Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Ja ne znam, ovaj poslanički klub pošto predsedavajuća i uz pomoć sekretara je morala da mi objasni naziv poslaničkog kluba koji je podneo ove amandmane, ali prosto smatrao sam da će prisustvovati današnjoj sednici što ne menja situaciju. Ja ću govoriti o ovim amandmanima, jer osećam potrebu da kažem nešto. Dakle, konkretno kada je reč o amandmanu koji je podnet na član 2. Predloga zakona kojim se traži da Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu se zove Ministarstvo za državnu upravu, lokalnu i manjinsku samoupravu. Šta su to manjinske samouprave? To je veliko pitanje. Dakle, traži se da manjinska samouprava bude regulisana Zakonima o nacionalnim savetima nacionalnih manjina uvrsti u naziv ovog Ministarstva. Istina je da je do sada ministarstvo vodilo, kako, to je zakonom definisano. Ja sam to vrlo precizno izvukao iz zakona, registri nacionalnih saveta, posebne biračke spiskove za izbor nacionalnih saveta nacionalnih manjina, ali se sada formira posebno ministarstvo u čiju nadležnost prelaze sva pitanja vezana za položaj i prava nacionalnih manjina, a to je Ministarstvo za ljudska, manjinska prava i društveni dijalog. Tako da, nije potrebno niti ima smisla menjati naziv ovog ministarstva, obzirom da imamo novoformirano ministarstvo o kojem smo već govorili tokom rasprave o ministarstvima i ja se u potpunosti slažem sa predstavnikom predlagača da ovaj amandman treba odbiti. Sa druge strane, treba istaći da Srbija takođe shodno svojim zakonima spada u proces i spada u red država, zapravo sa najvećim obimom i sadržajem zaštite manjinskih prava i to ne samo u regionu, već kada je reč u Evropi. Manjine u Srbiji, po zakonu, imaju pravo na obrazovanje na svom jeziku o trošku države, na svoje nacionalne savete koji brinu o kulturnom identitetu manjina, a čije su nadležnosti uređene Zakonom o nacionalnim savetima, nacionalnih manjina. Ovi saveti se biraju neposredno, što takođe organizuje i finansira država. Manjine imaju pravo na službenu upotrebu svog jezika, u ostvarivanju svojih prava pri državnim organima, a u svim sredinama gde živi više od 15% pripadnika nacionalnih manjina, manjinski jezik je u ravnopravnoj upotrebi. Zatim, u izbornim procesima zakonom je obezbeđeno učešće stranaka nacionalnih manjina i na lokalnim i na parlamentarnim izborima zahvaljujući kome ste, i poštene kolege koje su podnele ovaj amandman, učestvovale i iz manjinskih partija danas narodni poslanici. Pri tome, za nacionalne manjine ne postoji taj prag koji postoji za nas političke stranke od nekada pet, sada tri posto, već postoji prirodni prag, odnosno dovoljno je da osvojite onoliko mandata koliko vredi jedan mandat. Za nas ostale to pravilo ne važi. To je, kako bih rekao, pozitivna diskriminacija. Ja ne bih nazvao „diskriminacijom“, naprotiv, to je privilegija nacionalnih manjina u Srbiji. Šta bi više trebalo obezbediti, postavlja se pitanje? Manjine imaju obrazovanje na svom jeziku od predškolskog do univerzitetskog, uprkos tome neke manjine i dalje nisu zadovoljne. Takođe, podnosilac ovog amandmana govori o tome da se novoformirano Ministarstvo za brigu o selu spoji sa Ministarstvom za brigu o porodici i demografiji. Mi smo govorili koliki je značaj formiranja ova dva ministarstva i smatram da ovaj amandman ne treba prihvatiti, jer upravo ovim Predlogom zakona se želi dati akcenat i na demografiju, porodicu, na brigu o selu. To su dva odvojena društvena pitanja i nemaju nikakve logike i nikakve veze za objedinjavanje. Naprotiv, ova Vlada želi da potpuno ojača strateške mere za borbu protiv „bele kuge“ i to je prepoznato i tokom formiranja prethodne Vlade Republike Srbije. Populaciona politika, briga o porodici moraju obuhvatiti i seoske i gradske porodice, zaposlene majke, majke koje se bave poljoprivredom. Stimulativne mere populacione politike takođe moraju obuhvatiti sve. „Bela kuga je problem i gradskih, kao što sam rekao, i seoskih sredina i strategija podsticanja rađanja koja je usvojena i koju je usvojila prethodna Vlada sadrži brojne populacione mere i obuhvata različite oblasti u kojima se mora stimulisati politika rađanja, promovisati vrednosti i značaj porodice za zdravo društvo i predvideti ekonomske mere podrške porodici i mladim bračnim parovima. Osim toga, podrška rađanja se odnosi i na gradske i na seoske sredine. S druge strane, pitanje srpskog sela već decenijama zaslužuje posebnu pažnju i o tome smo govorili tokom rasprave o Zakonu o ministarstvima. Kada već govorim o amandmanu koji je podnet na član 2. želim da iznesem nekoliko konstatacija. Kada smo kod Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koliko je meni poznato, a tu su kolege koje dolaze iz tih sredina, od 2016. godine do 2020. godine predsednici opštine Sjenica i predsednici opštine Tutin su upravo bili predstavnici nacionalnih manjina. Ispravite me ako grešim. Sad, postavlja se pitanje, da li su ove dve opštine bile u nekakvom ne privilegovanom položaju naspram drugih lokalnih samouprava u Srbiji? Ja ću samo neke podatke da vam iznesem koji govore u prilog konstataciji da nije tako. Konkretno, Sjenica 2019. godine od Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu dobija 10,5 miliona dinara za projekat investicionog održavanja zgrada. Godine 2020. četiri miliona i 300 hiljada dinara projekat „Sjenica otvorenog srca“, Tutin 2018. godine 12,5 miliona dinara za projekat izgradnje upravne zgrade opštine Tutin, a 2020. godine 14 miliona za projekat izgradnje upravne zgrade. Nakon izbora 2020. godine u opštini Tutin predsednik opštine je ponovo predstavnik nacionalne manjine, uz podršku koalicionog partnera iz SNS i tada im ne smeta ni SNS i tada umeju da budu veoma kooperativni. Dakle, šta je ovde suština? Sve zavisi sa aspekta kakve političke pozicije govorite, da li ste vlast ili ste opozicija. Nemojte da mi kažete da vam nije stalo do vlasti. Ne znam gde je kolega Krsto Janjušević, nadam se da je u sali ili će nam se pridružiti, ili kolega Muamer Zukorlić, pa ako ja nisam u pravu, neka oni u nastavku sednice kažu da je drugačije. Navešću primer Sjenice i načina na koji upravo oni koji danas podnose ovaj amandman su želeli da preuzmu lokalnu vlast mimo volje građana. Ja to ne mogu drugačije nazvati osim političkom trgovinom. Sa druge strane, kaže – albanski predstavnici razgovaraju sa predsednikom Republike, što je potpuno normalno, prirodno i logično. Kao ozbiljan, odgovoran državnik, predsednik Republike razgovara sa predstavnicima albanske nacionalne manjine. Albanski predstavnici insistiraju da budu integrisani u državne organe i da budu integrisani u naš sistem. Predsednik, opet kažem, kao ozbiljan i odgovoran državnik, pozitivno se izjasni o tome i kaže da nema problema, da će razmisliti, a onda već sutradan odu u Albaniju i tamo im kažu, formiraju vlast bez 42% Srba. Podsetiću vas, devedesetih godina je u ovoj lokalnoj samoupravi živelo 65% Srba. Četiri albanske stranke dogovorile su vlast u Bujanovcu, bez učešća srpskih partija, pa je koalicija okupljena oko SNS, koja je osvojila 10 mandata, SPS, koja je osvojila tri odbornika, ostala u opoziciji. Jedan od kolega narodnih poslanika kaže – država ne treba da se meša u stranačke koalicije u višenacionalnim sredinama, kako bi se izbegle tenzije, već da se angažuje na rešavanju njihovih problema. Pa, ja ne vidim ni jedan način da se predsednik države, država i Vlada mešaju u ova pitanja, već vidim da se oni sami mešaju i da pokušavaju da kroz političku trgovinu pošto-poto dođu do vlasti u određenim lokalnim samoupravama. Još jednom kažem, mislim da je predstavnik predlagača u potpunosti u pravu kada kaže da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U međuvremenu je stigao predlagač Enis Imamović.
Hvala, predsedniče. Tačno je, u međuvremenu sam stigao i za trenutak sam se zapitao koja tačka dnevnog reda je trenutno aktuelna, s obzirom da je prethodni govornik govorio o svemu, osim o amandmanu na član 2. koji smo mi podneli. Čuo sam da se na početku pozvao na taj amandman, a potom je pričao o svemu i svačemu i žao mi je što ste vi, kao predsedavajući, dozvolili da se na ovakav način skrene sa teme dnevnog reda. Amandman koji smo mi podneli na član 2, između ostalog, predlaže da se Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu ostavi nadležnost nad vođenjem registra nacionalnih veća, kao i vođenja posebnog biračkog spiska za izbore nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Stoga smo, u skladu sa tim, predložili da se ovo ministarstvo zove ministarstvo za državnu upravu, lokalnu i manjinsku samoupravu, što je i logično prema definiciji. Pošto kolega očigledno ne poznaje dobro Zakon o nacionalnim manjinama i nacionalnim savetima nacionalnih manjina, prema definiciji nacionalni saveti nacionalnih manjina se osnivaju radi poslova i ostvarivanja prava na samoupravu pripadnika nacionalnih manjina u oblasti kulture, obrazovanja, obaveštavanja i službene upotrebe jezika i pisma. U Republici Srbiji postoji 22 nacionalna saveta, koja su formirana na tom principu kao organi, najviši predstavnički organi naroda koji žive u Republici Srbiji, a tih 22 nacionalna saveta predstavljaju gotovo trećinu građana ove zemlje. Izbori koji se održavaju za nacionalne savete nacionalnih manjina se organizuju po istim pravilima i principima po kojima se organizuju izbori za narodne poslanike ili za lokalne samouprave, pa čak i pokrajinske skupštine. Prema tome, mi smo se usprotivili tome da izbore za nacionalne savete nacionalnih manjina u budućnosti vodi neko drugo ministarstvo, a ne Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Takođe, vođenje posebnog biračkog spiska se vodi po istom principu po kojem bi trebalo da se vodi i jedinstveni birački spisak koji je u nadležnosti Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Tako da je za nas kao predlagače ovog amandmana bilo neprihvatljivo da se nacionalni saveti, da se nastavlja ta tendencija koja je prisutna u politici proteklih sedam, osam godina, da se nacionalni saveti svode na nivo udruženja građana ili nevladinih organizacija, ovo je neprihvatljivo, naročito zbog činjenice da se oni biraju na direktnim i neposrednim izborima. Takođe, u ovom amandmanu smo predložili da se ministarstvo za brigu o selu, zbog svoje srodnosti i opisa posla koji je ostavljen u ovom predlogu zakona, pripoji ministarstvu za brigu o porodici, demografiju, pa smo predložili da se u nastavku doda i brigu o selu. Dakle, ministarstvo za brigu o porodici, po ovom predlogu zakona, obavlja poslove državne uprave koji se odnose na sistem porodično-pravne zaštite, brak, populacionu politiku, planiranje porodice, porodicu i decu, unapređenje razvoja demografske politike, politike nataliteta, kvaliteta života i produžetka života, reproduktivnog zdravlja, unutrašnjih migracija, izradu nacionalnih dokumenata i pripremu sprovođenja kampanja vezanih za demografsku politiku, kao i druge poslove. Ministarstvo za brigu o selu, po ovom predlogu zakona, obavlja poslove državne uprave i sa njima povezane stručne poslove koji se odnose na strateško sagledavanje položaja sela i seoskog stanovništva, predlaganje mera i aktivnosti za unapređenje uslova života i rada na selu, negovanje tradicionalnog načina života na selu, radi očuvanja kulturno-istorijskih sadržaja seoskih sredina i druge poslove određene zakonom. E, sada, neka mi neko objasni po kom principu su ova dva ministarstva različita i kako to da ministarstvo za demografiju ne može da se bavi i brigom o selu, naročito zbog poslova koji su ovde predloženi? Ovako ne samo što ćemo uštedeti budžetska sredstva za formiranje jednog novog ministarstva, nego ćemo i raditi na efikasnijem i sistematičnijem razvoju uslova u kojima žive naši građani, kako u gradskim, opštinskim, tako i u ruralnim sredinama. Dakle, ovo je više nego svrsishodan amandman. Žao mi je što predlagač nije video dobru nameru i želju da se ovaj zakon unapredi ovim amandmanima, ali to ne znači da trebamo na nož osuđivati svakog onog ko se usudi da u ovoj Skupštini predloži amandman i da u skladu sa tim onda krenemo kako šta kome padne na pamet da pričamo, kao što je to radio i prethodni govornik. Žao mi je što, opet ponavljam, što ste kao predsedavajući dozvolili da se izađe iz teme dnevnog reda, a na dnevnom redu je amandman koji smo mi predložili, a ne lokalne koaliciji u sredinama u Sandžaku. Naravno da ćemo i o tome govoriti i da možemo da odgovorimo, ali o tome ćemo govoriti na ozbiljan način i na mestima na kojima treba da se govori, kada to bude na dnevnom redu, a ne onako kako je to radio prethodni govornik. Hvala.
Pošto je spomenut, gospodin Milićević je tražio repliku. Izvolite.
Uvaženi predsedniče, žao mi je što poštovani kolega nije bio na početku zasedanja, zasedanje kreće u deset, a ja sam vrlo precizno i jasno govorio amandmanu, vrlo precizno i jasno govorio o zakonu, čak citirao određene članove zakona koji se tiču nacionalnih manjina. Niti je ovaj amandman svrsishodan, niti je ovaj amandman opravdan i, po našem mišljenju, ja sam izneo vrlo precizno i jasno razloge zašto smatramo da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Razumem potrebu kolege da se bavi insinuacijama i da pokušava u parlamentu da stvori nekakvu atmosferu da se u parlamentu govori o svemu, a ne o dnevnom redu. Naprotiv, ovo o čemu sam ja govorio je dnevni red. Ja sam govorio o amandmanu, napravio određenu digresiju, dao određene podatke, a kada govorimo o izborima za nacionalna veća, sada ću da vam još neke podatke. Znate, lider kolege koji je maločas govorio je do 2000. godine Srbiju nazivao maćehom, a posle izbora 2000. godine Srbiju nazivao našom zemljom. Kada već govorimo o izborima za nacionalne savete, kaže, posle pobede na izborima za bošnjačke nacionalne savete, bilo je dovoljno da se digne jednom huškačkom izjavom da je Srbija fašistička tvorevina. Sada vi mene ispravite ako ja grešim, opet kažem, pa oglašavajući pobedu svoje liste za bošnjačko nacionalno veće poručio da je zadovoljan što će sa više političkih opcija pobediti, tu nema fašističku tvorevinu srpsku državu i poručio Beogradu da mu je propao posao oko preuzimanja veća i da je ono ostalo bošnjačko.
Gospodine Milićeviću, proteklo je dva minuta.
Ako mogu još jednu rečenicu?
Nema mogućnosti. Moram da primenjujem Poslovnik. Reč ima Enis Imamović, replika.
Hvala, predsedniče. Kolega Milićević je u istom tonu nastavio da skreće sa teme. Dakle, izjavu koju je citirao, citirao je iz medija koji su sve samo ne mediji i sve samo ne profesionalni. Dakle, izjava koju je citirao je izmišljena, izmišljena je u Beogradu, nije rečeno nakon izbora za nacionalna veća, nije rečena ni u kojoj situaciji. Prema tome, radi se o običnoj izmišljotini, ali kolega Milićević i dalje nastavlja, kao i protekle sedmice, kada mu se u ovom parlamentu priviđa ime Sulejmana Ugljanina, priviđaju mu se njegove izjave, nastavlja i dalje. Nadam se da na nekoj narednoj sednici mu se neće priviđati Sulejman Ugljanin. Sulejman Ugljanin je rekao da smo pobedili fašistički režim i da smo pobedili onu srpsku državu koju režim i fašistički režimi nazivaju srpskom državom Srbijom u kojoj nema mesta za druge i drugačije. Dakle, nije nazvao Srbiju, to je apsolutno nekakav spin nekakvih nazovi novinara koje vi danas koristite, fašističkom tvorevinom, nego ono što danas od Srbije i od ove zemlje prave fašistički režimi. To je izjava koju je on dao i prema tome ne vidim razlog, a o tome što on govorio, nadam se da ćemo mi podneti tužbu, pa da će on moći i na sudu da dokaže te tvrdnje koje je sada izneo na račun Sulejmana Ugljanina, on i svako drugi.
Hvala. Pošto ste spomenuli Đorđa Milićevića, on opet ima pravo na repliku. Pošto sam dugo godina poslanik, znam kako to funkcioniše. Možete svakoga da spominjete po sto puta i da tako dajete mogućnost da neko replicira. Ja sam se sa Čankom sto puta pominjao međusobno da bih mogao da repliciram. Prema tome, ja znam te, da ne kažem, doskočice poslaničke i poslovničke, tako da ću u određenom momentu zatvoriti ovaj krug replika, ne samo u ovom slučaju, nego i u buduće, jer mi moramo da negujemo diskusiju. Drago mi je da je to na nekom nivou političke kulture, ali moramo da rad parlamenta vodimo tako da ulazimo u faze svođenja rasprave, a ne daljeg rasplamsavanja zbog rokova koje imamo. Dozvoliću još jednu repliku. Izvolite.
I možda još jednu, predsedniče? (Predsednik: Ne.) Dakle, daleko od toga da se meni priviđa Suleman Ugljanin. Verujte meni se priviđaju daleko lepše stvari od toga. Ne razmišljam o Sulejmanu Ugljaninu. Za mene je ovde suštinsko pitanje da li je Sulejman Ugljanin rekao da je do 2000. godine Srbiju nazivao maćehom, a od 2000. godine za Srbiju je rekao da postaje naša zemlja. Sve ostalo nisam ja citirao. Sve ostalo su citirali mediji. Što se tiče tužbe, nemam nikakav problem, tužite vi koliko hoćete i koga hoćete, ali ovo pričam iz jednog prostog razloga, jer upravo ti mediji i to što vi pokušavate da na neki način kreirate, ne znam kako vam to uspeva i ne znam na koje medije mislite, ali to su svi preneli. To vam je isto ono što se priviđa onom kvazi političaru i predstavniku političke elite Draganu Đilasu. Njemu se priviđa i pre nego što se izabere Vlada da će Vlada loše raditi, pa je sebi dao za pravo da to komentariše, iako je vanparlamentarna stranka, iako još uvek nije shvatio da je bojkot propao i da on može da govori samo ispred parlamenta i da je pluskvamperfekat političke scene Srbije. Znate šta je suština? Suština svega je, suština tih izjava i svega onoga što se dešava od te kvazi političke elite, da se iscrtavaju mete na čelu ljudima koji vode ovu državu. Konkretno, predsedniku države, pa imate onda ovakvu situaciju, kada predsednik države pokaže hrabrost i kaže – vodićemo odlučnu borbu protiv kriminala i korupcije, a onda u nekim medijima imate ovakve pojave, ovakve fotografije. Kaže – još jedan rat mafiji. Ovo je direktno crtanje mete, ne samo predsedniku države, već ono što niko od nas ne bi trebao u ovoj sali da koristi, a to je porodica i predsednika države i svakog člana Vlade, ali i svakog od nas. Mi to nikada nismo činili, uvek smo poštovali dostojanstvo i ugled Narodne skupštine Republike Srbije.
Dobro, Đorđe, nemoj da zloupotrebljavaš situaciju, završena je replika. Ne znam kakva pravila imate ovde, ko je izazvao repliku, ko ima poslednju, ali da ne bih produžavao dalju raspravu na ovu temu, idemo na sledećeg govornika. Reč ima Ivana Popović.
Dobar dan. Poštovani predsedavajući, poštovani građani i poštovane kolege narodni poslanici, danas se javljam po amandmanu na član 2. i posebno mi je drago da moj prvi govor u Narodnoj skupštini je upravo posvećen onoj temi koja je meni vrlo bliska, vrlo bliska zbog toga što sam ja neko ko je grad zamenio za selo, ko je sebe i svoj posao premestio i preselio iz jedne urbane sredine u ruralnu. Baš zato ja znam šta znači biti žena u selu, šta znači pokrenuti posao u jednoj ruralnoj sredini i šta znači postati deo političke scene jedne lokalne samouprave. Tako nešto kada osetite na svojoj koži onda shvatite koliko je ta naša ruralna sredina i koliko su svi ti ljudi koji žive u njoj jako bitni i možda nedovoljno pažnje je usmereno spram njih. Zbog toga meni je jako drago što je Zakon o ministarstvima upravo koncipiran ovako kako je i predloženo prvobitno našao na toj listi mesta za jedno vrlo važno ministarstvo, a to je Ministarstvo za brigu o selima. Kolege moje, poslanici možda smatraju da je tri miliona ljudi i više od tri miliona ljudi, koliko živi u našim ruralnim sredinama, mali broj ili možda mala grupacija da se njoj posveti posebna pažnja i posebna briga. Smatram da ti ljudi treba da iskažu šta njima treba. Treba da shvatimo koje su njihove potrebe i na koji način najbolje i najadekvatnije njima možemo da pomognemo. Mislim da je u prethodnom periodu politika Aleksandra Vučića zaista izuzetno doprinela unapređenju ruralnih sredina. Njegov predan rad, posvećenost se zaista vidi u svim aspektima našeg društva, a dovoljno je da pomenem samo da je u opštinu, u kojoj ja trenutno živim, Opština Krupanj on dolazio čak 12 puta za vreme svog predsedničkog mandata. Ta posvećenost, ta predanost, ta borba i rad se upravo vide na delima, a to su zaista unapređena infrastruktura, to su novi putevi, lokalni putevi, to je otvaranje fabrika i naravno samim tim otvaranje novih radnih mesta. To je nešto što je zaista od velike važnosti i izuzetno dragoceno za svakog građanina koji živi u ruralnoj sredini i ne smemo na to nikada da zaboravimo, jer Srbija nije samo Beograd. Srbija je apsolutno država koja treba ravnomerno da se razvija i takođe bih rekla da je i ministar Nedimović u prethodnom periodu zaista puno doprineo razvoju ruralnih sredina, ali selo nije isključivo poljoprivreda. U selu imate sveobuhvatni život i puno drugih aspekata na koje se do sada možda nije polagalo dovoljno pažnje, ali meni je lično izuzetno drago što se nadam da će kroz Ministarstvo za brigu o selu upravo taj aspekt biti u fokusu. Takođe, želela bih da kažem da taj ravnomerni razvoj i mogućnost da ne dođe do centralizacije naše zemlje jeste nešto što je meni lično meni važno. Mi imamo veliki odliv stanovništva takođe iz naših sela i to nije slučajno, to je iz prostog razloga što živeti na selu nije uopšte lako. Vama mnogo više stvari treba, vama je mnogo više stvari neophodno i ja bih volela da mi čujemo sve te građane i da čujemo šta je to za šta se oni zalažu, za šta se bore i da ih upravo u ovom parlamentu i podržimo. Ono što je meni kao ženi jako bitno jeste da želim da se zalažemo da se žene u ruralnim sredinama mnogo više poštuju i da se njihov standard života podigne na drugu lestvicu, na višu lestvicu. Takođe, žena je stub porodice, žena je stub društva, žena je neko ko upravo u tim poljoprivrednim domaćinstvima nosi ogroman deo tereta, ogroman deo truda na svojim plećima. To su žene koju su vrlo vredne, vrlo inteligentne, vrlo sposobne i nekada je zaista samo mali vetar u leđa potreban da tim ženama pomognemo i da svi zajedno unapredimo našu ruralnu sredinu. Takođe, smatram da je selo povezano i sa privredom, selo povezano i sa preduzetništvom i da je svaki poljoprivrednik, svaki seljanin na neki način vlasnik jedne male firme gde on svojim rukama upravo stvara sebi posao i da on svojim rukama zarađuje novac za egzistenciju svoje porodice. Zato je vrlo bitno da vidimo šta je tom poljoprivredniku, šta je tom građaninu naše ruralne sredine potrebno i kako mi njemu na najadekvatniji način u svetu tome možemo da pomognemo. Na kraju bih želela da kažem da ne smatram da je briga o selu nešto što bi trebalo da stoji iza poslednjeg zareza jednog ministarstva sa dugim imenom. Smatram da ta grupacija ljudi zaslužuje posebnu pažnju i smatram da iako se izborimo danas ovde da to ministarstvo bude zasebno biće neophodno da sinhrono sva ministarstva, Ministarstvo saobraćaja, Ministarstvo finansija, Ministarstvo turizma, da svi sinhrono radimo na tome da naša ruralna sredina se podigne na respektabilan nivo i da mi održimo naše selo. Hvala.
Hvala Ivana. Rekli su mi da je ovo vaš prvi nastup. Ja vam čestitam i pozivam vas da se stalno javljate. Imaćete kod mene prioritet. Reč ima Dragan Marković Palma.
: Poštovani predsedniče, poštovane dame i gospodo, želim nekoliko rečenica da kažem vezano za amandman koji je podneo gospodin kao predstavnik nacionalne manjine i naravno da svako ima pravo u ovom parlamentu da podnese amandman i da smatra lično da neko pravo njegove manjine je ugroženo u delu Srbije gde živi, a mi koji smatramo da nije da činjenicama i argumentima kažemo da nisu u pravu. Prvo, moramo da se podsetimo kada je u pitanju ravnomerni razvoj Srbije, to je bio program prethodne Vlade, da se posebno vodilo računa za Rašku oblast i za Bujanovac, Preševo, Medveđu i da siguran sam da Novi Pazar kao veliki grad dobio je više nego neki drugi gradovi. To je dobro, ali ne možemo mi da sada kažemo da Sujelman Ugljanin, koji je dobio manje od 1%, da je u pravu i da on sve vreme šalje militantne poruke, a ja ga vrlo dobro poznajem. Godine 2004. on je neposredno izabran na izborima za gradonačelnika Novog Pazara kada sam i ja izabran za gradonačelnika Jagodine i organizovali smo sastanak gradonačelnika u Jagodini. Ja sam ga pozvao da dođe i on je bio posebno iznenađen prijatno. Posle toga on je organizovao skup gradonačelnika u Novom Pazaru. Bio je veoma dobar domaćin i poruke tada nisu mu bile kao poruke danas koje šalje, i poslednjih godina, odnosno od kada nije na vlasti. Narod u Raškoj oblati, dobio sam da je dobio 24.676 glasova na poslednjim izborima, toliko od njegovih sunarodnika koji su glasali za njega, a šta ćemo za one druge. Dame i gospodi, i Bošnjaci i Albanci i sve nacionalne manjine u Srbiji žele da rade i da žive od svog rada. To upravo ova država radi, dovodi investitore i pomaže maksimalno. Da ovo nije 20 vek ili 19 vek i da ponovo neki političari misle preko militantnih ratnih poruka da vrate jedan deo biračkog tela i da kažu - evo mi smo sada postali moćna politička partija u Raškoj oblasti, oni kažu Sandžak, za mene je to Raška oblast. Ako pogledamo i ko je bio poslednjih godina gradonačelnik Raške oblasti i u Novom Pazaru, moram posebno da pohvalim Rasima Ljajića koji stvarno na neki način predstavlja politiku u Raškoj oblasti kao što je politika u Srbiji i za svakog čoveka u Srbiji. Isto tako, ministar inostranih poslova, kad to kažem da neko misli sada ministar inostranih poslova kakve on veze ima kada je u pitanju Raška oblast i jug Srbije, i naravno predsednik Aleksandar Vučić su mnogo doprineli. Dolaskom Erdogana u Srbiju, odnosno u Sarajevo, koji je poslao poruku svojim sunarodnicima, odnosno, ne, svojoj muslimanskoj braći, ne muslimanskoj braći onoj koja postoji kao neka separatistička grupa, već Bošnjacima i Albancima da treba sada jedna drugačija politika da se vodi, drugačija saradnja, da ne možemo da zaboravimo ono što je bilo, ali mora da se ide napred. Čak i neko kod koga su oni išli po savet sada govori, kako je vreme prošlo, da je Srbija u pravu i da nije to baš tako kako su veliki svetski mediji prikazivali. Mnogo sposobnih privrednika ima u Raškoj oblasti i u Novom Pazaru. Ja sam do prošle godine organizovao odlazak privrednika. U preko 15 zemalja smo bili. Nikada se u delegaciji nije desilo da nema nekog od privrednika iz Novog Pazara. Dva, tri privrednika su uvek bila u delegaciji. Posebno, kada sam ih vodio u San Petersburg, tamo su napravili veliki posao. Ne znam kako se ta firma tada zvala, ali, evo, dobio sam sada, poslao mi je moj kabinet, Edin Emrović iz Novog Pazara je bio sa Mehom Mahmutovićem u Rusiji, u San Petersburgu, u Beču Enes Biševac. Tog Biševca znam, on je jedan od najvećih distributera mercedesovih vozila, jedan veoma uspešan i sposoban privrednik i zapošljava veliki broj radnika. Da ne ponavljam sad sva ta imena ljudi koje smo tada vodili. Upravo ti ljudi i građani Raške oblasti i juga Srbije, Albanci i Bošnjaci nisu za militantne poruke i da se mi vraćamo u neko vreme, da mrzimo jedni druge. Novi Pazar je imao utorkom najveću pijacu na Balkanu gde su iz cele Srbije odlazili na pijacu u Novi Pazar. Sada toga više nema, ali Novi Pazar je grad koji je uvek poštovan od srpske vlasti. Posebno želim još jednom da pošaljem poruku Sulejmanu Ugljaninu da takvim porukama ne može ništa da doprinese. Niti će on dobiti više glasova na sledećim izborima, niti će imati koristi od toga. Da prestanu više političari nacionalnih manjina da svađaju nacionalne manjine sa većinskim srpskim narodom, jer sva prava koja imaju nacionalne manjine i uživaju u Srbiji, ta prava nikada nije kritikovala ni jedna međunarodna zajednica. Nikada. Kada su u pitanju Bujanovac, Preševo i Medveđa, mnogo fama tamo je urađeno, mnogo puteva, mnogo asfalta. Urađen je i autoput. Nije isto za razvoj neke opštine kada imate autoput i kada nemate. Prvo vas pita strani investitor koliko ste udaljeni od aerodroma, da li imate autoput, pa onda dolazi u vaš grad da vidi šta mu vi nudite, kada je u pitanju izgradnja fabrike, itd. Ako pogledamo Mađare koji su većinska nacionalna manjina u Vojvodini, kako su Mađari zadovoljni, kako su one druge nacije koje žive u Vojvodini svi zadovoljni, a ovi ovamo nisu? Iz poznatih razloga nisu zadovoljni. Ali, evo i klinika se pravi u Novom Pazaru, Novi Pazar je postao i univerzitetski centar za decu iz Raške oblasti, Novog Pazara, Sjenice, Tutina, da njihova deca idu na taj fakultet. I tu Srbija pomaže. Tako da, poštovane dame i gospodo, političari nacionalnih manjina, odnosno stranaka nacionalnih manjima samo treba da budu realni i da njihovi zahtevi ne budu zahtevi usmereni kako je, ne znam, Srbija maćeha prema vama. Sećam se da kada smo bili u Novom Pazaru da nas je Sulejman Ugljanin, nas četrdeset i nešto gradonačelnika, vodio u manastir Sopoćani, čime smo svi bili iznenađeni. Šta se to promeni, Suljo, u tvojoj glavi odjednom? On nam je pričao o freskama i o manastiru, itd. Još uvek sam u mislima i pamtim taj događaj kada smo bili kod njega u Novom Pazaru, da je bio izuzetno dobar domaćin. Da li će neko od predsednika partija nacionalnih manjima biti u vlasti ili ne, o tome ne odlučuje Aleksandar Vučić, Ivica Dačić ili ne znam ko, o tome odlučuju građani i njegovi sunarodnici, da li će dati poverenje njemu ili nekom drugom. Tako da, Suljo, vrati se u normalu, da sarađuješ sa Srbijom i da ne može Srbija pet godina, odnosno sedam godina ti bude majka, a posle maćeha, a kasnije fašistička tvorevina. Nisi u pravu. Narod Raške oblasti ili Sandžaka, kako vi nazivate Rašku oblast, hoće da živi od svog rada, da radi, da izvozi ono što proizvodi, da kada dođu delegacije, kao što se i dešava, nije Srbija samo Beograd, da se vodi u Novi Pazar, da vide kako žive građani Bošnjaci u Novom Pazaru, Tutinu i Sjenici. Mnogo prijatelja imam Bošnjaka i mnogo prijatelja imam Albanaca na jugu Srbije. Niko on njih ne misli tako kao što misli Sulejman Ugljanin. Ne da će on politički da propadne, ali stvara jednu ružnu sliku kod nekih srbomrzaca u Evropskom parlamentu i u nekim drugim institucijama gde se odlučuje o građanima Srbije. Raška oblast, Bošnjaci i Albanci su građani Srbije i da poštuju ono što se zove Ustav u ovoj državi, ako im nešto ne odgovara, da to iskažu, ali na jedan civilizovan način i siguran sam da ukoliko su u pravu, ta greška ako postoji biće ispravljena. Hvala.
Hvala. Ja bih zamolio da, pošto pretpostavljam da se gospodin Imamović javio za repliku, jel tako? (Enis Imamović:Da.) Dobro. Samo bih zamolio molim vas, pošto imamo zasedanja odbora, gospodine Imamović, ako može Milisav Vujadinović prvo, da bi stigao na sednicu odbora koji počinje u 11.00 časova. (Enis Imamović: Javio sam se malopre da repliciram.) Dobro, evo daću vam reč posle gospodina Vujadinovića. Izvolite.
Hvala predsedniče. Izvinite na ovome, jer odbor počinje za nekoliko minuta, pa ću iskoristiti priliku, samo nekoliko stvari vezanih za amandman. Naime, na početku odmah da kažem da mi iz SNS predlažemo da se amandman odbije, pre svega iz onih razloga koji su navedenim u samom obrazloženju mišljenja predlagača samog zakona. Ako ulazite u suštinu svega toga, mislim da je potpuno jasno da je zaštita manjinskih prava u Srbiji nešto što može poslužiti kao primer mnogim razvijenim demokratijama i u Evropi i u svetu. Naime, uloga nacionalnih saveta nacionalnih manjina u Srbiji je od velikog značaja i kada bi naša srpska zajednica u nekim drugim sredinama u kojima živi, pre svega u regionu, uživala toliki stepen zaštite, verovatno bismo izgubili u odnosu na to pitanje i temu za razgovor sa našim susedima, verovatno bi i stvari u regionu i u ekonomskom i političkom smislu krenule u mnogo boljem pravcu, što bi bilo na korist svih nas koji ovde živimo. Da li svi isto mislimo? Naravno, da ne, i uvek postoji većinsko i manjinsko mišljenje. Siguran sam da ljudi u Novom Pazaru, u Raškoj, Sandžaku, zovite ga kako god hoćete, dele ovo mišljenje većinske Srbije, a kuda ćete bolju potvrdu od toga da je na poslednjim izborima u Novom Pazaru SNS sa svojim partnerima, koji da kažem, autohtono potiču iz tog kraja, osvojila 20.506 glasova. Stranka predlagača, naravno, ne možemo svi isto misliti, stranka predlagača ovog amandmana je u Pazaru osvojila, pazite, dva i po puta manje, 8.208. glasova. Nije drugačije bilo, poštovane kolege i građani Srbije ni 2017. godine, 2017. godine je Aleksandar Vučić, kao kandidat za predsednika Srbije u Raškoj, osvojio preko 70% glasova. Verovali ili ne, verovatno je to jedna od oblasti u kojoj je Aleksandar Vučić kao kandidat za predsednika ostvario najbolji rezultat u odnosu na čitavu Srbiju. To dovoljno govori da li ovo mišljenje sa nama dele ljudi u Raškoj i u Pazaru. Naravno, postoji jedan deo ljudi, manjinski, koji misli obrnuto i koji misli dosta slično sa predlagačem amandmana. To je ono što se tiče, da kažem, nekih suštinskih stvari, a ako bih govorio o nekim drugim razlozima, postavlja se jedno moralno pitanje, da li uopšte i verujte mi sam sam ga sebi postavio, da li uopšte treba da raspravljamo o amandmanu kada je predlagač amandmana sam zakasnio u početku, a vi ste to predsedniče dobro uvideli, sam na početku zakasnio na raspravu o ovom amandmanu. S druge strane, suština, sama suština amandmana je borba za politički ostanak i opstanak i dnevno političke poene Sulje Ugljanina iznad svega, a reći ću vam nešto i u prilog tome, jer je to u stvari, samo to, i apsolutno to. Naime, kako ste rekli, za nekoliko trenutaka počinje konstitutivna sednica odbora za dijasporu. Neki dan je moj uvaženi kolega Muamer Bačevac, koji dolazi iz Novog Pazara, govorio o značaju dijaspore, koja dolazi iz te oblasti, verovatno ako bismo gledali procentualno, dijaspora koja potiče iz te oblasti zauzima možda i najveći deo, po oblasti najveći deo dijaspore. Čuli smo i o značaju te dijaspore, pre svega u Zapadnoj Evropi, pogotovo u Nemačkoj, o značaju te dijaspore pre svega u građevinskoj industriji, ali i o vezama te iste dijaspore sa glavnim gradom Srbije, sa Beogradom i sa našim društvom uopšte. Pazite samo nonses i jednu pojavu, stranka Sulejmana Ugljanina je odbila da učestvuje u radu Odbora za dijasporu. Toliko o tome koliko je stranci Sulejmana Ugljanina bitan narod u Raškoj oblasti, odnosno u Sandžaku, toliko o njegovoj brizi za tim građanima. Bitno je samo njegovo puko političko preživljavanje. Mislim da su to građani u Raškoj prozreli. Mi se nadamo da će, kada je u pitanju ovaj odbor, konačno, da kažem, taj deo političkog spektra dozvati pameti i uzeti učešće u Odboru za dijasporu, jer to je u najboljem interesu ljudi koji žive van Republike Srbije, pogotovo onog dela koji žive po Zapadnoj Evropi, Nemačkoj, obavljaju ozbiljne poslove i koji predstavljaju ozbiljan segment našeg društva, i koji su veoma, veoma važni, kako za samu oblast iz koje dolaze, ali, verujte, i za našu državu i za naše društvo u celini. Hvala vam.
Zahvaljujem. Samo bih hteo da vam krenem pažnju da morate da imate u vidu da sa mesta na kome ja ovde sedim, ja nemam uvid u to da li se neko od vas javlja za reč po osnovu replike. To je verovatno nedostatak ovog sistema, apropo onoga što je malopre gospodin Đukanović rekao, da taj ko se javlja verovatno ima prioritet u odnosu na nekog drugog ko se javio. Tako da, molim vas da to imate u vidu da ne ispadne da neko namerno neće nekome da da reč, ali evo ja sam razumeo da se gospodin Imamović javio za repliku i zato sam zamolio da ustupi to mesto prethodnom govorniku, a sada njemu dajem reč.
Hvala, predsedniče. Voleo bi da mi objasnite kako ja mogu u dva minuta da repliciram koleginici iz SNS koja je govorila šest minuta, kolegi Draganu Markoviću koji je govorio deset minuta i drugom kolegi iz SNS koji je govorio sedam minut? Kako ja u dva minuta da odgovorim na sve ono što su oni ovde rekli? Dakle, naše učešće, samo malo tiše molim vas, na ovim izborima, pošto predsednik neće da vas utiša, pokušaću ja. Naše učešće na ovim izborima kao manjinske stranke je trebalo da pruži građanima Sandžaka mogućnost izbora. Iako smo znali kakvi su uslovi u Sandžaku kada su izborni uslovi u pitanju, i ne samo u Sandžaku nego u čitavoj Srbiji, mi smo odlučili da kao manjinska stranka učestvujemo i da uđemo u parlament kako bismo ovde predstavljali Bošnjake i sve građane Sandžaka. To u kakvim uslovima smo mi održali izbore i kakvi su rezultati u takvim uslovima na kraju ispali, mene bi bilo sramota da kažem. Mene bi bilo sramota da se time ponosim. Ovde se kolege ponose time što su na izbornim uslovima koji su bili apsolutno pod kontrolom režima, u kojoj su učestvovali svi državni organi i javni i tajni, i na razne načine vršili pritiske, ucene, pretnje na građane Sandžaka, da se hvali tim rezultatima kako je on porazio jednu manjinsku stranku. Očigledno je da je to bio jedini cilj i krajnji cilj učešća na ovim izborima. (Narodni poslanici dobacuju da je isteklo vreme.) Vreme, nije ni bitno vreme, bitno je ima li smisla učestvovati u ovakvom političkom životu, sa ovakvim iživljavanjem na jednu manjinsku stranku bez mogućnosti da odgovorimo jedan na jedan. Čak nisam tražio ni da mi produžujete pravo na repliku, tražio sam dva minuta nakon svakog govornika koji je spomenuo ovde moje ime, ime stranke i ime predsednika moje stranke.
Hvala. Samo želim da dodam da nisam svakako pisao ovaj Poslovnik, u njemu je tačno definisano koliko je vreme za repliku. Isto tako, vi možete da koristite vreme koje je predviđeno za vašu poslaničku grupu, a ne samo kroz repliku. Tako da, to treba da imate u vidu prilikom sledećih javljanja. Sledeći poslanik je Vladimir Đukanović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Vrlo je zanimljivo da se na izborne uslove žale oni koji su u nekim lokalnim samoupravama vlasti, koji direktno sprovode izbore i imaju čak većine u izbornim komisijama i u biračkim odborima. Nije to samo slučaj Sjenice, Tutina itd, imate u Šapcu. To je neverovatan, zaista neverovatan primer gde čovek izgubi sa 12 ili 13 hiljada glasova, ali kaže da je imao strašne uslove, a on formira gradsku izbornu komisiju, ima većinu u gradskoj izbornoj komisiji i u svim biračkim odborima. Tako onda kukumaču, plaču. Jedino im je problem i suštinski glavni problem ime i prezime - Aleksandar Vučić. To kad bi mogli da sklone na nekim narednim izborima, ja mislim da bi oni postigli svoj cilj. Zato traže tzv. razdvajanje izbora. Zašto o ovome govorim? Mi ovde pričamo o ljudskim i manjinskim pravima. Ja sam apsolutno veliki pristalica nacionalnim manjinama da se da što više. Želim da mi ovde razvijamo apsolutno multikulturalnost, multietničnost, pluralizam u političkom mišljenju, dijalog, dobro je da se otvara ministarstvo koje je vezano za dijalog, ali znate, ponekad se postavi pitanje – a ko nam to nudi dijalog? Pogledajte šta se dešava, recimo, sa Gordanom Čomić, koja je bila simbol demokratije kada je svima nama ovde uskraćivala reč, oduzimala mogućnost da govorimo, zloupotrebljavala čak Poslovnik sa tog mesta tu gde vi sedite. Ona je tada bila sunce demokratije, nešto najbolje što smo mogli da imamo, zato što je nas uskraćivala. Sada kada je, nije žena promenila političko mišljenje, nego je videla da su njeni politički saborci apsolutno zalutali, potpuno promašili politiku, ona je sada hulja, izdajnik, smeće, đubre. To sve možete da pročitate na pojedinim portalima, posebno kad pustite one komentare pa, kao, slobodno građani razmišljaju a njihovi administratori pišu komentare ispod svih tih vesti. Vidite, to je nešto što je zastrašujuće. Sa takvima bi trebalo da razgovaramo. To je nečuveno iz samo jednog razloga – ti ljudi da su, ne daj bože, vlast, oni bi streljali ljude po ulici. Oni se zalažu za principe „Antife“, koja danas svuda hara po svetu i maltretira kompletno građanstvo i samo ako nisi slučajno u njihovom vinklu, odnosno ako ne razmišljaš kao što oni razmišljaju, bićeš streljan, bićeš obrukan, porodica će da ti preživljava sve i svašta. To da li ti imaš većinu, to nije ni bitno. Većina se više ne gleda. Bitno je da li ti imaš 2% ili 3% medijsku logistiku, tajkune. Pogledajte šta se dešava u Crnoj Gori. Imate tamo jedan zastrašujući interes tajkuna koji vode podgoričke „Vijesti“. To je jedna gomila kriminalaca tamo, koja želi da sastavi crnogorsku Vladu, gori Dukljani od Mila Đukanovića, tri puta gori. Njih podržava odavde medijska mašinerija Dragana Đilasa sa sve Mlađanom Đorđevićem. Oni po kome pljunu? Pljunu po Andriji Mandiću, po Demokratskom frontu, zato što ne žele Srbe u vlasti, jer ti Srbi bi ih negde sputavali, ti Srbi bi rekli – ne možete više da nas maltretirate, ali je poenta, naravno, da se podrži tajkunski interes kriminalaca iz podgoričkih „Vijesti“. To se danas radi i u Srbiji. Kriminalci koji drže medije vam pričaju o političkom dijalogu, oni isti koji su nacrtali metu predsedniku države. Pogledajte kakav je to obračun sa porodicom predsednika države! To je strašno! Nacrtate mu sinu da je kriminalac i stavite ga još na onaj led ekran u studiju, raspravlja se o kriminalu i mafiji, a onda nacrtate sina predsednika države da je on kriminalac. Zašto? Pa, da bi, ne daj bože, jednog dana kada bi došlo do neke promene vlasti, on bio legitimna meta. Znate, ako obeležite nekog da je kriminalac, onda je on legitimna meta. Sutra padne sa vlasti, možete da ga ubijete na ulici i nema veze. I onda će sve to biti opravdanje – pa, zašto da ne, sklonili smo kriminalca. Takvi vam nude društveni dijalog i još vas uslovljavaju, pa oni hoće da pričaju sa onim, neće da pričaju sa onim. Otprilike, morate stalno da im izlazite u susret. E, vidite, ja sam apsolutni protivnik kompromisa sa takvim ljudima. Ako hoćete da pričate, pozvani ste. Evo, i ministarstva su otvorena, nemamo ništa protiv. Ako vi hoćete da ucenjujete društvo ovde i da uz pomoć vaše medijske mašinerije sve nas ovde maltretirate, tu nećete imati apsolutno partnera u razgovoru. Na kraju krajeva, mi ovde predstavljamo većinski narod. Mi smo dobili podršku građana za izbor. Daću vam moj primer. Zastrašujuću kampanju su poveli, ne znam ni ja sam zašto, zato što sam izabran za predsednika Odbora za pravosuđe. Valjda se plaše da će te njihove sudije i tužioci koje su stalno ubacivali u sistem, negde su se možda uplašili da to baš više tako neće prolaziti. I, naravno, ide odmah priča – to je konflikt interesa, on ucenjuje, ne znam šta će da radi, itd, itd. A nije smetalo kada je Boško Ristić bio predsednik, isto kao advokat, predsednik skupštinskog Odbora za pravosuđe i takođe član Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Pa ne samo to, nego je onda i svog kuma doveo da bude ispred advokata tamo. I to je valjda bilo super, sjajno, tada nije bio konflikt interesa, tada je to sve bilo po volji. Vidite, dok se vodi takva licemerna kampanja, ovde ćemo da imamo ljude koji će se tome suprotstavljati. Ne plašimo ih se. Mogu da prete sto puta da će da dođu ovde ispred Skupštine da nas spale, da nas vešaju, mogu da nas vređaju do mile volje, mi ćemo ih na izborima pobeđivati. A to da će nasiljem nešto da urade, to da nam stavljaju izgled kako će oni da upadnu unutra, pa nam preko ovih društvenih mreža prete kako će da nas ošišaju, kako će da nas polivaju katranom, kako će da nas vešaju ispred Skupštine itd – samo neka probaju. Jedva ih čekam da vidim tako hrabre. Protiv koga god i protiv koje god negativne pojave ova vlast da krene da se bori, oni krene da brane tu negativnu pojavu. Ako Vučić proglasi borbu protiv kriminalaca i protiv mafije, oni skoče preko svojih portala da brane te iste kriminalce i tu istu mafiju. I onda se zapitate – o čemu se ovde radi? Šta god vi da uradite, oni će naći negde nešto negativno. Zašto? Zato što nemaju nikakvu ideju. I, naravno, poenta je obrukati negde nekog, izvređati ga, pljunuti ga. Valjda je njihova programska opredeljenost – pljuni po Vučiću. A da ih pitate – pa, dobro, kako biste vi rešili pitanje poljoprivrede, da li biste negde neki put izgradili, pazite, ovde vam pričaju o putevima, o izgradnji infrastrukture, oni koji u Beogradu za vreme svoje vlasti dve ulice ljudski nisu zakrpili! Dve ulice nisu zakrpili! Sada vam takvi pričaju o tome kako bi trebalo da se gradi infrastruktura. Onda se prosto zapitate – da li su ti ljudi normalni? Da li oni zaista smatraju da ovde građani imaju kratku pamet? Ponudite im izbore, oni kažu da neće da idu na izbore, hoće razdvojene, hoće onakve, ovakve. Pazite, to je jedina opozicija na belom svetu koja neće da ide na izbore. Opozicija valjda jedva čeka da ide na izbore, ako smo mi tako loši, najgori na svetu, prljavi, neobrazovani, zatucani, nismo pročitali nigde ništa, neće nas narod, pa, valjda će onda oni da nas pobede na tim izborima. Jer, ko će da glasa za nas takve kakvi jesmo, kako nas zapravo oni obeležavaju. Ne, mi imamo ovde strah, izgleda, od nas takvih, kako su nas oni obeležili. Zato kad govorim ovde o ljudskim pravima, uvek treba govoriti ko podnosi taj amandman. Ukoliko je neko iskren i ako hoće da pričamo o pravom društvenom dijalogu, to može i ja sam uvek za. Ali, ako neko hoće da uslovljava taj društveni dijalog, pa još da kaže ko sme da priča a ko ne sme, pa koga smeš da kandiduješ na izborima a koga ne smeš – manite se ta ćorava posla, od te priče nema ništa. Tu nećete naći sagovornika i ja nemam ništa protiv, pošto oni najavljuju bojkot i za naredne izbore, slobodno bojkotujte do mile volje. Ja vam ne bih izašao nikada u susret, možete da bojkotujete od jutra do mraka. Svaki dan možete da bojkotujete. Samo je ovde, izgleda, jedan drugi problem po njih. Njih bojkotuje narod i oni su toga duboko svesni. Zato, zaključiću sa ovim, molim, pre svega, naše članstvo, naše ljude, nemojte da imate strah od takvih, prete praznom puškom. To su kukavice. Imaju medije, nije baš lako preživljavati tu medijsku harangu koju oni preko svojih portala rade i preko društvenih mreža i preko svih televizija, ali, znate kako, da imaju bilo kakvu argumentaciju, oni bi to upotrebili. Kada moraju da lažu, da izmišljaju, a najsmešnije mi je kada vas prvo obrukaju negde preko tog njihovog portala ili preko njihovih tih priloga, a onda vas zovu i pitaju da li biste dali komentar. Pogledajte koje je to dno novinarstva. Vidite, nema straha, protiv takvih odlučno u borbu, protiv takvih odlučno u bitku. Naravno, uvek će ona normalna, pristojna, neekstremistička i nenormalna Srbija pobeđivati. Hvala vam.
Hvala lepo. Reč ima Marijan Rističević. (Enis Imamović: Poslovnik!) Izvinjavam se. Još jednom ponavljam, nemam ovde uvid u to. (Enis Imamović: Sekretar ima uvid…) Sekretar? Mislite na Elviru? Izvinjavam se, Poslovnik ima prednost. Izvolite.
Predsedniče, kada su vas birali za predsednika Skupštine, rekli su da vi imate ogromno iskustvo i ja sam sa tom činjenicom mogao i da se složim i bilo mi je drago da vi to iskustvo prenesete, ali ovde ste povredili član 106. – Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Na dnevnom redu je amandman na član 2. koji kaže da se menja ime Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu i da se briše ministarstvo o selu. Prethodni govornik je govorio o svemu, samo ne o tome. Žao mi je što ja u tom slučaju nisam bio u prilici i što mi niste dali pravo na repliku da odgovorim jedinoj koleginici koja je govorila o tački dnevnog reda i da joj kažem da mi je drago što se odlučila kao mlada osoba za život na selu i da mi je drago što je time ponosna. Složio bih se sa njom, mogao sam i da se složim sa njom da Srbija nije samo Beograd i da izvan Beograda ima dosta mesta gde se živi i gde žive naši ljudi, naši građani. Podsetio bih sve da u Srbiji preko milion građana živi u nerazvijenim opštinama i gradovima, između 40 i 60 naseljenih mesta spada u kategoriju nerazvijenih i devastirah. Žao mi je što nisam imao prilike sa njom da razgovaram o tome, pošto je jedino ona govorila o tački dnevnog reda. Nakon nje su govorili Dragan Marković Palma, koji nas je pozivao da se držimo Ustava. Mi se i te kako držimo Ustava, kada tražimo da svi oni problemi sa kojima se suočavaju Bošnjaci u Srbiji reše. Prozivali su nas da doživljavamo Srbiju svojom maćehom, doživljavamo je zemljom u kojoj i dalje nisu rešeni zločini, masovni zločini počinjeni nad Bošnjacima. Kako je drugačije možemo doživljavati? I kada svi apeli, da se ti zločini reše, koje podnosimo ovde u Skupštini, u institucijama sistema i kada tražimo od ove države da reši te zločine počinjene nad njenim građanima, vi nas optužujete da je nepravedno doživljavamo kao svoju maćehu.
Zahvaljujem. Po pitanju Poslovnika je isto dva minuta. Ja sam svestan toga da bi rigidno tumačenje ove odredbe dovelo do toga da se govori uvek isključivo o onome što je na dnevnom redu, naročito kada su amandmani u pitanju gde ste, na primer, i vi sada koji ste reklamirali povredu Poslovnika takođe učinili povredu Poslovnika, jer niste govorili o tome. Imajući u vidu sve to, trudiću se da koliko je god moguće usmeravam poslanike da govore o dnevnom redu, ali da to ne bude na takav način da to neko tumači da je sada neka rigidnost i zato nisam intervenisao danas, ali ako vi mislite da je neophodno da se o tome glasa kada se završi ovo prethodno glasanje, nemam ništa protiv. Ne želi. Sledeći po Poslovniku se javio Milenko Jovanov. Izvolite.
Po Poslovniku, 107. stav 1, dostojanstvo Narodne skupštine. Gospodine predsedniče, uz moje puno poštovanje tolerancije koju pokazujete u vođenju Skupštine, mislim da ste morali da reagujete na reči da je Srbija bilo kome maćeha. Ovo je Narodna skupština Republike Srbije, Srbija nije nikome maćeha, Srbija poštuje svakog svog građanina. Sama činjenica da predstavnici manjina sede i u ovom domu, učestvuju i u Vladi, pokazuje da Srbija jednako poštuje svakog svog građanina i da su svi građani Republike Srbije jednaki i pred zakonom i pred Ustavom, dakle, da su apsolutno jednaki i da se prima svima primenjuju ista prava. Propustili ste da reagujete, dozvolili ste poslaniku da dalje elaborira svoju tezu zašto je Srbija za njega maćeha. Mislim da to ovaj dom nije zaslužio da sluša ni na koji način i da ta teza mora da bude sankcionisana ili opomenom ili oduzimanjem reči. Dakle, mi moramo dovesti ovde stvari u onakvu ravan kako Poslovnik kaže, a to da li je neko zadovoljan ili nije zadovoljan svojim statusom i svojom podrškom u okviru nacionalne grupe kojoj pripada, to zaista je frustracija koja ne treba da se leči ovde, jer Bošnjaci sami biraju svoje predstavnike za ovaj dom. I ako je Bošnjak potpredsednik Skupštine, ja stvarno ne mogu da shvatim kako može Srbija da bude maćeha Bošnjacima? Prema tome, ja vas molim da obratite pažnju na to i da ubuduće reagujete. Hvala vam.
Naravno da je to nešto o čemu sam govorio i pre nego što sam izabran, replicirajući na stavove stranke čiji je predstavnik to iznosio. Zato bih zamolio sve poslanike da u svojim izlaganjima, osim toga što govore o svojim političkim stavovima, vode računa o izrazima i stavovima koji su direktno suprotni i Ustavu i zakonu i da me ne teraju da primenjujem mere koje podrazumevaju opomene, isključenja, oduzimanja reči itd. Sve u okviru diskusije na kulturan način i politički korektan način može da se kaže, ali nešto što je van i suprotno i Ustavu i zakonu mislim da svakako neću dozvoljavati u narednom periodu. Da li, gospodine Jovanov, tražite da se Skupština izjasni? (Ne.) Reč ima Đorđe Milićević, takođe po Poslovniku.
Zahvaljujem, predsedniče. Član 27. Odmah na samom početku ću reći da ne želim da se Narodna skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika. Gospodine Jovanov, vi ste u potpunosti u pravu kada kažete definiciju reči frustracija, jer to i jeste frustracija, pošto smo maločas govorili o frustraciji, o statusu koji nemate, a nažalost želite da imate u okviru svoje nacionalne manjine. Ali nisam se zbog toga javio. Hteo sam da uputim vama molbu, gospodine predsedniče, da ne dozvolite zloupotrebu člana 104. koji vrlo jasno definiše kada poslanik ima osnova da dobije repliku. Malopređašnji poslanik je iskoristio Poslovnik i zloupotrebio Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, ne ukazujući konkretno na šta je mislio kada govori o samoj povredi Poslovnika, već je odgovarao koleginici i kolegama koji su govorili pre njega i govorio o tome kako imate ogromno iskustvo i kako je očekivao od vas da to iskustvo prenesete na rad parlamenta, a kada smo govorili o vašem izboru nije govorio, čini mi se, o tom iskustvu, već nas je vraćao u devedesete i pozivao vas na nekakve ratnohuškačke govore, koliko me pamćenje služi. Shodno svemu tome, molim vas samo, legitimno je pravo da svako od nas iznosi svoje političke stavove, svako od nas jako dobro poznaje Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Poslanička grupa SPS će svoje političke stavove uvek iznositi, ali nećemo zloupotrebljavati Poslovnik, već ćemo to koristiti u okviru vremena koje pripada našoj poslaničkoj grupi i meni kao predsedniku poslaničke grupe. Zahvaljujem.
Hvala. Đorđe, koliko sam shvatio, ne traži da se o ovome izjasnimo. Reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, već sam jednom rekao da se stepen demokratije u jednoj državi meri pravima nacionalnih manjina koje one uživaju u toj državi. Srbija je po tom pitanju demokratska zemlja za „deset plus“. Rekao sam i da svaki glas pripadnika nacionalne manjine u Srbiji vredi 35% više nego što vredi glas jednog Srbina. To je pozitivna diskriminacija koja čak ide protiv onog „jedan čovek – jedan glas“, a Srbija je i to učinila. Hajde da vidimo, kada se to toliko prigovara od strane pojedinaca čiji lideri su izgubili ministarsku fotelju i odmah gubitak ministarske fotelje proglasili fašizmom, ako neko izgubi fotelju, on odmah kaže da u toj državi u kojoj je on izgubio fotelju vlada fašizam, da se progone nacionalne manjine itd. Dok sedi prikucan za fotelju, dok ima automobil, sekretaricu, novac i budžet na raspolaganju onda u Srbiji nema fašizma, ali onog trenutka kada fotelju izgubi i kada se prava nacionalnih manjina uvećaju, politička prava se uvećaju za 35% u odnosu na pripadnike većine, e, tog trenutka taj kabadahija kaže da u Srbiji vlada fašizam. Hajde da vidimo koja to nacionalne prava i da li ovako ministarstvo postoji u bivšim jugoslovenskim republikama. Ja ću navesti jednu naprednu zemlju, navodno, koja se zove Slovenija. Srba u Sloveniji ima po njihovim procenama 2% ili 40 hiljada po popisu. Polovina njih izgleda da nema pravo da se upiše kao slovenački državljanin. U Sloveniji postoje samo, čini mi se, gospodine Martinoviću dve nacionalne manjine, Mađari, Italijani, možda, a možda grešim ili Austrijanci i uglavnom čak prava Roma, ne želeći da uvredim Rome su veća od prava Srba koji nemaju status nacionalne manjine. Čak ni u Crnoj Gori Srbi nemaju nikakav status. Hajde da vidimo koja prava imaju, recimo Srbi u toj Sloveniji? Četiri hiljade, trideset tri Slovenca po popisu imaju pravo na nacionalni savet nacionalnih manjina - pravo na obrazovanje, kulturu, informisanje i tako dalje, ono što nacionalni saveti treba da rade. To što su neke nacionalne manjine, odnosno stranke nacionalnih manjina pomalo zloupotrebili to pravo i pretvorili nacionalne savete u političke organe, pa žele nešto i teritorijalno da ostvare to je neki drugi problem. Ali, nacionalni saveti postoje, Slovenci ga imaju sa 4.033 Slovenci i 0,07% stanovništva. Srbi u Sloveniji to pravo nemaju i ako ih procentualno ima 30 puta više, a brojčano, bez obzira što Slovenija je daleko manja, pet puta više. Pa, sada da vidimo ta evropske demokratska Slovenija, koliko ceni nacionalne manjine, a koliko to, evo kako ovi nazivaju „fašistička Srbija“ se ponaša prema. Uporedite to pa mi onda recite ko je tu fašista, ako fašizma ima. Naravno, da ja Sloveniju ne optužujem za fašizam, ali recimo, Tanju Fajon mogu da pitam, više puta sam to i činio, a ponovo ću je pitati – šta je sa pravima Srba u Sloveniji, sa pravima na obrazovanje, jezik i tako dalje, šta je sa pravima, makar da se upišu kao slovenački državljanin. Srbija po pitanju nacionalnih manjina prednjači na prostoru bivše Jugoslavije. Hajde da vidimo da li ta prava koja pripadnici nacionalnih manjina imaju u Srbiji imaju, zamislite sada u Bosni i Hercegovini glas jednog Srbina vredi 35% više nego glas Bošnjaka. Ja mislim da bi tamo izbila revolucija, ali ja pozdravljam to što je Srbija cenila da nacionalne manjine u parlamentu treba da budu više zastupljene i da njihovi glasovi više važe, mada je pitanje da li to po Ustavu može da se ostvari, jel narušava se princip jedan čovek – jedan glas. Ali, meni ni to ne smeta. Srbiji to ne smeta. U Srbiji niko ne treba da se stidi zato što nije Srbin. Ali, prošla su i vremena Tadićeva kada je neko ko je Srbin trebao da se stidi zato što je Srbin, e ta vremena su prošla. Hvala.
Đorđe Milićević se javio povodom, nisu replike i Poslovnik, nego povodom amandmana. Sada ću da zamolim i to želim posebno da, izvini Đorđe samo da pre nego što, želim da kažem da smo mi danas zakazali, ja sam kao predsednik Skupštine zakazao sednice svih odbora. To znači da će danas biti konstituisani svi odbori, svi preostali odbori, znači, radna tela Narodne skupštine da ne bi to bilo u različitim danima, dogovorili smo se da to obavimo sve u jednom danu. Takođe, želim da vam kažem da u skladu sa onim što sam i rekao u subotu od 14,00 do 15,00 sati je pauza i da najavim da ćemo raditi u slučaju potrebe i posle 18 sati danas. Nema potrebe da čekamo kasnije to vam odmah kažem danas da možete da planirate svoje aktivnosti. Sada bih želeo da, kao što sam najavio da će svi potpredsednici učestvovati u radu, u predsedavanju. Želeo bih da zamolim da sada predsedava Elvira Kovač. Ne znam da li je to bilo do sada, možda je to i posle dužeg vremena i da li je ikada to bilo da je predstavnik nacionalne manjine, a to je upravo i odgovor na ono što je gospodin Imamović malopre govorio, će predsedavati radom Narodne skupštine. Bilo je i ranije potpredsednika i reda manjina, ali nisu predsedavali Skupštinom. To je najbolji pokazatelj koliko želimo da predstavimo Srbiju, kao zemlju svih građana bez obzira na nacionalnu pripadnost, a naravno radujem se da će to biti i gospodin Zukorlić. Sada dajem reč gospodinu Đorđu Milićeviću.
Zahvaljujem, predsedniče. Obzirom da govorimo o nacionalnim manjinama, evo, upravo slika koju vidimo za stolom predsedavajuća, odnosno predsedništva, vrlo jasno govori kakav Srbija odnos ima prema nacionalnim manjinama i kakav mi odnos ovde u parlamentu imamo prema predstavnicima nacionalnih manjina. Evo, upravo predsedava neko ko je predstavnik nacionalnih manjina, a u toku narednog dana ili u tok ovog dana predsedavaće pretpostavljam i gospodin Zukorlić koji je takođe predstavnik nacionalnih manjina. Želim da kažem da je gospodin Rističević u potpunosti u pravu kada kaže da Srbija prednjači naspram svih ostalih država u poštovanju prava nacionalnih manjina i da je Srbija simbol novih vrednosti. Obzirom da smo tokom ove rasprave mogli čuti i neke druge konstatacije, dozvolite mi da u vremenu koje pripada poslaničkoj grupi dam i saopštim i stavove naše poslaničke grupe pogledom izrečenih konstatacija. Gospodine Jovanov, nemojte da se naljutite ovo nije moja, odnosno ovo što ću sada reći, nije moje, već samo citiram ono što su mediji preneli. Kaže ovako – Srbija mađeha do 2000. godine, a postaje naša zemlja posle 2000. I to kaže neko ko je bio nosilac jedne izborne liste, pa je izabran za poslanika u Skupštini Srbije, pa 2008. godine formiranje Vlade Republike Srbije imenovan za ministra bez portfelja, a u njegovoj nadležnosti je bila i Kancelarija za održivi razvoj i nedovoljno razvijena područja. Pa, je ovu funkciju obavljao do 2014. godine i posle promene vlasti 2012. godine kratko vreme bio ministar bez portfelja. Pre četiri godine zalagao se za rehabilitaciju Aćifa-efendije ratnog predsednika Novog Pazar koji je streljan u januaru 1945. godine, a vrlo prepoznatljiv po dobrim odnosima sa ovim tzv. prištinskim političarima između ostalog sa Bedžitom Pacolijem. Nemam ja ništa protiv, ali to govori o odnosu tamo nekoga, i ja mu ime više neću spominjati, tamo nekoga ko ima svoje predstavnike ovde u republičkom parlamentu i ko kaže da poštuje Srbiju kao svoju, kao našu državu. Moje pitanje je, ja sve vreme citiram, ovo je izveštaj novinara, ja sve vreme citiram, a novinaru kažu – da se prilikom izbora za jednog od tih nacionalnih saveta mogli čuti uzvici, pa između ostalog i sandžačka republika i živela sandžačka zastava. Ja samo citiram. Sa druge strane, vidim da ovde pokušava da se provuče jedna teza ko sme da priča i šta sme da priča. Sve teme, sve ono o čemu smo danas govorili i o čemu je gospodin Jovanov govorio i o čemu je gospodin Rističević govorio, Đukanović i koleginica koja je govorila o amandmanu. Ja sam dosta govorio i žao mi je što jedan od govornika nije, verovatno je zakasnio, imao je važnijih poslova pa nije čuo da sam citirao i zakone i govorio zašto smatram da je ne prihvatljivo da predlagač prihvati ovaj amandman. To je sve valjda poštovanje i to je sve valjda u duhu političke demokratije i političke tolerancije i političke kulture. Gospodine Zukorliću, drago mi je da ste došli. Maločas sam se pitao gde se. Vrlo mi znači vaše prisustvo sada i voleo bih ako možete da dođete u poslaničke klupe, odnosno, ako smatrate da treba, a ja ću vam reći zašto. Vrlo mi je interesantno da o izbornim uslovima govori neko ko je sve vreme učestvovao u međustranačkom dijalogu sa evropskim parlamentarcima i ko je vrlo jasno kroz taj dijalog mogao da čuje šta je stav evropskih parlamentaraca kada je završen taj prvi deo međustranačkog dijaloga, a to je da je na postignut jedan konstruktivan napredak i da idemo ka jednom demokratskom duhu i da je najveći deo onoga što je bila agenda koja je definisana tokom međustranačkog dijaloga realizovana. Ispravite me ako grešim, tu su učesnici međustranačkog dijaloga. Koleginice i vi ste jedan od učesnika. Gospodine Zukorliću, meni je vrlo interesantno da, kako je ovde rečeno nekakvom, ne bih rekao teroru, nego nekakvom kontrolom režima kaže - sve je vršeno pod kontrolom režima, verovatno misleći na parlamentarne i lokalne izbore govori neko ko je pokušao mimo volje građana, nakon konstituisanja lokalne vlasti u Sjenici da preuzme vlast u Sjenici i to kroz klasičan vid političke trgovine. Vi mene ispravite ako ja grešim. Ja sam se tokom međustranačkog dijaloga vrlo jasno zalagao za jedno od ključnih pitanja, jer sam smatrao da je to važno. Rekao sam predstavnicima evropskog parlamenta - mi smo vas poslušali, mandat pripada poslaniku. Sada tražimo od vas mišljenje da nam kažete, nećemo mi taj problem imati sada, ali razmišljam o perspektivi, razmišljam o budućnosti. Nemamo mi ništa protiv mandat pripada poslaniku, ali kako da sprečimo da taj mandat bude predmet političke trgovine u periodu koji je pred nas? Jer politička trgovina unosi političku nestabilnost, a politička stabilnost je od izuzetne važnosti i značaja za napredak Srbije. Na to pitanje nisam dobio odgovor, a čini mi se da smo vrlo brzo odmah nakon ovih izbora, gospodine Zukorliću, imali prilike da konkretno na delu vidimo šta sam želeo da postignem kroz pitanje koje sam postavio i to baš ni manje ni više nego u Sjenici. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, uvaženi kolega Milićeviću. Zahvaljujem na lepim rečima, a nisam htela da vas prekidam, ali bih zamolila sve narodne poslanike da bez obzira na to kolika može da bude širina tumačenja, da se vratimo na dnevni red i govorimo o dnevnom redu. Kao predstavnica nacionalne manjine izuzetno me raduje da danas kada prilikom rasprave o ovim amandmanima se čulo dosta o političkoj zastupljenosti pripadnika stranaka nacionalnih manjina, zapravo imam tu čast da vodim ovu sednicu i trudiću se da to radim u skladu sa Poslovnikom. Posle ove diskusije je nekoliko narodnih poslanika tražilo reč po Poslovniku i repliku koju im je omogućio [[Đorđe Milićević: Ne može repliku, nisam nikoga spomenuo.]] Naravno, niste nikoga povredili, ali pošto ste se imenom i prezimenom direktno obraćali i spomenuli narodnog poslanik, potpredsednika Narodne skupštine, gospodina Zukorlića. (Đorđe Milićević: Potpredsednika, da.) Reč ima narodni poslanik Samir Tandir. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, znaju građani Srbije i Sandžaka kako se pojedinci ponašaju kada su na vlasi, a kako se ponašaju kada su u opoziciji. Za to što građani u Tutinu nemaju vodovod najviše je odgovorna lokalna vlast koja se tamo ne menja već 20 godina. Znači, kada govorimo o nivou odgovornosti treba da budemo realni i da pogledamo koliko sam ja i moja stranka bili u vlasti, šta smo to obavljali od funkcija, pa tek onda da savetujemo i da solimo pamet nekim drugima. Tačno je, spominjala se danas ovde i koalicija u Sjenici, mi smo sa našim partnerima iz Srpske napredne stranke i Socijalističke partije Srbije napravili koalicionu vlast koju su pojedinci pokušali vanzakonskim sredstvima da sruše. Zatekli smo tamo jako tešku situaciju i mislim da ćemo uz podršku Vlade Republike Srbije i svih ministarstava rešavati nagomilane probleme. Što se tiče Sandžaka, Sandžak nije samo Novi Pazar, to su i Prijepolje, Priboj, Nova Varoš, Tutin i Sjenica i sve građanke i građani koji žive u Sandžaku poprilično teško žive, i Bošnjaci i Srbi i Crnogorci i Romi. Svi mi zajedno moramo da radimo da i Srbija i Sandžak budu najbolje mesto za život, za sve građanke i građane koji ovde žive. Zbog istine želim da spomenem da je Vlada u prethodnom mandatu počela da rešava brojne nepravde.
Zahvaljujem. Isteklo vam je vreme predviđeno za repliku. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović, po Poslovniku.
Hvala, uvažena koleginice, u ovom slučaju predsedavajuća. Zamolio bih vas da mi kažete o kojoj tački trenutno raspravljamo? Da li je na dnevnom redu amandman?
Trenutno raspravljamo o amandmanu na član 2. sa ispravkom, kojeg su zajedno podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nađa Bećiri, Mirsad Hodžić i Ađan Bajrami. Zamolila bih vas ako ste reklamirali povredu Poslovnika citirate tačan član Poslovnika i obrazložite.
Naravno. Prvo sam morao da čujem od vas da bi vam rekao da ste povredili član 106. po kome govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Dakle, mi smo u amandmanu koji ste upravo pročitali predložili da se ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu dodeli nadležnost i manjinske samouprave. Nisam primetio da su se prethodni govornici ijednom rečenicom dotakli amandmana koji smo predložili. Da li me čujete, predsedavajuća?
Čujem.
Mene ili zamenika?
Čujem vas.
Pošto ja ukazujem na povredu Poslovnika. Dakle, nisam čuo da se ijedan od prethodnih govornika ijednom rečju dotakao amandmana koji smo predložili. Ovde su spominjane i lokalne samouprave i lokalno koalicije i izborni uslovi. Kada već govorimo o izborima, tačno je, učestvovali smo u dijalogu o izbornim uslovima koju su organizovali evropski parlamentarci. Tu smo predložili konkretne predloge i između ostalog, predlog je bio da se parlamentarni izbori održe najranije 6. septembra. Kolege, da li vi danas, koji se pozivate na taj dijalog možete da kažete šta je tačno evropska komisija i evropski parlamentarci na koje se pozivate šta su rekli nakon održanih izbora o kvalitetu i slobodi i demokratičnosti izbora koji su održani u Republici Srbiji?
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslaniče, podsetila bih vas da se na povredu Poslovnika ukazuje neposredno posle onoga za šta smatrate da je učinjena povreda Poslovnika. Pretpostavljam da ste vi mislili na izlaganje uvaženog narodnog poslanika Đorđa Milićevića. Posle toga prethodni govornik je dobio repliku zbog toga što je imenom i prezimenom spomenut gospodin Zukorlić iz iste stranke. Zaista znam o kom amandmanu raspravljamo i odmah sam reagovala posle obraćanja gospodina Milićevića, koji ima svo pravo da koristi vreme poslaničke grupe kojoj pripada. Molim vas da ukoliko toliko želite da poštujete Poslovnik nezloupotrebljavate isti. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika za koji smatram da nisam učinila? (Enis Imamović: Da.) Da. U redu, učinićemo to. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Mirković, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice narodne poslanice i kolege narodni poslanici, ja se izvinjavam što vaše predsedavanje počinje sa povredom Poslovnika, član 107. koji govori o tome da je govornik dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Izvinjavam se, ali smatram da je izlaganje prethodnog govornika, u najmanju ruku, bilo nepristojno. Dakle, dobacivati predsedavajućem, prozivati ga i pitati ga da li vas sluša ili sluša nekog ko sedi s njegove desne strane, u najmanju ruku je neprimereno. Takođe, na taj način se ophoditi prema jednoj dami, složićete se svi ovde, je neprimereno. Ono što ste vi rekli ovde i pozivate se konstantno da nešto niste čuli, prozivajući ili pominjući kolegu Đorđa Milićevića, morate da znate da je neophodno da čujete sve što se izgovori u ovoj sali, ali je preduslov za to da vi u toj sali sedite, pre svega. Dakle, i u četvrtak ste otišli pre nego što je zasedanje završeno i u subotu ste otišli čim ste svoj referat, koji ste prethodno napisali, koji je bio kritički nastrojen samo da biste kritikovali, a bez bilo kakve suštine, napustili zasedanje. Isto tako, kada vi osetite potrebu da izađete napolje, vi izađete, bez da čujete o čemu se govori u sali. Žao mi je što moram ovako da nastupim i što sada ispada da ja vama držim neke lekcije. Šta više, ne, samo želim da unapredimo dijalog o kome svi ovde pričamo. Ako niste dovoljno bili svesni položaja nacionalnih manjina i želje da svi mi zajedno ovde kao jedan veliki tim, tim koji igra isključivo za Srbiju, radimo zajedno i u interesu naše zemlje i pozicija na kojoj se danas nalazi predsedavajući, koji pripada nacionalnoj manjini, govori u prilog tome da su građani Srbije za predstavnike SNS, buduću vladu i predsednika Aleksandra Vučića svi isti. Žao mi je što to ne možete nikako da shvatite, već od Skupštine želite samo da napravite pozornicu za prikupljanje jeftinih političkih poena. Hvala.
Zahvaljujem, uvaženi narodni poslaniče Mirkoviću. Želela bih da citiram član 107. Poslovnika stav 2, koji ste upravo spomenuli, a to je da na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika narodnom poslaniku, već sve to treba da činite preko predsedavajućeg. Zahvaljujem se na ukazivanje i znam da ste novi poslanik, samo da ukažem na to da ne otvaramo sad nove rasprave i da nema direktne komunikacije i hvala što se, eto, brinete i za mene. Naravno da nije u redu to na koji način se poslanik Imamović ubacivao koga ja sad slušam. Podsetila bih sve vas da je i po zakonu i po Poslovniku zadatak generalnog sekretara i zamenika generalnog sekretara da pomaže posao predsedavajućeg ali, hvala Bogu, ja mogu da slušam i onog ko govori i, kao što je on rekao, šapuće ili radi svoj posao. Da li je još neko od narodnih poslanika tražio reč po Poslovniku, pošto to ima prioritet? Da. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, član 27, član 104. Član 27. koji vama daje, naravno, za pravo kao u ovom konkretnom slučaju predsedavajuće Narodne skupštine da se starate o primeni Poslovnika, a član 104. govori konkretno kada imate mogućnost da dobijete repliku. Gospodin Marijan Rističević mi je malo pre sa punim pravom rekao da nije, vi možete govoriti i pričati, ali je ovde suština da li nekoga želite da saslušate na pravi način, koliko sam vas shvatio, to je naravno demokratsko pravo ili da li želite da slušate onoga ko govori. Ako želite da saslušate na pravi način, onda to na pravi način pokušajte i da shvatite. Ja neću koristiti i neću zloupotrebiti Poslovnik, jer ga jako dobro poznajem, ali vas ću zamoliti da ubuduće ne dozvolite da narodni poslanici, bez obzira iz koje poslaničke grupe dolazili, da li pozicije da li opozicije, ne zloupotrebljavaju Poslovnik da bi replicirali narodnim poslanicima. Ja sam kao šef poslaničke grupe govorio o tački dnevnog reda, kao šef poslaničke grupe osvrnuo se samo na ono o čemu se govorilo tokom današnjeg zasedanja, a sve ono o čemu smo govorili je veoma vezano za amandman koji je podnet i konkretno vezano za član 2. Predloga zakona i ne vidim da je bilo ko od govornika iskočio mimo dnevnog reda i mimo onoga što jeste predlog amandmana. Ne tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni o ukazanoj povredi Poslovnika. Zahvaljujem
Zahvaljujem. Onda ne moram ni da obrazložim, ali zahvaljujem na ukazivanju. Ja se zaista svojim najboljim znanjem, umenjem i iskustvom trudim da maksimalno primenjujem Poslovnik, a to je upravo član na koji ste ukazali. Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Enis Imamović. Izvolite.
Hvala. Uvažena predsedavajuća, povredili ste član 103, po kome narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu Poslovnika i to neposredno po učinjenoj povredi. Dakle, kolega Milićević je ukazao na povredu Poslovnika. Jedini povod za koji je mogao da dobije reč, a da ukaže na povredu Poslovnika bilo je obraćanje njegovog prethodnog govornika iz SNS. Dakle, ne možete da dajete povrede Poslovnika na povredu Poslovnika. Očekujem da kao iskusan poslanik to znate i očekujem da, kao što ste kolegi iz SNS skrenuli pažnju da ne može direktno da mi se obraća, pošto moramo direktno vama da se obraćamo kada predsedavate sednicom, da slušate. Moje pravo je da vas pozovem da slušate ukazivanje na povredu Poslovnika kako biste mogli da znate da li ste vi tu povredu Poslovnika učinili ili niste. Kolega Milićević nije mogao da dobije pravo na reč po povredi Poslovnika zato što je pre njega govorio poslanik iz SNS koji je ukazivao na povredu Poslovnika koju sam navodno ja napravio tako što sam pozvao vas da slušate ono što vam poslanici govore. Kada ste na mestu predsedavajućeg vi morate da slušate ono što poslanici govore, isto kao što ste u obavezi da slušate i to da se oni drže dnevnog reda. Pošto se nisu držali dnevnog reda, ušli smo u jedno vrzino kolo pirjavljivanja povreda Poslovnika i mi smo ovde sprečeni da dalje nastavimo rad, a to je rasprava po amandmanima koje smo mi kao poslanička grupa predali sa ciljem da unapredimo ovaj zakon i sa ciljem da kažemo kako mi to mislimo da ovaj zakon može da bude bolji, efikasniji i svrsishodniji.
Zahvaljujem. Vreme je isteklo. Gospodine Imamoviću, nije mi baš jasno da li ste ukazivali na povredu člana 103. ili 106? Nije moguće ukazivanje na povredu istog člana više puta. Vi ste malopre uradili to o čemu pričate. Ne znam zaista gde ste pročitali i kakvo je to vaše tumačenje Poslovnika kada kažete da ne može povreda Poslovnika na povredu Poslovnika? Ne može replika na povredu Poslovnika, a složićete se da ste i vi malopre ukazivali na povredu Poslovnika posle jedne replike, tako da vas molim da ne zloupotrebljavate Poslovnik i da se zaista vratimo na amandman i da nastavimo raspravu u pojedinostima ukoliko se i kolega Milićević slaže sa tim. U sistemu trenutno imam dvoje ili trenutno jednog prijavljenog, gospodina Jovanova, koji će govoriti o amandmanu. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, kod vas u Zrenjaninu su Jovánov, ja sam Jóvanov kod nas u Kikindi, pa vas molim da to u buduće… Dakle, ja ću govoriti… Evo, gospodin Imamović je tražio da se govori o onome što je ovde podneto da bi se, kaže, unapredio tekst. Ja za ovo ne mogu da glasam iz dva razloga. Prvo, zato što deo ne razumem. Drugo, zato što ne mislim da se ovim unapređuje bilo šta, nego mislim da se dodatno komplikuje ono što nije komplikovano i sada ću pokušati da objasnim. Dakle, u članu 2. predviđa se ukidanje jednog ministarstva, formiranje novog ministarstva i dalje se to razrađuje amandmanom 2. u članu 11. Moram ovako zato što je povezano. Kaže, to ministarstvo se zove „ministarstvo državne uprave, lokalne samouprave i manjinske samouprave“. Molim vas da zapamtimo naziv ministarstva kako ga je definisao predlagač amandmana. Dakle, „ministarstvo državne uprave, lokalne i manjinske samouprave“. Već u prvoj rečenici podnosilac amandmana izbrisao „manjinsku samoupravu“ i piše „ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave“. Imate to u pravom pasusu. U drugom pasusu ponovo nedostaje „manjinska samouprava“, nego piše „ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave“, pa u trećem pasusu opet nedostaje „manjinska samouprava“, nego se ministarstvo zove „ministarstvo državne uprave i lokalne samouprave“. Dakle, naziv ministarstva je potpuno kontradiktoran onome što sledi kasnije u tekstu. Sam podnosilac amandmana je ispustio „manjinsku samoupravu“ na kojoj insistira, evo, ceo dan. I toliko mu je stalo do „manjinske samouprave“ da je zaboravio da je upiše u sopstveni amandman. Međutim, u članu 13. se predviđa još genijalnija stvar. Ministarstvo se zove Ministarstvo unutrašnjih poslova, a u drugom pasusu kaže „uprava za saradnju sa državljanima Republike Srbije u regionu“, to je promena naziva uprave, „kao organ uprave u sastavu Ministarstva spoljnih poslova“. Dakle, u Ministarstvu unutrašnjih poslova mi ćemo imati upravu iz Ministarstva spoljnih poslova, pa ćemo faktički imati jedno ministarstvo za unutrašnjo-spoljne poslove, pa će pre podne da rade unutrašnje, popodne spoljašnje ili kako je to već podnosilac amandmana zamislio, ja stvarno ne znam. I onda nam, povrh svega, kaže da je predloženo rešenje svrsishodnije od onog predloženog u zakonu. Pa nije. Ovo je elementarno netačno. Predloženo je da ova uprava koja je u Ministarstvu spoljnih poslova bude pri Ministarstvu spoljnih poslova, a ne da pređe u Ministarstvo unutrašnjih poslova. Dakle, ovo je toliko kontradiktorno, toliko loše napisano, da je bolje bilo da se ne insistira toliko na tome da se bavimo samim amandmanima. Dakle, ako podnosilac amandmana toliko insistira na tome da štiti prava svoje manjine i naroda kome pripada onda mi je potpuno jasno zašto taj narod ne glasa u meri u kojoj bi on želeo za njega, jer ko da glasa za čoveka koji nije u stanju ni amandman da podnese u njegovu korist. Hala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Jovanov. Ukoliko nema više prijavljenih, odnosno ima po amandmanu. Predlagač Enis Imamović.
Drago mi je da ste, kolega, ušli u tumačenje suštine ovog amandmana. Tu ste mogli da vidite da nadležnost Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu jeste i organizovanje izbora, između ostalog i organizovanje izbora za nacionalne savete nacionalnih manjina, kao i vođenje biračkih spiskova među koji spada i svakako poseban birački spisak u okviru kog se pripadnici nacionalnih manjina izjašnjavaju prilikom izbora za nacionalne savete nacionalnih manjina. Dakle, u skladu sa tim nadležnost manjinske samouprave i te kako spada u okvir Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Ja ne vidim gde smo mi u članu 2. preskočili naziv manjinske samouprave. Dakle, mi smo u stavci devet – ministarstvo državne uprave, lokalne i manjinske samouprave predložili jasan naziv. Dakle, ako govorimo o istom amandmanu, govorimo o amandmanu na član 2. koji smo mi podneli. Ukoliko je bilo nekih tehničkih grešaka prilikom podnošenja amandmana, to svakako može i da se uzme u obzir činjenica da ste vi ovaj zakon, Zakon o Vladi, što sam i u načelnoj raspravi rekao, stavili po hitnom postupku, dakle po ubrzanoj proceduri, da ste u nekoliko navrata u javnosti davali jedne, druge, treće smernice, jedne, druge, treće datume za izbor Vlade i onda ste nakon četiri meseca po hitnom postupku stavili Zakon o izboru Vlade. Dakle, mi smo jedna regionalna manjinska stranka. Mi imamo samo pet odbora i mi stižemo onoliko koliko su naši kapaciteti. Dakle, predlažemo u članu 2. da se Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu ostavi nadležnost rukovođenja registra, organizovanje izbora za nacionalne savete nacionalnih manjina, rukovođenja rada nacionalnih saveta nacionalnih manjina zato što je to u nadležnosti i trenutnog, aktuelnog ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Dakle, uvođenjem Ministarstva za ljudska i manjinska prava ne stvaraju se nove okolnosti kada je u pitanju organizovanje rada nacionalnih saveta nacionalnih manjina koji su, kao što sam u nekoliko navrata rekao, organi manjinske samouprave za koje je logično da budu u Ministarstvu državne uprave, lokalne i manjinske samouprave. Hvala.
Zahvaljujem. (Milenko Jovanov: Replika.) Gospodin Jovanov, replika. Izvolite.
Hvala vam, gospođo Kovač. Ja sam znao da je SNS kriva što amandmani ne valjaju i znao sam da je negde verovatno i Aleksandar Vučić lično kriv, ali nisam samo znao kako? Evo, sada smo i to razjasnili. Dakle, mi smo tim izborima, terminima, najavama zbunili podnosioca amandmana i on nije podneo valjan amandman. Tako, zli mi, ja se izvinjavam evo u ime SNS što smo vas zbunili. Nije sporno da vi kažete da postoji greška, da prihvatite grešku, mala stranka kako ste sami rekli, ja to sve razumem, sve je to u redu. Problem je u tome što vi pokušavate da objasnite ovo nečim što opravdanje nije. Znači ovo nije tehnička greška. Ne možete govoriti o tehničkoj grešci kada vi pravite, suština vašeg amandmana jeste, i drugog i onog kasnije jeste drugačije definisanje delokruga ministarstva. Dakle, vi nazivate ministarstvo drugačije, a onda to više nigde ne spominjete. Nije to tehnička greška. Tehnička greška bi bila da ste vi napisali umesto „lokalne samouprave-lkalne samouprave“, to vam je tehnička greška, pa ubacite ovo pa ste ispravili. Vi ovde bukvalno zanemarujete ono što vam je srž naziva ministarstva. To je ono jedino što ste izmenili, to je manjinska samouprava i to više nigde ne spominjete. Spominjete kasnije u tekstu, a ministarstvo se više tako ne zove. Ono se samo u naslovu tako zove, u naslovu, dakle, iznad člana 11. Isto vam važi i za član 13. Dakle, nalepili ste, copy-paste ste uzeli iz Ministarstva spoljnih poslova, prebacili u Ministarstvo unutrašnjih poslova, pa ne znam kako ste onda ovo uspeli? Ako nije copy-paste, onda je još gore. Ja vam dajem priliku da se lakše izvučete da kažete pogrešio neki službenik, međutim vi kažete da nije. Znači, ovo je apsolutno neznanje. Dakle, Ministarstvu unutrašnjih poslova prebacujete kompletnu upravu iz spoljnih poslova, a nastavljate da je definišete da rade u spoljnim poslovima. Najzad, ovo je amandman sa ispravkom. Šta ste ispravljali, zaboga? Podelili ste ono što ste napisali u jednom amandmanu na osam amandmana, a gomilu loših stvari ste ostavili.
Zahvaljujem. Vreme predviđeno za repliku je isteklo. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević.
Hvala, predsedavajuća. Uvažene kolege, vezano za amandman i primedbe da utiču na položaj nacionalnih manjina i vezano za deo oko izbora ima jedan zanimljiv, jako zanimljiv deo oko izbora. Tačnije, prethodnih predsedničkih izbora gde je lider, gospodin koji je podnosilac amandmana, pozvao građane, konkretno u Sjenici i Tutinu da glasaju za Sašu Jankovića za predsednika Srbije. U Tutinu živi 1% Srba, u Sjenici nekih 17%. U Tutinu je Aleksandar Vučić osvojio 77,5%, a u Sjenici 79% glasova građana. Dakle, da li je greška ovde ili onde u amandmanu, da li neko želi nešto loše tim građanima, pa ko će dati bolji odgovor da li je greška ili da li neko želi dobro ili loše od njih samih, a oni to kažu na izborima, uz ozbiljnu izlaznost. Dakle, govoriti o tome, oseća se poprilična neuravnoteženost između vaših stavova ovde i onoga što se vidi na lokalu. Niko više ne sluša tu vrstu političke demagogije da je neko ugrožen. Znate, tamo ljudi već razmišljaju o rekonstrukciji putnog pravca Novi Pazar-Ribariće, 24 kilometara, 540 miliona vrednost. Tamo ljudi već gledaju već završetak radova u delu Sjenica-Aljinović, 13,8 kilometara. Tamo ljudi već očekuju nastavak konstrukcije puta Novi Pazar-Sjenica, 43 kilometra Raška-Novi Pazar i očekuju auto-put preko Peštera koji će krajem iduće godine doći do Požege. Dakle, neće on doći do Požege da bude samo bolje građanima Požege, nego će prići bliže Pešteru da bude bolje svim građanima koji žive i u Novom Pazaru i u Sjenici i u Tutinu i celom tom delu Srbije. To su ljudi koji su zagledani u ekonomski napredak Srbije, u predsednika koji ne pravi razliku u veri, naciji, koji se ponaša prema svima isto. Znate, kada bi se mi sad bavili time da neko u Užicu kaže - a što ide preko Peštera, a što jesmo li to mi, je li to nas neko zaobišao? A, zamislite kada bi ušli dublje da se bavimo time, pa onda neko kaže - a što su ovde Srbi diskriminisani? Ne, niko nije diskriminisan, zato što su to sve građani Srbije. E, zavisno od toga da li je vaš lider u fotelji ili nije, mi se nećemo puno potresati, pa da vam poverujemo da su građani diskriminisani. Ovde je jedino izgleda diskriminisan vaš lider, kome mnogo nedostaje fotelja. Ako je to baš tako, dajte, kupićemo mu jednu fotelju, samo nemojte iznositi neistine. Kupićemo mu najbolju fotelju koju ima. Dakle, Raška oblast je kolevka srpske državnosti i vi pojedinci koji bi od nje napravili grobnicu srpske državnosti ćete biti zajedno od Srba i Bošnjaka poslati u političku istoriju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, uvaženi kolega Janjuševiću. Znam da ste vi iskusni narodni poslanik, zamolila bih sve vas da se podsetimo odredbe Poslovnika prema kojima se ne obraćamo direktno jedni drugima, već preko predsedavajućeg, jer upravo ste otvorili priliku da gospodin Enis Imamović, kome ću, naravno, dati pravo na repliku, vam replicira, da poštujemo Poslovnik. Izvolite.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Dakle, ovde su izrečene, pored tih sitnih uvreda, koje slušamo čitav dan o nekakvim foteljama itd, itd, ovde su izrečene izuzetno teške reči, a to je da neko ovde na bilo koji način ugrožava i srpsku državnost i Srbe i u Sandžaku. Ja ne razumem odakle vama, kolega, toliko pogrešni stavovi na račun SDA Sandžaka. Vidite, i ovde sam tok diskusije, samo ponašanje vladajuće većine i količina agresije na samu činjenicu da se jedna partija drznula da predloži amandman, pa kako to da neka partija, naročito manjinska, se usuđuje da kaže šta to treba da se uradi sa ovim zakonom? Možda je to dokaz da je bila sama naša greška zašto i mi nismo bojkotovali izbore. Šta ćemo mi ovde? Postavlja se pitanje šta će ovde bilo ko ko drugačije misli od vladajuće većine? Jel vidite vi kako prihvatate svaku kritiku? Jel vi vidite kako prihvatate svako različito mišljenje? Vi sat vremena ovde iznosite razne frustracije o čoveku koji nije ni prisutan i tako nekoliko dana. Zašto? Zato što je jedino njegova stranka i parlamentarna grupa, kojoj mi pripadamo ovde, opoziciona. Pa, dajte ljudi, smislite način kako da istrpite šest manjinskih opozicionih poslanika u parlamentu u narednom sazivu. Inače, mi ćemo sami sebi postaviti pitanje šta je razlog što mi ovde dolazimo?
Izvinjavam se, isteklo je vreme.
Pa, isteklo je vreme, naravno. Šta, istekao je smisao u ovoj Skupštini.
Molim vas, kolega, da se pridržavate Poslovnika i da ne zloupotrebljavate ni tolerantnost moje prethodne koleginice, a ni moju. Zahvaljujem. Po amandmanu, Boban Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, predlažem da se amandman odbije, a navešću i razloge za to. Između ostalog, saglasan sam da niko u ovoj Skupštini, niti bilo gde u Srbiji, ima pravo da bilo koga osporava u tome da izrazi i iskaže svoje mišljenje i da to mišljenje obrazloži. Ali, ja zaista moram da postavim pitanje - ima li pravo i ova skupštinska većina na svoje mišljenje? Ima li pravo bilo ko u Srbiji, imaju li pravo građani da kažu svoje mišljenje? Upravo u ovoj Narodnoj skupštini i ove godine i u ovom trenutku i 2016. i 2014. i 2012. godine, pa i prethodnih godina, i 2008. godine, nalazili su se oni koji su dobili glasove građana Srbije i u skladu sa tim, mi govorimo u interesu građana, u interesu onih koji su glasali i u interesu onih koji su svojim glasom rekli da mi treba da budemo ovde i da treba da zastupamo njihove interese. Zato molim za razumevanje i molim da neko u ovoj opoziciji konačno shvati da i skupštinska većina ima pravo na svoje mišljenje, da građani Srbije imaju pravo na svoje mišljenje. Upravo u skladu sa odlukama građana Srbije imamo i saziv ove Skupštine. Srbija nije samo Beograd, nije samo Novi Sad, ni Niš, Kragujevac. Srbija se nalazi i u selima i u manjim gradovima i u manjim opštinama. Upravo zahvaljujući Aleksandru Vučiću, zahvaljujući njegovoj viziji i viziji koja je pretvorena u stvarnost, više u Srbiji ništa nije daleko. I na današnji dan, u ovom trenutku radi se auto-put Ruma-Šabac, radi se brza saobraćajnica od Šapca do Loznice, radi se novi most preko reke Savi, ali je u najavi i auto-put od Novog Sada do Rume. U najavi su i drugi auto-putevi i upravo putevi koji će povezati sve one krajeve koji nekada nisu bili ni u planu. Ono što sada radi predsednik Srbije, to neke druge stranke nisu mogle da ubace ni u predizborna obećanja, a pravili su predizborna obećanja tako što su sedeli i smišljali kako ponovo i po ko zna koji put da obmanu svoje građane. Upravo predlog zakona koji je definisao da imamo ministarstvo koje će voditi brigu o selu jasno pokazuje nameru i jasno pokazuje viziju i predsednika Srbije, ali i buduće Vlade i, naravno, nas ovde u Skupštini. Briga o selu, ima li nešto jednostavnije od reči - stvorićemo, napravićemo, formiraćemo, izglasaćemo jedno ministarstvo koje će brinuti o selu? Pa, naravno, to je najjednostavnija stvar na svetu. Ali, sve ono što uradi Aleksandar Vučić zaista izgleda vrlo jednostavno. Pa, ima li šta jednostavnije nego uraditi ove auto-puteve? Ima li šta jednostavnije nego povezati upravo sva sela i sve opštine? Ima li šta jednostavnije od toga nego najaviti nove investicije vezane za vodovod i kanalizaciju i lokalne puteve u Srbiji? Sve to izgleda vrlo jednostavno kada to radi Aleksandar Vučić i kada to radi odgovorna Vlada i rade odgovorni ministri. Insistiram na tome da ovaj amandman i svi amandmani koji su podneti, a koji su u stvari kopi-pejst i koji se podnose samo iz razloga da se negira nešto, bez obzira što to što je napisano nema utemeljenje ni u pravu, ni u pravdu, i između ostalog, nema podršku građana Srbije. Pozivam još jednom kolege da ovaj amandman odbiju i da na glasanju, naravno, podrže ovu promenu i ove predloge za strukturu ministarstava, odnosno strukturu Vlade, jer ovaj predlog je najbolji i najviše daje prilike da sela, dijalog, pazite, u naslovu ministarstva je reč – dijalog, društveni dijalog, naravno, dijalog o svim temama i o svim problemima i pitanjima koji su u ovom trenutku aktuelni i koje je u ovom trenutku potrebno u Srbiji rešavati. Još jednom hvala i u danu za glasanje podržavamo ovaj predlog strukture ministarstava. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena predsedavajuća. Obećao sam da neću kršiti Poslovnik o radu Narodne skupštine i naravno da neću to činiti, ali prosto dobronamerno želim da vam sugerišem, maločas sam ukazao na povredu Poslovnika. Onog trenutka kada se prijavim u elektronskom sistemu vi ne možete da znate da li sam ja ukazao na povredu Poslovnika ili ne, ali sam digao Poslovnik. Vi ste mi rekli da ćete mi dati reč kasnije. Ne možete mi dati reč kasnije, jer povredu možete dati onog trenutka kada je povreda učinjena. Sada ću iskoristiti pravo poslaničke grupe, pa ću obrazložiti ono što sam želeo da kažem kroz povredu Poslovnika, jer imam legitimno pravo kao šef poslaničke grupe da koristim pravo i pravo koje pripada šefu poslaničke grupe, ali i pravo koje pripada poslaničkoj grupi. Dakle, ono što smo maločas čuli ovde je najblaže rečeno narušavanje dostojanstva Narodne skupštine Republike Srbije, da ne kažem neku težu reč. Ne želim da je izgovorim. Kada neko kaže da je sve izgubilo smisao i da ništa nema smisla, onda on ne potcenjuje nas. Ja nemam problem sa tim, kao što pretpostavljam da niko od narodnih poslanika i poslanica nema problem sa tim, ali je uvredio građane, jer mi smo ovde predstavnici, nas 250, mi smo predstavnici građana, i to ogromnog broja građana koji je izašao na parlamentarne izbore. To je potcenjivanje i degradiranje građana Srbije. Ja vas molim da to ubuduće ne dozvolite. Dijalog, kolega Birmančević je rekao, pa mi smo uvek bili spremni za dijalog, pa i onda kada je ova kvazi politička elita tražila dijalog u izbornim uslovima. Mi smo rekli – da, spremni smo da o tome razgovaramo i na Fakultetu političkih nauka i u Skupštini, mada smatramo da je prirodno da prihvatite poziv predsednice Narodne skupštine i da o tim temama razgovaramo ovde u parlamentu, jer se one tiču zakona, a zakoni se usvajaju u parlamentu. Nemamo problem da vas saslušamo i da saslušamo vaše sugestije i predloge, pa da čak saslušamo i sugestije i predloge, naravno, i nevladinog sektora. Najveći deo tih sugestija i predloga smo prihvatili. Dakle, dijalog – da. Ovde smo maločas čuli da mi želimo nekome da zabranimo da podnese amandman, a mi smo se uvek zalagali… Čekajte, gospodine Martinoviću, pa u prethodnom sazivu je opozicija zamerala SNS što je podnosila amandmane i što smo podnosili, kao vladajuća koalicija, amandmane. Mi smo sve vreme govorili – legitimno pravo svakog poslanika je da podnese amandman i to niko ne može da mu ospori. Žao mi je što je kolega izašao, ali to je samo pokazatelj koliko je u pravu, i to je samo pokazatelj šta je želeo da postigne postizanjem ovakvih amandmana, medijski prostor i da pokuša nekako politički da profitira kao, nazovite, nekakva kvazi opozicija. Dajte, molim vas, parlament je glas naroda i mi ovde razgovaramo o alternativama, kako da dođemo do što kvalitetnijih zakonskih predloga koji će biti u najboljem interesu građana. Shodno tome svako ima pravo da podnese amandman, ali, dozvolite, i mi koji nismo podneli amandman imamo pravo, legitimno pravo, da iznesemo svoj politički stav o tom amandmanu. Zahvaljujem, predsedavajuća.
Zahvaljujem, kolega Milićeviću. Hvala vam na savetima sa početka vašeg izlaganja, jer vi kao bivši potpredsednik svakako imate više iskustava u vođenju sednice. Nadam se da ću ja u budućem radu praviti manje greške, ali ne smatram da je to bila greška, jer vi niste bili u sistemu kada ste… Ne, niste bili uopšte u sistemu, niti sam ja videla kada ste podigli Poslovnik, ja se izvinjavam. Reč ima narodni poslanik Luka Kebara, po amandmanu. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovano rukovodstvo Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, drage građanke i građani Srbije, s obzirom da mi je ovo prvo obraćanje u ovom veličanstvenom Domu Narodne skupštine, želeo bih da se zahvalim, pre svega, predsedniku Republike Srbije gospodinu Aleksandru Vučiću i SNS koji su mi omogućili da postanem deo ovog veličanstvenog Doma i da u ovom predivnom, istorijskom zdanju govorim ovde pred vama. S obzirom da danas razmatramo amandmane na Predlog zakona o ministarstvima, konkretno član 2, hteo bih da iznesem par bitnih činjenica koje se tiču ovog amandmana i stanja demokratije u našem društvu. Često se nama spočitava kako smo mi ti koji sputavamo demokratiju, da smo mi krivci za nekakvo nepostojanje parlamentarizma u Srbiji, takozvano. Dame i gospodo, upravo Aleksandar Vučić, upravo SNS insistiraju na tome da mi moramo da razgovaramo sa svima. Mi smo ti koji promovišemo dijalog, pa mi smo osvojili ogroman broj glasova na izborima, mi smo mogli sami da oformimo Vladu, ali mi smo ti koji želimo da čujemo i stavove onih drugih, stavove manjina i stavove opozicije. Sećamo se kako smo u prošlom sazivu parlamenta imali mnogo problema sa opozicijom. Konkretno, neki predstavnici opozicije, neki njihovi poslanici su uništavali inventar u Narodnoj skupštini, oni su remetili rad čitavog ovog parlamenta i mi smo to dopustili samo zato da bi pokazali da smo mi ti koji insistiramo na demokratiji. Neki naši poslanici su bili fizički napadani i kako smo mi reagovali? Dame i gospodo, želeo bih da naglasim jednu bitnu činjenicu. Mi smo doneli Akcioni plan za ostvarivanje prava nacionalnih manjina koji je predviđen po Akcionom planu za pregovaračko poglavlje 23, što je i te kako tekovina demokratije i deo evropskog prava, odnosno „aki komuniter“, takozvanog. Takođe, imali smo izbore za nacionalne saveta nacionalnih manjina, što je jako bitan pokazatelj, odnosno indikator demokratičnosti u našem društvu. Posle 15 godina doneli smo Uredbu o postupku raspodele sredstava iz budžetskog Fonda za nacionalne manjine, gde su odobrena 72 projekta nacionalnih manjina koje služe da se nacionalne manjine afirmišu, da se radi na promociji kulture nacionalnih manjina, i to je jako bitno, zahvaljujući politici Aleksandra Vučića i SNS. Želeo bih da naglasim da mi je jako drago što imamo predstavnike nacionalnih manjina u vlasti. Konkretno, u našoj skupštinskoj vlasti imamo gospođu Elviru Kovač i gospodina Muamera Zukorlića koji su potpredsednici Narodne Skupštine. Takođe, neki od kandidata za ministre su i pripadnici nekih drugih, je li, opozicionih partija ili su nestranačke ličnosti. To je pokazatelj da smo mi i te kako razvijeno demokratsko društvo koje poštuje sve evropske standarde po pitanju ljudskih prava. Zato je maliciozno govoriti da je SNS ta koja se protivi tome. Znači, podvukao bih da smo zahvaljujući politici Aleksandra Vučića, njegovom zalaganju i politici SNS došli do tog nivoa da otvoreno razgovaramo sa svima, sa svim građanima Republike Srbije. Mi ne pravimo razliku. Hvala vam.
Zahvaljujem kolega. Od kolega sam dobila informaciju da vam je ovo prvo izlaganje. Čestitam. Po amandmanu Đorđe Dabić.
Zahvaljujem predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, mi ćemo svakako podržati one amandmane koji se trude da na pravi način poboljšaju tekst zakona. Svakako da su to amandmani koje ćemo kasnije usvojiti, koje je predložila koleginica Jelena Žarić Kovačević, kao i kolega Vladimir Đukanović ispred Odbora za pravosuđe, a oni amandmani koji su podneti čisto da bi se Srbija predstavila kao država koja ne poštuje nacionalne manjine svakako da neće biti podržani od strane naše poslaničke grupe. Kao što vidite, danas u sali, sada u sali nisu oni koji su podneli te amandmane. Oni su rekli šta su imali, iskritikovali su Srbiju, rekli su ovde ne poštuju prava i slobode nacionalnih manjina. Preneo bih im samo, iako nisu u sali, daj Bože da se i Srbima u regionu krše prava kao što se krše njima ovde. Daj Bože da u regionu mi imamo takva prava kao što imaju nacionalne manjine danas u Srbiji. Podsetiću vas da ne prođe ni dan da na KiM nekom Srbinu ne razbiju glavu, ne prođe ni dan da ne pročitamo da je u Vukovaru razbijena tabla sa ćirilicom, ne prođe ni dan da se negde u regionu ne desi neki napad na imovinu kako srpskog naroda, tako SPC. Pa do pre mesec dana, smo vodili odsutnu borbu da sačuvamo manastire, da sačuvamo imovinu SPC u Crnoj Gori na koju je brutalno nasrnuo autokratski režim jedne susedne države želeći da tu imovinu prepiše na neku drugu versku organizaciju. Dakle, pričajući da danas u Srbiji mi kršimo nacionalna prava i slobode, apsolutno se degradira svaka istina. Zato, naravno, da nećemo podržati ovaj predloženi amandman, a da ćemo svakako se truditi da svim onim amandmanima kojima se zaista trude da na pravi način isprave zakonski tekst predloženog zakona naravno da ćemo dati podršku. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu Adam Šukalo.
Zahvaljujem predsedavajuća. Govoriću i o tehničkim nedostacima ovih amandmana, koje je uložila poslanička grupa, kako se oni zovu, Ujedinjena dolina SDA, i ovaj dodatak protivustavnog naziva ove poslaničke grupe, Sandžak. U samom startu da kažem dve stvari koje diskvalifikuju kolege da pričaju ovde da su se spremili prvo da govore o ovim amandmanima. Prvo, oni su napravili ovu konfuziju, jer sam tekst amandmana je predstavljen na pogrešan način. Kao što vidite u samom tekstu, mi imamo samo amandman jedan, iako nekoliko članova Zakona o ministarstvima treba da se promeni, pa bi tehnički trebalo izgledati po svakom članu da imamo amandman dva, amandman tri, amandman četiri itd, bez obzira koliko god kolege žele tih amandmana da predlože. Gospodin Jovanov je govorio o onom što sam uočio na samom početku, a to je nespremnost ove poslaničke grupe u smislu pisanja i forme, ali i suštine. Prema tome, oni su u amandmanu dva, koji se sada ovde nadovezuje, a s obzirom da smo mi imali priliku ovde upravo da slušamo predstavu koja je pre ove sale iscenirana ili kao što vidite da će ova poslanička grupa, i Bogu hvala da je tako, imati puno publiciteta u ovom sazivu, a koristiće ga da dokaže da Srbija ne poštuje manjinska prava, iako ne postoji nijedan parametar za takvu diskvalifikaciju. Njihovo odsustvo u ovom momentu pokazuje da oni ni na sledećim amandmanima koje su uložili neće ovde biti, već pretpostavljam da su završili sada na nekoj pres konferenciji gde će za dva Đilasova medija sada izjavljivati kako su oni tobože ugroženi. Vidite vi koliko mi pažnje njima posvećujemo, koliko smo se mi posvetili da pročitamo sve ono što su oni spremili na brzinu, da bi populističkim merama u svom biračkom telu i dalje nastavili da manipulišu. Ko je SDA? Ko je Stranka demokratske akcije koja se spaja ovde sa Albancima u jednu dolinu, u jedan Sandžak koji je protivustavan? Kolega Imamović, koga nema nažalost ovde, želeo sam da ga pitam, pozivao se pre neki dan, dobro sam pazio i zapisivao šta je govorio iz prostog razloga zato što je meni lično kao nekom ko je odrastao sa Bošnjacima, koji ima mnogo prijatelja Bošnjaka, izuzetno važno da shvatim šta je u osnovi tog nerazumevanja, u osnovi uzroka da on kaže ili pripadnici bošnjačkog naroda koji oni zastupaju, nažalost oni su u manjini, na njihovu nesreću po broju glasova koji su dobili, čime su oni to ugroženi ili je ugrožena država Srbija kada ovde je prvo u Srbiji registrovana takva politička partija, pa se kaže SDA Sandžak, pa je onda ovde registrovana poslanička grupa takva. Molim vas, kolega je govorio o članu 182. stav 3. o načinu kako se, o statusu autonomnih pokrajina, a sam Ustav govorio o načinu kako se menja Ustav i kako se dobija status autonomne pokrajine. Nemamo mi ovde autonomnu pokrajinu Sandžak da bi mi govorili o nekim ugroženim pravima. Hvala mladom kolegi koji je sada govorio o komparaciji sa regionom. Daj Bože da Srbin u Federaciji BiH ima pravo kao što ima Bošnjak u Republici Srbiji. Daj Bože. Daću vam nekoliko parametara. Koliko je Srba danas u Sarajevu? Kažu čaršijski da ima više Kineza sa kineskim prodavnicama. Verujem da ima više Pazaraca sa dućanom na Baščaršiji nego što ima Srba danas u Sarajevu, to su prave slike, ili koliko je Srba institucionalno prisutno u gradu Mostaru, u Mostaru koji je takođe srpski grad? Poređenja radi, Srbi su na prostoru čitave BiH konstitutivni narod. Kao konstitutivni narod u Federaciji BiH oni imaju daleko manja prava nego nacionalna manjina bila ona bošnjačka ili bilo koja druga koju mi izuzetno uvažavamo pokazujući upravo primerom da mi imamo Bošnjaka koji je danas potpredsednik Skupštine. To što se ne sviđa Stranci demokratske akcije, koju je ustanovio i pokrenuo pokojni Alija Izetbegović, koji je u osnovi svog političkog programa imao priču i zelene transvezale i svega onoga što se pokušava ovde kroz ove nazive da provuče. Nije ovde suština, da budemo jasni u ministarstvima, nije ovde suština u Zakonu o ministarstvu. Ovde je suština da se napadne Republika Srbija, da se Republika Srbija prikaže na spoljnom planu preko kanala komunikacije koji se ovde ostvaruje, kanala koji su sebi izburgijali po Srbiji ovde ugrađujući optiku preko kriminalnih tajkunskih ugovora da bi danas plasirali te lažne vesti koje nisu protiv SNS, oni su osnovani protiv Republike Srbije i svaka diskusija ima tu boju. Vrlo je zahvalno biti u ovoj poslaničkoj grupi iz prostog razloga što je manjinska i zato što je ovakav sastav Skupštine koji održava volju građana Republike Srbije. Iz tog razloga ja ću kao narodni poslanik izuzetno se zalagati za ono za šta se zalaže predsednik Republike Srbije, a to je novo srpsko-bošnjačko prijateljstvo. Nemate, dragi prijatelji Bošnjaci, nikoga bližeg od Srba, nikoga na prostoru Zapadnog Balkana, bivše Jugoslavije i loša politika, politika SDA, koja još nažalost većinski dominira u Federaciji BiH, je put bez kraja, put u kojem nemate gde da se povezujete. Mi treba zajedno jedni drugima da pružimo ruke i svaka poruka od kada je gospodin Aleksandar Vučić izabran i za predsednika Vlade i za predsednika Republike je bila poruka pomirenja, poruka pružene ruke, poruka pa slikovito, kako se to gospodin Vučić izražavao – ući ćemo mi Srbi u bošnjačke cipele, uđite i vi u naše da vidite da nije lako. Suštinska je poruka poruka saradnje, institucionalno, politički, voljom, upravo prema narodu, prema nacionalnoj manjini, prema drugim nacionalnim manjinama. Srbija danas, a samim tim i Srpska napredna stranka, koja predstavlja većinsku volju Srba i građana Republike Srbije, pokazuje da u ovakvoj eri dominacije ona želi da ima dva potpredsednika Narodne Republike Skupštine. Još jedan parametar ću ovde da navedem. Bošnjaci u Republici Srpskoj imaju četiri ministarstva, imaju potpredsednika Vlade, od 16 ministarstava oni imaju četiri predstavnika Bošnjaka koji su konstitutivni na prostoru Republike Srpske. Ovde se u medijima pravi jedna pogrešna slika, slika u kojem gospodin Imamović, njegova stranka, poslanička grupa u kojoj on radi, je ovde ugrožena. Ne, mi želimo, ako diskutujemo normativno, ako diskutujemo o amandmanima kako se ulažu, onda moramo pomenuti da se nisu spremili. Ako pričamo o suštini, suština je ovo što sam rekao. Ako pričamo o nameri, onda je jasno da se ovde vidi namera koja institucionalno treba da potkopava osnovne ustavne temelje Republike Srbije, a jedan od osnovnih temelja je njena teritorijalna integracija i celovitost i u tom prostoru Sandžaka nema. Imamo Raški okrug. Sandžak nemamo. Ideološki, priča Sandžaka je priča koja je vezana za Sarajevo. Ideološki ta priča možda mnogo bolje pripada danas u nekoj diskusiji, pošto je i tamo predizborna kampanja za lokalne izbore, u „Zetri“, koja je skraćeni naziv za „Zelenu transferzalu“, a ne za dom Narodne skupštine Republike Srbije. I to onaj koji dolazi ovde s poštovanjem treba prvenstveno da zna. Te politike koje se danas pokušavaju ovde reciklirati su odavno poražene. Te politike nisu dobile utočište nigde u međunarodnoj zajednici, a politike koje predvodi SNS i Aleksandar Vučić su dobile na svim stranama sveta, u svim relevantnim međunarodnim institucijama podršku i kredibilitet. Mi ćemo nastaviti tim pravcem, ali nećemo dozvoliti da nas neko ponižava u tom smislu u Republici Srbiji, pa da kaže da ta jedna mala kancelarija, uprava, za Srbe u regionu i dijaspori, pa i to vam bode oči pa ne smemo ništa da nazovemo srpskim već sve mora da ima kvalifikaciju „državljanin Srbije“. Pa, valjda bar jedna uprava u sastavu institucija Republike Srbije zaslužuje taj naziv? Jel to previše? Ako je previše, otiđite u federalno Sarajevo, otiđite u Republiku Hrvatsku, pa ćete videti da nijedan naziv institucije nema naziv građana ili državljana Republike Hrvatske, već ima predznak – hrvatski. A ovde bode oči i to, pa hajde i to da sklonimo iz ovog predloga zakona. To nije u redu. Međusobno uvažavanje i tolerancija je dvosmerna ulica. Ali, prvi preduslov za tu vrstu priče je poštovanje one države u kojoj živite i njenih institucija. Toliko i hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik Vladimir Marinković.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovde se kada je u pitanju ovaj amandman ove koalicije ili poslaničke grupe koja se veoma čudno zove i moram da budem otvoren i iskren – nije mi jasno šta znači i koje je značenje „Doline“? Jasno mi je koje su stranke u pitanju, ali ne znam šta znači „Dolina“? Valjda je to aludiranje na nešto što stvarno u našem geografskom, geopolitičkom ili bilo kom aspektu ne postoji, a to je ta tzv. preševska dolina, kao sinonim za Preševo i Bujanovac i, kako to neki umeju da kažu, Medveđu, koja apsolutno ni geografski, ni na bilo koji drugi način ne pripada i nije povezana sa gradovima, odnosno opštinama sa većinskim albanskim stanovništvom, odnosno Preševom i Bujanovcem. Ovde se, uvažene kolege, dame i gospodo narodni poslanici, ne radi o tome šta je ovde „racio legis“, ovde se radi o političkoj volji i ovde se radi o prosto potrebi i pristupu određenih narodnih poslanika, u ovom slučaju poslanika opozicije. Meni je žao što gospodin Imamović nije sada u sali da malo polemišemo oko toga, ali o političkoj volji da budete državotvorni, da budete deo države i da pomognete i date maksimalan doprinos kako bi ta država mogla da se razvija i kako bi pored političkog razvoja, ekonomskog, socijalnog, mogla da razvija svoju politiku po pitanju ljudskih i manjinskih prava. Smatram da je Srbija u tom domenu, na čelu sa SNS i predsednikom Aleksandrom Vučićem jednostavno šampion, i to na nivou Evrope, pa čak prevazilazimo i mnoge zemlje EU kada su u pitanju ljudska i manjinska prava. Kada je u pitanju poštovanje prava manjina u ovoj zemlji, imamo mnoge svetle primere za to – sjajna saradnja sa mađarskom manjinom i sa njihovim predstavnicima i gotovo istorijska saradnja i odlična saradnja između dve države, između Srbije i Mađarske, koja se ogleda u maksimalnoj političkoj, ali i u ekonomskoj i svakoj drugoj podršci. Ja bih savetovao uvaženom kolegi koji je branio ovaj amandman iz redova opozicije da malo pogleda oko sebe, da pogleda region i mesto u kojem on živi i da vidi da postoje i oni ljudi i da većinski bošnjačko stanovništvo u regionu Raške ili kako oni to kažu – Sandžaka je opredeljeno za državu Srbiju, opredeljeno je da se razvija i opredeljeno je da ostvaruje sva svoja prava u saglasnosti sa zakonima i sa najboljom mogućom praksom poštovanja ljudskih i manjinskih prava u ovoj zemlji. I može se ugledati i na predstavnike stranke gospodina Ljajića i predstavnike stranke gospodina Zukorlića i predstavnike stranke gospodina Mirsada Đerleka. Dakle, jako je važno da u tom domenu se razmisli samo u vezi tog pristupa i samo je u pitanju politički aspekt i koliko neko želi da se u stvari domogne fotelje i koliko neko na taj način, boreći se, navodno, za prava nacionalne manjine ili manjine u kojoj on pripada, u stvari želi da uceni vlast i želi da uceni vladajuću partiju i stranku, kako bi ostvario partikularna ili neka bilo koja druga prava. O tome kako SNS i kako predsednik Vučić razmišlja u tom domenu govore škole, govori infrastruktura, govori ekonomija. Nikada niko nije postavio pitanje i nikada niko nije pitao nekoga kako se zove i kako se preziva, kojoj naciji i kojoj veri pripada, kada se on zapošljavao, kada se gradio auto-put, kada se gradila škola. Ne, nego su svi građani Srbije posmatrani i smatraju se i dan-danas podjednako i upravo ta različitost kada je u pitanju nacionalna struktura u našoj zemlji predstavlja upravo to bogatstvo koje su predsednik Vučić i SNS maksimalno iskoristili za naš narod i za našu zemlju. Kolegi Enesu Imamoviću savetujem da se malo vrati u bližu istoriju i da se malo ugleda i na neke ljude koji su predstavljali bošnjačku ili muslimansku zajednicu, recimo i pre Drugog svetskog rata, svetli primeri Muhameda Spaha, Jugoslovenske muslimanske organizacije koja je u jednom trenutku, 1935. godine, postala deo Jugoslovenske radikalne zajednice, tzv. „Jereze“, bila deo države i borila se zajedno sa predstavnicima srpskog naroda, slovenačkog naroda i drugih naroda koji su činili tadašnju strukturu Kraljevine Jugoslavije, nešto što je za glavni cilj imalo razvoj te zemlje, što je imalo ekonomski, politički i svaki drugi prosperitet. Prema tome, spočitavati SNS bilo koji aspekt koji se tiče ljudskih i manjinskih prava ravno je kao da nam sad to spočitavate i kažete da naši ekonomski rezultati nisu dobri, da privredni rast nije toliki koliki jeste. I, evo ovo što se juče pojavilo i to je jako značajno u „Blumbergu“, dakle američki portal koji je veoma čitan i cenjen, da je Vlada Republike Srbije, odnosno predlog i za sastav nove Vlade toliko izbalansiran i toliko ide ispred svog vremena i ide ispred mnogo bogatijih država kada je u pitanju zastupljenost žena u samoj toj Vladi da jednostavno mi danas imamo situaciju da ovom državom rukovode ljudi koji imaju viziju da rukovodi lider i predsednik koji ima viziju i po pitanju politike, geopolitike, ekonomije, ljudskih, rodnih, sindikalnih i svih drugih prava. To je SNS, to je predsednik Aleksandar Vučić i tako ćemo naravno i nastaviti u tom aspektu i tako u budućnosti, vodeći računa naravno o svim građanima naše zemlje, ali vodeći i rukovodeći se interesima Republike Srbije i srpskim interesima prioritetno, za razliku od nekih drugih vremena. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Marinkoviću. Pošto više nema prijavljenih na ovaj amandman, prelazimo na sledeći. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 2. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Da li neko želi reč? Po amandmanu, Đorđe Milićević ima reč.
Ja se izvinjavam, maločas smo govorili o članu 2. ja mislim da sada govorimo o članu 11. Mislim da govorimo o amandmanu na član 11. Jel tako, jesam u pravu? E, sada, da ne bi bilo da mi politizujemo čitavu priču i da ne bi bilo da nismo analizirali i da se nismo na pravi način studiozno i sistematski bavili amandmanima koji su podnele kolege, ja ću najpre da govorim o samom amandmanu, kao što je maločas kolega rekao da smo svi posvetili dužnu pažnju svakom podnetom amandmanu, bez obzira što on dolazi iz redova opozicije. Dakle, ovim članom 11. oni koji sebe nazivaju Ujedinjenom dolinom ili već kako, se predlaže promena naziva Ministarstva za državnu upravu dodatkom za - i manjinsku samoupravu. Traži se da ministarstvo određuje plate u organima manjinske samouprave, tj. u nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Dakle, oni žele da se njihovi saveti smatraju organima lokalne samouprave što po prirodi stvari i nisu. Oni imaju poseban status, posebna ovlašćenja i to u skladu sa zakonom o kojem sam maločas govorio, a to je Zakon o nacionalnim savetima i Zakon o nacionalnim manjinama. Ako bi njihov predlog prošao, praktično bi značilo da bi mi u nekom narednom periodu, da bi nacionalni saveti bili neka vrsta paralelne vlasti u lokalnim sredinama gde ima manjina. To svakako ne bi trebalo dopustiti. To nije ni logično, to nije ni prirodno. Osim toga, postoji i posebno ministarstvo koje se formira, a to je ministarstvo za ljudska manjinska prava, društveni dijalog koji će se takođe baviti pitanjima nacionalnih manjina i o tome smo već govorili i shvatamo predlagača i naravno podržavamo stav predlagača da se i ovaj amandman ne prihvati. Ono o čemu sam želeo još da govorim, dakle nama je potpuno jasno odakle potreba da se podnose ovakvi amandmani, pa čak i naredni amandmani na koje se nećemo javljati iz jednog prostog razloga, jer smatramo da su amandmani napisani čisto da bi se dobio prostor za priču, kao što su amandmani na član 20, 23, 24. itd, što opet potvrđuje da smo ipak pročitali amandmane i da smo se sistematično bavili ovim amandmanima. Ono što želim da kažem, potpuno nam je jasno da oni koji su podneli ove amandmane, žele sebe da predstave opozicijom i niko im ne može oduzeti to pravo, niko im ne može oduzeti pravo da imaju kritički osvrt u radu vladajuće koalicije. To je njihovo legitimno pravo, ali kritika zarad kritike i ovakva vrsta amandmana da bi samo dobili medijski prostor, ne vidim da će to doneti političke poene. Građani Srbije pragmatični i jedino rezultati danas donose političke poene. To vam je kao, imaćete kratkoročno naravno, bićete kratkoročno prisutni na medijima, ako to nešto znači u redu je, ali to vam je kao ono kada zakažete konferenciju za štampu i kažete da maske povećavaju smrtnost. Onda ste na pravi način aktuelni, pod znacima navoda, na pravi način aktuelni taj jedan dan u medijima. Od opozicije se očekuje da ponudi alternativu, da ponudi koja su to alternativna rešenja. Ako Zakon o ministarstvima nije dobar, dajte da čujemo predlog opozicije, šta je to što opozicija konkretno predlaže, a ne samo kritika zarad kritike. Postavlja se, znate, pitanje kome vi pokušavate da budete opozicije? Da budete opozicija državi u kojoj živite, narodu sa kojim živite i koji vas je prihvatio kao svoje, jer njima pokušavate sve vreme da budete opozicija, a sebe nazivate nekakvom Ujedinjenom dolinom. Složio bih se sa kolegom i njegovom malopređašnjom konstatacijom. U potpunosti ste u pravu, shvatamo mi šta je suština svega ovoga, suština svega ovoga je Srbija. Suština svega ovoga je destabilizacija Srbije. Suština svega ovoga je ono što pripremaju za 2022. godinu, a to je destabilizacija Srbije, a prva tačka destabilizacije Srbije su predsednički izbori. Vi vidite šta rade i njihovi mediji, i šta rade oni koji sebe nazivaju opozicijom, i vi jako dobro vidite da se ujedinjuju oni za koje niste mogli ni da zamislite da će se ujediniti, ali eto ujedinjuje ih interes i želja za vlast i da što pre dođu do vlasti i do privilegija i ako je moguće da to učine bezu izbora. Dakle, prvi korak u svemu tome svakako jesu predsednički izbori i otuda i ovakvi naslovi. Još jednom ću podsetiti, otuda kada predsednik Srbije hrabro i odlučno izađe i najavi borbu protiv kriminala i korupcije, otuda njihovi mediji izađu sa ovakvim, ne bih rekao fotografijama, ispravite me koleginice vi ste bili u medijima, sa pozadinom u studiju da tako kažem, što je krajnje sramno i krajnje licemerno. Još jednom kažem, crtanje mete na čelu porodici predsednika Republike Srbije ja lično i poslanički klub SPS osuđuje crtanje mete na čelu porodici bilo kojih poslanika, bilo kojeg političara. Mi se bavimo politikom, na nas sručite kofu fekalija, nemamo ništa protiv, ali mora da postoji jedan prag političke tolerancije i političke kulture, a to je porodica. To moramo svi da poštujemo. Ja vas molim da se u narednom vremenskom periodu ne bavimo onim što se želelo postići na današnjoj sednici, a to je upravo ovo, da se izađe iz sale i da se kaže – eto, mi smo manjine, nama se osporava i onemogućava da podnosimo amandmane, što naravno nije tačno, jer ovaj izlazak nije znak mudrosti i nije znak snage, već znak slabosti i nemogućnosti da kroz demokratsku, argumentovanu raspravu pokažete svoju snagu i kažete da ste u pravu. Ali, mi nećemo poslati takvu sliku i nećemo kao vladajuća koalicija poslati takvu poruku u javnosti. Mi prihvatamo, maločas smo govorili, na koji način vodimo računa o manjinama u Srbiji, ali isto tako smo rekli i na koji način sagledavamo svaki amandman koji podnese svaki poslanik manjina u Srbiji. Tako ćemo raditi i u narednom vremenskom periodu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima Aleksandar Mirković.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, moram da se nadovežem na izlaganje gospodina Milićevića, da zaista svaki amandman koji su podnosili liči na onaj prethodni i ima za cilj jedino da iskaže nekakvu njihovu prividnu borbu za prava, koja im nikako nigde i nisu ugrožena. Zaista ne mogu da shvatim da ljudi koji žele ozbiljno da se bave politikom ovde nam morališu, države nam slovo kako bi mi morali da se ponašamo i pričaju nam o nekakvim svojim ugroženim pravima. Evo, treću sednicu za redom završavaju svoje bitisanje u ovoj sali nakon svega sat i po ili dva sata vremena. Mislim da svaki dalji dijalog, monolog ili diskusija o njihovim amandmanima negde u suštine gubi svrhu, jer oni koji su podnosili ove amandmane nisu u sali da saslušaju, da nam odgovore ili eventualno da nam pojasne šta su hteli određenim amandmanom da postignu. Hipotetički govoreći, ja sam možda imao pitanje da nam uvažene kolege pojasne šta su hteli da postignu ovim amandmanom ili nekim sledećim, ali ja sada to pitanje nemam kome da postavim jer se oni ne nalaze u sali. Kako ne bih želeo da svaku narednu diskusiju obesmislimo, ali opet ne našom krivicom, i opet se vraćam na to da za predstavnike SNS i vladajuće većine nikad dijalog nije bio problem, sada se u praksi to pokazuje. Jer evo, mi smo tu, sedimo, želimo da diskutujemo o svakom amandmanu koji su oni podnosili, ali, nažalost, oni se u sali ne nalaze. Što se tiče samog ovog amandmana, a vezuju se jedan za drugi, iako sam materijal pročitao i spremao se, nisam shvatio suštinu ovog amandmana, kao ni jednog sledećeg. Opet ponavljam, kao neko ko ima prijatelje različitih veroispovesti, koji pripadaju različitim nacionalnim manjinama, nisam osetio sa njihove strane da su im bilo koja prava ugrožena ili da se osećaju negde diskriminisani. Politika SNS, pre svega Aleksandra Vučića, uvek je bila i biće da su svi građani jednaki, bez obzira gde da žive, koje su nacionalne pripadnosti ili verske pripadnosti. Ne mogu da verujem da danas neko, kada smo na pragu da usvojimo zakon kojim će se otvoriti i širi dijalog među svima nama, opet pokušava da neke stvari spočitava i da sve ove predloge nekako unizi, a to čini samo radi proste kritike. Da ne bih oduzimao vreme nekim budućim govornicima i da se ne bih javljao po svakom amandmanu, iako bi o svakom amandmanu imao svašta nešto da kažem, držaću se samo jednog amandmana koji mi je zaparao i oči i uši, a tiče se i Ministarstva unutrašnjih poslova koje će svakako doći na red. Ne mogu da verujem da neko toliko neodgovorno pristupa ovome, bez da razmisli o čemu se radi i u Ministarstvu unutrašnjih poslova i posebno o ovom amandmanu. Oni su ovde podvukli da žele da se zapošljavanje pripadnika nacionalnih manjina, usaglašavanje strukture zaposlenih sa strukturom stanovništva u naseljenim mestima. Dakle, ja ne mogu da verujem da neko ko predstavlja nacionalnu manjinu ovim želi da broji krvna zrnca ljudima u okolini gde žive. Dakle, šta je sada neophodno, da donosite uverenje ili potvrdu da ste pripadnik neke nacionalne manjine, ja ne znam ko bi tu potvrdu i dao, da biste se negde zaposlili? Prosto mi je šokantno da na taj način želite da kreirate strukturu ili atmosferu, da je neko poželjan ili nepoželjan u odnosu na to kojoj naciji pripada ili koje je veroispovesti. Prosto mi je neverovatno. Zamislite, hipotetički, da smo došli u situaciju da je neko iz vladajuće koalicije predložio ovako nešto. Pa, izbio bi skandal. Ovo vam je tipičan primer jedne vrste diskriminacije. Zapravo sam šokiran da je neko ko predstavlja nacionalnu manjinu, opet ću podvući, ovako nešto predložio. Smatram da se ljudi isključivo dele, ako je posao u pitanju, na one koji dobro obavljaju svoj posao ili koji ga ne obavljaju dobro. Smatram da nigde nema mesta da se sudi ili se neko zapošljava u bilo kojoj strukturi na osnovu toga koja mu je nacionalna pripadnost ili verska. Ne mogu da verujem da smo danas i to čuli, ali to nam pokazuje sve ono što su prethodni govornici iz vladajuće koalicije pominjali, a to je činjenica da su ovi amandmani predloženi samo da bi im poslužili kao pozornica za njihovo sitno politikanstvo i prikupljanje jeftinih političkih poena. U prilog tome govori i to da su na deset imali jedno isto obrazloženje, a to je da smatramo da je predloženo rešenje svrsishodnije od onog u Predlogu zakona. Ne znam zaista šta je ovde svrsishodnije, ne znam zaista šta ovde pogađa suštinu i apsolutno ne mogu da shvatim šta su hteli ljudi ovim da postignu. Za sam kraj, s time završavam, Vlada koju ćemo usvojiti tokom ove nedelje ima jasno zacrtane ciljeve i to su onih šest tačaka o kojima su pričale moje kolege. Ali, kada govorimo i ovim amandmanima, ne mogu da se ne osvrnem još jednom na činjenicu da je politika SNS, politika predsednika Aleksandra Vučića uvek bila razvitak svakog dela naše zemlje, razvitak mogućnosti da svako od ljudi, gde god živeo, kojoj god naciji da pripada, ima jednaku šansu da živi, ostvaruje se, radi, doprinosi boljem životu u svom okruženju i u svojoj zemlji i uveren sam da će naredna Vlada, sledeći politiku predsednika Aleksandra Vučića, omogućiti da svi zajedno od naše Srbije stvaramo još lepše i još bolje mesto za život i za generacije koje dolaze. Hvala vam.
Zahvaljujem. Po amandmanu, reč ima narodni poslanik Adam Šukalo.
Samo nekoliko stvari, da se nadovežem na cenjenog kolegu Milićevića, kome se zahvaljujem što je spomenuo stvari koje još mi u SNS nismo stigli, pripremajući se za ovu tačku dnevnog reda, da istaknemo, a koje su danas u eteru. Naravno, reč je o napadu na porodicu gospodina Aleksandra Vučića. Da se vratim kratko na amandman o kojem raspravljamo. Kao što vidite, predlagač je uneo konfuziju i mi sada u ovoj vrsti priče ne znamo više o kom amandmanu raspravljamo, iz prostog razloga zato što on nije numerisao amandmane, pa se malo ova priča, u smislu zakonske regulative ili amandmanskog delovanja, razlila. Ali, možda je mnogo važnije iz tog razloga govoriti o suštini. Pa, zar upravo današnja rasprava i rasprava iz subote o Zakonu o ministarstvima, o novom ministarstvu za ljudska prava, za manjine, za dijalog, sukcesivno govorim iz prostog razloga da bi se razumeo značaj, ne pokazuje na pravi način stratešku odrednicu buduće Vlade Republike Srbije u kom pravcu želi da ide? I vi dođete ovde i to napadate?! Pa, ovo je jedna od strateških odrednica, upravo uvođenje tog ministarstva. Šta je jedno od ključnih ili novih termina u tom ministarstvu? To je dijalog. Izuzetno će biti teško novom ministru koji bude rukovodio tim ministarstvom, jer, kao što vidite, čini mi se da se agenda sada malo pomera, pa da li ćemo sada i na političkoj i na javnoj sceni u Republici Srbiji imati tu priču o tzv. ugroženim manjinskim pravima. Pogotovo ove priče o tzv. Sandžaku. Iz tog razloga, ja ću reći jedan predlog svoj i lično za šta ću ja apelovati i kao narodni poslanik, ali i na šta ću apelovati ovom ministarstvu, a to je da se na pravi način povede dijalog između Srba i Bošnjaka. Upravo onaj dijalog koji stalno i u kontinuitetu ponavlja predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić. Stalno pozitivna poruka – na uvredu nećemo da odgovorimo, na poniženje, s druge strane, ćutimo, nećemo da odgovorimo jer nećemo zlu krv da posejemo. Sve uvrede koje dolaze iz Sarajeva i iz Zagreba mi prećutimo. Predsednik Republike prećuti, pa onda i mi svi redom prećutimo. Zašto? Zato što znamo šta je naša odrednica, a ta nova srpska politika koju predstavlja predsednik Aleksandar Vučić strateški se opredeljuje upravo sa pruženom rukom prema Bošnjacima. Dragi prijatelji, Bošnjaci, ja ih mnogo imam, na pruženu ruku se ne uzvraća tako kako vaši tobože predstavnici nekih političkih partija koji imaju sedište u Sarajevu danas predstavljaju u ovom visokom domu. Na pruženu ruku se pruži ruka. Na pozivanje na dijalog se sedne za sto, pa se razgovara. Dijalog između Srba i Bošnjaka treba da uđe u novu fazu, višu fazu. Ako bih govorio o bilateralnim odnosima sa Turskom, onda i politika Erdogana ide u tom pravcu i ne podržava ovakve separatističke poteze koji imaju tu ideološku pozadinu. Iz tog razloga ja ću još samo terminološki nešto što je ovde kroz ove amandmane provučeno, a što je izuzetno važno da se razume, to je opet jedno od načela koje bi trebalo shvatiti. Ne možemo mi u znak jednakosti stavljati konstitutivnost i pravo nacionalnih manjina, a prvi temeljni princip konstitutivnosti bi trebalo valjda da bude da gradite državnost jedne države, institucija itd, a vi sa pozicije nacionalne manjine ovde amandmanski predlažete i tražite pravo konstitutivnog naroda. Takođe, ja ću se složiti sa kolegom Mirkovićem, koji je rekao – zašto se ograničavate? Pravo državljana Srbije nije diskvalifikovano time kako se neko nacionalno opredeljuje, kako se opredelio kao narod. Mi identitet svakog naroda, svakog građanina u Republici Srbiji shvatamo kao prednost, kao bogatstvo. Deo njihove kulturne baštine smo usvojili kao deo naše baštine, a kada pričamo o srpskoj kulturnoj baštini, ako vam nije jasna paralela, onda možete, ako se nađete blizu Neuma, pa na petnaestak minuta, da odete do nekad sedišta Zahumsko-hercegovačke eparhije u gradu Stonu i na poluostrvo Pelješac, pa ćete videti da tamo ne postoji nijedan informatički, materijalni ili životni trag da je to bilo naše sedište. To su paralele i to su slike u kojima mi živimo i to je naša pozicija za koju mi moramo da se izborimo da naš identitet opstane, a identitet Bošnjaka i poruke koje dolaze sa ovih govornica upravo potvrđuju, ne da je ruka pružena, pružena je i stolica, pružene su i pozicije, pružena je i volja i, kao što vidite, i danas pozivamo na dijalog, sa pruženom rukom i sa željom da svi zajedno radimo u interesima Republike Srbije. Toliko i hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Vladimir Marinković.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Jako je važno da povodom ovog amandmana kažem nešto o tome koliko je u stvari SNS i koliko smo u prethodnih nekoliko godina, ne samo na rečima, jer naša politika apsolutno nije i nije zasnovana na rečima i praznim obećanjima nego na konkretnim rešenjima, uradili na samom ravnomernom regionalnom razvoju, na unapređenju standarda i kvaliteta života običnih građana, i ponavljam to još jednom, bez obzira gde žive, u kom gradu žive i kojoj nacionalnoj zajednici, kojoj verskoj zajednici ili bilo kako pripadaju. Ono što mora da se napomene, ono što možda neki ljudi, a nažalost i neke kolege neće da kažu, iz čistog sopstvenog političkog ili partikularnog interesa, je to da je Aleksandar Vučić, da je SNS sve ove godine gradila i radila i konkretno bez neke velike pompe, bez marketinga, bez bilo čega i bilo kakvih aktivnosti koje su bile usmerene na golu političku reklamu i bolji politički marketing, gradila škole, gradila dijagnostičke centre, gradila kliničke centre, gradila puteve, ulagala u seoske i zemljoradničke zadruge, u investicije u poljoprivredu, u investicije u fabrike, dovodila strane investitore, pomagala i podsticala domaće investitore, domaća mala, srednja i mikro preduzeća. Zašto? Kako bi svaki građanin Srbije mogao dostojanstveno i dobro da živi od sopstvenog rada. To je ona razlika i to je ono što razlikuje Vučića i SNS i sve nas ovde koji sedimo kao poslanici SNS od onih koji su vodili državu do 2012. godine. To su konkretni rezultati i to je ono što mi svi ovde imamo i trudimo se da tako radimo, kao sluge građana i u interesu građana, a to je da imamo ovo, to je da imamo obraz, to je da budemo zainteresovani da svi građani Republike Srbije žive dobro i kvalitetno. Ali oni ne mogu da žive dobro i kvalitetno od priče. Oni ne mogu da žive dobro i kvalitetno ukoliko neko sa neke druge strane u okviru dijaloga ne želi taj dijalog i želi stalno samo ne da kritikuje, nego da se ponaša kritizerski, da se ponaša kibicerski i da iz kafića, kako to naš predsednik kaže, pijući kapućino, kritikuje sve ono što je ova država i što je naša vladajuća struktura uradila prethodnih godina. Kako možete da kritikujete ono što može da se vidi golim okom? Ne morate da budete pripadnik i poslanik ili simpatizer SNS da vidite da je ova država samo u poslednjih nekoliko godina izgradila preko 250 kilometara auto-puteva. Ne morate da budete pripadnik SNS da vidite i da možete da kažete da je u 2019. godini u našu zemlju došlo preko 3,5 milijarde evra stranih direktnih investicija, da bukvalno na nivou od samo sedam dana svake nedelje imamo neku novu investiciju sa različitih svetskih meridijana. Ovde u Srbiji danas ulažu kompanije i iz Evropske unije i iz Nemačke, iz Italije, iz Francuske i to prijateljstvo smo uspeli i savezništvo da obnovimo, zahvaljujući predsedniku Vučiću i zahvaljujući predsedniku Makronu. Imamo investicije iz Južne Koreje, Japana, Narodne Republike Kine, Ruske Federacije i Sjedinjenih Američkih Država. To je ono što je politika SNS, ekonomija, i za to smo se zalagali i za to se predsednik zalagao sve ovo vreme i kada je u pitanju rešavanje nekih regionalnih, ali i unutrašnjih konflikata. Pri tome mislim na pitanje Kosova i Metohije. Godinama su nas pritiskali, godinama su govorili onu floskulu „status pre standarda“, da bi danas došli na ono što jeste Vučićeva ideja još od 2014. godine – ekonomska integracija, trgovina, biznis, investicije, nova radna mesta. To su preduslovi koji mogu da dovedu do toga da bude boljeg razumevanja, koji mogu da dovedu do onoga o čemu je Vučić govorio sve ove godine – slobodni protok roba, ljudi i kapitala. To je život običnih građana, to su njihova radna mesta, to su njihove porodice, to je socijalna politika, to je kulturna politika, to je svaka druga javna politika koju mi ovde u SNS pokušavamo da podignemo na najviši mogući nivo, ne gledajući ko dolazi iz kog grada i, ne daj bože, ne gledajući ko kom narodu pripada. Želim još da kažem da smo mi sasvim otvoreni za bilo koju vrstu dijaloga, znajući da šta god radili možete i da pogrešite, šta god radili, možda neko ima neku novu, pametniju ideju i spremni smo na to da saslušamo sve te ideje i da radimo zajedno sa predstavnicima i drugih građana Republike Srbije i sa partijama za koje su drugi građani Republike Srbije glasali, iako, naravno, ne prenebregavamo nikada činjenicu da je SNS danas na istorijskom maksimumu podrške, sa 66% podrške građana Republike Srbije, i da imamo pravo da diktiramo i da vodimo politiku, ali naravno da vodimo računa i o onima koji ne glasaju za SNS, već kao jedna saborna, kao jedna državotvorna partija vodimo računa o svima, pružimo ruku svima i vodimo računa o tome da svako danas može da ima pravo izbora, da svako danas može lako da se zaposli, da svako danas ima pravo na dobro i kvalitetno obrazovanje. To je ono za šta se mi godinama zalažemo, želeći da stvorimo jedno društvo ne egalitarizma, jer naravno mi smo stranka desnog centra, nego društvo jednakih šansi, gde će upravo kao glavni aspekt uspeha i razvoja ove zemlje biti ljudsko znanje, biti rad, biti upornost, posvećenost, a kada su u pitanju političari ili politika – patriotizam i posvećenost nacionalnim, ekonomskim i svim drugim interesima naše zemlje. Prema tome, moram opet da kažem da je jako značajno kakav pristup prema državi imamo i mi smo pokazali to u godinama koje su prethodile i ovom sazivu, da smo veoma voljni da radimo sa svima, ali na konstruktivnim predlozima. S obzirom da smo pokazali ogromno pregalaštvo, ogromnu posvećenost i pokazali da radimo konkretne stvari, sa 27% nezaposlenih ljudi 2012. godine danas smo na ispod 10%, sa nekoliko hiljada gradilišta 2012. godine danas u Srbiji ima 61.000 gradilišta. Srbija je zemlja kranova, Srbija je zemlja bagera za koje mora da ima mesta, i ima mesta i za Bošnjake u Raškoj, i u Novom Pazaru, i u Tutinu, i u Sjenici, i u Novoj Varoši, i u Prijepolju, ali i za našu braću i prijatelje Mađare u Subotici, Somboru, u celoj Vojvodini, u celoj državi i sve one koji poštuju ovu zemlju i koji žele zajedno sa nama, koji imamo najveće poverenje građana da gradimo ovu zemlju i da stvorimo jednu državu koja je moderna, u kojoj se lepo, u kojoj se bogato živi od sopstvenog reda, u kojoj možete normalno i dobro i kvalitetno da se obrazujete. To će biti glavni doprinos onoga što jeste naš cilj kroz formiranje ovog ministarstva za demografiju, da naši mladi ljudi, da oni koji su visokoobrazovani, visokokvalifikovani, koji mogu najviše da doprinesu razvoju ove zemlje da oni ostanu ovde, da im ovde bude dobro. Mislim da i mi snosimo, naravno, jednu ogromnu odgovornost da napravimo takav zakonski okvir, takav ambijent za poslovanje, za biznis, za ostanak ovde, za demografiju, za rađanje, za socijalnu, za demografsku politiku takav da ljudi rado ostanu ovde i da budemo konkurentni ne samo na one zemlje u regionu, ne samo u odnosu na naše komšije, već u odnosu na članice EU. Ako možemo da ih pobeđujemo u ekonomiji, ako možemo da imamo ekonomski rast i za vreme pandemije, ako možemo i za vreme pandemije da dovodimo investitore, onda možemo da ih pobedimo i u demografiji. Možemo i to je ono što je ključno, što je vododelnica, što je prelomna tačka, što je Vučić uradio 4. septembra kada se naša delegacija vratila iz Vašingtona. Pobednički duh ovog naroda, vratili smo to, vratio nam je pobednički duh, vratio nam je veru u to da smo dobri, da nismo ništa gori od drugih i da samo jakim i velikim radom možemo da napravimo sjajne rezultate. To pokazujemo u svim domenima i to pokazujemo u svim segmentima društvenog života. A onima koji, naravno, paušalno kritikuju sve i svašta poručujem da postanu i da budu mnogo konstruktivniji, obzirom da je naša ruka ispružena i da mogu zajednički sa nama da rade na interes Srbije, na interes naših građana i na interes budućnosti naše dece. Hvala.
Hvala vama gospodine Marinkoviću. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da kao čovek koji je živeo i radio čitav život u prosveti, a osim toga i bavio se volonterski politikom još u bivšem režimu, pa da mlađim generacijama dam nekakva saopštenja ili upute, ukoliko oni to žele. Ovo danas što smo čuli gospodine potpredsedniče, vezano za položaj nacionalnih manjina, upravo to želim reći. Još u bivšem režimu, Srbija se dičila sa poštovanjem prava nacionalnih manjina i ona, pogotovo dolaskom na čelo Vlade Republike Srbije, a kasnije i na čelo Republike Srbije, Aleksandra Vučića, smo unapredili do određenog nivoa. Mislim da smo mnogo učinili, ali to ne znači da nećemo i u narednom periodu. Dapače, da hoćemo i u narednom periodu, učinićemo mnoge stvari, unapredićemo mnoge stvar. Dozvolite, ali nacionalne manjine i ne samo nacionalne, nek svaka manjina ima psihološki osećaj manjine i misli da ja zakinuta. To je u psihologiji vrlo dobro, to kolege psiholozi i pedagozi vrlo dobro znaju i tako dalje. Neki svesno zloupotrebljavaju to, napadajući državu, u tom smislu da nešto dobiju pojedinci, a ne građani. Dozvolite u tom smislu da kažem da upravo na primeru nacionalnih zajednica u Srbiji smo dokazali u ovoj teškoj borbi protiv Kovida-19 da smo upravo išli najpre u mesta manjina. Prvi smo, kad sam već kod toga, da kažemo, da demantujemo one koji svaki dan, iz dana u dan, na nekim televizijama, a osim toga i svojim portalima vrše propagandu protiv borbe protiv Kovida. Vidite, ja zbog građana Republike Srbije kažem da smo mi prvi uveli zdravstven mere za suzbijanje Kovida-19. Jel tako, gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije? Prvi smo uveli neophodne mere za oživljavanje ne samo pandemije nego i ekonomske mere. Sačuvali smo zdravstveni sistem uz nadljudske napore naših medicinskih sestara i naših lekara. Da li je tačno ili nije? Ovo je odgovor, reći ću malo kasnije onih koji svaku večer i svakoga dana dezinformišu narod, a napadaju sve ono što je dobro u Republici Srbiji, a normalno najveći napad je na predsednika Republike, Aleksandra Vučića i na njegovu porodicu. U ovako teškoj situaciji gradili smo kovid bolnice. Nađite zemlje koje su više sagradile. Jel tačno ili ne? Prilagodili smo zdravstveni sistem vremenu u kome se nalazimo. Nađite zemlju koja je to brže napravila i bolje osim naše zemlje. Moramo to priznati. Građani to priznaju, a ne mora politički protivnik to da prizna, on to zna ali neće da kaže, pa tako i kad su u pitanju isto i nacionalne manjine. J Dozvolite, pomogli smo građane u najtežoj situaciji sa 100 eura. Sačuvali smo penzionere 1.700 000. Hoćete da vam postupke govorim koliko je sačuvano onim merama koji su naši politički protivnici stalno napadali. Nemaju ni srama ni stida, a znaju da su komšije nam stradale, umrli, ne samo stariji, nego i mlađi, čak i deca od toga. Da li mi želimo dobro svojoj otadžbini ako to radimo i ako napadamo? Da li mi želimo građanima Republike Srbije dobro ako to napadamo? Dozvolite dalje da kažem nekoliko rečenica da smo u školski sistem prilagodili među prvima u Evropi situaciji, zahvaljujući pored ostalog i ministarstvu i Vladi, normalno i predsedniku Republike i ne treba da da nijednom ministru da spava i nama narodnim poslanicima. Ova situacija je, a ja sam iz ratnih područja došao, ovo je kao ratna situacija, s tim više što ovog neprijatelja ne vidim i on je vrlo opasan. Izigravti se sa merama države, ja ne mogu to da shvatim. Nabavili smo zaštitnu opremu pre nego mnogi. Pokazali smo, podvlačim, pokazali smo solidarnost, dali pomoć i nekim evropskim zemljama evropske zajednice. Vidim da je nekima dosadno, dižu ruke, a niste trebali ni dolaziti gospodo nasuprot mene. Dozvolite dalje da kažem, unapredili smo zdravstveni sistem i pre ovih mera, 16 smo u Evropi. Znate li koji smo bili za vreme bivšeg režima 2012. godine? Nismo bili na listi, a onda smo tek 2013. godine došli na listu od 35 zemalja, a danas smo 16 od 35/36 zemalja, ali i tu smo ispred, čini mi se desetak zemalja EU. Dozvolite ipak da kažem nekoliko rečenica, ne znam kolege iz unutrašnjosti, mislim da oni vrlo dobro to prate, ali ako ne prate da kažem da su protivnici borbe protiv kovida jako bezobrazne, jako napasni, unose zabunu među naše građane, tu imate profesora univerziteta. Nemojte poštovani građani da vas bune. Oni su to isti, radili 1999. godine, predvodili demonstracije za rušenje zemlje naše. Ako hoće ja ću im datume tačno citirati iz inostranih časopisa i literature. Jedan od njih koji svako veče napada Aleksandra Vučića, radi se o muškarcu, a koji je bio čak i u Vladi Republike Srbije, naziva ga idiotom. Znate šta je taj radio 1999. godine? Neću da vam dam datum, ali sledeći put hoću, „Njujork Tajmsa“ objavljeno je to već u časopisima. On se, između ostalog, hvali kako je formirao paravojne formacije za rušenje JNA i naše policije. E, to su ti koji danas napadaju Aleksandra Vučića. Jedan je univerzitetski profesor, svako veče na N1 CIA, govori, vidite šta je rekao samo u jednom tekstu, u jednom njihovom, navodnike njihovom, ali zaista jeste časopisu rekao za predsednika 46 uvreda u jednom tekstu koji ljudski um ne može da pojmi. Ja ću samo jedan deo da kažem. Nazvao ga je velikim idiotom, profesor univerziteta. A i taj je predvodio demonstracije, bio je student 1999. godine. Slobodan Prvanović. Sada ćete čuti dalje kada me već pitate ko je. Kaže - u odnosu je idiot prema zdravstvenom sistemu, a mi smo jedni od najboljih evropskih zemalja. Vidite, poštovani građani, ko radi protiv vašeg zdravlja. Dalje, premijerku je nazvao brbljavko, stalno brblja. Zamislite izraz univerzitetskog profesora. U istom tekstu ne kaže predsednik je, jer on njega ne priznaje za predsednika, nego Vučić lupeta. Dalje, umobolni vođa. Zamislite ko to vređa koga? Da li smo mi ovde ikada rekli nekome da je umobolni vođa? Kompletni idioti da smo svi iz Srpske napredne stranke i svi narodni poslanici. Ponavlja ponovo - idioti kompletni i da smo idioti. Završen citat. Dalje, citiram – U okviru pandemije video sam da ovu državu, ovom upravljanju kompletni idioti. To vam je onaj na N1 svaku veče, ona čini se ne zna osnivač gde je, da li je u Luksemburgu ili negde drugde. Na kraju, kada je video da je, što kaže naš narod, da su prošli izbori i da iza njega ne stoji čak ni porodica, verujem da ni ona ne bi glasala, on je ovako rekao, citiram, poštovani narodni poslanici i uvaženi građani Republike Srbije, čovek koji bi stao na RTS, a on je želeo da stane na RTS i protiv radio, a onda kaže – mislim da sam u životu milion puta ispao budala što se tiče politike i dodaje – ja sam u stvari moron. Radi građana, moron znači budala, dudek ili što bi braća Hrvati rekli zevzek itd. Dakle, ja zaista nemam pravo da nekom solim pamet, shvatio sam da sam budala, ne jednom nego pet puta. Završen citat. Ali svako veče ista propaganda protiv Aleksandra Vučića, na portalima i na toj televiziji. Hoću narodni poslanici, uvaženi građani da vidite i ne verujte im. Verujte svojoj državi, svom predsedniku i svojoj Vladi. Dalje, naziva Anu Brnabić džiberko, zamislite, a on igra ulogu finoće. Mamlaz je za njega gospodin ministar odbrane, gospodin Aleksandar Vulin. Kaže za predsednika države – krevelji se. Sram da ga bude. Nije on jedini, ima ih mnogo više, ali obraćam posebno pažnju na jednu gospođu, univerzitetskog profesora, koji svaku veče truje građane Republike Srbije i Evrope. To je profesorica koja je radila na Filozofskom fakultetu u Beogradu, ali su je isterali. Znate zašto? Zbog toga što ni jedan čas dok je bila nije održala. Više je učinila troškova telefonskim pozivima za Francusku nego čitav fakultet, a onda je došla na Filozofski fakultet u Kosovsku Mitrovicu. I ona vrši propagandu u borbi za kovid. Kaže da smo mi to izmislili i tako dalje. Čas je u Parizu, čas je ovde, ali ne znam za koga radi više ta žena, ali non-stop Aleksandar Vučić da je budala, da je doktor Kon budala, čuli ste prekjuče i tako dalje. Upozoravam je, pošto smo joj dali radno mesto, evo, imam hrabrosti da kažem, jer se prodavala da je veliki patriota, ona i sada to tvrdi, da to ne radi, pogotovo da ne radi na KiM to. E, to je upozoravam. Upravo one koje kritikuje, oni su joj dali život. To treba narodni poslanici i uvaženi građani Republike Srbije da znate. I na koncu, radi građana, da ih podsetim i naših političkih protivnika, jer oni vrlo brzo zaboravljaju, video sam, kao da idu u prvi razred, a i u prvom razredu osnovne škole deca ne bi zaboravila. Ja vas pitam – ko je prvi finansijski konsolidovao državu? Neka građani odgovore. Naravno, Aleksandar Vučić. Ko je rekao neću NATO? Recite, od predsednika države naše, unazad, odgovorite. Naravno, Aleksandar Vučić. Ko je prvi obeležio NATO agresiju nad našom zemljom? Nisu smeli da se pojave tog dana. Normalno, Aleksandar Vučić. Ko je prvi rekao – neću uvesti Rusiji sankcije? Ko je rekao? Kladili su se mnogi i izgubili opkladu. Normalno, Aleksandar Vučić. Prvi je rekao Zapadu – Nećete me sprečiti da sarađujem sa Rusijom i sa Kinom. Zašto? Mi ne sedimo na tri stolice, nego na našoj, srpskoj stolici, a sarađujemo sa svima. Prvi je posle dosovskog uništenja podigao Vojsku Srbije na zavidan nivo. Da li je tačno gospodo iz bivšeg režima? Možete vi vršiti propagandu koju god hoćete, nemate energije da se sa nama ovde nosite na dokazima, a ne samo dokazima, gde niste imali jer sam ja ovde tri saziva, ovo je četvrti, i nikada niste mogli izdržati u ovoj dvorani više od 15 minuta, a ima i danas nekih koji ne mogu. Moraćete da se sa nama takmičite i sa mnom u ovim godinama, da prvi dođete, da prvi ustrčite uz stepenice, da se prvi pripremite. Bez rada nema ništa. Bilo je ranije, uzimale su tvornice, prodavali, uništavali i tako dalje. Prvi je povratio međunarodni ugled zemlje u svetu. Da li je tako? Samo da podsetim. Prvi je uveo digitalizaciju. Da li je tačno? Prvi je povratio 166. list Miroslavljevog Jevanđelja tamo gde mu je i mesto bilo od ranije. Zapamtite dobro, gospodo narodni poslanici, jer vidim da neki to zaboravljaju, a građani to dobro znaju, danas je Aleksandar Vučić poslednji, jedini slobodni vladar u Evropi. Ponavljam, poslednji i jedini vladar u Evropi. Nije lako voditi ni mesnu zajednicu, nije lako voditi ni porodicu, nije lako voditi jednu političku stranku, a kamoli državu. Različita mišljenja su dozvoljena, različita sukobljavanja su dolazila, ali, dok sam bio opozicija, i ja i moje kolege, evo ih ovde, pitajte ih, da li nam je stalno govorio predsednik Vučić, a i predsednik Nikolić - kada idete u inostranstvo nemojte nikada protiv svojih političkih protivnika. Da li je neko to govorio? Ustanite, pa recite, poštovani narodni poslanici. Šta se danas radi? Danas se dogovora uz pomoć čim predsednik dođe u Ameriku, sastanu se ili u Parizu u jednoj kafani u komšiluku, i opozicija se dogovara za rušenje sistema. Oni hoće sistem da ruše, a ne Aleksandra Vučića. To znači da hoće da ruše državu, režim nije problem. Neka ruše u skladu sa Ustavnom i zakonima, normalno. Malo sam odužio, jer sam želeo da shvate građani i da ne slušaju portale svako veče. To je pljuvanje. Moramo doneti zakone o portalima. A za uvredu? Zaista mi nije jasno šta Tužilaštvo radi? Pa, kako je porodicama ne samo predsednika države Aleksandra Vučića, nego i pojedinih ministara i narodnih poslanika? Ja neću da vam o tome govorim, jer nikada neću to da kažem, jer sam iz jednog bivšeg režima i znam trpeti udarce na svakom mestu, ali istorija to beleži. I 1999. godinu je zabeležila. Zabeležila i mene, i vas i svakoga i to će ostati večno. Večno će ostati. Istorija nikome ne prašta, pre ili kasnije. Izvinite što sam odužio. Hvala.
Zahvaljujem, profesore Atlagiću, i čestitam na današnjem izboru za zamenika predsednika nadležnog Odbora za obrazovanje, nauku tehnološki razvoj i informaciono društvo. Na povredu Poslovnika želi da ukaže narodni poslanik Glišić. Da bismo mu to omogućili, obrisaću listu prijavljenih. Imajte to u vidu, narodni poslanici, možete se ponovo prijaviti za reč. Gospodine Glišiću, molim vas da se vi javite za reč sada. Izvolite, imate reč.
Gospodine potpredsedniče, povredili ste Poslovnik, tačka 106. stav 1. Trebali ste da upozorite govornika prethodnog da govori na temu. Ja mislim da su tema ovde amandmani, a ne panegirici predsedniku vaše stranke koji traju već više od 10 minuta. Inače, ovo je moje prvo iskustvo u Skupštini Srbije i ova dva, tri dana sam zaprepašćen nivoom… ne znam ni kako da nazovem to, a da budem pristojan toga koliko je puta svako od vas imao potrebu, ne svako ali većina, da priča o Aleksandru Vučiću, da priča o predsedniku svoje stranke. U redu je, to je predsednik naše države, ali to je i predsednik vaše stranke. Znači, toliko reklamirati predsednika svoje stranke, mimo Poslovnika, je potpuno… Ne znam, neki od vas imaju sedu kosu, kao i ja, a u vreme Josipa Broza Tita se ovako nije radilo. Znači, ovo je stvarno nešto što spušta nivo ovog parlamenta i molim vas sledeći put, kada neko govori van teme dnevnog reda, da ga upozorite, jer ta vrsta opuštenosti vladajuće većine je prosto neprihvatljiva. Hvala.
Hvala vama, narodni poslaniče. Vidim da smatrate da sam prekršio Poslovnik vezano za sadržaj izlaganja narodnih poslanika koji su govorili danas. Pre svega, moram da vam kažem da mi u ovoj Skupštini gajimo određeni duh demokratije i tolerancije i, kao što ste primetili, svima je danas dozvoljeno da predstavljaju svoju politiku, politiku izborne liste, pre svega, na kojoj su izabrani, zatim političke stranke kojoj pripadaju ili poslaničke grupe čiji su članovi i sve je danas, rekao bih, bilo u dobrom duhu demokratije i u priličnoj vezi sa raspravama koje smo vodili. Da li se vi sa tim slažete ili ne, to ne znam, ali znam da bi vam to zasmetalo bilo je neophodno da ta izlaganja čujete. Vi ste u ovu salu ušli pre minut i po i siguran sam da vam ništa nije smetalo šta smo mi ovde danas govorili tokom dana, ali pošto smatrate da sam prekršio Poslovnik, dužan sam da vas pitam da li želite da se Narodna skupština izjasni? (Vladan Glišić: Da.) Želite. Hvala. Izjasniće se. Sada prema prijavi po amandmanu. (Sandra Božić: Povreda Poslovnika.) Da bismo ukazali na povredu Poslovnika ponovo ću morati da obrišem listu. Molim zamenika predsednika poslaničke grupe "Aleksandar Vučić - Za našu decu" da se prijavi. Imate reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Član 103, 104. Svejedno je, možemo se pozvati i na jedan i drugi. Pre svega, ja molim prisutne, a svakako ih molim da budu što češće u sali kako bi shvatili celokupan duh rasprave, jer lako je dizati Poslovnik i iskočiti iz konteksta celokupne rasprave koja se danas dešava upravo u ovoj sali. Mi smo politička institucija. Dom Narodne skupštine je mesto demokratije i ovde, bez obzira na temu, možemo izneti i pojedine… Naravno, i svako od nas jeste pozvan da iznese određene stavove svoje političke partije, političke grupe kojoj pripada. Svakako su to danas učinili moje kolege i niko nije izašao van konteksta teme, pre svega, a govorimo o nacionalnim manjinama. Ako govorimo o nacionalnim manjinama, u svakom amandmanu svako od nas je imao pravo da spomene Aleksandra Vučića, jer upravo je predsednik Srbije Aleksandar Vučić taj koji je unapredio odnos prema nacionalnim manjinama u svakom mogućem smislu. Svako od nas je imao pravo da spomene predsednika Aleksandra Vučića, jer upravo je predsednik Aleksandar Vučić obišao sva mesta o kojima smo danas govorili, posebno govoreći o bošnjačkoj nacionalnoj manjini. Ukoliko govorimo o pravima i unapređenju odnosa predstavnika nacionalnih manjina u ovoj sali, svako od njih je mogao da ustane i da kaže šta je to SNS, šta je to svojom politikom, šta je predsednik Vučić svojim ovlašćenjima uradio u svakoj od sredina u kojima imamo nacionalne manjine i na koji način je njihov život unapređen u zaista pravom smislu te reči. Prema tome, nemojte nas opominjati i nemojte nas učiti Poslovniku. Pre svega vas molim kao nekoga ko je u Skupštini vrlo skoro, imajte malo razumevanja da budete i da posvetite svoje vreme učešćem u dijalogu, odnosno u diskusiji u ovoj sali i tek nakon toga zaista možemo da razgovaramo o tome da li smo mi van teme ili nismo van teme. Svakako da smo dijalogu danas ovde doprineli, da smo doprineli diskusiji i da su to upravo omogućili građanima koji nas slušaju u prenosu, da zapravo čuju na koji način jesu prava nacionalnih manjina danas u mnogome unapređena i na koji način mi svakako pozivamo i vas… Vidim da niste nijedan amandman na ovu temu danas uložili, pa vas zaista pozivam da to učinite, jer ovde, razgovarajući o amandmanima, razgovarajući o aktuelnim promenama i izmenama zakona, razgovarajući o tome da svako od nas ima pravo da određeni amandman uloži. Svakako da to ima svako ko se nalazi u ovoj sali, pa te vas molim, i one koji su predložili amandmane i oni koji nas uče Poslovniku, da u ovoj sali, pre svega, budu, a onda iza toga da možemo da raspravljamo o temi, jer da biste raspravljali o temi, morate da budete u sali. Zahvaljujem.
Hvala vama, gospođo Božić. Mi smo se, zapravo, odlično razumeli, ali, pošto su ustanovljena pravila takva, ja sam dužan i da pružim odgovarajuće obrazloženje. Članovi 103. i 104. Poslovnika bi zaista podrazumevali da zbog onoga što se dogodilo, jer gospodin Glišić jeste iskoristio mogućnost da ukaže na povredu Poslovnika da bi zapravo replicirao narodnim poslanicima koji su govorili pre njega. Dakle, neka stroga, striktna primena pravila bi podrazumevala da se, samim tim, to vreme kompenzuje od vremena za raspravu poslaničke grupe. Međutim, gospodin Glišić ne pripada nijednoj poslaničkoj grupi, tako da tu odredbu ne možemo da primenimo, ali u svakom slučaju ima mogućnost da se, mimo povrede Poslovnika, danas obrati Narodnoj skupštini kroz vreme koje je predviđeno za nastupe i govore narodnih poslanika koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe. Možda u nastavku sednice bude iskoristio i to pravo. Smatram da nisam prekršio Poslovnik iz ovih razloga koje sam naveo. Da li vi želite da se Narodna skupština izjasni? (Sandra Božić: Ne.) Hvala vam i na tome. Sada reč, po amandmanu, ima Nevenka Kostadinova.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, ja kao pripadnica bugarske nacionalne manjine i poslanica sa Liste Aleksandar Vućić – Za našu decu, odlučila sam da se prijavim za diskusiju i da kažem nekoliko reči na temu o kojoj mi danas raspravljamo. Naime, kao pripadnica bugarske nacionalne manjine htela bih prvo da kažem da u državi Srbiji, po zadnjem popisu, živi nešto manje od 20.000 pripadnika bugarske nacionalne manjine. Nažalost, oni su skoncentrisani najviše u južnom i istočnom delu Srbije u najnerazvijenijim delovima Srbije. Naravno, i pored toga što žive u jako teškim uslovima, pripadnici bugarske nacionalne manjine su oduvek bili lojalni svojoj državi, oduvek su probleme rešavali i rešenja za svoje probleme tražili u svojoj kući, to jest u svojoj državi. Da podsetim da je prilikom susreta predsednika Srbije Aleksandra Vučića sa predsednikom Republike Bugarske Rumenom Radevim, koji je bio 2018. godine, predsednik Srbije Aleksandar Vučić poručio bugarskoj nacionalnoj manjini, citiram: „Volite Bugarsku, poštujte Srbiju“ i Bugari u Srbiji upravo to i rade. Pošto dolazim iz brdsko-planinskog kraja, hoću da kažem da je nama potrebno ministarstvo o selu. Nije važno kako će se ono doslovce zvati, važno je da će ono voditi brigu o problemima koje imaju ljudi koji žive na selu, jer su se naša sela ispraznila i skroz opustela. Razloga je za to mnogo, pre svega jako teški i surovi uslovi života usled nedostatka primene mehanizacije i loše infrastrukture. Nama treba ministarstvo za brigu o deci i porodici. Nije važno kako će se ono zvati, važno je da će ono voditi brigu o porodici, jer se naš kraj masovno prazni. Ekonomska migracija je uhvatila galopirajući mah. Upravo zbog teških uslova u kojima ljudi žive u kraju odakle ja dolazim migracija je izražena, broj stanovništva se prepolovljava. Naravno, protiv globalnih trendova se ne može. Mi globalne trendove ne možemo zaustaviti, ali se pametnom državnom politikom mnogo toga može ublažiti. Nama treba ministarstvo za ljudska i manjinska prava. Nije važno kako će se ono doslovce zvati, važno je da će ono voditi brigu o manjinama i da će se baviti problemima sa kojima se manjine suočavaju. Nama treba dijalog, nama treba razumevanje i uzajamno poštovanje, a sve to nam treba zarad zajedničkog suživota. Mi treba da gradimo društvo koje će pružiti svakom pojedincu podjednake šanse, bez obzira da li pripada većini ili manjini. Samo u takvom društvu možemo biti svi zadovoljni, samo tako možemo pružiti šansu svojoj deci, samo tako možemo obezbediti budućnost za našu decu i buduća pokolenja na ovim prostorima. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Kostadinova. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po ovom amandmanu zato što se tu možda i najjasnije vidi želja podnosioca amandmana. Vi kad pogledate malo manje pažljivo amandmane rekli bi ste – ništa, kao i svaki drugi amandman koji podnose narodni poslanici. Ja sa tim ne mogu da se složim. Ovo su jako ozbiljni amandmani koji za cilj imaju da Srbiju prikažu kao državu koja ne brine o svojim nacionalnim manjinama. To nije slučajno. Nije slučajno, jer kad god se napada ili Srbija ili Aleksandar Vučić, to se nekako uvek dešava ne stihijski, nego sinhronizovano u čitavom regionu. Ti napadi dolaze iz Crne Gore, dolaze iz Hrvatske, dolaze iz Federacije Bosne i Hercegovine, ali mora da postoji neko ovde ko će u ime tajkuna koji više nemaju svoje predstavnike zato što su bojkotovali izbore da napada Aleksandra Vučića i Republiku Srbiju. Pogledajte sam amandman. Znači, predloženo je da se to zove ministarstvo državne uprave, lokalne i manjinske samouprave. Ko se iole malo razume i u državnu upravu i u politički sistem, ovo znači da saveti nacionalnih manjina postaju organ vlasti, zato što postojeći državni organi nisu u mogućnosti da im obezbede funkcionisanje kao pripadnicima nacionalnih manjina. To dolazi od stranke Sulejmana Ugljanina. On misli da smo mi zaboravili šta se dešavalo 2012. godine. Ja sam bio narodni poslanik koji je glasao da Sulejman Ugljanin bude ministar u Vladi Republike Srbije, a predložen je od strane tadašnjeg mandatara ili predsednika Vlade, gospodina Ivice Dačića, na inicijativu baš SNS i predsednika Aleksandra Vučića. Onda su Aleksandar Vučić i SNS bili dobri, sad ne valjaju zato što je Suljo kad je seo u ministarski auto, zauzeo ministarski kabinet prestao da brine o svojim sunarodnicima, prestao da brine o svim građanima Republike Srbije, prestao da brine i o gradu iz koga je došao, iz Raške oblasti. Kaže – ako ja ne budem ministar, biće nemira, biće rata u Sandžaku. To su njegove reči. Nemoj da to podnosilac ovog amandmana krije, jer ovde pokušava da se vodi jedna politika, u našoj Narodnoj skupštini, netolerancije između Srba i Bošnjaka. Oni bi hteli ponovo da budemo u svađi, ne daj Bože da se raspravljamo, ne argumentima, nego oružjem zato što, valjda, u tome vide neku priliku ili da dođu na vlast u Srbiji ili da rastače i nastave ono što su Dragan Đilas i Šolak započeli kada su bili na vlasti. Voleo bih da je podnosilac amandmana konačno u sali, da priča i brani svoje amandmane i da nam kaže konačno šta je zaista hteo. Saveti nacionalnih manjina kakvi postoje u Srbiji, sa ovlašćenima koja imaju mogu da kažem da su najmoderniji, pa čak i primer mnogim demokratski razvijenijim državama kako treba da rešavaju pitanje nacionalnih manjina. Isto tako bih voleo da mi odgovori – ako u Raškoj oblasti Bošnjak nema put do svog naselja, da li ga nema i građanin srpske nacionalnosti? Ako su građani u Raškoj oblasti siromašni, da li su siromašni samo Bošnjaci ili su siromašni i Srbi i svi ostali? Zna se da svi zajedno dele istu sudbinu. Način na koji oni vode svoju politiku, pokušavaju da kroz jeftinu nacionalističku priču, koja naginje ka separatizmu, steknu određene političke poene, računajući na taj emotivni naboj kod svojih birača. Samo postavljam pitanje – šta su uradili za svoje sugrađane i Srbe i Bošnjake i sve druge dok su vršili vlast u Republici Srbiji? Jedno veliko ništa, pa im je ostao samo model, da ponude svojim biračima, svojim sugrađanima da se svađaju sa pripadnicima drugih naroda i nacija. To je politika koja ne može da uspe, to je politika koja nema budućnost. Konačno, gospoda neka izađu iz prošlosti, jer ako ostanu zarobljeni u toj prošlosti ništa neće da urade ni za budućnost Bošnjaka, ni za budućnost Srba i svih građana Republike Srbije.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Po amandmanu, narodni poslanik Srbislav Filipović.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, još je i Albert Kami lepo rekao da nema ništa ogavnije od poštovanja koje se bazira na strahu. Tako i pojedini predstavnici nacionalnih manjina pokušavaju da poštovanje kod svojih birača, dela svojih birača zasnuju i utemelje na strahu od nekakve strašne i opasne srpske države, nekakve strašne srpske hegemonije, nekakve strašne srpske politike koja želi da oduzme sva moguća prava nacionalnim manjinama, nacionalnim zajednicama u Republici Srbiji, ma na celom svetu. Nema, naravno, ovde nigde se nije, da prodiskutujemo o tome, pa da nam kažu koja su to prava uskraćena nacionalnim manjinama u Srbiji? Koja prava? Da jedan pripadnik nacionalne manjine, bilo koje u Srbiji, a da nije političar ili politikant ili da nije plaćen od Đilasa, Šolaka i ostalih kriminalaca koji su harali Srbijom 12 godina, ni jedan od njih da izađe i da kaže šta mu je to u Srbiji uskraćeno. Nema. Kada razgovarate, a svako od nas ima komšiju bar koji je pripadnik neke nacionalne manjine, svi su oni ljudi koji su lojalni građani Republike Srbije, koji poštuju Republiku Srbiju kao državu i nemaju nikakav strah od nje jer im Srbija omogućava sve ono što omogućava i pripadnicima srpskog naroda i bilo kog drugog, a to je da se školuju, da žive, da stvaraju svoje porodice u Republici Srbiji pod jednakim pravima i mogućnostima kao što to imaju i pripadnici srpskog naroda. Nema tu za nas nikakve dileme iz SNS, mi jesmo za poštovanje svih prava nacionalnih manjina i zajednica, da proširimo ta prava, da razgovaramo sa njima, a ne da nas bilo ko ucenjuje, ne da bilo ko vređa sprsku državu. I nije nas sramota da kažemo srpsku državu, to je srpska država, država srpskog naroda i svih ostalih naroda koji u njoj žive i žele u njoj da žive. Zato kažem srpska država je uvek bila otvorena za sve one koji žele u nju da dođu, da posete našu državu, da upoznaju našu kulturu, jezik, naše običaje, da vide kakav je to divan srpski narod, koji se uvek borio i žrtvovao ne samo za svoj sopstveni, sprski narod, već i za druge narode u regionu. Zaboga, oni nazivaju srpsku državu fašističkom državom. Pa, srpska država je položila najveće žrtve, i Srbi, oslobađajući i okolne države u regionu i bivše Jugoslavije od fašističke nemani. Pa, sram bilo onoga ko se usuđuje da govori o tome i o srpskoj državi na takav način da joj zalepi etiketu fašističke. Naravno, zašto je potrebno stvoriti takvu sliku o Srbiji danas i kome je to u interesu? Čuli smo i od nekih spolja, ali to je i u interesu onih koji nisu bili sposobni da na izborima dosegnu taj cenzus od 3%, i to smo im omogućili, hajde, evo, da se spusti na 3%, ne bi li probali da uđu u Skupštinu. Nisu uspeli to, zato što su bojkotovali izbore, jer su bili svesni da nemaju dovoljnu podršku i utemeljenje kod građana Srbije da mogu da uđu u poslaničke klupe. Naravno, potrebno je Srbiju rušiti i spolja i iznutra. Iznutra su za to tajkuni spremili veliki novac, predvođeni Đilasom, Šolakom, onim nesrećnim Đorđevićem, i ostalima. Oni su spremni sve da ulože ne bi li srušili srpsku državu, jer jedino urušena i Srbija na kolenima je ona Srbija koja je podobna za tajkune, ona koja je podobna za upravo za te fašiste, koji bi hteli ponovo da haraju državom Srbijom, i koji bi hteli onu punu kasu, koju danas imamo, da isprazne, oni kojima ne odgovaraju Kovid bolnice koje se prave, onima kojima ne odgovara kad srpska država spremno dočeka takvu pandemiju kakvu danas imamo u svetu, onima kojima ne odgovara to što je Srbija među najboljima u Evropi, kada je u pitanju, u ovom momentu, stabilnost zdravstvenog sistema. Njima ništa od toga ne odgovara. Ne odgovara im, zato što svaki uspeh Srbije njih spušta jednu lestvicu dole, jedan procenat dole. Zato je danas srpska država nešto što smeta mnogima koji su na toj tajkunskoj strani. Zato imamo sinhronizovane napade. Kolega Veroljub Arsić je govorio o onima spolja, iz država bivše Jugoslavije. Imamo sinhronizovano i ovde. Jedni su njihovi predstavnici kroz Skupštinu i kroz lažno pokretanje pitanja statusa i položaja nacionalnih manjina. Oni daju vetar u leđa Đilasu, Šolaku, njihovim medijima, onima koji ne znaju još da li su iz Luksemburga ili iz Beograda, N1 i Nova S, Olji Bećković i ostalima, da nedeljom u devet, i svakog dana iz sata u sat, uživo pljuju i ruše ugled srpske države, a to sigurno nećemo njima dozvoliti, naravno. Takođe, taj sinhronizovani napad na Srbiju ne ide samo kroz Skupštinu. On ide i odvija se tendenciozno iz dana u dan, iz časa u čas, i kroz njihove medije, da bi završna faza tog njihovog udara na Srbiju bilo rušenje predsednika Republike Aleksandra Vučića na ovaj ili onaj način, kroz to što mu crtaju metu na čelu, kroz to što pozivaju ne samo putem društvenih mreža, tamo svaki idiot može da napiše šta god hoće i da za to apsolutno ne snosi nikakvu odgovornost, ali njihovi političari, njihovi analitičari, takozvani, nezavisni, njihovi nezavisni novinari, kako ih oni nazivaju, oni svakog dana pozivaju otvoreno na likvidaciju predsednika Srbije Aleksandra Vučića, zato što tu mafija vidi jedini spas za sebe. Jedina mogućnost da opstane u Srbiji mafija jeste da nema na čelu države Srbije predsednika Aleksandra Vučića. E, za to je najveća brana i najjači stub odbrane i podrška Aleksandru Vučiću ovde u Skupštini Republike Srbije. Svakog dana će ovde čuti reči podrške predsedniku Republike od strane narodnih poslanika, narodnih, jer ih je birao narod, jer narod stoji iza ovih ljudi koji ovde sede, narod je dao podršku tim ljudima, narod je dao podršku predsedniku Republike Aleksandru Vučiću. Ja sam siguran da će Srbija predvođena upravo Aleksandrom Vučićem i Vladom koju ćemo izabrati ovih dana ostati slobodna. Kao što je Perikle rekao – tajna slobode počiva u hrabrosti. Mi ovde, poslanici SNS, imamo dovoljno hrabrosti i dovoljno čestitosti i poštenja da iz sve snage, svim srcem, još jače i još više budemo uz našeg predsednika i uz državu Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem. Sada bih zamolio narodne poslanike koji su trenutno prijavljeni u elektronskom sistemu da svoje prijave za reč ponove nakon 15.00 časova, kada će im biti omogućeno da govore. Svakako, gospodina Glišića da pozovem da ostane sa nama i u popodnevnom delu rasprave. Biće tu dobrih stvari da se čuju i da se o njima razgovara. Sada dajem pauzu u trajanju od 60 minuta. Sa radom nastavljamo u 15.00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom u popodnevnom delu naše sednice. Pre nego što nastavimo sa ovom tačkom dnevnog reda, primili ste ostavke narodnih poslanika dr Nebojše Marjanovića, Jasmine Palurović, Dalibora Radičevića, Miloša Vučevića, Maje Gojković, Branislava Nedimovića, Marije Obradović, Radomira Dmitrovića i Milana Krkobabića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaje Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ovih ostavki, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavki nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koji su izabrani, narodnim poslanicima dr Nebojši Marjanoviću, Jasmini Palurović, Daliboru Radičeviću, Milošu Vučeviću, Maji Gojković, Branislavu Nedimoviću, Mariji Obradović, Radomiru Dmitroviću i Milanu Krkobabiću, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo diskusiju povodom ove tačke dnevnog reda u pojedinostima. Za reč se javio, prvi na ovom spisku koji ja imam, Nebojša Bakarec. Izvolite, gospodine Bakarec.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospodo poslanici, poštovani građani, trudiću se da budem kratak. Naravno da je nesporno pravo i opet mi je žao što gospoda iz jedne poslaničke grupe koji su podneli ove amandmane koji su, nažalost, neprihvatljivi nisu tu, ali smo danas dosta govorili uopšte o pravu, naravno da je to nesporno pravo i te manjine, čak da podnese jedne ove, da tako kažemo, tehnički manjkave amandmane. Ali, da bi zaštitili pravo i te manjine i te poslaničke grupe koja broji šest poslanika, da bi zaštitili njihovo pravo, potrebno je da konstatujemo da u ovoj Skupštini postoji opozicija, o čemu smo takođe danas govorili. Zato što četiri meseca postoji jedna mantra koja potiče od Đilasa koji kaže - opozicija, to sam ja, pa kad ja nisam u parlamentu, onda nema opozicije. Znači, četiri meseca ide priča da u parlamentu nema opozicije. Naravno da u parlamentu ima opozicije, imamo tačno sedam opozicionih poslanika, što je meni drago i treba da ih gajimo. Mi ćemo da ih uvažavamo, to je jedna cela poslanička grupa i jedan poslanik koji ne pripada ni jednoj. Sa žaljenjem mogu da konstatujem da ovi amandmani koje je podnela ova poslanička grupa, koja prosto ima jedan, moram da kažem, ekstreman narativ. Kada posmatrate ono o čemu oni govore, to su dve stvari. Jedno je ekstremni nacionalizam koji napada većinski narod, tj. Srbe. Mi smo imali prilike da čujemo neke priče o nekim navodnim zločinima od pre 20, 30, 40 godina. To su sve potpuno bespredmetne priče. Drugi narativ je potpuno Đilasovski. Dakle, moramo da konstatujemo da Dragan Đilas, koji nije učestvovao na izborima, danas ima jedan svoj poslanički klub i on se sastoji od šest ovih poslanika. E, sada, zašto oni pristaju da budu njegov poslanički klub? Prosto, mogu da kažem da ovaj jedan poslanik, sedmi, on ne pripada Draganu Đilasu. Jer, znamo, imamo svedočenje jednog bivšeg predsednika političke stranke kako gospodin Đilas rešava probleme. Pa, keš kredit. Znači, brzi keš, kešira problem. Ja se nadam da gospodin Đilas nije iskeširao ovih šest poslanika, pa da to nije razlog zbog koga oni imaju taj drugi narativ osim ovog ekstremno nacionalističkog, pa da zbog toga ne štite prava Dragana Đilasa, nemaju potrebe jer su oni istovremeno i manjina. Druga stvar koja je važna, gospodin Milićević je takođe, veoma sam mu zahvalan, danas govorio o tome, on je pokazao jednu sliku. Znači, mi da bi zaštitili manjine, mi moramo da zaštitimo i predsednika Republike. Naravno, tu sada dolazimo do jednog pitanja koje smo danas ovde čuli u Skupštini. Jedan poslanik nas je pitao - zašto branite Aleksandra Vučića? Prvo, zato što je to potrebno. Drugo, zato što je to časno i čestito. Treće, kada tokom osam godina 365 dana, svakog dana u tih osam godina imate desetine napada dnevno na predsednika Vučića i njegovu porodicu, svakog člana njegove porodice pojedinačno, uzmite tu akumulaciju i matematiku, to su stotine hiljada napada za sve ovo vreme o kojem govorim, onda vidimo da je potrebno nekoga braniti od tih bestijalnih napada koji idu dotle da se ugrožava nečije pravo na život. Branimo ga zbog toga što, znate, kada se akumuliraju sve ove bestijalnosti o kojima govorim tokom osam godina, jer juče me je zvala jedna novinarka, pa pita da li je to jednako pretnjama Zoranu Đinđiću? Nije. Zoranu Đinđiću su pretili samo dve godine i nikada niko nije pretio članovima porodice Zorana Đinđića, te je to neuporedivo. Dakle, kada imamo ovu akumulaciju bestijalnosti koja traje osam godina, jako se povećava verovatnoća da će neka mentalno obolela ličnost pokušati da ubije gospodina predsednika Republike ili nekog člana njegove porodice i zbog toga ga branimo. Stoga, zaista ne razumem politiku, sa tim ću da završim, ove poslaničke grupe koja je podnela ove neprihvatljive amandmane. Dakle, oni su tu samo kada treba da kažu nešto, da iznesu svoj stav, ali kada treba da saslušaju, jer, evo, već je 15.00 časova, a oni su bili manje od sat vremena. U tome oni, izgleda, podsećaju na Dragana Đilasa i to je kraj. Znači, Dragan Đilas, da vas podsetim, šest godina ima mandat u Skupštini grada, pošto za više nije ni dobar, ali on šest godina ne dolazi na sednice Skupštine grada. Tako će i ovi, izgleda, dolaziti samo po apanažu, eventualno kad se otvori restoran i eventualno, kao što smo danas videli, kada oni imaju šta da kažu i onda odlaze. Pa, to nije demokratija. Morate da saslušate, jer u ovom trenutku nemamo ni jednog predstavnika opozicije. Evo, jedan ulazi, to je pohvalno. Eto, toliko. Hvala vam, gospodo.
Hvala. Reč ima Uglješa Mrdić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, uvažene kolege poslanici, svedoci smo jakih udara na Srbiju, kako spolja, tako i iznutra, zato što mnogima ne odgovara jaka i stabilna Srbija. Na sreću, na prethodno održanim izborima u Srbiji narod je rekao svoje i rekao je veliko da politici Aleksandra Vučića i koalicionim partnerima i SNS-u. Potom su krenuli udari. Znamo ko radi te udare iznutra, iz kojih to tajkunskih i kriminalnih centara moći dolazi, o čemu su više govorile moje kolege, ali činjenica je da kada imamo situaciju da imamo ovde sedam opozicionih poslanika, pojedini poslanici pokušavaju da sruše ugled i Republike Srbije i ovog parlamenta. Imali smo prilike da čujemo od poslanika koji sada, nažalost, ovde nisu prisutni, a pripadaju opoziciji i dele slične stavove kao i pojedine vanparlamentarne opozicione stranke, da su ugrožena prava nacionalnih manjina u Republici Srbiji. Kao prvo, to nije tačno. Zašto? Ako se igde poštuju prava nacionalnih manjina na Balkanu i jugoistočnoj Evropi, to je u Republici Srbiji, a nema Bošnjacima bližeg naroda od srpskog naroda, kako u Srbiji, tako u Crnoj Gori, Bosni i Hercegovini i svim onim državama gde u slozi živi srpski i bošnjački narod. Meni je samo žao što pojedini mediji su u manjini, koji istinito saopštavaju o svemu ovome što mi danas govorimo, a većina medija u Srbiji, dok opozicija govori o nekom medijskom mraku, je u rukama tajkuna, kriminalaca i onih stranih i regionalnih centara moći koji podržavaju mafiju i podržavaju sve medije i političke stavove protiv predsednika Vučića. Ali, ono što me posebno boli i što nismo imali prilike da vidimo u novijoj srpskoj istoriji, jedan orkestrirani, umobolan i bolestan napad na porodicu predsednika Republike Aleksandra Vučića. Oni su krivi samo zato što su najbliži srodnici predsedniku Republike i SNS i tima koji bolesno i sramno napadaju porodicu predsednika Vučića, njima nije sveta ni Srbija, njima nije sveta ni nečija porodica. Oni napadaju i trogodišnjeg Vukana, oni napadaju i Danila i Milicu i Andreja, oni su krivi samo zato što su srodnici predsednika Republike. A napad onoga što se dešava u parlamentu, onoga što se dešava izvan parlamenta i onoga što se dešava u ovim tajkunskim medijima je jasan – slabljenje pozicije Republike Srbije i predsednika Vučića. Ja sam ubeđen u snagu nas, narodnih poslanika i buduće Vlade Srbije, da ćemo svi zajedno dati još jaču podršku predsedniku Vučiću, kao što sam i rekao pre neki dan, i da će naš predsednik, uprkos ovim sramnim napadima, imati dovoljno snage da nastavimo da Srbiju vodimo u sigurnu i bolju budućnost, zajedno sa svim građanima i srpske i bošnjačke nacionalnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Olja Petrović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Skupštine, kako je ovo moje prvo obraćanje, na samom početku iskoristila bih priliku da se zahvalim predsedniku Aleksandru Vučiću i SNS koji su dali šansu nama mladim ljudima da se po prvi put nađemo u poslaničkim klupama. Trudiću se da svojim radom, zalaganjem, kao, verujem, i sve ostale moje kolege, kao i svakodnevnim razgovorima sa građanima, to poverenje i opravdam. Kao neko ko dolazi iz Pirota, pograničnog okruga u kome žive i nacionalne manjine, posebno u Dimitrovgradu, gde je pretežno stanovništvo bugarske nacionalnosti, imala sam potrebu da se danas javim za reč. Nekada se moglo čuti – što južnije, to tužnije. Ali, danas to ne možemo reći. Srbija se razvija ravnomerno. Svedoci smo novoizgrađenog Koridora 10. Svedoci smo da će se u narednom periodu rekonstruisati i železnica. Danas sam ja nekih dva i po sata stigla od Pirota do Beograda, za šta je do pre par meseci trebalo čak četiri. To će našoj deci biti normalno, ali svi znamo da do skoro nije bilo tako. Osim puteva, svedoci smo i mnogobrojnih rekonstruisanih i novoizgrađenih škola, vrtića, bolnica, uređenih parkova, izgrađenih sportskih centara. U vreme epidemije Kovidom-19, koja je zahvatila ceo svet, pa i našu državu, doneli smo niz mera za koje možemo već danas reći da su se pokazale kao delotvorne. Od pomoći u vidu 100 evra svim punoletnim građanima, preko pomoći malim, srednjim i mikropreduzećima, do ciljne pomoći hotelijerima. Da smo radili dobro i usled epidemije pokazuje i stopa nezaposlenosti, koja je danas na rekordnom istorijskom minimumu oko 7%. Uz to, beležimo i najveći privredni rast u Evropi. U Srbiji su plate i penzije nastavile kontinuirano da rastu. Već sada, prosečna plata u Srbiji je iznad 510 evra, a nastojaćemo da ostvarimo cilj koji je predviđen Nacionalnim investicionim planom – „Srbija 2020-2025“, u kojem se predviđa da prosečna plata iznosi čak 900 evra do kraja 2025. godine, a prosečna penzija 440 evra. Sve ono što smo radili pokazalo se kao dobro, jer je dalo rezultate. Nastavićemo tim putem radeći još više i razvijajući našu Srbiju još bolje, brže i jače. Zato su nam značajna i ova tri ministarstva, koja još sistematičnije mogu sagledati potrebe ljudi na selu, koji će ulagati u porodicu, koja predstavlja stub svakog društva, koje će brinuti o ljudskim i pravima nacionalnih manjina i koje će društveni dijalog uvrstiti u političku praksu. Želimo Srbiju u kojoj mladi žele da žive, u kojoj svi građani vide sigurnu budućnost. Hvala.
Sledeći govornik je Dragoljub Acković. Izvolite.
Gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani potpredsednici, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani narode Srbije, bio ti srpske, romske ili svake druge nacionalnosti, čast mi je što mogu da vam se obratim u ime jednog velikog naroda, neću ja da kažem nacionalna manjina, jer narod koji ima 300, 400, 500 ili 600 hiljada stanovnika nije manjina nego većina. Na početku da se zahvalim čoveku koji je nama Romima omogućio da u pokrajinskoj i republičkoj skupštini, ovoj, sedimo nas troje, dve prelepe dame i ja sa njima da im pravim društvo i da pokušavamo da rešavamo ono što desetinama godina unazad nije rešavano. Mnogo toga se nagomilalo što se Roma tiče i naš posao u budućim vremenima će biti da uz vašu pomoć, naravno, uz vašu svesrdnu pomoć, svi to pokušamo da rešimo koliko je to moguće. Moram na početku da kažem da sam malo tužan, a pomalo i revoltiran na izjave nekih kolega koji iz doline dođoše i rekoše to što rekoše o amandmanima svojim, a da pri tom ne pomisliše da tamo žive i Romi i u Preševu, i u Bujanovcu, i u Vranju, i u Nišu, i svuda, tamo na šta neki od njih bacaju oči. Da, Romi tako ne misle. Ja znam, ja ne pričam na pamet, 40 godina se bavim ovim teškim problemima svoga naroda. Što se amandmana tiče, rečeno je mnogo toga i ja ne bih ništa tome dodao, osim što prethodno rekoh, a to je da se mi Romi nikako ne možemo složiti sa tim da Aleksandar Vučić i ova država ne misle dobro nacionalnim manjinama. Znate, došao sam iz Kancelarije za ljudska i manjinska prava. Bio sam tamo pet godina zamenik direktora. Rom sam inače. Sa svojim kolega danas sam prisustvovao sednici Odbora za ljudska i manjinska prava i na tom skupu je izabrano i dvoje Roma u članstvo i niko nam ništa nije prebacio, taman posla. Čovek sam koji je brojao poslednjih mesec, dva dana koliko je Roma birano u razna tela, pre svega politička, jer politička integracija je vrlo bitna za romski narod i nabrojao sam najmanje desetak funkcionera romske nacionalne manjine koji su izabrani u razne gradske skupštine ili parlamente, koji su u rangu predsednika, kao što je to, na primer, u Obrenovcu i još nekim krajevima, u rangu potpredsednika, kao što je to ovde u Beogradu i na još nekim mestima. Ima zasluge jedna partija za to što ja sada hvalim. Ne želim da kršim Poslovnik, ja želim da pohvalim SNS i njenog predsednika i da im kažem u ime svih ovih 40 godina koliko se time bavim jedno veliko hvala, jer do sada nisam imao prilike iako mnogi misle da sam ja barem jedno šest puta bio narodni poslanik. Nikada nisam bio narodi poslanik i nikada nisam bio na političkim funkcijama, a svi su me tapšali po leđima od devedesetih godina pa na dalje. Eto, jedan čovek se usudio da i mene predloži i još nekolicinu mojih kolega. Usvajanjem ovog Zakona o ministarstvima, dobiće se mnogo, a posebno mi Romi ćemo dobiti nešto što nama zaista treba. Mnogo ranije sam govorio da Ministarstvo za ljudska i manjinska prava je neophodna stvar i u ono vreme kada je na njegovom čelu bio Rasim veoma smo lepo sarađivali i radilo se i postizalo se puno toga. Onda su naišla neka vremena kada takvo ministarstvo nije postojalo. Nisam bio baš presrećan, a i mnogi Romi nisu bili presrećni, ali došlo je vreme da se Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, ja ga sada tako zovem, skraćeno, obnovi i da počne da vrši svoju funkciju. Koja je njegova funkcija nepotrebno je ovde vama, ozbiljnim političkim glavama predstavljati. Znate svi, a mi Romi posebno moramo da obratimo pažnju na to. Moramo iz prostog razloga, jer nas je naučila istorija i prošlost koja je bila vrlo teška, koja nas je primorala da se ponašamo ponekad i nedolično, ponekad i na način kako to ne odgovara ni samima nama. Sada je prilika, dame i gospodo, da se romski glas čuje i u Skupštini Srbije i u Skupštini AP Vojvodine i na mnogim mestima gde do sada nije mogao da se čuje. Zašto nije mogao da se čuje neka razmišljaju oni koji su prethodnu vlast držali i koji su prethodne zakone o ministarstvima donosili i prethodne izbore pravili, pa među romskim narodom imali samo glasače, a nikako i one koji će da budu birani. Doživeli smo zahvaljujući Aleksandru Vučiću i to da budemo birani i srećan sam zbog toga. Nekoliko stotina hiljada Roma, opet neću da kažem tačan podatak, jer niko od nas nije u to siguran, će u narednih nekoliko godina koliko ova Skupština bude trajala imati prilike da čuje o svojim problemima, ali će to isto moći da čuju i svi oni koji treba da čuju i svi oni koji o tome treba da odlučuju. Zalažem se za to da se i romski glas čuje, da i Rom digne dva prsta kada je reč o odlučivanju, da pomogne tamo gde treba i da učini ono što mora. Mi smo, dame i gospodo, romski narod u Srbiji, poslednjih šest do osam stotina godina bili zajedno sa srpskim narodom i sa svima drugima naravno i činili sve ono što je na korist države koju svi zovemo naša zemlja i naša Srbija. Naša Srbija će ostati sve dotle dok i jedan romski život bude postojao u njoj, a ja se nadam da će se povećavati, jer ova nova ministarstva koja su formirana, valjda će obratiti malo više pažnje i na romsku populaciju koja treba da se množi i koja se zaista množi, ponekad čak i više nego što drugi to bi i želeli i voleli. Množimo se, a to predlažem i svima ostalim drugim narodima. Neka im to bude, ako ništa drugo dve stvari neka nauče od Roma, neka se množe i neka pevaju. Hvala.
Hvala. Reč ima Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Ja bih po amandmanu. Moje kolege su rekle pre mene sve one stvari o kojima isto mislim jer naša država Srbija i svi mi i naš predsednik Vučić pokazali smo da u svakom delu Srbije za svakog čoveka mislimo isto. Sada je Korona, problemi vezano za zdravlje ljude gde se u najvećem delu cele naše Srbije rade bolnice, dograđuju, obezbeđuju sredstva da bismo svakom našem čoveku koji živi u Srbiji obezbedili iste uslove života. Konačno i mi iz malih sredina, kod nas ima predstavnika nacionalnih manjina, da li su to Romi, da li su to Bošnjaci, da li je to neka druga nacionalna manjina, nije bitno, svi smo mi isti i svakom čoveku želimo da obezbedimo iste uslove. Prijatelji koji rade poljoprivredu, nije bitno da li je to u bilo kom delu Srbije, svi smo mi u fabrici pod vedrim nebom i zbog toga moramo nastaviti da radimo, za svakog čoveka da se borimo, a ovakve stvari sada kada neko kaže da sada ovde mi želimo da neke stvari ne budu kao što treba, da nacionalne manjine nemaju dovoljno prava ili umanjena prava, to nije tačno, jer smo svedoci kada su bili izbori, konačno u Bujanovcu su bili lokalni izbori, gde su četiri albanske partije pravile većinu, gde smo mi Ujedinjena seljačka stranka, čiji sam ja predsednik, bili zajedno u koaliciji sa SNS, gde imamo odbornike. To su ljudi koji su dobri domaćini i želeli smo i sada i ranije da radimo u interesu svih građana, ali nije bitno da li je to neka nacionalna manjina ili naš srpski narod. Svi smo mi isto i mi smo želeli i u Bujanovcu, kao i u drugim mestima, da učestvujemo, da radimo, da obezbedimo bolje uslove života i za selo i za grad. Ova buduća vlada koja će se formirati za dva dana, odnosno prekosutra, ta vlada će imati mogućnost po prvi put da imamo Ministarstvo za selo, ministarstvo koje će dati mogućnost da se ostavi veći akcenat, da se obezbede bolji uslovi života. Danas smo imali formiranje Odbora za poljoprivredu, izabrali smo predsednika Odbora za poljoprivredu Marijana Rističevića i imamo potrebu da zajedno radimo, da u svakom delu naše Srbije budemo kao ljudi, kao poslanici, da razgovaramo sa ljudima. Mi smo ranije bili u Bujanovcu kao Odbor za poljoprivredu, bili smo i u Novom Pazaru. Razgovarali smo i obilazili poljoprivredna gazdinstva. Nije bitno da li je to gazdinstvo bilo kog vlasnika. To su ljudi koji rade poljoprivredu, koji se muče, koji imaju iste potrebe da se u svakom delu obezbede isti uslovi života. Zato će Ministarstvo za selo imati mogućnost da radi, Ministarstvo za nacionalne manjine i dijalog isto će to raditi, Ministarstvo za demografiju i borbu za decu, za mlade će raditi. Znači, ova naša vlada koja će biti formirana biće vlada koja će stvarno dati doprinos da se obezbede isti uslovi života u svakom delu Srbije. Imali smo i Odbor za prava deteta gde je predsednik Skupštine, gospodin Dačić bio sa nama. I sada ću to reći, na tom Odboru sam kao član, i ranije sam bio zamenik člana, govorio da se moramo zalagati za onu decu na selu, decu koja žive na selu da im obezbedimo makar iste uslove života kao onoj deci koja žive u gradu. Kada govorimo o svim tim našim problemima moramo i na tom Odboru staviti apostrof na to zato što kategorija dece koja žive na selu mora biti poznata i sutra nekim novim zakonima kojima treba da pospešimo razvoj i bolji život svih naših ljudi koji žive na teritoriji Republike Srbije. Još jednom bih se zahvalio i predsedniku Skupštine i svima vama ovde jer smo svi ovde sa željom da obezbedimo bolje uslove života za svakog čoveka i za one koji žive na selu i koji žive od sela i za one koji žive u gradu. Dobro je što ovaj amandman nije prihvaćen zato što svi mi mislimo isto, želimo da bude dobro za svakog čoveka pa bilo gde da bude i bilo koje nacionalna pripadnost da bude. Još jednom, ja ću kao predsednik Ujedinjene seljačke stranke podržati predloge svih zakona zato što mislim da država Srbija na čelu sa predsednikom Vučićem ima mogućnost da bude jača i bolja a to je dokazano i u prethodnom periodu.
Zahvaljujem. Reč ima Ivan Ribać.
Poštovani predsedniče, poštovani poslanici, poštovani građani Srbije, prvog dana zasedanja Skupštine u novom sazivu čuli smo blago rečeno ne baš prijateljske opaske poštovanih kolega iz stranke SDA, koji su apriori odbijali sve i bili protiv svih predloga vladajuće većine, iznoseći neke paušalne optužbe koje nemaju baš veze sa istinom. Predstavnici iste one stranke čiji predsednik već dugi niz godina pokušava da unese razdor u suživot Srba i naše braće Bošnjaka, sve radi sticanja jeftinih političkih poena, iako oni na toj teritoriji već vekovima žive u bratstvu i slozi sve dok se ne pojave tako neki političari koji radi sitnih sopstvenih interesa pokušavaju da unesu nemir među njima. O stručnosti predsednika pomenute partije ne bih puno govorio, osim da kažem da je on predlagao da prekinu i prestanu da se nose zaštitne maske u pandemiji i jeku pandemije i borbe protiv Kovida, jer je kako je rekao na njima mala količina otrova ili određenih hemijskih supstanci koje će povećati smrtnost građana koji ih nose, direktno na taj način utičući na zdravlje i bezbednost svojih građana. Da ne pominjem da je često puta u sred Beograda, u sred Srbije govorio kako je fašistička država, kako treba da se otcepi Sandžak i ostale samo njemu neke znane ideje i fraze ne bi li uneo razdor u taj živalj na toj teritoriji, nakon koga bi mogao jeftino da manipuliše ponašajući se kao paša iz starih vremena. Politika naše stranke i našeg predsednika, gospodina Aleksandra Vučića je takva da se ne pravi razlika između Srba, Bošnjaka i svih nacionalnih manjina koji žive na prostoru Srbije. Da ovo ne bi bilo samo politički korektno obojena fraza koju sam rekao, reći ću i neke brojke. U svoj krizi koju je zahvatila našu državu, koju smo nasledili nakon 2012. godine kada smo došli na vlast, u taj region gde žive Srbi i Bošnjaci uloženo je mnogo novca, mnogo više nego što je to uloženo desetinama godina pre nego što smo došli na vlast. Tamo je napravljen jedan od najmodernijih dijagnostičkih centara, tamo su napravljene dve nove škole, jako poboljšana putna infrastruktura i olakšan život građanima sa tih prostora. Takođe, ono što mi je zaparalo uši i čijem utisku ne mogu da se otmem, a to je da je poštovani kolega tražio od gospodina ministra spoljnih poslova tada, a sada uvaženog predsednika Skupštine, u prvoj svojoj rečenici da se izvine za zločine nad Bošnjacima koje su počinili Srbi. Moram da kažem da je ova vlast od 2012. godine, od kada je došla i preuzela kormilo vođenja ove države često isticala da osuđuje svaki zločin Srba nad bilo kojom nevinom žrtvom u ratovima na prostoru bivše Jugoslavije. Prvenstveno iz naše sramote jer su Srbi bili čestiti, hrabri, uvažavani i poštovani ratnici koji su uvek vodili odbrambene ratove, da ne kažem da su imali poštovanje čak i svojih neprijatelja, pomenuo bih tu i generala fon Mekenzena koji je 1915. godine rekao i naredio da se podigne spomenik srpskim ratnicima na Košutnjaku. Još jedna činjenica koja potkrepljuje ovu moju tvrdnju je i ta da se predsednik Vučić, svestan svega ovoga što sam malopre rekao, odvažio da na jedan viteški, časni i pošten način iz najiskrenijih namera ode 2015. godine u Potočare, gde će se pokloniti senama nevino stradalog naroda, ali ne tako kao što su to radili bivši vlastodršci iz nekih prethodnih vlasti koji kada nisu imali šta da ponude svom narodu u smislu boljeg uslova života, bolje plate, bolje infrastrukture, bilo kog boljitka za njihov život tako su se izvinjavali sporadično kome treba i kome ne treba. Njegove namere su bile iskrene i časne. Pitao bih samo kolege – šta se tada desilo i kako je tada gospodin Vučić mogao da prođe? Moga je da izgubi glavu. Isto tako bih hteo da pitam – zašto se ne pominju i srpske žrtve kada su toliko pošteni i sećaju se svojih, da li su one manje vredne, da li se preko 8.600 Srba koji su izgubili život u ratu, u Sarajevu od 1991. godine do 1995. godine? Ili, šta je sa zločinima u Podrinju i selima Bratunac, Zvornik, Milići, Vlasenica i drugim, gde je za vreme verskih praznika mučeničkom smrću ubijeno preko 3.000 Srba o kojima je pisao gospodin kolega Miodrag Linta. Naša stranka na čelu sa predsednikom Vučićem je uradila sve da pokaže da nam je stalo do iskrenog suštinskog pomirenja, poverenja, saradnje i mira u budućnosti, ne samo sa Bošnjacima, nego sa svim narodima koji žive na ovoj teritoriji, ali prvenstveno iz jednog razloga, da našim pokolenjima ostavimo srećnu i bezbrižnu budućnost neopterećenu teretom koji su imale naše generacije. Iako svakodnevno trpimo napade sa svih strana od medija, od udruženih tajkunsko-mafijaških grupa, od raznih centara moći u zemlji i inostranstvu, ne možemo slagati pošten i čestit narod koji ove groteskne optužbe smatra smešnim, jer na svom ličnom primeru on vidi da svakog dana živi bolje, da svakog dana, svakog meseca ima bolje uslove za život, da živi u lepšem ambijentu, da lakše dolazi do zaposlenja i do raznih drugih benefita, ova vlast njemu omogućava. Ono što ćemo mi da pomognemo predsedniku Vučiću i stranci SNS, kao i našim koalicionim partnerima, to je da ćemo stojički ćutati, trpeti sve kritike koje dolaze iz ovih kruga, raditi, sledeći misao velikog Vladike Nikolaja Velimirovića koji je rekao – ćuti i čini dobro delo, zakopaj ga pod kamen i ono će samo napraviti jezik i objaviti se pokolenjima. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Već sam rekao, ali iz službe me upozoravaju da to moram da kažem i u formalnom obliku. Saglasno članu 97. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Istovremeno želim da vam skrenem pažnju da se može očekivati da i glasanje bude oko 18.00 časova, radi informacije o daljoj dinamici našeg rada. Sledeći govornik je Miodrag Linta.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, brojne činjenice jasno pokazuju da je Srbija vodeća država u Evropi u poštovanju prava nacionalnih manjina. Srbija poštuje sve međunarodne standarde, međunarodne konvencije vezano za poštovanje prava nacionalnih manjina. Mi smo država u kojoj imamo 27 nacionalnih saveta nacionalnih manjina i mislim da smo po tome šampioni u čitavom svetu. Imamo niz lokalnih samouprava gde se bez ikakvih problema, slobodno upotrebljavaju jezici nacionalnih manjina. Mislim da ima lokalnih samouprava gde imamo u upotrebi jezike nacionalnih manjina 10, 15 i više. Srbija čini sve što je u njenoj moći. Znači, ono sa predsednikom Vučićem, da pošalje jasnu poruku da želi mir, stabilnost, pomirenje na prostoru bivše Jugoslavije. Međutim, činjenice pokazuju da to ide jako teško. Evo, daćemo primer odnosa bošnjačkih političara u Sarajevu prema ispruženoj ruci zvaničnog Beograda. Pomenuću jedan u nizu događaja koji se desio ove godine, 20. jula ove godine, Bakir Izetbegović, predsednik Stranke demokratske akcije i lider bošnjačkog naroda je bio zajedno sa bošnjačkim članom predsedništva, Šefikom Džaferovićem, sa poglavarom islamske zajednice u BiH, Huseinom Kavazovićem u Kozaracu kod Prijedora. Šta je Bakir Izetbegović rekao tom prilikom? Prvo, kaže, Bakir Izetbegović - genocid nad Bošnjacima je počeo u Krajini, a kulminirao je u Srebrenici. Dakle, prema Bakiru Izetbegoviću i bošnjačkim političarima nije se desio genocid nad Bošnjacima samo u Srebrenici, desio se i u Prijedoru, Ključu, Sanskom mostu, Bratuncu i još nekoliko lokalnih samouprava. On je tada izjavio da je u istoriji bilo mnogo genocida nad bošnjačkim narodom od strane srpskog naroda. Drugo, Bakir Izetbegović je tada rekao jednu najbrutalniju moguću laž i optužbu, izmišljotinu, da srpski narod mora da se zabrine, jer ima mnogo Srba koji su skloni ubijanju Bošnjaka. Zatim, Bakir Izetbegović je rekao da ne može da prežali što Srbija nije 2007. godine od strane Međunarodnog suda pravde u Hagu osuđena za genocid. Takođe, da veoma žali što 10 godina kasnije, 2017. godine, nije uspela revizija tužbe za genocid protiv Srbije. I da će on i dalje nastojati, koliko god bude u njegovoj moći, da se ponovo pokrene inicijativa za reviziju presude za genocid protiv Srbije. U drugim prilikama Bakir Izetbegović i drugi bošnjački političari su govorili i govore kako je Republika Srpska nastala na genocidu, masovnim zločinima, etničkom čišćenju bošnjačkog naroda, da je Srbija izvršila agresiju na Bosnu i Hercegovinu, da se nikako ne mogu izjednačavati agresori, dakle, Srbija, srpski narod sa braniocima, dakle sa tzv. armijom BiH i bošnjačkim narodom. Kakve su to poruke Bakira Izetbegovića i drugih bošnjačkih političara? To su poruke mržnje, isključivosti, te su poruke uperene protiv mira, stabilnosti, protiv zajedničkog života Srba i Bošnjaka. To su poruke koje dodatno podižu tenzije i produbljuju podele između srpskog i bošnjačkog naroda. U više navrata i verski poglavar bošnjačkog naroda u BiH, Husein Kavazović je rekao da nema nikakvog pomirenja između Srba i Bošnjaka do god Srbija i srpski narod ne priznaju lažni i nepostojeći genocid u Srebrenici. Moje lično mišljenje je koliko god predsednik Vučić se trudio, a znam da je iskren u svojoj nameri i želi pomirenje dva naroda, mislim da u tome ne može uspeti zato što ne postoji nikakva spremnost, barem na današnji dan, od strane bošnjačke političke, kulturne, verske elite da se suoči sa pogrešnom politikom Alije Izetbegovića, da odbaci ratnu politiku Alije Izetbegovića čiji cilj je bio stvaranje etnički čiste muslimanske teritorije sa koje bi bili proterani svi Srbi, a ono malo što bi ostalo, bili bi građani četvrtog, petog reda. Ne postoji, mi nemamo u Sarajevu ni jednu relevantnu političku stranku bošnjačkog naroda koja bi bila spremna na kompromis, koja ne bi polazila od ovih lažnih, bezočnih izmišljotina i optužbi prema Srbiji i srpskom narodu. Jasno je da zvanično Sarajevo nikada nije iskreno prihvatilo Dejtonski mirovni sporazum. Jasno je da se bošnjački političari nadaju da će i danje uz pomoć određenih centara moći u međunarodnoj zajednici ostvariti svoj krajnji cilj, a krajnji cilj jeste ukidanje Republike Srpske i stvaranje unitarne muslimanske BiH. Dobro znamo da je negde od završetka rata, pa do 2005, 2006. godine visoki predstavnik u BiH kao instrument određenih zapadnih centara moći i uz podršku bošnjačkih političara, odnosno više od osamdeset nadležnosti Republici Srpskoj u oblasti odbrane, bezbednosti, finansija. Znamo da se Ustavni sud BiH koristi kao instrument napada na Republiku Srpsku. Koja je struktura Ustavnog suda BiH. Ustavni sud BiH ima devet članova. Dva člana su iz reda Bošnjaka, dva iz reda Hrvata, dva iz reda Srba i tri su stranci. Vi faktički sve strateške odluke se donose preglasavanjem sudija iz reda srpskog naroda, a u određenim prilikama iz reda hrvatskog naroda. Tako da, odluke se uvek donose konsenzusom troje sudija stranaca i dvoje sudija Bošnjaka. Znači, pet prema četiri ili sedam prema dva. Mi imamo vandejtonske kategorije, imamo pravosuđe BiH, tužilaštvo i sud BiH koji uopšte nisu predviđeni Dejtonskim mirovnim sporazumom. Oni su sada novi instrument pritiska na Republiku Srpsku i na srpski narod. Govorio sam u načelnom delu rasprave da je i tužilaštvo i sud BiH etnički motivisana institucija, čiji cilj nije pravda, čiji cilj nije kažnjavanje svih onih koji su činili ratne zločine. Bošnjački političari polaze od pretpostavke da je bilo nekakvih malih, pojedinačnih zločina protiv Srba, ali Srbi su glavni krivci, oni su, ponavljam, izvršili genocid, masovna etnička čišćenja, masovne zločine i Republika Srpska ne sme da postoji. Srbija se snažno zalaže za dosledno poštovanje Dejtonskog mirovnog sporazuma. O Dejtonskom mirovnom sporazumu, izvornom Dejtonskom mirovnom sporazumu BiH se sastoji od dva entiteta. Ako to prevedemo na svakodnevni jezik, BiH je u suštini jedna konfederacija, državna zajednica koja se sastoji od dve države Republike Srpske i Federacije BiH i koju čine tri naroda Srbi, Bošnjaci i Hrvati. Bošnjačka elita nikad nije prihvatila, ponavljam, iskreno Dejtonski mirovni sporazum. Mislim da se mi moramo zalagati upravo zbog mira, stabilnosti na zapadnom Balkanu da se treba vratiti izvornom Dejtonskom mirovnom sporazumu. Svih 80 prenesenih nadležnosti sa nivoa Republike Srpske i Federacije BiH su prenete na nelegitiman, nelegalan i nasilan način. U Dejtonskom mirovnom sporazumu jasno stoji da se sve odluke o eventualnom prenosu nadležnosti na nivo BiH moraju donositi isključivo dogovorom i saglasnošću legitimnih predstavnika Republike Srpske Federacije BiH. Ni jedna od ovih 80 nadležnosti nije preneta u skladu sa ovim načelom koji stoji u Dejtonskom mirovnom sporazumu. Teško je biti Srbin u Federaciji BiH. Čuli smo ovde kolege, pojedine kolege koji su govorili na tu temu. Znači, Sarajevo samo priča o genocidnoj Republici Srpskoj, o etnički očišćenoj Republici Srpskoj od Bošnjaka, a Federacija BiH nije tema. Ponavljam još jednom u Federaciji BiH je živelo 600 hiljada Srba, a po popisu od 2013. godine živi ih sada manje od 50.000. Preko pola miliona Srba je proterano sa područja Federacije BiH. Kako žive preostali Srbi u Federaciji BiH? Osnovni problem je diskriminacija od strane nadležnih državnih organa u delu zakonodavstva. Od 10 kantona u četiri kantona srpski narod nije konstruktivan. Tamo je jeste konstruktivan to je mrtvo slovo na papiru. Daću vam primer. Da li je moguće da u Srbiji bilo koja nacionalna manjina nema pravo na obrazovanje na svom jeziku? To ne postoji. Zamislite da neka nacionalna manjina u Srbiji nema to pravo. Pa, digla bi se čitava Međunarodna zajednica i OSC i Savet Evrope i EU i rekli bi – pogledajte ovu Srbiju ne da jednoj nacionalnoj manjini da koristi svoj maternji jezik. U Federaciji BiH, u Hrvatskoj to je normalna stvar. Evo, samo dva primera. Primer opštine Glamoč, gde Srbi po poslednjem popisu stanovništva čine blizu 50%. Srpska deca nemaju pravo da idu u školu i da uče svoj maternji srpski jezik. Mogu samo da se opredele između hrvatskog jezika, i kako oni zovu bosanskog jezika. Još uvek ne mogu da shvatim, da razumem šta znači bosanski jezik ovo je bošnjački narod valjda on treba da priča bošnjačkim jezikom, ali dobro, oni su rekli da oni taj jezik zovu bosanskim jezikom. Ja mislim da je to jasna tendencija o čemu se radi. I sada srpska deca u Glamoču moraju da se opredele da li će da uče hrvatski jezik ili bosanski jezik. Ista je stvar u Bosanskom Petrovcu. Takođe, koji je deo, opština Bosanski Petrovac je deo Unsko-sanskog kantona sa sedištem u Bihaću. Srpska deca u Bosanskom Petrovcu takođe ne mogu da uče srpski jezik. I šta rade roditelji, srpski povratnici? Šalju svoju decu da putuju u opštinu Drinić. Znači, to je sada manji deo nekadašnje predratne opštine Bosanski Petrovac koji pripada Republici Srpskoj. Znači, ne mogu da uče srpski jezik u Bosanskom Petrovcu. Mislim da su to važne stvari, da mi o tim stvarima moramo da govorimo i da insistiramo da srpska deca svuda u regionu i Federaciji BiH, i u Hrvatskoj moraju da imaju pravo da uče, da se školuju na svom maternjem jeziku i da je to civilizacijski standard i da je to za Republiku Srbiju sasvim normalna stvar. Želim na kraju da ponovim još jednom. Mislim da ne postoji nikakva spremnost, apsolutno nikakva spremnost za 25 godina po završetku rata kod bošnjačkih političara i bošnjačke elite za iskreno pomirenje i odnose međusobnog poštovanja između srpskog i bošnjačkog naroda, između Srbije i BiH. Ne postoji spremnost da se odbaci ratna politika, ne postoji spremnost da se procesuiraju ratni zločini, ne postoji spremnost da se prihvati iskreno Republika Srpska, da se prihvati iskreno Dejtonski mirovni sporazum, da se kazne svi oni koji su činili ratne zločine. Bez obzira na to Republika Srbija treba i dalje da insistira na odnosima međusobnog poštovanja i uvažavanja, ali mislim da Srbija mora, o tome sam govorio u načelnom delu rasprave da bude aktivan činilac u procenjivanju ratnih zločina. Srbija ne sme više da dozvoli da ovde određene nevladine organizacije pružaju prst i određuju koji će časni borci Republike Srpske, Republike Srpske krajine da budu po treći, peti put procesuirani pred pravosuđem Republike Srbije. Svi mi stojimo na stanovištu. Ja lično, da svako ko je činio ratne zločine da treba da odgovara. Ogromna većina oficira, podoficira, boraca Republike Srpske, Republike Srpske krajine su se časno, hrabro i pošteno borili za svoj narod i poštovali sve međunarodne konvencije ratovanja, a pre svega, poštovalo vlastitu tradiciju. Dakle, ne možemo više dozvoliti da se naši borci procesuiraju, naši oficiri procesuiraju, i moramo napraviti jedan iskorak da je konačno došlo vreme da za brojne zločine nad našim narodom odgovaraju pripadnici, takozvane, armije BiH, hrvatske Vojske, pripadnika hrvatskog veća, odbrane i brojnih raznih paravojnih muslimanskih i hrvatskih formacija koje su delovale u ratnom periodu. Hvala.
Hvala. Ovim smo završili raspravu po ovom amandmanu. Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić, i Arđend Bajrami. Primili ste mišljenje predstavnika predlagača o podnetim amandmanima i izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Sandra Joković.
Poštovani predsedavajući, javljam se po amandmanu za ljudska i manjinska prava. Poštovani predsedavajući, kolege i koleginice poslanici, obraćam vam se prvi put i to ovog puta u ime ljudi koje predstavljam. To su ljudi romske nacionalnosti. Sa ponosom ističem da sam ja jedna od njih. Znamo da Rome prati loša slika, ali nadam se da će se ta loša slika ukloniti. Zahvaljujući predsedniku Srbije, i predsedniku Srpske napredne stranke, Aleksandru Vučiću, koji ima sluha za narod ove nacionalne manjine, samim tim da je omogućio da se na listi za narodne poslanike nađe neko ko je ove nacionalnosti, svedoci smo da je dosta toga urađeno po pitanju donošenja Zakona o diskriminaciji, da se svaki čovek koji je različite boje kože, vere, oseća kao ravnopravni član ovog društva. Samim tim što je predsednik, Aleksandar Vučić dao na predlog tri nova ministarstva, od kojih je jedno ministarstvo za ljudska i manjinska prava, isto tako bih volela da pohvalim izbor za nove ministre, zastupljenost žena u Vladi, nova stručna lica. Takođe, koristim priliku i da pohvalim izbor novih mladih ljudi u parlamentu koji će predstavljati svoj grad, opštinu, izneti probleme i efikasno doći do rešenja istih uz pomoć nove Vlade. Svi zajedno moramo da se borimo kako bi se rasizam iskorenio. Naša divna zemlja Srbija je zemlja ljubavi, mira, tolerancije i u njoj nema mesta mržnji, rasizmu, nasilju i fašističkoj ideologiji. Sigurni smo da je naša zemlja u stanju da obezbedi da se svaki građanin Srbije oseća sigurno i spokojno, bez straha za svoju bezbednost i bezbednost svoje porodice. Ne bih više oduzimala vremena svojim kolegama. Zahvaljujem.
Hvala vama, gospođo Joković, i čestitam na prvom izlaganju u ovom sazivu. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Reč je o članu 12, pa ću se baviti najpre suštinom onoga što je predloženo. Dakle, ovde se amandmanom traži brisanje nadležnosti ministarstva koje se stara o položaju i ostvarivanju nadležnosti nacionalnih saveta i nacionalnih manjina. Dakle, da se ne vrši nadzor nad njihovim radom, iako se njihov izbor i nadležnosti finansiraju iz budžeta. To što neke nacionalne manjine imaju po više struja i međusobno se teško dogovaraju, teško funkcionišu, to je njihov unutrašnji problem. Ali nije logično da država bilo šta finansira, a da ne može da zna šta finansira, na koji način finansira i na koji način se troše sredstva. Želim da verujem da im cilj nije bio bilo kakva manipulacija ili zloupotreba. U obrazloženju koje je dato mislim da su napisali da je to svrsishodno. Šta je svrsishodno? Svrsishodnost je da ih ne proveravate i ja u potpunosti podržavam stav predlagača ovog zakona da se ovaj amandman odbije. Shodno ovom amandmanu, napravio bih jednu paralelu i jednu digresiju sa nečim što se desilo pre izvesnog vremenskog perioda, a reč je o aktivnostima Uprave za sprečavanje pranja novca. Naime, vi znate, pred zakonom su svi jednaki, a institucije sistema su ustrojene na osnovu zakona. Zašto bi bilo kome smetao rad nezavisnih tela, zašto bi bilo kome smetao rad nezavisnih institucija, osim ako iza pojedinačnog ili kolektivnog nezadovoljstva stoji nešto sumnjivo, nešto što nama nije poznato? Kada je Uprava za sprečavanje pranja novca vršila kontrolu finansijskih transakcija ministarstava, to je bilo u redu i to su svi podržavali, najviše opozicija, to i jeste nadležnost Uprave i mi sa tim nismo imali apsolutno nikakav problem. Ali kada ta ista Uprava za sprečavanje pranja novca isključivo, ponavljam, u granicama svojih ovlašćenja i svojih nadležnosti traži podatke za rad pojedinaca, za rad udruženja, manje ili više udruženja i pojedinaca koja su bliska pojedinim opozicionim krugovima, to je tobože kriminalizacija koju vrši vlast nad besprekorno čistim i neokaljanim udruženjima i pojedincima. Onda dolazimo do situacije da uz sve to, po ustaljenoj matrici javlja se veliki opozicionar Dragan Đilas i diže glas protiv takve tobože kriminalizacije. Previše demagogije, previše politikanstva u ovakvim osudama organa i tela koji samo obavlja svoju dužnost u borbi protiv pranja novca i finansiranja terorizma. Ako je Đilas čistunac, ako ove nezavisne institucije, odnosno ako ovi pojedinci i organizacije, nevladin sektor rade sve shodno zakonu, pa zašto onda ne bi sve izneli transparentno pred javnost, isto onako kako je to uradila Vlada, odnosno kako su uradila ministarstva unutar Vlade Republike Srbije? Očigledno je da za njih postoje dvostruki aršini, pa su predstavnici vlasti u obavezi da se podvrgavaju kontroli, ali tu obavezu nemaju Đilas i ovi ostali, kako bih rekao, buntovnici protiv odgovornog i zakonitog rada Uprave za sprečavanje pranja novca i finansiranje terorizma. I Vlada Srbije, a posebno predsednik Srbije Aleksandar Vučić su svojim ponašanjem, svojim postupcima dokazali da poštuju zakone ove države i institucije sistema, pa zaista nije jasno zašto bi, recimo, Đilas, njegovi štićenici, onaj krug ljudi koji sarađuje sa njim, bili izuzeti od poštovanja zakona i državnih institucija. Lojalnost prema svojoj državi koju ispoljava ogromna većina građana Srbije treba da bude uzor Đilasu i onima koje on podržava, ali to je njihovo ogledalo u koje će morati konačno da se pogledaju. Još jednom, smatram da je predlagač potpuno u pravu kada kaže da ovaj amandman ne treba prihvatiti, a samo sam želeo da napravim digresiju, odnosno da podvučem paralelu ovog amandmana sa nečim što se desilo pre izvesnog vremenskog perioda. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Na član 12. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim predstavnika predlagača da se izjasni o amandmanu. Reč ima Aleksandar Martinović. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, kao ovlašćeni predstavnik predlagača, prihvatam amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Na član 13. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Primili ste mišljenje predstavnika predlagača o podnetim amandmanima, izveštaj Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče Narodne skupštine. Vrlo ću kratko. Želim u startu da kažem da predlažem da se odbije ovaj amandman i da sam saglasan sa svom onom argumentacijom zbog koje je i ovlašćeni predstavnik predlagača pozvao da se odbije predloženi amandman grupe poslanika koji ste iščitali. Žao mi je što poslanici koji su predložili ovaj amandman nisu u sali, da pokušamo da čujemo neku argumentaciju u tom smislu zašto bi ovaj amandman trebalo prihvatiti. Moje mišljenje je da kada je reč o amandmanu koji se odnosi na Ministarstvo unutrašnjih poslova, da se zapravo krije pokušaj, vrlo perfidni pokušaj, da se Republika Srbija optuži kao neko ko nema sluha za pitanja osoba koje pripadaju određenoj nacionalnoj manjini, u ovom slučaju reč je o albanskoj nacionalnoj manjini, jer vidimo iz predloga amandmana da se posebno apostrofira zapošljavanje pripadnika nacionalnih manjina i usaglašavanje strukture zaposlenih sa strukturom stanovništva u naseljenim mestima. Gospodin Kamberi, kao i gospodin Imamović, njegov kolega iz iste poslaničke grupe, vrlo neprincipijelno sastavljene poslaničke grupe, pokušavaju na ovaj način da nametnu temu koja realno ne postoji. Ponoviću da mi je žao što nisu tu, da čujemo gde to u Srbiji nacionalne manjine imaju bilo kakav problem, u kojoj sferi, u kojoj oblasti, u kom segmentu, u kom preduzeću, u kojoj instituciji, u kom državnom organu bilo koja nacionalna manjina ima bilo kakav problem, koje to pravo nacionalne manjine u Srbiji danas imaju prilikom ostvarenja? Žao mi je što nisu ovde, da čujemo nešto iz njihove argumentacije. Kada govorimo o Ministarstvu unutrašnjih poslova, trebalo je da znaju da kriterijum da neko postane pripadnik Ministarstva unutrašnjih poslova nije da li je neko Albanac ili je neko Rom ili je neko Srbin ili je neko Mađar ili pripadnik bilo koje druge nacionalne manjine. Dakle, mislim da je izuzetno pogrešno percipirati stvari na taj način, proklamovati navodnu ugroženost određene nacionalne manjine time što nisu možda, po nečijem mišljenju, dovoljno zastupljeni u nekom državnom organu, u ovom slučaju, kao što sam rekao, Ministarstvu unutrašnjih poslova. Neko da bi se zaposlio u Ministarstvu unutrašnjih poslova, kriterijum za to je isključivo stručnost, dakle, ne nacionalna pripadnost, već isključivo da li odgovara potrebama koje je zakon propisao. Sama činjenica da se u nekoj opštini, ovde ću navesti neke opštine kao što su Preševo, Bujanovac, opštine u kojima određena nacionalna manjina predstavlja većinu, sama činjenica da u opštini recimo Preševo Albanci imaju većinu govori o zastupljenosti i u državnim organima, govori o tome da su zastupljeni i u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Neće niko iz Beograda odlaziti da bude policajac u Preševo, već će to biti čovek iz Preševa. Zaista mislim da je nepotrebno otvarati ovakve teme, pokušati da se na jedan perfidan način podigne tenzija, pokušati da se stvara atmosfera netrpeljivosti i nepoverenja. Kada govorimo o multietničnosti i kada govorimo o zastupljenosti svih nacija, ja moram da pitam, a šta je sprečilo lokalne samouprave na jugu Srbije, dakle, Preševo ili Bujanovac da prekrše jedno pravilo koje je na snazi od 2002. godine o zastupljenosti srpske, u ovom slučaju manjine, u toj opštini. Od 2002. godine postoji pravilo da sve nacionalne manjine budu zastupljene u lokalnoj vlasti. Zašto je posle 18 godina opština Bujanovac odlučila da prekrši to dobro pravilo koje je bilo na snazi, ponoviću 18 godina? Šta je problem? Zbog čega su Srbi u ovom slučaju izbačeni iz lokalne samouprave? Šta se to desilo? Već je bio dogovoren koalicioni sporazum. Podsetiću da ni jedna stranka nije osvojila apsolutnu većinu na izborima za opštinu Bujanovac. Srpska napredna stranka je osvojila 10 mandata, isto koliko i najjača albanska partija. Sve su to pitanja na koja bi gospoda predlagači ovog amandmana mogli da odgovore i žao mi je što nisu to. S druge strane, osećam potrebu da primetim da kada dobijamo neke zamerke, kritike sa te strane, dakle dolaze predlagači ovog amandmana, nikako da čujemo i nešto afirmativno, nikako da čujemo i da se negde nešto lepo dogodilo. Informišući se malo naišao sam na podatak da se u maju ove godine, dakle nije to tako davno bilo, to je bilo pre nekoliko meseci, srpski i albanski policajci u zajedničkoj akciji probili su novi put do crkve u selu Oraovica kod Preševa. Dakle, zar ovo nije nešto što je afirmativno, zar ovo nije nešto što treba svi da promovišemo, zar ovo nije najbolji mogući primer multietničnosti? Kome su potrebne danas 2020. godine podele da li je neko Albanac, da li je neko Srbin, da li neko treba ovoliko da učestvuje u nečemu, da li neko ima ovakvu kvotu, onakvu kvotu? Kome to treba? Kome treba izazivanje podela, a siguran sam da ni gospoda koja su predložili ovaj amandman nemaju podršku kod svog naroda. I to su izborni rezultati nedvosmisleno i pokazali. Dakle, evo imamo jedan primer kako mogu srpski i albanski policajci u zajedničkoj akciji, probili novi put do crkve u selu Oraovica. Ova vest je izašla na brojnim portalima. Ovu vestu su ljudi pročitali. Za ovo se zna i ovo nije prvi primer. Nekoliko ovakvih dobri primera je bilo u prošlosti. Još jednom podvlačim i sam izostanak predlagač ovih amandmana na današnjoj raspravi govori o tome da oni nemaju argumente i da je ovo pokušaj, dakle, na jedan vrlo perfidan način da se otvori jedna tema koja ne postoji i da se Srbija nepravedno optuži za nešto što nije istina. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Markoviću. Samo informacija. Preostalo vreme za raspravu poslaničke grupe Aleksandar Vučić – za našu decu je nešto preko 23 minuta. Preostalo vreme za raspravu poslaničke grupe SPS je 8 minuta i 5 sekundi. Reč ima gospodin Đorđe Milićević.
Dovoljno je gospodine Orliću. Zahvaljujem. Slažem se u potpunosti sa ovim o čemu je govorio gospodin Markoviću i mislim da čitava ova rasprava, bez obzira što nema predlagača amandmana, zapravo govori da mi nismo ovde došli da se bavimo politikanstvom, već da smo vrlo sistematično izanalizirali amandmane koji su podneti, bez obzira ko ih je podneo i da izlazimo argumentovano sa činjenicama zašto smatramo da je predlagač u pravu i nije prihvatio predložene amandmane. Kada je reč konkretno o amandmanu na član 13. Predloga zakona, kao što je gospodin Marković rekao, on se odnosi na MUP i amandmanom se traži da se struktura zaposlenih u MUP usaglasi sa nacionalnom strukturom stanovništva, to je zapošljavanje pripadnika nacionalnih manjina usaglasi sa njihovim brojem u strukturi stanovništva. Ovo pitanje jeste osetljivo za nas, ali MUP je državni organ, republičke nadležnosti, a ne lokalne samouprave, to je opšte poznato. Osim toga postoji multinacionalna policija, to jest zapošljavani su pripadnici svih nacionalnih manjina u svim sredinama gde žive. Treba imati u vidu da su u pitanju osetljivi poslovi javnog reda i mira i poslovi pogranične policije gde je važno da budu obrazovani, obučeni, lojalni svojoj državi, da se ne dešavaju propusti, da se dvostruko prijavljuju građani i na Kosovo, dakle, bez odjava da su izdavana dokumenta o prebivalištima u opštinama u zoni razgraničenja čime se nezakonito menjala struktura stanovništva. U okviru ovog amandmana, iako se to ne odnosi na ovaj član, već na član 15. Ministarstvo spoljnih poslova traži da se Uprava za saradnju sa dijasporom i Srbima u regionu zove – Uprava za saradnju sa državljanima Republike Srbije kako bi država finansirala saradnju sa njihovim dijasporama. Ovo je neprihvatljivo jer nacionalne manjine sarađuju preko svojih nacionalnih saveta sa svojim matičnim državama čime im se obezbeđuje čuvanje nacionalnog i kulturnog identiteta, takođe, njihove matične države i imaju svoje oblike saradnje sa pripadnicima svog naroda u dijaspori. Srbija ima nacionalnu obavezu da sarađuje sa svojom dijasporom i asocijacijama Srba u regionu kao što su njihove matične države. Nemamo mi ustavnu obavezu da sarađujemo sa svim građanima Srbije širom sveta. A što se tiče policije, pa ne može se reći da je policija jednonacionalna u tim mešovitim sredinama i tu nema i ne postoji nikakav ključ, ne postoje nikakve kvote. To ne znači da su bilo čija prava ugrožena. Ako pričamo o tome zašto, a pričamo uopšte o prisutnosti u nekim opštinama, kolega Marković je govorio, pomenuo opštinu Preševo, pomenuo opštinu Bujanovac, čini mi se i Medveđu. Evo, konkretno jedan podatak za opštinu Preševo. Ako već tražite neka prava, pa zašto ste 2011. godine bojkotovali popis u državi u kojoj živite, a sa punim pravom danas tražite svoja prava. Dakle, tada je popisano 3080 stanovnika, a ima 74,5% Albanaca, 13,5% Srba i 8,8% Roma. Dakle, u potpunosti se slažemo sa predstavnikom predlagača da ovaj amandman ne treba prihvatiti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, već unazad nekoliko mojih kolega na početku svoje diskusije uvek konstatuje ili pita gde su podnosioci ovih amandmana o kojima raspravljamo. Ako neko misli da nisu tu slučajno, moram da ga razuverim, zato što su podnosioci Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđen Bajrami, šest narodnih poslanika, nijedna od šest narodnih poslanika koji su podnosioci amandmana nije prisutan u sali da diskutuje o svojim amandmanima. Da li vam to nešto govori? Meni govori da njihov predsednik stranke Sulejman Ugljanin upravo prima naređenje od Đilasa i od Šolaka, da ti poslanici više ne treba da budu u sali. Razloga ima mnogo. Jedan je da bi prikazali i građanima Srbije i ostatku sveta kako se krše prava nacionalnih manjina u Republici Srbiji i u ovom parlamentu, iako mi imamo dva potpredsednika Narodne skupštine koji pripadaju nacionalnim manjinama, ali to im je cilj. Drugi cilj im je da prikažu kako u Narodnoj skupštini nema nikakve demokratije, da živimo u vreme autokratije i da se prava onih koje oni podržavaju buduću vladu Republike Srbije ne poštuju. Sve je to zbog jednog, najvažnijeg razloga. Ja sam ga spomenuo kad smo birali predsednika parlamenta. Tada sam rekao da u ovom sazivu nijedan narodni poslanik neće izglasati nijedan zakon po meri i nalozima koje daju tajkuni, kao što je to bilo ranije. Sada na jedan ovakav način pokušavaju da uruše ugled parlamenta. Da postoji ta saradnja između njih i tajkuna Šolaka i Đilasa vidite i u napadima na predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića. Predsednik Srbije je obećao bezuslovnu borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije. Ko se prvi oglasio i napao odmah zbog toga predsednika Aleksandra Vučića? Baš Đilas, Šolak i mediji koje oni kontrolišu. Sada ja postavljam pitanje, razumem i znam da su njih dvojica skloni, pogotovo kad vrše vlast ili imaju uticaja na vlast, raznim finansijskim marifetlucima, zloupotrebama i kršenjima zakona da bi došli do enormnih količina novca, ali sad sa punim pravom postavljam i pitanje – da li možda sarađuju i sa organizovanim kriminalom da bi srušili predsednika Srbije Aleksandra Vučića? Da li sarađuju i zajednički rade na tom cilju sa grupama ljudi koji su ubijali građane Srbije, građane drugih država na teritoriji Republike Srbije koji se bave švercom narkotika, švercom oružja, švercom roblja? Da li su to saradnici Dragana Đilasa i Šolaka? Jer, model i ključ kako se jedni i drugi bore protiv Aleksandra Vučića je isti i zajednički im je cilj, pa nemojte da se iznenadite ako imaju zajedničku saradnju.
Zahvaljujem. Na član 20. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Da li se neko javlja za reč? Da. Reč ima narodni poslanik Nikola Radosavljević. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovani narodni poslanici, amandman 5. člana 20. koji je podnela poslanička grupa Ujedinjena dolina – SDA Sandžak upravo ukazuje na to da oni ne brinu o porodici, bar ne tako dovoljno i dobro koliko mi to želimo i nemaju tako dobru sliku kako treba brinuti o selu, ali zato za prethodne amandmane koje su podneli traže da se isključivo samo nacionalne manjine pominju svuda. Danas kada sam čuo gospodina Šukala, složio bih se sa njim da, daj Bože, da nacionalne manjine koje žive u Hrvatskoj, koje žive u Federaciji imaju isti status kao nacionalne manjine u Srbiji. Zato ja ne želim da podržim ovakav amandman, a ujedno podržavam zakon o ministarstvima. Zakon o ministarstvima ovakav kakav je predložen stvara osnovu za besprekorno funkcionisanje Vlade Republike Srbije. Veoma je važno da se ovakvim predlogom uvode tri nova ministarstva čiji će rad direktno uticati na boljitak i rešavanje problema građana Srbije - Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog, Ministarstvo za brigu o porodici i demografiju, kao i Ministarstvo za brigu o selu koje će zaokružiti na najbolji način efikasno delovanje Vlade Republike Srbije. Imajući u vidu to da ja dolazim iz centralne Srbije, iz centra Pomoravskog okruga gde se veliki broj stanovnika upravo bavi poljoprivredom, posebno bih istakao značaj Ministarstva za brigu o selu koje će se na najdirektniji način baviti selom i problemima naših seljaka, odnosno njihovim rešenjem. Takođe, imajući u vidu i to da je Srbija izrazito ruralna zemlja i da gotovo polovina stanovništva živi na selu, osnivanje ovakvog ministarstva je pravi potez. Inače, seljak je kroz istoriju, a i sve do danas dao ogroman doprinos Srbiji, i u vremenima kada je to bilo teško ekonomski, a i danas kada gradimo punim koracima napred. Takođe, seljak je taj koji je izneo sve ono što je važno, sve ono što je bitno za poljoprivredu i zato danas imamo u ovoj godini izvoz od oko tri milijarde dolara. Najveći problem jeste smanjenje broja stanovnika u Srbiji i ta migracija, i ne samo migracija u inostranstvo, nego migracija iz sela u grad. Naš predsednik Aleksandar Vučić je više puta govorio o tome i istakao – oživljavanjem sela popravićemo takvu sliku, demografsku sliku naše zemlje i smanjićemo tendenciju smanjenja broja stanovnika u ruralnim sredinama. Vlada Republike Srbije je u proteklom periodu zaista učinila mnogo na zaustavljanju ovakvih migracija i ovakvog trenda. Oživljavanje zadrugarstva je odličan put i na tome su Vlada i nadležno ministarstvo uspešno radili od 2017. do 2020. godine i sa time treba nastaviti i u narednom periodu, jer zadrugarstvo je najfiniji i najbrži oblik upošljavanja ljudi sa sela i sa takvom praksom moramo nastaviti. Tako je, na primer, i u opštinama iz Pomoravskog okruga, iz koga ja dolazim, Rekovac i Despotovac, učinjeno zaista puno. U Rekovcu, kao i Despotovcu asfaltirani su kilometri seoskih puteva i nasipani, takođe. Rekonstruisane su ambulante i zdravstveni objekti. Rekovac je primer gde se dobro radilo u seoskim sredinama i gde Ministarstvo za brigu o selu može da se uključi i još više da pomogne. Da vas podsetim, u Rekovcu 80% stanovništva živi i radi upravo od poljoprivrede. Slična situacija je i u Despotovcu, takođe i u Svilajncu, gde takođe vredi ulagati u poljoprivredu. U Paraćinu imamo takođe novu vlast koja je izašla iz jednog mraka koji je godinama vladao tamo i sigurno je ambiciozna i da će po pitanja unapređenja poljoprivrede raditi maksimalno. Jagodina ima 52 sela i gotovo polovina ukupnog broja stanovništva živi na selu, gde postoje dobri uslovi za život i za rad, ali uvek ima prostora da se sve to učini još boljim u saradnji naše lokalne samouprave i Vlade Republike Srbije. Dobri putevi, infrastruktura, razvijeno zdravstvo, zemljoradničke zadruge zadržaće seljaka na zemlji, odnosno na selu. Ništa manje bitno nije ni Ministarstvo za brigu o porodici i demografiju, jer je i sam predsednik Aleksandar Vučić više puta naglasio da se Srbija, kao i zemlje u okruženju upravo suočavaju sa smanjenjem broja stanovnika sa padom nataliteta i odlivom mladih. Zato je ovo ministarstvo veoma važno kako bi se realizovale mnoge aktivnosti države, kao što je i plan našeg predsednika Aleksandra Vučića Srbija 2025. godine. Isto tako je i važno Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i društveni dijalog. Završio bih tako što bih rekao da u potpunosti podržavam ovaj zakon, da građani Pomoravskog okruga takođe, zato što Zakon o ministarstvima treba podržati, to je u najboljem mogućem interesu svakog građanina i stvara jednu pretpostavku za besprekorno funkcionisanje svih segmenata našeg društva, a naročito kada nas čekaju izazovi počev od pandemije virusa korona, do očuvanja ekonomske stabilnosti, borbe za očuvanje našeg Kosova i Metohije i naravno, borbe protiv kriminala. Zahvaljujem.
Zahvaljujem i čestitam na prvom izlaganju u Narodnoj skupštini. Na član 23. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić, a preostalo vreme za raspravu poslaničke grupe „Aleksandar Vučić - Za našu decu“, 11 minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, govoriću o amandmanu 6, ali ću se nadovezati i na prethodni amandman, gde su podnosioci kojih nema ovde u sali, a čisto sumnjam da će biti u terminu za glasanje, što govori dovoljno o njihovoj ozbiljnosti i želji da daju neki konstruktivni doprinos celoj ovoj raspravi, gde oni predlažu da se zapravo dva ministarstva spoje u jedno, uz standardnu argumentaciju da je to svrsishodnije i uz uštedu budžeta. Želim da kažem da kad je u pitanju budžet, nema potrebe da se brinemo, jer reformama koje su sprovedene još od 2014. godine kada je premijer bio Aleksandar Vučić, koje nisu bile popularne, ali znamo da su bile neophodne, dale su rezultate da mi danas imamo stabilne finansije, da imamo nikada veći budžet i kada su u pitanju troškovi da su oni uvek racionalni, opravdani i da iza sebe imaju rezultate. Takođe, kada govorimo i o određenim odlukama, nije dovoljno samo razmatrati rashodnu stranu, treba gledati i drugu stranu, a to su efekti koji se postižu, a svakako da efekti sa ova tri nova ministarstva koja su ovim zakonom podneti će biti mnogostruko veći, nego predlog koji su predlagači ovde dali, jer zapravo sa razlogom se i formiraju, a to su problemi koje je država koje je predsednik Aleksandar Vučić i SNS, primetili i na čemu se radilo još u prethodnom periodu, a sada će sa novim ministarstvima dobiti dodatni zamajac da mogu i dalje da se reše. Jako je važno da se vodi briga o selu, jer selo ima veliki potencijal koji mi tek treba da iskoristimo, ne samo u smislu ulaganja kroz poljoprivredu, što je zaista odlično ostvareno kroz Ministarstvo poljoprivrede, već i u razvoj etno-turizma, obrazovnog turizma, ali takođe, podrške idejama mladih ljudi i načina da ti mladi ostanu na selu, da tu rade, a kroz podizanje nove infrastrukture bolje ćemo povezati sve krajeve Srbije, formiraće se nove industrijske zone i mogućnosti da ti mladi svoje delatnosti i ideje realizuju, ne samo u segmentu poljoprivrede, već i u segmentu digitalizacije, po čemu smo takođe jedni od lidera u regionu. Kada govorimo o porodici 2018. godine predsednik Aleksandar Vučić je predložio mere koje su sprovedene i kao što smo čuli na prethodnom zasedanju, dale su rezultate, veći broj novorođene dece, i ono što je meni drago da imamo veći broj mladih ljudi koji se odlučuju da sklope brakove, da formiraju porodice, ljudi koji su dosta mlađi od mene, a i sam sebe smatram i dalje mladom osobom, iako imam 31 godinu. Formiranjem ova dva ministarstva kao dva zasebna, stvoriće se uslovi da se još efektivnije, efikasnije krene u samu borbu, imaćemo dovoljno resursa i načina da kroz nove mere i instrumente koje će se primeniti ostvarimo rezultate, a koji će opet biti sastavni deo svih onih šest principa, odnosno ciljeva koje je predsednik Aleksandar Vučić izneo, a koje na kraju trebaju da daju efekat da Srbija bude mnogo bolje mesto za život, mesto gde će mladi ljudi ostajati i gde će formirati porodice, što zapravo već vidimo da imamo deo rezultata ostvaren. Ono što na kraju želim da kažem da svakako neću podržati ove iznesene amandmane. Glasaću o predloženom Zakonu o ministarstvima koji je, kao što sam rekao, samo prvi korak u ostvarivanju svih ovih šest principa, a o ozbiljnosti dijaloga i predloga koje je ova grupacija od šest poslanika iznela govori zapravo o njihovom neprisustvu u sali, a i videćemo kroz samo glasanje. Samo na kraju da kažem da, evo, ovo je mesto gde treba da se vodi dijalog, gde treba da se vode rasprave, razmena mišljenja kroz argumente. Mi smo odličan posao danas uradili, samo šteta što druga strana to ne shvata, što ona nije ovde, jer za dijalog su potrebne dve strane. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 24. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 25. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Da li neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 26. oktobar 2020. godine sa početkom u 18,00 časova, kao Dan za glasanje o 1. tački dnevnog reda Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2020. godini. Zahvaljujem svima na odličnoj raspravi. Nastavljamo sa radom u 18,00 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Primili ste ostavku narodnog poslanika Marka Đurića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Shodno članu 88. stav 1. tačka 2) i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku Marku Đuriću, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tački dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika, kvorum za rad u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 205 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o ministarstvima, u načelu. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaključujem glasanje. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – 204, jedan nije glasao. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – jedan, protiv – 42, nije glasalo 162 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 11. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – jedan, protiv – 20, nije glasalo 184 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – niko, protiv – 17, nije glasalo 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – nula, protiv – 11, nije glasalo 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 20. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za –nula, protiv – pet, nije glasalo 200 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 23. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za –nula, protiv – 14, nije glasalo 191 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 24. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za –nula, protiv – 13, nije glasalo 192 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 25. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – nula, protiv – 11, nije glasalo 194 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 26. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Šaip Kamberi, Enis Imamović, Selma Kučević, Nadije Bećiri, Mirsad Hodžić i Arđend Bajrami. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – nula, protiv – 14, nije glasao 191 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Glasalo je ukupno 205 narodnih poslanika, za – 201, nije glasalo četiri poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o ministarstvima, u celini. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaustavljam glasanje. Ukupno je glasalo 205 narodnih poslanika, za – 205 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o ministarstvima. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 103. stav 6. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u danu za glasanje. Saglasno navedenim odredbama Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Enis Imamović, na sednici 26. oktobra 2020. godine, u 11 časova i 44 minuta, ukazao je na povredu člana 106. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno je glasalo 203 narodnih poslanika, protiv – tri, nije glasalo – 200 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Vladan Glišić, na sednici 26. oktobra, u 13 časova i 37 minuta, ukazao je na povredu člana 106. stav 1. Poslovnika. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje. Ukupno je glasalo 202 narodna poslanika, protiv – tri, nije glasalo 199 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Prvu sednicu Drugog redovnog zasedanja u 2020. godini. Želim sve da podsetim da mi očekujemo da u toku sutrašnjeg dana stigne predlog i zahtev za zakazivanje sednice Narodne skupštine posvećene raspravi o programu Vlade i izboru mandatara, odnosno predsednika Vlade i članova Vlade. Sednica bi bila održana u sredu. Takođe, želim da obavestim sve članove Kolegijuma da sam zakazao za sredu u devet sati ujutru sednicu Kolegijuma. Zahvaljujem se.