REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA PRIVREMENE STENOGRAFSKE BELEŠKE Osmo vanredno zasedanje(neredigovane i neautorizovane) Narodne skupštine Republike Srbije 1. jul 2013. godine (Sednica je počela u 12,15 časova. Sednicom predsedava Vesna Kovač, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 161 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 118 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi zarad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Branko Ružić, Ljubiša Stojmirović, Zlata Đerić, Meho Omerović, Gordana Čomić, Nenad Konstantinović, Konstantin Samofalov, Milica Radović. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednik Narodne skupštine ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine i, izuzetno, za ponedeljak, dakle mimo dana utvrđenih u članu 87. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda koji je određen u zahtevu Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednik Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača dr Jovana Krkobabića, potpredsednika Vlade i ministra rada, zapošljavanja i socijalne politike i mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, pozvao da sednici prisustvuju i Aleksandar Ljubić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede i Nada Mirković, načelnik u Ministarstvu finansija i privrede. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Osmog vanrednog zasedanjaNarodne skupštine u 2013. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Osmog vanrednog zasedanja u 2013. godini, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli videti, za Osmo vanredno zasedanjeNarodne skupštine u 2013. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu sa: - Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2013. godinu, - Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2013. godinu, - Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2013. godinu, - Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2013. godinu, koji je podnela Vlada; 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Vlada; 3. Predlog zakona o izmeni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je podnela Vlada; 4. Predlog zakona o preuzimanju obaveza Javnog preduzeća "Putevi Srbije" prema privrednim društvima po osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije, koji je podnela Vlada; 5. Predlog zakona o izmeni Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije, koji je podnela Vlada; 6. Predlog zakona o računovodstvu, koji je podnela Vlada; 7. Predlog zakona o reviziji, koji je podnela Vlada; 8. Predlog zakona o faktoringu, koji je podnela Vlada; 9. Predlog zakona o potvrđivanju Aneksa broj 1. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine, koji je podnela Vlada; 10. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju Programa "Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća", koji je podnela Vlada. Narodni poslanik Ivan Bauer, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2013. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2013. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Republičkog fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2013. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2013. godinu; - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu; - Predlogu zakona o izmeni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju; 2. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: - Predlogu zakona o preuzimanju obaveza Javnog preduzeća "Putevi Srbije" prema privrednim društvima po osnovu neizmirenih obaveza i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije; - Predlogu zakona o izmeni Zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije; - Predlogu zakona o potvrđivanju Aneksa broj 1. Sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma između Republike Srbije i Republike Italije o kreditu za realizaciju Programa "Kredit za pomoć malim i srednjim preduzećima preko domaćeg bankarskog sektora i podršku lokalnom razvoju kroz javna komunalna preduzeća" i 3. zajednički načelni i jedinstveni pretres o: - Predlogu zakona o računovodstvu; - Predlogu zakona o reviziji; - Predlogu zakona o faktoringu. Da li narodni poslanik dr Ivan Bauer želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 129, protiv – 21, uzdržanih – nema, nije glasalo – 14, od ukupno prisutnih 164 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Reč ima dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, javljam se po članu 97. Poslovnika u kome je utvrđeno da je vreme za raspravu za poslaničke grupe pet časova. Prema istom članu predlažem da se ovo vreme produži, odnosno da ono bude 10 časova, jer smatram da je pet časova nedovoljno da bi se raspravilo sve ono što je danas na dnevnom redu. Radi se o objedinjenoj raspravi i radi se o rebalansu budžeta, jednom od najvažnijih akata posle budžeta i radi se o činjenici da je ova vlada dovela državu u bezizlaznu situaciju i da nije dovoljno pet časova da bi se dale sve primedbe i da bi se dale sve kritike na koje bi ministar mogao da odgovori. S druge strane, koliko vidim, danas ovde nema ni predsednika Vlada, ni prvog potpredsednika Vlade. U ime poslaničke grupe Demokratske stranke, tražimo da u ovoj sali danas budu obavezno i predsednik Vlade i prvi potpredsednik Vlade, jer ovo nije budžet Mlađana Dinkića, nego cele Vlade, koalicije Srpske napredne stranke, Socijalističke partije Srbije i Ujedinjenih regiona Srbije. Molim da se o ovom predlogu izjasni Skupština.
Hvala. Izjasnićemo se, staviću na glasanje. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona i odluka iz tačaka 1, 2. i 3. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodni poslanika članova poslaničke grupe. Predstavnik poslaničke grupe DS, dr Janko Veselinović, predložio je duže vreme rasprave, tako da stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 48, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – 133, od ukupno prisutnih 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, raspored vremena po poslaničkim grupama dobili ste u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na odluke o izmenama i dopunama finansijskih planova za 2013. godinu: 1) Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, 2) Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, 3) Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika, 4) Nacionalne službe za zapošljavanje, - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, - Predlogu zakona o izmeni Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija i privrede želi reč? (Da.) Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je, kao što sam najavio ovde u Narodnoj skupštini pre mesec dana, Predlog rebalansa budžeta za ovu godinu. Kao što znate, ekonomska politika u Srbiji se vodi u veoma složenoj situaciji, imajući u vidu i kretanja u evro zoni, imajući u vidu sve nasleđene probleme i imajući u vidu neizvesnost koja vlada ne samo ovde kod nas u Srbiji, sada više ne ni samo u evo zoni, već u čitavoj svetskoj ekonomiji. Zbog toga smo mi krajem maja u Vladi krenuli da razgovaramo o potrebi usvajanja celovitog paketa mera koje bi stabilizovale državni budžet, ali i koje bi omogućile sprovođenje neophodnih strukturnih reformi u privredi, jer sama stabilizacija državnog budžeta nije moguća ukoliko se istovremeno ne podstaknu investicije i neomogući rast proizvodnje na trajnim osnovama. Pre dve nedelje smo na vladi, nakon razgovora sa predstavnicima privrede, sindikata, stručne javnosti i međunarodnim finansijskim organizacijama, doneli jedan celovit paket ekonomskih reformi, od kojih je stabilizacija državnog budžeta, odnosno rebalans kao jedan njen deo, samo deo tog celovitog paketa. Sama stabilizacija državnog budžeta i mere koje su usmerene na smanjenje rashoda u javnom sektoru nikada nisu bile dovoljne ni u jednoj zemlji da preokrenu ekonomsku situaciju. Imamo iskustva od pre tri godine, kada je počela svetska ekonomska kriza, kada je prethodna Vlada 2009. godine donela paket mera, koji je čak podrazumevao zamrzavanje plata i penzija. Pokazalo se da, imajući u vidu da to nije bilo simultano praćeno sa drugim pre svega strukturnim reformama u javnom sektoru, je to bilo kratkog daha i da, evo, nekoliko godina nakon toga, naša Vlada se ponovo suočava sa svim tim problemima, čije je rešavanje odlagano. Doneli smo čvrstu odluku da više nema odlaganja rešavanja nagomilanih problema od kojih su neki duži od decenije, već da ćemo ići vrlo odlučno i bez ikakvih kompromisa u njihovo rešavanje. Ukupan paket ekonomskih mera, koji je Vlada usaglasila, ima dva ključna dela. Prvo su mere za stabilizaciju državnog budžeta, a podmere u okviru toga su mere za smanjivanje javnih rashoda, jer smo zaista svi doneli zaključak da nema govora o bilo kakvom povećanju poreza na prihodnoj strani. Jedino što hoćemo i možemo da uradimo to je povećanje naplate. Inače, poreske stope se neće menjati niti sada niti u narednom periodu, jer to bi bilo kontraproduktivno. Smanjenje rashoda je jedan deo tog paketa. Bolja naplata prihoda je važan sledeći segment. Konačno, sistemske mere štednje u javnom sektoru koje su sadržane u Predlogu izmena Zakona o budžetskom sistemu su treći deo ovog segmenta. Sledeći nivo u reformama koje želimo da sprovedemo su strukturne reforme, okončanje procesa restrukturiranja bivših društvenih preduzeća. Jednom za svagda da ga okončamo do sredine sledeće godine, što smo i zakonom predvideli, a sada smo razradili i vrlo detaljan akcioni plan koji treba da dovede do tog okončanja. Zatim, generalnu reformu u javnim preduzećima, pre svega povlačenje države iz upravljanja nekim javnim preduzećima, u nekim slučajevima i povlačenje iz vlasništva u javnim preduzećima, gde se pokazalo da država nije dobro upravljala u prethodnim godinama. Tu su i mere sistemskog karaktera za poboljšanje investicione klime. Pre svega da se smanji birokratija u izdavanju građevinskih dozvola, da se izmeni Zakon o planiranju i izgradnji, koji nas je svrstao među najgore zemlje trenutno na svetu po procedurama za izdavanje građevinskih dozvola i svim transakcijama vezanim za promet zemljišta. Potrebno je da se promeni i Zakon o radu kako bi bio fleksibilniji, kako bi omogućio da se više ljudi može upošljavati, ali, s druge strane, kako bi se omogućilo i sankcionisanje onih koji ne žele da rade i koji neće da rade, a pre svega u državnim institucijama i javnom sektoru. Dakle, to je jedan čitav segment reformi i Vlad je apsolutno svesna da je potrebno da se sve ove reforme izvedu istovremeno, odnosno simultano da bi dale efekat. Takođe smo svesni da nije dovoljno to što smo mi u Vladi konsenzusom dogovorili ovaj paket mera. Zato smo i razgovarali i sa sindikatima i sa predstavnicima privrede i sa stručnom javnosti o potrebi stvaranja što šireg konsenzusa u čitavom društvu za ove reforme. Danas sam spreman da ovde otvoreno o svemu tome razgovaram ne samo sa poslanicima koji će podržati ovaj program, već i sa poslanicima opozicije, jer ovde je zaista u pitanju Srbija. Nije u pitanju jedna, druga, treća ili deseta vlada, već je u pitanju kako zajednički možemo da donesemo i sprovedemo mere koje će pomoći građanima, nezavisno od toga koje će vlade sutra voditi ovu zemlju. Moram da kažem, iako svi u Vladi činimo sve svakog trenutka da pomognemo da se što lakše prebrodi ekonomska kriza koja već dugo traje u Srbiji i zaista niko nema nameru ne samo da se ne opušta, nego smo svesni da moramo mnogo više da radimo, da se ipak naziru, posle polovine ove godine, neki prvi znaci blagog oporavka privrede. O tome ću vam takođe govoriti, kao i o slabostima i o problemima koje treba da rešimo. Ono što je sada već evidentno to je da će projekcija Vlade o rastu BDP u ovoj godini biti ispunjena i da je u prvom kvartalu BDP rastao 2,1%, dakle, u skladu sa očekivanjima. Želim i pred javnosti i pred vama, uvaženim narodni poslanicima da kažem da nije baš takva situacija sa svim zemljama u regionu. Slovenija ima pad od 3,3% BDP u prvom kvartalu. Hrvatska je već nekoliko godina uzastopno u recesiji i ima 1,5% pad PBD. Mađari imaju takođe pad od 0,3%. Bugarska je imala skroman rast od 0,4%, a jedino su Rumuni imali 2,2% sličan rast kao i Srbija. Ne želim da glorifikujem ove podatke, jer sam svestan da je Srbiji potreban rast između 4 i 6% godišnje da bi građani mogli da osete direktne koristi od toga. Ovo je jako skroman rast, ali je činjenica posle četiri uzastopna kvartala iz prošle godine, kada je Srbija imala pad BDP, po prvi put u ovoj godini BDP je krenuo da raste. Mi ne smemo da budemo zadovoljni, niti smo zadovoljni ovim podatkom. Svesni smo činjenice da ovo mora da bude mnogo brži rast. Zato smo analizirali strukturu rasta BDP, da bi dizajnirali mere kako da pospešimo one sektore koji već sada daju dobre rezultate ali i da pokrenemo one koji snižavaju rast BDP. U dosadašnjem periodu najveći doprinos rastu BDP dali su sektor usluga, prerađivačka industrija i to ne kompletna, već pre svega automobilska industrija, farmaceutska industrija i još neke grane i poljoprivreda. To su tri ključna faktora rasta koji Srbija danas ostvaruje. Sigurni smo da poboljšanjem prilika i u onim oblastima prerađivačke industrije koje nisu dale očekivani rast u dosadašnjem periodu godine, kao i većim ulaganjima i podstrekom u poljoprivredi mi možemo da ubrzamo dodatno rast bruto domaćeg proizvoda. Međutim, u narednom periodu Vlada će se pre svega okrenuti onim granama koje vuku naniže bruto domaći proizvod, a to je pre svega građevinarstvo. Građevinarstvo ima ogroman pad u svim ovim godinama koje nam prethode i potpuno je jasno da na jedan element domaće tražnje, a to je privatna potrošnja, na kratak rok se ne može uticati. Ali, može se povećati državna investiciona potrošnja odnosno izdaci za izgradnju puteva, železnice, infrastrukture generalno. Tu je slabost svih vlada do sada u poslednjih 12 godina bila loša organizacija i nespremnost da se efikasno iskoriste ogromni zajmovi koji su zaključeni u prethodnom periodu za infrastrukturu. Od 2006. godine do danas Srbija je zaključila oko četiri i po milijarde evra projektnih zajmova, isključivo za razvoj infrastrukture, od saobraćaja do energetike i svih drugih oblasti. Nije od toga povučeno 3,3 milijarde evra i to stoji već godinama, na šta Srbija plaća penale. Često čujemo da navodno nedostaju sredstva za infrastrukturne projekte. Ne želim da kažem, mnogi ministri koji su krenuli da rade u određenim sektorima, jednostavno nisu za to odgovorni. Međutim, ima i onih koji već dugo imaju nadležnost nad ovim projektima i Vlada će analizirati učinak svih onih institucija i resora koji imaju veze sa infrastrukturnim projektima. Jednostavno, nemamo izbora. Moramo da povećamo povlačenje tih sredstava i ulaganje u infrastrukturu. Jer, to automatski znači oporavak jednog dela građevinarstva, pre svega niskogradnje i znači upoljšavanje ljudi. Po prvi put privredni rast Srbije, posle dugog niza godina, je zasnovan na izvozu. Puno se debatovalo u prethodnim godinama, opravdano, u stručnim krugovima, sa međunarodnim institucijama, da nije održiv privredni rast ako nije baziran na izvozu. Bilo je puno zamerki da je visoka stopa privrednog rasta u periodu od 2004. do 2007. godine bazirana na domaćoj potrošnji a ne na izvozu i da je to neodrživo. Napravljen je konsenzus, i u ekonomskoj nauci i među privrednicima, da je jedino za Srbiju kao relativno malu zemlju održivo da privredni rast bazira na izvozu, jer imamo malo domaće tržište. Po prvi put izvoz se javlja ove godine kao generator našeg privrednog rasta. Zato moramo da učinimo sve da taj izvoz dodatno pojačamo. Takođe, da omogućimo da dodatne koristi od rasta izvoza ima što više domaćih malih i srednjih preduzeća. Vlada upravo završava jedan detaljan plan kako, s jedne strane, da izvrši reindustrijalizaciju Srbije, a drugo, imamo nameru da svim kompanijama koje su sada najveći izvoznici iz Srbije priključimo naša mala i srednja preduzeća koja ćemo uvezati sa njima kao njihove dobavljače, da oni proizvode komponente koje se ugrađuju u proizvodnju za izvoz. Izvoz je u prvih pet meseci ove godine rastao 21%, dok je uvoz istovremeno rastao svega 2%, tako da je spoljnotrgovinski deficit u prvih pet meseci umanjen za više od jedne petine. Dakle, to je zaista jedan solidan rezultat koji sigurno nema nijedna druga zemlja u regionu. Ali, ja priznajem da Srbija ima nisku startnu bazu izvoza i da mi moramo da nastavimo sa ovako visokim stopama rasta i u narednom periodu. Zato je upravo ideja, mi smo vam dali u obrazloženju budžeta spisak prvih 15 najvećih izvoznika, od "Fijata", preko "Petrohemije", do "Gorenja", znači, ima i naših kompanija ali i inostranih, da prvih 100 najvećih izvoznika u Srbiji nam da spisak komponenti koje mogu naši domaći privrednici da proizvedu, naša mala i srednja preduzeća, i da onda napravimo vezu između njih u svim regionima i između izvoznika. Jer, na taj način ćemo povećati i neto izvoz. To nam je sada sledeći cilj. Jer, izvoz dobro raste, ali moramo da povećamo neto izvoz odnosno da se što više domaćih komponenti ugrađuje u robu koja se izvozi. Nemam iluziju da naša mala i srednja preduzeća mogu da konkurišu na globalnom svetskom tržištu, gde su potrebni ogromni budžeti za marketing. Ali, ako smo već doveli i dovodićemo multinacionalne kompanije, onda moramo da ih uvežemo sa našim domaćim malim i srednjim preduzećima, jer je to jedan od modela koji ćemo primeniti već u drugoj polovini godine. Ideja nam je da to da efekte u narednom periodu. Što se tiče izvoza, u aprilu je dostignut istorijski rekord u Srbiji u mesečnoj vrednosti izvoza – 950 miliona evra je izvezeno robe samo u jednom mesecu. U ovih pet meseci, najveći doprinos rastu izvoza dala je automobilska industrija, i to ne samo "Fijat", već i veliki broj komponentaša iz oblasti ove industrije. Dobro je što se taj trend dolazaka kompanija iz oblasti auto-industrije nastavlja. Moramo da učinimo sve da ih bude što više. Predstaviću vam i poslednji podatak koji je verovatno najvažniji za svakog građanina ove zemlje, za Vladu svakako, a to je kretanje zaposlenosti iz Ankete o radnoj snazi. Najniža stopa nezaposlenosti u Srbiji u poslednjih 10 godina zabeležena je 2008. godine – 14%. Govorimo o podacima iz Ankete o radnoj snazi, koja utvrđuje koliko ljudi stvarno traži posao. Dakle, ne računa, na primer, na domaćice koje su prijavljene na evidenciji nacionalne službe a u suštini ne traže aktivno posao. Uključuje one koji rade u formalnom sektoru, ali i one koji rade u sivoj ekonomiji. Nažalost, stopa nezaposlenosti je rasla četiri godine uzastopno, od 2009, kada je krenula kriza, pa sve do prošle godine, kada je stopa nezaposlenosti dostigla 25,5% u Srbiji u aprilu prošle godine. Najnoviji podaci od prošle nedelje iz Ankete o radnoj snazi, koja je urađena takođe u aprilu ove godine, govore da je posle četiri godine uzastopnog rasta nezaposlenosti konačno taj trend prekinut i da je rast nezaposlenosti makar na trenutak zaustavljen. Jer, stopa nezaposlenosti je iznosila i dalje visokih 24,1%, ali to je 1,4% niže nego pre godinu dana. Ono što je takođe relevantan podatak je stopa zaposlenosti. Ona prikazuje procenat zaposlenih u ukupnom stanovništvu starijih od 15 godina. Ta stopa je ove godine u aprilu bila za 2% veća nego u aprilu prethodne godine. Moram da kažem da stopa zaposlenosti nije ravnomerno raspoređena po čitavoj Srbiji. Ona je bila najveća u Beogradu, odnosno u regionu Beograda, iznosila je 37,9%, na drugom mestu region Šumadije i zapadne Srbije sa 36,7%, a najniža je bila u Vojvodini i južnoj i istočnoj Srbiji - 35,4%. To znači da u narednom periodu moramo da sagledamo i ovu neravnomernost. Naravno, moram da kažem da ovo nisam rekao da bi se Vlada hvalila ovim podatkom. Sigurni smo da ovo ne da nije dovoljno, nego da mora daleko više da se uradi da bi nešto značajnije napravili na ovom frontu. Sve dotle dok ne smanjimo stopu nezaposlenosti na ispod 20%, neće biti čak ni minimalnog zadovoljstva. Ali, činjenica je da posle četiri godine uzastopnog rasta stope nezaposlenosti, ona jeste sada zaustavljena. To ne znači da ona opet ne može da krene da raste. Zato sam vam ovo izneo samo kao jedan podatak, oko koga nema nikakve euforije u Vladi, jer je to jako visoka stopa nezaposlenosti, iako je za 5% niža nego u Grčkoj i Španiji, na primer. Svesni smo činjenice da jedna Nemačka ima stopu nezaposlenosti od svega 5% i ako treba da imamo uzore, naravno da moramo da se ugledamo na one najbolje. Svesni smo koliko ljudi nema posla, koliko ga traži, ali je dobra okolnost da je taj trend neprekidnog pogoršanja, koji je trajao četiri godine, makar zaustavljen, neću reći prekinut, na trenutak je zaustavljen. Moramo da učinimo sve zajedno da preokrenemo u narednim godinama taj trend. Što se tiče inflacije, ona je usporila u prvih pet meseci ove godine, iznosila je 2%, dakle, kraj maja na kraj decembra prošle godine i naravno da Centralna banka ima najveće zasluge za ovaj rezultat. Izneo sam ove podatke ne da bih rekao da je situacija sjajna, svi znamo koliko je situacija teška i znamo koliko problema ima i ukupno, a posebno kada uđemo u strukturne probleme. Činjenica je da mislim da je ova Vlada sposobna da napravi neke pomake, svesna upravo činjenice da su problemi ogromni i da se ne mogu rešiti preko noći. Jedan takođe relativno ohrabrujući podatak je da je nakon što smo u maju odlučili da krenemo u definisanje novog paketa ekonomskih reformi, koje uključuju i štednju na rashodnoj strani, ali i aktivnosti na boljoj naplati prihoda, da je u prethodnom mesecu, junu, ostvaren do sada najniži budžetski deficit od početka godine, jer su prema prvim preliminarnim procenama, odnosno podacima prihodi budžeta iznosili oko 70 milijardi dinara, a rashodi republičkog budžeta oko 75 milijardi, tako da je to do sada najniži budžetski deficit u prvih šest meseci. Ali, takođe nemam nameru da se preterano hvališem oko ovog podatka, jer ovo moja biti trend koji treba da se nastavi i u narednom periodu, da bi rekli na kraju godine da li smo ili nismo uspeli. U prvih šest meseci ove godine budžetski deficit iznosio je na republičkom nivou 98,7 milijardi dinara. To je za oko 12% niže nego u istom periodu prošle godine, jer u prvih šest meseci prošle godine, budžetski deficit Republike iznosio je 112,4 milijardi dinara. Prihodi republičkog budžeta bili su 382,3 milijarde, rashodi 481 milijarda i to je taj deficit do 98,7 milijardi. Ono što je interesantno za ovu godinu je da u prvih pet meseci ove godine deficit ukupne države, odnosno konsolidovanog računa budžeta bio niži i to dosta niži nego što je bio republički. Naime, za prvih pet meseci, to su poslednji podaci koje imamo, lokalne samouprave su imale suficit, dakle višak od 10 milijardi dinara, AP Vojvodina je imala višak, odnosno suficit od 2,7 milijardi dinara, Fond zdravstvenog osiguranja suficit od 7,8 milijardi dinara. Blagi suficit imao je i Fond vojnih osiguranika 0,8 milijardi dinara. U prvih šest meseci ove godine poreski prihodi su bili 10,6% veći nego u istom periodu prošle godine, ali su neporeski prihodi bili za oko 19,5% niži nego u istom periodu prošle godine, pre svega zato što su javna preduzeća prošle godine uplatila svoj deo dobiti u budžet u prvoj polovini godine, a to će se u ovoj godini desiti u drugoj polovini godine. Zato su neporeski prihodi bili niži sada u prvoj polovini nego u prethodnoj. Ukupno su prihodi budžeta, kada uzmemo i neporeske i poreske agregatno, za prvih šest meseci oko 7% veći nego u istom periodu prošle godine. Rashodi su istovremeno bili svega 2,4% veći nego u istom periodu prošle godine. Dakle, naša vlada nije rasipala novac, rashodi su zaista državni pod kontrolom, ali je činjenica da smo ostvarili manji rast prihoda od onoga što je bilo planirano u originalnom budžetu. Zato smo sada ovde pred vama da uskladimo rashode budžeta sa prihodima koje očekujemo i istovremeno da iskoristimo šansu ove debate pred parlamentom da napravimo ne samo mere koje će imati efekte do kraja ove godine, nego najmanje u narednih godinu i po dana. To su mere koje su predviđene promenama Zakona o budžetskom sistemu. Što se tiče određenih poreskih prihoda, najbolja naplata je ostvarena kod akciza. U prvih šest meseci smo imali rast od čak 27,6% u odnosu na isti period prošle godine, kod naftnih derivata za 33%, a kod cigareta za 25,6%, PDV je naplaćen 10,4% više u odnosu na prvu polovinu prošle godine. Gde smo onda podbacili? Već sam rekao, kod neporeskih prihoda i kod poreza na dobit. Očito je da kada je rađen Predlog budžeta za 2013. godinu tada nismo imali podatke o efektima i rezultatima privrede u 2012. godini, koja je bila zaista jako loša i precenili smo potencijalne prihode od poreza na dobit, tako da su oni ostvareni za 15% manje nego u prvoj polovini prošle godine. Mi smo ove godine imali veće prihode u odnosu na prvu polovinu prošle godine, ali niže u odnosu na originalni plan. Zato radimo rebalans budžeta. Suštinski, u prvih šest meseci ove godine naplatili smo 88% od planiranih prihoda. Sve makroekonomske analize, imajući u vidu da smo ostvarili privredni rast od 2,1 i imajući u vidu i pad domaće tražnje, koji je bio 1,8%, ali ne veći od toga, govore da ogroman prostor postoji u tzv. neformalnom sektoru, odnosno u sivoj ekonomiji. Zato će jedan bitan segment ovih reformi će činiti mere za povećanje naplate prihoda. Moram da kažem da sam možda ja odgovoran što na početku mandata ove Vlade možda i nisam bio tako strog kako je trebalo da bude ministar finansija i kao što sam bio u periodu od 2004. do 2006. godine. Zašto? Zato što smo zatekli situaciju da je poreska uprava bila poprilično u rasulu, moram da kažem, iz razloga što nije čak ni tražila od poreskih obveznika da dostavljaju informacije koje su po zakonu bile nužne već pet, šest godina. Od 2007. godine, maltene, više od polovine poreskih obveznika koji imaju fiskalne kase nikakve podatke o transakcijama preko GPRS računa nije dostavljao, a niko ih zbog toga nije kaznio. Daću primer ne samo privatnog sektora, nego i jednog javnog preduzeća, Ministarstvo finansija je 2008. godine, tada je čini mi se Mirko Cvetković bio ministar finansija ili ko god da je bio, dalo mišljenje da su npr. "Putevi Srbije" obveznici PDV, da bi onda nakon toga sledilo jedno veliko ništa, jer "Putevi Srbije" nisu to primenili, a niko iz poreske uprave, niti tadašnji direktor, niti tadašnji ministar finansija nisu ništa uradili da uvedu to preduzeće u sistem PDV, koji se na putarine plaća u svim zemljama u Evropi. Čak je i 2010. godine DRI dala takvo mišljenje i opet su se oni oglušili bez ikakvih sankcija o to, da bi novi direktor poreske uprave, takođe nakon kontrole, sugerisao ministarstvu da oni ne plaćaju PDV na putarinu i mi smo ih od danas uveli konačno u taj sistem, jer smo bili prinuđeni da ih čak blokiramo u petak da bi došli do toga. Nismo želeli da pribegnemo za svim merama prinudne naplate pre nego što smo dovoljno detaljno obavestili sve poreske obveznike da neće biti tolerancije za neplaćanje poreza. To smo učinili zaključno sa majem ove godine i krenuli od juna zaista nepristrasno da bukvalno sve koji ne plaćaju porez državi kažnjavamo u skladu sa zakonom, što uključuje najpre opomenu telefonskim putem iz našeg kol centra, pa ukoliko se ne plati ono što se duguje državi, ide zvanična opomena i nakon pet dana od te zvanične opomene blokada računa. Naravno da ima poziva na sve strane poreskoj upravi da se preduzeće iz tog ili tog grada ne blokira. U Vladi postoji, u vrhu Vlade, apsolutni konsenzus da neće biti nikakve tolerancije na neplaćanje poreza državi. To sam više puta rekao, onaj ko ne plaća porez ne vara državu, nego vara penzionere koji zbog manjih prihoda u budžet ne mogu da računaju na veće povišice, ili učitelje, ili lekare, ili policajce, ili sve građane zato što ne mogu da imaju kvalitetniju infrastrukturu. Tu neće biti nikakvih popuštanja, nikakve tolerancije. Inače, danas je poslednji dan da se prijavi imovina vrednija od 35 miliona dinara. U narednim nedeljama će krenuti i prve kontrole. Najpre ćemo kontrolisati one građane koji imaju imovinu vredniju od 35 miliona dinara, a koju uopšte nisu prijavili. Njima će odmah, na licu mesta, biti naplaćena kazna koja je drastično povećana izmenama zakona u maju i iznosiće 3% od ukupne vrednosti neprijavljene imovine, a onda će se krenuti u utvrđivanje kako je ta imovina stečena, da li ima pokriće ta imovina u prihodima. Moram da kažem da kada se ustanovi ta razlika, biće razrezan porez od 20% na tu razliku. Međutim, ukoliko se posumnja da je neka imovina stečena kriminalom, onda će poreska uprava informisati poresku policiju, a ona policiju i druge nadležne organe, jer to onda više nije posao za poresku upravu, to će biti posao za neke druge državne organe. U svakom slučaju, pozivam sve one koji nisu iskoristili ovih nekoliko meseci da to prijave, danas je poslednji dan. Do osam časova uveče radi poreska uprava. Možete se prijaviti elektronski. Postoji obrazac, ne mora fizički u papiru. Ko je propustio tu šansu, a moram da kažem da do pre mesec dana je svega 1.000 ljudi to prijavilo, dok za poslednjih nedelju dana još 1.300. Još uvek stižu te prijave, tako da ćemo videti na kraju koji će biti broj. Siguran sam da takvih ljudi ima mnogo, mnogo više od onog broja koji je prijavljen. Nadam se da se niko neće žaliti onoga časa kada krenu ove oštre kazne da idu, jer smo dovoljno upozoravali i bili dovoljno strpljivi. Što se tiče samog Predloga rebalansa budžeta, primanja budžeta su planirana u iznosu od 873,4 milijardi, a izdaci 1.051,8 milijardi. Budžetski deficit bi ove godine trebalo da iznosi 178,3 milijardi, odnosno 4,7% BDP. To je oko 1,5 BDP niže nego što je na kraju ostvareno u prošloj godini. Da li je to još uvek visoki budžetski deficit? Jeste. Ovo je maksimum koji je mogao da se uradi ove godine. Zašto to govorim? Zato što smo osim smanjivanja rashoda morali da povećamo neke druge rashode kako bi ostvarili plan Vlade. Za oko 12,4 milijardi smo imali dodatno povećanje rashoda. Imajući u vidu da je neto ušteda u ovom budžetu 36 milijardi, ukupno smo smanjili rashode za skoro 50 milijardi, jer su istovremeno povećani za 12,4 milijardi, smanjene za oko 50, nešto malo ispod 50 milijardi, pa je neto smanjenje 36 milijardi dinara. Najveći su povećani rashodi za tranzicioni fond zato što to prati Akcioni plan Vlade koji je usvojen prošle nedelje za ubrzanje i okončanje procesa restrukturiranja bivših društvenih preduzeća. Takođe, povećan je budžet za socijalnu zaštitu, za porodilje, za materijalno obezbeđenje porodica za 2,3 milijarde dinara. Ovde su ušli i neki rashodi radi izmirenja obaveza prethodne Vlade, pre svega prema reciklerima – 1,5 milijardi dinara, ali su zato i dospele neke ranije ugovorene garancije "Srbijagasu" od oko tri milijarde dinara, što za milijardu i osamsto probija budžet namenjen za isplatu kamata u ovoj godini. Naime, trebala je da se ostvari ušteda od oko 1.200.000.000, jer smo krajem aprila prevremeno otplatili pola duga Londonskom klubu poverilaca i trebalo je da imamo uštedu ove godine od 1.200.000.000 na kamatama. Međutim, u međuvremenu nas je "Srbijagas" obavestio da nije u stanju da plati garancije po prethodno ugovorenim kreditima iz prethodnog perioda u iznosu od oko tri milijarde dinara, pa je to na kraju povećalo neto izdatke za kamate za 1.800.000.000, umesto da je smanjilo za 1.200.000.000 dinara. Što se tiče rashoda, najviše su smanjeni tzv. diskrecioni rashodi, ali su uvedena i nova pravila za planiranje plata i penzija, i to ne samo ove godine već u narednih godinu i po dana. Ona je reflektovana izmenama Zakona budžetskog sistema. Predvideli smo da nema zamrzavanja plata i penzija, ali da one rastu minimalno, u skladu sa mogućnostima budžeta – 0,5% u oktobru ove godine, 0,5% u aprilu sledeće godine i 1% u oktobru naredne godine. Istovremeno, već sam rekao da smo smanjili sve vrste diskredicionih rashoda ministarstvima za ukupno oko 36 milijardi dinara. Najviše smanjenje je napravljeno na ministarstvu koje ja vodim, Ministarstvu finansija i privrede, od 6,1 milijarde dinara. Budžet Ministarstva ekonomije će nakon ove redukcije iznositi, zajedno sa turizmom, 2,53% ukupnog budžeta Republike Srbije. Smanjeni su i budžeti Ministarstva odbrane i MUP za oko 3,1 milijarde dinara. Ukupan budžet Ministarstva odbrane iznosi 5,4% ukupnog budžeta Republike, a ukupan budžet MUP iznosi 6,6% ukupnog budžeta Republike. Iako smo bili prinuđeni da smanjujemo i jedan deo rashoda u Ministarstvu poljoprivrede, učešće budžeta Ministarstva poljoprivrede u ukupnom budžetu je 4,25%. Znate da nam je cilj da dođemo do najmanje 5% izdvajanja. Sa ovih 4,25% smo ostali blizu tog cilja. Jedino ministarstvo kome smo povećali budžet je kultura, za oko 320 miliona dinara, i sport koji je ostao sa istim učešćem u budžetu Republike. Na ovaj način je učešće kulture u ukupnim rashodima povećano sa 0,55% na 0,6%, a sport je ostao na 0,45% od ukupnih rashoda. Izmenama Zakona o budžetskom sistemu koje su pred vama predviđamo dodatni niz mera koje treba da naprave uštede, ali pre svega u budžetu naredne i narednih godina. Najvažnija stvar koju uvodimo jeste centralni registar primanja svih zaposlenih u kompletnom javnom sektoru. Dakle, republički nivo, pokrajinski, lokalni, javna preduzeća, svi koji rade nešto za državu, za javni sektor će biti do 30. septembra evidentirani u centralnom registru Trezora Ministarstva finansija. Ne samo što će biti evidentirana imena i prezimena ljudi, već i način na koji su zaposleni – da li je to za stalno, da li je to na određeno, da li su to neki privremeni poslovi, da li su to neki ugovori? Po kojim osnovama primaju zarade – da li je to redovna plata ili su neke naknade, bonusi, prekovremeni rad? Onda će se videti, kada od 1. januara krene centralizovani obračun zarada za republički institucije, da li i pri postojećem broju zaposlenih ima i onih troškova vezanih za zarade koji su necelishodni. Ovo su pre nas godinu dana uveli Hrvati i utvrdili da se npr. prekovremeni rad ponekad isplaćivao tamo i za ljude koji su bili na godišnjim odmorima i da je bilo tu razno raznih stvari. Jednostavno, ni njihov Trezor ni naš Trezor sada nemaju nikakvu informaciju o tome po kom osnovu se plaćaju zarade u školama, bolnicama, javnim preduzećima, republičkim institucijama, agencijama itd. Ovo je način da imamo evidenciju po zakonu svakih sedam dana, svaka promena će morati da se evidentira. Dakle, ako se desi promena u roku od sedam dana, moraće da se abdebtuje baza podataka i ono što je jako važno za našu javnost, a i za vas narodne poslanike, svi ovi podaci biće dostupni na veb sajtu Ministarstva finansija. Dakle, svako će konačno moći da ima uvid koliko ljudi, po kojim osnovama radi i koliko zarađuje u javnom sektoru. Jedini koji će biti izuzeti iz oglašavanja na veb sajtu biće MUP, odbrana i Ministarstvo spoljnih poslova. Ta tri ministarstva zbog razloga bezbednosti podataka. Takođe, centralizovani obračun plata će vršiti Trezor Ministarstva finansija za sve republičke institucije, osim za policiju i vojsku, ali će vojska i policija ove podatke deliti sa nama i imaćemo zajednički uvid u ta kretanja. Jedini koji neće biti u ovom sistemu biće bezbednosne institucije. Rekao sam već da to su BIA, VBA i VOA. Takođe, mi smo našim ukupnim planom predvideli da se ne odobri više pregovaranje resorima za nove kredite dok se makar 70% od prethodnog overenog kredita ne povuče i ne iskoristi. Već sam rekao koliko je ugovoreno od 2006. godine kredita, koliko je nepovučeno. Svega je 25, šest, sedam, osam posto, nisam siguran u tačnu cifru povučeno, što je zaista jako malo. Uvodimo još jednu novinu. Imajući uvidu da je država, Vlada, kako god hoćete imala ogromne troškove radi stabilizacije finansijskog sistem usled kolapsa "Agrobanke" i "Razvojne banke Vojvodine", gde je oko 200 miliona evra isplaćeno u prethodnih sedam, osam meseci, da takozvani neosigurani depoziti bi bili obezbeđeni, da zanatlije ili privrednici ili građani, čiji depoziti su bili u ovim bankama nisu bili osigurani, da bi bili kompenzirani u potpunosti. Trošak je bio 200 miliona evra direktan samo za neosigurane depozite. Mi smo doneli odluku da u budućnosti više nema pokrivanja neosiguranih depozita, u slučaju problema sa bilo kojom bankom. Država garantuje za sve osigurane depozite do 50.000 evra i tu apsolutno stoji obaveza za isplatu. Za neosigurane depozite više neće preuzimati. Te troškove više nećemo preuzimati i to je jedan novi zadatak za Narodnu banku Srbije, da vrši strogu superviziju, da se ne desi slučaj koji je zatečen iz prethodnog perioda. Što se tiče reformi u javnom sektoru, znate da ima 179 preduzeća koja su još uvek u takozvanom procesu restrukturiranja, koji je uveden Zakonom još od 2002. godine. Dakle, pre deset godina. Restrukturiranje je imalo ideju da se tim kompanijama omogući da se promene i da postanu tržišno održive. (Narodni poslanik Božidar Đelić dobacuje sa mesta.) Gospodine Đeliću, ovo jeste tema, zato što prema procenama Svetske banke država direktno i indirektno gubi na subvencijama 750 miliona evra godišnje, zato što upumpava novac u preduzeća koja nemaju perspektivu. Dakle, mi smo napravili plan i podelili sva ova preduzeća u četiri grupe. Želimo da eliminišemo ove subvencije. Te subvencije nisu samo direktne subvencije iz republičkog budžeta. Subvencionišu ih i lokalni budžeti. Kako? Pa tako što ne naplaćuju komunalne usluge, ne naplaćuju poreze, ni Republika ni lokal. Ne plaćaju struju. Umesto da se struja daje nekome ko nema šansu da nešto napravi kvalitetno, bolje da se izveze pa da se taj novac iskoristi i da se pomogne perspektivna privreda. Naravno, ne govorim o subvencijama. Umesto da se resursi u iznosu od 750 miliona evra godišnje na neki način straće u održavanje socijalnog mira, takav socijalni mir je preskup.Bolje je tim ljudima ili omogućiti da se prekvalifikiju i nađu posao negde gde će imati budućnost ili ako su pred penzijom da im se omogući da odu u penziju i da se socijalno zbrinu, a da se taj novac uštedi i ubaci privredi koja ima perspektivu. Naravno, nećemo na isti način tretirati sva ova preduzeća, jer nisu sva u istoj poziciji. Ona preduzeća koja bukvalno nemaju nikakvu šansu i koja bukvalno maltene već deset godina ništa ne rade, a dobijaju subvencije ići će u stečaj već ovog leta. Njih je 27. Svima koji su na evidenciji u tim preduzećima, oni imaju fiktivni posao, biće isplaćena otpremnina i generalno socijalni program će biti jednak za sve 300 evra po godini radnog staža. Ne želimo da pravimo bilo kakva odstupanja, nezavisnosti od grane, od finansijske snage preduzeća. Svi oni koji budu tehnološki višak imaće socijalni program koji je faktični na nivou najvećeg koji je do sada uopšte isplaćivan u Srbiji - 300 evra po godini radnog staža. Što se tiče druge grupe preduzeća, postoji jedna grupa preduzeća njih 16, koji trenutno imaju pozitivno tekuće poslovanje, ali imaju dugove iz neke prošlosti. Za njih ćemo napravi unapred pripremljeni plan reorganizacije, eliminisati državne dugove, otpisati ih, pomoći da se reprogramiraju uz diskont - dugovi prema privatnim poveriocima i pustiti ih da budu samostalni na tržištu, jer imaju dobit iz tekućeg poslovanja. Dakle, tih 16 preduzeća će ostati samostalni na tržištu. Oni mogu da ostanu i državna, ali neće više imati zaštitu države od poverioca, a prethodno ćemo im rešiti pitanje dugova. Za oko 66 preduzeća ćemo objaviti oglas za prodaju. To su preduzeća koja nemaju sistemski značaj i na tržištu ćemo videti da li ima kupaca za njih, pri čemu smo već usvojili daleko fleksibilnije uslove takmičenja, nego što su ranije bili. Znači, uglavnom će se prodavati imovina, jer niko neće kupiti dugove tih preduzeća i to iz tri teracije – 100% vrednosti, pa onda ako nema zainteresovanih 50% i na kraju 30% od vrednosti imovine će biti ta krajnja cena. Ako nema zainteresovanih za 30%, onda jasno da oni moraju da idu u stečaj, jer niko neće da plati čak ni 30% od vrednosti njihove imovine. U tom slučaju, ako dođe do stečaja za njih će važiti isti socijalni program, kao i za ovu prvu grupu preduzeća. Konačno, ostaće nam da rešimo i takozvane bivše velike sistema. Njih ima oko 29. To su preduzeća poput "14. oktobra", IMT, FAPA, "Prve petoletke", za koje ćemo dati sve od sebe da pronađemo strateške partnere. Za neke od njih smo već na putu da to učinimo, kao što je "Petoletka", a za neke ćemo morati još dosta da se potrudimo, kao što je na primer "14. oktobar", za koga do sada niko nije bio zainteresovani, ovih poslednjih 12 godina. Ali, probaćemo da tu pronađemo partnere po modelu, kao što je bio "Fijat" za "Zastavu" ili kao što je bio "Beneton" za "Niteks". Da li će to biti moguće? Jeste moguće. Da li će biti lako? Neće biti lako. Zbog toga sam zatražio pomoć predsednika države, i premijera, i prvog potpredsednika Vlade i svih gradonačelnika da se aktivno uključe i da se uključimo svi zajedno u rešavanje ovih problema, jer ponekad moramo za rukav da povučemo investitore, kao što to već čine neki od boljih gradonačelnika u Srbiji. U svakom slučaju, na kraju ćemo imati još 41 preduzeće u posebnom statusu koje nisu sistemski značajni, kao što su preduzeća koja zapošljavaju osobe sa invaliditetom. Ona će biti podržavljena. Ona će ostati u nekoj vrsti socijalne podrške države, jer to zaista nema toliko veze za privrednim aktivnostima koliko ima veze sa humanošću, a neka druga vodoprivredna preduzeća takođe ćemo pokušati da podržavimo i da prosto nađemo neko rešenje za njih. Ključno će biti rešiti pitanje ovih preduzeća koja sada imaju pozitivne rezultate, imaju dugove, da njih izvadimo iz restrukturiranja, naravno, pitanje pronalaženja strateških partnera za ove bivše gigante koji su sada, nažalost, daleko od toga, nemaju ni dobru tehnologiju, ni tržište i gde definitivno samo strateški partneri mogu da pomognu. Takođe, smo doneli odluku da država izađe iz vlasništva ili upravljanja u nekim javnim preduzećima i to, takođe, ima direktnog efekta na smanjenje rashoda u narednom periodu. Tu su rudnici sa podzemnom eksploatacijom uglja Resavica, gde će Ministarstvo energetike u septembru objaviti javni poziv za početak procesa privatizacije. Tu je JAT, gde imamo dobre razgovore sa "Etihadom" i nadam se da ćemo uskoro biti u stanju da vas obavestimo o njihovom ishodu. "Galenika", čiji proces privatizacije nije uspeo, sada mora pod hitno da se konsoliduje, što uključuje i optimizaciju broja zaposlenih, ali kao farmaceutska industrija definitivno ima ozbiljnu perspektivu, jer farmaceutska industrija spada u grane koje imaju dosta veliki rast i u ovoj godini. Tu je nekoliko finansijskih organizacija "Dunav osiguranje", "Čačanska banka", gde nećemo žuriti, ali ako se ukaže dobar strateški partner država će biti spremna da privatizuje ove institucije. Takođe, dogovorili smo da ukoliko budemo imali interes snažnih investitora damo u zakup dugogodišnjim na upravljanje beogradski aerodrom uz obavezu investiranja, jer aerodrom je profitabilan, ali ukoliko možemo da dobijemo još veći profit od toga svi zajedno, država bi ostala 100% vlasnik zajedno sa ostalim malim akcionarima u aerodromu, ali bi dali na upravljanje ovu instituciju. Konačno mi smo smanjili subvencije za 10% "Železnici". Železnice će morati, sa jedne strane, da efikasnije koriste kredite koje godinama ranije nije koristila, moraće da nađe neke unutrašnje rezerve da smanji neke nepotrebne troškove. Najveći problem koji nam ostaje da rešimo je "Srbijagas", koji je najveći gubitaš u ovom trenutku od svih javnih preduzeća u Srbiji, gde Ministarstvo energetike priprema plan koji će predložiti Vladi za restrukturiranje "Srbijagasa", jer je gubitak "Srbijagasa" maltene bio duplo veći od gubitka "Železnice" u prošloj godini, što je prosto neodrživo i ovo preduzeće mora i može, uveren sam, da posluje na tržišnim principima. Izvinjavam se ukoliko neko smatra da sam odužio sa ovim uvodnim izlaganjem, ali ključ uspeha rebalansa budžeta je zapravo uspeh svih ovih drugih reformi. Ne možemo da očekujemo da se budžet stabilizuje ukoliko se privreda ne pokrene i ukoliko se ne eliminišu gubici tamo gde oni nisu neophodni. Zato će ovaj program biti simultano sproveden i, naravno, bilo bi jako dobro ukoliko bi sprovođenje ovakvog programa, ako ne unapred, a ono makar kada se vide privi efekti, dobilo podršku i poslanika opozicije. Hvala.
Da li izvestioca nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, danas raspravljamo o rebalansu budžeta koji je za nas iz SPO i DHSS na neki način napravljen iz nužde zbog teške ekonomske krize koja, nažalost, već dugo traje u našoj zemlji, ali i posledica ne baš sjanog planiranja, ne samo kada je u pitanju rad u poslednjih godinu dana, nego kada je u pitanju rad u poslednjih nekoliko godina i nekoliko Vlada, kada je u pitanju rad Ministarstva za finansije. Nažalost, mi smo na to upozoravali i prilikom usvajanja ovog budžeta, a sada su te stvari jasnije nego ikada. Takođe, smo upozoravali da je neophodan nastavak reformi o kojima smo jednim delom danas imali prilike da čujemo izlaganje gospodina Dinkića. Najviše smo govorili o tome da je neophodna reforma javnog sektora i da faktički bez te reforme, ozbiljnog ulaska u te reforme, koje nisu popularne ni jednoj političkoj stranci, mi jednostavno iz ove krize ne možemo izaći krupnim koracima. Zapošljavanje u javnim preduzećima preko stranačke pripadnosti je dostiglo takav nivo da više ni jedno javno preduzeće ne može da izdrži takav teret politike, tolika plaćanja i tolike gubitke koji su, nažalost, evidentni u svim gradovima i opštinama naše zemlje. Dokle god se tu ne promeni sistemski način, ne samo poslovanja, nego načini razmišljanja, mislim da ne možemo govoriti o ozbiljnoj reformi javnog sektora, samim tim ne možemo govoriti ozbiljno i o ekonomskom preporodu naše zemlje. Ono što je takođe, važno i o čemu smo vrlo često govorili, to su izmene Zakona o carinama, bez kojeg takođe nema ozbiljnih reformi. Svi jako dobro znamo da 50% robe koja ulazi u ovu zemlju je roba bez carine ili sa nižom carinskom stopom, što je naravno ogroman gubitak za budžet. Takođe, neophodne su izmene Zakona o radu. Kao što je rekao gospodin Dinkić, taj zakon mora biti mnogo fleksibilniji, jer je neprirodno da u javnim preduzećima imate ljude koji gotovo da ne dolaze, zaštićeni političkim raznim bojama političkih stranaka, na radna mesta, da im ne fali dlaka sa glave, a da u isto vreme privatnici gotovo rade šta hoće u privatizovanim preduzećima, naravno, o pojedincima govorim, i takav je primer, recimo, danas u mom Somboru, što ću opet da kažem u fabrici akumulatora, gde su radnici potpuno obespravljeni. Kada govorimo o samom budžetu, možemo reći da je Zakonom o budžetu za 2013. godinu predviđeno da ukupni prihodi, primanja iznose 965 milijardi ili 80 milijardi dinara mesečno. Za prvih pet meseci ostvareno je 312 milijardi, prosečno 26 milijardi, što je samo jedna trećina od planiranih prihoda. Prihodi podbacuju za 67% mesečno. To je činjenica. Rebalansom se predviđaju primanja budžeta od 873 milijarde dinara, što umanjeno za ostvarene prihode za prvih pet meseci znači da ćemo u periodu jun – decembar 2013. godine prihodovati 80 milijardi dinara mesečno. To je povećanje prihoda od preko 300% u odnosu na prosečno ostvarene prihode u prvih pet meseci, a jun je već prošao. Smatramo da je ovo nerealno pumpanje prihoda, bez osnova, na žalost, bez ideje kako ćemo to ostvariti. Kada govorimo o rashodima, za prvih pet meseci rashodi iznose 405 milijardi mesečno. U proseku je to 81 milijarda ili 90% od planiranih izdataka je realizovano. Znači, na rashodnoj strani štedimo 10%. Planira se da se uveća planirano trošenje za 2%, a realno ostvareno trošenje za 13%. Kada govorimo o budžetskom deficitu za ovu godinu, ukupan deficit planiran za celu 2013. godinu je 121 milijarda 872 miliona dinara. Za prvih pet meseci u 2013. godini deficit je 93 milijarde 648 miliona, što je 76% od planiranog za celu godinu. Deficit je mesečno iznosio u proseku 18 milijardi 729 miliona dinara. Ako se ne menja, deficit će iznositi 224 milijarde 755 miliona dinara ili 185% od planiranog. Rebalansom se deficit povećava na 173 milijarde dinara ili za skoro 17%. S obzirom na već ostvareni deficit u prvih pet meseci, ovako planirani deficit znači da će u periodu jun – decembar deficit na mesečnom nivou biti šest milijardi 641 milion ili skoro tri puta manje od prosečnog mesečnog deficita za prvih pet meseci, a jun mesec, kako sam već rekao, tek ćemo da vidimo. Čini nam se da je osnovna ideja, nažalost, i dalje zaduživanje građana. Prihodi su realno manji, nego što treba, a o čemu je i sam gospodin Dinkić rekao. Troši se mnogo više nego što se može. Deficit je dupliran i biće problem da se novi deficit održi. Usudio bih se da kažem, iako sebe ne smatram nikakvim ekspertom, niti stručnjakom, da bi smeo da se opkladim u 100 evra da će do kraja godine još jednom da se poveća deficit. Doprinosi za PIO, kod većine korisnika predviđeno je da se planirani iznosi za zarade i doprinose na teret poslodavca neće menjati. Stopa osnovice da doprinose za PIO fond je uvećana za 2%, ali se ta promena ne vidi u planiranim iznosima za socijalne doprinose. Ako se radi o doprinosima na teret zaposlenog, a masa zarada za zaposlene se takođe menja, da li to znači, gospodine Dinkiću, da će neto iznos zarade koji će zaposlenima biti isplaćen biti niži za 2%? Ono što u našem poslaničkom klubu smatramo takođe da je loše, to je da je ostavljena na istom ekonomska klasifikacija 411 – plate, bez obzira što je porez na zarade smanjen za 2%. Isto to je urađeno i za poziciju 412 – socijalni doprinosi, iako je stopa povećana za 2%, što nažalost takođe govori o planiranju rashoda. Možemo slobodno da izrazimo bojazan i to je stav našeg poslaničkog kluba, da može doći do neisplaćivanja doprinosa za PIO. Troškovi putovanja su, moram reći, u nekim situacijama nerealno povećani. Povećani su za 6,5 miliona dinara, recimo, u Ministarstvu finansija ili skoro 50%, usluge po ugovoru se povećavaju za 10 miliona ili skoro 20%, a tekuće popravke i održavanje se povećava za 50 miliona dinara ili skoro za 1000%. Moram pitati – zašto se povećavaju ovi troškovi u opštoj krizi kada se svi ostali smanjuju? Ovi troškovi naročito nastaju kada se putuje po zemlji, tj. kada je kampanja. Da li je možda odgovor na ovo – da se priprema predizborna kampanja? Smanjenje PDV i smanjenje agregatne tražnje, prihod od PDV je u prvih pet meseci bio za 2/3 manji od planiranog, što se u obrazloženju rebalansa ne pominje. Navodi se da je došlo do smanjenja agregatne tražnje na malo za nekih 10%, to je činjenica. Ne daje se odgovor – šta je dovelo do male agregatne tražnje? Mislim da bi to bilo jako interesantno čuti. Agregatna tražnja zavisi od raspoloživog dohotka i proizvodnje, a sa druge strane smanjenje agregatne tražnje utiče na smanjenje dohotka i povećanje nezaposlenosti, što nažalost i dalje traje. Moje pitanje je, posle ovoga rečenog – šta će da se uradi na povećanju tražnje i da se ostvare planirani prihodi od PDV, a da pri tome se ne poveća inflacija? Naravno, u ovom rebalansu ima i dobrih i loših stvari. U svom izlaganju bih se mnogo više osvrnuo na ono što mislim da je loše, ali ne možemo reći da ovde nema stvari koje su iznuđene, koje su dobre u ovom momentu, da bismo se bar koliko-toliko pokušali izvući iz ove ekonomske krize koja nam sve više steže omču oko vrata. Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu predviđa se smanjenje fiskalnog deficita sa 5,7% na 4,7% BDP. Uzimajući u obzir izvršenje budžeta u prethodnih pet meseci, jasno je da bi deficit do kraja godine dostigao celih 213 milijardi dinara, što je strašno, što su podaci koje je objavilo Ministarstvo finansija. Imajući ovo u vidu, ne mogu a da se ne zapitam – zbog čega Vlada i ministarstvo nisu i ranije izašli sa ovakvim predlogom, jer verujem da bi mogle da se postignu i veće uštede od planiranih, koje su na nivou od 36 milijardi dinara. Podsetiću da smo sve ovo, naravno, postoji stenogram, govorili i prilikom usvajanja budžeta za ovu godinu. Dobro je što je predviđeno smanjenje subvencija za javna preduzeća za dve milijarde dinara. Ova preduzeća uglavnom imaju monopolski, tj. povlašćeni položaj na tržištu i pored toga nisu u stanju da posluju pozitivno, nego su praktično na teretu svih građana, poreskih obveznika, pa tako dolazimo u situaciju da i ona preduzeća koja imaju cenu svojih roba i usluga na nižem nivou od realnog, praktično kroz subvencije, nadoknade nedostajuća sredstva na teret građana. Tu se jasno vidi da poslodavstvo ovih preduzeća, pričama o jeftinim uslugama i robama građana, zapravo prodaje maglu i demagogiju, što je slučaj gotovo od početka višestranačja. Ova vlada zato mora odlučno i bez odlaganja da se uhvati u koštac sa svim problemima u upravljanju velikim sistemima koji umesto tereta za državu moraju da postanu motor razvoja, tu na prvom mestu mislimo na EPS i "Srbijagas" i u potpunosti podržavamo resornu ministarku, kada su u pitanju ovi problemi. U budžetu se vidi da će dobar deo i umanjenih subvencija za javna preduzeća od 2,4 milijarde dinara otići na otplate kredita ovih preduzeća, pa bi bilo dobro da nas ova preduzeća obaveste o projektima koji su urađeni iz sredstava tih kredita. Bilo bi jako interesantno da poslanici koji su birani ovde od građana i koji na neki način kontrolišu sve ono što se dešava i što radi Vlada, konačno imaju uvid u projekte tih preduzeća koja su konstantno gubitaši, koja su na teretu svih građana koji izuzetno loše žive. Često čujemo različite podatke o broju zaposlenih u javnom sektoru na pitanje – koliko u nekom državnom organu ima zaposlenih? Odgovor se čeka danima, umesto da se dobije za par minuta, pa čak i kada su u pitanju poslanici koji traže taj odgovor. To znači da niko u ovom trenutku nema potpunu kontrolu nad zapošljavanjem u državnoj upravi, organima AP Vojvodine i lokalnim samoupravama, fondovima i raznim agencijama koje još uvek nisu ugašene. Zato je dobro što je Vlada predvidela uspostavljanje registra kod korisnika javnih sredstava, kako bi se ovde konačno zaveo red i to je jedna od izuzetno pozitivnih stvari. Predlog ovog zakona izazvao je veliku pažnju javnosti u delu koji se odnosi na indeksaciju plata i penzija, ako znamo da će neto efekat ograničene indeksacije biti 12,4 milijardi dinara, odnosno 0,3% BDP, jasno je da su izdvajanja za ove namene i dalje velika i da predstavljaju teret za privredu i društvo u celini. Nažalost, još uvek niko ozbiljno neće time da se bavi. Pri tome je jasno da bi eventualno smanjenje plata i penzija još više imalo negativnih posledica i smanjilo tražnju, čime bi se samo produbila kriza. Jedini izlaz iz ove situacije, mi u SPO i DHSS smatramo, jesu investicije i nova radna mesta i zato je dobro što stavka za subvencionisanje otvaranja novih radnih mesta nije pretrpela neke veće izmene. Uz poboljšanje poslovne klime, što se nadam da će se desiti, pa i zbog najnovijih odluka EU, nazire se svetlo na kraju tunela, a uz generalnu ocenu da se Ministarstvo finansija i cela Vlada dosta hrabro hvata u koštac sa svim problemima, ostaje i moje uverenje da je rebalans mogao i ranije i da je sad jasno da kod donošenja ovog budžeta nije bilo dobrog planiranja i realnog sagledavanja stanja u privredi. Hteo bih samo još da kažem neke opšte stvari ili neka opšta mesta koja bih izvukao kao interesantna. Kao što smo već rekli, subvencije su uvek bile velika stavka u budžetu. Procene su, kako ste i sami rekli, gospodine Dinkiću, da u svetske banke upumpavamo skoro 750 miliona evra godišnje i naravno da se može uštedeti samo na krupnim stavkama, a većina subvencija je, sa ekonomske tačke gledišta, čisto bacanje para ili politikanstvo i kupovina glasova ili kadrova za određene stranke. Subvencije javnim preduzećima su smanjene za dve milijarde dinara. U pitanju su subvencije za kredite, za likvidnost, zatim za obaveze država po osnovu ranijih programa Vlade za ublažavanje efekata ekonomske krize, za program podrške malim i srednjim preduzećima, za nabavku opreme i za rast inovacija. Osim za javna preduzeća, smanjene su i subvencije privatnim preduzećima sa 13,9 na 12,6 milijardi, pri čemu je ovaj novac mahom namenjen Fiatu, ali i za privlačenje direktnih stranih investicija i za druge mere podsticaja domaće privrede. Subvencijama za preduzeća u restrukturiranju održavaju se firme koje, svi to jako dobro znamo, nemaju nikakvu poslovnu budućnost, a one koje su mogle nešto da urade su prodate ili su same stale na noge. Da je bilo više hrabrosti i pameti i manje političkog potkusurivanja, te subvencije ne bi bile davane ni prethodnih godina, odavno bi bile ukinute, ako bi se, naravno, bavili isključivo interesima građana. S jedne strane se smanjuju subvencije preduzećima u restrukturiranju, a sa druge strane se zaposlenima u ovim preduzećima daje novac iz novoosnovanog tranzicionog fonda, što je oko 300 evra po godini radnog staža. To takođe smatramo nelogičnim. Rebalansom budžeta pogođeno je i socijalno stanovanje, pa će umesto 250 miliona dinara, koliko je trebalo da bude izdvojeno za izgradnju i trošak ovih stanova, sada biti potrošeno samo 100 miliona dinara, što na neki način možemo da razumemo, jer ipak država se nalazi u izuzetno teškoj krizi. Prvobitnim budžetom za ovu godinu planiran je trošak od osam miliona dinara za aktivnosti povodom Dekade Roma, ali se u rebalansu ova stavka uopšte ne spominje. Moj je poziv i gospodinu Šajnu i svima onima koji sa ovom populacijom izuzetno lako manipulišu kada je predizborna kampanja, da objasne zašto su ovo uradili. Za oko dve milijarde dinara smanjena su izdvajanja za turizam sa 4,76 na 2,62 milijarde dinara, dok su subvencije u turizmu pale sa 2,65 na 1,86 milijardi dinara, što smatramo više nego realnim. Ministar poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Goran Knežević insistira da direktne subvencije poljoprivrednicima ne bi trebalo da budu umanjene, iako će budžet za poljoprivredu biti smanjen za 3,6 milijarde dinara, odnosno za 8%. Srpski pokret obnove i DHSS u potpunosti podržavaju ovakav stav i mogu reći da će to biti jedna od najvažnijih stavki, tj. tema i u daljoj raspravi i prilikom usvajanja amandmana, što će nas opredeliti da li ćemo podržati ovakav rebalans budžeta ili ne. Želim samo još za kraj reći to da se nadamo da će se ubuduće budžeti bolje planirati kada su u pitanju i prihodi i rashodi, da dolazimo u vreme kada se rebalans neće raditi na svaka tri meseca, da se nećemo zaduživati, već da ćemo svoje dugove finansirati i samim tim da ćemo imati vidljive rezultate u toku godine za šta su potrošena sredstva. Ako svega toga nema, dugovi će, nažalost, biti veći, a građani će živeti lošije ili bar loše kao što su živeli do sada. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić.
Želeo bih samo kratko da intervenišem, jer se i u medijima pojavila netačna informacija, a vi ste sada ponovili da navodno u budžetu nisu predviđena sredstva za Dekadu Roma, što nije tačno. Na razdelu 481 kod Kancelarije za ljudska i manjinska prava predviđeno je 55 miliona dinara ukupno, od čega je 35 miliona dinara namenjeno na ime Dekade inkluzije Roma. To je taj program o kome govorimo. Takođe su i dodatna sredstva namenjena za finansiranje Saveta za unapređenje položaja Roma u iznosu od 700.000 dinara po uslugama po ugovoru. Dakle, ne znam otkuda se ta dezinformacija pojavila. To nije menjano u budžetu i sredstva za Dekadu Roma su obezbeđena u budžetu za ovu godinu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoltan Pek.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, izneću stavove i mišljenja poslaničke grupe SVM u vezi Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu. Ova dva zakona koji su pred nama su usko povezani i imaju zajednički cilj da pokažu put ka izlasku iz teške ekonomske krize u našoj zemlji. Prošle godine kada smo doneli i prihvatili izmenu i dopunu Zakona o budžetskom sistemu, rekli smo da nažalost neće biti moguće pratiti ni proveriti strukturu sredstava koji pripadaju po Ustavu AP Vojvodini. I dan danas mislimo da je to tako, da se ne može pratiti, a ni proveriti struktura ovih sredstava. Sama osnovica je sa ovim rebalansom smanjena sa 837 milijardi na 760 milijardi dinara, ali mislimo da problem nije u tome. Mislimo da svako mora da nosi teret teške finansijske situacije naše zemlje. Problem je u tome što su sredstva namenjena za kapitalna ulaganja samo brojke na papiru. Ovde mislimo naročito na sredstva koja su predviđena za izgradnju auto-puta Novi Sad – Ruma – Šabac – Loznica. Poslanička grupa SVM neće glasati za zakone koji su pred nama. Kao prvo, zbog toga što moramo dati realnu sliku o stanju finansijske situacije naše zemlje, a težnju staviti na to da se smanji deficit budžeta, a nikako ga ne povećavati. Kao drugo, sredstva za razvoj Vojvodine, kao što sam rekao, nisu ispoštovana, već samo na papiru. Kao treće, i dalje se plaćaju gubici javnih preduzeća iz budžeta. Kao četvrto, najvažnija mera - konsolidovanje finansijske situacije naše zemlje, a to je rekonstruisanje javnog sektora, ponovo je odložena. Jedino pozitivno u ovome je da je Vlada priznala da je situacija neodrživa i morala je doneti rebalans. Krajnje je bilo vreme da donesemo rebalans i nekako da počnemo sa izradom smernica koje će kontrolisati javne finansije. U Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu su izrađene neke mere koje će uvesti red i kontrolu u javnom sektoru. Pozdravljamo one mere koje se odnose na indeksaciju penzija i plata. Pozdravljamo i uvođenje centralnog registra za zaposlene u javnom sektoru. Sigurni smo da će ovaj zakon, odnosno da će ovi zakoni biti izglasani, ali postavlja se pitanje da li će se to uopšte primeniti u praksi? Videli smo slučaj sa Zakonom o javnim preduzećima. Taj zakon je donesen, ali ni dan danas nije primenjivan. Kao što znamo, juče je bio poslednji dan da se ispišu konkursi za direktorska mesta u javnim preduzećima. Ne znam koliko su javna preduzeća odradila ovaj posao, a još upravni odbori rade u tim javnim preduzećima. Ovaj Predloga zakona o budžetskom sistemu će veće probleme prouzrokovati u javnom sektoru nego Zakon o javnim preduzećima, jer veću masu ljudi će dirnuti. Ovde mislim na one radnike ili na one ljude koji su dobili radna mesta po partijskim knjižicama ili po zasluzi za svoj rad u partijama. Znači, sa ovim zakonom je još predviđen centralizovan obračun zarada i kontrola primanja u javnom sektoru, kao i broj i struktura radnih mesta. Postavlja se pitanje kako će se od sada nagrađivati jedan veran partijski vojnik? Samo zbog ovih sitnih razloga ne vidim realnost da će se i ovaj zakon primeniti u praksi, kao što je i slučaj sa Zakonom o javnim preduzećima, ali nadam se da će se u praksi primeniti. Što se tiče rebalansa budžeta, ako gledamo sam budžet slikovito, to je jedna vaga sa dve strane, na jednoj strani su prihodi, a na drugoj strani su rashodi. Ova vaga bi trebala da bude u ravnoteži. To znači da bi trebalo toliko da trošimo koliko smo zarađivali. Nažalost, kod nas situacija nije takva, mi više trošimo nego što zarađujemo, što znači da je budžet u deficitu. Ako pogledamo samo globalne cifre u rebalansu budžeta po nekim važnim kategorijama, kao što su ukupni prihodi i ukupni rashodi, budžetski deficit i ukupni fiskalni deficit, ako ove brojke uporedimo sa Zakonom o budžetu, onda dolazimo do sledećih činjenica. U Zakonu o budžetu za 2013. godinu ukupni prihodi su u visini od 966 milijardi. Po rebalansu ova kategorija je 873 milijarde dinara. To znači da imamo smanjenje prihoda za 93 milijarde. Ukupni rashodi po Zakonu o budžetu su 1.078 milijardi dinara, a po rebalansu ukupni rashodi su sada 1.040 milijardi dinara. Ovde imamo smanjenje rashoda, kao što smo čuli od gospodina ministra, oko 36 do 38 milijardi dinara. Budžetski deficit, nažalost, po zakonu je predviđen da će biti 112 milijardi dinara, a po rebalansu ova kategorija je 167 milijardi dinara. Ako gledamo i sa jedne i sa druge strane, to je povećanje deficita za oko 56 milijardi dinara. To znači da smo povećali minus za ovih 56 milijardi dinara. Poslednja kategorija je ukupan fiskalni deficit. Po Zakonu o budžetu je 122 milijarde, a po rebalansu je 178 milijardi dinara, što znači da i ovde isto imamo manjka ili deficit od 56 milijardi dinara. Daću jedan primer. Ako bi naša ekipa u atletici učestvovala u četiri puta 100 metara trke i jedan trkač dobije svoju trku, a ostale tri bi izgubili. Slikovito sam objasnio da nije dovoljno da smanjimo i da imamo uštedu na rashodnoj strani ako, nažalost, nemamo povećanja na prihodnoj strani ili ako je od ostalih segmenata od četiri segmenta samo jedan pozitivan, a ostali su negativni. Možda u medijima dobro glasi da sa rebalansom dolazimo do uštede od oko 38 milijardi dinara, ali u stvari ovde pričamo o deficitu ili o minusu u budžetu od 56 milijardi dinara. Mislimo da Ministarstvo finansija bi trebalo da nađe neka rešenja da bi izašli iz ove krize, a ne da prodajemo maglu. Kao što sam rekao, od četiri osnovna pojma u budžetu, samo jedan je poboljšan. Jedino pozitivno u rebalansu je da se smanjuju rashodi za 38 milijardi dinara. Nažalost, smanjeni su nam i prihodi. Prošle godine doneli smo jedan set zakona, set poreskih zakona gde smo mislili da ćemo povećati prihodovnu stranu, povećali smo stope na PDV, na porez na dohodak građana, na porez na dobit, onda smo proširili i osnovicu za akcize. Nažalost, ove mere nisu donele baš pozitivna rešenja, nego u realnoj situaciji izgubili smo 93 milijarde dinara. Znači, jedino je sigurno da poreske stope ne možemo da povećavamo jer privreda i građani su preopterećeni. Problema imamo u naplati poreza i u finansijskoj disciplini. Možda imamo i velike utaje poreza u celoj zemlji. Ako hoćemo da uvedemo disciplinu u naše finansije, kako to možemo da odradimo, kad ni dan danas lokalne samouprave, pokrajinska vlada i sama vlada su najveći dužnici naših privrednika? Doneli smo Zakon o rokovima izmirenja novčanih obaveza u komercijalnim transakcijama između javnog i privrednog sektora. Po ovom zakonu, plaćanje obaveza koje su nastale od 1. 04. se prate i mislim da je zakon u primeni efikasan. Ali, nažalost, u opštinama od najnižih nivoa vlasti postoji nam velika razlika, i to kod neplaćanja ovih računa. Gospodin ministar je rekao da su neki ili bilansi ili računi naših lokalnih samouprava u suficitu. Mislim da ministar zna i neću ništa novo reći, s tim da nažalost ovi računi koji su u lokalima ne daju baš tačne informacije. Ako gledamo ove stare dugove koji su još u fijokama naših lokalnih samouprava, koji nisu plaćeni, daju to na primer iz opštine odakle ja dolazim, na žiro-računu opštine ima 72 miliona dinara, ali računa u fijokama je oko 100 miliona. Znači, iako je opština u pozitivnom saldu, ali u stvari on ima negativni saldo. Drugi problem je u našoj finansijskoj situaciji crna i siva ekonomija, kao i crno tržište. Sa smanjenjem ovih kategorija bismo mogli da povećamo prihodovnu stranu našeg budžeta. Kao što sam rekao da su sredstva na žiro-računima, i opština i lokalnih samouprava, u plusu, ali to su tzv. namenska sredstva koja ne mogu lokalne samouprave da troše. Ovde su namenska sredstva za poljoprivredu ili od zakupa poljoprivrednog zemljišta. Ako pogledamo sam budžet, ukupni prihodi, nažalost, imali smo visinu od 966 miliona dinara i milijardu dinara, oni su sa rebalansom smanjeni na 873 milijarde. Ovde imamo smanjenje prihoda za 93 milijarde dinara. Ukupni rashodi, po zakonu, su 78 ili milijardu 78 dinara. Ovde imamo uštede 38 milijardi. Kod ovih 38 milijardi, videli smo da je svako ministarstvo smanjilo svoje troškove. Mislim da je to bilo u zavisnosti od toga koji resorni ministar je koliko bio savestan i resorni ministri su odlučili gde će da smanje ili da naprave štednju u okviru svojih ministarstava. Ovde je bilo nabrojano koje ministarstvo je koliko napravilo ušteda. Kao što vidimo, Ministarstvo finansija je imalo šest milijardi ušteda, Ministarstvo poljoprivrede 3,3 milijarde, MUP 3,1 milijardu, Ministarstvo prosvete tri milijarde. Suštinu ovog rebalansa je najbolje formulisao profesor sa Ekonomskog fakulteta u Beogradu, gospodin Đuričin. On je rekao – ovaj rebalans je kompromis političke moći, s obzirom na relativno široku koaliciju koju čini sadašnja vlada i na kontradiktorne interese predstavnika koalicije. Nažalost, profesor je rekao istinu. Naveo sam ovde još nekoliko pojmova, kao što je inflacija. Kao što smo čuli od gospodina ministra, inflacija je sada momentalno oko 10%. Kada smo pravili plan za budžet za ovu godinu, mislim da smo planirali sa 5,5% inflacije. Znači, inflacija nam je skoro duplo veća. Zašto sam to istakao? Jer inflacija utiče na kurs dinara. Ako to gledamo, nažalost, imamo puno kredita koji su uzeti sa deviznom klauzulom i plaćamo kamatu sa deviznom klauzulom i garancije imamo koje su jako velike. Znači, kurs dinara utiče na prihodovnu stranu budžeta, ali nažalost, ima veći uticaj na rashodovnu stranu našeg budžeta. Što se tiče kredita, pozdravljamo te mere, što je gospodin ministar rekao da se ne ugovaraju novi krediti dok se ne budu isplatili ovi krediti koje smo do sada uzeli. Nažalost, znamo da je naša zemlja prezadužena kreditima. Ako tako gledamo, za narednih 30 godina imamo kredite koje treba da otplatimo. Neki krediti počinju sa otplatom oko 2018. godine, a trajaće do 2042. godine, ako neće biti nekog reprograma, ali sigurno će i to biti. Kamata je vezana za kredite. Kao što znamo, najbolji kredit je ako dobijemo bez kamate, ali to nikad ova država ili naša zemlja nije odobrila. Neke kredite smo uzeli sa velikim kamatama, a neke sa manjim. Znači, država mora ili mi moramo da platimo ove godine kamate u visini od 25 milijardi dinara garancije. Kao što smo rekli prošle godine da nećemo izdati garancije samo javnim preduzećima samo za investicije, a za održavanje likvidnosti to nećemo izdavati. Nažalost, došli smo do toga da garancije su sa rebalansom od 41 milijarde dinara povećane na 58,7 milijarde dinara, to je zbog "Srbijagasa", kao što znamo. Ako gledamo, sa MMF-om imamo jedan dogovor da ove garancije ne bi smele da pređu granicu od 30 milijardi dinara. Mislim da ćemo i mi imati ovaj izgovor za ovo zašto je to tako jer u EU samo one garancije su uzete u obzir koje su aktivizirane, ali kod nas, nažalost, svaka druga garancija se aktivizira. Što se tiče sredstava za Vojvodinu, Savez vojvođanskih Mađara je istakao da će se boriti za finansijska sredstva koja pripadaju, po Ustavu, AP Vojvodini, ovde se radi o 7% budžeta i naravno one tri sedmine, što bi trebalo da se usmeri za kapitalna ulaganja. Znači, kao što sam rekao osnovica se smanjila na 761 milijardu dinara, to znači da oko 53 milijarde dinara bi trebalo da dobije Vojvodina, kao svoja sredstva. Nažalost, došli smo do toga da neka sredstva kao što su garancije veće u iznosu u ovom budžetu nego što dobija Vojvodina, a ova javna preduzeća samo nam nose pare, a u Vojvodini imamo naplatu poreza i to dobru naplatu poreza. Znači, povećavamo prihodovnu stranu. Kao što sam rekao, ovo su stvari transferna sredstva i nažalost ne možemo da vidimo strukturu ovih sredstava i nažalost za kapitalna ulaganja ova sredstva se ne dobijaju ili dobijamo samo na papirima. Mislimo, da ova finansijska sredstva nisu velika za republički budžet ali su veoma znatna za Vojvodinu. Na kraju bih ponovo rekao da naša poslanička grupa neće glasati za ove zakone, kao prvo treba da dajemo realnu sliku finansijske situacije naše zemlje, sredstva za razvoj Vojvodine nisu ispoštovana, samo na papiru, i dalje se plaćaju gubiti preduzeća iz budžeta i kao najvažnija mera konsolidovanje finansijske situacija naše zemlje, a to je rekonstrukturiranje javnog sektora je ponovo odloženo. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Dušan Petrović.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, mislim da je bila dosta velika prilika da se napravi jedan veliki iskorak i da današnja debata bude i početak jednog novog političkog dogovora. Nažalost, to nije tako. Pre nego što nešto kažem o brojevima, želim da govorim o politici u ovom najvišem političkom domu u zemlji. Građani su vama, Vladi i svima nama poslali poruku da ne žele da učestvuju onako kako je Ministarstvo finansija i Vlada to smatrala da je moguće u finansiranju svoje države. Mislim da suština to političkog dogovore treba upravo da bude konsenzus, ne samo među vama u parlamentarnoj većini, niti među svima nama u ovoj Skupštini, najmanje među ministrima i članovima Vlade, već jedno veliko većinsko saglasje između građana Srbije, koliko smo mi spremni da plaćamo svoju državu. Vi ste pred Novu godinu smatrali da su građani spremni da izdvoje 8,3 milijardi evra, plaćajući porez i druge dažbine, ispostavilo se da sada smatrate da smo spremni svi zajedno da platimo 7,5 milijardi evra. Fiskalni savet smatra da niste u pravu. Smatra da će još 15 milijardi dinara biti manji prihod, videćemo. Smatra fiskalni saveti i da će 10 milijardi dinara da bude veći rashod i to ćemo da vidimo. Ali, suština je na drugom mestu. Suština je u tome da vi sa ovim rebalansom niste otvorili vrata da uđemo u jedan potpuno novi politički prostor. Šta želim da kažem? Daću samo dva primera. Pre nekoliko nedelja ovde smo razgovarali o setu poreskih zakona i vi ste imali predlog i branili ste ga i hrabro i dosledno i ostali ste u manjini oko toga kako treba da se promeni način oporezivanja nekoliko vrlo bitnih segmenata javnog života – lekari, advokati, zubati, knjigovođe, reklamne agencije. Mislim da ste na pogrešan način otvorili temu, ali da je dobro što je tema otvorena. Zašto gospodine ministre nije otvorena debata sa udruženjem doktora prihvatnih? Dakle, kada ste ušli ovde sa tim zakonom, vi ste kazali da privatni lekari plaćaju manje porez nego što bi trebalo da ga plate, imajući u vidu procenu koju ste sigurno imali radeći takav predlog zakona. Sada vas pitam – zašto vi niste otvorili debatu sa tim doktorima i da kažete – ja mislim da vi malo doprinosite finansiranju države i da to mora da bude drugačije, onda mislim da bismo mi na jedan pravi način ušli u raspravu o tome šta se sa nama dešava. Siguran sam da bi vas lekari pitali – izvinite, gospodine ministre, a kad mi možemo da očekujemo da ćemo sa Fondom za zdravstveno osiguranje moći i mi, iako smo privatnici da sklapamo ugovore, pa da i nas neko izabere za izabranog lekara? Onda biste vi njih verovatno pitali – izvinite gospodo koliko vi angažujete lekara koji radi u državnoj službi da rade ovde i kod vas i dal mu plaćate sve doprinose i poreze za ono što oni ovde vama zarade? Onda bi oni vas pitali – izvinite gospodine ministre, a kakva je struktura zaposlenih u zdravstvu? Koliko hiljada nezdravstvenih radnika ima viška u zdravstvenom sistemu? Koliko hiljada zdravstvenih radnika, lekara, medicinskih sestara, medicinskih tehničara ima manje nego što je potrebno? To je onda prava debata, o tome onda ima smisla govoriti. Nije nikakva razlika ni sa advokatima. Vi ste ovde ušli u Skupštinu i rekli – loše je što plaćate tako malo porez. Oni su rekli – nije tačno. Vi treba da kažete koliko vi mislite da advokati treba da plate porez u ovoj zemlji i zubari i svako, pa da svako onda kaže šta ima oko te stvari. Zemljoradnici, isto tako. Onda se gospodine ministre otvori pitanje kakva je struktura zaposlenih u administraciji? Koliko ljudi radi za centralnu državu? Koliko ljudi radi za gradove i opštine? Da li treba toliko zaposlenih da ima? Onda je to suštinska debata koja može da nas dovede do konsenzusa oko toga koliko mi kao građani Srbije možemo i koliko treba da platimo svoju zemlju. Tu debatu nema ko da otvori niko drugi nego vi. Ili da vas nateraju nekakve spoljne okolnosti ako to Vlada neće da uradi, da vas natera neko u vladi, da vas natera opozicija ili da vas natera neka druga društvena sila ako ni opozicija, a ni oni koji sede u Vladi za to nisu spremni da ulože energije u to. Mi predlažemo da uđemo u tu debatu. `Drugi primer, jedno malo selo na zapadu Srbije. Vi ste gospodine ministre prebacili porez na imovinu na lokalne uprave zbog toga što niste hteli kao ministar finansija da se vi zamerate sa narodom da biste milionima domaćinstava vi razrezivali, naravno preko poreske uprave, porez na imovinu. Onda nekako ste mislili da je zgodnije da to rade gradonačelnici, predsednici opština. Gradonačelnici, predsednici opština, gospodine ministre, kao i vi vole da budu popularni pa nisu baš preterano entuzijastični kada je u pitanju razrezivanje poreza. Mi dolazimo do veoma apsurdne situacije i do nekih neverovatnih stvari. Ne znam da li ste se vi bavili sagledavanjem poreskih zaduženja i naplate poreza u lokalnim samoupravama. Kako to izgleda po gradskim mesnim zajednicama? Kako izgleda po seoskim mesnim zajednicama? Da li je to pravi, kako bih to rekao, fiskalni kapacitet koji zemlja ima? Evo, jedno malo selo na zapadu Srbije ima pedeset domaćinstava, nešto manje od toga. Pedeset domaćinstava ima godišnje zaduženje u jednoj dosta živahnoj i ažurnoj lokalnoj samoupravi koja se stara o svemu tome. Dakle, 50 kuća, 100 evra poresko zaduženje za godinu dana, na ime poreza za imovinu, na imovinu. Plate, 80 evra, tolika je naplata, za četiri godine zaduženje 400 evra, platili su manje od 350 evra. Onda se pojavila potreba da se uradi lokalni put koji prolazi kroz to selo. Otišli su kod šefa te lokalne samouprave i pitali su ga kakvi su izgledi i mogućnosti da se to uradi, a on je rekao, sada baš ako vi smatrate da je toliko važno, hajde da se dogovorimo, vi da platite jedan dinar, a lokalna samouprava će na taj vaš jedan dinar da plati još jedan dinar. Da vas podsetim, 100 evra godišnje zaduženje, 400 evra plate za četiri godine, imaju zaduženje. Znate li koliko su para izdvojili za lokalni put? Izdvojili su 17.000 evra, selo od 50 domaćinstava. Da li biste, gospodine ministre, da li mislite da bi neko mogao da razreže porez na imovinu od 17.000 evra? Mislim da bi došlo do pobune svim sredstvima. Možda da razreže bi neko i mogao, ali da naplati, svakako ne bi. Zato je predlog naš i o tome govorimo nedeljama, već mesecima, mi iz stranke Zajedno za Srbiju, da porez na imovinu ostane mesnim zajednicama. Hajde da vidimo mi kada ostavimo, što je naravno sada pitanje za predsednike opština i lokalne skupštine, ali ništa to ne smeta ni vama da se malo pozabavite time, jer to je pitanje za šta su ljudi spremni da daju novac, kada su javni poslovi u pitanju. Hajde da vidimo koliko su sela spremna da plate porez na imovinu, koliko su gradske i mesne zajednice ili gradski kvartovi spremni da plate porez na imovinu? Hajde da napravimo jednu dobru kompeticiju, da oni koji su bolji, imaju bolje izglede, pa ko je više spreman da to učini, da ima bolji izgled, da završi svoje javne poslove i svoj put lokalni i niskonaponsku mrežu za struju, da reši pitanje navodnjavanja, tamo gde to može da se reši na lokalnom nivou, da reše pitanja sva koja su njima bitna od škola gde idu deca, iz tih mesnih zajednica do ambulanti u kojima se leče. To je pravi put da mi otvorimo debatu i onda će svako postaviti pitanje svom gradonačelniku, izvini molim te, koliko ima ljudi u tvojoj administraciji. Kako to može u Nemačkoj da bude jedan zaposlen u administraciji na 1.000 stanovnika? A kod nas, koliko je gospodine ministre, na 1.000 stanovnika, prosečno u lokalnoj samoupravi zaposleno ljudi? To je bio pravi put i pravi način. Nije pravi put da pravimo rebalans gde ste negde oko 35 milijardi uspeli da smanjite potrošnju, a kako piše u obrazloženju, oko 15 milijardi će manje potrošiti gradovi i opštine. Kada saberete budžete svih gradova i opština, to je mnogo manje nego što je ovaj državni budžet, a oni najveći teret podnose i nije fer davati obrazloženja kako je to zbog administracije koja je prevelika, jer ne vidim ja zašto niste postavili pravila da administracija može da ima nekakve okvire, pa ko prekrši ta pravila, onda možemo sa njim na drugačiji način da uspostavimo komunikaciju i odnos. Mislim da ste propustili veliku priliku da sada otvorite tu debatu i to nije dobro i slažem se sa kolegom koji je pre toga govorio. Ovo jeste politički kompromis, ali je loš, ništa se ne menja, ništa ovde suštinski i strukturno neće biti promenjeno sa ovim rebalansom budžeta. Ne znam da li vi ili Vlada ili parlamentarna većina očekujete izbore pa niste hteli to da radite sada. Ne bih rekao da će stvari baš tako da se odvijaju. Sada će da se namiri godinu dana kako je konstituisana Vlada. Ako bude gurala pun mandat, bojim se da gubite tajming, da suštinski pokrenete stvari. Vratiću se na početak. Suština stvari je da li možemo da postignemo dogovor, prvo politički, pa na osnovu toga u celom društvu koliko mi smo spremni da plaćamo svoju zemlju, da plaćamo svojoj zemlji, svoju prosvetu, svoje zdravstvo, svoju bezbednost, svoje sudove, vojsku? Srpski ustanak je bio 1804. godine, počeo, a danas je 2013. godina. Mislim da je vreme da se svi zajedno pogledamo u oči, pa da vidimo kako to da uradimo, jer ne može ovako gospodine ministre. Ne može kada uđete u Skupštinu i preko noći hoćete da promenite način oporezivanja različitih socijalnih grupa, različitih profesija, jer to prosto ne ide, niste uspeli, trošite vreme, dane i mesece i šteta je što to ne činimo. Što se tiče samog rebalansa budžeta, 965 milijardi dinara ste procenili da će biti prihod, kada je pred Novu godinu ovde donet budžet, a sada mislite da će da bude 873 milijarde. Kao što rekoh, Fiskalni savet ne deli vaše mišljenje i misli da će biti 15 milijardi manje ubrano prihoda, ili da će te potrošiti 10 milijardi više, ili da ćemo potrošiti. Kada se sve to sabere gospodine ministre, razlika između onoga što je predviđeno budžetom i onoga što, ako ovaj rebalans bude izglasan, biće milijardu evra. Dakle, milijardu evra u budžetu koji kada se to sada presabere po ovom kursu je bio negde 9,5 milijardi, ogromna greška u predviđanju. Nije ni jedan, ni dva, nego preko 10%. Tu nešto veoma, veoma je loše u metodologiji i to ne uliva poverenje. Mislim da svi treba da budemo veoma zabrinuti. Ispostavlja se da, što se povećanja poreza tiče, tu smo saglasni, nema povećanja, ali mislim da sva ova povećanja nisu dala odgovarajući efekat, jer ste pravili poređenje u poreskim prihodima, praveći poređenje sa prošlom godinom, ali kada to pogledate kako izgleda sa planom koji ste napravili, tu dosta stvari loše stoje, tridesetak milijardi manje će biti ubrano PDV, nego što ste planirali, sa akcizama takođe, značajno smanjenje, što znači da povećanje PDV sa 18 na 20 posto, nije stvar koja je u životu proizvela kakav je Vlada očekivala. Povećanje na akcize, na duvan je vrlo problematičan, gospodine ministre, na gorivonešto manje, ali sa gorivom imamo i neke druge teme, koje možemo da otvorimo i dođe trenutak za to. Ukoliko je ovako puno povećano sivo tržište, veliko je pitanje šta činiti. Slažem se da treba da, gospodina Simiča, jako ukorite, jer ne vodi dobro poresku upravu, pa su problemi sa naplatom vrlo značajni, ali bojim se da represija neće da bude, ako je sama kao metod primenjena dovoljna. Ako sam negde uspeo dobro da vidim, 42 posto transakcija koje su kontrolisane, nisu bile pokrivene izdavanjem fiskalnih računa. Nema te represije, ni kontrole koja to može da izmeni sama po sebi. Dakle, ono što čvrsto verujem, jeste da je moguće promeniti život u Srbiji, samo ukoliko milioni ljudi dobiju priliku da odlučuju, milioni ljudi mogu da dobiju priliku da odlučuju, ukoliko dobiju, i budu imali budžete o kojima će odlučivati. Zato verujem, dok mesne zajednice ne dobiju svoje budžete, i dok ljudi ne počnu da donose odluke o onome što ima je najbliže i njihova svakodnevnica, nećemo uspeti građane Srbije da pridobijemo za veliku reformu. Što bi rekao Zoran Đinđić - nije dovoljno gospodine ministre da vi to želite, niti cela Vlada da to želi, niti ovaj parlament ceo, svim svojim srcem da želi, dok milioni ljudi ne budu spremni da promenimo život u Srbiji, nećemo ga promeniti. Zato ovo nije dovoljno. Zbog toga će poslanička grupa Zajedno za Srbiju da glasa protiv rebalansa budžeta, jer ovaj rebalans budžeta neće biti instrument koji će omogućiti da počne promena života u Srbiji. Prvi potpredsednik Vlade u kojoj se vi nalazite, Aleksandar Vučić, ima običaj da kaže da treba da se promeni majncet. Slažem se, može da se to kaže i frekvenca, na kojoj funkcioniše nacija i pogled na kojem je utemeljen javni život, možete ga zvati kako god hoćete. Sa ovim rebalansom to neće biti izmenjeno. Budžet je najvažniji propis koji u ovom redovnom političkom životu donosi parlament i predlaže Vlada i budžet će biti ili neki rebalans, videćemo šta će kad doći na red, prvi znak da smo zaista spremni da menjamo sebe i da menjamo svoje društvo. Ne znam da li ćete imati još koju priliku gospodine ministre, ali ako je budete imali želim da je iskoristite i sa nekim drugim predlogom, da zaista pokrenete velike procese, oni će se pokrenuti ovako ili onako. Hvala vam najlepše.
Reč ima ministar Mlađan Dinkić.
Hteo bih samo kratko da prokomentarišem neke od ovih podataka da bi prosto govorili jezikom činjenica. I vi i ja smo svesni da stvari u ekonomiji ne mogu dati rezultate u kratkom roku ili da je najnezahvalnije voditi resor ekonomije i finansija, s obzirom da efekti mera koje se preduzimaju danas se vide za par godina. Činjenica je da pre četiri-pet godina niko nije mogao zamisliti da će automobilska industrija nositi razvoj Srbije. Nismo imali gotovo ništa od automobilske industrije, pa je jedna strategija koja je tada poprilično skeptično dočekana i praćena svih tih godina, dok nije krenula da se realizuje, evo konačno u ovoj godini je pokazala svoje prve velike rezultate. Isto važi i za akcize o kojima ste govorili. Ne bih ja baš bio siguran da je bila greška što smo povećali akcize na duvan i na naftne derivate, jedino kod budžetske politike nekada je potrebno i strpljenje i mi je nećemo menjati. Pokušaćemo da više naplatimo. Zašto to govorim? Već sam rekao, ohrabrio nas je jun mesec, jer smo počeli da vidimo prve efekte. Kod akciza dakle, niste upravu, jer jesu podbacili prihodi u odnosu na plan, ali ne tako puno, kao kod nekih drugih prihoda. Znači, već sam pomenuo u uvodnom izlaganju da smo ostvarili od akciza 27,6% više prihoda u prvoj polovini ove godine, nego u istom periodu prošle, što je bilo nekih 5% manje u odnosu na plan. Dakle, oko 95% smo naplatili, koliko smo planirali i počeli smo da poboljšavamo sa protokom vremena to. Dakle, sačekajmo kraj godine da vidimo to. Naravno, sva upozorenja prihvatam dobronamerno, radimo u uslovima velike neizvesnosti, ne samo mi, nego i moje kolege u čitavom svetu. Ruski ministar finansija je rebalansirao budžet još u maju mesecu, mislim da je bolje da se na početku, čim se vidi problem reši, mi smo mogli tehnički da ne radimo rebalans ni do septembra-oktobra meseca, ali ništa ne bi postigli. Ja sam suštinski u Vladi napravio rebalans već u maju, a sada ga ozvaničavamo i jun je prvi mesec koji je dao neki rezultat. Ali, prihvatam naravno, sve ovo što ste rekli, svakako da treba razgovarati sa građanima o svim pitanjima i o poreskoj politici i sa pojedinim strukovnim udruženjima i rado ću neke od vaših ideja primeniti u praksi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, cenjene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije će podržati predloženi rebalans budžeta sa pridruženim merama, jer ih smatra iznuđenim odgovorom na nepredvidive distorzije nastale na prihodnoj strani budžeta. Socijaldemokratska partija Srbije Predlog rebalansa, koji se nalazi pred nama, ocenjuje kao ne baš previše srećno rešenje, kada je o pojedinim budžetskim stavkama reč, ali ukupno gledano kao dosta dobro rešenje. Ipak, moramo da naglasimo da nismo očekivali da ćemo već na polovini puta se suočiti sa time da radimo rebalans budžeta, kada smo ga krajem prošle godine vrlo zdušno podržali. S druge strane, koliko god nekredibilno delovalo kada se rebalans budžeta radi već polovinom godine, tada još uvek nije kasno da se finansijska kretanja makar skrenu sa loše putanje, ako već ne mogu da se vrate na dobru putanju. Rebalans koji bi sačekao jesen bi verovatno mogao bolje da se pripremi, ali bi stigao prekasno da bi mogao da da iole ozbiljnije rezultate. Signali koji su nam stigli tokom maja meseca od MMF i Fiskalnog saveta, upućivali su upravo na potrebunajhitnijeg usvajanja rebalansa budžeta, čime bi se, citiram "izveštajem MMF poslao jasan signal spremnosti države da se izbori sa fiskalnom nedisciplinom, odnosno sa fiskalnim slabostima". Uostalom, gotovo identičnoj poziciji u kojoj se Srbija danas nalazi, nalazi se i skoro sve vlade država članica EU sa izuzetkom Nemačke i nekih manjih zemalja, kao što je Luksemburg i neke nordijske i baltičke zemlje. Da navedem samo neke primere. U 2012. godini jedna Francuska je imala deficit od 4,8% BDP, Irska 7,6%, Grčka 10%, Španija rekordnih 10,6%. Ni ove godine situacija neće biti značajno bolja, biće nešto bolja, ali značajno bolja neće biti. Cela Evropa ima problema sa obuzdavanjem budžetskog deficita i svi traže načina da neophodne mere fiskalne konsolidacije učine što manje bolnim. Pritom, mnoge zemlje su za razliku od nas bile čak prinuđene da se koriste i ultimativni krajnje nepopularnim merama, kao što je smanjenje plata i penzija. Da bismo takvu meru primetili ne moramo da idemo daleko od Srbije. Recimo, dva naša, uslovno rečeno, suseda, Hrvatska i Slovenija su bile prinuđene da primene upravo ovu meru koja je krajnje nepopularna. Situacija u kojoj se država danas nalazi, odnosno njena finansijska pozicija proizvod je, rekao bih, različitih i objektivnih ali i subjektivnih faktora ili kroz drugačiju vizuru posmatrano, više ili manje predvidivih faktora. U red objektivnih faktora koji su doprineli lošim projekcijama, prevashodno prihodnoj strani budžeta, spada teško predvidiva promena makroekonomskog okruženja, o čemu je govorio i Fiskalni savet i nepredviđena poreska nedisciplina, mada se ovo može uvrstiti u subjektivni faktor, s obzirom da se tako nešto dalo predvideti. Dodatnidoprinos podbačaju budžetskih prihoda pokazalo se previše optimistično prognoziranje prihodne strane budžeta. Da je zaista bilo teško predvideti sve okolnosti koje su dovele do disbalansa u budžetskim kretanjima, govori to što se ispostavilo da Fiskalni savet, čak i u najcrnjim prognozama koje prilikom analize budžeta za 2013. godinu, krajem 2012. godine, dao, nije predvideo ovakav rast budžetskog deficita. Podsetiću vas da je Fiskalni savet nagoveštavao da bi budžetski deficit mogao porasti na 4,5%, eventualno, kada je najcrnja prognoza u pitanju, na 5% bruto domaćeg proizvoda. Dakle, činjenica danezavisno telo, tj. korektivni element nadležnog ministarstva, odnosno Vlade, čiji posao nije da bude naklonjen Vladinim predlozima, naprotiv, već da ukazuje na eventualne propuste i upozorava na njihove posledice, nije uočilo sve potencijalne opasnosti po ostvarivost budžeta, baca malo drugačije svetlo na ovu današnju diskusiju. Da uopšte projektovanje budžeta nije samo naše ekskluzivno pravo, već nešto što se događa, usudio bi se da kažem, možda ne širom Evrope, ali u mnogim evropskim zemljama, na to nam ukazuje najnoviji izveštaj Evropske komisije za proleće 2013. godine, u kome su izvršene korekcije budžetskog deficita za nekoliko zemalja. Recimo, za Italiju sa 2,1% na 2,9% BDP. Za Francusku sa 3,7 na 3,9%, a za Portugal sa 4,9, na 5,5% BDP. Činjenica je da postoji priličan broj objektivnih faktora koji su uticali na pobačaj, odnosno na promašaj koji smo napravili priliko projektovanja budžeta, odnosno na budžetski deficit koji je veći od onog što smo projektovali, ali to što ih ima dosta to ne znači da ovo treba da bude opravdanje, naprotiv. Uočene subjektivne greške nastale prilikom projektovanja budžeta za 2013. godinu, moraju da posluže kao nauk da se sa planiranjem budžeta za narednu godinu krene mnogo ranije, što istini za volju, prošle godine nije bilo moguće i da se prilikom pravljenja budžeta nadležno ministarstvo više vodi pesimističkim, a malo manje optimističkim prognozama njegovog ostvarenja. U predlogu koji nam je uputila Vlada mogu se izdvojiti tri grupe mera sa različitom ročnošću očekivanih efekata njihove primene. Mere na rashodnoj strani budžeta sa prevashodno kratkoročnim efektima koji su namenjeni uglavnom za gašenje požara koji je nastao i u manjoj meri kratkoročno srednjoročnim efektima, to su one mere koje se odnose na ograničenje rasta plata i penzija u 2014. godini. Zatim, mere na prihodnoj strani budžeta koje treba da daju rezultate na srednji rok, dok efekti ovih mera na kraći rok ne mogu da se ocene kao preterano značajni. Na kraju strukturne reforme usmerene na trajniji oporavak javnih finansija u Srbiji. Kao što sam već rekao rebalans budžeta za 2013. godinu predstavlja gašenje požara nastalog u fiskalnoj sferi u prvih šest meseci ove godine, a rekao bi možda i malo ranije tokom 2012. godine. Međutim, za trajniji oporavak srpskog sistema javnih finansija i ekonomije u celini, koji bi bili zamajac održivom srednjoročnom rastu, potrebno je ostvariti ozbiljne strukturne reforme, koje su doduše deo predloga ovih pridruženih mera, ali treba i već sada da najozbiljnije počnemo da radimo na projekciji budžeta za narednu godinu. Restriktivna budžetska politika moraće da se nastavi i u narednom periodu, s tim što bi fokus trebalo prebaciti na dugoročnije mere. Na to nas opominje primer Slovenije, koja je prošle godine uspela da smanji budžetski deficit na 4% BDP time što je primenila neke mere koje su vrlo slične ovim našim, a rekao bih čak i radikalnije. Oni su osim smanjenja subvencija i kapitalnih investicija išli na smanjenje plata i penzija što sam već ranije pomenuo. Međutim, zbog jednokratnog efekta ovakvih mera, oni ove godine imaju problem da će biti praktično rekorderi po deficitu u odnosu na BDP. Njihov deficit će biti gotovo 10%, hajde da budem precizan 9,4% od koga 4,1% otpada na finansijsku inekciju koja se daje bankama. Dakle, kratkoročne mere ne mogu da daju rezultate koji će biti ozbiljni, ne mogu da preokrenu putanju, ono o čemu je govorio Fiskalni savet našeg javnog duga, mi moramo da počnemo da se malo više posvećujemo nekim ozbiljnijim, nekim dugoročnijim merama u fiskalnoj sferi. Najznačajniji efekti ove godine očekuje se od mera usmerenih na smanjenje rashoda. Planirano je da se najveće uštede naprave ograničenjem rasta plata i penzija i smanjenja kapitalnih investicija, subvencija i diskrecionih rashoda budžetskih korisnika. Povećanjem izdvajanja na rashodnoj strani posledica su odluke da se konačno uhvatimo u koštac sa restrukturiranjem, odnosno sa završetkom ovog procesa koji je već, kao što su rekli neki moji prethodnici previše dugo traje. Zatim, su usmerene na neke socijalne transfere, osim ovih pošto je ovo što je povezano sa restrukturiranjem je praktično formiranje tranzicionog fonda, što je jedna vrsta socijalnih transfera. Ne izvršenja nekih ranije preuzetih obaveza, to je ono ranijepomenuto preuzimanje obaveza, odnosno garancija sa "Srbijagas" i preuzimanje obaveza prema reciklerima koji su nasleđeni iz prethodnog perioda i prebacivanje RTS na budžetsko finansiranje. Mada, su se mogli čuti u jednom delu javnosti neki predlozi da se ide na smanjenje plata i penzija, rekao bih da je Vlada vrlo ispravno odlučila da ne pristane na ovakvu ideju i da ne primeni ovakvu meru, jer bi se time praktično najveći teret krize prebacio na najsiromašnije građane, koji nisam siguran da bi u ovakvim uslovima ekonomske krize i ovakvoj situaciji u kakvoj se danas nalazi Srbija, tako nešto mogli da izdrže. Jasno je da ovo najavljeno oktobarsko povećanje od 0,5% plata i penzija jeste gotovo simbolično, ali s obzirom na očekivano veoma niske stope inflacija u narednim mesecima, odnosno u ovom periodu do kraja godine, u narednih šest meseci može se reći da će se ovaj standard koliko, toliko održati, odnosno da se neće drastično smanjiti time što će se plate povećati za 0,5%. To povećanje od 0,5% ima naravno i nekakav psihološki efekat, jer povećanje od 0,5% drugačije deluje na agregatnu tražnju, nego, recimo da se plate ostave na istom nivou, zato što kada se plate ostave na istom nivou ili se smanje onda se vrlo lako može doći do toga da se drastično smanji agregatna tražnja što bi se preslikalo na smanjenje rasta BDP, odnosno na smanjenje projektovanog rasta BDP. Smanjenje diskrecionih rashoda i subvencija su svakako najprirodnije mere kojima se moglo pristupiti u vreme ovako ozbiljne krize, te ih u tom smislu poslanička grupa SDPS pozdravlja. Verujemo da će se napraviti, i da već postoji ozbiljan kredibilan i ostvarljiv plan kresanja subvencija kojim će se smanjiti samo nepotrebne i neefikasne subvencije, odnosno transferi bez ugrožavanja onih kojima su ovakve subvencije preko potrebne. Tu prevashodno mislim na poljoprivrednike i to na one sitnije poljoprivrednike. Što se smanjenja javnih investicija tiče tu je situacija malo komplikovanija. Mada se potrebi za primenu ove mere ne može mnogo šta prigovoriti uostalom za smanjenje deficita u EU u ovoj i prethodnoj godini su je koristili Češka, Italija, Slovenija i drugi. Ipak treba da nas zabrinu poruke koje nam stižu od pojedinih ekonomista i reprezentativnih sindikata, koji opravdano ukazuju na to da smanjenje kapitalnih investicija ugrožava rast. Mi iz SDPS se zalažemo za izgradnju partnerskih odnosa sa sindikatima, i zato apelujemo da se sve poruke reprezentativnih sindikata vrlo ozbiljno shvate i ugrade u projekcije nekih narednih budžetskih predloga. Rešenje koje bi se moglo smatrati kompromisnim jeste odustajanje od, u ovom trenutku nepotrebnih investicija i odlaganje onih koje nisu neophodne uz ozbiljnu analizu ekonomske opravdanosti svih investicija koje će biti sprovedene u delo. Činjenica je da se u izmenama Zakona o budžetskom sistemu tako nešto predviđa, međutim te se mere primenjuje tek od naredne godine, a postavlja se pitanje šta ćemo sa ovom godinom u kojoj je takođe predviđeno prilično smanjenje kapitalnih investicija, a nisam siguran da li postoje adekvatni programi za njihovo smanjenje. Osim korekcije prihoda budžeta na niže, u skladu sa predviđenim podbačajem u naplati, intervencija sa efektima na prihodovnoj strani budžeta usmerene su prevashodno na povećanje poreske discipline, odnosno na delovanje utaje poreza. Pored povećanja stopa na pojedine poreze, ispostavilo se da ta povećanja nisu dala odgovarajuće rezultate, odnosno da praktično, ono što smo projektovali u budžetu za 2013. godinu nije bilo ostvarivo. Najveći podbačaj u naplati poreza u apsolutnom iznosu je zabeležen kod stavke PDV od preko 30 milijardi dinara, što je već pominjao kolega, prethodni govornik, što je boljka ne samo naša nego i velikog broja evropskih zemalja. Na primer Poljske, Slovačke, Crne Gore i mnogih drugih. Za razliku od nas, u nekim od evropskih zemalja, odnosno zemalja članica EU, situacija je čak i mnogo gora. Recimo Italija, Litvanija i Kipar koje su takođe povećale stopu PDV su ove godine zabeležile čak manje prihode po osnovu ovih poreza što se kod nas nije dogodilo. Dakle, smanjenje privrednih aktivnosti, kupovne moći i realnog prometa u trgovinama na malo je izazvalo smanjenje neočekivanih poreskih prihoda širom Evrope, ne samo kod nas. Međutim ne mogu se baš sva smanjenja poreska zahvatanja objasniti trendovima. Jedan deo umenjenja na prihodnoj strani budžeta nastao je kao posledica sve raširenije poreske utaje. S obzirom na to da je Srbija jedan od lidera u Evropi po obimu sive ekonomije, sa učešćem u BDP od gotovo 30%, ovo je očigledno problemkoji bi možda mogao da bude, a rekao bih i trebao da bude, ukalkulisan u budžet za ovu godinu. Primera radi, odnosno, radi davanja ilustracije i građanima, najveći procenat odnosno učešće sive ekonomije u BDP ima Bugarska, nešto malo više od nas, iza nas su odmah Rumunija i Hrvatska iz čega se zaključuje da je to nešto što jako dobro uspeva na ovim našim prostorima. Prosek u EU je negde oko 18,5%. Dakle, daleko niži nego što je kod nas. Prema tome, kada se donose neke nove mere sasvim sigurno se mora ukalkulisati i mogućnost da će doći do neostvarena određenih poreskih oblika, upravo zbog poreske utaje, odnosno zbog velikog obima sive ekonomije. U svakom slučaju, najavljene mere sveobuhvatne koordinisane akcije kontrole naplate poreza predstavljaju korak u pravcu neophodnog smanjenja sive ekonomije. Jedna od mera koja bi mogla dodatno da smanji budžetski deficit je najavljena prodaja licence za 4G mobilnu telefoniju. Istu meru su za popunu budžeta prošle godine iskoristili Irska, Holandija i Rumunija, a ove godine planira i Slovačka, te rekao bih da nema razloga za preterani skepticizam, koji se, čini mi se, pojavio u delu javnosti povodom ove ideje. Što se tiče eventualne dileme da li je trebalo intervenisati više na prihodnoj ili na rashodnoj strani budžeta, čini mi se da to i nije bila neka dilema. Socijaldemokratska partija Srbije smatra da bi povećanje izdašnih poreza, kao što su porez na dohodak građana, dobit preduzeća ili PDV, podsetiću vas da je MMF predložio da se i niža stopa poreza na dodatu vrednost, odnosno ona od 8% poveća na 10%, ne bi bilo dobro rešenje ni za građane, a još manje za privredu. Kao primer daću vam Mađarsku, koja se prethodnih godina vrlo uspešno borila sa deficitom u budžetu upravo tako što je povećavala poreze. Međutim, posle tih nekoliko uspešnih godina, oni su sada dovedeni u situaciju da te poreze ponovo moraju da dižu. To ovako laički posmatrano ne izgleda kao problem. Međutim, postoji jedan drugi problem, a to je da se time uništava predvidljivost poreskog sistema, a kada poreski sistem nije predvidljiv, onda i priliv investicija postaje vrlo upitan. Ono što bi ovakvo rešenje učinilo jeste da bi bilo direktan udar na standard građana, na priliv investicija, na poslovanje preduzeća koja već postoje i na ono što sam ranije pomenuo, predvidljivost poreskog sistema, što je možda i najozbiljnija posledica, jer ima dugotrajni karakter. Možda se moglo prilikom projekcije ovog rebalansa budžeta posegnuti i za nekim hrabrijim merama, prevashodno na rashodnoj strani budžeta, ali čini mi se da bi primena takvih mera imala vrlo loše posledice, naročito po one najsiromašnije građane, te rekao bih da je to u ovom trenutku jednostavno bilo nedopustivo. Na kraju, nekoliko reči o strukturnim reformama koje prate Predlog rebalansa budžeta za 2013. godinu, s obzirom na to da su ove mere dobile pozitivnu ocenu i stručne javnosti i MMF i Fiskalnog saveta, rekao bih da nema mnogo razloga da se previše zadržava na njima. Naravno, ostaje još da vidimo u kojoj meri će ove mere biti sprovedene, odnosno u kojoj će biti realizovane sve najavljene mere, ali kažem, čak je i Fiskalni savet je iskazao relativan optimizam spram ovoga, tako da verujem da je taj optimizam potpuno osnovan. Samo da nabrojim koje su to mere: stroga kontrola zarada u javnom sektoru i racionalizacija broja zaposlenih, završetak procesa restrukturiranja i uvođenja reda u poslovanje javnih preduzeća i svođenje sive ekonomije na prihvatljiviju meru. Poslanička grupa SDPS bi imala i nekoliko sugestija za predlagača. Na prvom mestu, smatramo da bi u budućnosti trebalo tragati za pravičnijim rešenjem povećanja plata i penzija, koje bi uvažilo u našem društvu prisutne velike socijalne razlike. Ovaj sistem procentualnog povećanja primanja čini mi se da nije baš previše pravičan, jer povećava plate više onima koji imaju više, a u manjem iznosu povećava plate onima koji imaju niža primanja ili penzije, čime se praktično te socijalne razlike samo povećavaju. Ideja povećanja svih primanja za isti iznos, dakle u apsolutnom iznosu, ili većeg procentualnog povećanja nižih primanja u odnosu na stope povećanja viših primanja deluju nam kao pravičnije. Takođe, rekao bih da je vredan pažnje i predlog koji je dao Fiskalni savet, koji je izašao sa idejom uvođenja jednokratnog solidarnog poreza, kojim bi se penzije i plate koje su veće od određenog iznosa oporezivale stopom od 10%. Moram da se složim sa nekim kolegama iz nekih poslaničkih grupa, recimo iz poslaničke grupe PUPS, da bi se tu morale izvršiti neke korekcije na gore, u smislu najnižeg nivoa primanja koji se ne oporezuje. Dakle, 25 hiljada penzije, čini mi se da je to malo prenisko i da te penzije ne bi smele da se oporezuju. To bi moralo da se podigne na neki viši nivo, o čemu bi moglo da se razgovara. Da zaključim, poslanička grupa SDPS će u Danu za glasanje podržati Predlog rebalansa budžeta sa pratećim merama. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, kada analizirate izvod iz banke nekog zamišljenog građanina "iks", verovatno možete dosta da zaključite o toj osobi i možete da pretpostavite o kome se radi. Kada bi hipotetički to isto uradili sa budžetom Republike Srbije i zamislili da je to neko fizičko lice, mogli bismo da izvedemo određene zaključke. Mogli bismo da zaključimo da ta osoba sigurno mnogo pije, još više puši, vozi kola koja puno troše, koja su strana i polovna, lošeg je zdravstvenog stanja, nema para za lekove, sportom se ne bavi, a pozorište ga uopšte ne interesuje. Ima prodavnicu robe široke potrošnje, ali prima i penziju. Ne planira da se dalje školuje, ne voli da plaća carinu, ima rođake u inostranstvu koji mu šalju pare, na selu ima zemlju, ali ta zemlja je u parlogu. Iako ga ti rođaci na selu i dalje izdržavaju kad nema para, od kad je došao u Beograd, na njih je zaboravio. Greje se na gas ili struju. Istu ne plaća, a mrzi ga da loži peć na ugalj. Zadužuje se gde god može, a najviše kod zelenaša. Igra igre na sreću, voli da priča telefonom. Kad mu dođi gosti iz inostranstva, voli da se pokaže, pa ih časti gde god stigne, u nadi da će da investiraju u njegov biznis. Sve što ima uglavnom je nasledio, mada stan nije okrečio već 30 godina. Pet puta se razvodio, ima troje dece. Za dvoje plaća alimentaciju, a treće njega izdržava. Komšije ne voli, mada voli kad kod njega kupuju. Voli oružje i ima ga i previše. Bio je predsednik kućnog saveta, a sad se nada da će dočekati datum, pa će ga izabrati u Gradsku skupštinu i povodom toga je kupio novo odelo i uči engleski.
Gospodine Stojšiću, molim vas da se vratite na temu.
Sada će to dobiti jedan kontekst. Kao što vidite, javne finansije su u velikoj meri ogledalo onoga što se dešava sa nekim ili sa državom, u ovom slučaju, i mogu biti i ogledalo, ali mogu biti i instrument. Pre godinu dana smo razgovarali o istom ovom budžetu i najavljivane su velike promene. Šta se desilo u međuvremenu? Podignut je PDV, oduzeta su sredstva lokalnim samoupravama. Od departizacije nema ništa. Javna preduzeća i dalje uglavnom vode partijski kadrovi i vidimo da imamo oko milijardu evra gubitka. Subvencionišu se i dalje propali giganti. Podsticaji se u velikoj meri i dalje za investicije dele politički. Rast možda bude 2%. Od nekih velikih reformi nema ništa. Ova situacija sa Putevima Srbije je veliki primer da teško možete da uterate u red i ona preduzeća gde bi trebala da postoji puna kontrola, mada na kraju vidimo da će se ipak teret toga prevaliti na građane kada se podigne putarina. Sigurno bi morali da se povuku neki nepopularni potezi. Složio bih se ovde sa jednim od kolega koji je naveo da je apsolutno neophodno da u ovakvim razgovorima prisustvuju i vaši koalicioni partneri. Kada imate 40% podrške u biračkom telu, pa povučete neke nepopularne poteze, možda imate 30%. Kada imate 5% ili 6%, pa izgubite 10%, onda imate minus pet. Pričali smo i predlagali razne stvari. Da li može svašta da se učini, sigurno može. Umesto da dobit javnih preduzeća bude osam milijardi, koliko će biti ovde, mogla bi biti osamsto milijardi, naravno, ako bi se sprovela sveobuhvatna reforma tih javnih preduzeća koju vidim da ovde najavljujete, ali samo se ne kaže kako. Dok god partijski interesi preovlađuju ispred onoga što bi trebalo da bude u bilansima. Mislim stvarno da od toga nema ništa. Reforma finansijskog sektora, to sam spominjao u nekim ranijim izlaganjima, nije dobro da strane banke imaju veliki uticaj na monetarnu politiku, a mislim da je ovde to u velikoj meri slučaj, pogotovo što zvanično nemamo fiksni kurs, ali se on i dalje manje, više kontroliše iz razloga u koje ne bih sada ulazio. Takva situacija izuzetno odgovara stranim kreditorima, stranim investitorima i onima koji ovde učestvuju na tržištu kapitala, odnosno kupuju državne zapise zato što onda u evrima ta dobit njihova neće biti devalvirana, s obzirom da su kamate tolike kolike su. Predlagali smo takođe da se iskoriste potencijali kao što je državno zemljište. To možda nije toliko tema za vas, ali složićete se da 400.000 ha poljoprivrednog zemljišta ne služi trenutno ničemu osim da se izdaje na vrlo čudne načine lokalnim samoupravama. Predlagali smo da se formira državni fond koji bi to rešio. Više od milijardu evra bi moglo da se prikupi za poljoprivredu kojoj je to preko potrebno, a ne da kad god se predviđa rast u Srbiji se gleda u nebo i važnije je da ste meteorolog nego da ste ekonomista zato što od toga da li će padati kiša ili neće padati kiša manje, više zavisi da li ćemo imati privredni rast u ovoj zemlji. U smislu toga, bilo bi verovatno možda korisnije da Vlada Srbije angažuje neke ili nekakve indijske šamane pa da oni prizivaju kišu i da otpusti desetine hiljada ljudi koji rade u ministarstvima, pošto očigledno da od toga nema ništa. Da dođemo na nivo rasta od 5 ili 7%, kao što je rast u zemljama koje su na nivou BDP po glavi stanovnika, mislim da sa ovakvim budžetom ne možemo. Naveli ste da neke okolne zemlje imaju blagu recesiju, ali mislim da stvarno ne možemo da se poredimo sa Slovenijom ili Hrvatskom koje imaju tri ili pet puta veći BDP po glavi stanovnika od nas. Možemo da se poredimo sa nekim afričkim zemljama koje su na nivou na kojem smo mi. Moram da citiram profesora Zeca koji je rekao da ne vidi smisao da prodajemo biznis 21. veka kao što je "Telekom" i da investiramo u biznis 19. veka kao što je rudarstvo. Od te se ideje svojevremeno odustalo. Ponovo čujemo da će budžetske rupe da se krpe tako što ćemo da prodajemo ono što je najvrednije, a nadam se da "Telekom" neće završiti kao neka druga javna preduzeća poput NIS koji je odjednom izuzetno profitabilan, a nije mogao to da bude kada je bio 100% državno vlasništvo. Bilo bi izuzetno važno da Vojvodina konačno dobije pravi budžet, a ne da se transfernim sredstvima ispunjava forma, s obzirom da se trenutno prebacuju pare za nadležnosti koje ne postoje i koje su izmišljene i nemamo budžet koji može ozbiljno da bude u funkciji razvoja, naročito poljoprivrede jer smatramo da bi u određenim segmentima ekonomije Vojvodina morala sama da stimuliše određene grane privrede jer postoje određene specifičnosti. Poljoprivreda i saobraćaj su na prvom mestu. U svetu se trenutno vodi velika debata, što verovatno vrlo dobro znate, da li su mere štednje u današnjem trenutku dobre ili ne. Mislim da ekonomska politika koja ne omogućava rast jedino odgovara ovim strukturama koje sam naveo, a to su strani investitori, strani kreditori i uvoznici. Ne može nikako da bude dobra. Pitanje je veliko – da li kada su cena zaduživanja u inostranstvu na izuzetno niskom nivou, vidite i euribor, i u Americi takođe, koji je ispod 1%, da se naša država zadužuje po kamatama po kojima to radi? Imamo manje, više fiksni kurs. Imamo visoke kamate. Imamo restriktivnu fiskalnu politiku i tzv. kraunding aut od strane države jer uglavnom banke radije pozajmljuju državi i lokalnim samoupravama i privreda nikako ne može da dođe do sredstava. Mislim da je to jedan od većih problema, ali s obzirom da guvernerka nije ovde, to je možda pitanje za nju, jer fiskalna politika bez monetarne politike mislim da teško može da da rezultate. Sve u svemu, rebalans je iznuđen potez. Verovatno ćemo se videti ponovo za šest meseci, pa ćemo ponovo pričati ove iste priče. Ali, kada budemo videli možda razvojni budžet ili neke suštinske reforme na rashodnoj strani budžeta, kojih sada nema, naravno da ćemo to uvek podržati. Što se tiče Vojvodine, stvarno ono što je obećano nije ispunjeno, a to je da će se zakon o finansiranju nadležnosti Vojvodine doneti i da će se to pitanje rešiti bez neke politizacije, mitinga itd. To se takođe nije desilo, tako da kada vidimo da vaši napori idu u tom naporu to ćemo podržati, a do tada LSV neće glasati za rebalans. Zahvaljujem.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno čl. 27. i 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu i nastavljamo rad u 15,55 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski. Izvolite.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, za poslaničku grupu NS rebalans budžeta je očekivan i predstavlja suočavanje sa realnošću, kao što se i Vlada Republike Srbije za ovih nepunih godinu dana na jedan vrlo objektivan način suočava sa svim realnim problemima. Sa jedne strane, mi imamo pozitivne ekonomske pokazatelje, jer se beleži privredni rast od nekih 2-3%, pogotovo u prva četiri meseca ove godine, imamo i veći izvoz, koji je takođe u prva četiri meseca porastao za nekih 24%, a sa druge strane budžet beleži deficit zbog poreskih olakšica i subvencija namenjenih privredi, a prihodi nisu na nivou očekivanih. Više je nego jasno da su u ovom trenutku bili precenjeni prihodi budžeta, a na osnovu precenjenih prihoda, očekivala se i mnogo veća potrošnja. Rebalans budžeta ukazuje da su još uvek neke prihodne strane precenjene, na prvom mestu neporeski prihodi, i da se sa oštrom kontrolom troškova može dodatno uštedeti. Ta ušteda omogućiće i bitno manji deficit budžeta za ovu godinu, od kako se procenjuje, 150,3 milijarde dinara, što bi bilo tih predviđenih 4,7% BDP, a i manje od ranije projektovanih 177 milijardi dinara. Više puta ste, gospodine ministre, spominjali da je jedna od ekonomskih mera koje ste i predviđali u okviru ovog budžeta bila i smanjenje plata. Slažem se sa svojim kolegama iz vladajuće koalicije da to takve mere nije trebalo da dođe, zato što bi se stvorio jedan negativan efekat kod građana Srbije, a pogotovo kod penzionera. I to s razlogom, jer svako smanjenje plata i penzija stvara strah kod građana, ali se slažem sa tim da se vremenom plate u administraciji i javnom sektoru usklade sa platama u privredi. Ono što je najvažnije ovim rebalansom budžeta, javne finansije biće stavljene pod kontrolu, sa predviđenim uštedama od 38 milijardi dinara. Takođe je vrlo važno što će ovim rebalansom budžeta biti sprečen nagli rast javnog duga i kriza javnog duga, sa svim posledicama koje iz toga proizilaze. Jedna od ključnih mera predviđena ovim rebalansom za oporavak srpske ekonomije je i Akcioni plan za restruktuiranje javnih preduzeća. Tim planom predviđeno je da se u narednih godinu dana nađe rešenje za 179 preduzeća koja su više od 10 godina u restrukturiranju i koja po procenama Svetske banke prave gubitak od 750 miliona evra godišnje, i to ne samo kroz subvencije, nego i zato što ne plaćaju struju, vodu i druge troškove. Moram da kažem da sam bila neprijatno iznenađena kada sam na sajtu Instituta za ekonomsko-pravnu ekspertizu pronašla podatak da ovih 170 javnih preduzeća u Srbiji sa još zavisnim društvima ukupno duguju 5,2 milijarde evra. Restrukturiranje ne može unedogled da traje. Ono ne može da bude izgovor koji sprečava poverioce da naplate svoja potraživanja. Zbog toga bih želela da postavim pitanje – kako je moguće da pomenuta 282 privredna društva, znači, 176 preduzeća i ovaj deo privrednih društava u restrukturiranju ostvare godišnji prihod od samo 1,6 milijardi evra, uz iskazivanje neto gubitaka u toj godini od 618 miliona evra, a da dobavljačima, državi, duguju 5,2 milijarde? Smatraću velikim uspehom i resornog ministarstva i ove vlade ukoliko uspe da restrukturiranje koje traje u Srbiji već 12 godina reši u narednih godinu dana, i to na taj način da jedan deo ovih preduzeća dobije strateške partnere, drugi deo koji pozitivno posluju da ostanu državna, a treća grupa tih preduzeća da ode u stečaj. To bi, po mom mišljenju i mišljenju mojih kolega iz poslaničke grupe NS, bio veliki uspeh ove vlade, uz činjenicu da u ovim preduzećima radi 56.823 radnika i da je za njih predviđen socijalni program. U okviru ukupnih prihoda na osnovu sadašnjeg stanja, poreski prihodi u 2013. godini manji su od prvobitno planiranih za 75,6 milijardi, zatim od akciza za 16 milijardi, od prihoda od PDV-a su manji od predviđenih za 30 milijardi. Ove informacije govore o jednoj zaista ozbiljnoj i teškoj situaciji u privredi Srbije. Vrlo je važno da kažemo da je ovakvo finansijsko stanje i nasleđeno, da je srpska privreda bila u recesiji 2012. godine, da vraćate dugove koji su uzeti po vrlo nepovoljnim uslovima, tako da deo ušteda koji se predviđa smanjenjem rashoda u javnom sektoru sa 266,2 na 263,6 milijardi su opravdani, kao i smanjenje subvencija koje se pre svega odnose na kamate bankama. Privatne i strane banke iz budžeta formiraju prihode, zatim naši građani i privreda uzimaju te kredite uz visoke kamatne stope i ja mislim da je konačno zaista red da se uvede stanje u ovoj oblasti, i to kroz stimulativnu monetarnu politiku i selektivne nisko-kamatne kredite kojima će se kontrolisati namensko kreditiranje sada subvencionisane proizvodnje. Na taj način, ukoliko mi na ovaj način budemo uspeli da uvedemo red u subvencijama, posebno privatnim i stranim bankama koje na ovaj način stvaraju visoke prihode, mislim da će budžet biti vrlo rasterećen. Po mom mišljenju, ovim budžetom su važne još dve mere, i to član 93a. i član 93b, na osnovu kojih se predviđa kontrola prekovremenog rada i bonusa, uvođenjem od 31. jula registra zaposlenih u javnom sektoru i planira se centralizovana isplata zarada sa jednog mesta od 1. januara, kao što se to već u nekoliko godina unazad radi u Hrvatskoj i gde su već ostvarene uštede od 10%. Moram da kažem da je i Fiskalni savet sa ovim merama vrlo zadovoljan i njihove procene su da u javnom sektoru u Republici Srbiji se zapošljava oko nekih 550 hiljada radnika, čemu u velikoj meri kumuje nedostatak kontrole pri zapošljavanju, a ovaj registar bi trebalo da omogući efikasniju kontrolu novog zapošljavanja, obezbedi bolji uvid u strukturu zaposlenih, kao i realnu potrebu za novim kadrovima. Ukoliko Vlada uspe u tome da smanji administraciju tako što će do 30. septembra prvo biti evidentirani svi oni koji su na platnom spisku opština, ministarstava, javnih institucija, da bi se tačno znalo koliko koja škola, ministarstvo ili bilo koja institucija ima stalno zaposlenih ili privremeno zaposlenih ili pod ugovorom i da bi se potom, posle te evidencije, smanjili nepotrebni rashodi i ukoliko budete uspeli da napravite analizu koliko je stvarno potrebno ljudi u administraciji, a da se posle ovih mera podstakne proizvodnja u Srbiji, da radno mesto u državnim službama više neće biti privlačno kao do sada, smatraću da je ova vlada uspela da napravi važan korak u ekonomskom razvoju zemlje. Usaglasili ste i mere za poboljšanje investicione klime kroz najavljene izmene Zakona o radu i Zakona o planiranju i izgradnji, kao i mere za podsticanje privrednog rasta. Verujem da će se sve kolege složiti sa mnom da je razvoj privrede Srbije uzročno-posledično vezan sa razvojem malih i srednjih preduzeća. Veliki broj ljudi, građana Srbije se danas boji da otvori neku agenciju, STR, da počne poljoprivrednu proizvodnju zbog nesigurnosti. Moram da kažem da su moji prijatelji prošle godine na Vračaru prodali stan da bi negde u okolini Prokuplja, na zemlji koju su imali, počeli da proizvode maline. Danas oni nemaju ni proizvodnju malina ni taj stan. Želela bih da istaknem još nekoliko stvari i to pre svega član 27a Zakona o budžetskom sistemu koji je, po mom dubokom mišljenju, vrlo važan zbog konsolidacije budžeta. Predloženom izmenom menja se dinamika projektovane indeksacije penzija i plata u javnom sektoru, počev od oktobra ove, pa tokom cele naredne godine, a u cilju stabilnosti javnih finansija. Neto efekat nove indeksacije bi trebalo da bude nekih 0,3% bruto društvenog proizvoda, a takođe i stav 30. istog člana menja se na način da predlaže da ista fiskalna pravila kojima se uređuje kretanje plata i penzija važe nakon 2015. godine. Takođe smatram da je, u smislu podizanja opšteg nivoa fiskalne discipline, dobro rešenje kojim se predlaže da član 68a, a koji propisuje odgovornost korisnika budžeta sredstava za pravilno planiranje, bude u skladu sa dinamikom sprovođenja, odnosno ishoda, rashoda za finansiranje učešća Republike Srbije, tako da budžetski korisnici, po ovom članu, takođe moraju da izvrše preusmeravanje sredstava sa drugih eksproprijacija ili programa što je vrlo važno i smatram da je kontrola u ovoj oblasti takođe vrlo bitna. Završiću sa činjenicom da je uvođenje novog člana 54a, kojim se uređuje postupak i obaveza ocene kapitalnih projekata, veoma važan zbog toga što je danas u Srbiji mali procenat realizovanih projekata. Razlog ovome je mahom nerealno planiranje od strane korisnika budžeta, a očekujem da će donošenjem podzakonskih akata bliže se urediti sadržaj kapitalnog projekta i uspostaviti kriterijumi za ocenu i određivanje prioriteta kod kapitalnih projekata. Sve u svemu, nadam se da će efekat predloženih zakonskih rešenja biti značajna ušteda i to ne samo u budžetu Republike Srbije, već i u celom javnom sektoru. Očekujem da će ove izmene pozitivno uticati i na odgovornije ponašanje korisnika budžetskih sredstava i upravljanje javnim finansijama, čime će se na duži rok doprineti učvršćenju makroekonomske stabilnosti i povećanju kredibiliteta makroekonomske politike. Ovim završavam i obaveštavam vas, gospodine ministre, da će u danu za glasanje poslanička grupa Nove Srbije podržati ovaj rebalans budžeta.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Nenad Popović. Izvolite. Niste bili prijavljeni. Izvolite gospodine Jovanoviću.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dinkiću, hajde da pokušamo da budemo ozbiljni na ovom pitanju i odgovorni i da na takav način napravimo razliku između atmosfere koja je dominantna u našem društvu, ne samo u situacijama u kojima se razgovara o ekonomskoj krizi, nego i u svim drugim situacijama u kojima se mi suočavamo sa efektima grešaka koje se prave u kontinuitetu. Spremajući se za raspravu o rebalansu budžeta, uzeo sam jedan dokument u kojem je navedeno sve ono što su poslanici naše stranke govorili u prethodnim raspravama o rebalansu budžeta za 2012. godinu i raspravi o Predlogu budžeta za 2013. godinu. Sve ono što je bila naša kritika upućena vama i vašoj Vladi, vreme je potvrdilo. Između ostalog, 23. novembra 2012. godine mi smo, gospodine Dinkiću, rekli da ovaj budžet neće izdržati narednih šest meseci. To ne znači da ovde u poslaničkim klupama sede ljudi koji imaju više znanja od onih koji vode Svetsku banku ili MMF ili Fiskalni savet, već da praktično ovde u našoj poslaničkoj grupi imate poslanike koji ne žele da prave kompromise sa onom vrstom politike koja nažalost i danas presudno utiče na sva nastojanja društva da reše tako krupne probleme kao što su oni koji su doveli do rasprave o rebalansu budžeta za 2013. godinu. Ako je Zakon o budžetu najvažniji zakon koji donosi jedan parlament, šta možemo zaključiti o Vladi koju samo vi predstavljate tokom rasprave o ekonomskoj politici koju ova zemlja vodi? Koja su to važnija pitanja za sve vaše kolege, za vašeg predsednika, potpredsednike Vlade, ljude koji bi zajedno sa vama ovde morali da odgovore, ne na naša pitanja, nego na sva ona žarišta kojih je prepuna svakodnevnica koja razara život u zemlji, što se najjasnije vidi u sferi ekonomije? Vi ste projektovali budžetski deficit za 2013. godinu na nivou od oko 120 milijardi. Sada to korigujete, izlazite sa procenom da će on biti veći za 50 milijardi i da će se kretati oko 170. Fiskalni savet kaže 200. Međunarodni monetarni fond izlazi sa nekim ozbiljnijim deficitom. Hajde da prvo dobijemo odgovor na pitanje od vas gospodine Dinkiću - zašto trošimo više nego što stvaramo, odnosno zašto tako malo uopšte naša zemlja proizvodi na tom planu? Mislim da je to pitanje kvaliteta organizacije društva. Sve ono što ste vi pomenuli u 50 minuta svog razgovora sa nama, zapravo je opis postojećeg stanja. Tu nema nijedne ozbiljne mere, gospodine Dinkiću, a ne može ni biti, jer je preduslov ozbiljnosti timski rad čitave Vlade. Da li vi kao ministar finansija i privrede, dok govorite o preduzećima u restrukturiranju, koja jesu problem našeg društva, možete bilo šta da uradite bez reforme radnog zakonodavstva i da li postoji promil verovatnoće da ćete vi biti uspešni u tom poslu u koji sada krećete, ukoliko vaša reforma pada na prvom koraku, a to je recimo pravo procenitelja koji vrše procene na osnovu zahteva vaše Vlade, procene imovine preduzeća u restrukturiranju, preplašeni iskustvima drugih procenitelja, što nas onda dovodi do paradoksa da je recimo preduzeće, koje je potpredsednik Skupštine Nenad Popović kupio dok je radilo 2006. ili 2007. godine, plaćeno 500.000 evra, pa posle pet godina stečaja, odnosno propadanja u restrukturiranju, procenitelj dolazi sa cenom od pet miliona? Šta ćete da radite? To je ekonomija. Šta ćemo da radimo sa preduzećima u stečaju? Koliko ih imamo? Koliko ljudi tavori zbog toga što su taoci tih propalih sistema? Da li možemo da razgovaramo sa ministarstvom koje je nadležno za stečajno zakonodavstvo, kako bi se ono liberalizovalo i na takav način deblokirao taj sektor naše privrede? Šta ćemo sa poreskom reformom? Nije, gospodine Dinkiću, poreska reforma valjda ono što svakoga dana vi navodite kao svoju isključivu dužnost, a to je naplata poreza. Od poreske reforme mi, kao građani, treba da imamo neku korist. Poreske reforme na kojima se do sada insistiralo su bile poreske reforme koje su teret problema prenosile na one koji još uvek stoje na svojim nogama i nešto rade. Lepo je što je predsednik Vlade okupio privrednike koji ga podržavaju u njegovoj ekonomskoj politici jednog vikenda, ne bih komentarisao njih, ali mi se čini da je pre nekoliko dana Klub privrednika, koji zapošljava više od pola miliona radnika u ovoj zemlji, organizovao svoj godišnji skup i tamo se nije pojavio niko, uključujući i vas same. Da li je to odgovor naše Vlade i da li tu postoji prostora za onu vrstu partnerstva bez koje se ne može rešiti ni jedan ekonomski problem? Ako tražite primer, pogledajte šta je uradila Angela Merkel u Nemačkoj 2008. godine. Onda, naši sindikati i uloga sindikata u ekonomiji. Gde nam je ministar koji se bavi u Vladi tom politikom i gde je prostor za onu vrstu dogovora koja bi nam omogućila da, recimo, rešimo one probleme koji se ne mogu rešiti bez saglasnosti i spremnosti predsednika sindikata? Između rasprave o budžetu, poreske reforme i rebalansa pokrenuli ste Železaru u Smederevu. Znate i sami dokle je to stiglo. Kada vidimo vaš rebalans budžeta, onda na osnovu trendova koji postoje već sada možemo da zaključimo da je to budžet koji će obezbediti funkcionisanje države u narednih nekoliko meseci, ali svakako ne do kraja godine. Stoga, mnogo više ovaj rebalans budžeta posmatramo kao predizborni projekat vladajuće koalicije, a mnogo manje u njemu ima strateškog pristupa, o kome se tako puno govori u svim nastupima u kojima se naša javnost obmanjuje kao i u svakoj drugoj situaciji. Ne znam da li ste vi svesni da je ekonomska politika vaše Vlade na pozicijama Karlobaga, Karlovca, Virovitice i Ogulina? U međuvremenu su oni koji su crtali te granice završili u Zagrebu, koji je ušao u EU. O kom segmentu rebalansa budžeta možemo ozbiljno da razgovaramo? Jesmo li mi došli do ove pozicije zato što vi nešto niste želeli da uradite? Ja mislim da je i to pitanje na koje morate da odgovorite. Ko sprečava reformu penzionog fonda? Mi ne tražimo da se penzionerima uskrate penzije, mislimo da su ih oni zaradili, ali isto tako znamo da je taj novac potrošen. Samo želimo da dobijemo odgovor na pitanje - da li može penzionim fondom da upravlja profesionalni menadžment? Možemo li da dobijemo odgovor na pitanje - zašto samo Srbija u Evropi, u regionu, u odnosu na Bosnu, na Crnu Goru, na Hrvatsku, na Makedoniju, ima toliko retrogradnu organizaciju penzionog fonda? Možemo li da dobijemo odgovor na pitanje zašto je tako nehuman, pa na isti način tretira nekoga ko je otišao u penziju sa 50 godina i prima penziju i paralelno se bavi još nekim privatnim poslom i nekoga ko je radio do 65 godine? Da li postoje takvi primeri organizacije penzionog fonda bilo gde u regionu ili u modernoj Evropi? Nema ih nije. Zašto je to važno? Zato što je u minusu preko dve milijarde evra. Kada je u pitanju organizacija zdravstvene zaštite, govorite o restrukturiranju Galenike. Ko je vas torpedovao u pokušaju da pronađete nove vlasnike za Galeniku? Ko je oterao jedinog zainteresovanog kupca? Koja je cena svega toga? Mi ne možemo na svakoj temi da učimo lekcije u toj večernjoj školi politike. Skupo nas je koštalo to što smo u 2013. godini shvatili ono što su normalni ljudi znali devedesete. To nas je previše skupo koštalo. Ne možemo u 2013. godini sada tako da se ponašamo. Tačno je da je uočen rast BDP, ali ako na tome gradite stav o kvalitetu ekonomske politike koja se vodi, onda počinjete da ličite na ono što ste kritikovali pre oktobra 2000. godine. Setite se kako smo tada govorili o neverovatnom uzletu naše privrede i rastu BDP, jer smo krenuli iz crne rupe posle bombardovanja. Tačno je da je dobro što izvozi naša auto-industrija, ali da li možemo da vidimo šta je koncept razvoja Srbije? Da li smo rekli agrar? Da li smo rekli energetika? Šta se dešava na tom planu? Govorimo o privatizaciji "Resavice". Šta ćemo sa svim drugim resursima koji se ne koriste? Šta ćemo sa zemljom u Srbiji da radimo? Gde su efekti dogovora koji su pravljeni i najavljivani tokom jeseni 2012. godine? Milijarde koje stižu iz Rusije, pa onda taj veliki dogovor koji je napravljen sa investitorima iz Abu Dabija? Nemam ništa protiv, apsolutno je svaki investitor dobrodošao, ali da li smo mogli nešto da učinimo da dođemo do prvih rezultata? Prošla nam je agrarna sezona. Znači, govorimo o 2014. godini. Kako nam izgleda to naše prolazno vreme? Opet odlažemo rešenje. Nijedno ključno rešenje nismo spremni da donesemo. Kada se govorilo o reformi radnog zakonodavstva, najmanje se mislilo na otpuštanje radnika. Ali, moram nešto da vas pitam – da li smo mi imali dobar Zakon o radu? Mislim da jesmo, 2001. godine smo doneli dobar Zakon o radu. Pregovarali smo 12 sati sa predstavnicima sindikata. Ko je taj zakon promenio 2004. godine? Pa stranke koje sede i danas u Vladi. Da li možemo da kažemo da je to bila greška? Ne radi se samo o otpuštanju radnika, najmanje na tako nešto mislim. Recimo, mislim na obavezu potpisivanja kolektivnog ugovora. Gde još to postoji? U kojoj privredi u Evropi tako nešto postoji, da poslodavac mora da potpiše kolektivni ugovor? Zašto je tako to napravljeno? Zbog toga što je u Srbiji i dalje taj orijentalni model organizacije društva u kojem je vlast ta od koje zavisi svako ko pod njom živi. Na tom planu morate da unesete promene. Koji su instrumenti delovanja Vlade u krizi? Ovde nema ni jednog. Da li je problem naše privrede inflacija? Da li možemo da kažemo da imamo ciljanu stopu inflacije? Ako kažemo da su problem javna preduzeća, oko toga ćemo se konačno složiti, ali kako odgovaramo na taj problem? Pa tako što kršimo zakon koji ste vi ovde podneli parlamentu, mi ga amandmanima učinili kvalitetnijim, vi amandmane prihvatili i onda za njega glasali. Da li se primenjuje, da li se poštuje taj zakon? Ne poštuje. Pa šta će nam onda Vlada koja kaže – mi ćemo se starati o javnim preduzećima, a sama svoj zakon krši? Kakva je to Vlada? Da li znate ovde nekog ozbiljnog čoveka u Skupštini koji bi nešto tim ljudima dao svoje da upravljaju time? Od javnih preduzeća nema ništa na ovakav način. Dovoljan primer vam je EPS. Ministarka moli da se neko javi na konkurs i toga nema, zato što više niko ozbiljan u tome ne želi da učestvuje. Nama je potrebna politička promena, preokret, pa da vidimo dokle smo stigli. Nažalost, nema prostora. Zašto su svi pobegli u javni sektor? Zato što u njemu važe druga pravila. Pola miliona ljudi je ostalo bez posla, ali u privatnom sektoru. Taj privatni sektor i dalje drži zemlju na nogama. Da li može to neko da kaže ovde u parlamentu? Govorite o građevinarstvu. Znate li i jednu građevinsku kompaniju u Srbiji koja nije etiketirana kao kriminalna? Ja ne znam ni jednu. Pa i "Energoprojekt" smo sami uništili. Prvi potpredsednik Vlade ode u Bor, pa se tamo čudi što su ga sačekali Kanađani a nema nikoga iz Srbije. Naravno da nema kada se i tamo strančari kao na buvljoj pijaci. Lokalni građevinski inspektor obustavi radove "Energoprojekta", pa se oni žale drugostepenom organu, a to je Vlada, pa na Odboru Vlade ta žalba bude prihvaćena, ali se onda volšebno skine na sednici Vlade sa dnevnog reda, pa "Energoprojekt" ne može da radi topionicu, a Kanađani, koji su nadzorni organ, tamo sede jer ne mogu da se vraćaju kući, ne znaju šta se dešava u ovoj zemlji u koju su došli. Što ih je neko zvao da bi tu sedeli besposleni? To je opis onoga što je video Vučić u Boru, a ne želja Srba da žive u skladu sa filozofijom – niko ne može da mi plati tako malo, koliko ja malo mogu da radim. Ne, nego katastrofalna organizacija. Infrastruktura. Srpski putevi zavise od toga gde je neki hrast. Ako je drvo na putu, nema puta. Tačno je da smo se zadužili četiri milijarde i da postoji to projektno finansiranje. Gde su projekti? Nema ih. Recite, imamo četiri milijarde na jednoj strani, na drugoj strani nemamo projekte, angažovaćemo ljude, pravićemo projekte. Jel se radi to? Ne radi se. Mi smo mogli da vidimo premijera u Zagrebu na tribini, da idemo do bana Jelačića, ili ono što je potpuna suprotnost, da odemo do Ušća u petak uveče, pa pantomimom sa njim da se sporazumemo, pošto je bila preglasna muzika. Možda je tako i bolje. O čemu bi mi razgovarali ovde sa Ivicom Dačićem? O ovim pitanjima? On je svoj problem rešio. Nisam želeo da vas nasmejem, ali u redu, treba se smejati, nema smisla ni da plačemo ovde. Kako ćemo ovo da rešimo? Postoji redosled poteza koje moramo da povučemo. Vi to morate da povučete. Ovde jeključno pitanje vremena, to je jedini resurs koji nemamo. Mi ga više nemamo. Da li je bio donet stav da se prodaje "Telekom"? Onda smo počeli kao pilićari na pijaci, ne dopada nam se cena koju bi neko dao. Izvinite, ono što dobijamo privatizacijom "Telekoma" nije samo novac koji će se uplatiti u budžet, da bi neko mogao u izbornoj kampanji da zida svoja Potemkinova sela, nego valjda dolazi i neki novi menadžment, poslovna filozofija koja je drugačija, stvara se nova poslovna klima, neko će videti da su došli ljudi, uložili u tu zemlju pa će pratiti njihovu poslovnu logiku. Zbog toga je nama potrebna privatizacija javnog sektora. Da li smo to odlučili? Nismo. Nije popularno. U redu. Ali, onda sve završi u rasulu. To smo već jednom imali prilike da doživimo. Kako ćemo braniti našu politiku i finansijsku stabilnost? Na koji način? Prošle nedelje, 25. juna, prodavali ste državne papire sa prinosom od 7%. Ispravite me ako grešim, koliki je bio prinos? Prodali smo četvrtinu hartija. Niko to više ne kupuje. Berluskoni je podneo ostavku kada jekamata bila 7% na italijanske hartije. Kod nas je otišlo sa četiri na 7%, bar tako govore ljudi koji se tim poslom bave. Nisam sedeo u nekoj kancelariji u kojoj se donosila ta odluka, ali to govore. To je opis održivosti našeg ekonomskog sistema. Mi smo ovde zajedno. Godinu dana odbijate da prihvatite neka pravila. Ovo kada pročitam, neko drugi bi bio frustriran. Pošto smo mi već te lekcije naučili, možemo, kada smo shvatili da Nikolić može da sluša Josipovića na klaviru, onda je sve u Srbiji podnošljivo, pa možemo da shvatimo. Ne znam šta da vam kažem posle ovoga što ovde piše. Mislio sam da su ovo teze naše poslaničke grupe za današnju raspravu. Međutim, ovo je ono što smo mi vama rekli 23. novembra 2012. godine. Samo sklonite datum i možete sve da ponovite. U ovako neozbiljnoj atmosferi ništa ne može da se uradi. To je ono što je problem. Nije srpska ekonomija isključivo vaš posao. U redu, vi ga radite. Kako ćemo da promenimo te najjednostavnije sporne tačke? Šta ćete da radite sa preduzećem gospodina Popovića, koje je sada procenitelj procenio na pet miliona, posle pet godina stajanja? Šta ćemo sa tim da radimo? Šta ćete da radite sa "29. novembrom" u Subotici, sa "Srem-Šidom", sa "Mitrosom", sa stotinama fabrika koje su u restrukturiranju i stečaju, koje propadaju? (Predsedavajuća: Vreme.) Odgovorite na ta pitanja više jer ne znam na kom jeziku da razgovaramo. Ovo je spisak lepih želja koji je već sada noćna mora. U ovo više niko ne veruje, ni ljudi u vašoj Vladi. Kažu – Dinkiću, krpi do oktobra kako znaš i umeš. To je očigledno. Zato nisu ovde, jer se na tome ne dobijaju politički poeni, dobijaju se na nekim drugim stranama, ali ovde ne. Zemlja sa najvećom stopom nezaposlenosti, sa najvećom inflacijom, sa nezaustavljenim rastom javnog duga, sa 50% funkcionalno nepismenog stanovništva, sa kompromitovanim obrazovnim sistemom, sa uništenim penzionim sistemom, nefunkcionalnim zdravstvenim sistemom, to nije zemlja. To je minsko polje u kojem je neko ni kriv ni dužan doveden u poziciju da preživljava. (Predsedavajuća: Hvala, gospodine Jovanoviću, 21 minut.) Nadam se da ćete dati neki argument, da možemo da razgovaramo.
Ministar Dinkić ima reč. Ministar Dinkić hoće da odgovori.
Moram odmah na početku da kažem da se sa nekim vašim konstatacijama slažem, ali se ne slažem sa generalnim pristupom da ništa ne valja i da sada sve treba da se radi iz početka. Konstruktivan pristup je konstatovati šta valja, a šta ne valja i napasti ono što ne valja i to promeniti. Znam da je retko ko, kada je formirana ova vlada, a verovatno ponajviše vaša poslanička grupa, verovao da će Srbija dobiti već u prvoj godini mandata počinjanje predprestupnih pregovora sa EU, i to na bazi nečega što su oni nazvali hrabrim dogovorom Beograda i Prištine i to se dogodilo, kao što je većina verovatno sada skeptična prema tome da li će ove reforme koje su deset godina odlagane u javnom sektoru biti sada sprovedene. Vi imate puno pravo da sumnjate. Imate puno pravo da sumnjate jer nešto što nije sprovedeno deset godina ne treba da se o njemu blanko govori dok ne vidite da se sprovelo. Videćemo se mi ovde i za godinu dana, jer za godinu dana ističe ovaj rok da sprovedemo ove reforme i onda ću mnogo otvorenije o tim stvarima govoriti. Pomenuli ste neke stvari sa kojima se slažem. Kao što znate, stečajno zakonodavstvo, nažalost, kod nas nije kako treba, ali ne samo zbog toga što Ministarstvo ekonomije nije napravilo dobar zakon, nego što imamo i takav sistem da je Ustavni sud izbacio najvažnije odredbe tog zakona koje se odnose na postupak automatskog stečaja. Iz kog razloga? Meni do danas nije jasno. Očito da onda Ustav nije dobar, jer zašto izbaciti automatski stečaj? Ako neko nije u stanju da plaća dve godine svoje obaveze, normalno je da mora da se pokrene stečaj. Ako to mogu da imaju razvijene zemlje zapada kao sistem, ne znam zašto nije moguće u Srbiji? Nisam pravnik i ne razumem zašto je to obrisano, ali to je sada napravilo problem u ovome što vi vidite, problem stečajnog zakonodavstva. Originalni zakon je izmenjen odlukom Ustavnog suda. Neću ulaziti u te odluke, ali definitivno, verovatno su pravno valjane, ali su ekonomski pogrešne. Što se tiče poreske reforme, mi jesmo započeli poresku reformu, ukinuli još na početku mandata 138 parafiskalnih nameta, na predlog brojnih privrednika, organizacija koje se time bave, od NALED-a pa do nekih drugih, i naravno, doneli zakon po kome ukidamo papirologiju u radu poreske uprave od sredine sledeće godine. Od sredine sledeće godine, svi će biti u obavezi da elektronski dostavljaju izveštaje poreskoj upravi. Time ćemo prebaciti ljude sa šaltera, oni desetinama godina rade na šalterima, zatrpani su gomilom papira, ukinućemo te papire i omogućiti jačanje inspekcijske službe. Slažem se sa vama u jednom, organizacija je najslabija karika bila i u prethodnim decenijama i sada u državnoj upravi. Upravo zbog atmosfere negativizma koja se stvara sa svih strana, niko ozbiljan, kao što ste rekli, neće sada da radi, niti se iko javio na konkurs za direktora EPS, imajući u vidu kakva se atmosfera generalno stvara. Svi beže iz državne uprave, zapravo. Oni koji su najkvalitetniji, rade u privatnom sektoru. Nikada nisam imao problema, niti sada imam problem da kažem ono što vi kažete, da jeste privatni sektor taj koji stvara novu vrednost i da ne može javni sektor da živi dobro ukoliko je u privatnom sektoru loše. To sam uvek govorio i tu nikad nisam imao nikakvog problema. Upravo ove reforme koje sada sprovodimo treba da omoguće, s jedne strane, štednju u javnom sektoru da bi se privatni sektor brže razvijao, kako bi indirektno kasnije pomogao i tom javnom sektoru da i njemu bude bolje. Pitate - kada će prvi rezultati najavljenih velikih investicija? I sami znate da u ekonomiji, posebno kada su ozbiljne investicije u pitanju, rezultati ne mogu da se vidi u kratkom roku. I godinu dana je kratak rok za to. Već sam pominjao primer "Fijata", gde se prvi efekat vidi tek posle četiri godine, od momenta zaključivanja ugovora. Videćete efekte i investicija iz Abu Dabija u drugoj polovini ove godine, jednu po jednu. Što se tiče Kine takođe, imaćemo sada potpisivanje ugovora o finansiranju izgradnje autoputa na Koridoru 11, jer jako važno da napravio autoput koji će dati šansu i zapadnoj Srbiji, ali ta realizacija bilo kog projekta za nju će biti potrebno vreme da se uradi. Bilo je skepse i kada je bio napravljen Ugovor sa Azerbejdžanom, a danas mi svi kažu da i Azerbejdžanci odlično rade na ovom putu od Ljiga prema Čačku, problem je što nema više naših kompanija koje mogu da se uključe. Vi ste upravu da je naše građevinarstvo zaista ruinirano i dobar deo krivice snosi sama država koja je ugovarala sa građevinarima i neke projekte koji su pod nemogućim uslovima, gde su građevinari pristajali da im se plaća u roku od tri godine za posao koji obavljaju u tekućoj godini. Potpuno je bilo jasno da od samog starta tako nešto nije realno i čitav niz preduzeća je danas zbog toga u problemima. To jeste i pitanje menadžmenta ali moram da vam kažem za slučaju "Energoprojekta", on je ipak specifičan, tamo država nema kontrolnu ulogu. Vi znate da je to akcionarsko društvo, jeste da država ima značajan paket ali pitanjem upravljanja, ne može uvek država da vodi računa o svemu i jedino je tu pitanje da li država treba da izađe skroz iz tog preduzeća i da ga prepusti privatnom sektoru. O tome možemo diskutovati, tu svako ima sopstveno mišljenje. Ne slažem se ni da ne vodimo odgovornu politiku javnog duga jer ova Vlada i ja kao ministar finansija nasledili smo ozbiljan teret kamata iz prethodnog perioda koje su četiri puta veće nego pre pet godina i već ozbiljan skok javnog duga i startnu poziciju bez obzira koliki je budžetski deficit mora se tri milijarde evra obezbediti na startu samo da bi se platio dug iz prošlosti i na to se onda dodaje novac koji je potrebno obezbediti za finansiranje tekućeg deficita. I pored toga ako pogledate od Nove godine do kraja maja, uskoro će izaći i podatak za jun, javni dug je u apsolutnom iznosu minimalno porastao i sada iznosi 18,9 evra, a u odnosu BDP je čak i nešto opao i iznosi 56% kada govorimo o nivou Republike bez lokala, sa lokalom je to nešto više. Slažem se sa svima koji kažu da održiva politika javnog duga može da se ostvari samo uz smanjivanje budžetskog deficita. Verovatno kroz finansiranje dela budžetskog deficita, a ne iz novih zaduživanja, nego iz delimično prodaje imovine. Za ovo vreme, ovih nešto manje od godinu dana, sa svojim saradnicima činio sam sve da rasteretim državu takvog duga. Prevremeno smo otplatili pola duga Londonskom klubu. Tačno je da su se u junu mesecu nakon promene politike federalnih rezervi, najave guvernera Centralne banke SAD da neće više finansirati američku ekonomiju na način kao što je to činjeno u poslednjih par godina, da su podivljale u jednom kratkom roku kamatne stope na finansijskim tržištima za sve zemlje. To je tačno i to je činjenica koju mi moramo da sagledamo kao ozbiljnu pretnju i mi to i činimo. Zato smo i ušli između ostalog u pregovore sa Svetskom bankom o finansijskom aranžmanu kao podršku ovim strukturnim reformama koje želimo sada da sprovedemo jer smo ih zajedno sa njima i dizajnirali. Danas smo sa gospodinom Vanrompeom razgovarali o tome da li možemo eventualno da računamo u sledećoj godini, ne u ovoj i na makro finansijsku podršku EU. Otvorili smo predpristupne pregovore i bilo bi prirodno da EU nas podrži sa odgovarajućom makrofinansijskom podrškom. U svakom slučaju, upravu ste da kažete da procenitelji po Srbiji, veliko je pitanje da li dobro procenjuju vrednost neke imovine jer jedino tržište zapravo može da proceni šta nešto košta i da su mnogi zaplašeni svime što se dešava, a ne samo u sadašnjem periodu nego godinama unazad i niko očito ne želi da uzme sebi odgovornost i svi karikaju cene koje nisu uopšte normalne. Zato smo i uveli ovaj metod da ako se niko ne javi na cenu imovine od 100%, da se onda automatski silazi u istom danu na 50%, pa ako niko neće da ponudu ni tih 50% onda ide na 30% od vrednosti procenjene imovine. Ako tu nema nikog zainteresovanog, onda se ide u stečaj i onda se imovina prosto prodaje putem stečaja. Neću dugo da govorim pošto ipak želim vama da dam veći prostor, da bi se sve ovo sprovelo, dakle, mislim da treba dati podršku onom delu mera za koji pretpostavljam da verujete da je dobar, ne morate ga sada dati, kada govorim o restrukturiranju i završetku restrukturiranja državnih preduzeća. Slažem se sa vama da je jako loša stvar što je, sami ste rekli torpedovan jedini zainteresovani, ozbiljan kupac za "Galeniku". To su verovatno učinili sindikati nesvesni onoga što rade, sindikati same te iste "Galenike". To ne znači da cenu gubitaka iz prošlosti nećemo morati da platimo svi zajedno, a najviše će faktički tu cenu platiti jedan deo zaposlenih sada u "Galenici" koji je suštinski višak, tehnološki u tom procesu jer je nekih hiljadu ljudi zaposleno tamo u poslednjih par godina mimo svake ekonomske logike. Tako da "Galenika" neće preživeti ukoliko se neracionalizuje broj zaposlenih na maksimalno 1.300 i ukoliko se čak i postojeće plate ne usklade sa realnim troškovima firme da bi mogla da ima profitabilna poslovanja i ukoliko želi da pravi razvoj. Ima odličnu opremu, čak je i Vlada u doba Vojislava Koštunice, ja sam tada bio ministar finansija, pomogli smo da se uvedu najnoviji standardi u "Galenici", kupljena je najnovija tehnologija. To je odlična fabrika sa dobrim programom, tada je imala 100 miliona evra prihoda, sada ima 50. Imala je 40 i nešto, a sada ima oko 50 miliona maksimalno. Problem nenaplaćenih potraživanja zbog skandala sa "Velefarmom" i sa "VG Farmom"kao veledrogerijama koje su otišle u stečaj i nikada im nisu isplatile ono što su oni isporučili u lekovima, to jedan stvar. Druga stvar jeste neodrživo poslovanje sa ogromnim viškom zaposlenih koji nije postojao u toj 2006. godini kada smo mi investirali u opremu, to se desilo tokom mandata prethodne Vlade. Tako da svesni smo činjenice da je ova situacija u Srbiji kao i svuda u Evropi izuzetno teška, a kod nas posebno jer mi imamo problem koji je više decenijski. Ko god želi da nam pomogne da napravimo promene o kojima i vi govorite i preokret o kome vi govorite, što se mene tiče je više nego dobro došao, ako mene pitate rado bih voleo da vas vidim čak i u Vladi formalno.
Hvala. Čedomir Jovanović, replika.
Dobro, da vam ja gospodine Dinkiću odgovorim kao Milan Beko na Kopaoniku – i za manje stvari se išlo u zatvor u Srbiji. Da vam kažem, pre će sekire pasti nego što će se to desiti ali će i sekire padati, to bar nije sporno. Prvo da vam kažem, mi se nikada nismo bavili politikom da bi se naša politika razlikovala od stava većine. Mi smo politiku formulisali sa ambicijom da drugi prihvate. Nemojte pogrešno da me razumete, srećan sam zbog toga što danas vaša Vlada u velikoj meri, makar načelno stoji na pozicijama koje smo mi davno formulisali, samo me brine ta količina naknadne pameti koja je prisutna u svakom drugom segmentu vašeg političkog života, da li moramo i 20 godina da izgubimo u ekonomiji kao što smo izgubili u rešavanju Kosova. Nikada nismo rekli da je sve crno i apsolutno se slažemo, recimo sa povećanjem poreske discipline, nemamo ništa protiv toga, ali znate gde je problem. Problem je u tome što mi ovde raspravljamo i imamo ambiciju da uverimo građane da su dužni da plaćaju porez, da su dužni da shvate da ih obavezuje činjenica da žive u centru grada, a ne u nekom prigradskom naselju dok istovremeno "Putevi Srbije" kažu – pa mi nećemo da platimo porez. Onda vi kažete moraju da plaćaju, a cela Vlada sedi i kaže – hajde da se dogovorimo da oni plaćaju porez tako što ćemo podići cenu putarine za onoliko koliki je iznos poreza. Ne plaćaju onda "Putevi Srbije" nego svi mi. To nije poreska reforma, poreska reforma je plati svoj račun i to svako treba da uradi. Puno toga ste pomenuli, suština rešavanja ekonomske krize, nije u pronalaženju jednog poteza kojim će ona biti otklonjena. To je proces i mi njega ovde ne vidimo. To mora da bude da bude zajedničko mesto svakoga od nas ovde u Skupštini, a da se razlikujemo u brzini i sposobnosti dostizanja tog cilja. Zato je Hrvatska danas u EU, a mi nismo, što nikada pola Srbije nije moglo da ode u Evropu, dok je druga polovina bila protiv toga ili dok smo bili podeljeni, isto kao i u ekonomiji.
Reč ima ministar Dinkić.
Samo jedno objašnjenje oko "Puteva Srbije". Dakle, "Putevi Srbije" su danas krenuli da obračunavaju PDV na putarinu, a da iznos putarine nije povećan. Dakle, kako je to moguće? Tako što mora da se napravi najpre detaljna analiza, koliki će biti povraćaj PDV "Putevima Srbije" na bazi ugovora koje imaju sa izvođačima radova na održavanju puteva, jer se može ispostaviti da će imati veći povraćaj PDV, nego što će biti obaveza da plaćaju državi. Kada se napravi jedna takva analiza, videće se tačno šta je neto situacija za njih. Do tada, Vlada neće ni razmišljati o bilo kakvoj saglasnosti na povećanje cene putarine, jer "Putevi Srbije" će obračunavati PDV od 20%, ali njima će se i odbijati PDV kada budu plaćali fakture svojih dobavljača, odnosno građevinskih firmi koje rade na radovima. Samo sam to želeo da kažem, obračunavanje PDV na putarinu, od strane "Puteva Srbije", ne znači i povećanje cene putarine.
Izvolite gospodine Jovanoviću.
Naravno da Vlada sada pokušava da nekim manevrima prolongira tu odluku koju će doneti. Šta ćemo sa dugom, gospodine Dinkiću? Oni su bili dužni da plaćaju porez, oni su bili poreski obveznik i to nisu uradili. Pogledajte sada ta preduzeća u stečaju, vi ih pominjete, a neka su u stečaju zbog poreskog duga. Šta ćemo sa poreskim dugom? Hoće li neko odgovarati, govorim o 200 miliona, možda čak i više, evra, a ovde sada radimo rebalans budžeta. Poslanici učestvuju u ad hok kampanjama i skupljaju novac da bi se neko poslao na lečenje. To nije sistem, to je jedna ispravna odluka. Ne dozvoljavamo da povećate cenu, snađite se, napravićemo analizu i videćemo da postoji novac, ali to nije sistem. U svakom segmentu javnog života nam je tako. Ministar obrazovanja kaže, pa ja nisam odgovoran što je neko u štampariji uzeo maturski ispit. Mi ne mislimo da je on portir, ali kada sistem ne funkcioniše, onda prvi čovek tog sistema mora da preuzme odgovornost za to. Slavu, kada funkcioniše. Da li je odgovoran premijer zbog toga? Nije. Policija je u neverovatnoj uspešnoj akciji našla neku tetkicu koja je iznela ispite. Na šta to liči? Dok se univerziteti spuštaju na nivo – uđeš, izađeš i gotovo. Banalizovali smo obrazovanje, svaku vrstu znanja i pameti i zato imamo problem u upravljanju zemlje. Rebalans budžeta, ovaj o kome danas govorimo je poslednja tačka, jer vi posle ovoga više nemate oslonac. Posle ovoga nema oslonca za vašu vladu. Putari najavljuju štrajk, sutra se najavljuje takođe jedan štrajk. Ne radi se o našem likovanju, mi to ne želimo. Mi želimo da se dogovorimo sa ljudima i da im kažemo istinu, da napravimo plan i da radimo ovde, jer samo tako Srbija može da se transformiše i da se promeni. To nam uskraćujete ovim rebalansom budžeta. Ad hok pojedinačne mere, slažemo se, smanjite subvencije za "Železnice" Srbije, ali da li možemo da dobijemo ozbiljan menadžment u "Železnicama" ili je preduslov da neko bude direktor "Železnice" i da u pedesetoj godini otkrije šta su tartufi.
Hvala gospodine Jovanoviću. Reč ima narodni poslanik dr Nenad Popović.
Poštovani gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, drage kolege, o opasnosti da ćemo raditi rebalans budžeta u ovoj godini, govorili smo još u novembru i decembru. Mislim da smo tada tačno govorili, da su potencijal prihoda precenjeni i da će vreme pokazati, da će privredna aktivnost da opadne i time će se to, odnosno povećanja PDV i poreza na dohodak preduzeća, kompenzovaće se u negativnom smislu, padom privrednih aktivnosti. Uštede koje se čine ovim rebalansom su dobre i ja mislim da ih svi pozdravljamo, ali nisu dovoljne da bi budžet bio potpuno izbalansiran. Mi iz DSS smatramo da su osnove budžeta od početka, još u prošloj godini, pogrešno postavljene, jer mislimo da je poljoprivreda jedna od osnovnih grana, a budžet je postavljen na potencijalu i na fundamentu pridruživanja ka EU, a znamo da od 2008. godine, od primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, da imamo jedan proces smanjenja prihoda od carina, sa jedne strane. Sa druge strane, imamo slobodan pristup uvoznika, poljoprivrednih proizvođača, prehrambenih proizvođača na naše tržište, gde praktično 70% svih poljoprivrednih proizvoda dolazi na naše tržište bez carina. Ceo budžet EU je praktično poljoprivredni budžet, gde se najveći deo subvencija baš daje poljoprivrednim proizvođačima i njihovi poljoprivredni proizvođači, prehrambeni proizvođači imaju subvencije koje su do 10 puta veće nego što imaju naši poljoprivredni proizvođači i teško je kada liberalizujemo tržište, kada smo ga liberalizovali 2008. godine u jednostranoj primeni SSP, teško je konkurisati. Taj pogrešan temelj je i stalna paradigma da ćemo, sigurno, kada uđemo u EU živeti bolje. Ja mislim da se ta paradigma već promenila, od kada je počela ekonomska kriza. To nam govori praktično o krizama u svim zemljama EU. Ako gledamo od 1990. do 2008. godine, EU je imala izvanredan rast, ali imale su i druge zemlje rast. Imala je i Kina, imale su azijske zemlje, imala je Rusija, imale su afričke zemlje rast i to je bio jedan period opšteg ekonomskog rasta. Sada od 2008. godine ta paradigma se menja, ne garantuje nikakvo pristupanje, pogotovo neki datum, ne garantuje nama da ćemo živeti bolje, čak štaviše, veliko je pitanje, možda možemo i vrlo je realno da možemo da živimo i gore. Zašto? Zato što ćemo od 1. januara 2014. godine morati potpuno da otvorimo tržište za sve, za 100% poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda i onda će nas praktično zasipati proizvodima iz EU, koji su subvencionisani pet do 10 puta više. To je ta negativna strana ovog budžeta koji ima evropsku osnovu. Pozitivno je, to ne mogu da sakrijem i to smo podržavali, dakle, podržavamo se u svakom vašem poduhvatu, diversifikaciji spoljno-trgovinskih operacija. Podržavamo, što se tiče Kine, što se tiče Ujedinjenih Arapskih Emirata, što se tiče Rusije, Azerbejdžana. Taj pristup treba da se primeni i mora da se primeni i na budžetu. Moramo da raskrstimo sa tom evropskom paradigmom. Naravno, teško je danas i govoriti o tome, jer svakim danom kako smo bliže Evropi, mi smo sve dalje od KiM, kao država, nema ni teoretske šanse da imamo uspešan ekonomski razvoj ako se odričemo dela svoje teritorije. Ne postoji taj slučaj u svetu da se neko odrekao dela svoje teritorije, a da je imao ekonomski rast. Što se tiče rebalansa, ponoviću, niko nije ni tada verovao u potpuni i projektovani rast prihoda za čak 22,5% sa 788 milijardi na 965 milijardi ove godine. Mislim da je jedan od elemenata koji je bio potpuno precenjen, to je ovaj slučaj sa Železarom Smederevo. Izvoz je bio baziran na "Fijatu" koji se ostvario, možda ne u toj meri u kojoj ste planirali, NIS koji se isto možda nije ostvario u toj meri, ali je ostvareno i Železari, ali ako se sećate tada smo baš ovde govorili, najdobronamernije sam rekao mislim da za Železaru treba da se pravi plan B. Naravno, ovo je prvi put u istoriji modernih javnih finansija da je deficit budžeta u ovoj normalnoj godini bio veći nego u izbornoj, što možda može da se tumači da će i ova godina biti izborna. Dramatično povećanje budžetskog deficita za prvih pet meseci ove, u odnosu na isti period prošle godine, za više od 15 milijardi dinara, nameće samo pitanje kako ćemo uspeti da održimo nivo na planiranih 177 milijardi dinara. Lično smatram da će deficit biti veći od ove cifre, od 177 milijardi i da će možda da dođe čak do 200 milijardi dinara. Voleo bih da nisam u pravu. Ukupno se u budžet za prvih pet meseci slilo 312 milijardi. Ako uzimamo po mesecima, mesečni prosek je bio 62 milijarde mesečno. Pod pretpostavkom da se ili u budžet do kraja godine ne poveća, ukupni prihodi zaustaviće se na 750 milijardi dinara, što je 100 milijardi dinara manje od ovoga što je predviđeno rebalansom. Ali, da kažemo, pošto smo imali april koji je bio rekordan mesec sa 70 milijardi, kada bi svi meseci do kraja godine bili na nivou aprila, ukupni prihodi bi opet na kraju godine bili manji za oko 50 milijardi dinara nego što je planirano rebalansom. Da zaključim, da bi se ispunio ovaj, odnosno da bi se u budžet slilo onoliko koliko je predviđeno rebalansom, mi moramo svaki mesec do kraja godine da imamo za 23% veći prihod u budžetu nego za prvih pet meseci. Znači, svaki mesec mora da bude za 25% veći. Izražavam veliku sumnju da je to moguće u svih sedam meseci. Što se tiče PDV i onog povećanja od 18 na 20%, rezultat toga je ipak smanjena privredna aktivnost i veliki deo sive ekonomije. Mislim da je ogroman broj preduzeća, na žalost, prešao u sivu ekonomiju i to će biti veliki izazov za sve vlade u sledećim godinama. Što se tiče akciza, planira se smanjenje prihoda sa 233 na 217 milijardi, ali, stiče se utisak da i ovaj cilj neće biti dostižan. Zašto? Evo uzeću opet prvih pet meseci. U prvih pet meseci od akciza je naplaćeno 72 milijarde ili 14,5 milijardi dinara mesečno. Ako nastavimo ovim tempom, kao što je bilo prvih pet meseci, to će biti 44 milijarde dinara ili da prevedem u evre, oko 400 miliona evra manje nego što je rebalansom planirano. Drugim rečima, mi moramo da povećamo priliv od akciza u sledećih sedam meseci za neverovatnih 43% iznad prosečnog priliva akciza u ovih pet meseci, znači za 43%. Meni ovo isto liči na neostvariv poduhvat. Što se tiče prihoda od poreza na dobit, tu je rezultat pogoršanja stanja u privredi i ovo je jedna realna situacija koja teško može brzo da se popravi. Naravno, bio je precenjen i porez na dohodak građana jer je prvobitno planirano da se od poreza na dohodak naplati 55 milijardi dinara, što je bilo povećanje od 18,75%. Naravno, rebalansom su ti prihodi smanjeni na 48,7 milijardi dinara, ali ja ponovo izražavam sumnju i na ovoj poziciji da će ovo biti ostvareno, jer on podrazumeva povećanje ovog poreskog prihoda, konkretno za 40%. Što se tiče SSP i pada prihoda od carina, u 2008. godini od carina smo imali 65 milijardi dinara, a ove godine ćemo u najboljem slučaju imati dva puta manje, oko 35 milijardi dinara. To je direktan gubitak od jednostrane primene, odnosno potpisivanje sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Ponovo ću o evropskom fundamentu ovog budžeta. Ako smo dozvolili liberalizaciju i dolazak poljoprivrednih proizvoda, prehrambenih proizvoda, logika je bila, pošto nema carina, da se smanje cene. Jutros u "Politici" postoji velika analiza, ima dobra analiza, da su kod nas cene prehrambenih proizvoda najviše rasle u regionu. Šta hoću da kažem? Neće liberalizacija tržišta ni 2014. godine doprineti smanjenju cena. Poljoprivredni proizvođači sa zapada će cene ostaviti na potpuno istom nivou ili će pokušati da ostvare ekstra profit. Samo u jakoj konkurenciji, u vrlo jakoj konkurenciji sa domaćim proizvođačima, poljoprivrednim i prehrambenim proizvođačima, ali koje mi moramo da subvencionišemo makar u nekom procentu od onoga, od tih subvencija koje dobijaju strani proizvođači, može da dođe do pada cena prehrambenih proizvoda za obične građane, samo u jakoj konkurenciji sa domaćim proizvođačima. Zato nam je potrebno reinvestiranje u domaću proizvodnju na svaki mogući način. Što se tiče štednje, ona stavka na koju imam najviše kritike je štednja na investicijama. To je ono što pokreće domaću privredu i smanjivati investicije koje su i onako bile iskorišćene sa negde oko 18% od početka godine, po meni je potpuno nepravedno u odnosu na javnu potrošnju, jer javna potrošnja će da se finansira iz tih investicija. Od tih investicija treba da rade preduzeća po opštinama, po gradovima, to su možda mali delovi, ali oni su životno neophodni i tim preduzećima malim i srednjim koji žive u regionima. Rekao sam da je 18, ali potrošeno je do sada samo 14% od ovih predviđenih 46 milijardi. Rebalansom se ovih 46 milijardi, zbog toga mi je najviše žao, svodi na 36,2 milijarde. To je po meni ključna stvar u ovom rebalansu. Dodao bih, što se tiče osnove ovog budžeta jedan dobar primer, to je, mi zaboravljamo, stalno smo govorili da moramo da idemo ka EU, svi smo kao u okruženju. Kada spomenemo Švajcarsku, kažu – pa ona je bogata, kada spomenemo Norvešku kažu – ona je velika i bogata, kada spomenemo Tursku kažu – ona je velika, a evo imamo odnedavno primer Islanda. Island ne želi u EU. Island je dobio sve datume, Island je pokrenuo 27 poglavlja, otvorio je 27 poglavlja, završio je 11 poglavlja. Island je sada u aprilu, pre neki mesec, rekao – ne EU, da saradnji sa EU, kao što i mi govorimo iz DSS. Dajte da sarađujemo najbolje na ekonomskim osnovama, u interesu svih, ali jednostavno mi nemamo sada nikakav interes da idemo ka EU, pogotovo zbog poljoprivrednih proizvođača, kojih je direktno i indirektno u Srbiji jedan miliona, jedan milion ljudi živi direktno i indirektno od poljoprivredne proizvodnje. Zašto je Island procenio da je za njih EU nepotrebna? Zato što su rekli da im je poljoprivreda najvažnija. Rekli su da im je ribolov najvažniji. Rekli su - mi ne možemo da prihvatimo ono što nam EU daje u ribolovu. Ribolov za Island znači 12% bruto domaćeg proizvoda, 40% svog izvoza iz Islanda je ribolov i 15% je radnih mesta. To je njihovo osnovno zanimanje. Kad nam kažu – Island je mali, i nama su govorili da smo mali pa moramo. Island je još manji pa neće da ide sa EU, a skoro da je sve završio. Island ima 350 hiljada stanovnika. Jednostavno, Island je procenio da su mu njegovi nacionalno-ekonomski interesi, a pre svega u ribolovu, mnogo važniji od bilo čega drugog sa EU. Kažu nam često kao argument – mi izvozimo 58% svih proizvoda u EU. Istina je. Ali, Island izvozi 78% u EU, a i dalje je rešio da ne ide u EU a da ostavi najbolju moguću saradnju. Još jednom želim da kažem da potpuno podržavamo ekonomsku diversifikaciju, sve ovo što planirate da rade sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima, sa Kinom, sa Rusijom, itd. Mislimo da su to projekti od izuzetnog značaja za domaću industriju, pogotovo za namensku industriju. Namenska industrija može da bude jedan od oslonaca privrednog razvoja u sledećim godinama. Namenska industrija zapošljava veliki broj ljudi i što je još važnije, veliki je deo intelektualnog dodatka u svakom proizvodu koji radi namenska industrija. Znači, nama su potrebni svi međunarodni partneri koji žele da sarađuju sa Srbijom, gde možemo da ostvarimo svoj ekonomski interes. I ovi sporazumi sa Rusijom i Emiratima su dokaz da i sada kada nismo ni članica EU, čak nismo ni na putu, možemo da imamo odličnu saradnju u tim segmentima. Mislim da nam je potrebna nova ekonomska politika koja će kao osnovu uzeti diversifikaciju ekonomskih i nacionalnih interesa i mislim da bez te ekonomske politike koja će uzeti u obzir pre svega interese domaće privrede neće biti moguće ostvariti napredak. Osim toga, gospodine ministre, taj petogodišnji program koji imate mogućnost da napravite i da ga inicirate, mora da pristupi sveobuhvatnoj reformi javne potrošnje koja podrazumeva i reformu državne administracije, javnih preduzeća, zdravstva, obrazovanja i penzionog sistema. Posle tih, teških i bolnih koraka, ali siguran sam da ćete imati podršku svih ukoliko se zaista krene u takvu reformu, tek onda možemo doći do jednog budžeta koji će biti samofinansiran. Zaboravio sam da spomenem Sporazum o slobodnoj trgovini sa Rusijom, koji bi takođe morao da bude osnova, npr. "Falke", koji je ovde investirao izvanredan primer, ali treba napomenuti da "Falke" praktično 100% svoje proizvodnje izvozi u Rusiju i da mu je u osnovi onoga što je investirao ovde u Srbiji baš taj sporazum o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Još jednom bih dodao da ekonomski program mora da bude baziran i na nacionalnom dostojanstvu. Samo suverena država sa Kosovom i Metohijom može da ostvari ekonomski rast. Siguran sam da ćemo pre ili kasnije kao zemlja krenuti tim putem. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Kasalović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, van svake sumnje je da aktuelni trenutak u Republici Srbiji karakteriše jedna teška finansijska situacija u uslovima izražene velike zavisnosti naše privrede u EU, koja je takođe zahvaćena velikom finansijskom krizom koja ne prepoznaje neka univerzalna rešenja. S druge strane, progresija našeg javnog duga traje još od 2008. godine, kada je bila negde na nivou 29% bruto društvenog proizvoda preko 2011. na nekom graničnom nivou od 45% BDP, do današnje situacije da je negde na nivou preko 60% BDP. Naravno da niko nema pravo i ne može da bude zadovoljan sa takvom situacijom, niti da likuje i zato SPS zaista poziva sve i zahteva jedan odgovoran državni i opštedruštveni pristup problemu javnih finansija, jer su to novci i finansije svih nas, svih političkih stranaka, svih građana i jedino takvim načinom pristupa ovom problemu možemo doći do dobrog i kvalitetnog rešenja, pogotovo u uslovima kada i fiskalna kretanja u prvih pet meseci govore i nagoveštavaju loše procene, pre svega kada je u pitanju deficit budžeta Republike Srbije i moguću projekciju da on gotovo bude duplo veći od planiranog i da dostigne neki nivo od 5,7 odnosno 6,2 na konsolidovanom nivou BDP. Još krajem prošle godine, i ranije, opšte je poznato da jedan od glavnih pokazatelja stanja ekonomije i javnih finansija u državi predstavlja pokazatelj odnosa između javnog duga i BDP, da je budžetski deficit taj koji može da predstavlja jedan od osnovnih zamajaca krize javnog duga. Treba iskreno reći da je neophodno pre svega dovesti u normalne okvire stanje budžetskog deficita koji u slučaju da nastavi ovakvu progresiju, može da izazove krizu javnog duga, što znači da bi tada bio potrošen novac budućih generacija, da bi kamate enormno porasle. Takva jedna kriza, a imali smo prilike da se uverimo i u nekim drugim državama, dovodi do razaranja ekonomije, bezbednosti, zdravstva, socijalne zaštite, obrazovanja i svega onoga što čini državu. Izvesnost jednog takvog scenarija bi bila ukoliko ne bi bile preduzete hitne mere Vlade Republike Srbije, a one se ogledaju u jednom odlučnom i hrabrom zaokretu, pre svega kada je u pitanju rebalans budžeta, prateće mere mogućih reformi. Želim da kažem da je to odluka od samog početka u radu ove Vlade, odlučnost i jasna rešenja kada su bila u pitanju status Kosova i Metohije, borba protiv korupcije, kriminala, evropske integracije, preuzimanje imovine od nekih banaka koje su opljačkane. Takav plan Vlade Republike Srbije, da se deficit budžeta Republike ograniči na jedan održiv nivo od 177 milijardi dinara, što bi činilo negde oko 4,7% BDP, je pre svega neophodan. U jednom trenutku se može reći iznuđen, ali je realno izvodljiv i sprovodljiv. Zbog tih razloga će SPS podržati rebalans budžeta i pratećih zakona, u načelu. Stanje naplate prihoda i priliv prihoda u budžet je pre svega jedan od osnovnih razloga za rebalans i oni su kao što je i resorni ministar rekao – izazvali potrebu rebalansa budžeta. Naravno da su interesantnije mere na rashodnoj strani budžeta i prvo ću nešto o njima reći, s obzirom da su predviđena smanjenja rashoda u odnosu na prvobitni Zakon o budžetu, negde u iznosu od 37,1 milijardu dinara u odnosu na zakon. Bili smo svedoci danas i ranijih dana rasprave o načinu štednje, razvoju, gde štedeti, gde ne štedeti. Želim da kažem da je SPS zadovoljna što se Vlada Republike Srbije opredelila za jednu socijalno održivu politiku koja je usmerena u najboljem interesu većine građana i nije posegla za štednjom tamo i kod onih slojeva građana gde praktično nema ni uslova za dostojan život, što bi u nekom smislu bilo i društveno neodgovorno. Govorim upravo o tome da Vlada nije posegla za zamrzavanjem penzija i plata, već naprotiv, predviđeno je realno usklađivanje penzija u oktobru od 0,5%, ograničeni rast od 2014. godine, i naravno, takav jedan plan prolongira se i na 2015. godinu, sa željom i idejom da se učešće penzija ograniči na neki nivo od 10%, a plata do 8% BDP, što je i neki standard u visoko razvijenim i uopšte u razvijenim zemljama. Naravno, kada kažem da ta rasprava oko moguće štednje na rashodnoj strani nije išla u pravcu i na štetu najsiromašnijih slojeva stanovništva, da je Vlada izabrala, po nama, pravo rešenje, a ono se kreće, pre svega, na stavkama diskrecionih rashoda budžetskih korisnika i one iznose negde oko 32 milijarde dinara. Želeo bih zaista da snažno podržim i jednu promociju modela ponašanja, kada je u pitanju nepotrebna potrošnja. Tu se uštede trebaju činiti i potrebno je potpuno ukinuti mogućnost nekih nenormalnih rashoda, kada su u pitanju vozni parkovi, službena putovanja, reprezentacija. Oni na taj način imaju jedan simboličan efekat prema svima i prema jednom novom modelu ponašanja i ophođenja prema javnim finansijama u Republici Srbiji i uopšte u celom društvu. Uz to treba dodati i opredeljenje Vlade kada su u pitanju same zarade u javnom sektoru i korišćenje dobrih, pozitivnih primera iz nekih susednih zemalja, kada je reč,pre svega, o unapređenju sistema i kontrole zaposlenih i formiranjem jednog jedinstvenog registra, a naravno, u kasnijem periodu i centralnog obračunavanja plata zaposlenih u javnom sektoru. Treba očekivati i određene uštede ovim rešenjem, jer su to uspele i druge zemlje. Smanjeni su, nažalost, kapitalni izdaci sa 22 milijarde negde na 14 milijardi dinara. Dobro je što je izvršena određena preraspodela aproprijacije u skladu sa dinamikom izvršenja i iskazanim potrebama. Ali, dobro je i što se vodilo računa o prioritetnim investicijama i o onim, pre svega, koje su započete. Poznat je stav SPS da bez investicija i novog razvoja i reindustrijalizaicje nema privrednog oporavka i novog zapošljavanja i dostizanja visokih stopa rasta. Ali, ovaj podatak da su smanjena sredstva za kapitalne investicije ne može se predstaviti kao nešto što je način da se zaustave investicije. U prilog tome, želim da kažem, evo samo dve investicije, po meni vrlo značajne i kapitalne, da će država garantovati za investiciju izgradnje gasovoda od podzemnog skladišta Banatski dvor, do budućeg podzemnog skladišta u Srpskom Itebeju prema Pančevu i Beogradu. To je jedna strateški značajna investicija za Republiku Srbiju i ona iznosi oko 65 miliona evra i ne treba govoriti o tome kakav je to značaj za energetsku stabilnost države Srbije. Jedna druga investicija koja ide prema gradu Zrenjaninu za izgradnju fabrike vode u iznosu od 26 miliona evra, jedan drugi tip investicije, ali ovaj akutni problem grada Zrenjanina, gde je loš kvalitet vode, ali u 21. veku jedno takvo rešenje jednog takvog problema se dugo čeka, a i predstavlja mogućnost za stvaranje jednog boljeg ambijenta za život u Zrenjaninu, ali i za investitore. S druge strane, postoji jedno predloženo rešenje kada su u pitanju 179 preduzeća u restrukturiranju i osnovna ideja uvođenja tih preduzeća u restrukturiranje 2002. godine je bilo da se oni pripreme u cilju lakše privatizacije tih velikih sistema. Naravno, kao što je privatizacija izvedena po jednom lošem zakonu za koji SPS nije glasala, tako je i ova ideja restrukturiranja izvitoperena, pa se praktično izjednačila sa jednom lošom privatizacijom. Zbog toga mi mislimo da definisanje ovog rešenja i uračunavanja do 30. juna 2014. godine i izlazak istih iz restrukturiranja pokazuje odlučnost Vlade da se ova preduzeća konačno reše, da mnoga investiranja poput subvencija i direktnih programa će stvoriti prostor da se ta sredstva usmere u mnogo bolje projekte i investicije. Treba reći da se radi o sredstvima od 700 miliona do milijarde evra na godišnjem nivou. S druge strane, takođe želim da pozdravim i predlog o povećanju, odnosno uvođenju tranzicionog fonda i izdvajanju dodatnih sredstava, kojim bi se faktički obezbedio socijalni program za sve radnike, kada su u pitanju ova preduzeća u restrukturiranju. U tom sklopu Vlada predlaže i ima nameru da pospeši ambijent za funkcionisanje i najavljuje potrebne izmene, kada je u pitanju, pre svega, Zakon o radu. U svakom slučaju, pozdravljamo svaku vrstu mere Vlade koja ide u pravcu pospešivanja ambijenta za zapošljavanje, za eventualno neku reformu kolektivnog pregovaranja, sve ono što bi moglo da bude neko unapređenje u tom domenu, pa čak i za vrstu samozapošljavanja, kako to i sam predlagač kaže. Zaista, SPS u tom smislu želi da insistira da ta rešenja trebaju biti dobro izbalansirana, izmerena i da se do njih dođe u pregovorima sa sindikatom, poslodavcem i namerama Vlade Republike Srbije i na taj način moguće je pregovorima doći do najboljih rešenja. Naravno, isti je slučaj i kada je reč o Zakonu o planiranju i problemu izdavanja građevinskih dozvola, što će pospešiti ambijent za investiranje u Republici Srbiji. Na stani prihoda, mere koje se predviđaju svode se uglavnom na nešto što su poslanici SPS već duže vreme ukazivali. Svaki put kada je bila rasprava o budžetu ili rebalansu, zagovarali smo ideju rešenja i na prihodnoj i na rashodnoj strani i da se jednom takvom susretnom metodom dođe do izbalansiranijeg budžeta. Ovog puta je bio drastičan podbačaj prihoda, pre svega, i naplate i povećanja sivog tržišta. Svakako, SPS podržava i smatra da jedna efikasna fiskalna politika mora biti u funkciji suzbijanja sive ekonomije, utaje poreza, pogotovo rada na nelegalnom, sivom ili crnom tržištu radnika koji su neprijavljeni, koji su često bez bilo kakvog prava, bez socijalne i zdravstvene zaštite, a često su izloženi i pritiscima za otkaz. Veliki teret, velika odgovornost je na poreskoj upravi. Zaista želim da kažem i smatram da država ne bi smela i ne bi trebalo da štedi na poreskoj upravi kao državnom organu u bilo kom smilu, jer je poreska uprava organ koji direktno utvrđuje, naplaćuje i kontroliše same prihode države. Svaki uložen dinar u nju, siguran sam, vrlo brzo bi se vratio. Zbog toga mislim da opšti državni status, opšti status poreske uprave zaslužuje jedan drugačiji pristup ako ne kao nezavisni organi o kojima često ovde raspravljamo, koji imaju enormno veća primanja, enormno više su u neku ruku zaštićeni, tako da kažem, i medijski ispraćeni, poreska uprava zaslužuje u tom smislu bar takav tretman. Naravno, određene promene koje su potrebne, a zavise i od ovoga što sam rekao, nemoguće je ono što očekujemo od poreske uprave da se samo sa 10% zaposlenih angažovanih na konkretnom radu na terenu postignu ti efekti. Njih je negde oko 600, danas možda nešto više. To je sigurno potrebno promeniti. Potrebno je promeniti model izbora poreskih obveznika. Naravno, onona čemu uvek insistiramo i trebalo bi se pojaviti i medijski ispratiti je unakrsna kontrola, odnosno provera imovine i prihoda građana. Golim okom su vidljivi neki slučajevi, predmeti koje treba podhitno uraditi. To bi bila jasna poruka svima da se utaja poreza, korupcija i kriminal, zaista, u tom smisl, ne isplati. Trebalo bi preispitati nadležnosti poreske uprave, pogotovo onih koji će raditi na terenu, u kom smislu i koliko daleko mogu da idu u toj kontroli i kada zateknu nelegalni promet i prostorije u kojima se odvija taj nelegalni promet, kakve su njihove nadležnosti i ingerencije u tom smislu. Mislim da bi tu bilo prostora da im se povećaju nadležnosti kako bi mogli na najbolji mogući način da obave svoj posao. Naravno, iza toga je potrebna dosledna primena kaznene politike. Zašto to kažem? Pre svega, kada je reč o sivoj ekonomiji koja je enormno velika u Srbiji, iznosi negde oko 30% bruto društvenog proizvoda, jedan od osnovnih načina da se ona suzbije jeste da postoji izvesnost kontrole svih onih poreskih obveznika, svih onih subjekata koji se razmišljaju i koji imaju nameru da pređu u sivu zonu, da im bude jasno da je kontrola izvesna i da je rizik značajno povećan od odlaska u sivu zonu. Naravno, treba te kazne da budu primerene prekršaju, da kazna ne bude za pet prekršaja koji su enormno visoke vrednosti i da onda i sam taj poreski obveznik prihvati da možda prvi put bude i opomenut ili blago kažnjen, i kada izmeri kaznu i ono što je učinio i dobio u sivoj zoni, svakako da to nije nešto što povećava rizik od odlaska u sivu zonu. Na taj način se zaista smanjuje isplativost od utaje poreza. Svi mi, rekao sam, treba da imamo jedan odgovoran opštedruštveni pristup javnim finansijama. Takođe, kada je u pitanju utaja poreza, čini mi se da je dosta dugo postojalo i u društvu i kod nas neko mišljenje da onaj ko je uspeo da utaji porez, ko je uspeo da odloži, koji je uspeo na neki drugi način, taj se smatrao kao nekim "uspešnim biznismenom". Zaista tu svi u društvu, i mediji i mi poslanici, treba da kažemo u tom smislu da i kroz sistem informisanja i obrazovanja povećamo svest o negativnim efektima sive ekonomije. Pri samom kraju bih želeo još da kažem da jedan od izvora sive ekonomije može da predstavlja i gotovinska plaćanja, odnosno ne može, nego gotovo predstavljaju. Zaista bih se založio i predlažem da se možda i predvide određene subvencije za uvođenje terminala malim preduzećima, kako bi se elektronski novac, recimo i u sektorima gde dominira plaćanje gotovinom, u ugostiteljstvu na primer i nekim drugim delatnostima, postao dominantan i na taj način se suzio prostor gotovinskog plaćanja, koji, svima nama je jasno, može da predstavlja izvor za sivu ekonomiju. Da zaključim, pre svega scenario koji bi bio izvestan bez ovog rebalansa, bez pratećih zakona koji stvaraju jedan ambijent za potrebne reforme i odlučnosti Vlade da to sprovede, svakako da bi scenario bio mnogo lošiji po Srbiju. Međutim, odlučnost Vlade da se, pre svega, suoči sa problemom o javnim finansijama, da ponudi rešenja, zaslužuje podršku. Izbor socijalno održive politike, pre svega, kroz prevaljivanje tereta na one koji mogu da bolje podnesu teret krize, a ne oni koji su socijalno ugroženi i svakako opredeljenje Vlade u najavama reformi da se značajno fiskalna politika povede u pravcu suzbijanja sive ekonomije, utaje poreza, mislim da zaslužuje podršku. Još jednom pozivam sve u ovom trenutku na jednu odgovornu državnu i opštedruštvenu politiku, jer pričamo o javnim finansijama Srbije i o našem novcu koji nije ni levičarski ni desničarski, ni beo ni crn, nego je jednostavno jedan naš zajednički novac i zbog toga će se SPS podržati predlog rebalansa budžeta i pratiti zakon.
Vreme. Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Hteo bih pre svega da se zahvalim na ovom delu vašeg izlaganja gde tražite da se poreskoj upravi da šira društvena podrška na poslu koji obavlja, kako bi svi imali jednaki tretman i kako oni koji plaćaju redovno obaveze državi ne bi bili u gorem statusu od onih koji ih ne plaćaju. Na tome ćemo zaista insistirati. Pokušaću da pomognem poreskoj upravi da zaista dobije svu snagu koja je neophodna da bi se povećala naplata. Vi ste potpuno u pravu, trenutna situacija u strukturi zaposlenih u poreskoj upravi uopšte nije povoljna. Svega neko 600-700 inspektora radi na terenu, od više hiljada, ima negde oko šest, sedam hiljada zaposlenih u poreskoj upravi, auglavnom su to šalterski radnici. Pravimo takvu reformu da najpre od 1. januara prelazimo na pojedinačnu poresku prijavu i samo na jedan račun će se uplaćivati svi porezi i doprinosi i samo jednim nalogom, a zatim će od juna svi biti u obavezi da prijavljuju samo elektronski porez. Pravimo već sada plan da ljude sa šaltera zamenjujemo ljudima koji će ići u inspekciju, da restrukturiramo poresku upravu i da se više usmerimo na kontrole. To neće biti lak posao, jer jednom inspektoru treba vreme da nauči kako da obavlja valjano posao – da bude ljubazan prema klijentima, a opet, da bude strog i s druge stranepravedan, da ima jednake kriterijume prema svima. Iskustvo je pokazalo u kontrolama koje smo radili ove godine da preko polovine kontrolisanih objekata ne izdaje fiskalne račune. To je ogromna nedisciplina. Sada smo krenuli da idemo sa strogim kaznama. Primetili smo još jednu stvar, da su inspektori iz jednog grada blagonakloni prema kontrolama u tom gradu, tako da ćemo raditi rotacije, kao što sam radio to dok je gospodin Ilić vodio poresku upravu 2004-2006. godine. Inspektori Novog Sada će kontrolisati Beograd, a Beograđani Novi Sad. Po tom principu ćemo raditi kontrole susednih gradova. Takođe, rekli ste i sami – nećemo žaliti resurse da pojačamo tehničku opremljenost poreske uprave. Radi se potpuno novi informacioni sistem koji treba da omogući elektronska plaćanja i da se prekine komunikacija papirima ida se pređe na elektronsku komunikaciju. Istovremeno, fiskalne kase i GPRS uređaje smo uveli još 2005. godine. Od tada je tehnika napredovala. Poreska uprava se prilično uspavala od 2007. godine do danas. Čak i oni koji imaju GPRS su prestali da ih šalju, jer ih u ovim 5-6 godina nije niko kontrolisao i pitao – da li ste poslali vaš izveštaj, a da ne govorim o tome da niko nije analizirao podatke koji su dolazili sa GPRS sistema. Na kraju, od svih koji su imali fiskalne kase, možda samo 5% slalo izveštaj. To je stanje koje smo zatekli početkom ove godine. Svima smo poslali upozoravajuće pismo da ćemo ozbiljno kazniti sve one koji ovo ne poštuju. Sada ćemo ići i na adaptaciju programa na GPRS uređajima. Naime, sadašnji sistem koji postoji očitava stanje izdavanja fiskalnih računa na svakih 10 do 15 dana. U međuvremenu je tehnika napredovala i od Nove godine ćemo uvesti uređaje koji će da očitavaju on lajn, u sekundi tačno stanje na terenu, tako da nećemo inspektore napamet slati, nego ćemo imati odmah mogućnost da kaznimo jer ćemo imati podatak on lajn sa GPRS sistema. Odmah da napomenem da "abgrejdovanje", odnosno nadograđivanje ovih uređaja ćemo uraditi o trošku države i nećemo tražiti od obveznika nikakve troškove, kako bi to mogli bolje da kontrolišemo. Krenuli smo sa kontrolom neregistrovane delatnosti, jer imamo dve vrste poreskih utaja. Jedno je siva ekonomija, gde se delimično plaća porez a delimično ne plaća. Ima i onih koji ništa ne plaćaju. To su oni koji su potpuno na crno, od frizerskih salona pa do različitih oblika proizvodnje koji rade po garažama itd. Zapravo, oni su nelojalna konkurencija onima koji porez plaćaju. Kao što znate, uveli smo sistem da kada ih prvi put uhvatimo, privremeno oduzimamo robu i dajemo im rok od 45 dana da se registruju. To smo uspeli da uradimo sa nekih 60 slučajeva od početka godine. Međutim, sada ćemo to intenzivirati. Nama nije cilj da njih odstranimo sa tržišta. Cilj je da ih uvedemo u legalan sistem, da plaćaju, ako treba paušalni porez ako su mali, ili ozbiljniji porez ukoliko su veći poreski obveznici. Konačno, ono što se dugo najavljivalo, od ovog meseca, od jula, krećemo u unakrsnu proveru prihoda i imovine. Danas do osam sati uveče, evo ima još nešto više od dva sata, ističe rok, poslednji rok za prijavu imovine svih građana koji imaju imovinu vredniju od 35 miliona dinara. Kao što to obično biva, gužve su nastale u poslednjih par dana i maltene za poslednjih par dana predato toliko prijava koliko za prethodnih par meseci. Danas taj rok ističe. Prvo ćemo proveriti one koji ništa nisu prijavili i tu će barem biti lako. Ako se ustanovi da neko ko ima imovinu vredniju od 35 miliona dinara uopšte to nije prijavio, bez ikakvog pitanja, opravdanja, biće mu naplaćena kazna u vrednosti od 3% od ukupne tržišne vrednosti ne prijavljene imovine. Dakle, 3% na kompletnu vrednost ne prijavljene imovine će se odmah obračunati, bez prava na bilo kakve prigovore, jer ovaj proces traje već nekoliko meseci. Onda će se krenuti na utvrđivanje odakle ta imovina, da li je to stečeno iz legalnih prihoda. Ako se posumnja da nisu legalni prihodi ide krivična prijava i onda se njima bave istražni organi. Ukoliko ne može da dokaže i ne podudara mu se imovina sa prihodima, na razliku seplaća porez po stopi od 20%. Drugim rečima, dugo se ovo najavljivalo, dugo se čekalo, ali počinje bukvalno ovog meseca. Kako ćemo znati ko je taj koji nije prijavio imovinu vredniju od 35 miliona dinara? Na svakom nivou lokalne samouprave otprilike se znaju ko su ljudi koji imaju takvu imovinu. Kako se zna? Po vrednosti poreza na imovinu koju plaćaju. Takođe, od MUP smo već uzeli bazu podataka kupljenih vozila u poslednjih nekoliko godina koja su veće vrednosti. Prvo ćemo otići kod takvih ljudi. Ako tako uparimo podatke i vidimo da oni ništa nisu prijavili, a imali su rok do danas u osam sati, a onda će tek posle krenuti provera onih koji su ovo prijavili, da se onda utvrdi, jer moramo imati neke prioritete. Najveći prekršaj je da neko uopšte ne prijavi, a oni koji su prijavili treba da vidimo da li se slažu podaci o imovini i o prihodima. Ako neko još gleda ovaj prenos, ima još dva sata rok da uputi prijavu. Može i elektronskim putem. To se naravno odnosi i na članove Vlade i na poslanike. Tu nema nikakve dileme. Ja sam to rekao svojim kolegama. To se odnosi na sve građane, na sve koji imaju imovinu preko 35 miliona dinara. Naravno, ono što ste vi rekli u procesu kontrola i poreske naplate, neće biti selektivnosti, neće biti izuzetaka i neće biti tolerancije. Jednostavno, imamo isuviše puno potreba koje treba da isfinansiramo, od penzija preko socijalne zaštite, do potrebe da izgradimo infrastrukturu. Jednostavno, ako neko sebe zove privrednikom, a nije u stanju da plaća porez kao njegov sused, drugi privrednik koji sve plaća, onda je taj lažni privrednik. Ne možemo od države zahtevati da uradi sve, a da oni koji treba da plate porez, neki ne plate ništa. Znači, moramo da napravimo tu jedan balans i obaveza i odgovornosti kako bi mogli da idemo napred. Zaista vam zahvaljujem na ovakvoj podršci, jer neophodna je društvena podrška da bi se ovaj proces sproveo. Uvek će biti neko ko će zapomagati i reći – zašto meni posle pet godina neko naplaćuje porez, a mi to nismo platili? Biće tu institucija koje, verovatno, ne mogu taj porez da plate, ali neka plati neko za njega. Prosto, porez se mora platiti. Imamo jedan primer, pričao sam sa gradonačelnikom Novog Sada. Čovek je nasledio poreski dug u obdaništu koje se zove "Radosno detinjstvo". Maltene su na vrhu liste poreskih neplatiša. Obdanište iz Novog Sada nije plaćalo dug godinama. Ništa nisu plaćali od poreza. Sada, Grad Novi Sad, ni kriv ni dužan mora da zalegne i da plati to umesto njih, jer jasno da obdanište nema para to da plati. Isto važi i za sportske klubove. Jednostavno tu ne sme biti tolerancije. Ako jedan klub plaća redovno, ne može jedan drugi da ne plaća ništa. Mora biti jednak tretman za sve.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić.
Predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, govoreći o ovom rebalansu, imali smo proslavu nepostojećeg datuma za početak pregovora za ulazak u EU, u petak, a danas imamo raspravu o rebalansu. Kada znamo da je Zakon o budžetu, jer ovaj rebalans je i dalje zakon o budžetu, samo izmenjen. To je jedan od veoma retkih zakona koji iziskuje apsolutnu većinu i, kao i u svakoj drugoj zemlji, podrazumeva da bude predmet konsenzusa u Vladi. Čuli smo da taj konsenzus postoji. Međutim, danas vidimo, na primer, u Vladi Zorana Đinđića, kada je i Mirko Cvetković bio premijer, da nema ni premijera, nema ni predstavnika drugih političkih stranaka, tu čak nisu ni veoma bitni ministri, ministar poljoprivrede, mnogi drugi, koji su i te kako pogođeni ovim rebalansom, kako bi mogli da im postavimo pitanja i da oni meritorno, iz njihovog sektora, odgovore na njih. Ne, danas imamo samo jednog ministra, ali istina jeste da iza ovakvog rebalansa, jer će to pokazati dan za glasanje, stoji i SNS, SPS, PUPS, stranka gospodina Ljajića i stranka ministra Dinkića. Zbog toga se danas neću obraćati ministru, nego Vladi. Vladi, koja nije danas ovde i koja nas nije udostojila njenim prisustvom da razgovaramo o jednom bitnom, ako ne i najbitnijem zakonu naše zemlje. Kredibilitet Vlade da priča o javnim finansijama je danas ravan nuli. Iz razloga što, kada smo slušali po prvi put ovu vladu po pitanjima rebalansa, nam je ona govorila da je to iznuđen potez. U oktobru, krajem oktobra meseca, kada smo imali budžet za ovu godinu, Vlada nam je rekla da je ovo najbolji budžet u poslednjih 20 godina i da citiram neke medijske naslove – da će Srbiji da svane, da su svi problemi rešeni i da je bankrot izbegnut. Evo nas nepunih 5-6 meseci posle početka ove godine i Srbija, to građani moraju da znaju, ima ubedljivo najveće povećanje deficita prema budžetu, ima najveće pogoršanje stanja javnih finansija u Evropi. To ne može ići bez posledica. Posledice jesu da jedan broj finansijskih institucija koje su kupovale državnih dug Republike Srbije, to više ne čine. Da citiram guvernerku Narodne banke, citiram jednu englesku kuću, rekla je da je on loš kupac, da je Ministarstvo finansija loše biralo kupce, jer je ona odlučila da izda za sebe, a i za druge, njenu preporuku da se papir Srbije više ne kupuje, nego prodaje. To jeste nešto što upozorava i mi smo ovde zbog upozorenja i Fiskalnog saveta i Međunarodnog monetarnog fonda da je ovaj budžet nerealan i da klizimo ka deficitu ili od 5,5-6% prema Fiskalnom savetu ili 8% po proceni Međunarodnog monetarnog fonda. Kredibiliteta nema. Kada se pojavite već peti ili šesti put u ovom domu i govorite da je to to. Poslednji put smo to čuli u maju mesecu. Tada ste rekli da promene poreskih zakona, koje su u suštini bili otimanje 200 miliona evra od lokalne samouprave, toliko o ravnomernom regionalnom razvoju o kome smo slušali jutros, da bi se koliko-toliko, gospodine direktore Penzionog fonda, isplatile penzije i da nam neće biti potrebno da se vidimo povodom budžeta sve do jeseni, ako to uopšte bude potrebno. Evo nas, kraj je juna, početak jula, raspravljamo o tome, a kredibilitet toga što je pred nama je dodatno okrnjen, ne samo činjenicom da u ovome rebalansu nema baš nikakve ideje, nego zbog toga što i sam Fiskalni savet kaže da povećanje od 120 na nekih 178 milijardi dinara deficita nije uverljivo, da će verovatno budžet biti oko 200 milijardi dinara, pola na prihodima, pola na rashodima. Povećanja tj. smanjenja prihoda, a sam Međunarodni monetarni fond smatra da će rupa u budžetu biti još značajnija. Danas smo čuli ekspoze koji je bio o svemu, osim o rebalansu. Čuli smo mnogo toga o raznim podacima koji se tiču makroekonomije, kao ovlašćeni predstavnik naše grupe moraću malo i o tome, ali ću naravno više pričati o onome što je predmet danas, a to je pitanje rebalansa koji ukupno, pogledajmo minutažu, od 50 minuta izlaganja predstavnika Vlade, samo su četiri minuta bila posvećena rebalansu, jer se posle pričalo o nekim reformama koje tek treba da se sprovedu. Mislim da to nije slučajno. To je zbog toga što je ovaj rebalans bezidejan, zbog što on ne donosi ništa dobro našim građanima i našoj privredi i ja ću to u sledećih nekoliko minuta obrazložiti. Počnimo malo sada malo o generalnim stvarima. Ne znam koliko puta smo čuli da nije nikakav problem to što se donosi rebalans budžeta - pogledajte, Rusija donosi rebalans budžeta. Poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, evo elemenata o rebalansu ruskog budžeta, pa da to skinemo napokon sa dnevnog reda. Da se podsetimo - ruski federalni budžet direktno zavisi u iznosu od 50 odsto od cene nafte i gasa, a indirektno 80 odsto. Kako to uporediti sa jednom Srbijom, koja ne proizvodi sirovu naftu? To uopšte nije toliki deo našeg budžeta. Ali u budžetu koji je Duma usvojila 24. maja, uopšte nije promenjen budžet u iznosu, kao što se danas dešava u Srbiji, uopšte nije povećan deficit budžeta. Kolega Popović koji prati Rusiju veoma dobro i te kako to potvrđuje. Oni su isplanirali njihov budžet tako da bude izvodljiv i sa cenom nafte od 91 dolar po barelu, a kada je cena pala sa 125 dolara po barelu na 100 dolara po barelu, imali su tu opreznost da smanje prihode od nafte, da to nadomeste iz prihoda onog fonda koji su formirali za te slučajeve, a da sve ukupne rashode očuvaju, i nije samo to, nego to su odlučili da neke neproduktivne stvari smanje i da povećaju razdele i rashode u poljoprivredu i u investicije. Tako nemojte više da nam pričate o Rusiji. Rusija je uradila oprezan, pametan i jedan pravi zaokret u javnim finansijama koje stavlja na mnogo održivoj putanji. Ovaj rebalans pokazuje samo nesposobnost Vlade da vodi javne finansije. Vlada se ponaša, poštovani narodni poslanici i građani Republike Srbije, bez ikakve želje da ovde se bavim nekom dnevnom politikom, nemam bolje slike od grogiranog boksera pred nokautom. Svaki drugi mesec dobijaju udarac koji nisu predvideli, uvek imaju previše optimizma, a mi kao građani trpimo posledice. Poštovani narodni poslanici, nije to samo pitanje nekih apstraktnih cifara. Pitajte učitelje vaše dece i roditelje, ne samo među poslanicima, već i među građanima. Danas nema vakcina za decu. Od 11 obaveznih vakcina, u ovom momentu u Srbiji ih nema devet. Proverio sam sa Institutom Batut, ako hoćete da dobijete vakcinu za besnilo, nema je, postoji samo za vanredne situacije. Juče je jedan od mojih prijatelja, koji je imao ozbiljne srčane probleme, informisan da u Kamenici nema više nijednog stenta. Neopreznost u vođenju javnih finansija nas dovodi do toga da neki od naših sugrađana imaju ugrožene živote. Šta je ovaj rebalans, poštovani građani Republike Srbije? Ovaj rebalans je rebalans koji dovodi do smanjenja izdataka od tri milijarde dinara za poljoprivredu, a čuli smo koliko, od ekspozea premijera do danas, se to predstavlja kao prioritet. Ako je nešto prioritet, ako želite da imate poverenje poljoprivrednika, onda je minimum da održite obećanje i ono što je bio budžet, da ga ispunite u potpunosti. Ali nije samo pitanje onoga što se već dešava sa poljoprivrednicima, to svi dobro znaju, a to je da se ne isplaćuju već zacrtani zakonski i onim zakonom koji je ova skupština izglasala pre nekoliko meseci, minimalni doprinosi za određene kulture. Ne, imamo aferu aflatoksin koja nije rešena, jer 15. marta je trebalo da bude rok kada je nivo aflatoksina u mleku trebalo da bude spušten na 0,05%. Ne znamo gde smo na tome, ali jedino što je ova vlada našla za shodno u domenu poljoprivrede je da smanji izdatke za kontrolne službe, veterinarsku službu u ovom slučaju, i mnoge druge koje moraju da obezbede da hrana koju unosimo u naša tela, za našu decu bude bezbedna. Tu se štedi. To je rebalans ove vlade. Još manje bezbednosti za hranu koju konzumiramo. Šta je ovaj rebalans, poštovani građani Republike Srbije? To je tri milijarde dinara manje za obrazovanje i za nauku, a govorimo i pričamo da nam je to bitno. Imamo ministra koji beži od predstavnika medija, koji se nervira kada dođe u Skupštinu da odgovori na izuzetno bitne stvari, imamo direktora naše najprestižnije Matematičke gimnazije koji govori, a retko se izražava na taj način, a znamo ga više od 20 godina u medijima na taj način, da se radi o sumraku našeg obrazovanja, jednoj od najtežih stvari koja nam se desila, ovaj krah sa maturom. To pokazuje, uz kupovinu raznih diploma, rasulo u onome što je najbitnije i ovaj rebalans samo je dodatni korak u rasulu našeg obrazovanja. Ono što je mnogo bitno reći, to je da oni koji već godinama se bave naukom će dobiti 1,8 milijardi dinara manje za njihova istraživanja. Oni uopšte ne dobijaju sredstva za materijalne troškove i nemojte da se neko pita za dve do tri godine ili da njih napada ukoliko budu manje u stanju da rade ono što su sa dosta uspeha radili i proteklih godina, a to je da objavljuju u najkvalitetnijim naučnim časopisima i da se čuje malo više glas Republike Srbije u domenu ekonomije znanja. Prazne su te priče o informacionim tehnologijama, ako se ne daju sredstva onima koji treba da obezbede bazna, osnovna istraživanja u tom domenu iz kojih će proisteći istraživanja, pa rezultati, pa patent i onda neke firme koje će biti u stanju da izvoze. Ovakvim rebalansom mi negiramo našu budućnost. Ovakvim rebalansom koji smanjuje sredstva za nauku, koji smanjuje sredstva za poljoprivredu, mi kažemo – ne, budućnosti. Kada govorimo o infrastrukturi i o građevini, čuli smo sada od strane Vlade da je navodno građevina pokretač. To svi znamo. Ali pogledajte onda cifre koje nam pokazujete danas. Ono što se najviše smanjuje su upravo investicije za građevinu. Svako ministarstvo koje je imalo bilo kakav projekat, koje je moglo da uposli našu građevinsku aktivu, je ukinuto. Sve što je trebalo da se gradi, što je trebalo da gradi naša domaća operativa je ukinuto, nema više. Onda nemojte da nam pričate da treba da se reaktivira neki kredit. To su, nažalost, neki veći tenderi, gde zbog nekih drugih pravila o kojima treba da raspravljamo i ja to očekujem u ovom domu, uglavnom pobeđuju neke strane firme, pa neke od njih posle i bankrotiraju. Ono što je bitno je da nađemo način da uposlimo našu građevinu sada. U ovom momentu 120.000 radnih mesta je ugroženo. Građevinske firme, nijedna nema nikakav ozbiljan posao u perspektivi u sledećih šest do devet meseci. O tome je poslanik jedne druge opozicione partije govorio, o tome moramo da pričamo. Nemojmo onda da se čudimo ukoliko krajem godine vidimo da smo izgubili još 50.000 do 60.000 radnih mesta i da imamo naše ljudi koji su rasuti po svetu i pokušavaju da nađu uhlebljenje. Ovaj rebalans je rebalans koji je ukinuo sve investicije koje su bile predviđene za mere za vanredne situacije. Čak su i neki članovi Vlade kritikovali druge članove Vlade zbog toga. Šta ako bude grada? Bilo ga je. Šta ako bude poplava? Bilo ih je. Šta radi Srbija da obezbedi i svoju poljoprivredu i svoju budućnost i bezbednost ljudi koji žive u njoj? Ne, ova vlada kaže – to nije najbitnije, to nije bitno, smanjićemo odmah skoro do nule sve investicije u tom domenu. Kada govorimo o kulturi, i tu su prepolovljena sredstva za investicije. Moje kolege poslanici će o tome pričati nešto kasnije. Ovo je ne samo najgori budžet u poslednjih deset godina za domen kulture, nego je sada po strukturi još godi i mi se sa tim ne možemo i nećemo složiti. Kada govorimo o ciframa koje smo čuli, evo bar ima jedna dobra vest, a to je da pada nezaposlenost. Poštovani narodni poslanici, ovo su cifre ankete o radnoj snazi i da vam dam cifre koje se tiču ove vlade. Prvo merenje stope nezaposlenosti tokom mandata ove vlade, pošto se ova anketa radi dva puta godišnje, a to je oktobar 2012. godina, ta stopa je bila 22,4%. Cifra koju smo danas čuli je tačna, u aprilu mesecu je 24,1%. Ne znam koliko znam matematiku, ali znam da je 24,1 više od 22,4. Tokom mandata ove vlade nezaposlenost je, nažalost, povećana. Prestanite da manipulišete sa raznim ciframa i prestanite da lažete građane Republike Srbije. Vređanje naše inteligencije je jedna stvar, a uvođenje u zabludu naših građana i naših partnera je mnogo, mnogo gora stvar. Kada govorimo o raznim stvarima, kao što je npr. izvoz, čuli smo razne cifre. Tačno je da je u prvih pet meseci izvoz nešto povećan, i to posle jednog velikog pada prošle godine. Mi ćemo prvi biti srećni i zadovoljni ukoliko izvoz raste. Ali, ako hoćete da kažete sve cifre, zašto ne kažete da je u maju mesecu izvoz pao za 10% u poređenju sa aprilom? To je istina. Zašto je to istina? Zato što je ove godine Uskrs bio u maju, a ne u aprilu, tako da je u aprilu bilo više radnih dana, a u maju ih je bilo manje. Kad pogledamo listu naših izvoznika, nažalost, vidimo da tu i dalje ima dosta onih za koje je potrebna značajna državna podrška. Mi i dan danas ne znamo kolika je podrška "Železari" Smedereva, zato što se ona, nažalost, ne nalazi u budžetu, zato što se ona sprovodi kroz garancije Fonda za razvoje i zato što se, uprkos našim pitanjima, niko za sada nije udostojio da nam kaže istinu o tome koliko košta da ova vlada pokaže određeno povećanje industrijske proizvodnje i koliko košta da se pokaže neko povećanje izvoza. Tako da, kada govorimo o situaciji, moramo da kažemo i neke druge cifre. Ova vlada je u početku rekla, tj. oni koji su je formirali su rekli da ćemo imati 100 milijardi evra do kraja decenije. To vam dođe nešto više od 10 milijardi evra godišnje. Onda smo prešli na malo realnije cifre, zato što su takve cifre postignute u datom momentu tokom nekih drugih vlada Republike Srbije. Na primer, kod poslednje godine Vlade Mirka Cvetkovića strane direktne investicije su dostigle dve milijarde evra. Prošle godine, tokom mandata ove vlade, ali hajde da bude da je to bilo pola prethodne Vlade a pola ove, je bilo 200 miliona. Sa sajta Narodne banke Srbije, tako da mogu svi da provere, kao i građani Republike Srbije, cifra stranih direktnih investicija za prva četiri meseca je 155,5 miliona evra. To je za četiri meseca. Kad pomnožite sa tri, vidite da ste još veoma, veoma daleko, tri puta ispod onog cilja od dve milijarde evra. Vidimo mnogo ljudi koji dolaze, ali za sada ne vidimo mnogo onih koji potpisuju i ako se potpisuje, to je za veoma skromne iznose investicija. Poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, nema ništa od dve milijarde evra. Bilo bi dobro da imamo i milijardu. Šta to znači? To znači da moramo da planiramo situaciju da bude eventualno i pola milijarde, a da devizne rezerve naše zemlje ne počnu da se tope. Jutros je bilo malo reči o tome. Amerika, kojoj ide nešto malo bolje u ekonomiji, o njoj pričam zato što prestaje štampanje novca, koje je bilo ogromno. Ono već ima efekte, lančani efekat na Evropu, a i na nas zbog toga, jer će biti neminovno povećanje kamatnih stopa. Pošto je veliki deo našeg duga u varijabilnim kamatama, neko ozbiljan mora da planira i da kroji budžet za ovu godinu i rebalans za sledeću godinu, sa dosta nepovoljnim predviđanjima u domenu kamata. To nije slučaj ovde. Ovde se ponašamo kao da ćemo uvek biti u jednom podosta čudnom momentu, gde su kamate za razvijeni svet na nuli, a za nas na nekih 6 do 7%. Zbog toga ni ovaj rebalans nije realan. Šta treba raditi, o tome ćemo pričati tokom debate. Jasno je da onaj ko želi dobro našoj zemlji mora da kaže – od nečega mora da se živi, pa da se onda napuni budžet. Prvo treba obezbediti pravi budžet za poljoprivredu. Treba ono nepovučenih kredita apsolutno, ne programirati, nego reći Evropskoj investicionoj banci, Svetskoj banci i svima drugima da to više ne može biti naš prioritet. Možda je u nekim boljim vremenima to trebalo uraditi. Te tri milijarde moramo relocirati na realni sektor, da podržimo postojeća preduzeća, da im damo podršku, da im damo garancije da mogu da kupe mašine, da oni koji već sada imaju određene poslove mogu da ih razvijaju. Na taj način će, i to je plan DS, naš plan za 500 miliona evra, koji su apsolutno mogući za deset vodećih gradova, realni ljudi i realne firme dobiti realna sredstva i na taj način će moći da razvijaju realna održiva radna mesta. Ova vlada više nema nikakav kredibilitet u domenu javnih finansija, ali ako je neko grogirani bokser pred nokaut, to nije samo njegov problem, to je problem svih nas i zbog toga će se DS tokom ove debate truditi da da i nekoliko predloga da se izbegne ono što je, ako se stvari ovako nastave, neminovni finansijski krah. Hvala.
Hvala. Gospodine Radenkoviću, hteli ste povredu Poslovnika? (Da) Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Javljam se po članu 107. stav 1. Poslovnika. Kada kolege glume i ovako teatralno pričaju, vi morate da ukažete da je povređeno dostojanstvo Skupštine. Ova demagogija i ova priča uopšte nije dostojna za ovaj dom, da neko zbog koga je ostalo 500.000 ljudi bez posla, zbog koga su uništene sve fabrike u ovoj zemlji, zatvorene, opljačkane i iznete pare iz ove zemlje, drži nama predavanje sada ovde. Kako ga nije sramota? Mi moramo to da slušamo, dokle? Morate da ga upozorite. Posledica ovoga što imamo danas je upravo to. Zašto nas nisu uveli posle 5. oktobra u Evropu, kada su sa njima bili najbolji prijatelji? (Predsedavajuća: Gospodine Radenkoviću, molim vas, nemojte da replicirate.) Doživeli su da mi to radimo danas. Hvala.
Hvala. Smatram da nije povređen član 107. Poslovnika, pošto je gospodin Đelić izražavao svoju političku… Za reč se javio gospodin Stefanović, po povredi Poslovnika. Izvolite.
Predsedavajuća, povređen je član 107. – dostojanstvo, samim tim što je izneto nešto…
Gospodine Stefanoviću, reklamirate istu povredu koju je reklamirao gospodin Radenković. To vam zaista ne mogu dozvolite. Pokušajte neki drugi član da reklamirate.
Da, ali mogu se pozvati na isti član u slučaju kada je neko pozivanjem na taj član prekršio Poslovnik po osnovu tog člana. Ne možete mi reći pošto je on to učinio da sada niko drugi ne može da upotrebi taj član. Vi znate da smo to sto puta raspravljali i mislim da smo se ovde u Skupštini…
Mislite onda da je prekršen član 103? Možda ste to hteli da kažete? Izvolite.
Mislim da je prekršen Poslovnik u tom smislu zato što je prethodni govornik, kome ste dozvolili, izneo neke stvari koje se mogu okarakterisati kao uvrede. Mada, posle kada sam slušao, razmišljajući o onome što je rekao uvaženi kolega Radenković, shvatio sam da on govori o Slobodanu Miloševiću i o svojoj stranci, tako da ipak hoću da kažem da nismo uvređeni time. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Svakako se slažem sa poslanikom Radenkovićem da u ovoj raspravi nema mesta nikakvim euforičnim tonovima, dolazili oni sa jedne ili sa druge strane. Zato neću previše da se osvrćem na ono što je poslanik DS izneo, ali želim samo da otklonim bilo kakvu nedoumicu, i vama narodnim poslanicima i građanima, oko podataka o anketi radne snage. Kao što znate, na jednoj od skupštinskih rasprava pomenuo sam da je u oktobru prošle godine izmerena stopa nezaposlenosti po anketi radne snage od 22,4%. Tada sam vam rekao da kao Vlada nismo želeli uopšte taj podatak da iznosimo kao neki trijumfalni podatak, iz razloga što je taj podatak obuhvatio i anketare koji su vršili popis poljoprivrede u to doba. To sam vrlo pošteno rekao i ja i ljudi iz Vlade nikad se nisu hvalili. Zar ne mislite da bismo se hvalili podatkom da je stopa nezaposlenosti pala sa 25,4%, koliko je realno bila u aprilu, na svega 22,4%? Nismo to govorili jer smo znali šta taj podatak obuhvata. Ja sam vam to rekao vrlo otvoreno u diskusiji i rekao sam da će prvi pravi podatak biti april kada nema tih nekih vanrednih sezonskih zapošljavanja anketara ili već nečeg drugog. To je april ove godine. U tom smislu, i u uvodnom izlaganju sam rekao da nema mesta bilo kakvom zadovoljstvu, ali je činjenica da posle četiri uzastopne godine, kada je nezaposlenost rasla, počevši od 2009. do prošle godine, ovo je prva godina kada je taj trend zaustavljen. Da li će to biti trajno? To je naše pitanje i oko toga mi moramo da svi zajedno učinimo da to ne bude pojedinačni slučaj, nego da takvi podaci dolaze i u narednom periodu. Reći ću vam tačno o kojim ciframa se radi. Naime, u aprilu prošle godine, anketa o radnoj snazi, već sam rekao, obuhvata sve one koji imaju posao, uključujući i u poljoprivredi i one koji su zaposleni u sivoj ekonomiji, koji u anketi kažu da imaju posao, iako nisu evidentirani. Njih je bilo u aprilu prošle godine 2.157.618, u aprilu ove godine 2.227.432, znači 69.800 više nego pre godinu dana. Dakle, ne radi se o maloj razlici, ali, opet kažem, imajući u vidu da je stopa nezaposlenosti 24,1%, odnosno čak 708.000 ljudi traži posao aktivno u Srbiji, to su dakle ljudi koji ne samo da su evidentirani na Birou za nezaposlene, nego zaista traže posao jer ga nemaju. Onda sam rekao da ćemo moći biti zadovoljni ako taj procenat od 24,1% spustimo na ispod 20%. Pa, naravno, ako budemo išli kasnije i niže. Trenutno, u aprilu 2013. godine, po ovoj anketi, bilo je 28.000 manje nezaposlenih ljudi nego pre godinu dana. Opet govorim, to su podaci koji su tačni, međutim, ne treba nad njima likovati.To je cela istina. Zaista nema mesta ni za kakvu euforiju ili glumu, kao što ste vi pravilno konstatovali, bilo koga ovde. Što se tiče podataka o izvozu, moram da kažem da proizvodnja u "Železari" je pokrenuta tek krajem aprila i prvi efekat je imala u maju i junu, tako da se "Železara" uopšte ne nalazi još uvek kao značajan činilac u podacima za prvih pet meseci. Izvoz od 21% uglavnom je učinjen od strane drugih kompanija. Tek se u maju "Železara" tome priključila. Dakle, apropo uključivanja "Železare" u podatke. Reći ću vam kojih je prvih 15 kompanija za prvih šest meseci imalo najveći izvoz iz Srbije. "Fijat" je na prvom mestu sa 656.000.000 evra izvoza za šest meseci. Dakle, neko je rekao da će on izvesti manje od onoga što smo očekivali. Ne. Oni idu po onom što smo mi predvideli. Dakle, ako naprave duplo za godinu dana, to će biti oko 1.300.000.000 evra. To je zaista ozbiljan izvoz samo od jedne kompanije. Naftna industrija Srbije – 135.000.000 evra. Oni su krenuli da vrše ekspanziju u okolne zemlje, nakon investicije koju su sproveli u modernizaciji rafinerije. Na trećem mestu je "Tigar tajers" izPirota, sa 115.000.000 evra. Dobra vest je da će oni duplirati proizvodnju, jer će investirati u nove kapacitete i proizvodne pogone u Pirotu. Na četvrtom mestu je "Petrohemija" iz Pančeva, sa oko 100.000.000 evra izvoza za šest meseci i zajedno sa sadašnjom naftnom industrijom, sa gospodinom Kravčenkom mi radimo na tome da se sprovede u narednih godinu dana još jedan investicioni program za povećanje energetske efikasnosti, kako bi se ova kompanija vratila tamo gde joj je bilo mesto u bivšoj Jugoslaviji i u Srbiji, pre nego što je bila zapala u jednom trenutku pre par godina u teškoće. Na petom mestu je "Hemofarm" iz Vršca sa 75.000.000 evra izvoza. RTB Bor je šesti sa 63.000.000. Zatim, "Bol pekidžing", ovi koji proizvode limenke u Beogradu, Amerikanci, 59,7. "Tarket", nekadašnji "Sintelon" iz Bačke Palanke, 59.000.000. Južnokorejska "Jura" – 59.000.000 evra izvoza. Deseti je "Impol Seval" iz Sevojna, sa 51,3. Jedanaesti – "Tetra Pak", sa 48, 2. Dvanaesto je "Gorenje", sa svoje tri fabrike u Srbiji, koje izvozi 46,4 miliona. Trinaesti je "Sirmium Steel" iz Sremske Mitrovice. Oni rade preradu otpadnog gvožđa - 44,3 miliona. Zatim, italijanska "Golden Lady", sa dve fabrike, u Loznici i u Valjevu. Sve izvoze na rusko tržište, 43 miliona, za prvih šest meseci. Petnaesti je "Leoni", koji proizvodi isto kablove za automobile, 42 miliona. Oni imaju fabriku u Prokuplju. Sada investiraju u novu fabriku u Doljevcu, gde će uposliti 1.500 radnika u narednom periodu. Dakle, to je prvih petnaest izvoznika. Mi ćemo, kao što sam već rekao, u narednim nedeljama, mesecima, otići kod svih stotinak prvih izvoznika iz Srbije, napraviti prethodno analizu koliko komponenti danas oni uvoze, koje ugrađuju ovde u Srbiji da bi svoje proizvode izvozili i napraviti predlog da uvedemo domaća mala i srednja preduzeća koja bi bila novi komponentaši ovih izvoznika. To je jedini način da one koji su već sada uspešni vežemo za neke naše firme koje možda nemaju dobru opremu, ali bi mogle kroz dodatne investicije da postanu dobavljači ovih velikih kompanija, da onda njima ciljno damo finansijsku podršku da nabave tu opremu, ako dobiju ugovor dobavljački za ove velike izvoznike i da na taj način vežemo puno domaćih malih i srednjih preduzeća za ove proizvođače. Naime, samo "Gorenje" angažuje pedesetak komponentaša već sada u okolini Valjeva. To će isto činiti i u drugim mestima gde ima fabriku i verujem da možemo na ovaj način dodatno izvoz da pojačamo. Konačno, samo još jednu dezinformaciju da demantujem, a to je da je, navodno, deficit budžeta ove godine veći nego što je bio prošle. To sam rekao u uvodnom izlaganju, ali treba da ponovim jer sam čuo već od dva poslanika opozicije netačnu informaciju. Činjenica je da je u prvih šest meseci ove godine budžetski deficit za 12% niži nego u istom periodu prošle godine, a da će do kraja godine biti za 1,5% bruto domaćeg proizvoda niži nego prethodne godine. Tačno je da je ovo još uvek visoki budžetski deficit. To nisam nikada krio. Prosto, u ovakvim raspravama ne vidim da ima neke koristi da se bilo preteruje, s jedne strane, bilo sa druge strane. Mi samo ako istini pogledamo u oči i ako probleme napadnemo onakve kakvi jesu, a ne da ih guramo pod tepih, kao što su neki ranije činili, mi možemo da oporavimo našu ekonomiju.
Replika, gospodin Đelić.
Hvala, gospodine predsedniče. Milo mi je što ste se vi vratili. Čestitam vam na doktoratu. Što se tiče ovih podataka, interesantna je tamatematika. Sada smo čuli da 24,1% nezaposlenih nije više od 22,4%. Znači, 24,1% nije više od 22,4%. Ono što je tačno, to je da ova vlada nastavlja da zapošljava u državnoj administraciji. Hiljadu u poslednjih 12 meseci, državna uprava. Ono što je tačno, to je da je u državnim vodoprivrednim preduzećima zaposleno još 1.414 ljudi, da budem egzaktan. Danas smo mnogo čuli o reformi javnog sektora. Gde su ti konkursi? Gde je ta departizacija o kojoj se pričalo toliko puno? Koliko, tri konkursa, možda četiri, sa današnjim, kad vas je baš mnogo iznervirao direktor Puteva Srbije, pa ste mu raspisali konkurs? Jel se tako poštuje zakon? Kada vas neko iznervira, onda vi raspišete konkurs. Ako neko ćuti, onda ne raspišete konkurs. Kada će da se poštuje zakon koji je ovde izglasan? Kada će da se desi ta departizacija, da ovo o čemu se govori postane malo više od samo nekih apela? Ministar nam je rekao jednu interesantnu stvar i među ovim izvoznicima imam jedno pitanje za ministra – ima li jednog jedinog kojeg je dovela ova vlada? Nema. Zato vam hvala na velikom komplimentu za Vladu koju je vodila DS, zato što svi ovi izvoznici koje ste napomenuli su oni koje je obezbedio i budžet koji toliko često kritikujete i subvencije koje smo dali i zajednički rad i lokalnih samouprava i Ministarstva poljoprivrede koje je radilo na tome da obezbedi i zemlju i mnoge druge stvari. Milo mi je što čujemo danas da se radi sa gospodinom Kravčenkom, jer bilo je partija u prethodnoj vladi koje su se protivile aranžmanu sa Ruskom Federacijom koji je DS pokrenula. (Predsednik: Vreme.) Ovaj budžet, time zaključujem, kako možete da nam kažete da je on dobar za zapošljavanje, kada smanjuje za tri milijarde dinara,jedini budžet za aktivne mere zapošljavanja, tri milijarde manje, a povećava za pet milijardi dinara tranzicioni fond, a to je za otpuštanje? Ovaj fond i ovaj budžet su fond i budžet za otpuštanje. Toliko od mene.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, volim da slušam ove nadahnute govore, stvarno mogu da daju čoveku inspiraciju, pogotovo kada potroše dobar deo vremena da objasne rast nezaposlenosti od 22,4% do 24,1%, ali nikako da nam objasne kolege poslanici iz bivšeg režima, a odakle tih 22,1%? Odakle se taj broj stvorio od nezaposlenih? Ili da podsetim, jedan od prvih budžeta 2001. godine iznosio je 140 milijardi dinara. Sa tim budžetom Republika Srbija je živela koliko toliko godinu dana, a sada imamo budžet od 800 milijardi dinara koji moramo još i da zadužujemo. Moramo da ga zadužujemo zato što moramo da isplatimo 550 milijardi dinara u fondove zdravstvene zaštite i u Fond penzionog osiguranja. Što to nismo radili 2001. godine? Zato što su ljudi radili, još nisu stigli Vlahović, Pitić, kolega Đelić da opustoše Srbiju. To je bio početak. Tada da bi se namakao budžet izmišljeni su i porezi koji zbog ovakve finansijske situacije moraju da ostanu i danas. Tada je izmišljen porez na upotrebu držanja i nošenja dobara, i na auto, i na sve što ste kupili. Tako da čini mi se da su ovde neke stvari malo pobrkane. Pričamo o Vladi Mirka Cvetkovića i investicija od dve milijarde evra na repu operacija i kupovini državnih hartija od vrednosti, na kamatama koje su bile 24%. To nije neki podatak sa kojim se treba hvaliti. Te dve milijarde evra investicija niko nije video. Nestale su 2010. godine gospodine kada je NBS prodala milijardu i 400 miliona evra deviznih rezervi da bi devizni kurs opstao onakav kakav jeste. Možete slobodno na sajtu NBS da pogledate dnevnu likvidnost banaka pa ćete videti, o tome se radi. Znaju ovde neki da čitaju neke papire makar malo. Hoćemo da pričamo o tome da na otplatu kamata za domaće kredite 91 milijarda i 700 miliona. Hoćete da kažete da je ova Vlada napravila toliki dug da treba da se plati 92 milijarde dinara na ime kamate samo. Nije, to su dugovi Mirka Cvetkovića. Hoćete da kažete da na strane kredite treba da vratimo 46 milijardi dinara. Čiji su to krediti? Ne ove Vlade, opet prethodne. Garancije koje je prethodni saziv davao iz budžeta Republike Srbije za šest milijardi 900 miliona dinara? Koji su to direktori bili kada nisu vratili kredite koje je ova Narodna skupština za njih dala garanciju? Vaši. Pričate o poljoprivredi, možemo i o tome. Prošle godine, do formiranja ove Vlade ni jedan jedini dinar nije bio isplaćen poljoprivrednicima za subvencije u poljoprivredi, zato je i rađen rebalans. Znate koja je razlika između ovog rebalansa i rebalansa dok je bio ministar i premijer Mirko Cvetković? Razlika je u tome što novac nije potrošen pa se radi rebalans da bi opstao kao što se to ranije radilo, jer znate ako neko donosi rebalans u decembru mesecu onda je on već potrošio novac. Tada samo Skupština, odnosno narodni poslanici tada treba da pritisnu dugme ili da dignu ruke, svejedno, da onaj koji je odobravao sredstva ne ide u zatvor. Tako se radilo do sada. Ovaj budžet nije nešto što je za radost u Srbiji ali nemojte da se pokrivate preko glave i da ne kažete barem u jednom delu budite iskreni da je ovo iznuđeno i da nije moglo drugačije. Ni najveći domaći stručnjaci nisu mogli da predvide, a boga mi i svetski, ovoliki pad budžetskih prihoda. Fiskalni savet je rekao samo 20 milijardi, a ovoliki pad nije mogao da se predvidi zato što se jako vešto krilo u kakvom je stanju naša privreda, kako je upropašćena, koliko je uništena, koliko je nekurentna čak i na domaćem tržištu i kako su razni finansijski lobiji u proteklih nekoliko godina i kontrolisali tržište, i uništavali konkurenciju, a boga mi, i siromašili privredu tako što nisu izvršavali svoje obaveze predviđene zakonom i ugovorima na vreme. Morali smo da donesemo i zakon kada roba mora da se plati, inače, čini mi se da je taj suvlasnik bio sa predsednikom DS u nekom listu, čini mi se, "Pres". E, tako je to funkcionisalo. Kada se spominje domaća građevinska efektiva ne znam ko napravi ovaj Most na Adi, znam da je plaćen, bar tako kažu oni ljudi koji se u to razumeju, jedno 300 miliona evra više ali ne znam da li ga je pravila domaća firma ili strana? A hoćete da razvijate domaću građevinsku efektivu i industriju. Spominje se poljoprivreda, aflatoksin, panika među građanima. Ta afera je rešena, neko je pokrao robne rezerve i kroz aferu aflatoksina hteo da vodi da je kukuruz koji je bio u robnim rezervama i koji je prodat i neko je za njega uzeo novac navodno uništi. Inače, kada smo računali reč je negde od oko 6.000 šlepera robe koju opet treba da plate građani Srbije, opet iz nekog budžeta ili da prevedem u neki drugi broj to bi bila kolona tih istih šlepera od Subotice do Preševa. Toliko ste dobro vodili ekonomiju i državu ali ne za građane nego za sebe. Nema opravdanja da kažete – zato smo izgubili izbore nego da kažete barem u ovom delu kada je budžet u pitanju kakva je stvarna situacija, a ne tendenciozno da napadate budžet. Ne čuh odakle tih 22,4% do novembra ili oktobra meseca 2012. godine? Da li ih je Vučić otpustio od 27. jula do tog oktobra ili novembra? Nije. Izgubili su posao u vašim privatizacijama i igrankama, o tome se radi. Niko mi ne reče kako to da je Srbija mogla da živi sa budžetom od dve milijarde i 300 miliona evra, to je vaš budžet bio gospodine Đeliću 2001. godine, 140 milijardi, a sada ne može sa budžetom od 800 milijardi. Ko je navukao tu silnu administraciju u državnu upravu? Pa nije valjda Aleksandar Vučić, nego vi dok ste bili na vlasti u svakoj opštini, u svakoj kancelariji. Ja sam se jednom našalio kad je za vreme vaše vlade, kada ste otvarali agencije, ostalo je samo još da otvorite agenciju za otvaranje agencije. To je bila šala, ali neko me je shvatio ozbiljno iz ste vlade i stvarno su otvorili Agenciju za otvaranje agencije. Ne može da se preživi ni sa 800 milijardi dinara, kao što rekoh, zato što su transferi fondovima 550 milijardi, a tako su veliki, zato što je toliko ljudi za vreme vaše vlasti ostalo bez posla, pa moramo iz budžeta da isplaćujemo i penzije i zdravstvenu zaštitu. Toliko zašto možda i nema vakcina za besnilo. Ne znam da li je to baš toliko danas važno, verovatno jeste. Ali, kad pričate o lekovima kao ekonomista, što ne rekoste da se Zakon o javnim nabavkama sprovodi u oblasti nabavke lekova u Apotekarskoj ustanovi Beograd? Zašto to niste rekli? Što im niste pomogli kao veliki stručnjak da raspišu javne oglase i nabave lekove, a ne da se preko medija prepucavaju sa Upravom za javne nabavke, a građane ostavljaju bez lekova i na taj način ugrožavaju njihov život i zdravlje. Ta priča oko aflatoksina je mala igra za nestašicu lekova koja je bila u aprilu i maju mesecu ove godine u Beogradu. Kada je već reči o tome, taj isti standard 0,5. Tačno je da nije evropski, ali je tačno da važi u SAD, Kanadi, Ruskoj Fedraciji. Ne verujem da su to neozbiljne države, da ne brinu o zdravlju svojih građana, ali videli smo kako Apotekarska ustanova Beograd brine o njima. O tome se radi. Znači, nismo srećni sa ovakvim jednim budžetom, ali evo izvinjavam se svim građanima Srbije, nismo ni znali koliko je Vlada Mirka Cvetkovića na čelu sa Mirkom Cvetkovićem i Borisom Tadićem upropastila privredu Srbije. Sećam se ekspozea jednog ministra ovde kada je obrazlagao Zakon o budžetu za 2011. godinu, predviđao je 2014. godine da će deficit da bude 1%, a 2012. godine zbog obaveze i dugova koje ste napravili, zbog izborne kampanje, koliki nam je bio deficit? Bio je preko 6%. To nisu bile obaveze Vlade u kojoj je premijer Ivica Dačić, nego obaveze koje je nametnuo Mirko Cvetković, tako da svako ko se iole malo bavi ekonomijom zna da se ništa tako ozbiljno ne upropasti preko noći, ali da je daleko više vremena potrebno, da se ono što se upropastilo, ponovo vrati u funkciju, bez obzira koliko su ti ljudi koji to žele, sposobni. Ne postoji u srpskoj privredi čaroban štapić kojim ćemo da rešimo sve naše probleme. Bar u tom delu budite realni, bar u tom delu prihvatite da je od ovih 178 milijardi dinara, barem 150 milijardi obaveza koje ste vi napravili. Kažem – barem, jer dovoljno je da samo otpišemo dugove "Razvojne banke" i "Agrobanke" i deficita ne bi bilo sa ovim kamatama kako ste zadužili građane. U svakom slučaju, SNS će glasati za ovaj rebalans budžeta. Smatramo da nije kasno, da se kroz racionalizaciju sredstava koje nam daju građani Srbije ovaj budžet uspešno ispuni i da u narednom periodu očekujemo takođe od Vlade Republike Srbije da da još veći doprinos i da nam deficiti budu manji, a sredstva koja nam daju građani Srbije, da raspolažemo maksimalno efikasno, u smislu da se ulažu ne samo u ovaj deo potrošnje gde novac ode i nikada se više ne vrati, već da stimulišemo proizvodnju i to najviše u oblasti poljoprivrede. Hvala lepo.
Replika, Božidar Đelić.
Slušali smo 15 minuta stožerne stranke ovde i nismo čuli, narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, jednu jedinu reč o rebalansu. Samo smo čuli da je rečeno da su nesrećni, da nisu najzadovoljniji, ali će ipak glasati i onda uobičajena stvar, kao da smo na kraju jula meseca prošle godine, da je za sve kriva prethodna Vlada. Bio sam ministar finansija 2001. godine, pa neću mnogo o tome. Nasledio sam 400 miliona evra za dve neisplaćene penzije, 341 milion evra za 20 penzija poljoprivrednicima koje nisu uplaćene, 70 miliona evra neisplaćenog dečijeg dodatka i 4,8 milijardi evra ukradene devizne štednje koju tek sada vraćamo. Nadam se samo da neću biti ponovo ministar finansija sa takvim sličnim stvarima. Nadam se da nećete napraviti tolike rupe. To je efekat radikalsko-socijalističke vlade što smo nasledili. Dobro je što sada branite EU i što hoćete da uđete u nju, a trebalo vam je 20 godina da vas ubedimo u to. Što se tiče aflatoksina, znajte da nećemo mi da uđemo tamo preko Rusije ili Amerike, jer standard vredi u EU i neće nametnuti to Rusija ili Amerika, nego EU. Čujem da mislite da je aflatoksin afera. Ne, ako ima kriminala, neka se kazni, ali činjenica jeste da naša deca piju najlošije mleko u regionu. To je činjenica. Činjenica jeste da ne možemo da iskoristimo današnji ulazak Hrvatske u Evropu, da zauzmemo njene pozicije tamo gde možemo, zato što ne poštujemo ono što su standardi. U svakom slučaju, cifre su veoma tvrdoglave. Evo nas godinu dana kasnije. Kada govorite da smo u bankrotu, onaj koji kaže da je bankrotirao, ne ide i ne zaduži se za dodatnih četiri milijarde evra, a za toliko ste zadužili Srbiju, ali ja ne vidim nijedan put, nijedan most i zaduženje Beograda ispod 400 miliona evra i dosta više sa tim manipulacijama. Moram da vam kažem, sva vaša izbegavanja...
Molim vas, vaše vreme je isteklo.
Znam ja da vi volite mene da prekidate, pogotovo na veoma dugačka izlaganja gospodina ministra i ljude... [[Isključen mikrofon]]
Gospodine Đeliću, potrošili ste vaše vreme. Replika, gospodin Petrović.
Da ne bude nesporazuma, prošle godine, pre nego što je počela poljoprivredna sezona, bilo je obezbeđeno da zemljoradnici kupe gorivo po 64 ili 65 dinara, zna to neko od ovih poslanika koji se bave poljoprivredom i ta cena je postignuta tako što je sa različitih načina budžeta subvencionisano gorivo. Pre nego što je počela setva, tri milijarde dinara je isplaćeno kao za subvencije i to je živ novac što su poljoprivrednici dobili prošle godine. Postojali su neki drugi problemi koji su u drugoj polovini godine razrešeni posle rebalansa budžeta, ali oni se ne tiču Ministarstva poljoprivrede nego načina na koji je koncipiran budžet, pa bi posle toga morao da bude izveden rebalans. U januaru ili februaru mesecu, intervenisano je iz odgovarajućih resursa, pa je smanjen paritet odnosa za azotno đubrivo i za one koji su to hteli, za pšenicu koju su imali, za kukuruz, za one koji su govorili da je zeleno, tako da je do ovog doba godine u 2012. godini nekoliko vrlo značajnih mera bilo sprovedeno. Uostalom, u 2012. godini isplaćen je poslednji kvartal premije za mleko za 2011. godinu, kada je posle rebalansom sređen onaj deo koji se ne odnosi na Ministarstvo poljoprivrede, nego na druge delove države koje učestvuju u pravljenju budžeta, onda su i druge stvari razrešene. Da nije država donela odluku da se odrekne usluga 1600 ili 1700 poljoprivrednih savetodavaca, ja sam siguran da 90% ne bismo imali ni trunku ovih problema koje smo imali sa afla-toksinom, i da bismo te stvari rešili na drugi način. Ali, dobro, postoji mogućnost da ispravimo stvari koje nismo dobro uradili, ja sam u tom smislu danas i govorio ovde, između ostalog i oko stvari vezanih za poljoprivredu, nužno je postići ozbiljan politički dogovor, pa posle toga i društveni dogovor. Hvala najlepše.
Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo, ja se stvarno divim nekim stvarima, moram da priznam. Znači, ovako izgleda, malo smo pretvarali marke u evre, ali evo priznaću sve što je rekao gospodin Đelić, sve do poslednjeg dinara. Neka to bude šest milijardi evra. Znate koliko dugujemo od 27. do 27. jula meseca prošle godine – 19,8. Gde nestade tih 13 - 14 milijardi evra? O tome se radi. Ja se s tim ne bih ponosio. Znači, danas je jedno takvo stanje u privredi. Nemojte za tu priču oko afla-toksina, slažem se da naš standard ne odgovara standardu EU, ali isto tako treba da znate, da je zbog te afere, da su srpski poljoprivredni proizvodi bili stopirani u izvozu čak i tamo gde je moglo da se izvozi, a iako se izvozi, izvozi se po tri ili četiri puta jeftinije nego što je to bilo pre nego što je gospodin Ješić izašao i pričao kako naša deca piju otrov, a inače, na tom istom mleku je on i odrastao. Tako da, nemojte više da o tome pričamo. Samo bih još hteo da kažem da ta razlika od 14 - 15 milijardi evra, nije uzeta u obzir, to je samo dug, šta je urađeno sa privatizacijom, sa donatorskim sredstvima, kada su prodavane naše firme i gde je taj novac otišao… (Predsednik: Hvala gospodine Arsiću, dva minuta i 20 sekundi). Na to ne date odgovor, a to je šteta preko 50 milijardi evra kad se sve sabere ukupno.
Gospodin Đelić, replika.
E, ovako. Decembra 2000. godine, dug Republike je Srbije 14,5 milijardi evra. To je preračunato naravno, pošto da vam kažem, da vas malo upoznam, pošto pre koji mesec, gospodine Arsiću, imali smo dosta čudnu raspravu gde ste govorili da su kamate na dugoročne kredite, da trebaju da budu niže od kratkoročnih, mislim da oko finansija, dozvolite da vam kažem nekoliko stvari u ove dve minute koliko imam. Prvo, preračunali smo, jer mi smo imali dug i u dolarima i u nekim drugim valutama. To je 14,5 i ono što je još gore, da je tu bilo mnogo kamata, i ponosan sam što sam bio deo pregovaračkog tima koji je uspeo da napravi rekordni otpis duga od 67%, ponosan sam na to. To je dovelo do toga da naša zemlja ima ponovo značajan prostor za disanje, zbog toga smo bili jedna od zemalja koja je imala najniže zaduženje godinama, i to je bila velika stvar za našu zemlju. Zbog toga ne možete prenebregnuti jednu činjenicu, a to su neki elementi realnosti. Od momenta formiranja ove vlade, pa do danas spoljni dug, suvereni dug ukupno je porastao za 4 milijarde evra. To imate na sajtu Ministarstva finansija, NBS, pogledajte ako meni ne verujete, to jeste istina. Drugo, kada govorimo o onome što se radi sa tim parama, možda mi je nešto promaklo, ali ja ne vidim ni jedan kapitalni objekat, ne vidim ništa konkretno što je urađeno sa tih dodatnih četiri milijarde evra. Ja ne vidim ništa. Zapravo, kad pogledam ovaj rebalans, vidimo da se ovih 500 miliona evra, koliko je bilo predviđeno u originalnom budžetu, što i onako nije dovoljno za investicionu infrastrukturu, da li znate na koliko je to svedeno, tj. koliko je za prvih šest meseci potrošeno? Pedeset miliona evra. Manje od 10 miliona evra mesečno ova Vlada investira u infrastrukturu. Da vam navedem još jedan interesantan podatak. Na tom poslu rade ne jedan, ne dva, nego tri ministarstva. Iako se stvari ne promene, bićemo veoma blizu te čudne situacije, gde administracija koja treba da gradi košta više nego ono što treba da gradi. Još jedan tužni rekord kada se na nesposoban način vode javne finansije. To su činjenice i svako mora da snosi odgovornost za ono što radi.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Ako vas baš zanimaju činjenice, dakle, kada je Vlada formirana? Formirana je 27. jula. Da li vi smatrate da je ono što je dug u avgustu, dva dana nakon formiranja Vlade, zasluga ove vlade, to što nije bilo para ni da se penzije isplate u roku od 20 narednih dana? Da li smatrate da to što nisu plaćene tokom celog leta subvencije poljoprivredi, što nisu plaćena razna druga davanja, da bi se snizio veštački deficit, pa je onda Vlada morala da nađe likvidna sredstva i to isplatila, da je to dug ove vlade? Mislim, ako tako računate, to je neozbiljno. Ono što jeste tačno, i što jeste ozbiljno, da počevši od Nove godine nadalje, sve ono što je javni dug pripada rezultatu rada ove vlade. Jer, da ste ostavili punu kasu, i sredstva unapred, mogli bi da govorimo o tome. Mi danas imamo za unapred šest meseci likvidnost. Likvidnost na današnji dan, 1. jul ove godine, je oko 98 milijardi dinara na računu budžeta, u dinarima 18,8 milijardi dinara, 725 miliona dolara imamo u zalihi i 130 miliona evra. Dakle, to nije od danas do sutra politika, nego imamo za unapred. Da ste vi nama tako ostavili, pa da kažemo onda da smo se mi nešto ekstra zadužili, sve što je bilo avgust, septembar, oktobar, novembar, decembar, pa da kažemo – u pravu ste. Dakle, ako govorimo jezikom činjenica, u decembru 2012. godine za Novu godinu, javni dug je iznosio 17, 6 milijardi evra i to je startna pozicija, suštinski, nove Vlade. To je tad bilo 59,3% BDP. Sada, krajem maja je poslednji podatak, 31. maj, dug je veći za milijardu i trista, dakle, ne za četiri nego za milijardu i trista i iznosi 56,3% BDP. Naravno da do kraja godine, imajući u vidu ovaj budžetski deficit da će taj javni dug da otprilike bude na nivou kakav je zatečen u decembru, ali će biti zaustavljen trend eksponencijalnog rasta duga iz prethodne četiri godine. To je jednostavno činjenica. Zašto? Zato što smo otplatili u aprilu polovinu duga Londonskom klubu i na taj način rasteretili budžet i zato što evo već dva uzastopna meseca, videćemo kako je prošao jun, imamo smanjenje zapravo, apsolutnog nivoa javnog duga, jer je bio u jednom trenutku preko 19 milijardi, sad je 18,9. dakle, mi se razdužujemo kad god to možemo. Ono što jeste činjenica, kao gledamo kroz istoriju, da je nasleđeni dug 2001. godine iznosio jako visokih čitavih 160% BDP i tačno je da je onda krenula putanja smanjivanja tog javnog duga kroz reprograme Pariskog i Londonskog kluba, ali ne zaboravite i tokom mandata Vlade 2004. do 2006. godine, kada sam i sam bio ministar finansija, mi smo prevremeno otplatili pola duga Svetskoj banci, mnogi to zaboravljaju. Da bi to bio minimum u 2007. godini, javni dug je pao na nešto ispod 30% BDP. Problemi nastaju od 2008. godine pa do danas, kada je sa 30% javni dug narastao na duplo, na 60% za samo četiri-pet godina. Zapravo, tadašnji ministar javnih finansija, odnosno finansija, je doprineo da rast duga bude čitavih devet milijardi za ovih četiri godine, devet milijardi evra. Mi se sada nalazimo na toj granici koja je zaista za zemlje koje su relativno male veličine, kao što je Srbija, zabrinjavajući. To je 60% BDP, jer, bez obzira što je trenutno 56,3%,mi znamo da realno do kraja godine on će biti tu negde oko 60% BDP. Govorim samo o dugu centralne države, sve vreme. Uporedivo pričam o podacima centralne država bez lokala, jer te podatke prikupljamo sa određenim pomakom. Ono što je sada zadatak je kako da Srbija u situaciji kada ima imperativ da ima viši privredni rast, istovremeno obori dodatno budžetski deficit, jer nije jednostavno sa nasleđenih skoro 7% budžetskog deficita iz prošle godine, sići odmah na neke prihvatljive nivoe, a prihvatljivi su do 3% BDP. Jedan i po posto, cilj koji ćemo sada zaista svi zajedno učiniti sve da ostvarimo je nešto što je verovatno realno i verovatno da ne možemo više da silazimo na godišnji nivo. Kada govorimo o javnom dugu, mislim da moramo da budemo odgovorni i da govorimo o adekvatnim ciframa. Naravno, odgovornost za ovaj mandat Vlade ja u potpunosti prihvatam, ali neću da preuzimam odgovornost za mandat prethodnika. Neko je pominjao da li će neko biti kažnjen zašto "Putevi Srbije" nisu plaćali PDV još 2008. godine, kada je tadašnje Ministarstvo finansija utvrdilo da oni imaju tu obavezu. Evo, sada se i vi sami zapitajte. Ko je tu najodgovorniji, da li obveznik, koji je, bez obzira na tumačenje, jednostavno nastavio da ne obračunava PDV i da ga ne uplaćuje ili ministar finansija i direktor Poreske uprave koji su žmurili četiri-pet godina i nisu uopšte opomenuli, niti tražili da se taj porez naplati? Možda su svi zajedno odgovorni, ja ne znam, alije pitanje ako direktor Poreske uprave, ako ministar finansija toleriše nekom preduzeću, ma koje ono da je, da li privatno ili javno, da ne obračunava PDV, i pored mišljenja koje zvanično iz njegovog rođenog ministarstva ili DRI 2010. godine, pa onda je, po meni, mnogo veća odgovornost lično ministra finansija iz tog perioda i direktora Poreske uprave nego obveznika kojem se toleriše da ne plaća porez.
Narodni poslanik Bojan Đurić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Izvinjavam se, zanimljiva je ova rasprava, ali mislim da je pređena određena granica i zato reklamiram povredu člana 107. dostojanstvo Skupštine. Dopustili ste ministru da izloži jednu dilemu koja je nedopustiva u pravnom državi, da se meri šta je veći stepen kršenja zakona. Naravno da su krivi i jedni i drugi i treći zbog toga što neko nije uplaćivao porez na dodatu vrednosti i apsolutno je nedopustiva poruka da je moguće utvrđivati ko je krivlji, da tako kažem. Čak ne postoji ni reč u srpskom jeziku za takvu situaciju. Vidite koliko je to neprihvatljivo. Ako mene pitate, gospodine Dinkiću, krive su sve stranke koje su držale na mestu direktora "Puteva Srbije", čoveka koji je sebi dozvoljavao da to ne radi i krivi će biti svi oni koji u budućnosti budu dozvoljavali da se direktori javnih preduzeća biraju mimo konkursa.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je kolega iz DS opomenuo da ništa nisam rekao o budžetu, znači, na domaće kredite treba da vratimo 92 milijarde dinara po osnovu kamate. Nije to ova vlada napravila, na strane kredite 46 milijardi 300 miliona dinara. U periodu od 2008. do 2012. godine Narodna banka je, radi ublažavanja kursa dinara prodala četiri milijarde evra, a kurs je sa 80 skočio na 119. Toliko ste bili uspešni. Sada Narodna banka drži stabilan kurs i više je otkupila deviza na tržištu nego što je prodala. Ako još hoćete da me ubedite da je Srbija, ovakva kakva jeste, dugovala 14 milijardi evra, pa to kada se pomnoži sa današnjim kursom evra, to je 18 milijardi 200 miliona dolara. Toliko nije dugovala ni SFRJ. O čemu vi govorite? O tome se radi. Zašto stalno iznosite paušalno tendenciozne informacije? Tačno je, vratićemo samo na ime kamata ove godine preko 140-150 milijardi. Koliko je to od našeg deficita? Dve trećine deficita? Tri četvrtine deficita? Pričate da ova vlada nije sposobna da vodi javne finansije? Pa, ko nas je doveo u ovo stanje? Neka gora vlada. Evo, nesposobni smo, ali su nas gori doveli do ovoga što sada radimo i u čemu živimo, a u tome ste i vi učestvovali. Nemojte sada da se posipate pepelom zbog toga.
Narodni poslanik Božidar Đelić, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Arsiću, hvala vam na iskrenosti. Rekli ste da ste nesposobni. Zbog toga ja to ne moram ovde da ponovim, jer jeste nesposobni da vodite javne finansije kao vlada. Ne kažem vi lično, vi niste zaduženi za to, ali činjenica jeste da će i SNS da glasa kroz koji dan, jer ovo treba da stupi na snagu veoma brzo, po hitnom postupku, da se smanje subvencije za poljoprivredu za tri milijarde dinara. Govorili ste da će za 600 miliona evra da se uštedi na javnim nabavkama. Ne vidim u rebalansu budžetski fond koji će to dokazati. Vidimo da će se otkazati skoro sve javne nabavke. Jedna je stvar uštedeti na javnim nabavkama, a druga stvar je otkazati. Javna nabavka je nešto što će obezbediti nekoj našoj građevinskoj firmi da nešto uradi, a vidimo crno na belo da sve investicije u građevini, u izgradnji, sve te investicije, sve se to ukida, nažalost. Kada govorite o dugu, čuli smo od strane Vlade devet milijardi za četiri godine. U redu, a kako je to onda četiri milijarde za 10 meseci? Kada dete izbegava odgovornost i pokušava stalno da prebaci na nekog drugog, to još nekako može da se razume, ali kada to rade odrasli ljudi, to je već nešto drugo. To je već za neku drugu analizu. Jeste, postoji odgovornost za sve nas. Odgovornost postoji onog momenta kada se formira vlada. Moguće je bilo doneti neke druge odluke. Vi ste odgovorni od kraja juna. Doneli ste odluke koje su nas dovele do povećanja stranog spoljnog suverenog garantovanog duga od četiri milijarde evra. Činjenica jeste da, ukoliko ne privatizujete, a vidimo da većih privatizacija neće biti, otkazana je ona za "Telekom", vidimo da ne možete da prodate ni "Galeniku", ni ništa drugo, to znači kada se budemo videli, ako se ne vidimo pre za rebalans rebalansa do tada, da ćemo se videti i možemo da predvidimo da ćete imati deficite za sledeću godinu i da će to biti dodatni dug. Hoćemo li mi biti odgovorni za taj dug sledeće godine? Znači, ministri ste, poslanici većine, odgovorni ste. Imajte minimalnu odgovornost prema vašim funkcijama i četiri milijarde evra je matematički i sasvim egzaktno dodati dug koji ste napravili našoj zemlji.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Ilić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Dame i gospodo, uvaženi ministre, napraviti idealan budžet jeste cilj svake vlade, ali je ponekada to zaista "Sizifov posao". Uvek će oni koji pune budžet reći da im se previše uzima, dok će oni drugi, koji iz budžeta dobijaju sredstva, reći da dobijaju malo. Budžet jeste finansijski izraz ukupnog stanja u državi i onaj ko ume da ga pročita i razume, jasno će videti koji su ključni problemi društva. On je politički dokument koji u brojkama izražava politiku Vlade i njene namere. Budžetom se preraspodeljuje deo društvenog bogatstva u skladu sa tom politikom. Rebalans budžeta jeste finansijsko-tehnička operacija koja ima za cilj usklađivanje prihoda i rashoda u budžetu u slučajevima kada dođe do bitnijeg odstupanja odnosno neravnoteže prihodne i rashodne strane. Stoga rebalans, osim tog finansijsko-tehničkog aspekta, ima i realne ekonomske i političke posledice, jer uglavnom dovodi do smanjenja rashoda različitih budžetskih korisnika. Rebalans, sam po sebi, ne može se unapred kvalifikovati kao nešto dobro ili loše, kao što to ovde pokušava da se prikaže kao isključivo negativna stvar. On je u prilikama koje su u našim javnim finansijama neophodan i nužan i kao takav je pozitivan, jer dovodi u ravnotežu ono što nije u ravnoteži i jedini mogući odgovor Vlade u ovom trenutku. Tako rebalans vidi Fiskalni savet. Međutim, ovaj rebalans treba gledati u kontekstu paketa Vlade i u pravcu strukturnih reformi koje se odnose na preduzeća u restrukturiranju, javna preduzeća, državnu upravu, sprečavanje sive ekonomije i reformu tržišta rada. U ovom trenutku tu nedostaje i reforma penzionog sistema, ali očekujem da ćemo je imati već naredne godine. Ono sa čime se suočava ova Vlada, a o čemu mi danas raspravljamo ovde, jeste ono sa čime se gotovo svakog meseca suočava najveći broj građana ove zemlje, a to je raskorak između prihoda i rashoda. Šta radi porodica kojoj u toku meseca, iz bilo kog razloga, izostanu prihodi ili se smanje? Radi rebalans i to tako što bira između toga da se plate računi, rata za kredit, ekskurzija, zameni veš mašina, uplati godišnji odmor, ili obezbede izdaci za hranu. Nečega se mora odreći. Jedina alternativa je da se pozajmi novac u komšiluku ili podigne kredit u banci. Ali, alternative samo trenutno rešavaju problem. Svakako je bolje rešenje štednja, sve dok se realno ne uvećaju prihodi. Tu logiku mora da ima i država, što je Vlada u suštini pokazala ovim rebalansom. Ide na štednju, a ne na novo zaduženje, kako je to radila prethodna Vlada. Dakle, ona smanjuje one izdatke iz budžeta za koje procenjuje da nisu krajnje neophodni i nužni. To se pre svega odnosi na transfere organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, diskrecione troškove, subvencije, različite naknade za zaposlene i slično. Na drugoj strani, rashodi za socijalna davanja, tranzicioni fond, sredstva za RTS i dospeće nekih garancija dodatno uvećavaju rashode u odnosu na originalni budžet. Iz ovakve politike rashoda jasna je ideja Vlade da zaštiti socijalno najugroženije. Nedavno smo dobili datum za početak pregovora sa EU. Te pregovore i tok pristupanja vidim kao proces raskida sa lošim navikama iz prošlosti. Jedna od tih loših navika je i to da smo uvek trošili više nego što imamo i kao država i kao pojedinci. Druga loša navika je da smo često delili nezarađeno. Dobijali smo i plate, a nikada se nismo pitali jesmo li ih zaradili. To važi za čitavu državnu administraciju, zaposlene u javnim preduzećima i one u preduzećima u restrukturiranju. Ako bismo i pošli od toga da je rebalans, kako to neki ovde kažu nužno zlo, setimo se i one narodne izreke da u svakom zlu ima nečeg dobrog, pa se zapitajmo šta je to dobro u ovom rebalansu? Kao prvo, Vlada će bez odlaganja napraviti ozbiljne uštede i napraviti proces restrukturiranja u 179. državnih preduzeća do sredine naredne godine. Kreće se sa ubrzanom korporatizacijom i prodajom nekih javnih preduzeća. Spominju se "Galenika", JAT, "Dunav", "Resavica" i drugi. Okončava se nekontrolisano zapošljavanje u javnom sektoru i počinje ozbiljan obračun sa sivom ekonomijom. I ona milijarda evra manje u budžetu, u državnoj kasi, o kojoj smo ovde danas slušali, jeste upravo ona milijarda evra više kod građana i privrede, jer ta nedostajuća milijarda bi se mogla samo od njih u ovom trenutku uzeti. Paket fiskalnih zakona koje smo usvojili u maju mesecu ove godine pokazao je prve efekte. U junu imamo najniži deficit budžeta od početka godine, svega oko pet milijardi dinara. Statistika kaže da nam je rast BDP korigovan naviše sa 1,9% na 2,1%. Nezaposlenost iz aprila ove godine, u odnosu na april prošle godine, opala je za 1,4%, a stopa zaposlenosti je porasla za 2%. Evo, na ovom mestu ću se osvrnuti i na komentar koji smo čuli i poređenje sa stopom nezaposlenosti iz oktobra, koja jeste bila 22%. Međutim, zaposlenost, odnosno nezaposlenost imaju izraziti sezonski karakter i svako poređenje aprila sa oktobrom je neumesno. Bilo bi jednako besmisleno kao kada bi poredili rod žita u julu i u januaru iste godine, gde je sasvim logično da je to potpuno neuporedivo. Zato takva vrsta manipulacije nema nikakvog smisla, jer je poznato da nezaposlenost opada s proleća, zbog sezonskih radova i to se dešava svake godine. Zato je jedino logično i normalno da se poredi april mesec ove godine, kada je napravljena anketa, sa aprilom prošle, kao što treba porediti oktobar sa oktobrom prethodne godine. Inflacija je stavljena pod kontrolu. Izvoz beleži značajan rast, a uvoz pad. Dinar je stabilan u dužem periodu i jači je nego prošle godinu u ovo vreme. Ovi pomaci možda i nisu tako značajni, ali su kao tendencija nešto što zaista može da ulije poverenje za naredni period. Radi doslednosti, ovo dobro o kome sam sada govorio ima i svoje zlo, odnosno naličje. Svi ovi pozitivni trendovi osim smanjenja nezaposlenosti i rasta DBP verovali ili ne, imaju negativan efekat na budžetske prihode. Dobro je što imamo nižu inflaciju od planirane, ali zato imamo i manje prihode u budžetu, od planiranih. Dobro je što nam raste izvoz, ali za toliko manje imamo prihoda od PDV, zbog nulte stope u izvozu i punog povraćaja svih plaćenih poreza. Dobro je što je manji uvoz, ali to znači i manje prihoda od uvoznog PDV i carina. Stabilan dinar takođe smanjuje prihode budžeta. To nije jedini razlog smanjenih prihoda u budžetu, niti opravdanje, ali jeste faktor koji jasno apostrofira i Fiskalni savet. Dakle, svaka stvar i u javnim finansijama i u ekonomiji ima uvek dve strane, onu bolju i onu lošiju. Tako i u ovom slučaju. Ovo ne znači da nema mesta za kritiku Vlade i ministra finansija i rebalansa. Objektivno za tu kritiku ima mesta, procena prihoda nije bila dobra i to jeste realan osnov za kritiku. Uprkos faktorima i razlozima o kojima je govorio Fiskalni savet. To je i sam ministar rekao. Međutim ono što smo danas ovde čuli od nekih kolega, nije kritika nego ogoljeno kritizerstvo bez ikakvog osnova i bez želje da se razume i pročita ovaj rebalans. Od kako je stupio na mesto ministra finansija u ovoj Vladi, ministar je doneo čitav niz mera i zakona, spasao državu od bankrota, rasteretio privredu,uveo finansijsku disciplinu u javni sektor, ukinuo 138 parafiskalnih nameta, sprečio propast bankarskog sistema zbog "Agrobanke" i "Razvojne banke Vojvodine". Ni jednu meru koju je doneo Fiskalni savet nije osporio, izuzev rezervi u pogledu da li će te mere biti dovoljne da se ostvare ciljevi politike. Tako i oko rebalansa. Za Fiskalni savet nisu sporne mere, već isključivo se postavlja pitanje da li su te mere dovoljne i da li ih treba dopuniti sa još oštrijim merama poput smanjenja plata i penzija, uvođenja poreza na zarade preko 40 hiljada dinara, reforme penzionog sistema i drugo. Rezerve Fiskalnog saveta jesu osnovane, ali na drugoj strani se postavlja pitanje – može li Srbija u ovom trenutku da izdrži tako oštre mere i ima li konsenzus oko toga? Ono u šta sam siguran jeste da sve dok Mlađan Dinkić vodi javne finansije Srbije, mi ćemo imati i finansijsku sigurnost i redovnost u isplati plata i penzija i socijalnih davanja. Zaduženost zemlje će od 2015. godine početi značajno da opada i do tada će biti okončane sve ključne mere koje se tiču restrukturiranja, okončanja privatizacije i korporatizacije javnih preduzeća. Iz svega što je rečeno, jasno je da ćemo mi kao poslanička grupa podržati ovaj rebalans koji označava odlučan raskid sa nekim lošim navikama iz prošlosti i ide u pravcu stvaranja štedljive i efikasnije države koja se neće nekontrolisano zaduživati, kao što je to bio slučaj u prethodnom periodu. Zahvaljujem.
Da li se još neko od ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na listu. Prvi reč ima gospodin Milorad Mijatović.
Poštovani gospodine potpredsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čitav dan danas slušam raspravu o rebalansu budžeta, što na Odboru za finansije, što u ovom visokom domu. Celo vreme slušam - ko je odgovoran za ono što se desilo u prošlosti. Živim u sadašnjosti i želim da živim u budućnosti. Ovde u ovoj sali sede svi oni koji su vršili vlast u prošlosti. Kao sindikalni lider pregovarao sam i sa ovom stranom ovde i sa gospodinom ministrom oko svih mogućih primanja. Hoću ovde javno da izjavim, odgovornost za najveći dug koji ima Srbija, za najnižu platu, za zaduženje, za sve snose sindikati. Znate zašto sindikati? Zato što su oni sve ovo činili i uradili. Sindikati su krivi zato što smo izgubili 500.000 radnih mesta, sindikati su krivi zbog činjenice da imamo skoro najnižu platu u okruženju i sindikati su krivi zašto smo imali ovu kriminalnu privatizaciju i zašto smo izgubili 500.000 radnih mesta. Mislim da to nije tačno. To znate i vi, jer znate kako je išla ova privatizacija, kako smo gubili radna mesta i kako smo preduzeća koja su i dala određene rezultate doveli do ove situacije u kojoj se danas nalazimo. O rebalansu budžeta rečeno je mnogo štošta. Neću mnogo dodati oko toga. Čim se pravi rebalans u ovom periodu, znači da nije urađeno ono što je bilo potrebno, izvršene su pogrešne procene i ono što treba da uradimo jeste da iz ove situacije izađemo, da idemo dalje napred. Predlažem da se okrećemo budućnosti. Budućnost se ogleda u sledećim činjenicama – da li smo spremni da idemo u strukturne reforme? Prvo, restrukturiranje javnih preduzeća, kada ih vršimo? Pa, onda kada moramo. Kad nas zakon na to tera, mi vršimo restrukturiranje i verovatno ćemo čekati 30. jun sledeće godine da tu priču završimo. Isto tako, o javnim preduzećima, prvi put smo se ohrabrili da kažemo da smanjujemo subvencije železnicama. O tome ćemo razgovarati i u vezi Resavice, a isto tako možemo razgovarati i oko "Galenike". Tu se možda ne bih složio sa gospodinom ministrom. Nisu sindikati krivi zašto "Galenika" nije privatizovana i zašto se ona dalje ne privatizuje. Možda se postavlja pitanje - zašto je "Galenika" i došla do ovog stanja u kojem se nalazi i gde je odgovornost onih koji su je u datom trenutku vodili i činili nešto od nje? Celo vreme sebi postavljam pitanje – po čemu je u zapošljavanju, razvoju privrede, odgovoran Zakon o radu? Po čemu je to Zakon o radu smetnja, kada su sindikati spremni da se ide na promene Zakona o radu, spremni su i da ukinu famozne otpremnine, spremni su i da prihvate činjenicu da se rad na određeno vreme produži za dve do tri godine? To je stvar pregovora na socijalno-ekonomskom savetu, da razgovaramo i sindikati su spremni da učine i mnogo veće ustupke, ali sa njima se ne razgovara, ali se govori kao velika prednost da se promeni Zakon o radu. Da li će to podrazumevati da će radnik raditi, a neće dobijati platu koju je zaradio? Da li radnik treba da radi, a da ne dobije platu? Da li se pod time podrazumeva promena Zakona o radu, a svuda u normalnom svetu, a Srbija želi da bude normalna, se borimo da onaj ko radi zaradi i na vreme dobije platu. To je nešto što je normalno. Dalje, jedno pitanje koje govori o restrukturiranju jeste reforma PIO fonda. Godine 2013. je trebalo da se krene. Ne znam zašto, sve vreme se očekuje da za PIO fond postoji neki čarobni štapić kojim je potrebno samo nešto promeniti, pa da više ne dajemo skoro 50% iz budžeta za doprinose PIO fondu. Mislim da nije tu rešenje. Penzioni fond je već doživeo određene reforme. On i dalje u hodu treba da se reformiše, ali treba o tome ozbiljno razgovarati. Ne treba donositi paušalne ocene. Morate znati da od Penzionog fonda u Srbiji trenutno živi milion i sedamsto penzionera i koliko je tu članova njihovih porodica, koliko je tu mladih koji na te male penzije mogu da preživljavaju u ovom teškom vremenu? Zbog toga mi iz SDPS smatramo da je potrebno razgovarati i o činjenici kako uvesti i solidarni porez. Kolega Bauer je govorio nešto o procentima, a ono za šta se mi takođe zalažemo je pitanje solidarnog poreza. Ne vidim nikakvog razloga da se kao privremeno rešenje ne uvede socijalni porez. Koja je to cifra? Da li će to za zaposlene biti 40.000, a za penzionere mora biti veća nego što je 25.000, jer kao što znate, 60% penzionera prima do 25.000? To znači da možemo o tome razgovarati, jer kako ćemo biti socijalno odgovorna država, ukoliko nemamo elemente solidarnosti. To je ono za šta se borimo i na čemu ćemo insistirati kao socijalno odgovorna partija koja insistira da u ovoj zemlji svi imaju pravo na jedan dostojanstveni život, a ne samo dostojanstveni život, već i dostojanstveni rad. Ako pod dostojanstvenim radom podrazumevamo, onda znači da smo spremni da idemo i u ime sindikata i kao SDPS na izmene i dopune Zakona o radu, ali pod uslovom da se tu napravi širi društveni konsenzus, da se dogovorimo oko socijalno-ekonomskog saveta i sindikati i poslodavci i država koja će tu biti garant. Kada ovo govorim, govorim iz prostog razloga, jer ako želimo da govorimo o budućnosti,onda moramo na taj način razgovarati. Nema ničega težeg ako nemate radno mesto. Kao otac dece koja nemaju posao, znam šta to znači, šta znači čekati posao, šta znači tražiti posao. Srbiju treba zaposliti i o tome treba da razgovaramo, da razgovaramo o budućnosti. Ovaj rebalans budžeta gledam samo kao iznuđeno rešenje, kao premošćavanje nečega što će nas uvesti u strukturne reforme. Kao što smo imali snage da odgovorimo na mnoga teška pitanja, na pitanje Kosova, da dobijemo datum za početak pregovora, isto tako, lično smatram da se kompletna društvena energija mora usmeriti na reformu privrede, na strukturne reforme, da bi konačno Srbija počela da živi, da Srbija ide napred. To je ono što će SDPS u svom radu dalje podržavati. Na kraju da kažem da ćemo u potpunosti podržati ovaj rebalans budžeta. Hvala.
Pošto narodni poslanik Karolj Čizik nije tu, sledeći reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić.
Poštovani gospodine ministre, kolege poslanici, poslanička grupa ZZS ne može glasati za ovaj rebalans budžeta iz prostog razloga jer smatramo da je on nerealno urađen, da nije dobar i da je praktično neostvariv. Prihodi su precenjeni, a čini se da će troškovi biti veći, pa tako projektovani deficit rebalansa budžeta od 178,3 milijarde dinara, a koji je sada veći za 56,5 milijardi dinara u odnosu na onaj koji smo usvojili krajem prošle godine, je praktično neostvariv. Mi mislimo da će deficit biti znatno veći, da će on iznositi preko 200 miliona i to nije naše mišljenje, to kaže i Fiskalni savet. Bojim se da ćemo za par meseci ponovo sedeti ovde i razgovarati o rebalansu rebalansa. Hoću nešto da kažem o prihodima koji su znatno podbacili za prvih šest meseci. Zbog toga i radimo ovaj rebalans. Zašto su prihodi podbacili? Prvo, mislim da su prihodi koji su bili predviđeni budžetom precenjeni. Drugo, to je i sam ministar u obrazloženju konstatovao, da je porasla siva ekonomija. Siva ekonomija je u zadnjih šest meseci znatno ojačala u odnosu na prethodni period, što je tačno. Postavlja se pitanje – šta uraditi? Kako ovo izlečiti? Ministar nudi jedan lek, a to je da će poreska uprava u narednom periodu više i bolje raditi i da će na taj način više novca biti u budžetu Republike Srbije, kao i da će poreska uprava sa drugim organima raditi zajedno, što bi trebalo da poboljša priliv sredstava u budžet. Međutim, smatram da ono što je loše urađeno, da se posledice loše poreske politike ne mogu na ovaj način ispraviti i da postoji drugi način. Videli smo da ovo što je do sada urađeno, da smo prošle godine povećali poreze, pre svega PDV, porez na dobit, akcize, da to nije dalo adekvatne rezultate i da je zbog toga siva ekonomija u porastu u odnosu na prethodni period. Gospodine ministre, mislim da treba da smanjite PDV sa 20% ponovo na 18%, da poreze i doprinose na zarade smanjite i na taj način omogućite da je veći broj ljudi u mogućnosti da plaća porez. Mislim da mnogi ne plaćaju porez ne zato što to ne žele nego zato što nisu u mogućnosti. Danas vam je moj kolega Dušan Petrović, takođe, govorio da treba da razgovarate sa poreskim obveznicima kako biste postigli neki konsenzus i da se povećaju prihodi. Govorio je da treba da pričate sa advokatima, lekarima, sa frizerima itd. Sa tim mišljenjem se apsolutno slažem. Mislim da postoji mogućnost da se na ovaj način povećaju prihodi. Pre par godina sam razgovarao sa ugostiteljima oko neizdavanja fiskalnih računa, kako da to prevaziđemo, kako da izdaju fiskalne račune i plaćaju poreze. Tada sam čuo jednu dobru rečenicu, a mislim da i vi to treba kasnije da uradite, oni su mi rekli da je u vreme Zorana Đinđića, Vlade Zorana Đinđića, bilo sramota ne plaćati porez, da je bilo stvar prestiža plaćati porez. Dakle, ako se razgovara sa ljudima, ako se pronađe modus, siguran sam da može ponovo da postane sramota i stid onih koji ne plaćaju porez. Kroz razgovor probajte da to rešite. Danas ste govorili po subvencijama. Subvencije su smanjene za 7,8 milijardi, odnosno 8,5%. Znam da to mora da se uradi jer bez smanjenja subvencija ne može biti dobrog rebalansa. Ono što nije dobro to je da od tih 7,8 milijardi je 3,4 milijarde smanjenje subvencija za poljoprivredu. U tom smislu smo podneli amandman i o tome ćemo pričati kad bude rasprava o amandmanima. Ono što želim reći, danas ste govorili o preduzeću u restrukturiranju, što mi je mnogo važno. Važno je to za 56.000 ljudi koji u narednom periodu treba da reše problem, a 56.000 ljudi puta četiri člana porodice, to je 200.000 ljudi direktno zainteresovano za ovo. Vi ste danas rekli da postoje tri kategorije preduzeća. Jedna kategorija preduzeća jeste ona koja već, a njih je 27, u toku ovog leta treba da ode u stečaj. Rekli ste da će njima, radnicima koji ostanu bez posla, biti plaćeno 300 evra po godini staža na ime socijalnog programa. Međutim, u obrazloženju rebalansa piše da će to eventualno biti isplaćeno, pa bih vas ja molio da kažete - da li će to eventualno biti isplaćeno ili će zaista ljudi koji ostanu bez posla, jer će njihove firme otići u stečaj, zaista to biti isplaćeno? Govorili ste o trećoj grupi preduzeća, što me isto jako interesuje, a to su preduzeća i velike firme kao što su "Petoletka" i "14. oktobar". Naveli ste primer "Petoletke" kako će ona sigurno naći strateškog partnera, da je to u toku i da će to biti vrlo brzo rešeno, ali ste takođe rekli da za "14. oktobar" iz Kruševca niko nije zainteresovan, da nema strateških partnera i da ćete se vi potruditi da nađete strateškog partnera. Međutim, mene interesuje šta će se desiti sa 1.800 radnika "14. oktobra" ukoliko, uprkos svim vašim naporima i naporima cele Vlade, ne nađete strateškog partnera što je moguće? Šta će biti sa tim ljudima? Da li će oni ostati na ulici, oni i njihove porodice, grad Kruševac? Kruševacje poznat po "14. oktobru" i ukoliko ti ljudi ostanu na ulici, čitav grad će biti u velikom problemu. Na kraju ste govorili i o sportu. Jako je dobro što ste rekli da sport ostaje, naravno, iznos sredstava kako je predviđeno budžetom. Takođe ste pre dva dana, odnosno u petak u Kruševcu na sednici Vlade rekli da lepu sliku Srbije prenose Novak Đoković, vaterpolisti i košarkaši. Novak Đoković će i dalje da prenosi lepu sliku Srbije, ali se bojim da vaterpolisti i košarkaši to više neće biti u mogućnosti, jer Vaterpolo savez Srbije u ovom momentu duguje preko milion evra, zbog toga ne mogu da nađu ni predsednika. Košarkaški klub Partizan takođe duguje milion evra na ime poreza. Čini mi se da im je račun blokiran. Interesuje me šta će država da uradi da pomogne ovim kolektivima da prevaziđu krizu i da nas na jesen predstavljaju u Evropi u najboljem svetlu? Ukoliko im ne pomognete, bojim se da neće imati ko da prenosi lepu sliku Srbije o nama. Hvala.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
I sportski klubovi treba da urade ono što se radi sa drugim preduzećima u restrukturiranju. Imaju više opcija. Jedna je da unapred urade pripremljeni plan reorganizacije i da reše pitanje dugova iz prošlosti na taj način, a da onda tekuće obaveze plaćaju kako treba. To važi za sve klubove. Neki klubovi su to i uradili, neki nisu. Ne vidim neko drugo rešenje. Ne možemo nikome oprostiti. Iz podataka sam video da je, recimo, prinudnom naplatom naplaćeno Košarkaškom savezu Srbije u junu mesecu pet-šest miliona dinara, koliko su dugovali za poreze. Naplaćeno je raznim drugim institucijama. Moramo imati jednaki tretman. Rešenje je da, ako imaju novca da plaćaju igrače, moraju plaćati i ono što su obaveze prema državi, tu nema nikakve dileme, i da se prostiru isto kao i država, onoliko koliko mogu. Ako je to nešto više, onda moraju da uzmu kredit od banke, ili da uzmu više sponzora. To je jednostavno tako, jer nema drugog načina. Gradovi koji mogu treba da stanu i iza kulturnih institucija, iza sportskih organizacija. Dali smo motiv za sponzore da 5% od osnovice poreza na dobit, ukoliko se daju u sport, kulturu, humanitarne akcije se odbija od osnovice. To smo promenili pre mesec dana. Želeli smo da motivišemo sponzorstva u ovoj oblasti. Ne krivim klubove jer se do sada to tolerisalo. Prosto, mora da postoji red i mora da se podvuče crta. Ako jedni klubovi redovno plaćaju poreze, moraju i svi ostali. Ako neki nisu u stanju da plate dugove iz prošlosti, ako pet-šest godina nisu plaćali poreze, jasno je da moraju da naprave neki unapred pripremljen plan reorganizacije i da na taj način reše dugove. To važi i za Košarkaški klub Partizan i za ma koji drugi klub, da li je iz fudbala, košarke, svejedno je. Postoji i mogućnost i reprograma na dve godine. To znači da treba da obezbede odgovarajuću garanciju, ili bankarsku, ili da daju kuće, automobile kao garanciju poreskoj upravi. Ako to mogu da urade ljudi koji se bave privredom, treba da urade i oni koji imaju poprilične honorare baveći se sportom.
Gospodin Miodrag Đidić, replika. Izvolite.
Slažem se sa ovim što ste rekli. U svakom slučaju, tim klubovima treba pomoći i mislim da država mora da stane iza njih. Spomenuli ste poresku upravu i tolerisanje i hteo bih nešto da kažem o tome. Čini mi se da ste danas više puta pomenuli poresku upravu od 2007. do 2012. godine u negativnom kontekstu. Ne želim da budem njihov advokat, ali radi istine treba reći da poreska uprava u periodu od 2007. do 31. jula 2012. godine je uvek naplaćivala po planu. Nikada nije bila ispod plana. Nekada je prebacivala taj plan. Nekada je bio na nivou predviđenog. Takođe bih vam rekao da se u tom periodu neizdavanje fiskalnih računa kretao negde oko 30%, pa je i siva ekonomija bila oko 30%, što je otprilike na nekom evropskom nivou. Nažalost, danas imamo da neizdavanje fiskalnih računa je 42%, da je siva ekonomija oko 40%. Nije kriva poreska uprava za to, krive su loše sistemske mere. Nemojte kriviti poresku upravu. Vrlo dobro znate da tamo ljudi pružaju maksimum, da ima svega 800 inspektora, a mislim da je potreba mnogo veća i da jednostavno ti ljudi fizički ne mogu da stignu da izvrše sve kontrole. Hvala.
Za reč se ponovo javio ministar Dinkić. Izvolite.
Da budemo potpuno načisto, nikada nisam niti ću ikada kriviti ljude koji rade u Poreskoj upravi, već one koji im izdaju naloge, ministre finansija. Ukoliko se toleriše da se ne proverava izveštaj sa GPRS sistemom, može biti odgovoran direktor Poreske uprave i može biti odgovoran ministar finansija. Ako se toleriše da se, na primer, ne obračunava PDV i pored mišljenja fiskalnog sektora Ministarstva finansija, da mora da se obračunava, onda je kriv ministar ili direktor Poreske uprave što ne sprovode i ne obezbedi sprovođenje tog izveštaja, ne ljudi koji su zaposleni u Poreskoj upravi. Poreska uprava će sigurno dati očekivani rezultat, ukoliko je komanda nad njom dobra. To će se pokazati. To se već pokazalo u junu. Rekao sam da kada je krenulo da se ide mnogo ozbiljnije u atak na sivu ekonomiju, napravljen je daleko veći prihod od prethodnih meseci, iako nije bio neki poseban mesec za PDV. Tek sada u julu imamo tromesečnu uplatu PDV. Oko 70 milijardi je naplaćeno, 75 milijardi su bili rashodi. Imali smo svega pet milijardi budžetski deficit. Naravno, to nije lako održati u svim mesecima do kraja godine, a Poreska uprava je već u junu dokazala da može da obavi ovu funkciju, ali je zato blokirano "Radosno detinjstvo" iz Novog Sada, pa je poreski dug platio Grad Novi Sad, blokirana je TV "Pink", pa su platili 180 miliona dinara, blokirani su bukvalno svi koji duguju. Bukvalno je napravljen jedan tretman i tako će biti i u narednom periodu.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što iskažem neki svoj stav vezan za rebalans budžeta, jedan mali komentar. Kada građanin gleda ovu raspravu o rebalansu budžeta, stiče jednu zbunjujuću sliku. Svi su nešto sjajno, najbolje radili, uradili, a Srbija je već nekoliko godina u teškoj ekonomskoj i socijalnoj situaciji. To ne ide jedno s drugim. Uzeo sam, da se malo podsetimo, prilikom rasprave o rebalansu budžeta za 2012. godinu, u septembru mesecu, citiram – najgora moguća situacija za neku državu postoji ukoliko postoji tzv. dvostruki deficit, ukoliko postoji visoka inflacija u privredi, ukoliko imate i recesiju. Sve te četiri stvari su bile prisutne u Srbiji. Dvostruki deficit znači da je budžetski deficit istorijski dostigao iznos od 7,1 BDP, da je deficit tekućeg računa platnog bilansa takođe dostigao jako visoke razmere od preko 10%, da javni dug ide ka 60% itd. Hajde da nam to bude polazna osnova kada pravimo poređenje. Stav poslaničke grupe SPS je izneo naš kolega Zoran Kasalović i on ima potpunu podršku u vezi sa tim. Samo ću iz nekoliko uglova reći. Prvo ću podsetiti da kada smo razgovarali o budžetu za 2013. godinu, ocenio sam hrabrim predlog budžeta, tražio i dogovorili se da se nad njegovim sprovođenjem prati i na vreme reaguje. To je odgovorno ponašanje. Vlada je reagovala već u prvoj polovini godine, i to nije strašno. Strašno je da se događaju odstupanja, a da se ne reaguje. Dakle, odstupanja su pre svega kod prihoda. Tu su dati razlozi zbog čega je to tako. Očigledno onako kako je planirano nije bilo realno. Želim da istaknem jedan detalj koji sam danas čuo u izlaganju gospodina ministra, a to je da rashodi nisu premašili planirani okvir. Iz toga izvlačim zaključak da se Vlada nije rasipnički ponašala. Dakle, ta odstupanja i pored pozitivnih ekonomskih pokazatelja, žao mi je što nekako tiho iznosite, gospodine ministre, to, a ako se ne varam radi se o blagom oporavku privredne aktivnosti. Bez privrede, bez proizvodnje nema novih para, nema novog zapošljavanja i ovo je pravac za vas, za Vladu kako treba nastaviti ubrzavanje rasta izvoza, usporavanje rasta uvoza, automatsko smanjenje spoljno-trgovinskog deficita. Zašto ovo kažem? Smanjenje deficita od 12%, ako se ne varam, u odnosu na isti period prošle godine, usporavanje međugodišnje inflacije, jel sam ja sve ovo dobro zapamtio, realan rast BDP u prvom kvartalu, fizički obim industrijske proizvodnje, a posebno dolazi do izražaja visok rast kapitalnih proizvod. Budžet je likvidan barem za šest meseci. Molim vas da to jasnije i glasnije kažete, jer u javnosti je dosta prisutna politička rečenica da je Srbija pred bankrotom. Ta rečenica ima političku pozadinu, ali ta rečenica ne nanosi štetu vama, Vladi, već nanosi štetu Srbiji. Zato mislim da treba da ističete ove stvari. Naravno, ne bežati od toga. Visoka je nezaposlenost. Raduju me oni podaci koje sam danas čuo da je bar zaustavljeno na 24 koma nešto i da je za malo ali, eto, za 2% zaposlenost. Dakle, zaustavljen je taj jedan trend, a nema prečeg i važnijeg zadatka u Srbiji od zapošljavanja. Dakle, sve to kada se ima u vidu, jednostavno, Vlada je predložila rebalans kao jedan deo ekonomskog plana u širem smislu, jer su želeli da reaguju na odstupanja sa ciljem da ostvare stabilnost javnih finansija i da svede fiskalni deficit na održiv nivo, i to kroz mere smanjenja javnih rashoda, kod prihod ne povećanje poreza, ali bolja naplata, štednja na svim nivoima, strukturne reforme, mere za poboljšanje investicione klime. Izabrao sam ovih pet, ali šta želim da kažem. Želim da se vratim na ovo pitanje, u Srbiji je teška ekonomska i socijalna situacija i to je Vladin prioritet broj jedan i da svi ostali, takođe, važni zavise od toga. Zato trebamo svi zajedno preuzeti ovu obavezu i odgovornost da se zaustavi ovo ekonomsko propadanje, da se krene u ekonomski oporavak. Ono što želim da pohvalim, da podržim i da zatražim jeste da je potreban konsenzus koji Vlada pravi i sa privrednicima, i sa sindikatima, sa finansijskim stručnjacima itd. Ne može bez toga da se izađe iz ove ekonomske i socijalne situacije. Tražim da se nastavi taj dijalog, ta rasprava traženja najboljih rešenja. Kada je u pitanju rebalans budžeta, samo još nekoliko rečenica. Vlada se opredelila da smanji rashode, da jača poresku disciplinu, a kada su u pitanju rashodi, to je smanjenje diskrecionih rashoda, uvođenje novih pravila za planiranje mase plata i penzija. Kada se tome doda jedinstven registar plus centralni obračun, mislim da je to važno i značajno pitanje. Želim da podržim ovaj stav i da iznesem sledeći zahtev, a to je da podržavamo Vladu što je uspela da izdrži pritisak da ne zamrzava i da ne smanjuje plate i penzije, već da ih poveća onoliko koliko je moguće. Tu imam još dva – tri pitanja. Dakle, kada se to bude u celini posmatralo, postavlja se pitanje sprovođenja zakona o maksimalnim zaradama. Da li se on sprovodi do kraja kako treba? Da li su svi obuhvaćeni? Da li ima tu sive ekonomije, šverca? Drugo pitanje – da li Vlada razmišlja o donošenju novog zakona o platama državnih funkcionera? Najveći prostor tu postoji. Više se ne zna na šta ovo liči. Predsednik Republike ima platu, valjda zato što neodgovorno obavlja taj posao, možda 150.000. Govorim o državnim funkcionerima. Svi oni nezavisni, slobodni, ne znam kako sve da ih nazovem, samostalni, kao da plaćamo nezavisnost, samostalnost i ostalo, imaju po tri do četiri puta veće plate. Da li Vlada razmatra da predloži zakon gde će da se uvede red? Dakle, ne tražim veću masu plata, nego red, da se tačno zna kako svi to treba da dele u Srbiji. Drugo pitanje je da li Vlada razmišlja o progresivnom oporezivanju kada su u pitanju zarade, o solidarnom porezu, da plate najviše oni koji imaju najviše, a oni koji imaju manje da plate manje, a jedna određena granica da ne plaća ništa? Opet jedno kratko upozorenje. Poreski prihodi se ne povećavaju, odnosno porezi se ne povećavaju. Ono što Vlada želi u ovom rebalansu budžeta, to je puna poreska disciplina, suzbijanje nelegalnog prometa i striktna kontrola naplate poreskih obaveza. Molim vas, neka Vlada pokaže i ovde hrabrost i neka pokrene jednom konačno tu stvar sa mrtve tačke. U Srbiji je zavladala kultura neplaćanja svega i svačega. U Srbiji mora da se plaća porez, moraju da se plaćaju doprinosi. Ne vara se Vlada, vara se ogroman broj stanovništva, učitelja, nastavnika, lekara, rešavanje problema u oblasti zdravstva, obrazovanja, sudstva, policije, vojske itd. Vraćam se na osnovno pitanje - mora da se plaća porez i doprinos u Srbiji i tačka. Znam da ova Vlada ne može do kraja, ali neka hrabro uđe u taj posao i neka povuče nogu. Predložili smo i jačanje kapaciteta poreske uprave i sve ono što treba da se naoruža taj organ, ali da se to uvede. Sasvim na kraju, da ne dužim, sledeće dve mere koje se odnose na sprovođenje strukturnih reformi i mere za poboljšanje investicione klime, samo hoću jedno upozorenje u vezi sa tim. Kada je u pitanju restrukturiranje preduzeća, molim vas, kakva privatizacija, takvo je i restrukturiranje. Prosto se pitam da li je zaista u prethodnih deset godina činjeno da se reše ti problemi do kraja ili ne? Hajde sada da ih rešimo i kada su u pitanju i ta preduzeća u restrukturiranju i kada su u pitanju i mere za poboljšanje investicione klime. Naravno, oko građevinskih dozvola nema nikakvih dilema, imamo puno podrške. Kada je u pitanju tržište rada, želim da dodam da kada su u pitanju strukturne reforme, mislim da je to nesporno u Srbiji. Vlada mora da uđe u tako nešto. Program na srednji rok treba da stvori povoljnije uslove za investitore, za privredni rast. Rekao sam, bez privrede, bez proizvodnje nema novih para, nema novih zapošljavanja, nema budžeta. Presipamo iz šupljeg u prazno. Dakle, sve je to tako, ali želim da istaknem da, pored toga što su reforme nužne, i ekonomske i socijalne, ni jedna, ni druga ne mogu uspeti ako ne budu socijalno pravedne. Ne mogu uspeti, nije u pitanju druga filozofija. Zato smatramo i insistiramo da Vlada nastavi pravljenje društvenog konsenzusa u Srbiji, afirmisanje socijalnog dijaloga, da uključi socijalne partnere i Vladu i poslodavce i sindikate i stalno, danju,noću, koliko god treba, da se sa njima rasprave sva ta pitanja, da dođe do izražaja pravi socijalni dijalog, jer bez socijalnog dogovora teško da šta može da uspe u tim reformama u narednom periodu. Vodeći računa i o interesu poslodavaca, stvaranje uslova da on ima još veći profit, ali vodeći računa i o interesu radnika, dozvolićete, obično se to prelomi preko njih, a radnik, i kroz te promene koje se najavljuju, mora da postane čovek, a ne trošak, čovek koji svojim radom doprinosi profit poslodavcu, ali istovremeno zaslužuje redovnu, urednu, pristojnu zaradu, plaćene doprinose itd. Dakle, ne sme da bude samo trošak iz ugla profita, mora da bude čovek. Toliko. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Petronijeviću. Poštovane kolege, gospodine ministre, ovim završavamo današnju sednicu. Nastavak sednice je sutra u 10.00 časova. Hvala vam.