebljavati poslovnu prepisku stranaka u izvršavanju ugovornih obaveza kao ni poslovna prepiska nije predviđena kao isprava osim finansijsko-knjigovodstvenih dokumenata, a privredni sporovi se ne vode samo oko plaćanja ili neplaćanja, već povodom čitavog niza pravnih instituta koji ne moraju biti na nivou finansijsko-knjigovodstvene dokumentacije. Znači, u tom delu mislim da ima osnova da raspravljamo kada budemo raspravljali o pojedinim članovima. Evo, ja koristim priliku, malo sam sad zloupotrebio situaciju da i u raspravi u načelu pomenem dva određena konkretna člana ocenjujući ovaj predlog zakona kao dobar. Kao izuzetno, i juče sam to rekao kada smo raspravljali o predlogu zakona o krivičnom postupku u tih šest osam ili ovih 508 članova sigurno je da svaki pojedinac može da nađe nešto na šta će ukazati prstom i reći – e, mislim da ovo treba drugačije rešiti. Međutim,ovih 508 članova postaviti i formulisati ovakav predlog zakona nije mali posao. Veliki je posao jer čestitam onima koji su učestvovali u Radnoj grupi i svima koji su doprineli da ovakav predlog zakona stigne do nas, jer smatram da je dobar predlog zakona. Daje nova rešenja, ne samo po pitanju revizije, moram da kažem da predlog za ponavljanje postupka je sada po ovom predlogu zakona najvažniji pravni lek. U skladu sa tim predloženim proširenje razloga kao i produženje roka za izjavljivanje ovog pravnog leka. Moram da ukažem da su ovaj predlog zakona sadrži odredbe koje uređuju posebne parnične postupke i to postupak o potrošačkim sporovima, zatim, postupak za zaštitu kolektivnih prava i interesa građana. U svakom slučaju mi smo sada u prilici da o ovom zakonu raspravljamo da ga doradimo i da ga do dana za glasanje pripremimo, znači da bude onakav kakav treba. Ovaj predlog zakona treba da stupi na snagu 1. februara 2012. godine a upravo i ova rasprava treba da doprinese ne samo stručnoj javnosti, nego i ukupnoj javnosti da zna šta ih očekuje posle 1. februara 2012. godine, u smislu ostvarivanja postupaka u parničnom postupku. Čestitam još jednom sastavljaču Predloga zakona i pozivam vas da nakon usvajanja određenih amandmana kojima možemo još da unapredimo ovaj tekst zakona, izglasamo zakon o parničnom postupku.
Dvadeset minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović, a posle njega narodni poslanik Dejan Mirović. Na raspolaganju poslaničkoj grupi je 14 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo kolege narodni poslanici, gospođo ministre, pred nama je Predlog zakona o parničnom postupku i još jednom moram da ponovim stav SNS, da tekst ovog zakona sadrži veoma veliki broj novih rešenja i da će, samim tim, osavremeniti parnični postupak. Ono o čemu želim da pričam u ovom delu načelne rasprave u pojedinostima o amandmanima, ne samo ja, nego i ostale poslaničke grupe i mislim da treba da povedete računa, jer ovaj stari zakon doživljava izmene, ali ulaziti u dalje izmene ovog zakona mislim da bi parnični postupak dovelo do neke njegove suprotnosti. Zbog toga apelujem na vas i predstavnike vašeg ministarstva da sve naše predloge, bez obzira iz koje poslaničke grupe dolaze, saslušate, vidite koliko su celishodni, razumni i da nađu mesta u novom predlogu zakona o parničnom postupku, s obzirom da bi dalje izmene parničnog postupka odnosno Zakona o parničnom postupku mogle dovesti parnični postupak u njegovu suprotnost. Nemoguće da i ovaj predlog zakona a i stari i neki budući zakon o parničnom postupku rešava sve nagomilane pravno-političke probleme. Taj deo problema mora da se reši na neki drugi način, a rešenja se kriju i u nekim organizacionim problemima, zatim u kadrovskim problemima i, takođe, i u materijalnim problemima. Kada o ovome govorim, želim samo da napomenem i da kažem da stav SNS nije na strani niti Advokatske komore Beograda, niti Advokatske komore Srbije i tu ću i završiti, ali i dodati samo još jednu rečenicu. Ovo je često, malo i zloupotrebljena tema. Ministarstvo pravde svojim ne činjenjem, vezano za sukob ove dve advokatske komore, čini komplikovaniju situaciju i situaciju da u budućnosti možemo imati probleme i u oblasti poreske uprave, oblasti finansija, u oblasti raznih sudskih rešenja i epiloga sudskih procesa, s obzirom na legitimnost pojedinih advokata, odnosno advokatskih komora Beograda i, u ovom slučaju Srbije, tako da još jednom ispred poslaničke grupe SNS apelujem na Ministarstvo pravde da u narednom periodu uzme ove probleme u rešavanje i da se dođe do razumnog rešenja i sporova. Ono na šta sam hteo da posebno obratim pažnju u ovom delu izlaganja to je da zamena prideva pismeni glagolskim pridevom i to glagolskim trpnim pridevom pisani i to nepotrebnu i pogrešnu zamenu, po mišljenju nas iz SNS, po mom ličnom mišljenju, a ne samo nepotrebnu i pogrešnu nego i nedoslednost u primeni ovih termina. Tako, recimo, u članovima 14, 64, 91, 93, 100, 120, 126, 250, 251, 256, 342. i 477. izvršena je zamena odnosno prideva pismenim glagolskim trpnim pridevom pisani, dok, recimo, kada govorimo o nedoslednosti u ovoj zameni, u članovima 136, 136a stav 2. i 144, 243, 341. i tako redom, nije izvršena zamena, odnosno prideva pismenim glagolskim trpnim pridevom pisani. Verovatno se u delu ovih članova htela da napravi jezička korekcija u odnosu na dosadašnji tekst zakona o parničnom postupku. Međutim, ovde moramo da imamo u vidu činjenicu da termin, odnosno imenica, odnosno pridev, pismeno, nas treba u ovom kontekstu da interesuje samo u obliku pravnog oblika a ne u smislu jezičke greške. Tako dokumenti tipa – izjave, ugovora mogu imati samo formu pismeni, a ne formu pisani. Sa druge strane, glagolski trpni pridev označava da je na imenicu stoji izvršena radnja, pa tako, kada kažemo da ugovor, odnosno dokumenti ili izjava može biti pisan, isto tako ugovor može biti i fotokopiran, printovan ili tome slično, zato mislimo da je termin pismeni i primene u starom zakonu u odnosu na novi predlog zakona dosta celishodniji i logičniji, a nije ovo samo primer ovde. Mi imamo i u oblasti prosvete i obrazovanja situaciju da tradicionalne izraze – pismena vežba, pismeni zadatak, sada koristimo za njih neke druge termine – pisani zadatak ili pismena vežba, što niti je u tradiciji sa srpskim jezikom a pogotovo ovde u kontekstu zakona, odnosno Predloga zakona o parničnom postupku treba da nas interesuje samo pravna forma. Zadržao bih se samo malo na članu 7. i članu 13. u ovom delu načelne rasprave iz razloga jednostavne konstatacije da želimo pokazati da stari članovi u važećem Zakonu o parničnom postupku imaju bolju upotrebu i da ih nije trebalo menjati pa ću u daljem delu rasprave zadržati se na članovima 7. i pogotovo na član 13. koji obuhvata deo osiguravajućih društava, odnosno vezano za parnični postupak i ulogu osiguravajućih društva u parničnom postupku i nadovezati se na deo priče, koji je i deo moj kolega, u smislu člana 13. pričao, pogotovo potpredsednica Skupštine i nadam se da ćete ovde, pogotovo vezano na primedbe na član 13. imati razumevanja, jer mislim da interesi građana, ljudi koji su oštećeni, postupkom, odnosno oštećeni moraju imati veće privilegije, odnosno veći značaj u odnosu na deo i ulogu osiguravajućih društava u ovom zakonu. Na primeru člana 7. stava 2. u starom zakonu, mislimo da je suštinska greška u propisivanju da će sud utvrditi samo činjenice koje su stranke iznele. Sud po ovome nema pravo da utvrdi činjenice koje stranka nije iznela, osim naravno, to se nadopunjava u sledećem stavu 3. gde isključivo radi sprečavanja, nedozvoljenog raspolaganja stranaka. Sasvim je opravdano pravilo da sud izvodi samo dokaze koji su stranke predložile, ali je neprihvatljivo da sud iz tako izvedenih dokaza ne može izvesti zaključak o postojanju činjenice koje stranke nisu uzele a koje su vrlo bitne i za presudu i za odluku. Uzmimo primer da je, recimo, stranka iznela činjenicu da je prevarena. Iz navedenih dokaza u postupku proizilazi da prevare nema jer nedostaje prevarna namera kod protivničke strane, ali postoji izvinjavajuća zabluda kod stranke, međutim, sud ovu činjenicu zbog člana 7. ne može da uzme u obzir jer stranke nisu isto iznele. Sada bih se u daljem delu izlaganja zadržao, po nama, na spornom članu 13. Predloga zakona o parničnom postupku koji, zbog javnosti moram da ga pročitam, glasi: "U parničnom postupku protiv učinioca krivičnog dela, sud je u pogledu postojanja krivičnog dela i krivične odgovornosti učinioca vezan za pravosnažnu presudu krivičnog suda, kojom se optuženi proglašava krivim". Stav 2. istog člana: "Pravosnažna odluka krivičnog suda ne proizvodi pravno dejstvo u parničnom postupku prema licu koje nije imalo mogućnosti ili pravo da učestvuje u krivičnom postupku kome je ta odluka doneta". Mi smo i predložili i predali amandman da se predloženi član 13. u celosti briše i da iz starog zakona treba da ostane član koji glasi da u parničnom postupku sud i u pogledu postojanja krivičnog dela i krivične odgovornosti učinioca vezanog za pravosnažnu presudu krivičnog suda kojom se optuženi oglašava krivim. Mislim da ovo što smo predložili da je univerzalno prihvaćeno rešenje u svim savremenim demokratskim pravnim sistemima. Zbog javnosti moram da pročitam obrazloženje koje ste vi, s obzirom na uvođenje člana 13. stava 2. pogotovo naglasili i obrazložili, a ono glasi u članu 13. stav 2. Zakona da je predviđeno da pravosnažna sudska odluka krivičnog suda u parnici ne proizvodi pravno dejstvo prema licu koje nije imalo mogućnosti ili pravo da učestvuje u krivičnom postupku u kome je ta odluka doneta. Dalje navodite – ovakvo rešenje je uzelo u obzir odluku Ustavnog suda Austrije, koji je utvrdio da bi dejstvo krivične presude na lica koja nisu učestvovala u krivičnom postupku, a ovde se naročito ima u vidu osiguravajuća društva, predstavlja povredu prava na pristup sudu, odnosno povredu člana 6. Evropske konvencije o ljudskim pravima. Niti ste nam dostavili prevod odluke Ustavnog suda Austrije na srpski jezik, niti znamo da li ovo postoji. Jednostavno, navodite. Mislimo da je stavom 2. člana 13. naneta velika šteta elementarnom integritetu pravosudnog sistema, a posebno šteti i nedopustivo ugrožava prava lica oštećenih u krivičnom delu. Predloženim rešenjem polazite od nakaradnog i pravog neodrživog stanja, da istina koja je dovoljno utvrđena da nekoga, recimo, pošalje u zatvor, nije dovoljna istina da osiguravajuće društvo plati štetu. Uzmimo jedan slučaj da Vlada Srbije u drugim rečima predlaže da, na primer, siročad koja su ostala bez roditelja u saobraćajnoj nesreći, nakon što je krivični sud osudio vinovnika udesa i smestio ga u zatvor, moraju jovo nanovo, ispočetka, sa neizvesnim ishodom dokazuju da krivično osuđeni vinovnik je zaista u parničnom postupku vinovnik. Ovo znači novu proceduru, nova veštačenja, nove svedoke, dokaze, parnice, advokatske troškove i parnični postupak u kome može da se dokazuje da li je u krivičnom postupku nešto dobro urađeno. Ako je krivični postupak i postupak koji je proizašao, odluka koja je proizašla iz njega, dovoljno razumna i jasna da vinovnika pošalje u zatvor, nije dovoljno pouzdana da osiguravajuće društvo plati štetu. Jedan apsurd i zaista i u ovome što ću dalje govoriti, molim vas da obratite pažnju. Mi u ovom obrazloženju nismo uzeli ni primere iz pravnih sistema zakonskih okvira drugih država, recimo, ni ostalih zemalja Evrope, niti zemalja recimo, Američkog kontinenta, već navodimo odluku, neku odluku Ustavnog suda, ne znamo ni u kom predmetu, ni po kom osnovu i ovde se stavljamo u situaciju da se bukvalno stavljamo na stranu osiguravajućih društava, a protiv interesa širokih masa koje mogu da budu u ovim postupcima. Moram da vam navedem jedan citat da je cilj da ugled krivičnog pravosuđa ne bude narušen protivrečnošću između dveju presuda do koje bi moglo doći ako bi parnični sud utvrđivao relevantne činjenice, nezavisno od onoga šta je krivični sud našao, "Građansko procesno pravo", autor i profesor dr Borivoje Poznić i profesor dr Vesna Rakić-Vodenilić, izdanje iz 1992. godine strana 72. Znači, neko treba ponovo da o svom trošku ulazi u dokazivanje već dokazanog i utvrđenog i to utvrđenog pod dosta strožijim pravilima i uz visok stepen poštovanja građanskih i procesnih prava okrivljenog, ako je od strane Vlade Srbije, zaista je previše u ovoj situaciji. Uz sve to, neko se iz vašeg ministarstva bavi odlukama Ustavnog suda Austrije. Imam odluke Ustavnog suda Srbije koje se ne poštuju i ne znamo ko treba da ih sprovede u delo. Imamo more sporova i mi se bavimo nekom odlukom, a ne znamo ni na koji predmet Ustavnog suda Austrije i ako već treba da se bavimo time, zaista nemam komentara. Nije ovo prvi put da se Vlada Srbije u odnosu prema osiguravajućim društvima bavi na ovakav način i upućuje uredbama, u ovom slučaju u Zakonu o parničnom postupku, na specijalne odnose između Vlade Srbije i osiguravajućeg društva. Moram da vas podsetim da je ova ista Vlada 21. maja 2010. godine u "Službenom Glasniku Republike Srbije" broj 34/10 donela neverovatnu uredbu o naknadi štete nad licem.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno.
Zahvaljujem. Nastavićemo u pojedinačnoj raspravi.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, a posle njega narodni poslanik Vlatko Ratković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministre, pažljivo smo kao i juče slušali vaše uvodno izlaganje i uvideli smo da postoje neke razlike, što je normalno, radi se o dve različite materije, o građanskom i krivičnom pravu, ali smo i videli da kada bi primenili logičko tumačili koje je u ovom slučaju Predloga zakona primereno, videli bi da se ovde više pozivate na neku kontinentalnu pravnu tradiciju, nego u prethodnom Zakonu o krivično-procesnom postupku, što je, priznaćete, nelogično. Morate da primenjujete jedan isti metod i za jedan i za drugi značajan zakonik zato što se radi o predlozima zakona koji su po 600 i 500 članova, što je ogromno i unosi jednu novinu u naš pravni sistem. Takođe, vi ste se pozivali lično i pozivate se u obrazloženju zakona na Evropski sud za ljudska prava. Tu se radi o članu 6. Evropske konvencije o ljudskim pravima, koji garantuje pravedno suđenje, u okviru njega i stav 1. koji garantuje suđenje u razumnom roku. Nemamo ništa protiv toga, to je jedna civilizacijska tekovina, pravna, kako god hoćete, koja je neophodna u svakom pravnom sistemu, pa i u našem i u svim drugim sistemima. Međutim, nama nije jasno, kada pogledamo obrazloženje zakona i npr. izjavu vašeg državnog sekretara Slobodana Homena, da se radi o tome da se ovaj zakonik donosi, to jest Predlog zakona je upućen u proceduru Narodne skupštine Republike Srbije, zbog, da kažem, slobodnije da se izrazim, skraćivanja roka suđenja, skraćivanja postupaka i dovođenja u okvire te Evropske konvencije člana 6. o razumnom roku. Sa druge strane, vidimo da u obrazloženju piše da se radi o hitnom postupku, zato što se treba usaglasiti srpsko pravo u ovoj oblasti sa direktivama i uredbama EU. Dakle, konkretno vas pitam - šta je pravi razlog, šta je osnovni razlog za donošenje ovog zakona? Još čudnije, da je javna rasprava o ovom zakonu započeta u Palati pravde, ako se ne varam 14.7. ove godine, što je priznaćete više nego malo, i više nego nedovoljno za jedan zakon koji ima skoro, u stvari, ima negde oko 500 članova, ako se ne varam. Dakle, mislim da ove činjenice iz obrazloženja zakona i zakona iz javne rasprave govore da se nije vodila javna rasprava i to pokazuje da se ne zna šta je pravi cilj donošenja ovakvog ozbiljnog zakona. Sa druge strane, mi smatramo da ste neke izmene, negde ima i dobrih izmena a većinom su loše, ali ima i dobrih, da ste mogli da postignete na jedan način primerenije, a to su izmene zakona, ne donošenje novog. Takođe, ovde se ponovo pojavljuje po nama jedna neprikladna formulacija, da je sud arbitar i tu već imamo neke definicije koje podsećaju na arbitražni postupak, na arbitražu. Mi smatramo, i u tom kontekstu smo izneli juče u raspravi o Krivičnom zakoniku, da je sud onaj koji presuđuje i sud je, u skladu sa načelom istine, taj koji, tj. sudija, predsedavajući koji utvrđuje istinu i to je u sklopu načela istine, koje, priznaćete, u kontinentalnoj tradiciji je više nego važno. U tom smislu smo se osvrnuli, i naši amandmani i naša izlaganja su oslonjeni na, recimo, iskustvo prof. Rajovića, kojeg je gospodin Jojić već pominjao i koji je, priznaćete, najveći autoritet u ovoj oblasti i poznat je svakom studentu pravnog fakulteta u zadnjih 30 godina, koji je polagao ovu materiju. Naravno, tu su advokat Besarić, itd. Ali, pre svega, hoću da kažem da se radi o jednoj vrsti stručne kritike, a ne neprincipijelne. Vi govorite o efikasnosti u obrazloženju zakona o efikasnosti koja je neophodna, ali znate, neprikladne su definicije da se radi o dužničkom profitu. Ne može se raditi o dužničkom profitu. I sama Direktiva Evropske unije na koju se vi pozivate govori o docnji. Kada se govori o profitu u privrednom pravu, on se može samo definisati u skladu sa poveriocima, a član koji nam govori i obrazloženje da ste se pozvali na presudu Ustavnog suda Austrije, i u vezi osiguravajućih društava, nam govori i izaziva jednu vrstu osnovane sumnje da se radi o jednom neprincipijelnom rešenju koje će omogućiti još veće zloupotrebe koje postoje na finansijskom tržištu, gde upravo dominiraju banke iz Austrije i osiguravajuća društva iz Austrije. Imaćemo ono što je guverner Narodne banke Srbije pokušavao neuspešno da spreči, a to je iskorišćavanje korisnika finansijskih usluga, tj. da budem potpuno jasan, radi se o retroaktivnom povećavanju kamata, velikim maržama i kamatama, koje su posle Moldavije, najveće u Evropi, što je skandalozno. Dakle, mislimo da će ovo rešenje pre svega koristiti austrijskim bankama i austrijskim osiguravajućim društvima. Ako ste već hteli da se pozivate na uporedno pravo Evropske unije, što da ne, nismo mi apriori protiv toga, ali ja ću vam navesti jedan mnogo bolji primer, to je presuda Ustavnog suda Nemačke u slučaju Mastriks. vi sigurno znate za nju, i presuda Ustavnog suda Nemačke u vezi Lisabonskog ugovora, gde se, parafraziram, doslovno kaže – da je nacionalno pravo Nemačke, znači Nemačke ili vodeće zemlje Evropske unije iznad akikomunitera. To je potpuno prihvatljivo. A ovo, da se izvuče iz konteksta jedna presuda Ustavnog suda jedne strane zemlje, i da se na osnovu toga favorizuje, ne kažem vi lično, ali kako će biti u praksi, favorizuju monopolisti iz jedne zemlje Evropske unije, Austrije, koje imaju skoro 20% finansijskog tržišta u Republici Srbiji, priznaćete da nije prikladno, blago rečeno. Takođe, što se tiče nekih rešenja koje vi zastupate o efikasnosti i o razumnom roku, mi smo koristili ovu knjigu. Ovo je gospodin Slavoljub Carić, vi znate sigurno ko je, to je predstavnik Republike Srbije pri Evropskom sudu za ljudska prava, i knjiga se zove "Pravo na suđenje u razvojnom roku". Tu smo videli mnogo boljih rešenja, koja su se mogla primeniti u ovom zakonu, nego što su ova koja su po nama, izvinite nedefinisana, da će sud i stranke određivati neki razuman rok, što je priznaćete, najblaže rečeno apstraktno, nedovoljno i neprecizno. Mi smo videli u ovoj knjizi i u drugim materijalima koje smo proučavali, da na primer u Slovačkoj se radi skraćivanja postupka i dovođenja u skladu sa tim razumnim rokom iz člana 6. Evropske konvencije o ljudskim pravima – zapošljava dodatni kadar. Vrlo jednostavno rešenje. Vi treba kao neko ko je nadležan za pravosuđe da se izborite, recimo, kod ministra finansija, kod premijera da dobijete još veća sredstva da bi još višak stručnog kadra zaposlili i tako ćete doći do tog cilja predloga zakona – razumnog roka suđenja. Sa druge strane, u Poljskoj imate sasvim drugačije rešenje. Tu su kazne za prekoračenje razumnog roka od 2.500 evra. U Britaniji imate jedan potpuno neprimenljiv sistem za nas. To pokazuje da niste bili u pravu kada ste Krivični zakonik, ZKP pokušavali da usaglasite sa anglosaksonskim. Tamo suđenja traju čak jedan dan, što je apsurdno i neprimenjivo. Besmislica je pokušavati primenjivanje anglosaksonskog prava na jednu zemlju kao što je Srbija, gde je dominantno kontinentalno pravo. U svakom predlogu zakona, koliko se sećam, u zadnjih dve, tri godine imamo nekakvu patetičnu nazvanu tabelu o usaglašavanju sa evropskim pravom, sa pravom EU itd. Isto kao što ste to uradili u prethodnom Zakonu o krivičnom postupku, juče, ovde nije jasno na šta se vi pozivate. Govorite o sekundarnom pravu EU, o uredbama i o direktivama, a ne pominjete nešto što je primarni izvor. Negde imate konfuziju, ne vi lično, nego neko ko je pripremio tu prateću dokumentaciju. Govorite o SSP-u, govorite o uredbama, direktivama, a ne govorite o tzv. Ustavu EU, Lisabonskom ugovoru koji upravo određuje da je uredba, na primer, a to nije neka razlika koja nije bitna, da je uredba najznačajniji akt sekundarnog prava, ili zakonski akt. Radi se o definicijama. Molim vas, morate biti precizni. Mislim da je poražavajuće za vas kao vladajuću koaliciju, i za Ministarstvo koje vodite, da mi iz SRS-a moramo da vas upozoravamo, koji smo protiv EU apriori, ne samo zbog KiM, nego i zbog toga što je u ekonomskom i svakom drugom smislu štetna za Republiku Srbiju, vas upozoravamo na greške u primeni i tumačenju akikomunitera. To je jedan skandal i to je nešto što se ponavlja, ne samo u vašem ministarstvu, već i kod gospodina Đelića koji je nadležan za tzv. evropske integracije. Takođe, vrlo pažljivo smo proučili ovaj vaš, kako ću ga nazvati formular o usaglašavanju ove dve direktive i uredbe, u stvari, uputstva a ne direktive, a o tome sam juče govorio da je to neprikladan izraz, sa srpskim zakonodavstvom. Tu se pokazuje osnovni apsurd našeg zakonodavstva, ovog zakona i cele te megalomanske i nerealne teze da se može prilagoditi srpsko pravo sa pravom EU, u trenutku kada Srbija niti zna, niti iko u ovoj sali zna kada će biti članica EU. Šta hoću konkretno da kažem? Ovde se pozivate na dve uredbe Evropskog parlamenta i Saveta. Molim vas, osnovna logika i logičko tumačenje vam govori, da je uredba zakonski akt evropskog prava koji se može primenjivati, prvo, samo u državi članici, i drugo, samo pod uslovom da se primenjuje u potpunosti. Ovde vam dokazujem, u vašem formularu, imate na desetine i desetine formulacija- neusklađeno, nemoguće, delimično usklađeno. Dakle, ovaj formular je farsa. Onaj "ekspert" koji vam je radio taj formular, on je to uradio, najblaže rečeno, skandalozno. Naš predlog i neka naša konstruktivna kritika se svodi na to, da jednostavno nije primenljivo nešto što se ne primenjuje čak ni u Nemačkoj, ni u drugim državama članicama EU. Ovakav predlog zakona samo stvara jednu pravnu konfuziju, jedan haos koji će vladati u sudovima. Jedinu korist koju će neko imati od ovog zakona, to vam i odgovorno tvrdim, to su poverioci monopolisti iz Zapadne Evrope u bankarskom sektoru. Naravno, to su banke i osiguravajuća društva iz EU. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Mirko Munjić ima reč. Izvinite, najpre narodni poslanik Vlatko Ratković.
Zahvaljujem, gospođo predsednice, uvažena gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, želim da napravim jednu digresiju i da pokušam da demistifikujem ovu priču o velikom broju predmeta pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu. Stvara se jedna percepcija u našoj stručnoj i široj javnosti, da samo građani Srbije traže zaštitu svojih prava pred ovim sudom. Naprotiv, nije tako. Ne postoje, sociološki rečeno, beskonfliktna društva, niti su zemlje članice EU takva društva gde je sve idealno i savršeno. Veliki broj predmeta o kojima raspravlja i odlučuje Evropski sud za ljudska prava u Strazburu dolaze iz zemalja članica EU, kao i iz zemalja članica Saveta Evrope, pa time i Srbije. Dobro je što je praksa Evropskog suda za ljudska prava, između ostalog, bila jedna od polazišta prilikom definisanja pojedinih instituta koja su ugrađena u Zakonik o parničnom postupku, o kojem danas raspravljamo. Teško je sada bez uvida u "Službeni glasnik" ili sajt Narodne skupštine napamet nabrojati koje smo sve zakone doneli u oblasti reforme pravosuđa. Reći ću samo nekoliko njih – Zakon o izvršenju i obezbeđenju, Zakon o advokaturi, Zakon o javnom beležništvu i čitav niz drugih procesnih i materijalno pravnih zakona amo u ovih tri i po godine, mi na predlog Vlade Republike Srbije, u ovoj skupštini raspravljali, menjali amandmanima, korigovali i na kraju doneli. Završetak reforme pravosuđa je nezamisliv bez novog zakonika o krivičnom postupku i novog zakona o parničnom postupku. O tome je raspravljano i juče i danas, a raspravljaćemo i narednih dana po amandmanima. Svi mi kao narodni poslanici moramo shvatiti i shvatamo značaj ovog zakona, bez obzira koliko se možda on čini široj javnosti, po nekom političkom smislu, nezanimljiv ili uže stručan ili suvoparan procesni zakon, kao što je Zakon o parničnom postupku, koji je najvažniji alat, oruđe kojim sud upravlja parnicom i kojim stranke koriste svoja materijalna prava, individualna prava stranaka, bilo da je u pitanju tuženi, bilo da je u pitanju tužilac, odnosno njihovi punomoćnici. Notorna je istina da je u značajnoj meri neefikasnost naših sudova, između ostalog, posledica sistema Zakona o parničnom postupku, uopšte te materije i jednog pravnog poretka u kojem mi živimo već možda 50-60 godina, sa izvesnim izmenama. Zbog toga mislim da je ovo pravi trenutak da zaokružimo i ovaj segment reforme pravosudnog sistema, donošenjem ovog zakona. Nije tačno ovo što je jedan od uvaženih kolega koji je govorio pre mene rekao, da mi ovde inkorporiramo i veštački lepimo neka rešenja iz anglosaksonskog prava u naš pravni sistem koji je kontinentalan. Na tlu kontinentalne Evrope ne postoji taj u tradicionalnom smislu rečeno kontinentalni pravni sistem, već je on mešavina i rešenja iz anglosaksonskog prava i ono što je ovde ugrađeno u ovaj zakon kroz pojedine procesne institute iz anglosaksonskog sistema upravo omogućava veću efikasnost u radu parničnih sudova, odnosno građansko-pravnim predmetima. Ono što je važno, a tiče se načela na kojima počiva ovaj zakon, odnosno Predlog zakona, jeste da ta načela više nisu samo deklarativna, normativna, kao što smo to imali u prethodnom, odnosno sada važećem zakonu, ta načela su zaista razrađena u kasnijim poglavljima ovog zakona, u odredbama o posebnim postupcima, u odredbama o redovnim i vanrednim pravnim lekovima. Pre svega, načelo dispozicije je dosledno afirmisano i sprovedeno kroz mogućnost poravnanja stranaka u toku celog postupka sve do pravosnažnosti sudske odluke, kao što je uostalom i pravo tužioca da povuče tužbu takođe do pravosnažnosti odluke. Inkvizitorsko, odnosno tzv. inkvizitorsko, odnosno istražno načelo, kako je bilo do sada u parnici, zamenjeno je načelom, povećanim načelom inicijative stranaka i načelom kontradiktornosti postupka. Sud će da uzima u obzir, da raspravlja i uzima u obzir samo one činjenice koje su stranke predložile, što je po meni sasvim logično i opravdano, jer parnični postupak služi da se primeni građansko materijalno pravo iz različitih oblasti, na prvom mestu iz Zakona o obligacijama, a naravno i svih drugih zakona. Zbog toga je tu inicijativa stranaka, njihova dispozicija presudna i one raspolažu svojim tužbenim zahtevom. I aktor i reos i tužilac i tuženi raspolažu svojim tužbenim zahtevom, odnosno tuženi raspolaže svojim stavom, svojom procesno-pravnom pozicijom i korpusom svojim prava. Tu ne treba sud da eksoficijo provodi one dokazne radnje, da utvrđuje činjenice koje stranke nisu predložile, sem u izuzetnim slučajevima kao što je i normirano u ovom zakonu. Suđenje u razumnom roku, o tome pričamo mnogo u toku ove tri godine od kada raspravljamo i kada smo raspravljali o mnogim zakonima i kada smo raspravljali o odlukama Evropskog suda za ljudska prava, koji je u ne malom broju slučajeva odlučio i presudio da u pojedinim slučajevima sudovi u Republici Srbiji nisu sudili u razumnom roku i time prekršili jedno od elementarnih prava na kojima počiva evropsko društvo. Kako realizovati načelo suđenja u razumnom roku? Opet ponavljam, ovo jeste načelo, ali nije ostalo na nivou načela, nego je razrađeno kroz odredbe koje su date u ovom zakoniku, da već na početku parničnog postupka sud zajedno sa parničnim strankama je dužan da odredi vremenski okvir za preduzimanje parničnih radnji i time se odgovornost za ostvarenje suđenja u razumnom roku ravnomerno raspoređuje i na sud, ali na prvom mestu na parnične stranke, na tužioca i tuženog. Načelo bonafide, dovoljno poznato, naročito kolegama koji sede sada u ovoj sali koji su mahom po vokaciji pravnici, i niz čitavih drugih novina daju ovom zakonu, da kažem, atribut jednog propisa koji će, pre svega, omogućiti efikasnu i brzu zaštitu individualnih prava građana, kao fizičkih lica ili privrednih subjekata i drugih oblika pravnih lica koji zaštitu svojih prava ostvaruju pred sudom. Novina je, dakle, i utvrđivanje posebne mesne nadležnosti u sporovima za zaštitu prava potrošača prema prebivalištu potrošača. Što se tiče načela zbornosti, ono i dalje postoji, ali opet u okviru dispozicije stranaka, odnosno mogućnosti stranke da zahteva da u sporovima sudi veće, a ne sudija pojedinac koji će, i ja to pozdravljam, gospođo ministarka, pozdravljam ovo rešenje da u najvećem broju predmeta u prvom stepenu sudi sudija pojedinac. To doprinosi i brzini i efikasnosti samog parničnog postupka. Ono o čemu smo raspravljali u tom nekom prethodnom postupku kada je ovaj zakon bio u fazi javne rasprave, izrade nacrta i o čemu je raspravljano u advokatskim komorama, a razgovarali smo o tome i sa predstavnicima vašeg ministarstva, je bila dilema oko definicije i pozicije punomoćnika parničnih stranaka. Bilo je više varijanti, bilo je više predloga, a po meni bi najgora varijanta bila da je ostalo kako je bilo u dosadašnjem zakonu, odnosno sada još uvek važećem Zakonu o parničnom postupku, da stranka može sama da postupa pred sudom, da nema punomoćnika, da je zastupa advokat i da je zastupa bilo koje poslovno sposobno i punoletno fizičko lice. Mislim da je to najgore rešenje u ovoj oblasti, tj. bi bilo da je tako ostalo. Sada imamo situaciju da stranku može da zastupa isključivo advokat. Ne radi se, dakle, ovde o potenciranju i isticanju jedne notorne činjenice da kada stranku zastupa advokat da postupak ide brže, da je jeftinije i za stranke, da je jeftinije i za budžet, da je jeftinije i za državu, za poreske obveznike, radi se i o doslednoj primeni načela dostupnosti pravde i načela pravičnog suđenja, jer onaj koga zastupa stručno lice sigurno će svoja individualna prava lakše i brže ostvariti nego kada ga zastupa kvalifikovano i stručno lice, nego neko ko je pravni laik. Dakle, suđenje u razumnom roku, da se samo još kratko vratim na ovaj segment, podrazumeva da su i sud i parnične stranke dužne da se pridržavaju utvrđenog vremenskog okvira, a odlaganje ročišta je predviđeno samo kao izuzetak. Odlaganje ročišta, to znaju kolege koje su ovoj materiji i po vokaciji, a i oni koji nisu znaju za to, da je odlaganje ročišta maltene bilo praksa i pravilo, a održavanje ročišta u nekim zadatim vremenskim intervalima, neću da kažem da je bilo izuzetak, ali jednostavno parnice koje su trajale po deset godina i više posledica su, između ostalog, i loših rešenja koja su egzistirala u ovim procesnim zakonima pre ovog zakona o kojem danas raspravljamo. Takođe, efikasnost postupka i brzina rešavanja predmeta doprinose odredbama o dostavljanju pismena, odnosno ovaj deo nekome izgleda možda trivijalan, nezanimljiv, ali dostavljanje je vrlo značajna radnja u toku parničnog postupka i ona utiče na brzinu rešavanja spora. Ovakvim rešenjem sprečavaju se zloupotrebe, malverzacije od strane, na prvom mestu, tuženih u građanskim postupcima, u parnicama. Dakle, rešenje koje kaže da će sud uvidom u Agenciju za privredne registre, odnosno Registar privrednih subjekata utvrditi adresu pravnog lica, odnosno u evidenciju prebivališta fizičkog lica. Ukoliko se to lice tamo ne nađe, sudski dostavljač će mu ostaviti obaveštenje da u roku od 30 dana dođe u sud i preuzme to pismeno. Kada prođe 30 dana, to lice se ne pojavi, pismeno se ističe na oglasnu tablu suda i time se smatra da je dostava izvršena. Dakle, dostavljanja pismena kao oblast, podoblast u ovoj materiji je efikasno rešeno. Prejudicijalna pitanja takođe su bila, da kažem rešavanje prethodnih pravnih pitanja, odnosno prejudicijalnih pitanja, bila su problematična, diskutabilna i često kočnica nastavljanju postupka kada se nešto u toku parnice pojavi kao prethodno pitanje. Ovaj zakon daje dobro rešenje - da je Vrhovni kasacioni sud, koji je nadležan za rešavanje spornog pravnog pitanja dužan da odbije, da reši sporno pravno pitanje, ako ono nije od značaja za odlučivanje u većem broju predmeta u postupcima koji se vode pred prvostepenim sudovima. Ovo je rešenje u skladu i na diskursu prakse Evropskog suda za ljudska prava u Strazburu. Do sada je sud zastajao sa postupkom kada je ocenio da je to celishodno, dakle, vrlo arbitrarno i velika dispozicija ostavljena sudu da ceni celishodnost razloga za zastajanje u postupku. Sada se u postupku može zastati samo u slučajevima koji su to izričito propisani u ovom zakonu. Čitav niz drugih odredbi koje se odnose na dokazni postupak, na dokazivanje, takođe su dobro rešene u kontekstu ovoga o čemu sam govorio, dakle, u kontekstu utvrđivanja vremenskog okvira za sprovođenje postupka. Ovo bi bilo, otprilike, nešto što sam smatrao da je važno i primereno istaći u ovoj fazi rasprave, kao izuzetno dobra rešenja koja popravljaju čitav procesno-pravni sistem u građansko-pravnim sporovima, u parničnom postupku. Postoje neke teme koje smo danas otvorili i pojedine kolege i iz opozicije i parlamentarne većine. Smatram da zaista i mi, kao članovi Odbora za pravosuđe i kao poslanici, i vi, naravno, gospođo Malović, treba vrlo ozbiljno da razmotrimo sve amandmane koji su podneti. Kažem, otvorene su neke teme oko, primera radi, revizionog cenzusa, da li je to ta granica ili nije. Otvorena je jedna tema, podneo sam amandman, neću ga sada obrazlagati detaljno, ali ću reći da se on odnosi na suđenje u privrednim sporovima u kojima je u članu 484. predviđeno da sud sudi isključivo na osnovu isprava. Postavljamo, dakle, na prvom mestu, kao ljudi iz pravne i pravničke struke, jedno pitanje – da li je ovo rešenje korektno? Mislim da nije. Postoji u privrednim sporovima i instituti rušljivih ugovora, gde se mora utvrditi postojanje zablude, pretnje i prinude. Postoji i smetanje državine, dokazivanje postojanja čitavog niza ugovora iz obligacija, itd. Ako sud bude sudio samo na osnovu isprava, nikada ove materijalno pravne institute neće moći, činjenice ovim materijalno pravnim institutima neće moći da utvrdi. Zato sam podneo amandman da sud u privrednim sporovima, po pravilu, ne isključivo, utvrđuje sporne činjenice na osnovu isprava. Želim da kažem da su vanredni pravni lekovi uređeni na principima o kojima sam govorio i koji su već ugrađeni u načela ovog postupka, dakle, i redovni pravni lekovi i vanredni pravni lekovi, pri čemu mislim da bi valjalo razmisliti o eventualnoj korekciji rešenja koja su data za reviziju, odnosno ona oblast koja se tiče radnih sporova, da sa tog stanovišta razmotrimo da li je radni spor u svim segmentima, dakle i konstituisanja i postojanja i prestanka radnog odnosa, uvek podoban za izjavljivanje vanrednog pravnog leka revizije ili smo to "kopi-pejst" prepisivali iz svih prethodnih zakona. Takođe, želim da istaknem, ako nisam u pravu, eventualno, vi me ispravite, gospođo Malović, procesna pozicija punomoćnika koji je advokat, koji zastupa parničnu stranku, bilo tužioca, bilo tuženog, bilo fizičko, bilo pravno lice, po meni nije jednaka sa pozicijom javnog pravobranioca i javnog tužioca koji izuzetno može da postupa, mada se retko u praksi dešava, alipre svega mislim na javno pravobranilaštvo kao organ koji zastupa imovinske interese Republike Srbije ili javne pravobranioce koji zastupaju interese lokalnih samouprava, u onom delu gde ovaj predlog zakona normira, isto kao što je i raniji zakon normirao da se neuredan podnesak advokata, punomoćnika advokata odbacuje, dok se neuredan podnesak neuke stranke upućuje da neuka stranka ispravi, ali podnesak javnog pravobranioca, koji je neuredan, ne odbacuje se.Mislim da bi tu trebalo intervenisati ili raspraviti na sledećoj sednici Odbora za pravosuđe o ovoj situaciji. Smatram da su na neki način stranke stavljene u neravnopravan položaj. Dakle, stranka koju zastupa advokat, ako ima neuredan podnesak, taj podnesak se odbacuje, a podnesak javnog pravobranioca, koji je neuredan, ne odbacuje se nego se javnom pravobraniocu vraća maltene kao neukoj stranci. I advokat i javni pravobranilac su diplomirani pravnici sa položenim pravosudnim ispitom, imaju određen broj godina iskustva i mislim da bi tu trebalo naći neki balans, u smislu ravnopravnosti ovih lica koja učestvuju u postupku. Želim još jednom da kažem da mi ovim zakonom zaokružujemo, u velikoj meri, reformu pravosudnog sistema, jedan kolosalan posao za ove tri i po godine, u kojem smo doneli čitav niz materijalno-pravnih propisa, procesno-pravnih propisa i u ovom periodu u kome se vrši, da kažem ovaj istorijski posao, a to je reforma sprskog pravosuđa. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vlatku Ratkoviću. Dajem reč narodnom poslaniku Mirku Munjiću.
Gospođo ministre, saznali smo, Bogu hvala, iz obrazloženja zašto treba doneti novi zakon o parničnom postupku, da postojeći zakon iz 2004. godine, zajedno sa svojim izmenama iz 2009. godine, nije nešto omogućio. Šta to, po vama, po vašem obrazloženju, ovaj postojeći zakon iz 2004. godine nije omogućio? Prvo, on nije omogućio, kako vi kažete efikasniji i ekonomičniji postupak predsudovima. Dalje, ovaj zakon iz 2004. godine, umesto koga ćete izglasati novi zakon o parničnom postupku, nije omogućio ostvarivanje prava građana, zatim, nije omogućio pravnu sigurnost svih pravnih subjekata i, na kraju, nije ni posredno, ni neposredno omogućio razvoj i prosperitet države Srbije. Dakle, posle sedam godina primene ovog zakona saznali smo šta on to nije omogućio. Bolje posle sedam godina nego nikad. Postavlja se pitanje – šta je to uradio ovaj zakon, šta je omogućio? Ovaj zakon je omogućio, prvo, enormno bogaćenje malog broja ljudi kroz tzv. kako vi kažete dužnički profit, mada to uopšte nije adekvatan izraz, ali hajde da prihvatimo i takav izraz. Dalje, omogućio je, sa druge strane, jedno enormno osiromašenje najvećeg broja građana. Usled činjenja ili ne činjenja u parničnim postupcima omogućio je da ostanu bez posla stotine hiljada radnika. Sve ovo, u protekloj deceniji doprinelo je ogromnoj korupciji u čitavom pravosudnom sistemu Srbije. Posledice ove i ovakve korupcije u pravosudnom sistemu gospođo ministre su vidljive svuda i na svakom mestu. Mnoge packe ste dobili od vaših prijatelja iz EU povodom korupcije u pravosudnom sistemu i zaista na ove bolne činjenice za vas, ne bih da vas podsećao, nadam se da su vam one svima vama dobro poznate. Hajde da kažemo nešto kako vi to kažete o dužničkom profitu. Vi želite, da ovim zakonom u stvari, kako kažete iskorenite dužnički profit iz naše pravne prakse. Međutim, na koga će se to u krajnjem slučaju odnositi, koga će to sve dotaći? Koga će na primer dotaći Zakon o izvršenju i obezbeđenju? Hoće li se na udaru naći oni koje pokušavate da eliminišete zbog tzv. dužničkog profita, da li će se tu naći oni veliki igrači koji u stvari najviše duguju, ili će se u stvari tu naći oni koji su praktično gubitnici tranzicije sve ove godine. Mogu li ovi propisi uopšte tangirati one tajkune koji duguju svojim dobavljačima stotine miliona evra, ili takvima kao što je to i do sada bio slučaj, niko neće smeti ni da priđe. Hoće li privatni izvršioci koje ste uspostavili Zakonom o izvršenju i obezbeđenju, a koji opet imaju pravo da angažuju neke druge privatnike radi uterivanja dugova smeti sada da priđu kod ovih velikih igrača koje su siguran sam perjanice tog kako vi kažete dužničkog profita. Ako neće smeti da im priđu, a neće siguran da i vi znate da neće smeti da im priđu. Kako onda u stvari naplatiti stotine miliona duga evra koje ovi duguju svojim dobavljačima? Ko su ti u stvari nedodirljivi kojima ni državni aparat ne može ništa, a kamoli neki Zakon o parničnom postupku ili neki parnični postupak koji se protiv njih vodi. Ali, gospodo ministre to nabijanje glave u pesak, to gledanje kroz prste, pa čak i otvoreno protežiranje tih tajkuna, tako što ih ponekad kažete da su menadžeri godine, sećate se i toga? U stvari, ima samo nešto za posledicu što je sasvim jasno i to nije ni malo slučajno, znate, zato što nije slučajno ne može ni ovaj predlog zakona o parničnom postupku doprineti i stvoriti uslove za iskorenjivanje tog kako vi kažete dužničkog profita. Zašto ne može? Zbog što je to u stvari vraćanje duga, je li tako? Jednostavno, mora se vratiti dug onima koji su kreirali neku politiku, koji su na kraju kreirali Vladu i koji u krajnjem slučaju drže ovu Vladu. Kako će ovaj zakon iskoreniti enormne tzv. kako vi kažete dužničke profite, od strane velikih igrača, kada su oni u stvari najčešće van parničnog postupka. Kako da ih privedete u parnični postupak? Znate, li kako oni posluju gospođo ministre? Pretpostavljam da znate, ali ću zarad javnosti da kažem – uzimaju robu od dobavljača po valuti od 60 do često 120 dana, je li tako? Prva količina se obično ne plaća, znate, oni su tu malo perfidniji od kockara. Kod kockara se zadnja ne plaća, a kod njih prva količina se ne plaća. Dalje, osnovno pravilo kod njih je da onaj kome se duguje ne sme da traži svoj dug, to je osnovno pravilo. Na žalost dobavljača dužnici u ovom slučaju, ti veliki igrači postupaju po onom starom pravilu "sačekaj me ako hoćeš, ako nećeš i ne moraš", možda ti nikad i neće biti plaćeno ili postupaju po onoj staroj crnogorskoj izreci "dužnik će dug vratiti, ako rđa šćedne sačekati", rekoh ovo kako bi ovi otud rekli na novom crnogorskom jeziku, a nadam se da ga svi razumete, pošto je to u osnovi srpski jezik. Zanimljivo je rešenje koje je predviđate u članu 67. tačka 2. Predloga zakona koje reguliše isključenje sudije u vršenju sudijske funkcije. Dakle, ovde se kaže – ako je sudija akcionar, vlasnik više od tri posto akcija u ukupnom kapitalu pravnog lica on će se isključiti iz postupka, to kaže u tački 2. predloženog člana 67. E, sad pazite gospođo ministre, još je zanimljivije vaše obrazloženje za ovo. Ono kaže, otprilike ovako, nijedan sudija privrednog suda ne bi mogao da sudi u postupku u kome je stranka neko od javnih preduzeća čije su akcije podeljene svim građanima. Izvinite, ali ovo je smešno. Evo, sad ću vam reći i zbog čega. Vi limitirate procenat akcija na tri i više od ukupnog kapitala javnog preduzeća kao jedan od razloga za isključenje sudija, da li je tako? A to pravdate time, što su gotovo svim građanima, pa i sudijama, moguće podeljene on famozne akcije javnog preduzeća. E sad, kakve veze imaju tri posto. Sad ću vam reći da nemaju, tri posto vrednosti javnog preduzeća i ove podeljene akcije, apsolutno je to mešanje baba i žaba. Vrednost podeljenih akcija, gospođo ministre, pojedinačno manja je od vrednosti rezervne gume na službenom autu tog javnog preduzeća, osim doduše ako vi pod uticajem Mlađana Dinkića nemate neku drugu računicu kada su u pitanju akcije javnog preduzeća. Možda se nešto i promenilo? A vi zbog tako mizerne vrednosti akcija javnih preduzeća koje su podeljene građanima, pa i sudijama limitirate osnov za isključenje sudija na čak tri posto od vrednosti ukupnog kapitala javnog preduzeća. Šta ako sudija ima 2,9%, 2,8%, 2,5% od vrednosti javnog preduzeća. Pazite, a vrednost kapitala javnog preduzeća je pedeset miliona. To je milion i po. Da li vi mislite da svaki promil ispod tri posto, čini manje zainteresovanim, ili manje pristrasnim ili poštenijim u suđenju. Izvinite, ali ovaj deo ste morali mnogo restriktivnije, ovo tri posto baš nije dobro. Sledeće hajde da kažemo nešto o institutima saslušavanja svedoka i saslušavanja parničnih stranaka. Vi predviđate da se svedok može saslušati putem video linka, kao i putem uređaja za optičko snimanje. Dalje, predviđate da se saslušanje parničnih stranaka može obaviti putem konferencijske veze, odnosno korišćenjem uređaja za tonsko i optičko snimanje. Čemu ova hibridna rešenja, čemu ovo preuzimanje iz nekih drugih procesnih pravila gde god je ovakvo nešto korišćeno do sada, praksa je to pokazala do sada, imamo i sveže primere iz Haškog suda i ne samo odatle. To nije bilo dobro, takva rešenja su mogla doneti samo lažne svedoke, mogućnost uticaja na svedoke, mogućnost podmićivanja i korupcije itd. Zašto uvodite to u to naše procesno pravo. Dalje, dostavljanje podnesaka od strane parničnih stranaka jedna drugoj, mislim da nije nešto što bi drastično popraviti efikasnost parničnog postupka. Institut suđenja u razumnom roku o kome su danas mnogi pričali zaista nije nešto zašta se može reći da će doslovno i što je najvažnije ni selektivno se primenjivati.Zašto, pod jedan, jednostavno vi ste u protekloj deceniji stvorili jedan ambijent u kome su maratonska suđenja postala pravilo, a ne izuzetak. Iz ranih razloga su postala pravilo razloga u koje ja sada ne bih da ulazim. Objektivna teškoća je što se ovde radi o dijametralno suprotnim interesima. Dakle, jedan je interes dužnika, pogotovo ako je on veliki igrač, pa se nalazi u parničnom postupku, a drugi je interes poverioca, tako da će vrlo teško biti pomiriti ta dva dijametralno različita interesa, što će opet uticati da u razumnom roku suđenje bude ostvareno onako kako ste vi to zamislili u Predlogu zakona. Dakle, na kraju smatramo da osnovi koji su postavljeni, nisu dobri. Smatramo da temelji koji su postavljeni, nisu dobri. Smatramo da sve ono što se grbavo rodi, ne može ispraviti ni vreme, ni ove kozmetičke promene koje vi pokušavate ovim zakonom. Hvala.
Dajem reč narodnoj poslanici Vjerici Radeti.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki put kada gospođa Snežana Malović obrazlože Vladine predloge u ovom parlamentu, nekako se ima utisak da ispred nas sedi odlikaš iz osnovne škole, sve lepo pročita, obrazloženje koje nam je ovde napisano i ostavlja utisak da zaista veruje da je to tako i da sve razume. I tako je, od kada su krenule čuvene tzv. reforme u pravosuđu. Gospođo Malović, isto kao što se danas zalažete, i kao što ste se juče zalagali, sa gotovo identičnim obrazloženjem, ubeđivali ste nas i pre tri godine, kada uspostavite novu mrežu sudova, nove evropske zakone, da više neće biti dugih parnica, da će to drastično da se smanji, da ćemo da postignemo nivo efikasnosti itd. Šta smo u međuvremenu dobili? Sve ono što smo mi gospođo Malović tvrdili, još kada ste uvodili u ovu katastrofalnu mrežu sudova. Pretpostavljam da vi razgovarate sa sudijama, ljudi kažu da nema šanse da postignu ni onaj nivo koji su imali do sada, kamoli da budu efikasniji, s obzirom da imaju mnogo više predmeta, nego što su imali ranije. Naravno, logično, broj predmeta se nije smanjio, broj sudija se smanjio, broj sudova se smanjio. Mnoga mala mesta više nemaju sudove, da se ne vraćamo na to, o tome smo govorili, a građani znaju stav SRS na tu temu i znamo da je to zaista vrlo problematično, ali ispostavilo se da nije bio problem u mreži sudova, kao što sada nije problem u pozitivnom ZPP, nego je problem u sudijama. Problem je u organizaciji pravosuđa. Problem je u tome što ste vi u reizboru sudija, gospođo Malović, najveći broj sudija, ne sve, birali po partijskoj liniji, pa onda imamo sudove, odnosno sudije koji su stekli iskustvo kao direktori opštih poslova u vrtiću, direktori pijaca, bez namere da vređam kolege koji su obavljali te važne poslove. Znate, da budu sudije i da upadnu u taj vrtlog, tako suženog, smanjenog broja sudija, nije ni čudo što nam je danas ovakvo stanje. Dakle, ni postojeći ZPP nije prepreka da nam pravosuđe bude efikasnije i morate se složiti sa tim, gospođo Malović, zapravo, trebalo bi. Šta je suština i zbog čega mi donosimo i ovaj zakon i zbog čega se vršila ta reforma pravosuđa? Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku, a vi ste napisali, donošenje ovog zakona po hitnom postupku, predlaže se radi ispunjenja međunarodnih obaveza i usklađivanja propisa sa propisima EU. Zbog tog usklađivanja propisa sa propisima EU, uništiste sve u državi Srbiji. Zbog tog usklađivanja propisa i danas imate problema sa hiljadu sudija, sa kojima ne znate šta ćete, koje niste reizabrali, koji su se žalili sve do Strazbura, naložili vam vaši evropski prijatelji da morate taj problem da rešite, vi i Nata Mesarović, već mesecima obećavate do oktobra, do marta, do septembra, a nas evo i u ovom septembru, još uvek niste rešili taj problem. Jel tako? Niste, i ne zna se kada ćete. Đekna još nije umrla, a ne zna se kada će. U obrazloženju Predloga ovog zakona, a i vi ste, pošto ste čitali obrazloženje, rekli ste nekoliko interesantnih stvari i to stvari koje ne možete da potkrepite, a mi ćemo da vam skrenemo pažnju na loše primere koji se neće popraviti ni ovim novim zakonom. Mi i sada u ovom ZPP imamo obavezu sudova da radne sporove ili ove nove sporove, kada je u pitanju zlostavljanje na radu, rešavanja po hitnom postupku. Vi znate, gospođo Malović da imate i dan danas sporove koji traju od tri do šest godina i imate takođe saznanje, jer to je u javnosti obelodanjeno, da je iz oblasti mobinga doneta samo jedna presuda. Dakle, nije problem u tome šta se reguliše ili ne reguliše zakonom, već kako ste vi to generalno regulisali. Regulisali ste i uterivače dugova, pa sada ovde pričate o poveriocu i ko će da profitira, poverilac ili dužnik. Zaista ne znam kada je to dužnik mogao na ovaj način da profitira. Kažete, između ostalog, hvalili ste se vi i kolege koje će glasati za ovaj zakon, kako ste dostigli neko epohalno dostignuće ovim načinom dostave. Najpre, nije to mnogo promenjeno u odnosu na dosadašnju dostavu, ali ovo što ste vi predvideli u praksi, može da se pokaže kao veoma loše. Apsolutno, nema valjda, ne samo pravnika, nego nema čoveka koji neće da kaže da su ekonomičnost i efikasnost suđenja u razumnom roku neophodni, ali sve to ne može na štetu pravičnog suđenja i na štetu stranaka u postupku. Vi ste ovde obrazlagali, pa ću i ja na drugi način, ako se pismeno ne dostavi, odnosno neće neko da ga primi ili ne može da se nađe na adresi, okačite ga na oglasnu tablu i smatrate da je primljeno. Zamislite, u parnicama razvoda brakova ili parnicama nasleđivanja, ostavine, na istoj adresi su prijavljena dva naslednika, a jedan bi da prevari onog drugog i on će svaki put kada poštar ili onaj dostavljač suda, dođe, da će pokušati da eskivira i da objasni da taj drugi ne živi na toj adresi ili supružnici, još nisu formalno razvedeni, a prijavljeni na istoj adresi. Iz nekog razloga, jedan od njih ima razloga da odugovlači prijem i onda će samo on znati, samo jedan će znati kada je na oglasnoj tabli to pismeno okačeno, a ovaj drugi neće znati. To su praktični primeri koji mogu da se dese. Imate tu i podstanare, neko je prijavljen na nekoj adresi, radi od jutra do uveče i vi ćete sada, na koji način naterati, njegovog gazdu da mu kaže da je dolazio neko iz suda da mu donese neko pismeno. Naravno, to nije moguće. Imamo mi slučaj, recimo po privatnoj tužbi protiv Tomislava Nikolića, od strane Vojislava Šešelja. Tomislav Nikolić je pre izvesnog vremena slagao da je Vojislav Šešelj naručio njegovo ubistvo iz Haškog tribunala, to svi znate, kao što znate da je utvrđeno i potvrđeno da to nije tačno i sada mi tužimo Tomislava Nikolića i vaše sudije, gospođo Malović, inače ta sudija je blizak prijatelj gospodina Cvijana, a taj Cvijan je onaj što je otišao iz Tadićevog kabineta pravo kod Vučića, onaj što je snimao Natu Mesarović, pa odneo Vučiću snimak iz razgovora sa Natom Mesarović. Prijatelj od tog Cvijana, kaže, ne može da uruči Tomislavu Nikoliću poziv, jer se ne zna njegova adresa. Postoji li neko, a da ne zna da je Tomislav Nikolić zaposlen u Narodnoj skupštini i da mu je ovde jedna od adresa, svakako adresa gde može da mu se dostavi poziv, ali Cvijan gazduje jednim delom sudija, i to je problem, i nije problem ZPP, gospođo Malović. Pitanje koje vam je juče kolega Krasić postavio kada smo govorili o ZKP, da li ste predvideli primenu ovog zakona i na teritoriji KiM, a vi ste klimali glavom da jeste. Tražimo da to kažete glasno i jasno. Kako ćete zakon o parničnom postupku primenjivati na Kosovu i Metohiji? Gospođo Malović, pretpostavljam da bar iz medija znate da protestvuju zaposleni u pravosuđu na Kosovu i Metohiji. Neće da rade po šiptarskim propisima, neće da rade pod šiptarskom komandom. Poslanici i delegacija Srpske radikalne stranke u petak će biti sa svojim srpskim narodom na Severu Kosova i Metohije. Verovatno će tamo biti i sudije i ostali zaposleni u pravosuđu. Da li ćete, gospođo Malović, da im poručite nešto kao nadležni ministar? Šta mogu da očekuju od svoje države Srbije? Nažalost, nemate odgovor sasvim sigurno, kao što ga nema ni vaš predsednik kao što ga nemaju ni oni koji pregovaraju u ime Srbije sa Šiptarima i dokle su nas doveli. Mi kažemo Borku Stefanoviću - ni za živu glavu ne smeš priznati carinu ni pečat. On kaže – to je u interesu Srba. Šta će biti u petak kada Šiptari dođu na carinu? Jutros se ministar Bogdanović kao Kalimero – to je nepravda, i usput poručuje - vi radite dole šta god hoćete, mi ćemo to da osudimo i mirno ćemo da reagujemo na sve ono što nam pripremate zajedno sa EU. Lepo je Rasim Ljajić priznao – neće Šiptari uraditi ništa ako ne dobiju mig od SAD. I mi to znamo. Trebalo bi da znate i vi koji ste, nažalost, trenutno vlast u Republici Srbiji. Loš je ovaj zakon koji ste nam ponudili. Pretpostavljam, gospođo Malović, da je ovo bio lapsus. Rekli ste, po ovom zakonu, da će sud biti arbitar. Prosto sam kao pravnik šokirana. Nadam se da je to bio lapsus, da niste ozbiljno mislili. Takođe sam iznenađena da ste nam, između ostalog, rekli da ste kao pravnu praksu za izradu ovog predloga zakona koristili odluku Ustavnog suda Austrije. Nije valjda Ustavni sud Austrije odlučivao da li je neki zakon u skladu sa Ustavom Republike Srbije? Prosto je neverovatno što vam to treba i šta vam to uopšte znači. Naravno, opet vaša priča o uporednom zakonodavstvu, o radnoj grupi, sudijama, profesorima, advokatima, o javnoj raspravi itd. Sve je to, gospođo Malović, trla baba la. Kao ministar treba da ste okruženi stručnjacima kao svojim najbližim saradnicima, da izađete ovde sa vašim predlogom, a ne nekih plagijatora – Lilića, Gaše Knežević i ne znam koga i mi, narodni poslanici jesmo kvalifikovani da raspravljamo o ovoj i o ostalim temama i na tom nivou se raspravlja, ne sluša se ni EU niti se slušaju kvazi eksperti kojima se ovde hvalite. Hvalalepo.
Zahvaljujem gospođi Radeti. Reč dajem narodnom poslaniku Aleksandru Martinioviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogli bi smo da kažemo da je ovo reformski zakon, međutim, gospođo Malović, kao diplomirani pravnik znate da u sudskim postupcima postoji nešto što se zove "promena na gore". Mnoga rešenja koja su sadržana u ovom predlogu zakona su ne reforma na bolje nego reforma na gore. Moje prethodne kolege iz SRS koje su učestvovale u raspravi o ovom predlogu zakona su istakle jedan deo problema sa kojima se suočava ovajpredlog zakona. Koliko sam uspeo da razumem, vaš osnovni prioritet kao predlagača ovog zakona, ne mislim vas lično, nego vas kao Vlade, jeste da pospešite efikasnost u radu sudova i smatrate da se to može postići samo donošenjem novog zakona o parničnom postupku. Međutim, i gospodin Petar Jojić i gospođa Vjerica Radeta su vam lepo objasnili da se taj standard i taj prioritet ne može postići samo donošenjemnovog zakona o parničnom postupku zato što jedan dobar deo problema u rešavanju sporova u Republici Srbiji nije do procesnog zakonodavstva nego do loše organizacije pravosudne mrežeu Republici Srbiji, to je jedan problem. Drugi, takođe, važan problem je činjenica da građansko zakonodavstvo u Republici Srbiji nije kodifikovano već da se građansko pravni propisi nalaze razbacani po raznim zakonskim i podzakonskim aktima. Prosto je neverovatno da na početku 21. veka Republika Srbija još uvek nema građanski zakonik, a recimo, imala ga je Kneževina Srbija koja je u to vreme formalno bila deo otomanske imperije još 1844. godine. Sve dobro uređene evropske države, poput Austrije, Nemačke i Švajcarske su još tokom 19. i 20. veka donele svoje građanske zakone i na jednom mestu objedinili kompletnu materiju građanskog materijalnog prava - statusno pravo, imovinsko pravo, porodično pravo, nasledno pravo. Mi to još uvek nemamo. Kao jedan od primera za to dovoljno je navesti samo Zakon o osnovama svojinsko pravnih odnosa koji je donet iste godine kada je umro bivši komunistički diktator Josip Broz Tito, 1980, godine. To ne menjate, ali zato redovno menjate Zakon o parničnom postupku ili Zakonik o krivičnom postupku, misleći da ćete time postići cilj kome težite, a to je efikasnost u rešavanju sporova, ali kao što vidite, društvena i pravna praksa vas u tome demantuju. Pošto nemam mnogo vremena, da krenem sa elaboracijom nekoliko osnovnih zamerki ovom predlogu zakona. Prvo, iz člana 1. Predloga zakona mi u stvari ne vidimo šta je to parnični postupak. Svaka dobra definicija treba da bude jasna, jezgrovita i da se iz nje na prvi pogled da zaključiti koja je to društvena pojava koja se definiše. Evo kako glasi vaša definicija: "Ovim zakonom uređuju se pravila postupka za pružanje sudske pravne zaštite", ne znam da li postoji sudska van pravna zaštita, "po kojima se postupa i odlučuje u parnicama za rešavanje sporova nastalih povodom povrede prava ličnosti i sporova iz porodičnih, radnih, privrednih, imovinsko pravnih i drugih građansko pravnih odnosa, osim sporova za koje je posebnim zakonom propisana druga vrsta postupka". Dakle, ne znam da li postoji neka druga sudska zaštita, osim pravne. Dalje, ovde upotrebljavate jedan manje-više kolokvijalni termin – parnica. Do koje mere ovaj pojam niste razradili u nekim kasnijim odredbama zakona, evo to ću vam sada da pokažem. Dakle, iz člana 1. proizilazi da je parnica sinonim za reč "postupak". Dakle, parnica, to je skraćeni termin za parnični postupak. Međutim,ako uzmete recimo, gospođo Malović, član 436. Predloga zakona, to je glava 29, kaže – postupak u parnicama iz radnih odnosa. Ovde parnica nije sinonim za postupak, nego za spor. To su dve potpuno različite stvari. Pitam vas, da li je parnica spor, ili je parnica postupak u kome se spor rešava? Dakle, nemoguće da je parnica sinonim, konkretno u članu 436, za postupak jer onda bi glasilo – postupak u postupcima iz radnih odnosa. To nije logično, nego je u vašem slučaju ovog člana 436. parnica sinonim za reč "spor", a parnica je jako važan pojam u ovom predlogu zakona. Evo, kao što vidite, taj važan pojam nije dovoljno precizno definisan i mi ne znamo da li je parnica postupak, ili je parnica spor. Dalje, meni zaista nije jasno šta vam znači ovo – povodom povrede prava ličnosti. Pa, mnoga prava ličnosti se ne štite u parničnom postupku, nego u krivičnom postupku, pravo na život, slobodu, pa i neka imovinska prava itd. Ne štite se parničnim postupkom, nego krivičnim postupkom. Da malo obratimo pažnju na ono što ste naveli u obrazloženju Predloga zakona i ne samo u obrazloženju, nego i u ovom normativnom delu. Prosto je neverovatno da oni koji su pisali Predlog zakona, to nije naravno zamerka upućena vama, gospođo Malović, nego piscima ovog predloga zakona, da ne znaju šta je u stvari predmet dokazivanja. Dakle, u parničnom, u krivičnom, u svakom drugom pravnom postupku ne dokazuju se činjenice, nego tvrdnje o činjenicama. Te tvrdnje mogu da budu istinite ili lažne. Same činjenice su po definiciji istina. Dakle, činjenica je deo objektivne stvarnosti. Ono što je deo objektivne stvarnosti se ne dokazuje. Dokazuje se tvrdnja o tome da li je to zaista deo objektivne stvarnosti ili ne. Sada, pogledajte koliko smešno deluje u pravničkom, jezičkom, formalno-logičkom pogledu rečenica iz člana 108. Predloga zakona, to je obrazloženje. Kaže – predložena formulacija obavezuje sud da uzme u obzir samo one činjenice koje su stranke predložile. Kako stranke mogu da predlažu činjenice? Stranke mogu da predlažu dokaze, stranke mogu da iznose tvrdnje, ali stranke ne mogu da predlažu činjenice, jer to prosto ni logički ni fizički nije moguće. Kolega Mirko Munjić vam je detaljno objasnio da je besmislena ova odredba koja se odnosi na to da sudija ne može da postupa u predmetu ako je akcionar u procentu većem od 3% akcija ukupnog kapitala parnične stranke, to je zaista besmislena odredba i praktično uvodi na široka vrata mogućnost korupcije na srpsko pravosuđe, ali pošto je to kolega Munjić detaljno obrazlagao, neću se time mnogo baviti. Ono što je problem sa ovim predlogom zakona, to sam rekao na početku, vi hoćete da ubrzate parnični postupak i to je do izvesne mere legitimno, naravno, pod uslovom da brzina postupka ne dovodi u pitanje prava stranaka i zakonitost delovanja suda. Jedna od novina u ovom predlogu zakona je da sud treba da postupa u razumnom roku. To je neki pravni standard, čija sadržina od slučaja do slučaja može da se menja, ali suštinska novina je da sud u dogovoru sa strankama određuje, kako vi kažete, vremenski okvir za preduzimanje određenih procesnih radnji i za okončavanje samog parničnog postupka. Ako obratite pažnju na glavu 15. Predloga zakona nepoštovanje procesne discipline, da li su propisane neke sankcije za sud koji ne poštuje vremenske okvire u sprovođenju parničnih radnji. Nisu, gospođo Malović. Onda cela ta konstrukcija o ubrzanju parničnog postupka pada u vodu, jer šta se dešava u slučaju da sud ne poštuje vremenske okvire koje je sam definisao? Ne dešava se ništa, nema nikakvih sankcija za tog sudiju, nema nikakvih sankcija ni za jednog drugog učesnika u postupku ako određenim svojim činjenjem ili nečinjenjem probijaju te rokove koji su određeni u postupku. U tom smislu ti vremenski okviri praktično ne znače ništa. To je neki uopšteni vremenski period u kome neka parnična radnja treba da se sprovede, ali ako se i ne sprovede niko od učesnika u postupku, uključujući i sam sud, neće pretrpeti bilo kakve sankcije i u tom smislu suđenje u razumnom roku ostaće samo jedna pusta želja, ali od toga u praksi neće biti ništa. Ono što po mom dubokom pravničkom uverenju dovodi u pitanje individualna prava građana i pravnih lica kao učesnika u parničnom postupku jeste rešenje iz glave 27. Predloga zakona, a to je da žalba u sporovima u kojima je doneta presuda čija vrednost ne prelazi 300 evra, odnosno 1.000 evra za pravna lica, da u takvim sporovima žalba nema suspenzivno dejstvo. Koliko znam, gospođo Malović, u svim pravnim postupcima i u krivičnom i u parničnom i u vanparničnom i u upravnom i u upravnom sporu žalba ima suspenzivno dejstvo, odlaže izvršenje odluke koja je doneta u tom postupku. Međutim, vi sada potpuno menjate ono što je do sada bila praksa ne samo u Republici Srbiji, nego u svim civilizovanim zemljama, a to je da žalba uvek ima suspenzivno dejstvo. Ovim izuzetkom praktično dovodite u pitanje prava građana. Šta će biti ako je čovek izjavio žalbu, vrednost predmeta spora je 300 evra ako je u pitanju fizičko lice ili 1.000 evra ako je u pitanju pravno lice, žalba nema suspenzivno djestvo i izvrši se presuda i posle se dokaže u postupku po žalbi ili po drugim pravnim elkovima da je ta presuda nezakonita? Time stvarate dodatni problem i samim strankama koje učestvuju u postupku, ali isto tako stvarate problem i samom sudu koji sada rešava jedan problem koji je objektivno nastao zbog lošeg rešenja u ovom predlogu zakona. Ono što je rekao gospodin Dejan Mirović, to je potpuno tačno. Ono što je u podtekstu, u pozadini ovog ubrzavanja parničnog postupka nisu prava građana Republike Srbije nego favorizovanje stranih banaka u Republici Srbiji koje treba da naplaćuju dugove po kreditima koje su uzeli građani Republike Srbije prevareni od tih istih banaka i od svih vlada Republike Srbije o 2000. godine pa na ovamo, kako je vrlo bezbolno uzeti kredit, kako to ne predstavlja nikakav problem, odete u banku, zadužite se, kupite novi stan, automobil itd. Sada kada su hiljade građana Republike Srbije zbog teške ekonomske situacije u kojoj se nalaze došle u situaciju da ne mogu da servisiraju te dugove prema stranim bankama, vi ste se dosetili, verovatno po nalogu tih istih banaka, da ubrzate parnične postupke. To je ustvari pravi razlog zašto vi menjate parnični postupak, ne zbog građana Republike Srbije, ne zbog domaćih privrednih subjekata, nego zbog stranih bankara, jer hoćete da osigurate njihove interese. Strane banke su, gospođo Malović, u ozbiljnoj krizi u celoj EU. Ako pogledate najnovija događanja u Grčkoj, mnogim francuskim bankama preti bankrot zato što su plasirale svoje kredite u Grčkoj. Grci postali prezaduženi, ne mogu da vraćaju. Da se to ne bi desilo u Republici Srbiji, oni su vas preduhitrili i rekli da morate da donesete novi zakon o parničnom postupku, gde će postupak biti ubrzan, gde se neće voditi računa u dovoljnoj meri o zakonitosti samog postupka i o legitimnim pravima građana kao učesnika u parničnim postupcima, nego gde će se parnični postupak relativno brzo završavati, da strane banke koje ste zaštitili članom 13. stav 2. Predloga zakona praktično ostvare naplatu svojih potraživanja. Kako drugačije objasniti da prema članu 13. Predloga zakona pravosnažna presuda krivičnog suda obavezuje i parnični sud, ali ste se ogradili u stavu 2, kaže – pravosnažna odluka krivičnog suda ne proizvodi pravno dejstvo u parničnom postupku prema licu koje nije imalo mogućnost ili pravo da učestvuje u krivičnom postupku u kome je ta odluka doneta. Onda ste u obrazloženju predloga zakona naveli da ste hteli da zaštite osiguravajuća društva. Ono što niste rekli to je da ste hteli da zaštite ne samo osiguravajuće društvo, nego strane banke, jer nažalost od 2001. godine domaće banke su uništene, one više ne postoje. Građani Republike Srbije, privreda u Republici Srbiji su praktično prepušteni na milost i nemilost stranim bankarima. Mi smo ovde u Skupštini Srbije, lično sam kao poslanik SRS pokazao vam papir iz koga se vidi da se u SAD goni za krivično delo zelenašenja onaj ko naplaćuje kredite po kamatnim stopama koje su danas važeće u Republici Srbiji. Tamo nije moguće, gospođo Malović, da građaninu, privrednom subjektu, zaračunavate kredit po kamatnim stopama od 15, 18, 20, 25%. U SAD je to krivično delo. U Republici Srbiji je to potpuno normalna stvar. To su stvarni pravni standardi koji postoje u ovoj oblasti, ali vi nećete te standarde, jer da hoćete neke standarde, gospođo Malović, na početku Predloga zakona o parničnom postupku, isto kao što je slučaj sa upravnim postupkom, morali bi da navedete načela na kojima počiva parnični postupak. Zašto je to bitno? I zbog samog parničnog postupka, odnosno parničnog suda, ali i zbog jedne situacije, Zakon o parničnim postupcima se supsidijarno primenjuje i u upravnim sporovima. Kada sud u upravnom sporu treba da reši neki procesni slučaj koji nije regulisan Zakonom o upravnim sporovima, supsdijarno se primenjuje Zakon o parničnom postupku. U istu situaciju može da dođe i parnični sud, a ne zna kako da reši određenu procesnu situaciju i onda mu u tome pomažu načela, pročita načela sa početka Predloga zakona i onda reši taj problem, primenjujući odgovarajuća procesna načela. Prosto je neverovatno da poslanici vladajuće koalicije sve vreme pričaju o nekim načelima parničnog postupka koje ne postoje. Mi načela iz parničnog postupka iz ovog predloga zakona možemo samo da uopštavamo, da otprilike naslućujemo šta je pisac Predloga zakona hteo da kaže, ali taksativno i jasno definisanih načela parničnog postupka nema. To je jako loša stvar. Ako ih ima u Zakonu o upravnom postupku, potpuno je nejasno zašto ta načela nisu formulisana u Zakonu o parničnom postupku. Voleo bih da čujem, gospođo Malović, da li će Vlada Republike Srbije nešto da preduzme povodom ovog problema sa početka mog izlaganja? To je – da li će uopšte da se pristupi kodifikaciji građanskog materijalnog zakonodavstva? Vi ste sada u skupštinsku proceduru uvrstili Zakon o obeštećenju i vraćanju oduzete imovine. kako mislite da sprovedete taj zakon u situaciji kada se u Republici Srbiji, verovali ili ne, još uvek primenjuje zakon koji se zove Zakon o nevažnosti pravnih propisa, donetih pre 6. aprila 1941. godine i za vreme neprijateljske okupacije? Po tom zakonu, to je, recimo, naročito bitno za Vojvodinu, za mnoga oduzeta imovina se baš nalazi na teritoriji Vojvodine. Recimo, sistem zemljišnih knjiga nije uređen nekim modernim zakonom nego zakonima Kraljevine Jugoslavije iz 1930-1931. godine. Jedan deo imovine u Vojvodine je prešao iz zemljišno knjiških odeljenja sudova u katastre, ali to je samo jednim delom. Onaj drugi deo je ostao još uvek u zemljišnim knjigama. Imaćete situaciju da donosite zakon o vraćanju oduzete imovine, a da prethodni niste regulisali nešto što je mnogo važnije, a to je građansko materijalno zakonodavstvo.
Gospodine Martinoviću, vreme. Zahvaljujem. Gospođo ministre, da li vi želite reč? (Da.) Molim vas, samo se prijavite. Reč ima ministar pravde, gospođa Snežana Malović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, želim da se zahvalim svim narodnim poslanicima koji su diskutovali povodom Predloga zakona o parničnom postupku. Želim da vas podsetim da je to bilo obećanje Ministarstva pravde, kada smo krenuli u reformu pravosuđa, kada smo rekli da pored organizacionih promena koje se dešavaju unutar suda, doći će i do promene procedure. Juče ste bili svedoci kada smo raspravljali o Predlogu zakonika o krivičnom postupku, danas na moju veliku sreću, imamo i Predlog zakona o parničnom postupku. Takođe, želim da istaknem i svoje zadovoljstvo što se upravo ovih dana počeo primenjivati Zakon o izvršenju i obezbeđenju, za koji sam sigurna da će dovesti do toga da se sporovi u Srbiji, u konačnom ishodu, rešavaju mnogo brže nego što su se do sada rešavali, što će doprineti tome da građani Srbije brže dolaze do pravde, a da samim tim, imamo manji broj kako ustavnih žalbi, tako i predstavki pred Evropskim sudom za ljudska prava. Rezultati reforme u pravosuđu koje smo do sada ostvarili govore da smo na pravom putu, pošto je ovde bilo iznetih stavova, da je broj predmeta u Srbiji znatno veći i da je efikasnost sudova znatno smanjena. Da ne bih govorila svoje mišljenje o tome, pročitaću vam ono što su brojke i što su činjenice koje proističu iz rezultata rada. U odnosu na osnovne sudove, za prvih šest meseci 2011. godine, u odnosu na prvih šest meseci 2010. godine, rešeno je više od 120 predmeta, odnosno za 23%. To bi u brojevima iznosilo, da u odnosu na 643.064 predmeta koje je rešeno u 2010. godini za prvih šest meseci, ove godine taj broj iznosi za 522 hiljade predmeta više. Primera radi, u parnici je rešeno blizu 12 hiljada predmeta više, u krivici je blizu šest hiljada predmeta više, a u izvršenju na osnovu verodostojne isprave je blizu 60 hiljada predmeta više, u izvršenju na osnovu izvršne ispraveje blizu 13 hiljade predmeta više. Savladavanje priliva je 104,11%, što je više od 24% itd. Sve su ovo podaci koji se nalaze na veb sajtu Ministarstva pravde, o čemu možete da imate uvide. Međutim, kao što sam rekla, i pored ovih podataka koji govore o dobrom radu sudova, nadležnost našeg Ministarstva pravde i Vlade Republike Srbije je da da odgovarajući alat sudovima za rad. Duboko sam uverena da će ovaj predlog zakona o parničnom postupku, kada bude stupio na snagu, upravo biti takav alat. Predlog zakona, kao što sam rekla, izrađen je od strane radne grupe, koju su činili eminentni profesori pravnog fakulteta – Oliver Antić, Bodiroga i ostali. Mi u Ministarstvu pravde nismo ograničeni tim, da svako onaj koji može da doprinese poboljšanju ili efikasnosti, kako sudova tako i svih onih aktivnosti koje mi preduzimamo, budu delovi, ili da čine radne grupe koje Ministarstvo pravde predlaže. Neću da se složim sa tim da nije bilo javne rasprave, pošto su ovde izneti takvi stavovi. Jeste, bilo je javne rasprave. Bio je jedan veliki okrugli sto koji je organizovan tokom leta. Pored toga, radna verzija zakona se nalazila na veb stranici Ministarstva pravde. I ne samo radna verzija zakona, već što i sad možete da se uverite, postoji celokupan transkript sa javne rasprave gde smože vidite ko je kakve stavove zastupao i ko je kakve stavove iznosio. Pored veb stranice Ministarstva pravde radna verzija zakona se nalazila i na veb stranicama Advokatske komore, tako da su i zainteresovani advokati mogli da imaju uvida u osmišljavanje rešenja. Kao što sam rekla, pribavljeno je i mišljenje Saveta Evrope. Pored mišljenja Saveta Evrope, koju mi uvek tražimo na zakone koje izrađuje Ministarstvo pravde, na ovaj zakon je pribavljeno i mišljenje Fondacije za međunarodnu saradnju, znači, nemačke Fondacije za međunarodnu saradnju. Pokušaću da u kratkim crtama dam obrazloženje na određena pitanja koja su postavljena tokom današnje rasprave. Verujem da i u danu kada budemo raspravljali i o amandmanima, da ću možda detaljnije moći da vam pojasnim sve nedoumice, ili kritike koje postoje na ovaj predlog zakona. Ovaj predlog zakona, kao i uostalom, koji je sada na snazi, koji je donet 2004. godine, prati činjenicu da se odustalo od utvrđivanja materijalne istine. Mislim da je to nešto što predstavlja savremenu tekovinu i ono što postoji u zemljama EU, i ne samo EU, već i razvijenog sveta, gde je sud taj koji donosi odluku između dve suprotstavljene strane, između tužioca i tuženog. Mi više nismo zemlja u kome je dominantna društvena svojina i u kome je dominantan samoupravni način državnog uređenja, već smo zemlja koja je prešla na tržišnu ekonomiju, gde je dominantan ugovor i privatna svojina. Mislim da, kao što sam juče rekla, pored tranzicije koja je izvršena u određenim društvenim aspektima, je potrebna da se ona izvrši i u sudskim postupcima. Verujem da će ovaj zakon upravo tome moći da doprinese. Sami ste svedoci toga, i to je isticano danas u raspravi, da smo pokušali da ograničimo trajanje postupka. U Predlogu zakona jepredviđeno da drugostepeni postupak ne bi trebalo da traje duže od devet meseci. Slažem se sa nekim narodni poslanicima koji kažu da za to ne postoje sankcije, koje nisu predviđene u ovom predlogu zakona. Ali, to treba posmatrati u jednom širem aspektu, u tome da je izvršena reforma svakog dela pravosuđa, gde sada postoje apelacioni sudovi koji imaju nadležnost da kontrolišu rad nižestepenih sudova. Svakako da u rezultatima rada sudija će biti stavka koja će se odnositi na to, da li su oni poštovali instrukcione rokove ili nisu. Bilo je razgovora i oko način predviđana redovnih i vanrednih pravnih lekova. Na moje veliko zadovoljstvo je ukinut zahtev za zaštitu zakonitosti. To je bilo predmet razmišljanja i kada sam ovde branila zakon 2009. godine. Mislim da više nije potrebna intervencija tužilaštva ili, ukoliko je potrebna da se ona svede na najmanju moguću meru. Znači, tamo gde je potrebno zaštiti javni interes. Tako da se ne bi složila sa predlozima da bi vanredni pravni lek koji se odnosi na vanredno preispitivanje presude bude proširen i na zaštitu privatnog interesa, da bi tužilaštvo i u tom pogledu moglo da interveniše i da možda dođe do odlaganja izvršenja. Bilo je predloga i oko toga da se dozvoli drugostepena žalba, žalba ukoliko dođe do preinačenja presude od strane Višeg suda. Prosto ne mogu da se složim sa tim, jer sam već i rekla da je izmenjena celokupna organizacija i da apelacioni sudovi imaju nadležnost da kontrolišu nižestepene sudove i oni su svakako ti koji su pozvani da daju svoj sud o određenom sporu. Mislim da je Vrhovni kasacioni sud u ovom predlogu zakona percipiran upravo onako kako zaslužuje. Znači, on treba da rešava sporna pravna pitanja tamo gde je to potrebno, ne u svakom slučaju. Nažalost, mi smo imali inflaciju toga da se o svakom pitanju traži nadležnost Vrhovnog kasacionog suda. Ne bih rekla da je to bilo iz razloga što sudije nisu bile sigurne, već zbog toga što se, nažalost, iza takve intervencije krila čak i želja da odugovlači postupak. Ovde je bilo reči i oko člana 13. stav 2. i citiranja Ustavnog suda Austrije. Naravno da Ustavni sud Austrije nije pozvan da odlučuje o našim propisima, ali sam to navela u kontekstu toga što takvi stavovi postoje i u okviru presude Evropskog suda za ljudska prava, a izvor je upravo potekao iz odluke Ustavnog suda Austrije. Mislim da što se tiče ovog član 13. stav 2, koji glasi da pravosnažna odluka Krivičnog suda ne proizvodi pravno dejstvo u parničnom postupku prema licu koje nije imalo mogućnost ili pravo da učestvuje u krivičnom postupku u kome je ta odluka doneta, nije se na adekvatan način sagledala naša intervencija, možda je mi dovoljno jasno nismo napisali, pa ću svakako pažljivo pogledati amandmane na ovaj član. Ukoliko oni budu doprinosili tome da imamo jasnije razumevanje ove naše intervencije, oni će biti prihvaćene. Znači, nije se mislilo na utvrđeno činjenično stanje, već na visinu štete koja je utvrđena imovinsko-pravnim zahtevom. Bilo je ovde i slaganja sa tim da, na primer, osiguravajuća društva koja nisu učestvovali u krivičnom postupku ne mogu da budu obavezana samom presudom Krivičnog suda ili onim delom presude Krivičnog suda koja se odnosi na imovinsko pravni zahtev, a da tokom krivičnog postupka u tom delu ništa nisu mogli da kažu. Ovo je, naprotiv, način da se dozvoli da oni mogu da učestvuju u parničnom postupku i da osporavaju taj deo. Takođe, bilo je i reči oko zastupanja. Juče sam rekla da Ministarstvo pravde priprema zakon o besplatnoj pravnoj pomoći. To je nešto što ova zemlja treba da ima. U krajnjem slučaju, ta obaveza proističe iz Ustava Republike Srbije. Verujem da ćemo mi imati do kraja godine raspravu o tom predlogu zakona u ovom uvaženom domu. Bilo je reči i oko toga da pravnici u pravnim licima, prema ovom predlogu zakona, ne mogu da zastupaju na sudovima. Izneto je i od strane nekoliko stranaka da su podneti amandmani. Te amandmane ćemo razmotriti. Znate da nisam imala nikada problem da se usvoje amandmani, ne vezano sa koje strane potiču, ukoliko oni doprinose još boljem tekstu zakona. Ne bih se složila sa primedbama koje su se odnosile na to da pozicija građana koji tuže državu je lošija. Prosto i u članu 193. stav 1. smo predvideli da ukoliko je tužen državni organ postoji, pre nego što se uopšte krene u raspravu, da je sud dužan da razmotri mirno rešavanje sporova. Znači, pre podnošenja tužbe dostavlja se predlog za mirno rešavanje sporova. Znam da ima amandmana i povodom ovog člana koji se odnosi na to da ne bi trebalo da postoji imovinski cenzus, i te amandmane ćemo razmotriti. Takođe, bilo je postavljeno pitanje da li ovaj predlog zakona uvažava načela međunarodno-privatnog prava i da li razmišljamo o donošenju zakona o međunarodno-privatnom pravu? Svakako da razmišljamo. Postojeći zakon koji se još uvek primenjuje, iz 1978. godine, i to je jedan od najstarijih zakona koji se primenjuju još uvek, svakako da su prevaziđeni, dovoljno je reći iz koje godine potiču, ali verujem da ćemo ubrzo imati i radnu verziju tog zakona. Takođe, imam zadovoljstvo da kažem da je Ministarstvo pravde pripremilo zakonik o svojini. On je trenutno na mišljenjima kod nadležnih ministarstava. Očekujemo da uskoro podnesemo predlog Vladi i nadam se da ćemo u oktobru imati na dnevnom redu parlamenta i zakonik o svojini. Ne treba reći koliko je potrebno da se izmeni postojeći Zakon oosnovama svojinsko-pravnih odnosa, koji potiče još iz 1980. godine. Veoma sam ponosna na odredbe o dostavljanju, ne vezano za to koliko je bilo kritika ili pohvala tim povodom. Mislim da je bilo preko potrebno da se interveniše u toj oblasti, jer svako onaj ko je imao odnos sa sudom ili onaj ko ima uopšte znanja o tome šta se dešava na sudu u parničnom postupku zna da je to bio jedan od načina da se odugovlače postupci. Takođe, moram da kažem da je u članu 140. u poslednjem stavu predviđeno da predaja pismena drugom licu nije dozvoljena ako ne učestvuje u parnici kao protivnik lica kome se dostavljanje izvršava, tako da ne može da se desi da ukoliko ste tužilac i tuženi da vam se, ako govorimo o sporovima kao što su razvodi braka ili raspravljanje o imovini supružnika, ne može desiti da druga strana u postupku primi vaše pismeno. Na kraju želim da istaknem da će ovaj zakon doprineti, kao što sam rekla, punom obezbeđivanju i člana 6. Evropske konvencije o ljudskim pravima i da će doprineti kako suđenju u razumnom roku, tako i da će doprineti tome da naši građani brže dolaze do pravde. Duboko sam uverena da ćemo ovim zakonom postići još nešto, a to je da više nemamo izraz kao što su nekada koristile sudije u ovoj zemlji, da kada ne znaju kako da postupe oni postupe po zakonu. Sigurna sam da će ovaj zakon doprineti tome da sudije prvenstveno postupaju na osnovu zakona, a onda na osnovu svoje savesti. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem gospođi ministar. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li želi reč predstavnik ili predsednik poslaničke grupe koji još nije iskoristio pravo iz člana 96. našeg Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o parničnom postupku. Obaveštavam vas da ćemo sa radom nastaviti sutra u 10,00 časova. Zahvaljujem gospođi ministar i njenim saradnicima i svima vama poštovani narodni poslanici.