Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 239 narodnih poslanika. Molim da se prebrojavanjem utvrdi broj prisutnih narodnih poslanika u sali. Konstatujem da je prebrojavanjem utvrđeno da je u sali prisutno 238 narodnih poslanika, te imamokvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju gospodin Zoran Đinđić, kandidat za predsednika Vlade Republike Srbije [[buran aplauz]] i kandidati, koje je gospodin Đinđić, kao mandatar za sastav Vlade, predložio za potpredsednike Vlade i ministre u Vladi Republike Srbije. Dozvolite mi da ih pozdravim u vaše i svoje ime. [[Buran aplauz.]] Poštovana gospodo narodni poslanici, uz saziv Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godini, koje je sazvano na zahtev grupe od 133 narodna poslanika Poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije, saglasno članu 69. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 162. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Drugog vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom, sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Drugo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2001. godine utvrđen je sledeći D n e v n ire d: 1. Izbor predsednika, potpredsednika i članova Vlade Republike Srbije. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu. Pre nego što počnemo rad, predlažem narodnim poslanicima da ne ograničavamo diskusiju i da nastavimo sa radom na današnjoj sednici do okončanja ove jedine tačke dnevnog reda i odlučivanja o izboru Vlade Republike Srbije. Da li se slažete da sa radom nastavimo do okončanja ove tačke dnevnog reda. Ko je za, molim da podigne ruku? (Svi.) Da li ima ko protiv? (Ne.) Ima li uzdržanih? (Nema.) Konstatujem da smo jednoglasno odlučili da sednicu održavamo do njenog okončanja tokom današnjeg dana. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: - IZBOR PREDSEDNIKA, POTPREDSEDNIKA I ČLANOVA VLADE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste predlog kandidata za predsednika Vlade Republike Srbije, koji je, saglasno članu 83. Ustava Republike Srbije, podneo predsednik Republike Srbije gospodin Milan Milutinović. Primili ste saglasnost gospodina Zorana Đinđića, kandidata za predsednika Vlade Republike Srbije, da prihvata kandidaturu. Na taj način, a saglasno odredbama Ustava Republike Srbije, Zakona o Vladi Republike Srbije i Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, stekli su se uslovi da: - kandidat za predsednika Vlade izloži pred Narodnom skupštinom svoj program i predloži sastav Vlade Republike Srbije (po članu 92. stav 1. Ustava Republike Srbije), - otvorimo pretres o kandidatu za predsednika Vlade, programu kandidata za predsednika Vlade i kandidatima za potpredsednike i članove Vlade (po članu 186. Poslovnika), - prilikom izbora Vlade utvrdimo broj potpredsednika Vlade i izaberemo predsednika i potpredsednike Vlade i ministre u Vladi (po članu 73. tačka 10. Ustava Republike Srbije, članu 5. Zakona o Vladi Republike Srbije i članu 187. Poslovnika), kao i da -članovi Vlade polože zakletvu (po članu 6. Zakona o Vladi Republike Srbije). Molim gospodina Zorana Đinđića, kandidata za predsednika Vlade Republike Srbije, da pred Narodnom skupštinom izloži svoj program i predlog sastava Vlade. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u demokratskim zemljama je uobičajeno da program vlade sledi iz izbornog programa one političke grupacije koja je dobila poverenje građana. Mi želimo da u Srbiji uspostavimo demokratske odnose i utoliko smatramo da je prirodno da onaj program, sa kojim je Demokratska opozicija Srbije dobila dvotrećinsku većinu na prethodnim izborima, iz koje većine proističe i ova skupština, da taj program zapravo predstavlja i program ove vlade. Mi ćemo ga u pauzi, zajedno sa ovim ekspozeom, podeliti narodnim poslanicima i sve ono što piše u tom izbornom programu jeste naša obaveza za mandat za koji smo dobili poverenje. Naravno, u skladu sa običajnim propisima, ja ću izložiti jedan rezime tog programa kao kratak ekspoze danas ovde o namerama naše vlade u narednom periodu. Sve ono što budem danas rekao takođe predstavlja obavezu naše buduće demokratske vlade. Pre toga, želim da vam čestitam na izboru za narodne poslanike. Delim vaše uzbuđenje i uzbuđenje javnosti, koje je s pravom vezano za ovaj sastav parlamenta i ovu današnju sednicu, jer je to prvi put posle 60 godina da je Srbija dobila istinski demokratski parlament i dobi će istinski demokratsku vladu. [[Buran aplauz.]] U tome je, naravno, naše veliko zadovoljstvo, velika čast, ali u tome je i naša velika obaveza. Jer, stanje, koje zatičemo, stanje koje treba reformama da popravimo, dramatično je loše. Po svim merodavnim pokazateljima mi smo danas na poslednjem mestu u Evropi. Po životnom standardu i kupovnoj moći našeg stanovništva, po stepenu zaposlenosti naših građana, po stanju i starosti naše tehnologije i saobraćajne infrastrukture, po zaduženosti naših preduzeća prema inostranstvu, međusobno prema bankama, po stepenu zaduženosti naše zemlje u celini, po stepenu bezbednosti naših domova, naših kuća, naših granica, mi smo danas daleko od onoga što želimo i što zamišljamo pod pojmom jedne moderne i efikasne srpske države. Čak i više od toga, to nije čak ni ona Srbija u kojoj smo mi odrastali, Srbija naših roditelja, u kojoj je bilo i sigurnih radnih mesta, u kojoj se kupovalo, u kojoj se išlo na letovanje i na zimovanje, u kojoj su bila bezbedna i školska dvorišta, i ulice i granice. Zadatak, koji mi danas preuzimamo kao nasleđe ovih poslednjih deset godina, veoma je težak, izazovi su veoma veliki, ali i šansa da se upišemo u istoriju kao generacija koja je jednu zemlju ponovo vratila na njen pravi put. Ta šansa takođe je veoma velika. Zato nam je potrebna saradnja celog parlamenta, cele naše zemlje. Naravno, neizostavno se postavlja pitanje šta se u međuvremenu desilo i kako smo od jedne srednje razvijene evropske zemlje došli na poslednje mesto na evropskoj lestvici. Pravi odgovor i potpuni odgovor na to pitanje može da da samo istorija. Ovo nije mesto na kome treba da vršimo analize i da raspravljamo o istorijskim i političkim odgovornostima. Ono što mogu da kažem, sigurno deleći i vaše uverenje, jeste da odgovornost za to što nam se desilo ne snose građani, odgovornost snosi vlast. Jer, građani su bili spremni i danas su spremni da ovu zemlju učine uspešnom, bogatom i srećnom. Ono što je nedostajalo svih ovih godina bila je jasna politička volja da se to učini i jasna strategija i plan puta kako da se to učini. Srbija je ovih 10 godina bila prepuštena na milost i nemilost brutalnim interesnim grupama u samoj zemlji i međunarodnim interesima izvan naše zemlje. To vreme je završeno i danas možemo da kažemo da je ono završeno. Posle 5. oktobra Srbija je uzela svoju sudbinu u svoje ruke. Ovo što mi danas radimo, konstituisanje demokratske Vlade, možemo u simboličnom smislu da smatramo 6. oktobrom. Ova vlada danas dobija mandat koji nam je dao narod na ulicama Srbije, mandat za promene. Onoga dana kada zaboravimo taj mandat i kada pomislimo da smo dobili mandat da vladamo, toga dana smo izgubili. Taj gubitak bio bi mnogo veći nego samo gubitak vlasti. To bi bio gubitak časti, to bi bio gubitak istorije. Zbog toga, svaki dan ove vlade mi ćemo zapamtiti. Izabrani smo da sprovedemo reforme, te reforme podrazumevaju nekoliko bitnih prioriteta, nekoliko bitnih uslova koje treba da ispunimo, da bismo zemlji vratili kredibilitet, dostojanstvo, snagu i da bi se našoj zemlji mogao da vrati izgubljeni mir, zadovoljstvo i sreća. Nažalost, nekoliko tih prioriteta ne zavise samo od nas. Mi smo ih zatekli i treba da ih rešavamo. Prvi se odnosi na opštu političku stabilnost regiona i tu je nekoliko elemenata. Demokratski način rešavanja odnosa Srbije i Crne Gore. Rešavanje krize sa terorizmom na jugu Srbije, pronalaženje modaliteta saradnje u regionu, pre svega, sa susedima iz bivše Jugoslavije. Drugi uslov su stabilne demokratske institucije u Srbiji. Mi moramo da postavimo nezavisno sudstvo, modernu državnu upravu, efikasan sistem javnih službi i servisa, da bi naši građani mogli da ostvaruju svoje interese i da bi oni koji žele da ulažu u našu zemlju, bili sigurni da su te investicije bezbedne. Treći uslov je dobro zakonodavstvo, pre svega u oblasti poslovanja. Četvrti uslov je kvalitetna saobraćajna infrastruktura, da bi u našoj zemlji moglo brzo i bezbedno da se putuje, da bi robe mogle brzo da se prevoze. Konačno, peti uslov za napredovanje ove zemlje je kvalifikovana radna snaga i kvalitetan menadžment u našim preduzećima i našoj privredi. Izlažem ove uslove, koji izgledaju vrlo teško, sa punom svešću o njihovoj težini, ali sa punim uverenjem da u ovom mandatu od četiri godine ovi uslovi mogu i hoće biti ispunjeni. Treba da budemo Vlada koja će po završetku svoga mandata narednoj Vladi ostaviti jednu zemlju u napredovanju, u izgradnji, u prosperitetu. Želim samo nekoliko kratkih napomena o svakoj od ovih navedenih tačaka. Na kraju, Demokratska opozicija Srbije, koja daje mandat ovoj vladi i zadatke, ima jasne odgovore po svim tim pitanjima. Mi našim kolegama u Crnoj Gori kažemo, dajte da se dogovorimo da izaberemo rešenje koje u sebi nosi najmanje rizika. Dajte da se posvetimo prioritetnim pitanjima obnove, ekonomije i vraćanja naše zemlje u izgubljene evropske integracije. Nemojmo da se bavimo sami sobom, bavimo se budućnošću. Zbog toga predlažemo, dajte reformom već postojeće jugoslovenske države da rešimo sve otvorene probleme na relaciji između Srbije i Crne Gore. To je naša fer ponuda. Ja se nadam da će oni prihvatiti. Mislim da je veća čast ući u istoriju kao generacija koja je Balkan dovela u epohu prosperiteta i mira, koja je za našu zemlju trajno rešila pitanje njenog evropskog pripadništva, nego ući u istoriju kao političari koji su pribavili suverenitet ili međunarodno priznanje za svoju državu.Ima vremena i za tu sujetu. Sada je vreme da se reše veliki istorijski problemi regiona kao takvog. Možemo to zajedno da uradimo. Mi smo spremni sa našim kolegama u Crnoj Gori, i sa svim drugim ljudima u balkanskim državama koji to žele, da napravimo jednu zajedničku koncepciju budućnosti, mirne, prosperitetne budućnosti. Albancima sa Kosova kažemo, promenile su se okolnosti. Sve ekonomske i ljudske interese vi danas možete da ostvarite samo u saradnji sa Srbijom i samo preko Srbije. Jer, mi smo postali motor razvoja. Srbija ponovo postaje lokomotiva Balkana. A, pre do nekoliko meseci bilo je moguće svaku politiku izdejstvovati protiv Srbije. Danas je moguće na Balkanu svaku politiku izdejstvovati samo u saradnji sa Srbijom. Mi smo spremni za takvu saradnju, sa umerenim ljudima, sa ljudima koji su se odrekli ekstremizma i sa ljudima koji su spremni da razgovaraju. Koji su spremni da ljudske i porodične interese stave iznad naduvanih nacionalnih interesa i nacionalnih mitologija. Naša rešenja za jug Srbije su poznata. Mi želimo da umerenim Albancima ponudimo integraciju u socijalni i politički sistem Srbije, a da se sa terorizmom i ekstremizmom odlučno borimo, kao što to čini svaka demokratska država. Sa teroristima nema kompromisa. Zato sa svima onima koji žele da žive u našoj zemlji ima kompromisa i mi pružamo ruku i očekujemo pozitivan odgovor. Naravno, potpuno smo svesni toga da bezbednost i stabilnost regiona zavisi, u najvećoj meri, od odnosa u samoj Srbiji. I, naša pregovaračka pozicija po svim ovim tačkama, naša politička pozicija biće mnogo jača ako institucije Srbije, ako država Srbija, ako delovanje organa Srbije bude takvo da imponuju, da bude čast ponovo sarađivati sa nama, da bude rizično sukobiti se sa nama. To iziskuje čitav niz reformi naše države, našeg društva i naše ekonomije. Pred nama su dva velika problema. Jedan je u potpunom siromašenju našeg građanstva i rasulu naše ekonomije. Drugi problem je u tome što je naše društvo polarizovano u jednu veliku siromašnu manjinu i jednu malu prebogatu većinu. Ta polarizacija podriva stabilnost naše nacije i naše države. Institucijama se ne veruje, jer one su u proteklom periodu služile, kao instrument, u rukama privilegovanih i bogatih. Ne treba da se zavaravamo. Ljudi danas sumnjaju u politiku i političare kao takve. Ljudi danas ne veruju institucijama kao takvim, ne samo prethodnoj vlasti, ne samo određenoj grupi ljudi. Naša velika obaveza je da povratimo kredibilitet institucija, da vlast ponovo postane pozitivna reč u srpskom jeziku i da političari postanu ponovo omiljena profesija u Srbiji. To neće biti lako, ali to najpre podrazumeva raščišćavanje prošlosti, svođenje računa sa onim što je prethodna vlast uradila, čime je diskreditovala sve institucije u ovoj državi, i Parlament, i sudstvo, i Vladu, i državne medije i sve ono što joj je stajalo na raspolaganju. Zbog toga jedan od prvih prioriteta naše Vlade i Parlamenta u celini jeste svođenje računa sa prošlošću, koja se odnosi najpre na ona najteža krivična dela: ubijanje ljudi iz političkih razloga. Preuzeli smo obavezu, i iza te obaveze čvrsto stojimo, da u najskorijem mogućem vremenu, a kada kažem najskorijem tu mislim na dane i sedmice, ne na mesece, rasvetlimo ubistvo Slavka Ćuruvije, ubistvo na Ibarskoj magistrali, otmicu Ivana Stambolića i druga ubistva u našoj zemlji, iza kojih očigledno stoje politički motivi. Nalogodavci i izvršioci tih ubistava moraju se naći pred licem pravde. Oformićemo, na sledećem zasedanju, jednu parlamentarnu komisiju koja će se zabaviti eventualnim, na žalost, verovatnim učešćem nekih državnih organa u teškim krivičnim delima. Ovaj parlament će odlučivati o tome i kako reformisati te organe, pre svega Službu državne bezbednosti i javnu bezbednost, da se te stvari više u budućnosti ne ponove. Takođe, pred licem pravde, naše pravde, domaće pravde, moraju se naći i oni koji su vršenjem teških krivičnih dela nad humanošću, nad civilima, ubijanjem dece i žena pokušavali da ižive neki svoj lažni patriotizam. Oni su okaljali ime srpskog naroda. Mi ne želimo da nosimo kolektivnu odgovornost zbog toga. Ako postoje dokazi o individualnoj ličnoj odgovornosti, svi ti slučajevi naći će se pred našim sudstvom i biće sankcionisani. Međutim, u proteklih 10 godina desio se, izvršen je jedan ekonomski zločin. Oduzete su i otete pare milionima ljudi. Neko će da kaže da je reč - zločin - preteška u ovom kontekstu. Ja mislim da nije. Ko zna koliko je hroničnih bolesnika umrlo zato što nisu mogli da kupe lekove, a njihov teško zarađen novac bio je zamrznut u takozvanoj staroj deviznoj štednji. Koliko je brakova propalo ili nije osnovano zbog bede i siromaštva, koliko je porodica razoreno, koliko je dece bilo nesrećno zbog teških uslova života zbog kojih građani nisu bili krivi, koji su bili izazvani jednom kriminalnom ekonomskom politikom, koja je pravljena tako da manjina ima sve, da većina nema ništa. Moramo da se suočimo sa tom činjenicom. Kada govorimo o svođenju računa sa prošlošću, da budemo spremni da se sukobimo i sa tim moćnim finansijskim interesnim grupama koje danas brzo menjaju stranu, koji nisu bili visoki partijski funkcioneri, ali su zato bili iza njihovih leđa i spremni su danas da stanu iza leđa svakoga od nas. Mi to ne smemo da dozvolimo. Naša obaveza pred opljačkanim narodom je da kažemo istinu o tome ko je imao koristi u ovih 10 godina sankcija, blokade i ekonomskog propadanja. [[Aplauz.]] Parlamentu ćemo predložiti, tema je osetljiva i kreće se na ivici poznatog pravnog sistema i postoje primeri iz prošlosti da je to rađeno, mi ćemo vrlo detaljno prostudirati iskustva drugih zemalja i videćemo kako je moguće, krećući se u okvirima zakonodavstva i pravnog sistema, ipak učiniti neke stvari da se sankcionišu finansijske i druge afere iz prošlosti. Mi ćemo parlamentu predložiti nekoliko takvih mera i zakona koji treba da sankcionišu finansijske i druge zloupotrebe, ali i slučajeve korišćenja sankcija i blokade za neumereno bogaćenje. Razmišljamo o jednokratnom porezu na ekstra profit ostvaren u uslovima sankcija i blokadi. Ti uslovi su, na primer, dobijanje kredita iz primarne emisije tokom hiperinflacije, otkup deviza od Narodne banke po kursu koji je bio znatno niži od realnog, korišćenje monopolskog položaja, oslobađanje od plaćanja poreza i carine. Takođe, razmatramo mogućnost oporezivanja funkcionerskih stanova i vila, koji su dobijeni na korišćenje, a onda, posle dva ili tri meseca, otkupljeni od strane ljudi koji su jedva godinu dana radili na funkciji ministra, a onda su se odjednom našli u posedu nekretnine vredne 100, 200 ili 300.000 maraka. Mislim da je logično i pravedno da najveći deo tog iznosa bude vraćen narodu. Kao dokaz da mislimo ozbiljno, mi ćemo ukinuti mogućnost otkupa funkcionerskih stanova. Nadam se da će ova skupština jednoglasno izglasati odluku da nikada više u Srbiji neko ko je godinu, dve, tri ili četiri na funkciji, ne može da dobije stan u vlasništvo, jer ga ne mogu dobiti ni ljudi koji po 30, 40 godina vredno rade, kao lekari, kao inženjeri, kao zemljoradnici, kao zanatlije. Ova skupština i ova vlada moraju da dele sudbinu svoga naroda, pre svega u onom finansijskom delu. Mi nećemo organizovati lov na veštice, ali nećemo dozvoliti da finansijski klan starog režima trajno zadrži novac opljačkan od naroda. Naravno, paralelno sa tim, povešćemo odlučnu borbu protiv organizovanog kriminala koji deluje u našem društvu, pre svega u domenu otmica ljudi, naplaćivanja reketa, trgovine narkoticima, šverca naftom i cigaretama, krađom automobila. Naravno, naše svođenje računa sa kriminalom iz prošlosti biće uverljivo i dobiće opštu podršku samo ako pokažemo odlučnost da institucionalnim mehanizmima uvedemo takvu kontrolu naše vlade, takvu kontrolu koja će onemogućiti da se te stvari ponavljaju u budućnosti. Zaista smo odlučni u tome da baš ovaj mandat ove skupštine uđe u istoriju srpskog naroda po čitavom paketu zakona koji će ugraditi u institucije našeg društva mehanizme kontrole - mehanizme kontrole Vlade, mehanizme kontrole državne administracije, mehanizme kontrole finansijskog poslovanja svih državnih agencija, javnih preduzeća, u svim domenima gde se nešto kupuje i gde se nešto prodaje. Parlament će biti preko svojih komisija uključen u to i nezavisne kredibilne institucije i instituti će biti uključeni u to. Uzećemo iskustva svih zemalja koje su prolazile kroz tranziciju, iskustva svih zemalja koje su poznate u svetu po borbi protiv korupcije i zloupotreba u državnoj administraciji i sva ta iskustva ćemo implementirati u naše institucije. Mi želimo da povedemo jednu istinsku kampanju za čiste ruke i da za dve ili tri godine Srbija postane zemlja sa najnižom stopom korupcije u ovom delu Evrope. Sada smo među najkorumpiranijim zemljama na svetu. To je jedan veliki zadatak, jedna velika obaveza i iziskuje veliku odlučnost, iziskuje vašu podršku. Kontrola počinje javnom zabranom privilegija funkcionera, a to znači ministara. Rekao sam, nema otkupa funkcionerskih stanova, nema obavljanja privatnih poslova dok ste u Vladi, nema članstva u dobro plaćenim upravnim odborima za članove Vlade, nema primanja skupih poklona. Takođe, nema intervencije u sudovima, na televiziji, policiji, finansijskoj policiji, preduzećima, carini. Onaj ministar koji nazove i interveniše - sin mi je uhapšen ili priveden, jer je vozio u pijanom stanju, molim te, ja sam ministar ili, rođak mi je itd, taj ministar leti iz Vlade. [[Aplauz.]] Ja vam garantujem, onaj ministar koji nazove u RTS i kaže - pusti ovaj prilog ili skini ovaj prilog, njemu nije mesto u Vladi. Ja se sada obraćam javnosti naše zemlje. Svaki sudija koji dobije takav poziv, svaki direktor koji dobije takav poziv, neka se javi u Vladu Srbije, naći će se na dnevnom redu to pitanje. Ako utvrdimo da je istina, menjamo tog ministra. Već na sledećoj sednici predložićemo parlamentu promenu Zakona o privilegijama funkcionera. Vi znate da je taj zakon donet pre dve godine i on je trebao da funkcionere Republike Srbije obezbedi do kraja života. Niko ne može da bude obezbeđen do kraja života kao funkcioner, politički funkcioner ove zemlje. U članu postojećeg zakona je ministru za policiju stavljeno u nadležnost da on utvrdi koliko vozača, sobarica, kuvarica, članova obezbeđenja treba bivši predsednik Republike Srbije da ima. Ne može ministar za policiju da ima ovlašćenje da dodeljuje privilegije. Te privilegije će biti zakonom jasno određene i one će biti kao u svakoj demokratskoj državi. Penzionisani predsednik države je penzioner. On ne može do kraja života da uživa privilegije predsednika. [[Aplauz.]] Dame i gospodo, predstoji nam jedan proces privatizacije naše privrede. Zbog toga je neophodno uspostaviti čitav niz nezavisnih kontrolnih mehanizama, od parlamentarnih odbora, koji će kontrolisati velike slučajeve privatizacije, tendere, konkurse, do ekspertskih timova, koji će nadgledati finansijske operacije i svedočiti o njihovoj korektnosti. Naš cilj je transparentna vlast, providna vlast, staklena vlast. Naš cilj je da se u ovoj zemlji, za svaki dinar koji je uzet od naroda zna šta se sa njim dešava, od onog trenutka kad uđe u budžet, pa do onog trenutka kada dođe do svog krajnjeg korisnika. Finansije su ono polje gde je kontrola najteža, ali i gde je kontrola najvažnija. Mi imamo nameru da čitavo naše društvo i sve njegove institucije uključimo u kontrolu finansijskih transakcija, koje će se obavljati tokom privatizacije. Parlamentu ćemo predložiti i jednu novu instituciju, poznatu iz skandinavskih zemalja. To je institucija narodnog advokata, takozvanog ombudsmana. To će biti jedna jaka institucija, sa kredibilitetom i ugledom, gde će građani moći da daju prigovore na delovanje javnog servisa, znači, Vlade, njenih službi, njenih činovnika. Ako izglasate tu instituciju, ombudsman će, verovatno jednom mesečno, imati pravo da parlamentu podnosi izveštaj o stanju u državnoj administraciji i o svim prigovorima koje su građani podneli. Imaće pravo da pokreće inicijative kod redovnih i posebnih sudova. On će biti ono mesto gde se građani mogu obratiti da se zaštite od samovolje države, jer i demokratska država u ovoj prelaznoj fazi možda može, preko nekih svojih činovnika, da prekorači svoja ovlašćenja. Građani imaju pravo na zaštitu i mi ćemo ih ohrabriti da tu zaštitu traže. Što je najvažnije, uspostavićemo nezavisno sudstvo, uz nezavisne medije koje već sada u našoj zemlji imamo, nezavisno sudstvo će biti drugi snažan stub za kontrolu vlasti. Svođenje računa sa zloupotrebama starog režima, uspostavljanje mehanizama za kontrolu ove vlasti, predstavljaju jedan okvir u kome možemo da krenemo sa ekonomskim reformama. Govorim o procesima koji će se odvijati istovremeno, jer ekonomske reforme ne mogu da čekaju. Mi moramo da krenemo sa njima odmah. Imamo za njih određene ideje i planove i u pripremi programa za izbornu kampanju izneli smo ideje kako treba reformisati našu privredu. Uostalom, uglavnom na osnovu tih ideja dobili smo veliko poverenje građana. Naravno, u ekonomiji se suočavamo sa najvećim deficitima i tu je najteže pokrenuti stvari sa mrtve tačke. Tu ne zavisi sve od volje i odlučnosti. Tu postoji pitanje tehnologije materijala, tu postoji pitanje finansijskih dugova, tu postoji pitanje teškog nasleđa prošlosti. Međutim, želim da upozorim na jednu stvar, a to je da, baveći se dnevnim urgentnim problemima,ne izgubimo viziju, da ne zaboravimo na ekonomski plan razvoja našeg društva. Kakvu Srbiju mi zapravo želimo? To nije Srbija preživljavanja, to nije Srbija rešavanja dnevnih problema, gde ima dovoljno hrane, struje, lekova. To je zemlja koja treba da počiva na jednoj jakoj ideji, na jednoj koncepciji. Za nas je to koncepcija Srbije kao zemlje jake, srednje, građanske klase, stabilnih finansijskih, nezavisnih porodica, dobrog obrazovanja, dobrih zanata, dobrih struka, stabilnog penzionog osiguranja, dobrog školstva, besplatnog osnovnog i srednjeg školstva, tako kvalitetnog da naša deca koja pohađaju te škole znaju isto onoliko koliko i njihovi vršnjaci u Evropi ili Americi. Konačno, zemlja sigurnih, bezbednih ulica. Da možete svoje dete da pošaljete u diskoteku, a da mu neko ne ponudi drogu na ulazu u diskoteku. Zemlja nekorumpirane policije, zemlja brzog sudstva. Ako želite da izdejstvujete svoje pravo sudskim putem, da ne čekate 10 godina, nego da postoji jedan vrlo ograničen i jasan rok u kome sud mora da reši vaš problem. To je Srbija koju mi želimo, do te Srbije moramo da dođemo paralelno, upornim, dnevnim radom na rešavanju problema, ali i upornim sleđenjem te vizije i pravljenjem osnovnih pretpostavki te vizije. Doći će investicije u našu zemlju, u to nema sumnje. Poboljšaće se finansijska situacija našeg stanovništva, u to nema sumnje. Međutim, mi treba da postavimo pitanje zašto dolaze investicije, koji je motiv ljudi koji će da ulože novac u našu zemlju. Ljudi ulažu novac ili tamo gde je radna snaga veoma jeftina ili tamo gde je radna snaga veoma kvalitetna. Ljudi ulažu novac ili tamo gde su rizici visoki i zarada visoka ili tamo gde su uslovi veoma stabilni, gde zarada nije visoka, ali na duži vremenski rok je veoma znatna. Pitanje je da li mi želimo da budemo zemlja jeftine radne snage, neka vrsta radničkog predgrađa Evrope, sa mogućnostima brze zarade i visokih rizika, ili želimo da budemo zemlja visokokvalifikovane kvalitetne radne snage, zemlja u kojoj radna snaga nije malo plaćena. Naravno, niže nego u srednjoj i zapadnoj Evropi, ali mnogo više nego u drugim istočnoevropskim zemljama, ali zemlja koja privlači investicije svojom stabilnošću, svojim dobrim zakonima i svojim institucijama. Naše opredeljenje je ovo drugo. Već danas kada pravimo plan ekonomskog razvoja naše zemlje, mi kažemo, mi hoćemo da budemo zemlja visokokvalifikovane radne snage, zemlja dobrog menadžmenta u preduzećima, zemlja pouzdanih ugovora, zemlja dobrog sudstva i dobrih zakona. To je paket reformi koje mi predlažemo kao Vlada u ovom delu koji se odnosi na ekonomsku politiku. Naravno, na putu ka tom strateškom cilju mi moramo da rešavamo i neke teške tekuće probleme, a jedan od najtežih je nezaposlenost i nizak životni standard našeg stanovništva. Po zvaničnim rezultatima u Srbiji danas je zaposleno oko 2,2 miliona građana, oko 820.000 se zvanično vode kao nezaposleni, što je otprilike 27% nezaposlenosti. Najviša stopa u Evropi. Međutim, uz to i struktura zaposlenih nije sjajna, jer oko 500.000ljudi, koji se zvanično vode kao zaposleni, rade u preduzećima koja su trajno nelikvidna. Koja bi, po našim važećim propisima, morala da idu u stečaj. Što znači, 500.000 ljudi možemo smatrati kao uslovno zaposleno. To je dodatnih 15%, i time imamo preko 40% nezaposlenih. Ali od ukupnog broja zaposlenih koji primaju platu, 400.000 primaju platu iz budžeta. Znači, praktično, oni ljudi koji u proizvodnim organizacijama, u organizacijama koje stvaraju višak vrednosti, rade, to je jedna trećina onih koji su zaposleni u Srbiji. To je najveći problem ove vlade i to je najveći izazov svake vlade u jednoj takvoj zemlji. Uspeh ove vlade će se meriti pre svega na tome da li će rešiti problem nezaposlenosti i to na dva načina. Prvo, prestruktuiranjem preduzeća, da se prestruktuira i radna snaga, da tih 2,2 miliona zaposlenih ljudi postepeno budu pretvoreni u ljude sa kvalitetnim radnim mestima.
Vreme.
Da budu prebačeni iz onih koja su fiktivna u ona koja su stvarna. Treba da rešimo pitanje budžeta, tako da on može redovno da isplaćuje 1,3 miliona penzija koliko ima, kolika je obaveza ove vlade. Naravno, nije dovoljno prestruktuirati zaposlenost, potrebno je otvoriti nova radna mesta. Za to je potrebna obnova tehnologije i potrebna je nova kvalifikaciona struktura radne snage u našoj zemlji. Za to su potrebna velika ulaganja, ali i to su najopravdanija ulaganja, to su ulaganja u ljude, to su ulaganja u ljudski kapital, to je šansa za mlade ljude u zemlji koji imaju ambiciju, ali to je šansa i za sve one koji imaju energiju da urade nešto u svom životu. Takođe, naša najveća briga i druga glavna proba jeste životni standard i kupovna moć našeg stanovništva. Prema zvaničnim podacima, za prethodnih nekoliko godina, od prosečne porodične zarade danas jedna četvoročlana porodica može da plati jedva 70% potrošačke korpe. Naše obećanje i naš cilj je da će na kraju 2001. godine od prosečne plate jedna prosečna četvoročlana porodica moći da kupi najmanje jednu celu potrošačku korpu. Ono što očekujemo su velike spoljne investicije i to u poljoprivredu, saobraćajnu infrastrukturu i energetiku. Mislim da ćemo na kraju sledeće godine biti ponovo jedan od izvoznika hrane, a ne uvoznika kao do sada i mislim da možemo da obećamo da naredne godine neće biti restrikcija električne energije, jer ćemo tokom ove godine izvršiti generalni remont naše elektroprivrede, prvi put u proteklih 10 godina. Obezbedićemo značajne kredite za mala i srednja preduzeća, a već smo u razgovorima sa Evropskom bankom za razvoj, sa Evropskom zajednicom i bilateralnim razgovorima sa nekoliko evropskih zemalja, koje su spremne da ponude znatna sredstva za kreditiranje privatne privrede, znači malih i srednjih preduzeća. Naša ekonomska strategija jeste i mora da bude u privlačenju velikih investicija. Posle 10 godina propadanja, Srbiji nije dovoljan postepen razvoj. Srbiji je potreban neobičan razvoj. Razvoj koji će da nadmaši neku samolinearnu projekciju normalnog rasta. Nama je potreban nenj deal, nama su potrebne velike investicije u osnove infrastrukture ove zemlje, da se obnovi tehnologija, da se pokrene proizvodnja i da se ova zemlja postavi na zdrave noge. Za to je potreban jedan paket zakona, a ja ću ih navesti samo u nekoliko rečenica, to je paket akcija ove vlade. Prvo, utvrdićemo jasno stanje finansija, imovine, obaveza i prava u Srbiji. Da se vidi, ko kome šta duguje, po kojoj osnovi šta duguje i na koji način se ta dugovanja mogu rešiti. Predložićemo zakon o vraćanju oduzete imovine, čime ćemo bar delimično obeštetiti ljude čija je imovina oduzimana iz ideoloških razloga. Mi tu imovinu ne možemo vratiti, ali im možemo dati neku naknadu za to, putem učešća, deoničarskog učešća u preduzećima koja su možda nastala od njihovih firmi, putem davanja neke adekvatne zamene za stanove i kuće koje su im oduzete ili na neki drugi način. To je naša obaveza. Mi ne možemo novo pravo da gradimo na staroj nepravdi. Od Savezne vlade očekujemo da donese odgovarajuće propise i da poništi odgovarajuće propise iz 1945. godine. Takođe, očekujemo od Savezne vlade da porodici Karađorđević svečano vrati državljanstvo koje je oduzeto 1945. godine. [[Aplauz.]] Sasvim otvoreno rečeno, očekujemo da se ta najslavnija srpska porodica vrati svojoj kući u Beli dvor. [[Aplauz.]] Drugo, izvršićemo finansijsku deblokadu privrede, time što ćemo međusobna dugovanja pretvoriti u suvlasništvo, reprogramiraćemo ih ili ćemo ih međusobno kompenzovati. Treće, uspostavićemo jasnu vlasničku strukturu, sprovođenjem Zakona o privatizaciji i korekcijom postojećih zakona o privatizaciji. Time će se promeniti upravljačka struktura u našim preduzećima. Današnji direktori, rekoh diktatori, ljudi koji nemaju nikakve obaveze, a sva prava, upropaštavaju našu privredu, oni mogu da ulažu tuđi novac, a ako izgube taj novac nije njihov. Vlasnici će odgovarati za svoju svojinu i za svoje pogrešne investicione odluke će odgovarati svojim parama, a ne parama naroda. Četvrto, kompletiraćemo zakonodavstvo koje omogućava neometano poslovanje po standardima Evropske zajednice. Mi želimo da se prilagodimo Evropskoj zajednici i njenom zakonodavstvu da bismo za 10 godina, najkasnije, postali član Evropske zajednice. Peto, uspostavićemo novu poresku politiku. Već u ovom narednom budžetu smanjićemo prihode koji dolaze od poreza i doprinosa na lična primanja. Pojednostavićemo poreski sistem, a onaj novac koji nedostaje nadoknadićemo strogom kontrolom trgovine i prometa naftnim derivatima, cigaretama, alkoholom i drugom akciznom robom. U svemu, drage kolege, ovo je vlada velikih namera i velikih reformi. Ona je sastavljena iz dva dela. Jedan deo čini neku vrstu tima za strategiju i prioritete, tima koji će da nadgleda reforme, da ih koncipira, da komunicira o tome sa javnošću, i to su predsednici stranaka Demokratske opozicije Srbije u Vladi Srbije, uglavnom na mestima potpredsednika. Drugi deo vlade čine eksperti, ljudi koji su svoje znanje stekli pre svega u svetu prakse, a samo delimično u svetu teorije. Nekolicina njih imaju i uspešnu karijeru u najvećim svetskim kompanijama. Oni su došli da bi pomogli svojoj zemlji, ali i da bi se upisali u listu utemeljivača demokratske Srbije. Pre nego što navedem njihova imena želim da dam kratak komentar o strukturi ministarstava. Neka ministarstva su kao što ste prekjuče videli, spojena, a neka su prekomponovana, neka druga su transformisana u sekretarijate i agencije. Kao nepotrebno ukinuto je Ministarstvo za informisanje, jer u demokratskoj Srbiji nema cenzure. Prijava listova može se obaviti u Ministarstvu za pravdu. Onaj ko ispunjava zakonske uslove za to dobiće prijavu. Nije potreban ministar da arbitrira o tome šta treba mediji u Srbiji da rade. Ministarstvo za brigu o porodici na logičan način je pridodato Ministarstvu za socijalnu politiku, jer srpska država treba da se meša samo u one porodice koje imaju probleme, pre svega socijalne probleme. Država ne treba da se meša u porodice koje mogu da svoje probleme rešavaju i bez države. Mi smo liberalna i demokratska država. Za našu dijasporu imamo nekoliko vladinih institucija. Nije neophodno ministarstvo. Posebne reakcije je izazvala budućnost ekologije i sporta u ovoj vladi. Namera naše vlade je da u narednih šest meseci osnuje ministarstvo za upravljanje prirodnim resursima i za zaštitu životne sredine. To je ozbiljno ministarstvo koje neće samo meriti zagađenost vazduha i posledice ekoloških katastrofa, nego će planirati prirodne resurse ove zemlje, kao što su voda, kao što su eko sistemi, kao što su šume. Na žalost i takvo je stanje, jedan deo nadležnosti tog ministarstva je danas utkano u nadležnost ministarstva za poljoprivredu, za zdravstvo, za urbanizam. Da bi se definisala prava nadležnost tog novog ministarstva potrebno je izvesno vreme. Mi planiramo da u narednih šest meseci predložimo skupštini formiranje tog ministarstva. Što se tiče Ministarstva za sport, za vrhunski i amaterski sport, imamo Savezno ministarstvo. Deo koji se odnosi na fizičku kulturu je u nadležnosti Ministarstva prosvete, dok je komercijalni sport u nadležnosti svojih klubova i svojih navijača. Ne vidim razlog da postoji republičko ministarstvo za sport. Dosta su političari sedeli u upravnim odborima i na svečanim tribinama. Mislim da je to vreme prošlo. [[Aplauz.]] Oni koji za tim žale neka kupe ulaznice i neka gledaju utakmice sa drugim navijačima. Dosta je bilo prigovora na ovu strukturu ministarstava. Mislim da i ovako redukovana vlada ima previše ministarstava. Mislim da tendencija treba da bude da smanjimo broj ministarstava u budućnosti i da pokušamo da vladu rasteretimo onog dela posla koji mogu da obavljaju druge organizacije u našem društvu, kao što je to slučaj u drugim modernim zemljama. Oni koji žale za ministarstvima neka kažu ko treba da plaća ta ministarstva i odakle taj novac, i ako treba da smanjimo broj ministarstava, kojih je bilo 24, koja treba da ukinemo. Mi smo pokušali da ovim prestruktuiranjem ministarstava naznačimo pravac reformi i državne uprave. Naš cilj je da se ubuduće, za dve ili tri godine, reformiše državna uprava u Srbiji, da vlada ima još manje ministarstava, da se u međuvremenu postavi sistem agencija koji će onda obavljati određene poslove, koje će delimično biti nezavisne po uzoru na neke skandinavske zemlje koje imaju dobra iskustva u toj oblasti. Sada dolazim do biografije, osnovnih podataka, članova Vlade, najpre potpredsednika Vlade: Žarko Korać, rođen 1947. godine u Beogradu, diplomirao, magistrirao i doktorirao na Odeljenju za psihologiju Filozofskog fakulteta u Beogradu, gde danas radi kao profesor. Bio je poslanik u Skupštini Srbije od 1993. godine do 1997. godine. Nebojša Čović, rođen 1958. godine u Beogradu, diplomirao na Mašinskom fakultetu u Beogradu, magistrirao, doktorirao 2000. godine na istom fakultetu. Od 1990. godine nalazi se na mestu generalnog direktora FMP-a, 1994. godine je izabran za gradonačelnika Beograda. Osnivač je i predsednik Demokratske alternative. Oženjen je i otac dvoje dece. Dušan Mihajlović, potpredsednik Vlade, rođen 1948. godine u Valjevu, diplomirao na Pravnom fakultetu u Beogradu. Bio savezni poslanik i predsednik Odbora za kreditna i monetarna pitanja Veća republika u Saveznoj skupštini od 1992. do 1996. godine. Jedan je od osnivača Nove demokratije. Jožef Kasa, rođen 1945. godine u Subotici, diplomirao na Ekonomskom fakultetu, predsednik SO Subotica od 1989. godine, republički poslanik je od 1992. godine. Trenutno je poslanik u Veću republika Savezne skupštine i predsednik Saveza vojvođanskih Mađara od 1995. godine. Momčilo Perišić, general-pukovnik, rođen 1944. godine u Koštunićima kod Gornjeg Milanovca, završio Vojnu akademiju kopnene vojske, artiljerijski rod, Komandno-štabnu akademiju i Školu nacionalne odbrane, a diplomirao psihologiju. Načelnik Generalštaba Vojske Jugoslavije je od 1993. do 1998. godine, oženjen i otac dvoje dece. Aleksandar Pravdić, rođen 1958. godine u Milanovcu. Diplomirao na Ekonomskom fakultetu u Beogradu, od 1996. godine odbornik u SO Gornji Milanovac, a trenutno je na funkciji predsednika opštine Gornji Milanovac. Jedan je od osnivača i potpredsednika Demokratske stranke Srbije. Vuk Obradović, rođen 1947. godine u selu Kondžalj u Toplici, završio je Vojnu akademiju kopnene vojske, Visoku vojno-političku školu Komandno-štabnu školu operatike kao najbolji u svojoj generaciji. Doktor je vojno - političkih nauka. Bio je najmlađi general JNA, narodni poslanik u Veću republika Savezne skupštine, osnivač i predsednik Socijaldemokratije. Oženjen je i otac dvoje dece. Ministri - Božidar Đelić, ministar za finansije i ekonomiju, rođen 1965. godine u Beogradu. Diplomirao je 1987. godine na vodećoj francuskoj biznis školi i na Institutu politehničkih nauka u Parizu, 1987. godine magistrirao je ekonomiju na Visokoj školi društvenih nauka, 1991. godine je magistrirao finansije, strategiju, makroekonomiju i međunarodne odnose na Harvardskoj školi na Kembridžu. Od 1993. godine do oktobra 2000. bio je na Kembridžu. Trenutno je šef ekspertske grupe u Saveznoj vladi, oženjen je i otac dvoje dece. Goran Novaković, ministar za energetiku i rudarstvo, rođen 1959. godine u Zagrebu. Diplomirao je na Građevinskom fakultetu u Beogradu. Magistrirao je menadžment na Masačusets institutu za tehnologiju. Vodio je tim za sirovu naftu i naftne derivate. Rukovodio je kompanijom koja se bavila trgovinom naftom i naftnim derivatima u Kaspijskom regionu, Africi i Rusiji. Bio je šef moskovske kancelarije u Enron. Vodio gas, struju, naftu, investicije kompanija bivšeg Sovjetskog Saveza. Vojislav Milovanović, ministar vera, rođen 1947. godine u Apatinu, diplomirao je i magistrirao 1974. godine, doktorirao 1978. godine na Građevinskom fakultetu u Beogradu. Profesor je na Građevinskom fakultetu. Od 1985. godine radi na Hramu Svetog Save u Beogradu u svojstvu protoneimara. U prelaznoj republičkoj vladi bio je zamenik ministra građevina. Goran Pitić, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, rođen je 1961. godine, diplomirao, magistrirao i doktorirao 1993. godine na Ekonomskom fakultetu u Beogradu. Dobio diplomu magistra ekonomskih nauka na Ekonomskom fakultetu Univerziteta u Torontu. Radio kao docent na Ekonomskom fakultetu u Beogradu od 1986. godine. Direktor je Sektora za ekonomska istraživanja na Ekonomskom institutu u Beogradu. Od 2000. godine je šef katedre za postdiplomski kurs o tranziciji i rekonstrukciji u alternativnoj akademskoj mreži. Aleksandar Vlahović, ministar za restruktuiranje privrede i privatizaciju. Rođen je 1963. godine u Beogradu, diplomirao je 1987. godine u Beogradu, a 2000. godine je postavljen na mesto generalnog direktora "Dilojt-tuš" Jugoslavija, uključujući i Republiku Srpsku. Član je Udruženja američkih procenitelja, međunarodnog Udruženja računovođa, Udruženja jugoslovenskih ekonomista i Udruženja jugoslovenskih procenitelja, oženjen je i otac dvoje dece. Marija Rašeta - Vukosavljević, ministar za saobraćaj i telekomunikacije, rođena 1962. godine, diplomirala na Građevinskom fakultetu u Beogradu, zaposlena na Saobraćajnom institutu CIP od 1990. godine, kao vodeći projektant u Zavodu za konstrukcije. Udata je, majka dvoje dece. Gašo Knežević, ministar za obrazovanje, rođen 1953. godine u Beogradu. Diplomirao je, magistrirao i doktorirao 1987. godine na Pravnom fakultetu u Beogradu. Trenutno zaposlen na Pravnom fakultetu u Beogradu, u zvanju vanrednog profesora. Istovremeno je poslanik u Veću građana Saveznog parlamenta. Član je Predsedništva Građanskog saveza Srbije, oženjen, otac dvoje dece. Gordana Matković, ministar za socijalna i boračka pitanja. Rođena je 1960. godine u Beogradu. Diplomirala i magistrirala na Ekonomskom fakultetu u Beogradu, a doktorirala 1992. na Filozofskom fakultetu u Beogradu. Od 1984. zaposlena na Ekonomskom institutu u Beogradu, a 1996. postaje direktor Centra za međunarodne projekte. Od 1995. predaje na postdiplomskim studijama na Ekonomskom fakultetu u Beogradu. Dragan Domazet, ministar za nauku i tehnologiju. Rođen je 1947. godine u Nišu, gde je diplomirao na Tehničkom fakultetu, na smeru za proizvodno mašinstvo. Magistrirao je i doktorirao na Mašinskom fakultetu u Nišu, gde je izabran za redovnog profesora na katedri za proizvodno mašinstvo. Poslednjih šest godina predavao je na postdiplomskim studijama na Mašinskom fakultetu Tehnološkog univerziteta u Singapuru. Dragoslav Šumarac, ministar za građevinu, rođen 1955. godine u Raški, diplomirao 1979., magistrirao 1983., a doktorirao 1987. na Univerzitetu "Ilinois" u Čikagu. Od 1998. godine redovni je profesor na Građevinskom fakultetu. Oženjen, otac troje dece. Obren Joksimović, ministar za zdravstvo, rođen 1952. godine u selu Kočevlje, Bosna i Hercegovina. Diplomirao na Medicinskom fakultetu u Beogradu 1979., specijalizirao opštu hirurgiju 1988., a 1997. stiče zvanje primarijusa. Sedam godina bio je načelnik Službe hirurgije u Zdravstvenom centru - Požarevac. Član je Političkog saveta Demokratske stranke Srbije. Oženjen, otac četvoro dece. Branislav Lečić, ministar za kulturu, rođen 1955. godine u Šapcu, diplomirao na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu 1978. Jedan je od osnivača najznačajnijih alternativnih pozorišnih grupa, koje su bitno uticale na pozorišni život u zemlji. Član je Jugoslovenskog dramskog pozorišta od 1980. godine. Igrao je u mnogim pozorišnim predstavama, filmovima, TV dramama i serijama. Oženjen, otac dvoje dece. Vladan Batić, ministar pravde, rođen 1949. godine u Obrenovcu, diplomirao 1972. godine, doktorirao 1981. na Pravnom fakultetu u Beogradu. Bio je poslanik u dva saziva Narodne skupštine Srbije. Osnivač je i predsednik Demohrišćanske stranke Srbije. Predsednik je Poslaničke grupe DOS-a u Saveznoj skupštini. Oženjen je, otac troje dece. Dragan Milovanović, ministar za rad i zapošljavanje, rođen je 1955. godine u Beogradu, po profesiji metalac i pred završetkom studija mašinstva. Od 1975. godine zaposlen u preduzeću IMT. Od 1996. nalazi se na mestu predsednika Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata. Oženjen, otac troje dece. Dragan Veselinov, ministar poljoprivrede, rođen 1950. godine. Redovni profesor političkih nauka u Beogradu i počasni profesor Koledža Svetog Antonija londonskog Univerziteta. Politički aktivista od 1980. godine. Od 1996. je predsednik Koalicije Vojvodina. Autor je mnogih naučnih knjiga, članaka i studija. Otac dvoje dece. Slobodan Milosavljević, ministar za trgovinu, turizam i usluge, rođen 1965. godine u Beogradu. Diplomirao 1990. godine i magistrirao 1996. na Ekonomskom fakultetu u Beogradu. Završava doktorsku disertaciju na Ekonomskom fakultetu u Beogradu. Od 1997. obavlja poslove direktora Centra za konjukturna istraživanja i makroekonomske analize u Institutu za tržišna istraživanja. Oženjen je, otac jednog deteta. To je, drage kolege poslanici, dame i gospodo, program naše vlade i to su ljudi koji treba da ga sprovedu u delo. Najmanje što možemo da obećamo u ovoj teškoj situaciji jeste da će to biti Vlada brzine, efikasnosti i demokratske transparentnosti. Na svaki problem ćemo reagovati odmah, reći ćemo istinu i predložiti rešenje, i što je najvažnije, nećemo lagati i nećemo krasti. Mi se ovde pred vama obavezujemo [[aplauz]] Doduše, mi nemamo čarobni štapić. Ono što imamo, to smo mi, naše znanje i naša energija, to je narod u Srbiji i njegova energija. Uz podršku ovog parlamenta, uz podršku građana Srbije, ja sam siguran da ćemo ostvariti sve ono što smo naumili i što sam izneo u ovom programu. Hvala vam na strpljenju [[aplauz]]
Zahvaljujem se gospodinu Đinđiću. Čuli smo program i predlog sastava Vlade, koji je gospodin Đinđić izložio, kao kandidat za predsednika Vlade. Molim Službu da podeli program i predlog sastava Vlade. Dame i gospodo narodni poslanici, uručen vam je program i predlog sastava Vlade. Shodno ovlašćenjima iz člana 97. Poslovnika, određujem pauzu u radu sednice u trajanju od 30 minuta za potrebne konsultacije, posle čega će se otvoriti pretres. Zamoljen sam da obavestim da će sastanak Poslaničke grupe Demokratske opozicije Srbije biti održan u maloj sali. [[Glasovi: pauza da bude jedan sat.]] Onda za sat vremena nastavljamo rad, u 13,00 časova. [[Posle pauze.]] Možemo da nastavimo sa radom. Otvaram pretres o kandidatu za predsednika Vlade, programu kandidata za predsednika Vlade i kandidatima za potpredsednike i članove Vlade. Dozvolite mi da vas podsetim da nismo skratili trajanje diskusija i da one po Poslovniku traju 10 minuta. Najpre imaju reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, redom kako su se prijavili, gospodin Vučić, zatim gospodin Ivković, gospodin Pelević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušavši ekspoze mandatara za sastav Vlade, u jednom trenutku smo svi, čini mi se, pomislili kao i David Štrbac šta nam se sve od miline može zbiti, između ostalog i da ne možemo da dišemo, takav spisak lepih želja, bez stvarnog i realnog programa, bez rešenja, bez načina na koji će se zemlja izvući iz krize, bez konkretnih pitanja, koja moraju da se reše, osim hapšenja, ovde nismo ni čuli. Nismo čuli ni činjenicu da u Srbiji mali broj fabrika, od 5. oktobra još mnogo manji broj fabrika radi, funkcioniše. Mislim da su to 25 fabrika, koje su prestale sa proizvodnjom od 5. oktobra. Na koji način će one pokrenuti proizvodnju, na koji način će građani Srbije moći da prežive, na koji način će moći da žive bolje, kako je mandatar obećao? U svom ekspozeu mandatar je pomešao ingerencije savezne i republičke vlasti, kao da nije čitao naše ustave kao najviša pravna akta naše zemlje. Kao jedna od prvih tema, o kojoj je govorio, bila je odnos između Republike Srbije i Republike Crne Gore i šta ćemo mi to nuditi Crnoj Gori, kakav je to naš predlog za opstanak zajedničke države i na koji način mi to želimo da rešimo. Plašim se da je time mandatar Đinđić ukazao na činjenicu da će se ići ka stvaranju saveza država ili ka potpunom otcepljenju Crne Gore od SR Jugoslavije. Ta tema nema apsolutno nikakve veze sa republičkim parlamentom i sa republičkom Vladom. Možda će imati neke veze, trenutno nema. Ali, ako će imati, onda možemo odmah da raspustimo i saveznu vladu i saveznog predsednika da otpustimo i sve savezne državne organe i savezne državne službe. Dalje, gospodin Đinđić kaže da je izborni program DOS osnov političkog, ekonomskog i socijalnog programa nove Vlade Republike Srbije. Postavlja se pitanje čiji je to program, koji je to program DOS-a? Da li onaj, koji su objavili u predizbornoj kampanji, u kome se osim načelnih rešenja ne govori ništa konkretno, pa opet niste sigurni šta je program DOS-a, jer kada budemo govorili o pojedinim predstavnicima predložene Vlade Republike Srbije, uverićete se da su njihova programska opredeljenja potpuno različita ili suprotna. Gospodin Đinđić kaže da on želi da se stvori saradnja između Srbije i Kosova. Pa valjda u programu DOS-a i u svemu onome što su govorili pred ove izbore bilo je reči o tome da je Kosovo sastavni deo Srbije, a ne da Kosovo sarađuje sa Srbijom. To je nešto što nas je prilično iznenadilo, gotovo da ne možemo da razumemo takav politički stav. DOS je to obećao, kao i sve druge političke organizacije. Ne mislite valjda da su građani Srbije tako brzo zaboravili koja su im obećanja bila. Govore o problemima na jugu Srbije, inače govoreno je samo o nasleđenim problemima, o svemu što je bilo loše ranije. Pitam se da li gospodin Đinđić u tih deset godina računa i Vladu demokratsko - socijalističku, kada je njegova stranka bila na vlasti 1992. godine ili računa, ima negde oko 40 godina vlasti ukupno njegovih članova Vlade, koji su bili na vlasti, pre svega sa Socijalističkom partijom Srbije, ali i u Savezu komunista Jugoslavije i tako dalje. Valjda i njih računa, kada govori o onima zbog kojih su nasledili ovako loše i ovako teško stanje. Ali, ne samo da od njih nisu nasledili, već ni od koga nije nasledio teško stanje na jugu Srbije. Za to je odgovorna DOS-ova vlast, jer je ta teritorija okupirana u novembru mesecu prošle godine. DOS je obećao da će odmah posle izbora, čak neki iz Grupe 17 da će to biti 25. decembra, da će se rešiti pitanje suvereniteta Srbije na tom delu naše teritorije i da neće biti nikakvih problema, da će to demokratska Srbija da reši u dogovoru sa takozvanom Međunarodnom zajednicom, da će sve ići u srpskom interesu, a na uštrb onih koji se suprotstavljaju novoj demokratskoj Srbiji. Kao što vidimo, od toga ništa. Demokratska Srbija se dokazuje i pokazuje pretnjama, hapšenjima. Nova demokratska Srbija se dokazuje mašinkama, koje je juče uperila u neke ljude, mislim iz Socijalističke partije Srbije, to sam video na državnoj televiziji. Ranije su, kada neko izvuče pendrek, pa su sve novine to objavljivale, nešto ne vidim da su se pretrgli da objasne koje su to jedinice uperile puške. Nisu to automatske puške, ja nisam nikada video one puške, koje su oni juče uperili na narod. Odmah su to uradili, ali su zato brže - bolje predali još neki punkt Albancima na jugu Srbije. To je nešto što je nedozvoljivo i to je nešto za šta ne može da bude odgovoran bilo ko drugi osim DOS-a, koji je to sproveo, odnosno dozvolio i sa tim se pomirio. I sada nam još Karl Bilt preti mirovnom konferencijom, nekim novim Dejtonom, kao da će to otprilike biti srpska budućnost ili je to rešenje naših nacionalnih problema. Ima nešto zbog čega sam prilično siguran da se to neće ostvariti. To je dosadašnja praksa posle 5. oktobra pokazala. Mi smo u Srbiji imali najnedemokratskije izbore od 1990. godine pa naovamo [[smeh u sali]] , imali smo najprljaviju kampanju. ... Ovim nevaspitanim poslanicima iz DOS-a, koji se smeju, a koji ništa ne znaju, to mogu da potvrdim, zato što sam učestvovao gotovo u svim kampanjama i mnogo češće kao opozicioni poslanik, samo jedanput kao neko ko je pripadao vlasti. Mnogo češće sam bio i na Miloševićevim sudovima, ne znam zbog čega, nego što su oni i sanjali da mogu da kažu i izgovore rečenice protiv njega [[aplauz]] Tek toliko da bi se, gospodine predsedniče, prizvali pristojnosti, ničemu drugom. Što se tiče ovoga o čemu sam počeo da govorim, tiče se demokratije o kojoj se stalno govori. Ta demokratija nam je donela najprljaviju kampanju protiv političkih protivnika na izborima u decembru mesecu. Nikada tako podla, prljava i perfidna kampanja protiv političkih protivnika u Srbiji nije vođena. I nikada je niko tako nije vodio. Možda socijalisti 1993. godine, ali pošto je to bilo relativno davno, čini mi se da je ova vaša u decembru mesecu nadmašila (pojedini poslanici dobacuju sa mesta). Molio bih, gospodine predsedniče, da uputite opomenu nepristojnim poslanicima koji dobacuju. Što se tiče nas, i kada gubimo, odmah priznamo da gubimo. I kada pobeđujemo, odmah kažemo da pobeđujemo. Ali i kada pobeđujemo, ne uzimamo ni puške, ni bagere i nikoga ne rušimo i ništa ne spaljujemo, nego izađemo na konferenciju za novinare i saopštimo rezultate [[aplauz]] To je razlika između vas i nas. Plašim se ovog stalnog pominjanja demokratije. Sva demokratija pretvorila nam se: ovaj će biti uhapšen danas, ovaj prekosutra, ovaj za četiri dana, ovaj za deset dana, ovaj za 50 dana. Neka budu svi pohapšeni, možete da pohapsite sve u Parlamentu, šta će vam opozicija. Tako je vladao Tito i Kim Il Sung. Oni su, otprilike, sve medije držali pod svojom kontrolom i kompletnu javnost držali pod svojom kontrolom, kao što to vi danas činite. I, nije nikakav problem. Mi smo to preživljavali. Bar nas radikale nemojte time da plašite. Možete, možda, ovde socijaliste. Mi smo skoro svi bili u zatvoru. Ja nisam bio u zatvoru, ali, znate, nekako se tužno osećam - svi moji bili, a ja nikako i ne bi bilo loše da to probam. Što se tiče vaše demokratije čini mi se da to postaje već prilično smešno svima. Ranije smo mi govorili, a ja ću to sada da ponovim. Znate, to je kao malo dete kada nacrta slona ili konja, pa da bi reklo svojim roditeljima da je to slon ili konj, on mora da napiše da je to slon ili konj. Tako i vi stalno govorite o demokratiji, o demokratskoj transparentnosti. Sada ću vam reći kako izgleda ta demokratija i kako izgleda činjenica da niko ne poziva medije. Zato mi je bila potrebna ova fascikla da je donesem, gde kaže ovako: "Ovo se nije dogodilo još od 1980. godine." Možda od 1979., jer Tito je bio mnogo bolestan pa nije mogao direktno da upravlja iz bolnice. Pročitaću vam saopštenje DOS-a, piše, Tanjug je ovo prosledio (13. januar - Beograd), to je posle 5. oktobra, to je nedavno bilo, čini mi se. Kaže: "DOS je danas oštro protestovao..." (Predsednik: Pazite na vreme.) Rekli ste da ne ograničavate vreme.
Idemo po Poslovniku, da sada ne objašnjavam.
Rečeno je: "Da je DOS oštro protestovao zbog načina organizovanja i kriterijuma u izboru gostiju u jučerašnjoj emisiji "Kompromis" - Televizija Studio B, napominjući da je gost emisije govorio isključivo laži i tako na najgrublji način povredio princip otvorenosti medija". Da ne bih dalje gubio vreme, taj čovek je suspendovan i više ne radi. To je vaša demokratija. Što se tiče poziva i nepoziva, mi smo pred izbornu tišinu dobili pismo od direktora Radio televizije Srbije, u kome nam je ponudio da učestvujemo u podeli termina i da saopštimo političke stavove radikala, kao i sve ostale političke stranke, ali je trebalo da platimo određeni novčani iznos. Onoliko stranaka koliko bi uplatilo, delilo bi taj termin od dva sata. Ispostavilo se da je samo Srpska radikalna stranka uplatila. Međutim, Srpska radikalna stranka nije mogla da dobije taj termin, jer je DOS intervenisao. Oduzet je termin, iako plaćen, dat je Nebojši Čoviću, samo da bi blatio Srpsku radikalnu stranku i nikoga drugog. To je vaša demokratija, to je vaša demokratska transparentnost. Što se tiče ministara, moram samo da nekoliko stvari kažem. (U sali graja.) Što ste toliko nervozni, šta vas to toliko plaši, što se toliko sekirate zbog nekoliko rečenica koje ću da izgovorim.
Molim narodnog poslanika da privede kraju diskusiju.
Što se tiče ovih eksperata, neću komentarisati potpredsednike Vlade. To su ljudi koji su učestvovali na izborima i oni su predstavnici svojih stranaka i oni su zauzeli svoje mesto, kao što su i očekivali. Što se tiče eksperata, a plašim se da mnogi od njih nisu eksperti. Za šta je to ekspert, gospodine Đinđiću, Gašo Knežević? Za izbacivanje ljudi sa fakulteta? Ja sam studirao Pravni fakultet u Beogradu i Gašo Knežević je bio poznat kao jedan od najnestručnijih vanrednih profesora. Pročitaću vam rečenicu šta su o njemu rekli njegove kolege, redovni profesori Pravnog fakulteta u Beogradu. Oni su rekli sledeću stvar o gospodinu Gaši Kneževiću: "Iz svega što je izloženo proizilazi da je dr Gašo Knežević, nikakvim nastavničkim radom u zvanju docenta i u zvanju vanrednog profesora, dokazao niz nedostataka koje bi trebalo imati u vidu prilikom izbora i reizbora u zvanje redovnog profesora". To su rekliprofesor dr Predrag Šulejić i prof dr Božidar Pavićević. Jel( je to ekspert? Toliko samo o ekspertskoj Vladi. Da li u ovoj vladi ima supruga pojedinih telohranitelja? Čime je ova vlada zaslužila da se pojavi Branislav Lečić? Svojim znanjem, time što naziva primitivnim ljudima i neznalicama ljude koji misle drugačije od njega?
Gospodine Vučiću, prekoračili ste 10 minuta.
Evo, gospodine predsedniče, završavam. Želeo bih samo mandataru Đinđiću da ukažem na jednu činjenicu, gde je danas govorio ponovo, kao u svoje vreme dobrih odnosa Demokratske stranke i Socijalističke partije iz 1994. godine, kada je donet Zakon o revalorizaciji. Podsetiću na to. To je bio jedan protivustavan zakon. To ponovo govori o nekoliko zakona sa retroaktivnim dejstvom. Podsetiću ga da je to elementarno kršenje načela pravne sigurnosti, principa pravne sigurnosti i čini mi se Ustava, osim u pojedinim slučajevima kada to nalaže javni interes. Ali, to se mora veoma, veoma usko tumačiti. Još bih rekao, ako mi dozvolite... [[u sali žagor]] Ja računam, vi kada više ne možete da trpite, dovešćete bagere i dođite sa puškama pa nas pobijte sve i rešite sve probleme. To vam vaša demokratska transparentnost, čini mi se, u svakom slučaju nalaže.
Ja moram drugi put da vas opomenem. Prošlo je četiri minuta i vodite računa o tome.
Dakle, rekao bih još jednu rečenicu koja se tiče poštenja. Koliko smo se toga naslušali u poslednje vreme. Pa, kod vas ima toliko bogatih ljudi, pa da cela ova strana može da sanja da skupi toliko, koliko jedan ili dvojica od vas imaju. I, to stalno ponavljanje, znate već onu narodnu, "ko o čemu..." one o poštenju. Ja vas molim da prvo povedete računa o svojim stvarima, o onome šta ste činili i kako ste činili, pa onda drugima delite lekciju. Bilo bi dobro da se ponašate mnogo odgovornije, da razmišljate kako će država funkcionisati u narednom periodu, kako će fabrike moći da rade, šta će moći da rade, a ne novinare da pretvorite u sudije, ministre u javne tužioce, sve ostalo u istražne organe i to je cela država i to je cela državna politika. Srpska radikalna stranka neće pružiti podršku ovoj vladi. Ponašaćemo se kao opoziciona politička stranka i uvereni smo da će se građani Srbije vrlo brzo uveriti u istinitost tvrdnji srpskih radikala.
Ja bih posle ove diskusije, koja je trajala čitavih pet minuta duže od onoga našta smo se obavezali Poslovnikom, zamolio narodne poslanike da mene kao predsednika ne dovode u neugodnu situaciju da ih opominjem i da dolazim u situaciju da im oduzimam reč, da produžavanjem trajanja diskusije ne provociraju narodne poslanike. Ja vas molim da mi pomognete da ovaj tok sednice protekne u redu u skladu sa Poslovnikom, uz razumljiva odstupanja, makar kod predsednika poslaničkih grupa. Ja ću biti prinuđen da mnogo brže intervenišem u skladu sa Poslovnikom. Ima reč Branislav Ivković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo potpredsednici, dame i gospodo kandidati za članove Vlade Republike Srbije, dopustite mi jednu malu repliku. Za ovih 60 godina izgrađeno je 650.000 stanova i otkupljeno. Ogromni su rezultati učinjeni za 60 godina u ovoj zemlji i to treba poštovati, posebno u onom delu koji je izuzetno važan, istaknuto je u referatu mandatara, a to je kadrovska politika. Ponavljam, mnogi bi ostali da čuvaju ovce, jer ne bi imali sredstava da plaćaju pet prosečnih plata za smeštaj u studentskom hotelu, i možda, ko zna koliko plata za univerzitete, kako predviđa novi ministar prosvete. Da se vratim na referat mandatara i na članove Vlade, kandidate za Vladu Republike Srbije. Tri strateške oblasti potpuno su, u suštini, zapostavljene i to je jasno i razumljivo sa stanovišta mandatara, ali sa našeg aspekta, sa stanovišta Socijalističke partije Srbije, ne prihvatamo to izostavljanje i želim to da ovde podvučem. Prvo, surova stvarnost od 5. oktobra 2000. godine. Drugo, namerno izbegavanje verifikovanja kvalitetnih rezultata jedne vrlo dobre baze koja je ostavljena od prethodne Vlade ovoj vladi, na koje se ta Vlada može i te kako osloniti. Obavestiću vas o sadržaju toga. Treće, izbegavanje određenja kandidata za predsednika Vlade prema vrlo bitnim pitanjima, koja su i te kako opredelila mnoga događanja u ovoj zemlji i opredeljivaće u budućnosti ta događanja. Jasno je da zalaganje za efikasnu i modernu državu je u suštini opredeljenje mislećih ljudi i dobrih domaćina. To je uvek bilo i opredeljenje Socijalističke partije Srbije, sa još jednom komponentom, a to je - težnja ka stvaranju humanog društva, sa pozicija solidarnosti, gde bi bogatije opštine brinule o siromašnijim, gde bi bogatiji brinuli o siromašnijim. Ka tome se težilo uvek u Socijalističkoj partiji Srbije. Ali, da pogledamo ono što je izostavljeno u referatu i što treba istaći. Surova stvarnost od 5. oktobra 2000. godine. Prvo, sporazum koji je potpisan za prelaznu Vladu Republike Srbije jedino je ispoštovan u onom delu u kojem je Socijalistička partija Srbije nosila odgovornost. Tačka 4, koja je govorila o tome da se spreči medijski linč, uopšte nije zaustavljen. Upravni odbor i formiranje rukovodstva Radio televizije Srbije, po sistemu - hoće mi se, nije izvršeno. Tačka 5, što je još mnogo gore, mnogi krizni štabovi širom Srbije su učinili da danas 127 velikih privrednih kolektiva, koji su radili i to vrlo uspešno do 5. oktobra, stoji. To je činjenica koju treba znati. Činjenica, koju je, na žalost, verifikovao dobrim delom nestatutarni ili nelegitimni predsednik Privrednog suda u Beogradu, između ostalog. Treba reći da"Viskoza" u Loznici zapošljava 50% radnika, a sad ne radi ni jedan. Treba reći da je od 1.500 do 2.000 vozila proizvodila kragujevačka "Zastava". Proizvela je samo dva od 5. oktobra. Da ne govorim o IMT-u, o "Zmaju", o "Trajalu", o "Boru" i Borskim rudnicima i Borskom basenu koji potpuno stoji. To je samo rezultat dovođenja politički podobnih ljudi, umesto stručnjaka koji su vodili proces rada. Šta je rezultat? Narastaju ekonomski i socijalni problemi, izuzetan je pad standarda i o tome treba i te kako voditi računa. U pravu je prethodni diskutant ovde za govornicom, sigurno je u jesen 2000. godine bila najteža moguća predizborna kampanja za sve partije koje se nalaze van DOS-a. Izuzetno teška kampanja, vođena pod medijskim linčom, pod pretnjama ljudima, po tome poznata što su čak i pojedini članovi prelazne Vlade, koji su van ovlašćenja za mnoge druge stvari,dopuštali sebi da hapse ljude preko novina. Govoriti o tome je izuzetno važno, jer svako u ovoj sali, posebno kandidati za članove Vlade Republike Srbije, treba dobro da upamte podatak da je na izbore izašlo nešto samo malo više od 50% građana Srbije, odnosno da skoro 50% građana Srbije na izbore nije izašlo. Ovaj parlament je slika i prilika, znači, svega nešto malo više od 50% mišljenja građana Srbije. Dobili smo konačno vlast sa jednom neviđenom servilnošću prema, pre svega, inostranstvu, koja sve grehe uspeva da svali na svoj narod. Ja verujem, čak i kad bi meteorit pao na zemlju, da bi uprli prst u svoj narod i u legitimno izabrano rukovodstvo tog naroda. Šta je to minulo nasleđe, koje je ipak zaboravljeno ovde, da se kaže, a nosim odgovornost da ga istaknem. U mnogim sferama života živi zakonodavstvo i živi vrlo kvalitetno zakonodavstvo. Čak u oblasti zaštite životne okoline, verovatno jedan od najkvalitetnijih zakona, urađen prema evropskim standardima i zakonima. Nažalost, bili smo u prilici prekjuče da zaludno objašnjavamo da je i te kako važno za ovu državu, pogotovo sada kada su Šveđani, Španci, Belgijanci počeli da prebrojavaju svoje mrtve i da govore, pogrešno, "balkanski sindrom". To je, gospodo i dame, NATO sindrom. Gde god se NATO pojavio, pojavila se ta muka, pojavilo se uništavanje čovekove okoline. Taj zakon je izuzetno dobar i velika je šteta što u Zakonu o ministarstvima nije ostalo mesto ministra za zaštitu životne okoline. Isto je i o omladini i sportu, isto je o Zakonu o lokalnoj samoupravi. Kako će sada gospodin Batić, inače pravnik, voditi računa o kanalizacionim i fekalnim kolektorima, jer po Zakonu o komunalnim delatnostima, obaveza lokalne samouprave je upravo to. Što se tiče minstara i potpredsednika, treba reći istinu. Ovo je vlada koja će u svom sastavu, u istoriji Srbije i njenih vlada, imati najveći broj potpredsednika. Ako neko pročita ovlašćenja potpredsednika i ovlašćenja ministra, onda će mu biti potpuno jasno da su ovlašćenja ministra izuzetna za oblast za koju je nadležan, da je on taj koji nosi sva prava i svu odgovornost. Nažalost, opredeljenje je bilo da se poveća broj potpredsednika, a da se ukinu ministri koji kao promoteri i te kako mogu da misle o omladini i sportu. Kod sporta se ne radi o tome da li će neko iz Vlade Srbije ili iz političkog establišmenta biti u upravnom odboru nekog kluba i da li će platiti kartu. Radi se, kod sporta, o tome da danas svi nosimo obavezu da mladosti ponudimo pravi ambijent za vanškolske aktivnosti, da mladosti ponudimo amaterizam u sportu, u kulturi, da mladost ima prava za pravilan psihofizički razvoj. To je obaveza nas starijih. Šta smo uradili? Ukinuli smo Ministarstvo za brigu o porodici, ukinuli smo Ministarstvo za omladinu i sport. Uspešna obnova je i te kako zaboravljena u referatu mandatara Vlade. Vi, moja gospodo ministri, ne bi imali gde da uđete da radite, da nije ta zgradaVlade Republike Srbije renovirana i rekonstruisana. Tri projektila su uništila tu zgradu, dve etaže te zgrade su uništila, i to je obnovljeno. Da ne govorim o mnogim mostovima, o infrastrukturi, da ne govorim o nečemu što morate i treba da nastavite, jer ćete biti izabrani voljom većine u parlamentu. Mi za vas nećemo glasati. To je izgradnja stanova za mlade. To je vaša obaveza i to je ono što će dati najveći dorpinos kadrovskoj politici koja je i te kako važna. Potpuno je definisana strategija razvoja malih i srednjih preduzeća. U Ministarstvu za nauku i tehnologiju, naslednik, moj kolega Domazet, zateći će tri hiljade poslovnih programa za mala i srednja preduzeća. Neće zateći nacrt zakona o malim i srednjim preduzećima, jer sam ga ja radio i ja ću ga ovde predložiti ispred Socijalističke partije Srbije. Ali, sigurno je to pravo opredeljenje. Prve pare koje dođu u ovu zemlju, neće biti desetine, stotine ili dve stotine miliona dolara, biće 100 hiljada, 500 hiljada, milion dolara, dva miliona dolara, a mi smo uradili izvanrednu spregu između naučno-istraživačkih institucija, fakulteta i privrede, i tri hiljade posebnih programa. Rezultat domaćeg znanja je na papiru. Izvolite gospodo, imate ih, sa procenjenim, čakpotrebnim utrošcima električne energije, ko... analizama i mogućnostima plasmana na domaće i inostrano tržište, sa značajnošću supstitucije uvoza i mogućnosti plasmana na izvozna tržišta. Što se tiče prirodnih resursa, ja se zaista izvinjavam što ću govoriti o Prostornom planu Republike Srbije, jer sam o njemu govorio ovde u januaru 1996. godine. Mi smo sagledali sve prirodne resurse Republike Srbije. Imate ih u Prostornom planu Republike Srbije i imate lokacije, sve koje su potrebne za sve prirodne resurse i usklađen infrastrukturni razvoj do 2010. godine, da se ne bi oštetila ili zaposela jezerima ili nekim drugim objektima, rezerve koje se nalaze, tih prirodnih resursa. Znači, Ministarstvo za upravljanje prirodnim bogatstvima i za zaštitu životne okoline moglo je momentalno danas da zaživi i da koristi Zakon o koncesijama, koji smo, takođe, mi doneli, onu agenciju za ulaganje od značaja za zemlju gde bi se sublimirali svi zahtevi, eventualno, po sistemu koncesija i vodilo računa o tome. Imam prava još na dva puta po 10 minuta, izvinite nestrpljivi, završavam brzo, bar ovaj deo. Što se tiče vrednosti, ogromna vrednost društvene imovine postoji i ostavljena je na upravljanje vama. Ništa nije rasprodato, kao što je učinjeno u mnogim zemljama. I, na kraju da kažem, poštovane dame i gospodo, kada se vratim na mesto imam pravo ponovo da se javim. Sačuvana je ključna odrednica Ustava Republike Srbije, SPS je bila ta koja je napisala i koja je odbranila i od nacionalista, srpskih, muslimanskih i drugih, a kako odrednica kaže da je ovo država njenih građana. Ja zadržavam pravo da se javim odmah čim dođem na red. Hvala. [[Aplauz.]]
Hvala. Reč ima narodni poslanik gospodin Pelević.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, osvajanjem dvotrećinske većine na proteklim izborima, DOS je stekla svoje ustavno pravo da ima svog mandatara i zato smo mi, na sastanku u predsedništvu Stranke srpskog jedinstva doneli odluku, da po preporuci predsednika Republike podržimo gospodina Đinđića za mandatara nove Vlade Srbije. Stranka Srpskog jedinstva ima tri principijelne primedbe na ekspoze i na sastav Vlade. Prva primedba je u tome, što smo očekivali da će ovo biti u većini Vlada eksperata. Nadam se da su to očekivali i birači koji su glasali za DOS. Pretpostavljam da je mandatar imao obaveze prema svojim kolegama iz ostalih stranaka, iz DOS-a i da je bio prinuđen da uspostavi sedam potpredsednika DOS-a i Vladu u kojoj će biti uglavnom ljudi koji su predsednici ili potpredsednici koalicionih partnera gospodina Đinđića. Mada se ne može reći da u toj vladi nema i eksperata, ni ljudi koji su stručni za obavljanje tih poslova, recimo, primer Vladana Batića koji je i te kako stručan da bude ministar Vlade, primer Dušana Mihajlovića koji je i ranije radio vrlo efikasno i sposobno u policiji, recimo gospodin Perišić, pukovnik, koji će biti zadužen kao potpredsednik za nacionalnu bezbednost. U svakom slučaju, mislim da su očekivanja svih nas bila drugačija i da Vlada u većini bude ekspertska. To će već biti problem šefa Kabineta ove vlade, gospodina Đinđića i nadam se da će ta vlada raditi uspešno u budućem periodu. Druga principijelna primedba Stranke srpskog jedinstva je što u Kabinetu gospodina Đinđića neće biti ministra za omladinu i sport. Ukidanjem Ministarstva za omladinu i sport bojim se da smo ukinuli i brigu za omladinu i sport. Ne mogu da se složim sa onim delom ekspozea gospodina Đinđića, gde je rekao da će amaterski sport i vrhunski sport biti briga saveznog ministra za sport. Načelno, to jeste tako. Ako nam savezni ministar gospodin Vojislav Andrić kaže, pre nekoliko dana, u jednoj televizijskoj emisiji da je dobio za 2001. godinu toliko novca za amaterski i vrhunski sport iz saveznog budžeta, taman toliko koliko da svakom sportisti kupi po jednu čašu ili flašu, nisam siguran, kisele vode, onda se to kosi sa ovim što smo čuli u ovom ekspozeu. Dakle, između Savezne vlade, koja očigledno ne brine o sportu i omladini i Republičke vlade, koja ukida ovo ministarstvo, našli su se sportisti i omladinci i bojim se da ćemo time ukinuti i brigu o omladini i brigu o sportu. Ja se nadam da gospodin Đinđić neće dozvoliti sebi da uđe u istoriju sporta kao jedan od onih koji su učinili prvi korak ka uništavanju amaterskog i vrhunskog sporta u Jugoslaviji. Naravno, ne govorim o profesionalnom sportu, jer on funkcioniše po drugim principima, ali govorim o onom sportu koji je proneo slavu ove zemlje svih ovih godina koje su iza nas. Mi smo bili jedini, pravi ambasadori naše zemlje, a govorim mi, jer sam ja sportski radnik i član sam predsedništva Jugoslovenskog olimpijskog komiteta i dužan sam da sa ovog mesta branim sportske radnike i naše sportiste, koji su zaista bili najbolji ambasadori Jugoslavije. Ja se nadam da će gospodin Đinđić naći načina da se za nekoliko meseci ponovo ustanovi Ministarstvo za omladinu i sport, jer sam sasvim siguran da će u tom periodu i on sam shvatiti da je napravljena greška, time što je ukinuto Ministarstvo za omladinu i sport. Treća naša principijelna primedba se odnosi na tačku 2., gde se kaže (čita tekst.) Nadam se da je ovo lapsus i da se htelo reći da će svoje interese moći da ostvare u saradnji sa vlastima u Srbiji, a ne sa Srbijom, jer proizilazi da je to sada neka druga država koja treba sa nekom drugom državom Srbijom da ima svoje odnose. Ja se iskreno nadam, gospodine Đinđiću, da se ovde radi verovatno o lapsusu. I drugo, ja bih zamolio mandatara i sve članove Vlade, da ubuduće kada se govori o Kosovu i Metohiji, da se kaže Kosovo i Metohija, a ne samo Kosovo. Time zaboravljamo Metohiju, a to ide u prilog samo Albancima, koji od 1974. godine protežiraju termin Kosovo, jer time hoće da izbrišu termin Metohija, jer reč Metoh znači crkveno imanje, a time želi da se kaže da to nikada nije bila srpska zemlja, da tamo nije bilo srpskih manastira, srpskih crkava i srpskih grobalja. Mi se nadamo da će nova Vlada raditi po sledećim prioritetima, a pre svega rešavanje pitanja juga Srbije. Mi se zalažemo da se to reši mirnim i diplomatskim putem. Da se odrede tačni rokovi za to rešavanje. Ako se to ne reši, onda ćemo podržati ovaj deo ekspozea, gde se kaže da će se rešiti i drugim sredstvima, kao što to rade sve demokratske zemlje. Nama vreme sigurno i neumitno ističe, a vreme sada radi za albanske teroriste, a ne za nas iz Srbije. Ne dozvolimo samo da se ponovi problem Kosova i Metohije, da se taj problem internacionalizuje, jer se bojim da ćemo jug Srbije izgubiti, kao što smo privremeno izgubili i Kosovo i Metohiju. Nadam se da će se raditi sve na primeni Rezolucije 1244 i da se pre svega, omogući povratak izbeglim Srbima, Muslimanima, Gorancima i svim ostalim nealbancima koji su morali da izbegnu u Srbiju ili Crnu Goru nakon dolaska NATO snaga i UNMIK-a. Dalje, predlažem da se sledeća sednica Vlade, predlažem gospodinu predsedniku Vlade da sledeću sednicu Vlade održi u Prištini ili makar u Kosovskoj Mitrovici, u severnom delu, gde žive Srbi. Ja se nadam da će se vrlo lako dobiti saglasnost UNMIK-a i KFOR-a za tako nešto, čime bi se ohrabrili Srbi koji su ostali na Kosovu i Metohiji, ili bi se ohrabrili Srbi koji čekaju da se vrate na Kosovo i Metohiju, a time bi se pokazalo ekstremnim Albancima i onom delu Međunarodne zajednice koji ih podržava, da je Kosovo i Metohija deo Srbije i deo Jugoslavije. Ja se nadam da će to biti jedan od prioriteta nove Vlade. Takođe, nadam se da će prioritet nove Vlade biti i sve da se učini da se poveća životni standard građana Srbije, jer se zaista teško živi, mnogo, mnogo teže nego što se živelo ranije. U nadi da će ovo biti prioriteti koje će imati buduća Vlada, koju ćemo danas verovatno izabrati, Stranka srpskog jedinstva je donela odluku da podrži ovu vladu, da glasa za ovu vladu, da vam poželi puno sreće u radu. [[Aplauz.]]
Hvala lepo. Za reč se ponovo javio gospodin Ivković, kao predsednik poslaničke grupe.
Za poslanike koji nisu pročitali poslovnik, šef poslaničke grupe ima pravo da govori tri puta po 10 minuta. Izlaganje je malo duže, pa je bolje da uradim ovako, da iskoristim to svoje pravo. Znači, istakao sam da po prirodi stvari mandatar iz čisto političkih razloga je izbegao tri bitne strateške oblasti. To je surova stvarnost od 5. oktobra 2000. godine, zatim pod dva, izbegavanje svih onih kvalitetnih rešenja i vrednih dobara kojima ova zemlja raspolaže i koje je u suštini ranija vlada i ranije vlade Republike Srbije iznedrila svojim rešenjima i svojim radom, i pod tri, izbegao je da se odredi prema vrlo bitnom pitanju za ovaj narod i u prošlosti i u budućnosti. Prvo i osnovno je, i zato i pitam gospodina mandatara, da nam ovde svima odgovori svoje mišljenje o odnosu međunarodne zajednice prema nama, i posledice odnosa te međunarodne zajednice prema nama, da nam odgovori o Markalama kao razlogu za uvođenje sankcija i razaranja ove zemlje. Naravno da je on govorio o siromaštvu i o vrlo teškom položaju države, ali ovoj državi je vrlo teško upravo zbog toga što je ova država maltretirana embargom osam godina. Ne samo da se nije mogla uvesti nafta, nego i mnogi repromaterijali, niti izvoziti, ili izvoziti uz velike dažbine Makedoncima, Bugarima, i ti koji su to radili bili su heroji, a ova zemlja je imala mnogo toga, mnogo od dobara koje su oni želeli da mi nemamo. Pod dva, kakav je odnos međunarodne zajednice kada ne možemo ovih dana spomenuti dolazak Karle Del Ponte, argumentaciju za podizanje optužnice protiv političkog i vojnog rukovodstva ove zemlje i to 24. maja, šezdesetog dana bestijalne agresije, ilegalnog rata nad ovim narodom ovde. Određenje budućeg predsednika Vlade Republike Srbije prema iskonstruisanim optužnicama mora ovde da bude rečeno. Gde su sada ti satelitski snimci masovnih grobnica po Kosovu i Metohiji? Kejfor vitla po Kosovu i Metohiji godinu i po dana i pri tome ne sprečava da se i dalje ubijaju i isteruju Srbi, i ostalo nealbansko stanovništvo. Da li je pronašao te grobnice? Nigde ih nema. Gde je gospodin Vilijam Voker za selo Račak? Konačno su posle dve godine progovorili finski patolozi. Valjda ih je savest toliko grizla, priznali su da nije bilo masakra u Račku. Podsećam sve vas, koji ste zaboravili, da su upravo to bila dva bitna razloga za bombardovanje ove zemlje i podizanje optužnice protiv političkog i vojnog rukovodstva, koji su vodili odbranu ove zemlje. S tim u vezi odnos prema Haškom tribunalu mora biti jasno rečen. Ali, i odnos prema međunarodnom, onom pravom sudu pravde u Hagu, gde je ova zemlja podigla optužnicu za ratnu odštetu. U poslednje vreme, od 5. oktobra ne možete pročitati u slobodnim, nekontrolisanim, nezavisnim ali suštinski vrlo partijskim, mnogo gorim od režimskih, medija ni jednu informaciju šta se događa sa tužbom ove zemlje za ratnu odštetu. To je pogotovo važno danas kada saznajemo da će genetski imati problema naše potomstvo na ovim prostorima jer su 30 tona atomskog otpada, ne uranijuma, nego atomskog otpada izručili na teritoriju ove zemlje. Sigurno da je važno opredeljenje s tim u vezi i ove vlade prema eventualnoj izgradnji atomske centrale na ovim prostorima. Ako već o tome govorim, da odmah odgovorim kada su u pitanju vode, Prostornim planom Republike Srbije apsolutno su sagledani svi vodni potencijali, i podzemnih i površinskih voda, i hvala bogu imamo ih sasvim dovoljno. Nisu baš ravnomerno raspoređeni, mora se koristiti malo više cevki, ali ih imamo, da ih izvozimo koliko hoćemo. Što se tiče onoga što se događalo tokom NATO agresije i eventualnog dolaska gospodina Solane nameće se pitanje kandidatu za ministra pravde - šta je sa procesom koji je vođen u našoj zemlji protiv onih koji su ovu zemlju uništavali? Glavni pretres je završen. Gde je presuda? Ko je zaustavio donošenje presude protiv Solane i Medlin Olbrajt, stara američka administracija koja je na nesreću sasvim drugačije razmišljala od ove nove američke administracije i koja je vodila u stvari lični rat protiv ovog naroda i ove zemlje. Šta je sa presudom? Sme li Solana da dođe u ovu zemlju ili ne sme? Obim prava lokalne samouprave, gospodo, nije ni malo naivna stvar. Regionalizacija Srbije jeste predviđena, makro regionalizacija po Prostornom planu Republike Srbije. Ona je predviđena u strateškom smislu, da se planira racionalna infrastruktura, da se racionalno planira zdravstvo i školstvo, da se ne gradi stotine istih srednjih škola, stotine istih fabrika. Ali, nije predviđeno spuštanje na lokalni nivo, gospodo, ni policije, ni stavljanje u nadležnost opštine procesa obrazovanja i zdravstvene zaštite, jer će time ispasti da bogata opština, koja je mogla doći do malo više sredstava, zadrži sve za sebe. Napravićete 180 republika u jednoj republici ako se ostvare one prognoze koje su pojedini kandidati za članove vlade davali za novine ovih dana. Prema tome, lokalna samouprava jeste jednim delom bila razvlašćena, a u tome je bilo motiva pre svega zbog Kosova i Metohije i stanja šiptarskog secesionizma dole. Treba vratiti određene nadležnosti, jer oni mnogo bolje vide nego što se vidi sa jednog mesta u Republici, ali ne treba napraviti 180 država. Kada sam već kod Kosova i Metohije, ključno pitanje je - opredeljenje kandidata za predsednika vlade i same vlade prema događajima iz 1998. i 1999. godine. Da li je to bio genocid nad Šiptarima ili je to bila borba za očuvanje svoje države, borba za zaštitu građana države koji su bili ugroženi od Agima Čekua i svih ostalih, koji su preseljeni odlukama tajnih službi da naprave cirkus posle Kritskog susreta. Konačno, šta je sa Vojvodinom, šta je sa Sandžakom? Šta je sa Srbijom kao celinom? Ne možemo reći - pregovori Srbije i Crne Gore. Moramo reći - u okviru federacije razgovori o pravima i nadležnostima republika i federacije. Ne možemo reći - pregovori Srbije i Kosova i Metohije. To je samo razgovor u okviru jedne republike o delu njene teritorije.
Hvala lepo. Prvi prijavljeni poslanik je gospodin Marko Ćulibrk.
Poštovana gospodo poslanici, mandatar je u svom izlaganju rekao da je danas 6. oktobar. Da bi analizirali stvari koje je predložio danas je ipak 25. januar i mi moramo da se osvrnemo na stvari koje su se dešavale od 5. oktobra do danas. On je rekao da je počela demontaža vlasti bivšeg režima. Na žalost, za ova tri meseca dosovske vlasti počelo je i demontovanje naše države. Od 5. oktobra u predizbornoj kampanji vi ste govorili da je situacija u Crnoj Gori zbog režima u Srbiji i zbog Ustava iz 1992. godine takva. Međutim, od 5. oktobra taj režim nije više na vlasti u Srbiji, a situacija je još gora. Jednostavno, separatizam Mila Đukanovića je dobio krila. Vi ste govorili da suUstav iz 1992. godine donele dve tadašnje vladajuće partije. Štaimamo sada? Imamo kršenje Saveznog ustava. Ne poštuje se teritorijalna pripadnost. I, imamo razgovore o platformi o uređenju Crne Gore, ne između vladajućih partija i Savezne skupštine, nego između tri čoveka. To je gospodin mandatar Đinđić, gospodin predsednik Koštunica i gospodin Đukanović. Molio bih mandatara da se opredeli prema tom pitanju Crne Gore u svojoj odluci. Takođe, imamo pitanje autonomije Vojvodine. Vi ste u predizbornom obećanju potpisali, tj. 16 stranaka, dogovor o autonomiji. Na žalost, tamo su po usvojenim dokumentima, u pokrajinskoj skupštini, već prevaziđene autonomije i sada se radi o republici. Više nema autonomaša, to su sada republikanci. Molim gospodina mandatara da se opredeli i prema tom pitanju, da mi kao parlament vidimo da li je taj dogovor potpisan, i da li će to biti dokument ove vlade, i molim da upozna nas narodne poslanike sa tim dokumentom. Slično je pitanje, što se tiče demontaže države, i sa jugom Srbije, sa Raškom oblasti, i sa Kosovom i Metohijom. Takođe bih ga molio da se opredeli i oko tih stvari. Ovde je rečeno da će se doneti i desetak novih zakona. Ako se zakoni budu usvajali i predlagali na način kako je to urađeno sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima, bolje je da se ne predlažu. Predlaganje zakona je vrlo teška stvar i odgovorna. Jednostavno, mora da se poznaje materija o kojoj se govori. Na žalost, kod nas u Srbiji ne smatra se uspešnim ministrom ako nije predložio bar jedan zakon. Dobro bi bilo da pre nego što počnete da pišete zakone da se nešto i pročita o tim zakonima. Pošto u ovoj skupštini ima mnogo pravnika i advokata, mi znamo da u zapadnim zemljama ima zakona koji su stariji od sto godina, koji su preživeli mnoge sisteme. Što se tiče ekonomskih poteza, od 5. oktobra je uvedeno mnogo ekonomskih poteza koji nisu dobro promišljeni. O čemu se radi? Jednostavno, želi se po svaku cenu da se sruši i zameni nešto staro, a da se ne pravi nešto novo i da se nema vizija toga novog.U ovoj fazi ne smemo nekritički da kopiramo zapadni sistem po svaku cenu i u svim oblastima, jer će to da nam se lupi o glavu. Evo vam primera. To je pitanje struje. O tome je bilo malo govora. Šta je činjenica - činjenica je da u oktobru, novembru i decembru i po 15-16 časova nije bilo struje. Šta je bilo opravdanje - opravdanje je bilo da SPS sabotira, da SPS nekim tajnim kanalima izvozi struju, da nisu remontovana postrojenja, da su izraubovana. Sada struje ima. Da li su za tako kratko vreme ta postrojenja popravljena ili je možda stvar u nečemu drugom? Gospodo, na ključnim mestima su smenjeni veoma stručni ljudi, ljudi koji su znali da upravljaju krizom. Znači, kada proizvodnja padne na neki minimum, ne uvode se odmah havarijska uključenja, nego jednostavno, rukovodi se tom situacijom tada. Slična je situacija, i ja bih molio mandatara da se opredeli, da li će se utvrđivati odgovornost zašto nije bilo struje u Srbiji u ovom periodu i šta će se raditi da struje bude u sledećem periodu, pogotovu što sada iz naše partije imamo najave da se vode bitke za birokratska mesta u TE Obrenovac, da se ne rade dobro stvari, što imate najavu da će u Lazarevcu biti najavljen štrajk, zato što nisu ispunjena neka obećanja. .. (ne razumeju se reči) da to radi neko drugi, to je sada vaša odgovornost. Slična je situacija sa smenama u fabrikama i u drugim organizacijama. Vi ste vratili ponovo političku podobnost u obavljanju vrlo stručnih funkcija. Nama se to desilo 70-tih godina, kada je plejada vrlo uspešnih direktora, koji su napravili naše sisteme, proglašena za tehno-menadžere, za tehnokrate, i smenjeni, i postavljeni partijski aparatčici, što se i sada, nažalost, dešava. Pošto imamo dogovor i imperativ da će se sve te situacije, kada su ljudi smenjeni na nezakoniti način, ponovo proveriti, pa bih molio ovaj aparat da se opredeli za to da li će se taj dogovor poštovati i da li će se već jedanput prestati sa kriznim štabovima, koji svima nama nanose veliku štetu. Mislim da o ovim stvarima moramo da govorimo bez jakih reči, bez vrelih emocija i hladnih glava. Po pitanjima uređenja naše države moramo da sagledamo stvari sa mnogo uglova. Jednostavno, moramo da sagledamo stvari iz istorijske perspektive i iz istorijske prošlosti, ne samo 10 i 50 godina. Naši koreni sežu mnogo dublje i neki naši problemi se ponavljaju i dan-danas. Treba da sagledamo te probleme i sa stanovišta istorijske budućnosti, uvažavajući najšire strategijske interese našeg naroda. Takođe, rekao bih par stvari i predložio mandataru oko ekonomskih pitanja, pošto dolazim iz Pirota. Pre svega, podržavam stav da se unutrašnja dugovanja moraju reprogramirati, da se ne ide sa šok terapijom na privredne organizacije i na narod, zato što smo izašli iz perioda sankcija. Kao što vi tražite 100 dana, treba dati privredi bar 200-300 dana, pa će se, kada vi donesete mere ekonomske politike, u tome naći i predložiti način konsolidovanja svojih privrednih sistema. Jednostavno, mi smo izašli iz međunarodne blokade, ali ćemo ući u jednu unutrašnju blokadu, koja će nam otežati nastup na inostranom tržištu. Takođe bih predložio da se nastavi sa vraćanjem dugova državi putem obveznica za dečiji dodatak. To je važilo 31.12. Država je vratila sigurno negde oko četiri milijarde dinara. Predložio bih da se nastavi da se vraćaju porezi i doprinosi, kao i određeni deo javnih prihoda na taj način, jer to je umnogome doprinelo da se na lakši način to učini, jednostavno, da bi privreda počela na taj način da se razdužuje. Takođe bih predložio da se založite kod Savezne vlade da se uvede stimulacija za izvoz. Naša jedina šansa je da proizvodimo u našoj zemlji, u našoj privredi, da dobijemo sanaciju i pomoć, i da to izvozimo. U ovoj situaciji kada je dinar stabilan jedino prema nemačkoj marki i iznosi 30 dinara, a nestabilan je prema cenama, prema kamatama i svemu drugome, mi izvoznici smo u nepovoljnom položaju. Zato bih predložio da se uvede stimulacija, a u prilog tome ide i to što je izvoz ove godine bio milijardu i sedamsto dolara, a uvoz četiri milijarde i dvesta. Znači, sada su opet uvoznički lobiji u mnogo boljoj situaciji, nego izvoznici, a mi smo se opredelili da ćemo razviti privredno tržište. Takođe bih predložio da se predloži guverneru Narodne banke da se smanji eskontna stopa, koja je sada 2% mesečno i tera poslovne banke na visoke kamate, da se ona smanji i da bude 0,5 do 0,8% mesečno. Što se tiče privatizacije, denacionalizacija koju predlažete će otvoriti neka nova pitanja u koja će privreda da uđe i siguran sam da će to raspetljavanje odnosa da potraje tri-četiri godine. Predložio bih da ostane ovaj zakon koji je sada na snazi, da se samo oroči da to bude šest meseci ili devet meseci, a posle toga ono što nije privatizovano da pređe u državnu svojinu. Jer, nemojte da terate firme koje su bile samostalni subjekti da se vraćaju državi, jer država je veoma loš ekonomski domaćin i ući ćemo u neke odnose iz kojih nećemo moći da izađemo, a i bilo bi pravilno da oni koji su gradili te fabrike, koji su o njima odlučivali, da dobiju ipak najveći deo, pa neka rade sa tim šta hoće. O ovim ekonomskim pitanjima je potrebno, pored Vlade, da se napravi jedan konsenzus, ako stvarno želimo da to uspe, znači, pored Vlade, da Privrednu komoru i Sindikat uključimo u sve ove razgovore, da bi stvarno imali volju svi da napravimo nešto što je dobro.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću se ukratko osvrnuti na ugroženost ustavnog i pravnog poretka u našoj državi i saradnju DOS-ove vlasti sa Haškim tribunalom. Naša zemlja nema nikakve obaveze da sarađuje sa Haškim tribunalom. DOS-ova vlast i njeni lideri iz političkih stranaka u poslednje vreme nadmeću se - ko će pre dati kakvu izjavu i prihvatiti saradnju sa Haškim tribunalom. Naime, Ustav SRJ, u članu 66. zabranjuje izručenje državljana Jugoslavije stranoj državiili stranoj organizaciji. Neki političari i vrsni pravnici, čak i profesori fakulteta, kažu - moguće je izručiti, jer se ne radi o stranoj državi. Radi se o stranoj državi, i to svakoj državi koja je potpisala i glasala u Savetu bezbednosti za donošenje Rezolucije i odluke o osnivanju Haškog tribunala. Svaka država koja je potpisala i glasala za taj dokument je upravo država koja je sa jedne strane potpisala takav ugovor. Međutim, SRJ i Srbija nemaju ama baš nikakve obaveze. Ako ima kakvih obaveza, ja bih molio mandatara i političare koji to tvrde, neka pokažu osnov iz Ustava i neka pokažu "Službeni list" i odluku da je to ratifikovala SRJ. Nije, dakle, molim vas imate Ustav Srbije, imate Ustav Jugoslavije. Ako želite da ga kršite, to možete da učinite, ali vi ćete u tom slučaju prekršiti i Ustav Srbije i Ustav SRJ, a ujedno i Zakon o krivičnom postupku. Skoro svi kandidati i članovi Vlade, budući, Vlade Republike Srbije, davali su brojne izjave o tim okolnostima i složili su se da treba sarađivati. Jedni jednom kažu - treba sarađivati, a drugi kažu - ne treba sarađivati. Ali, u poslednje vreme nisu mogli da usaglase stavove i sada se očekuje da će biti lova na srpske glave. Apsolutno je to zabranjeno i Ustavom i Zakonom o krivičnom postupku. Šta nas čeka ako aktuelna DOS-ovska vlast bude prihvatila saradnju sa Haškim tribunalom? Evo šta oni traže od Savezne Republike Jugoslavije: neograničenu slobodu i izlaska, bez zadržavanja ili ometanja njenog osoblja, imovine, robe, opreme i transportnih sredstava. Drugo, neograničenu slobodu kretanja po celoj zemlji osoblja, imovine, opreme i transportnih sredstava. Pristup celokupnom dokumentacionom materijalu od značaja za efikasan rad Biroa za rad i za vezu. Pravo direktnog kontakta sa centralnim i lokalnim vlastima, vladinim agencijama, uključujući oružane snage, međuvladine i nevladine organizacije, privatne institucije i pojedince. Pravo da se ispituju žrtve i svedoci, sakupljaju dokazi i sve korisne informacije, te da se vrše istrage na licu mesta. Pravo pristupa svim zatvorima, centrima za pritvor i istražnim mestima u koordinaciji sa Ministarstvom pravde SR Jugoslavije. Pravo pravljenja aranžmana sopstvenim sredstvima za prevoz svojih sakupljenih podataka i svih informacija. Izuzeće od svakog direktnog oporezivanja i uvozno - izvoznih dažbina, racionalnih taksi i naplata. Pravo isticanja zastave u svim gradovima i vozilima u SR Jugoslaviji. Još su tu brojni zahtevi, koje upravo Haški tribunal traži, da bi mogao da vršlja po SR Jugoslaviji. Pošto je tu kandidat za budućeg ministra pravde, trebalo bi da postavi Karli del Ponte, koja je došla u posetu, sledeća pitanja: - Da li bi gospođa Karla del Ponte kao Švajcarkinja sudila njenim državljanima po onim istim pravilima postupka po kojima Haški tribunal sudi Srbima? - Da li Švajcarski sud sam sebi propisuje pravila postupka i menja ih kad mu se god to ćefne? Od 1994. godine do sada doneli su oko 12 izmena i dopuna postupka i to sami sebi propisuju. Koji to sud u svetu danas propisuje sam sebi kako treba da sudi? - Dalje, da li je u Švajcarskoj sastavni i integralni deo suda tužilac? Da li švajcarski tužilac podiže tajne optužnice? - Da li je u Švajcarskoj dozvoljeno tajno svedočenje protiv nekoga i da li optuženi u Švajcarskoj ima pravo da vidi tog svedoka, koji ga tereti za najteže zločine? - Da li policija u Švajcarskoj može da opkoli nečiju kuću, kao što je to bio slučaj sa Simom Drljačom i da ga ubije? Neki naši političari i profesori Pravnog fakulteta tumače pravo naopako, suprotno odredbama Ustava i Zakona o krivičnom postupku. Ja skrećem pažnju onima, koji misle da je to moguće, da će se suočiti ozbiljno sa kršenjem odredaba i normi, koje su još uvek na snazi u našoj državi. Srbi, čija imena kod većine Srba izazivaju poštovanje, kao što su Ratko Mladić, Karadžić i drugi, njihovo hapšenje i sprovođenje u Hag sigurno bi rastužili veliki deo našeg naroda. Zbog toga se ovi srpski vitezovi i drugi, koji su branili našu zemlju od neprijatelja, ne smeju isporučiti jednoj ispolitizovanoj instituciji kao što je to Haški tribunal. Šta bi se dogodilo da, ne daj bože, daleko bilo, Karla del Ponte podigne optužnicu protiv generala Perišića (Šešelj, sa mesta: Što protiv njega?) On je bio general JNA. Šta bi bilo da se podnese tajna optužnica protiv njega? Naravno, ne daj bože, nema pravnog osnova, on je branio svoj narod i branio svoju zemlju. Kao što sam rekao, Haški tribunal nisu osnovale Ujedinjene nacije, već ga je osnovao Savet bezbednosti. Srpska radikalna stranka ne priznaje Haški tribunal, jer ga ne priznaje ni Amerika. Jedino Amerika 1988. godine u Rimu nije potpisala Međunarodni ugovor o pravom međunarodnom krivičnom sudu.To je sada učinio Klinton pred njegov odlazak sa političke scene i to iz formalnih razloga. Međutim, kako se ne može suditi ratnim zločincima, koji su počinili ogromne ratne zločine i genocid nad srpskim narodom u SR Jugoslaviji, a posebno u Srbiji i na Kosovu, ne možemo prihvatiti da se sudi ni jednom građaninu Republike Srbije. Naš krivični zakon propisuje krivična dela - genocid i ratni zločin. Što bi mi sada bili kavaljeri da prepustimo naše građane i Srbe da idu u Hag, da ih tamo muče i ubijaju naši krvni neprijatelji? Ko to ima pravo da uradi? Po važećem Ustavu i zakonu to nema apsolutno niko. Ova saradnja sa Haškim tribunalom, koja se odvija i na republičkom nivou, je protivzakonita. Jedino SR Jugoslavija, odnosno savezni organi mogu da sa stranim organizacijamai državama neposredno, bar u ovoj oblasti, imaju kompetencije i da o tome razgovaraju. Ali, ne da prihvate saradnju, koja bi išla na štetu srpskog naroda i na štetu SR Jugoslavije i na štetu Srbije. Slučaj Brovina ističem posebno kao jedan loš primer. Ona je osuđena kao ministar zdralja u Vladi Bukošija, u terorističkoj ilegalnoj vladi i osuđena je na 12 godina zatvora. Kao tadašnji savezni ministar pravde odbio sam da bude pomilovana i oslobođena svake krivične odgovornosti, što je od mene tražio predsednik SR Jugoslavije gospodin Koštunica. Mimo svega toga, na spektakularan način ona je izašla iz zatvora u mercedesu Ministarstva i saveznih organa i ispraćena uz televizijske kamere kao narodni heroj. Ja postavljam pitanje Saveznoj vladi, a i čelnicima iz republičkih organa: šta to bi kod njih, ko njima zabrani i zašto ne spomenuše ijednoga Srbina, zašto ne spomenuše 1.200 žrtava, koje su otete, devojčica od 12 i 15 godina, koje Šiptari siluju po logorima i javnim kućama? Gde su ti Srbi? Da li su po logorima u severnoj Albaniji? Zašto ni jedan političar ne spomenu tog Srbina? Zašto se ispod 12 godina nalaze građani Srbije u zatvorima po tom osnovu, kada je oslobođena Brovina? Po kom to osnovu? Nije jasno. Kada je u pitanju nezavisno pravosuđe, mnogi političari i čelnici DOS-a prete sudovima i tužiocima da će odmah da ih u paketu smenjuju. Molim vas, gde mogu državni činovnici, kao što su činovnici ministri da prete unapred da će počistiti tužioce, posmenjivati sudije, da će se ljudi naći na ulici? Nije to moguće i to ne možete uraditi. Možete samo onog ko je počinio krivična dela i kršio u svojstvu sudije i tužioca zakon. Njima možete suditi, drugima ne. Što se tiče policije, nije mi jasno privremeni ministar policije. Čemu to? Da li 18 DOS-ovskih stranaka treba po tri meseca da menja ministra unutrašnjih poslova? To je nemoguće, to će biti šteta po državu, po policiju. Ako se bude tako nastavilo, plašim se da neki od ministara, koji bude došao po redu, da će da ofarba miliciju, da će im staviti minđuše, samo da bi izvršili to kao promenu zbog toga što ste tražili promene i zbog toga što je u pitanju demokratija. Mandatar je pre neki dan rekao u razgovoru sa Filipom Vujanovićem: šta tebi, gospodine Vujanoviću, vredi da ideš na Zapad u te međunarodne institucije, da se nađeš u društvu sa praznim tanjirom? Znači i vi ste, gospodine Đinđiću, bezbroj puta pocepali opanke, idući na Zapad, saginjući se, kičmu ste iskrivili. Zbog toga vi ne možete sada pričati o šest i po milijardi dolara, koje ste obećali ovoj državi. Apsolutno to je nemoguće. Kada je u pitanju pravna država, samo da skrenem pažnju. Pre neki dan bio sam iznenađen kada je na televiziji onajMaki iz Valjeva rekao - ja sam spremio mojih 70 ljudi i naoružao sam ih, ušao u Skupštinu, zapalio Skupštinu, zapalio Televiziju. Zatim, kaže, ušao u jednu stanicu policije, a jednu drugu, ne mogu da vam kažem. Postavlja se pitanje, šta je sa hiljadama i hiljadama opljačkanog oružja toga dana i hiljadama i hiljadama metaka i borbene opreme. Sada, vidim, savezni ministar policije juri Margit Savović zbog toga što nije vratila jedan pištolj. Ko ugrožava bezbednost ove zemlje? Da li Margit Savović zbog toga što nije na vreme vratila jedan zadužen pištolj, gde se zna kod koga je. Na kraju, taj pištolj njoj i ne treba, ona može da se brani i iz prangije i kako god hoće.
Molim narodne poslanike da budu korektni u svojim izlaganjima. Zaista, ne možemo dopustiti ovakvo prekoračenje vremena predviđeno Poslovnikom. Budite ljubazni. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Gospodine predsedniče, dva puta ste povredili Poslovnik o radu Narodne skupštine. Najpre, jutros ste, a ja sam čitao stenogram i uverio se da sam u pravu, pozvali nas da ne ograničavamo vreme diskusije. Predložili ste da ne ograničavamo vreme diskusije i mi smo to prihvatili. Dakle, iako član 92. kaže: "Da je vreme za diskusiju ograničeno 10 minuta", postoji odrednica, "ukoliko to Narodna skupština drugačije ne odluči na početku rasprave". Mi smo jutros odlučili da ne ograničavamo vreme diskusije. Začudilo me kada ste opomenuli mandatara i rekli - vreme. Ja sam mislio da su to recidivi vašeg sukoba iz vremena kada su oni bili žuto preduzeće, a vi šljivari. I zaista smo ovde diskutovali sa predstavnicima DOS-a - šta mu bi da opominje mandatara, a nama poslanicima nije ograničeno vreme za diskusiju? Druga povreda Poslovnika, po meni još drastičnija, je ta što uporno odbijate da date reč šefu poslaničke grupe Srpske radikalne stranke dr Vojislavu Šešelju. Poznato vam je da je red izlaganja za ovom govornicom: predlagač, predstavnik odbora, poslanik koji je izdvojio mišljenje na sednici odbora i predstavnici poslaničkih grupa. Ovde nema mišljenja odbora, nema poslanika koji su izdvojili mišljenje. Očigledno je da treba da se da reč preko reda šefovima poslaničkih grupa i još dva puta preko reda kada se budu javili u toku rasprave. Vi uporno mašete rukom i pokazujete na Aleksandra Vučića. Ne možete vi da prepoznate Aleksandra Vučića kao predstavnika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke u ovoj skupštini zato što o tome niste pismeno obavešteni na početku ove sednice. Član 42. Poslovnika kaže: "Poslanička grupa ima predsednika, a ukoliko želi da je zastupa, o tome je dužna pismeno da obavesti predsednika Skupštine". Molim vas da ispravite svoje greške.
Što se tiče prve primedbe, mi smo odlučili da nećemo ograničavati vreme diskusije na samom početku, jer je potpuno jasno, prvim stavom člana 92. da se odluka odnosi na eventualnu mogućnost skraćenja, a ne produženja. U početku nastavka kada smo prišli pretresu upravo smo to i konstatovali. Tada nije bilo nikakve primedbe ni sa vaše strane, ni sa strane bilo kog drugog narodnog poslanika. Što se tiče druge primedbe, ja sam spreman da prihvatim da sam prekršio Poslovnik u delu u kome sam poverovao na reč gospodinu Vučiću, kao funkcioneru i narodnom poslaniku Srpske radikalne stranke, jer me je na početku ove sednice, vi niste bili tu, usmeno obavestio da će zbog vašeg odsustva da prvi govori kao predstavnik poslaničke grupe. Ukoliko vi kažete da nije trebalo na reč da poverujem gospodinu Vučiću, ja ću prihvatiti da sam prekršio Poslovnik i dati reč predsedniku poslaničke grupe, a zanemariti vašu prijavu koja je ovde zavedena pod rednim brojem 10. Da li ste zadovoljni objašnjenjima? (Da.) Ali, moramo konstatovati da nas je gospodin Vučić obmanuo. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Vi bi, gospodine predsedniče, trebalo da se držite slova Poslovnika, a ako imate nešto privatno da razjasnite sa Aleksandrom Vučićem, možete to da uradite kad god poželite, ali nemojte mešati poslaničku grupu u to. Danas smo, dame i gospodo narodni poslanici, saslušali ekspoze mandatara Đinđića, koji je počeo konstatacijom da se danas formira prva demokratska Vlada Srbije. Sve dosadašnje vlade su za sebe govorile da su demokratske, da su najdemokratskije, a bilo je i onih koje su za sebe govorile da su prve demokratske, i ona 1945. godine, kada su je komunisti formirali, rekli su da je prva prava demokratska vlada. Ali, dela govore, a ne reči u stvarima politike, ozbiljne politike. Mi ćemo da sudimo o delima da li je ta vlada demokratska. Za konkretnu vladu ne možemo da kažemo, jer se ona tek danas bira, ali ako se "po jutru dan poznaje", možemo dobre pretpostavke da već izvučemo. Jer, ako se danas bira nova vlada, nije nova vlast. Dosovska vlast postoji od 5. oktobra, od buldožer revolucije. Mi od tada upoznajemo prirodu te vlasti. Ali, u sastavu tog kabineta ima i onih koji su se već kompromitovali kao ministri u prethodnoj vladi, pa znamo kakvi će biti i u novoj vladi. U ekspozeu mandatara Đinđića je spisak lepih želja i obećanja koja su prazna i nemaju nikakvog realnog utemeljenja. Nema ništa od onih 6 milijardi dolara za koje su ubeđivali narod Srbije, pred izbore u septembru mesecu, da samo što nisu stigle i čim preuzmu vlast da će doći pare. Tih para nema. Dolazi nešto malo na kašičicu, beznačajno, krajnje nedovoljno. Očigledno je da ćemo mi morati da se u narednom periodu oslanjamo na sopstvene snage. Ali, već i neki čelnici, uključujući i Koštunicu, govore da ćemo se oslanjati na sopstvene snage, ali u mnogo gorim okolnostima. Danas se u Srbiji živi mnogo teže nego što se živelo u septembru mesecu. Otprilike, za 60% je kupovna moć stanovništva pala. Kod nas je u ovom periodu i marka devalvirala. Ako uporedite šta danas možete kupiti za 100 maraka sa onim što ste mogli u septembru da kupite, uverićete se koliko je marka pala. Realna kupovna moć je pala. Kod nas ni jedna fabrika ne radi, skoro ni jedna. Nema proizvodnje. Ogroman pad industrijske proizvodnje smo zabeležili od 5. oktobra. Nema ni jednog recepta u ekspozeu mandatara kako to da se prevaziđe. Ima zaklinjanja na pravdu i pravičnost. Ne moramo unapred ni da sumnjamo da ćete želeti pravdu i pravičnost. To morate odmah da dokažete, ne tako što ćete hapsiti one koje nema više ko da brani, jer ih ne volite, jer ih mrzite, jer su ovakvi ili onakvi. Najlakše je uhapsiti onog ko je bespomoćan, ali dokažite nam tu vašu pravičnost, tako što ćete prvo uhapsiti mangupe iz vaših redova. Uhapsite one koji su spalili zgradu Savezne skupštine i opljačkali je, temeljito je opljačkali. Uhapsite one koji su uništili zgradu državne televizije. Uhapsite one koji su na silu, sa automatskim puškama, upali u Narodnu banku, u poslovne banke, u javna preduzeća, privatna preduzeća, Saveznu upravu carina itd. Prvo mangupe iz vaših redova uhapsite, pa onda hapsite do mile volje. Uhapsite i Gašu Kneževića, jer je kao profesor Pravnog fakulteta, u dogovoru sa advokatom Nikolom Zafirovim, ilegalno, privatno, seminare organizovao za svoje studente, naplaćivao od oka, od 150 do 300 maraka i studenti su polagali ispite, jer su unapred dobijali pitanja na koja će odgovarati. Ja imam 11 potpisanih izjava bivših studenata koji su tako bili prinuđeni da polažu Međunarodno privatno pravo. Nemojte vi nama da govorite o drugim nekim kriminalcima, a danas jednog od takvih kriminalaca birate za ministra, pogotovu što vas je unapred i kao DOS obrukao, dajući tamo nekakva nebulozna rešenja, donoseći odluke protivzakonite itd. Jednu sam danas slučajno doneo. Evo odluke Gaše Kneževića, koji se potpisuje i kao profesor i kao doktor i kao ministar, gde kaže - da je potrebno izvršiti zakonom predviđenu nostrifikaciju diploma i za sva lica koja su te diplome stekla u Republici Srpskoj. To nikada u Srbiji pre vas nije rađeno. Kažite nam onda, gospodine Đinđiću, dali je ovo politika vaše Vlade. Mi imamo ugovor o specijalnim odnosima sa Republikom Srpskom. Nikada do sada, po osnovu tog ugovora, nikome nije palo na pamet da se ne priznaju diplome iz srpskog Sarajeva ili iz Banjaluke, da moraju po posebnom postupku da se verifikuju. Izjasnite nam se o ovom pitanju. Vi ste Vlada koja za sebe tvrdi da je prva demokratska. To vam, ovako uslovno, verujem, jer ovde vidim i mnogo istaknutih političkih veličina iz bivšeg -komunističkog režima, pa je to i vlada kontinuiteta. Oni su već izučili dobro tu demokratiju i zato će i celi ovaj sastav sigurno da bude demokratski. Ali, vaša Vlada se već u startu susreće sa nečim što je za nju nerešivo. Vi ste u Vašem ekspozeu izbegli po tom pitanju da se izjasnite. Kako vi mislite da decentralizujete Srbiju i da li će Srbija uopšte postojati posle te decentralizacije. Postoji koncept decentralizacije, gde Nenad Čanak Vojvodinu pokušava da pretvori u Republiku. Postoji drugi koncept decentralizacije, koji predvodi Kasa. On bi zajednicu sedam severnih opština, gde su Mađari većinsko stanovništvo, traži trostepenu autonomiju, dobio sam najnoviji akt, gde traži popis građana mađarske nacionalnosti, kako bi oni postojali kao neko posebno izdvojeno biračko telo. To znači da samo Mađar može da glasa za mađarsku stranku, a ne može za neku drugu, a Srbija je definisana kao država građana. Kako se sad ta protivrečnost može razrešiti, to bi nam bilo veoma interesantno. Kako je moguće da se smanji policija za dve trećine? Postoje međunarodni ugovori, pre svega, u okviru OEBS-a, koje je potpisala naša zemlja i po kojima smo bili obavezni da smanjimo vojsku. Naša policija je u nekim stvarima imala ulogu, koliko adekvatnu, o tome se može posebno razgovarati, tu su moguće razne kritičke primedbe, ali u nekoj varijanti je imala ulogu kompenzacije za nedostatak dovoljno brojne vojske, pogotovo kada je reč o mogućnostima unutrašnjih pobuna. Nama je potrebna policija u formi borbenih jedinica, za borbu protiv šiptarskih terorista u Medveđi, Bujanovcu i Preševu. Tamo naša policija deluje u formi borbenih jedinica. Nije to klasična policija. Ona je tamo više vojska nego policija, suštinski je vojska, po nazivu je policija i formalno-pravno je policija. Bez toga ne možemo. Trebalo bi da znate da je više stotina muslimanskih fundamentalista, čak neki kažu i nekoliko hiljada, obučeno u centru za obuku kod Peći. Njihov je cilj da isto ono što su šiptarski teroristi uradili na jugu Srbije, urade negde kod Ribarića, na administrativnoj granici između Srbije i Kosova i Metohije, u blizini Novog Pazara. Tamo ima nekoliko stotina sela, od kojih su svega dva-tri srpska. Tamo isto postoji ova klauzula iz Kumanovskog sporazuma, o zaštitnoj bezbednosnoj zoni i tamo nije moguće prisustvo naše vojske. Oni planiraju da tamo zauzmu teritoriju, zauzmu sela, zapucaju, a onda sa Zapada dolaze intervencije - mirno, pregovorima, obustava vatre, obustava neprijateljstava itd. To je realna opasnost koja preti Srbiji. Nismo videli iz vašeg ekspozea da ste vi uopšte svesni te opasnosti. Bilo bi dobro da se na kraju zasedanja opet obratite Narodnoj skupštini i da se izjasnite po nekoliko ovih ključnih primedbi. Kako mislite da Srbija može funkcionisati ako smanjite policiju za dve trećine? Dalje, mnogi čelnici DOS-a izlaze u javnost sa predlozima o nekoj velikoj decentralizaciji Srbije. Ja se slažem da se suviše išlo u pravcu centralizacije i da su lokalne samouprave ostale bez nekih ovlašćenja koja su im neophodna ako želimo da se posao bolje obavlja i da građani budu zadovoljniji, da se njihovi interesi lakše realizuju. Ali, ne smete sada dozvoliti da klatno ide ekstremno u drugom pravcu. Imali smo jednu striktnu centralizaciju, a sada da dovedemo decentralizaciju do anarhije. Bolje je da se traži srednje rešenje. Ako policijsku službu prepustite opštinama, Srbija će se refeudalizovati.
Vreme.
Molim vas, gospodine predsedniče, ja sam ovde bio kad smo svi izglasali da govorimo danas bez ograničenja. Ne možete vi naknadno da tumačite nešto što se ne može tumačiti na vaš način. Nemojte da me upozoravate.
Gospodin Nikolić je prihvatio moje objašnjenje. Čak se o tome nismo ni izjašnjavali.
Ne znam ja šta je prihvatio gospodin Nikolić, ja Vama kažem kako to stoji u Poslovniku.
Gospodin Nikolić, koji je prigovorio o poslovničkom kršenju, je prihvatio moje objašnjenje. Time smo tu stvar raspravili.
Gospodine predsedniče, manje ćete vremena izgubiti ako mi dozvolite da ja završim logično svoje izlaganje, ono što sam zamislio da kažem, nego da se oko nekih stvari, koje nisu značajne, ovde preganjamo. Vi ste i sami svesni da niste u pravu. Jer, zašto bismo onda izglasavali neograničenu diskusiju. Dosadašnji tok sednice je pokazao da niko, bukvalno niko, nije imao nameru da opstruiše rad, da su svi izlazili i govorili isključivo o onome što je na dnevnom redu. Nema potrebe za unošenjem neke dodatne temperature, nervoze itd. Vodimo jednu normalnu debatu o ekspozeu mandatara i o njegovom predloženom sastavu kabineta. Ništa više.
Naravno, nije mi to ni namera. Samo, moja je dužnost da Vas opomenem. Izvolite, nastavite.
Da ja onda završim ovo svoje što sam mislio, gospodine predsedniče. Ja svakako imam pravo da se javim još dva puta, po Poslovniku. Imajte i to u vidu. [[Smeh u sali.]] Samo se vi smejte. Dame i gospodo narodni poslanici, danas vi imate skupštinsku većinu koja je dovoljna za izbor Vlade. Ne postavlja se pitanje vašeg prava da izaberete vladu kakvu želite. Ali, nemojte da osporavate pravo opoziciji da tu vladu kritikuje. Jer, nas je narod ovde poslao isključivo da kritikujemo vlast, i ništa više. Jedina naša uloga ovde je da kritikujemo vlast. To je svrha našeg postojanja. Onaj ko ne kritikuje vlast, a glumi opoziciju, on nije opozicija u pravom smislu reči, ili onaj ko glasa za vlast, a iz opozicione je partije. To dvoje ne ide nikad zajedno. Ono što je, na kraju, ovde veoma značajno, postoje mnogi pritisci stranaka iz DOS-a na sudove, na pravosudni sistem. Prvo, moramo odvojiti činjenicu da nam je sudstvo zaista u krajnje teškoj situaciji. Materijalno je teško, ima korupcije, ima i kriminala u sudovima itd. Dodatno je sada situacija otežana zato što i neke DOS-ovske stranke čine isto ono što su ranije neke levičarske stranke radile - pritišću sudove, insistiraju na presudama, instrumentalizuju sudstvo u političke svrhe. Imamo čitav niz primera. To je jedan, takođe, od naših prvih ispita. Videćemo, već za koji dan, kako ćete ga položiti. Što se tiče ekonomske i socijalne situacije, ona se ne može popraviti bez jedne racionalne i štedljive državne uprave. Vi ne smete ispuštati ispod Vladine kontrole ključne infrastrukturne sisteme, ni Elektroprivredu, ni Naftnu industriju, ne smete za dugo vreme. Neko je od DOS-ovskih lidera pre dva - tri dana najavio - sada će se odmah formirati komisija za preispitivanje "Telekoma", "Mobtela", "Delta banke" itd. Čekajte, ljudi, vi u ovom sastavu Vlade imate ministre koji su učestvovali u tim ugovorima. Ja znam, kao potpredsednik Vlade, da smo imali velikih problema sa "Mobtelom". Potpuno nesređena dokumentacija, protivpravni ugovori itd. Šest meseci je trebalo Ministarstvu saobraćaja da sve to dovede u red. Ali smo dovodili u red, s namerom da se stvari dovedu u sklad sa zakonom, a ne da se uništi subjekt. Sad, treba li uništiti "Mobtel", "Telekom" i "Delta banku"? Možda imate razlog da uništite "Delta- banku". Što onda ne unište i "Cepter banku". "Cepter banka" je finansirala predizbornu kampanju DOS-a, i Filip Cepter, lično, a "Delta" možda nije. Nemojte da zaključimo da je to razlog što jednu banku ukidate, "Deltu" ukidate, a "Cepter" ne. Nemam ja nikakvih razloga da branim "Delta banku", jednom sam se možda u životu i sreo sa tim Miškovićem, koji je na njenom čelu. Ona mene ne interesuje, niti nam je nekada nešto sponzorisala, niti pomogla, niti ništa. Želim jedan principijelan odnos. Jezik prava i pravde ne poznaje ličnu mržnju i netrpeljivost. Tamo gde se pokaže lična mržnja, netrpeljivost, osvetničko raspoloženje, prestaje pravo, prestaje pravda. Nemojte unapred izvikivati, treba toga i toga uhapsiti. Ako ima konkretnih dokaza za krivično delo, hapsite odmah, ali ne dozvolite da čelnici DOS-a izlaze u javnost, sa tvrdnjom toga i toga treba uhapsiti, pa ćemo onda videti zašto ćemo mu suditi. Gde je tu onda pravni poredak? Tako su samo komunisti 1944. i 1945. godine radili. Nemojte da se desi jednog uhapsite, pa ga onda posle mesec dva pustite u nedostatku dokaza. Onda ćete se maksimalno obrukati. Ja sam za to, da svako ko se ogrešio o zakon odgovara, ali svako na osnovu konkretnih dokaza, a ne zbog politike. Nikome se ne može suditi za ono što nije krivičnim zakonom propisano kao krivično delo. Dajte biće krivičnog dela, a ne nije vam se sviđala nečija politika. Za pogrešnu politiku postoji kazna, ali i to je kazna naroda na izborima, a ne kazna što ćete onoga čija vam je politika, po vašem mišljenju pogrešna, uhapsiti. To je besmisleno. Nemojte dozvoliti da upadnemo u još veće zlo od onoga kroz koje smo, nadam se, prošli u ovih nekoliko meseci ili kroz ono koje smo prolazili ranije, godinama, decenijama.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić. Posle njega, narodni poslanik Lazar Marjanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, osnovno pitanje koje se ovde postavlja je, da li će ova vlada biti uspešna i da li ona uopšte može biti uspešna? Na to pitanje treba dati odgovor, a može kroz analizu kakva je ova vlada, a verovatno svetski rekorder u broju stranaka koje je sačinjavaju i po broju potpredsednika koje ona ima. Ona po prirodi stvari i po logici ljudi ne može biti uspešna, jer će biti opterećena bavljenjem sobom i biće opterećena neprekidnim međusobnim sukobljavanjima i iznalaženju kompromisa i gubljenju vremena da dođe do nekih rešenja. Međutim, ova vlada, u stvari ova vlast je ovde od 6. oktobra. Do danas ona je više glumila opoziciju i činila sve da bude opozicija, predstavljala se kao opozicija, tako da smo u ovoj zemlji imali opoziciju na vlasti, a vlast u opoziciji. Nadam se da će ona sada, posle ovoga današnjeg dana preuzeti odgovornost na sebe, za sva svoja činjenja i nečinjenja u ovom i prethodnom periodu. Ono zbog čega bih bio neobično srećan, ako bi se desilo čudo, a da najzad u toj oblasti zdravstveni radnici i zdravstvo doživi jedan svoj preporod, da se desi da dostojanstvo se vrati zdravstvenim radnicima, materijalni status poboljša i poboljša lečenje. To je nešto što je možda od vitalnog interesa za ovu državu. Međutim, mandatar u svom ekspozeu nije ni pomenuo zdravstvo. Kada smo kod zdravstva, tu se dešava vrlo interesantna situacija, da ono do sada, opterećeno silnim problemima, a već u startu biva opterećeno neslaganjem zdravstvenih radnika sa izborom ministra za zdravlje, gospodina doktora Joksimovića. Šta se to dogodilo da je doktorka Nada Kostić, koja je bila ministar u prelaznoj vladi, odjednom postala nepodobna da nastavi da bude ministar u sada ovoj, novoj vladi, koja će takođe verovatno biti prelazna? Šta se to desilo, šta je to njen greh da više ne može da radi posao koji je mogla da radi nekoliko meseci? Šta je to kvalitet gospodina doktora Joksimovića, jer je on isto tako bio prisutan u DSS-u, kada se birao ministar prelazne Vlade, ministar za zdravstvo. Verovatno, odgovor na to pitanje dao je gospodin Zoran Šami, potpredsednik DSS-a, koji je pre nekoliko dana na konferenciji za štampu izjavio, verovali ili ne,sledeće, ne treba da zdravstveni radnici uopšte brinu o tome, uskoro ministar zdravlja više neće biti lekar. Da li će on biti pekar ili alvar ili saobraćajac, a da će takvi ljudi voditi zdravstvo, ko će onda voditi, ako neće voditi lekari. U stvari, tu je greh gospođe doktorke Nade Kostić, koja je izjavila i izjavljivala, vrlo korektno se zauzimala za interes zdravstvenih radnika, da će izvršiti depolitizaciju zdravstva, da će krenuti u ozbiljne reforme u zdravstvu. To je ono što se zamerila i rekla je da političari ne shvataju sve probleme zdravstva, da oni treba da se udalje od zdravstva i od rukovođenja zdravstvom. To je u stvari bio njen suštinski greh, da ona odjednom postaje apsolutno nepodobna. Prema tome, problem politizacije se nastavlja u zdravstvu. Imali smo do sada julovsko partijsko zdravstvo, sada ćemo imati umesto julovskog zdravstva dosovsko, iz DSS-a, a zdravstvo je jedno, ali je suština i priča, ostaće potpuno ista. Ono što mandatar takođe nije rekao, a govorio je o programu DOS-a, što je pomalo neshvatljivo, da postoji jedan program od 18 programa, napravljen u nekom ekstratu, što je apsolutno nemoguće, da od tih 18 programa se ideološki, suštinski u mnogim tačkama potpuno razlikuju. Prema tome, ne možemo govoriti o nekom zajedničkom programu koji treba da bude ideologija 18 različitih stranaka. Upravo je izbegao to da priča, jer nije rekao ni V od Vojvodine, jednog dela Srbije, teritorijalno, i jednog dela Srbije u kojoj se u perspektivi očekuju vrlo ozbiljni problemi. A, da ne govorim o zajednici 7 opština, koju je gospodin Kasa pokrenuo i koja će uskoro doći na dnevni red i koja će biti realizovana, jer za nagradu što vrši destabilizaciju Srbije i što čak i teritorijalno svoju nacionalnu manjinu pokušava da izdvoji i da za njih obezbedi maksimalna i veća prava, nego što to garantuje pravo za nacionalne manjine, on se nagrađuje, pa postaje potpredsednik Vlade Srbije. Uopšte nije bilo pomena o tome i nagoveštaja, da će se tražiti apsolutna autonomija Vojvodine i da će Skupština Vojvodine, sada većinski gledano od DOS-a, ali i od autonomaških stranaka i od separatističkih stranaka iz Vojvodine, na tome insistirati. Iako je bitno, da se odgovori upravo na ta ključna pitanja, koja čine i koja obezbeđuju stabilnost Srbije. Ako na ta pitanja nemamo odgovore i ako nas u budućnosti čeka potpuna destabilizacija, onda ova vlada više neće vladati kompletnom Srbijom, nego samo nekim užim ili užasnim njenim delom. Na kraju, kada su personalna rešenja u pitanju, gospodin Đinđić je verovatno zaboravio ili nije čuo ili pročitao izjavu gospodina Nenada Čanka, jednog od vodećih ljudi u DOS-u, koji se predstavio kao vrlo talentovan za finansije. Možda je on stvarno mogao zauzeti mesto ministra finansija, pošto je dao jedan predlog, a to su prenele sve novine, kako da izvuče Srbiju iz ekonomske krize. Gospodin Čanak je izjavio da treba samo naštampati novčanicu od 70 dinara, sa likom i delom Barta Simpsona i to prodavati po Americi, pa će se tako Srbija vrlo jednostavno izvući iz ekonomske krize. Čak i takvi predlozi od čelnika DOS-a su dolazili u poslednje vreme, u sklopu svih demokratskih promena, koje su najavljene i koje su činjene sve ovo vreme. Ono što sam možda zaboravio da kažem, kada je u pitanju ministar za zdravlje gospodin Joksimović, je to da je njemu posle svih teškoća koje će imati još na leđa natovarena i ekologija. Ili, bivše Ministarstvo za zaštitu životne sredine, kako sada u sklopu svih demokratskih promena i tu promeniše ime, pa nije životne sredine, nego je životna okolina. Verovatno, po uzoru na Hrvate, koji to zovu okoliš. Vidite, zašto mi uvek, kada jedni idu na jednu stranu, mi idemo na drugu stranu. Mi već 10 godina imamo to ministarstvo za zaštitu životne sredine. Svi na jednu stranu, a mi obavezno na drugu. Kada svi oni pređu na našu stranu, koja je dobra, mi, verovatno ne želeći da budemo ni sa kim, prelazimo na neku drugu stranu. Pogotovu što to danas u svetu postaje način življenja i što je kao nešto u trendu, i ne samo to, nego predstavlja i pravi i human odnos kako se jedna država i jedan narod odnosi prema svojoj životnoj sredini, pre svega u funkciji budućih pokolenja i novih naraštaja. Mandatar je nagovestio da će za šest meseci biti formirano novo ministarstvo o resursima i ekologiji. To je stvarno u redu, to je dobro i to treba odmah da uradimo. Nema nikakve logike da se tu čeka. Toliko meseci je prošlo, ove vlasti, da je mogla da napravi taj program, pogotovu što je sve pripremljeno i svega nekoliko dana je potrebno da se jedno takvo ministarstvo i organizuje. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Lazar Marjanski.
Gospodine predsedniče, gospodo narodni poslanici, hteo bih par reči da kažem gospodinu Đinđiću, budućem predsedniku Vlade. Hteo bih samo neke stvari da napomenem, a koje su već poznate. Žao mi je što gospodin Kasa nije tu, no tu je gospodin Mihajlović, on je bio kao Koalicija "Zajedno", sećate se kako je bilo, da li ćemo da oborimo levi blok ili nećemo, izdade i ode. SPS, JUL, Nova demokratija "Slobodan Milošević", to je bilo u prošlom sazivu. Kada je video da nema vlasti, ode dalje. Izda i sada je ponovo kod vas. Imaćete dobrog šefa policije. Što se tiče gospodina Kase, žao mi je što nije tu, verovatno da vam nije poznato, ali on i gospodin Agošton 1992. godine u Adi, banka "Adam", ubedili su štediše za pomoć Mađarima i tada su 300 hiljada maraka uzeli iz Ade banke, odneli u Segedin, navodno da će pomoći Mađarima i bilo je u vezi sa tim tužbi, ali pare nikada nisu vraćene, niti je on odgovarao. Ovde, za ovom govornicom, je dokazano da je gospodin Kasa 20 hektara zemlje u Subotici, ne znam da li je najbolja ili nije, a to je za svaki hektar osam placeva, što je 20 placeva, negde oko milion maraka, prepisao na svoju ćerku i sve ostale. Da li vam je poznato da je 1994. ili 1993. godine preko katoličke crkve u Subotici, što je bilo u Mužlji kod Zrenjanina, sklanjao hrvatske izbeglice. U stvari, to nisu bile izbeglice zbog rata, nego uz dobru premiju ih je prebacivao u Mađarsku. Isto je to radio sa Agoštonom u Mužlji, i ima dokaza, policija je te ljude uhvatila i oni su bili osuđeni. Veoma je blizak prijatelj Kertesa, oni su zajedno radili, to treba da znate. Sve što god je Kasa uspeo dobrim delom je zasluga i Kertesa. Sigurno je da će vam takav potpredsednik vlade biti dobar. Gospodin Perišić, takođe mi je žao što nije tu, ali može iz stenograma da vidi, on je rođen u Koštunićima, predsednik Gornjeg Milanovca Dražimir Marušić, gde je moja firma radila, ima kuću do kuće gospodina Perišića i kada je verovatno nepravedno penzionisan, skinut sa funkcije, sigurno da je u to vreme kao general armije morao biti ekonomski zaštićen. Svaki general armije to mora biti i sramota je da kad mu prestane radni vek da nema od čega da živi. Kada je bio gurnut u penziju, gospodin Dražimir Marušić mu je donosio sredstva da porodica može da mu preživi u Beogradu i to je žalosno za jednog generala, ali sve ono što se desilo samo posle šest meseci - ljudi koji rade kod njega dobijaju hiljadu maraka za obezbeđenje, to nije. Gospodin Obradović, takođe nije tu, to je najmlađi general koji je bio možda ponos armije i mnogi su verovali u njega, ali čim je zapucalo i počeo pravi rat on je odmah napustio vojsku. Neko ga naljutio i on neće više da bude general. Kad je trebalo da se zaštiti živalj u Hrvatskoj, u Bosni, on je napustio armiju. Do tada je bio najveći general, najhrabriji, ali čim je zapucalo nema ga više. Na kraju, gospodine Veselinov hteo bih da Vas podsetim, Vi ste za ovom govornicom rekli - kad se bude formirala vlada jednog dana, a taj dan je došao, da će svi ljudi biti stručni, odnosno ministri, u svom poslu. Ja Vas cenim kao profesora fakulteta i ništa protiv toga nemam, ali niste profesor poljoprivrednog fakulteta. Vi ste profesor, kako sam pročitao, Fakulteta organizacionih nauka. Pa bih Vas podsetio na Vašu izreku da bi svi ministri trebalo da budu stručnjaci u svojoj oblasti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi danas treba da se izjasnimo o predlozima za predsednika Vlade Republike Srbije i potpredsednike, kao i članove Vlade. DOS će izglasati predložene kandidate i to za nas srpske radikale nije sporno. Ali naša moralna obaveza je da pomažemo narodu Srbije i to već uveliko činimo govoreći istinu sa skupštinske govornice. U ovom momentu moram da sagledam celokupno delovanje i ličnost gospodina Zorana Đinđića. Po mom mišljenju, a na to imam potpuno demokratsko pravo, ličnost Zorana Đinđića me ne uverava da će delovati na dobrobit svih građana Srbije i da će čuvati naš nacionalni interes, da će poštovati Ustav i zakone Republike Srbije. Za sve ovo što govorimo mi srpski radikali imamo i snažne argumente. Zoran Đinđić je glavni ideolog i strateg DOS-a, koji je izvršio revoluciju i puč i nasilno i protivustavno preuzeo mnoge važne institucije sistema, formirao krizne štabove, spalio zgradu Savezne skupštine, spalio zgradu državne televizije. Kao ideolog i strateg, jel( tako? Ako se po ovom DOS-ovom sistemu budu ponašale i ostale političke stranke, to bi značilo da kada god neka politička stranka ne bude zadovoljna ovim ili onim izvede na ulicu svoje članove i simpatizere, obezbedi logističku podršku zapadnih sila i NATO pakta i nonšalantno spali po neku zgradu, po svom izboru i želji. Naravoučenije svega ovoga je da ustav i zakoni ove zemlje uopšte nisu potrebni, a može se lako dogoditi da naš Beograd poželi neku zgradu, ali zgrada nigde biti neće. Kao ono "drumovi će poželet Turaka, al( Turaka nigde biti neće". Ako krenemo da ovako zgrade palimo i rušimo, zaželećemo se zgrada, jel( tako? Ne smem mnogo da vas nerviram. Bojim se da ne spalite ovu skupštinu, pa ćemo posle u parku da zasedamo. Mišljenja sam da vlada, kao izvršni organ vlasti, mora biti sastavljena od ljudi koji nisu u dilemi da li su patriote ili ne. Onaj ko ne voli svoju otadžbinu, ko je ruši, pali i izdaje, ne može biti garant da će je sačuvati. Zoran Đinđić ima dosta problema sa shvatanjem patriotizma i zbog toga dobar deo građana Srbije ima animozitet prema njemu. U jednoj televizijskoj emisiji postavio je filozofsko pitanje "patriotizam - šta je to?" Bezbroj je primera patriotizma u srpskoj istoriji, od Cara Lazara, Kosovske bitke, Cera, Kajmakčalana, do današnjeg dana, kako su naši preci iznad svega čuvali i voleli svoju otadžbinu, borili se za nju i davali svoje živote i svojim kostima omeđili granice Srbije. Za mene je primer patriotizma kada ranjeni srpski vojnik na izdisaju na ranu na stomakustavlja srpsku zastavu i krije je, da ne bi pala neprijatelju u ruke. To je za mene primer patriotizma. Za gospodina Đinđića to je verovatno nešto drugo. To je za nas srpske radikale moralna i duhovna osnova, a za Zorana Đinđića to možda nije primer patriotizma, on to drugačije shvata i on na to ima pravo. Ako je ličnost Zorana Đinđića takva, a to zna cela Srbija, kakvi su ostali članovi Vlade? Nisu ni ubedljivi, nisu ni garant da će ta vlada ispuniti silna predizborna obećanja, koja su narodu olako davana u predizbornoj kampanji. Građani Srbije su na ivici strpljenja, obećan novac nije stigao, već je uslovljen izdajom i saradnjom sa Haškim tribunalom, i ako ta saradnja bude realizovana, izdaja će biti obeležje nove vlasti, a građani Srbije neće osetiti poboljšanje sve nepodnošljivijeg života. Do sada je krivica za stanje u zemlji prebacivana na ovoga i onoga, ali od sada evidentno je i nesporno da će za sve biti odgovoran DOS. Više drugih krivaca neće biti. Za ostale članove Vlade Srbije nisam dobio garanciju da su eksperti u oblastima za koje su zaduženi, a za neke od njih imamo informacije da su imali problema sa bolestima zavisnosti, pa će im zbog toga biti otežano uspostavljanje preko potrebnog autoriteta. DOS-ovska vlada će se ponašati, po mom dubokom uverenju, po principu vodeničara koji misli da žito postoji samo zbog toga da bi se njemu mlin okretao. Iz svih ovih razloga, nisam u mogućnosti da svoje poverenje glasanjem poklonim kandidatu za predsednika, Zoranu Đinđiću, i ostalim kandidatima za članove Vlade. Verujem, dame i gospodo narodni poslanici, da na ovakvo mišljenje imam pravo i da mi vi, poštujući elementarne principe demokratije, nećete zameriti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Veljković.
Najvažnija stvar koju smo čuli u izlaganju mandatara Vlade je ta da ova vlada neće lagati i krasti. Oprostite, gospodine Đinđiću, ali, znajući neke detalje iz Vaše biografije, znajući neke detalje iz biografija vaših potpredsednika, ne mogu da Vam verujem na reč. Da ste rekli - nećemo više, to je nešto drugo. Poštovani narodni poslanici, personalni sastav nove vlade Srbije tačno odslikava DOS kao šaroliku grupaciju. Predsednik Vlade, gospodin Đinđić, je u njen sastav uvrstio sve lidere DOS-a, maltene sve, kao potpredsednike. Od obećane ekspertske vlade u predizbornoj kampanji očito nema ništa. Niko ne može da me uveri da je gospodin Veselinov ekspert za poljoprivredu. Ovakve koalicije kao što je DOS neminovno vode ka ovakvim rešenjima i naterale su mandatara da pomiri apetite raznoraznih grupacija u okviru DOS-a. Ili, što bi se reklo, mala bara, a mnogo krokodila. U novoj vladi Srbije ima mnogo interesantnih likova, pre svega među potpredsednicima. Tu su ljudi koji su aktivno učestvovali u vlasti u prethodnom periodu, odnosno, bili su deo tzv. starog režima - gospodin Dušan Mihajlović, gospodin Perišić, gospodin Obradović, i na kraju, bivša perjanica SPS-a, gospodin Čović. Znači, gospodine Đinđiću, kontinuitet sa starim režimom je ostvaren. Tu su, zatim, ljudi poput gospodina Batića, Veselinova, itd. koji su ostali nepopravljivi opozicionari. Samo im još Velja Ilić fali. I stvarno, gde je Velja Ilić? Ja mislim da je i njemu bilo mesto u ovoj vladi, ako gledamo ko su prvoborci ove oktobarske revolucije, tu je bilo mesto u Vladi kapetanu Draganu, Makiju Arsenijeviću, itd. i Džou bageristi, zašto ne. Pošto su sada definitivno u vlasti, ovi nepopravljivi opozicionari i nemaju kome da budu opozicija, oni postaju opozicija sami među sobom i sami sebi. Primera radi, sada su najveća opozicija Koštunici. To ste mogli zadnjih 10-15 dana da čujete i vidite na televiziji. Znači, u novoj vladi imaćemo i opozicione ministre i potpredsednike, i biće veoma interesantno videti kako će to funkcionisati. Poštovani narodni poslanici, ova skupština je prekjuče donela novi zakon o ministarstvima. Predlagač, a to je Poslanička grupa DOS-a, ove izmene obrazložio je time da su postojeća ministarstva preglomazna i da će se novom organizacijom poboljšati efikasnost u radu i postići veća ekonomičnost. Spreman sam da iznesem tvrdnju da to nisu motivi izmena i dopuna Zakona o ministarstvima. Motivi su pre svega političke prirode, odnosno, motivi leže u ličnim interesima novih nosilaca vlasti u zemlji. Ovu svoju tvrdnju temeljim na sledećim činjenicama - prvo, to je Ministarstvo finansija i ekonomije, u opisu svojih nadležnosti, u članu 9. kaže da će se ovo ministarstvo, pored ostalog, baviti kreditno-monetarnim i bankarskim poslovima. To u prevodu znači da će se Ministarstvo finansija i ekonomije baviti npr. kreiranjem novčane mase, štampanjem para, deviznim kursom i deviznim režimom u zemlji, propisivanjem kamatnih stopa, odlučivati o svim finansijskim aranžmanima sa međunarodnim finansijskim institucijama, kao što su MMF, Svetska banka, Londonski, Pariski klub itd. Jednom rečju, baviće se poslom koji svuda u svetu rade nacionalne banke. Kod nas je to do sada radila Narodna banka Jugoslavije. Pozivam novog ministra finansija da mi da primer jedne države u svetu gde ove poslove ne radi nacionalno-monetarna institucija. I obično se i zove narodna banka. Nigde to u svetu ne radi ministarstvo finansija. Kreiranje monetarne politike zemlje mora u potpunosti biti nezavisno od aktuelne političke garniture na vlasti. Pa vi iz DOS-a ste to i obećavali u predizbornim kampanjama, i septembarskoj, i ovoj decembarskoj. Doduše, to neće biti jedina stvar koju ste obećali, a nećete je ispuniti. Prva posledica ovakvih ovlašćenja Ministarstva za finansije je ta da će Mlađan Dinkić ostati bez posla. To mu je, doduše, gospodin Đinđić i obećao pre 15-tak dana, a taman se čovek navikao i uživeo u ulogu guvernera Narodne banke. On je toliko voleo da bude guverner Narodne banke da je mesec dana pre nego što je zvanično izabran, na silu ušao automatom u Narodnu banku. I sada gospodin Đinđić hoće da ga odvoji od državnog trezora i da prodaje papriku, kako je bio obećao. Ako ne bude guverner Narodne banke, rekao je, on će otići da prodaje papriku. I mislim da to nije u redu da se ova država odrekne takvog eksperta i takvog stručnjaka. Druga, mnogo ozbiljnija posledica ovakvog rešenja je ta da se ova vlada očito već unapred odrekla zajednice sa Crnom Gorom. Ako ova vlada želi da srpsko Ministarstvo finansija kreira monetarnu politiku zemlje, to će očito biti dodatni argument Milu Đukanoviću i njegovoj separatističkoj politici. Ako želimo zajedničku državu, znači, jasno je da moramo imati zajedničku monetarnu politiku. Druga interesantna stvar u novom zakonu o ministarstvima je ta da ćemo praktično imati dva ministarstva, koja će se baviti u jednom svom delu istim poslom. To bi moglo da se podvede pod tehničku grešku, da se ne radi o delatnosti koja je od strateškog interesa za zemlju i o delatnosti koja licima koja se njome bave mogu obezbediti enormnu ličnu korist, a na uštrb narodnih i državnih interesa. U članu 13. ovog zakona, koji definiše poslove Ministarstva za privredu i privatizaciju, između ostalog kaže se da će se ovo ministarstvo baviti (citiram): "koordinacijom poslova u vezi sa vlasničkim povezivanjem preduzeća sa strateškim inostranim investitorima", ili narodski rečeno, prodajom srpskih firmi strancima. A u članu 17a, koji definiše poslove Ministarstva za ekonomske veze sa inostranstvom, kaže se da će se ovo ministarstvo, između ostalog, baviti (citiram): "pripremom stranih ulaganja i (b) usklađivanjem investicionih ulaganja iz inostranstva". Znači, i Ministarstvo za privredu i finansije i Ministarstvo za ekonomske veze sa inostranstvom baviće se istim poslom - prodajom srpskih firmi strancima. To praktično znači da će strani investitori trčati od jednog do drugog ministra, čekati koji će da ponudi manju cenu za firmu koja ih interesuje. Znači, neće biti organizovanog državnog nastupa u razgovorima sa potencijalnim investitorima. Pitamo se, i pitate se, zašto je ovo urađeno? Pa iz istog onog razloga koji sam pomenuo na početku - ovakve koalicije kao što je DOS neminovno vode ka ovakvim rešenjima, jer treba da se pomire veliki apetiti raznoraznih grupacija u okviru ove koalicije. I zaista, mnogo je ajkula, a bara je stvarno mala. [[Aplauz.]]
Ima reč narodni poslanik Milorad Mirčić, a posle njega narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo, jedna od glavnih tačaka ekspozea ili programa ove vlade je unutrašnja stabilnost Srbije, kako se to kaže u ovom ekspozeu, a samo čitanje imena i pojedinih personalnih rešenja unutar Vlade u najmanju ruku deluje zbunjujuće na većinu poslanika. Kako se mogu u Vladi naći ljudi, koji su se svojim političkim opredeljenjem, svojim u krajnjem slučaju stranačkim delovanjem, deklarisali već odavno da su za destabilizaciju Srbije? Stabilna Srbija prvenstveno podrazumeva integralnu Srbiju, Srbiju u čijem će sastavu biti Kosmet, Vojvodina i svi drugi delovi Srbije. A već na odgovornim visokim funkcijama u ovoj vladi imamo pojedince, koji su prepoznatljivi po svom separatističkom delovanju ili, kako oni to kažu, po autonomaškim idejama. Prvi predlog je za budućeg ministra poljoprivrede. To je čovek koji se zdušno zalaže da se Vojvodina što pre izdvoji odnosno otcepi od Srbije. Za njega deklaracija, koja je sada aktuelna kada je u pitanju status Vojvodine, samo je prelazno rešenje do konačnog formiranja Vojvodine kao države. I on to ne krije. Gde god ima priliku, on to javno kaže. Da su se promenili neki njegovi stavovi ili da se korigovao ulaskom u DOS, to je nemoguće poverovati. Evo i sami se možete uveriti da taj čovek, sprovodeći neku svoju privatnu kampanju, valjda podrazumeva da će tom privatnom kampanjom što pre doći do mesta ministra poljoprivrede, važnog resora, krenuo je na turneju po gradovima i selima Vojvodine. Već je, osim prepoznatljivih stavova kada je u pitanju status Vojvodine, počeo da iznosi svoje ideje kao budući ministar poljoprivrede. Zbunjujuće je to da on već, kao budući ministar poljoprivrede, tačno zna kolika će biti otkupna cena pšenice. Od sela do sela menja tu cifru, od TV emisije do TV emisije menja tu sumu, ona je od 30 pfeninga pa do marke, sve u zavisnosti kako on proceni da su raspoloženi ljudi koji ga gledaju ili koji ga slušaju. To dovoljno govori da čovek već u startu neozbiljno shvata funkciju kojom će se baviti. A pri tome ne zaboravlja da promoviše svoje političke stavove, svoje političke programe. Naravno, u svakom trenutku koristi priliku da da do znanja seljacima u Vojvodini da je za njihovu situaciju i njihov položaj najkrivlja Srbija, da Srbija bukvalno izrabljuje Vojvodinu sa onom već prepoznatljivom pričom: za sve je kriv Beograd. A problemi Vojvodine, po njegovim rečima, počinju onog trenutka kada se Vojvodina voljom većinskog stanovništva pripojila Srbiji. Dok je bila pod Austrougarskom, nikakvih problema Vojvodina nije imala. Da je kojim slučajem živeo za vreme tog carstva i da je bio na dvoru, dobio bi funkciju, koja u prefiksu ima "dvorski". Pošto je član DOS-a, kao nagradu dobio je funkciju ministra. I tako vam je to. Međutim, seljaci u Vojvodini znaju da u svakom kraju Srbije, skoro u svakom selu ima po jedan takav, koji služi za uveseljavanje naroda, takvih šenta po Srbiji ima bezbroj i ne shvataju ga ljudi toliko ozbiljno. Drugi predlog je isto tako značajna i visoka funkcija u budućoj vladi, to je potpredsednik Vlade, to je Kasa, koji ide dalje od Veselinova. Kada je u pitanju status Vojvodine, on ide toliko daleko da već unapred najavljuje da će se severni deo Vojvodine izdvojiti iz Vojvodine države. I nikada ne pravi grešku kada istupa u javnosti, uvek ovo potkrepljuje sa svojom izjavom da su to njemu podvale, da on ne misli tako, da on misli da ostane da živi na zemlji, na kojoj se rodio, ali ne kaže kojoj će državi ta zemlja pripadati. Ne ide do kraja. Drugo, to je čovek koji vrši diskriminaciju ne samo prema pripadnicima drugih naroda i nacionalnosti, nego i unutar svoje nacionalnosti, unutar svog naroda. On se sa svojom strankom proglasio da je jedini pravi zastupnik interesa mađarske nacionalne manjine. Svi oni, koji nisu u njegovoj stranci, oni su protiv mađarske nacionalne manjine. Progoni svoje političke protivnike, kao što je Pal Šandor, Andraš Agošton i sve ostale koji nisu u njegovoj stranci. U poslednje vreme se toliko osilio da je počeo da vrši diskriminaciju i u Subotici, gde je dugo, dugo vremena predsednik opštine, tvrdeći pri tome da sve što se iznese, a vezano je za njegovo delovanje i delovanje njegove političke partije, koje se odnosi na vršenje pritiska na izbegle Srbe i pripadnike drugih nacionalnosti u Subotici, on kaže da su to laži. Kako uvek biva, istina mora da ispliva. U poslednje vreme Jožef Kasa dokazuje da jednostavno ne može u Subotici da bude podignut ni spomenik Caru Dušanu. I ako ne može mrtav Dušan, koji će to živi Srbin da poveruje u takve podvale, koje servira Jožef Kasa? Pretpostavljam da je on iz drugih razloga u ovoj vladi, upravo da bi se ostvarila ova tačka programa - da se krene sa obračunom protiv onih koji su zloupotrebljavali svoje funkcije i svoje položaje. Imate odmah visokog funkcionera, potpredsednika, koga sam već pomenuo, on je priznao neke svoje malverzacije, izneo u javnost kako je to radio. Tu ne treba gubiti puno vremena da bi se dokazale njegove protivzakonite radnje. Prvo, od ranije je poznato, mi srpski radikali smo od ranije na to upozoravali šta sve Kasa radi i na koji način zloupotrebljava svoju funkciju predsednika opštine Subotica. Znamo već kako je na licitaciji stekao protivpravno imovinu, kako je vršio licitaciju zemljišta. Licitaciju je zakazao u 10,00 sati, a u 9,00 sati je već to opštinsko zemljište prodao svojoj ćerki. Drugo, Kasa sam priznaje u listu "Mađar So" da je dva puta iz opštinske blagajne uzimao po 15.000 maraka. Jasna je računica, tu sumu maraka samo nek je prodao po crnom kursu i kupio marke ponovo po zvaničnom kursu, to mu jedonelo korist od najmanje 100.000 maraka. To on sam priznaje u "Mađar Sou". Međutim, očigledno da ovo nisu dovoljni argumenti DOS-u da izađe sa jasnim stavovima kakvo je njihovo razmišljanje kada je u pitanju položaj Vojvodine, kada je u pitanju budućnost Vojvodine i kada je u pitanju stabilnost Vojvodine. Oni se zanose sa tim da će u jednom trenutku biti toliko moćni i jaki da će moći da spreče ovakve pojedince, kao što je budući ministar poljoprivrede ili kao što je budući potpredsednik Vlade. Grdno se varaju. Na taj način nećete, gospodo, moći da skinete odgovornost za budućnost i sudbinu Vojvodine. Mi, srpski radikali, vas sad, na vreme, upozoravamo, ali smo svesni činjenice da se, po onom pravilu, slično u sličnom rastvara.
Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Vladislav Nikolić.
Dame i gospodo poslanici, za buduću srpsku vladu, čiji je ekspoze danas izneo mandatar za sastav Vlade, gospodin Zoran Đinđić, mi već unapred znamo da će ionako tešku i složenu situaciju, u kojoj se našla naša država i naš narod, da učine još mnogo težom, sa nesagledivim posledicama, koje ćemo postepeno da osećamo, ali koje će biti dalekosežne i koje će da koštaju i srpski narod i srpsku državu narednih ko zna koliko godina. Potezi koje će gospodin Đinđić da povlači sa svojim skrpljenim ovakvim kabinetom, a vidim da već dve trećine budućih članova Vlade nije u sali već više od sat vremena. Očigledno da im je dosadno ono što govore predstavnici Srpske radikalne stranke, mi koji argumentovano nastupamo ovde svo vreme. Dakle, mi smo apsolutno sigurni i na osnovu onoga što je on rekao, i na osnovu poznavanja i političke i lične biografije i gospodina Đinđića i svih predloženih članova Vlade, da vi niste nikako u stanju, niti ćete biti, da obezbedite pravu političku stabilnost i sigurnost u ovoj zemlji i da ćete političku atmosferu dovesti u jednu normalu i da ćete, pre svega, da zavedete red u svim državnim institucijama, što besomučno pominjete protekla tri meseca. To jednostavno nije moguće zbog toga što i ova predložena Vlada u celini, na čelu sa gospodinom Đinđićem, predloženi potpredsednici, neki od njih su ovde, i svi ministri pojedinačno, niti su sposobni, niti su spremni da se uhvate u koštac sa svim nagomilanim problemima u kojima smo se mi našli. Revolucionarni zanos, vidim, toliko je obuhvatio gospodina Đinđića, a to se i primetilo u toku njegovog izlaganja ekspozea, da je on "zaboravio" samo jednu sitnicu, da se vi iz interesne političke grupacije, koja sebe naziva Demokratska opozicija Srbije, već skoro četiri meseca nalazite na vlasti u Srbiji, a tri meseca u SR Jugoslaviji, a u Srbiji u trajnoj koaliciji, u trajnom paktu, nazovite to kako god hoćete i na osnovu toga, a pre svega, onoga što radite na saveznom nivou, gde uveliko vršite vlast, možemo da ocenjujemo i da donesemo već sada neki sud i zaključak o tome, šta ćete biti u stanju da uradite, a što će biti pogubno za sve nas. Dobro su poznati svi vaši potezi koje povlačite na saveznom nivou. Poslanici SRS u Veću građana i Veću republika su to, na sednicama koje su bile, isticali onda kada se govorilo o predloženom saveznom budžetu za 2001. godinu. Ne verujemo da će bolja situacija biti i na republičkom nivou. Gospodin Đinđić zaboravlja još jednu sitnicu, a to je da je ta interesna grupacija DOS, koja vrši vlast na saveznom nivou, napravila katastrofalno loše poteze na međunarodnom političkom planu, koji već sada koštaju nas i koji će nam stvoriti mnoge probleme u međunarodno - pravnim odnosima, a naročito zbog toga što ste tražili, šalterski prijem SR Jugoslavije u Ujedinjene nacije i time ste izbrisali 200 godina naše državnosti. Naravno, posledice svega toga, naročito oko pitanja plaćanja ratne štete Muslimanima i Hrvatima, pitanje sukcesije, sa vašim vajnim ekspertom Dinkićem, već ćemo osetiti. Gospodin Đinđić je pre dva meseca, pri zahuktaloj izbornoj kampanji pred prevremene republičke izbore DOS-a na čijem je čelu bio, uspeo, nekako, radi se o konferenciji za novinare koja je održana u Medija centru, da uz pomoć onih koji su mu asistirali pronađe gde se na mapi nalaze Bujanovac, Preševo i Medveđa. Posle toga je obećao napaćenim Srbima koji žive na jugu Srbije, ove tri opštine, Srbima koji žive na području naše južne pokrajine Kosova i Metohije, da će odmah posle 23. decembra, dakle, kada on sedne u svoju premijersku fotelju, zajedno sa svojom klikom, da reši pitanje, kako je on rekao "naoružanih Albanaca". Jer, ono što su eskalacije šiptarskih bandita, balista i terorista, vi nazivate - akcijama naoružanih Albanaca. Pri tome prenebregavate činjenicu, danas to uopšte niste pomenuli iako su ti napadi šiptarskih bandi eskalirali u toku prošle noći i u toku jutra, da se radi o tome da su ti šiptarski banditi okupirali pre dva i nešto meseca 200 kvadratnih kilometara naše teritorije u kopnenoj zoni bezbednosti, da se to povećavalo, da je to sada mnogo više i da minobacačkim napadima ugrožavaju sigurnost i bezbednost preostalog stanovništva na tom području i da su se, već odavno, šiptarski banditi ukopali nadomak centra Bujanovca. Naravno, vama to nije važno. Izbori su prošli. Vi ste dobili taj broj glasova, taj broj mandata i danas ćete, sa svojom skupštinskom većinom, da izglasate ovako nakaradnu Vladu. Opšta konfuzija i more protivurečnosti, po mnogim pitanjima, sve vreme vladaju u vašoj interesnoj grupaciji, odnosno, koaliciji DOS. I, ovo što smo mi srpski radikali, štiteći Ustav i zakon, pre svega, izborni zakon koji je izglasan u ovoj skupštini, a što ste vi u prvim minutima dostavnika na novoj televiziji, Radio televiziji Srbije, jer ste staru zapalili, nazvali opstrukcijom Srpske radikalne stranke, dakle, to ponavljanje izbora na pojedinim izbornim mestima 10. januara vama je dobrodošlo, jer zbog svih tih protivurečnosti i cele te konfuzije koja je nastala i konglomerata od 18 političkih stranaka, strančica i među tim liderčićima, dobili ste na vremenu, da se usaglasite oko resora i personalnog sastava budućeg vašeg kabineta. Da je gospodin Đinđić pravi politički komesar post -revolucionarnog komiteta govore svi ministri koji se nalaze u njegovim redovima. Neki od kolega iz SRS su izbrojali koliko je to godina, koliko vi pojedinačno imate na vlasti, pripadnici bivšeg komunističkog režima i na tom poslu ste se dokazali. Znači, u bivšoj Jugoslaviji i za vreme jedne takve diktature i autokratije. Naročito je to izraženo kroz odnos prema nama koji drugačije od vas mislimo, a naročito kroz atmosferu medijskog linča, koja je bila najizraženija, prema predstavnicima SRS u predizbornoj kampanji i za septembarske i za decembarske izbore. Ne postoji ni jedna televizija na lokalnom nivou u Srbiji, koja je pod vašom ingerencijom, a da je na njoj mogao nesmetano da gostuje, da govori predstavnik SRS. Dakle, mi koji smo bili kandidati za poslanike, da ne govorim o redovnim konferencijama za novinare političkih stranaka. Sama činjenica da sam ja iz Kragujevca i da tamo imate tzv. Radio televiziju Kragujevac, dovoljno govori sama za sebe, a oni koji mogu da prate šta ta televizija emituje, pre će videti sve ono što je tog dana izjavio novi hrvatski ustaški pobornik Stjepan Mesić, a ni jednu reč od srpskih patriota, od onih koji izlaze pred birače za izbore. Tako ste vi "demokrate" i o tome neprestano govorite, pokušavajući da obmanete celokupnu javnost. Mi srpski radikali smo oduvek kritički i argumentovano govorili i onda kada smo bili opozicija levičarskom režimu, a pokazalo se od vaše petooktobarske revolucije i u Saveznoj skupštini, doduše, a mi retko, gde god smo imali priliku, govorili smo argumentovano i to ćemo činiti i ubuduće, o svim vašim pogubnim potezima. Eksperti su prava priča. Neki od njih već sada polako ulaze i sedaju na svoja mesta. To su eksperti koje ste vi predvideli za vaš budući kabinet, za buduću srpsku vladu. Tu će doći, gospodine Đinđiću, do velikih problema sa predsednikom SR Jugoslavije, gospodinom Vojislavom Koštunicom, predsednikom Demokratske stranke Srbije, da to baš nije taj koncept, da to baš nije ono što vaši koalicioni partneri zagovaraju na saveznom nivou, jer je činjenica da su budući ministri "eksperti" u ovoj srpskoj vladi koju planirate, malo drugačiji od onih na saveznom nivou. Tamo su oni koji predstavljaju Grupu 17-plus, minus, kako se već zove, a ovde su predstavnici, kao što je gospodin Pitić, Vlahović iz Ekonomskog instituta. To može da dovede do nekih konflikata i o tome morate, svakako, da vodite računa. Vreme koje je, protivno Poslovniku i ovome što je rekao na početku današnjeg zasedanja gospodin Maršićanin, predsedavajući, ograničio, mi ne dozvoljava da govorim pojedinačno o svakom od predloženih ministara. Mnogo toga bi moglo da se kaže i interesantno je za našu širu javnost, za građane koji prate ovaj prenos, pre svega za vas koji sedite ovde. Ja ću morati da se osvrnem samo na neke od njih, naravno argumentovano, slično svemu onome što sam govorila u prvom delu svog izlaganja. Za nas srpske radikale i za celokupni srpski narod kulturna tradicija, naša kulturna baština, koju negujemo kroz vekove je svakako jedna jedinstvena civilizacijska osnova na kojoj se formira svest o sopstvenom identitetu. I, pored toga, što ćemo da glasamo u celini protiv ovakvog predloga, protiv onoga što je izneo gospodin Đinđić, apsolutno je neprihvatljivo, ne samo za nas iz SRS, nego, verujem, i za sve one, koji možda ne znaju šta govori i šta zastupa gospodin Branislav Lečić, to što on patriotizmu i junaštvu pretpostavlja poniznost i ulizištvo prema onima koji žele da unište Srbiju i srpski narod, koji žele da rasparčaju našu zemlju.
Vreme.
Još jedan minut, ako dozvolite, ja ću da završim. Svakako je začuđujuće to što su za gospodina Lečića primitivni i nepismeni ljudi oni koji našu međunarodnu političku poziciju ne vide u NATO paktu i oni koji se suprotstavljaju svetskoj tiraniji novih svetskih moćnika, i oni koji se suprotstavljaju svemu onome što brane pravdoljubivi i slobodoljubivi narodi, kakvi smo mi - Srbi. Da ne govorim o indicijama, koje su sasvim jasne, koje postoje, da će njegovim imenovanjem na čelu ovog resora da se stvori mogućnost da se takozvani Fond za otvoreno društvo ili Soroš fondacija, znate čija je to organizacija, izrazito antisrpska, infiltrira i u institucije sistema, odnosno u kulturne institucije koje su pod ingerencijom Republičke vlade. Finansijski eksperti su, opet, priča za sebe. Prekjučerašnja izmena Zakona o ministarstvima, uvođenje čudnog ministarstva za finansije i ekonomiju, i dovođenje na čelo tog resora gospodina Đelića, su takođe interesantni i za poslanike i za našu širu javnost, jer je dobro poznato da je u ovako teškoj situaciji u kojoj smo se našli, a vaših šest milijardi dolara obećanih pomoći, koji samo što nisu stigli, a nikako ne stižu, teško nama sa ovakvim ministrom na čelu ovog resora. Gospodin Đelić je rekao da je 5. oktobra, to je njegova izjava bila, a i u danima posle toga, od sreće je plakao u Parizu, što se desilo to da neko zapali zgradu Savezne skupštine, državnu televiziju, da izvrši puč u ovoj zemlji.
Molim Vas, privedite kraju.
Bojim se da će građani Srbije plakati sa njim na čelu ovog resora. Pitanje je kako će on da projektuje republički budžet, kada se dobro zna da su iz svake zemlje u kojoj je bio, oni koji su ga tamo doveli, morali da pribegnu tome da ga što pre oteraju. Tako je bilo u Poljskoj, tako je bilo i u Rusiji, gde je bio ni manje ni više Čubajsov savetnik i gde je doveo u ekonomski kolaps ovu, nama prijateljsku državu. Sve u svemu, u predstavnicima Srpske radikalne stranke imaćete oštre kritičare, argumentovano ćemo vas kritikovati. Pretpostavljam da će to vama, kao i sada, biti samo smešno, jer na sve ono što su iznele moje kolege za govornicom, o tome kako vide budući rad Vlade gospodina Đinđića, ništa niste imali da kažete i nećete imati da kažete argumentovano, jer je istina sve ono što smo rekli. U nama ćete imati čvrstu, konstruktivnu i veoma jaku opoziciju, i građani Srbije će videti - ohlade se glave, prođe neko vreme - da smo mi bili u pravu kada smo govorili o tome kakvi ste vi i kakvi su vaši ljudi iz tog, kako tako skrpljenog, kabineta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mandatar nas je već u drugoj rečenici upozorio i obavestio da su uslovi u kojima se naša zemlja nalazi trenutno, po skoro svim pokazateljima, drastično loši. Mi to znamo, gospodine Đinđiću. Da nisu tako loši, vi nikada ne biste došli na vlast. Samo je stvar u tome što ste vi željno iščekivali kada će doći do ovako loših rezultata, da narod promeni vlast, po svaku cenu, da zapuši nos, što je rekao jedan vaš predstavnik, i da glasa za DOS. U drugome, nijedna druga okolnost ne bi mogla da vas dovede na vlast, izuzev drastično lošeg života. To što ste i sami pomogli da loše živimo, to ostaje po strani, zato što vam to sada trenutno ne odgovara. To što ste se radovali svakom neuspehu državne politike, pa čak i kada je ona imala najbolje namere i kad su bile potpuno opravdane, to vas je dovelo na vlast. Nemojte više da nam se žalite da je situacija loša. Loša je situacija, ali vi sada odgovarate za tu situaciju. Ako je toliko loša da ne može da se vlada ovom zemljom, što ste se borili za vlast? Što niste rekli - ne vredi, ovo je sve u blatu i u pepelu, mi i da pobedimo, ne možemo ništa da uradimo. Ajde, prvo povešajte ove što su vas doveli u tu situaciju, pa da raspisujemo izbore na kojima će neko izaći i na kojima će neko pokušati da pobedi. Čuo sam da ćete, gospodine Đinđiću, obezbediti da ovako kako smo ušli u Evropu, da u ovoj zemlji više ne bude ni droge, ni korupcije, ni kriminala. Samo mi recite, koja nam je to evropska država uzor? Koja je to evropska država, za ovih dve hiljade godina, tako savremena, ekonomski prosperitetna, demokratski napredna, uspela svoju decu i omladinu da spasi od droge, svoje političare od korupcije, svoje građane od kriminala? Podsećate nas na blagostanje u oblasti bezbednosti građana u vreme komunizma. Ovo vreme, koje je sada pred nama, govori nam da takvu bezbednosnu situaciju, takvu sigurnost, takav javni red i mir, vaša vlada neće moći da obezbedi. Ne može, zato što je pod veoma lošim okolnostima stupila, ne može zato što ste amnestirali sve ono što se načini 5. oktobra. Ne može, zato što spremate zakon o amnestiji, kojim ćete amnestirati sve one koji su vršili bilo kakav kriminal. Tobož(, svi su nepravedno osuđeni. Ne može, zato što vam u zatvoru provode vreme ljudi koji su možda i prase ukrali da ga odnesu kući i da nahrane porodicu, a puštate teroriste, puštate ubice naših milicionera, silovatelje naših devojčica i naših žena. Tobož(, to su politički zatvorenici bivšeg režima. Čitajući sastav Vlade, očigledno je da će u našoj Vladi, među ministrima, da dominira engleski jezik. Očigledno je to. To će biti strašan uticaj onih koji su do sada plaćani američkim parama. Poznajući Vaš životni put, gospodine Đinđiću, očekujem sukob nemačke i američke linije. Ali, ni to nije izvesno, zato što u ovih 11 godina, koliko se bavite politikom, nisam uspeo da pronađem neku nit koja bi vas vodila svih 11 godina, pa bih mogao danas da kažem - znam, gospodine Đinđiću, ovo će biti baš tako kako vi kažete. Pošteno, to je ta prva izgubljena nit. Šta ćemo sa odnosom prema Republici Srpskoj, gospodine Đinđiću? Obilazio sam frontove, a Vas zaticao na Palama, sa Karadžićem, i vola ste tamo jeli. Kad ga je NATO napao, Vi ste prvi u Srbiji raskinuli odnos sa Karadžićem, pa rekli - ja sa njim nikada nisam imao nikakve ozbiljne odnose. To je istorija. Vi imate, sigurno, o meni podatak. Ja imam o Vama. Naravno, Vi ste u poziciji da rešavate koje ćete podatke objavljivati, a meni ostaje ova govornica, sve dok ministar unutrašnjih poslova ne pohapsi poslanike. Jedan njegov poslanik je bio predsednik Administrativnog odbora, u vreme kada nas je ovde tukla policija. U vreme kada sam ja robijao u Gnjilanu, njegov poslanik je noću doneo odluku da pogazi Ustav Republike Srbije i da Administrativni odbor skine imunitet jednom poslaniku, dvojici poslanika Srpske radikalne stranke. (Dr Vojislav Šešelj, sa mesta: Kako se zvao?) Zvao se, gospodine Šešelj, ako ne znate, Jovica Stojmenović i Tomislav Nikolić. Poslanik koji je to radio je Žarko Jokanović. Kako da me ubedite, gospodine Đinđiću? Ako je ministar unutrašnjih poslova od 1994. do 1998. godine vladao ovom državom, ko će da istražuje monopolske privilegije, ko će da ispituje privilegije kupovanja deviza po zvaničnom kursu, ako je ta politička stranka u to vreme bila na vlasti.
Nemojte dobacivati iz sale, molim vas.
Hoće li to biti jedan preskočeni period u ispitivanju? Vaš, a čujem da ste juče dobili lekarsko uverenje, na Medicinskoj akademiji, ali ja bih voleo da proverim Vaš pasoš, gospodine Đinđiću, Vaš pasoš iz 1999. godine diskriminiše Vas kao kandidata za premijera Republičke vlade. Na nas je izvršio agresiju NATO, Vi ste otišli kod njih, šta je to tamo bilo, kakva je to saradnja logistička? Da li ste im možda rekli gde je najosetljiviji Milošević, pa ja ću da Vam kažem, kada srušite mostove, kada srušite fabrike, kada bombardujete Televiziju, kada gađate radioaktivnim projektilima Vojsku Jugoslavije, popustiće Milošević. Da li to negde u svetu postoji, i jedan još slučaj, da je neko ko je za vreme agresije na svoju zemlju otišao da živi kod agresora, da se vrati i da postane predsednik Vlade. Postoji u okupiranim zemljama i dugujete nam, gospodine Đinđiću, da kažete jesmo li ili nismo mi sada okupirana zemlja? Što se tiče vaših odnosa sa Crnom Gorom, zaista ne mogu da shvatim, zaista ne moguvaše niti da pronađem u ovih 11 godina, a ovo sa Crnom Gorom je najsvežije. Pa, Vi ste podstrekivali Mila Đukanovića da se otcepi. Kada Vam je Goran Vesić došao u Beograd? Pre nekoliko dana. Kod koga je bio sve vreme, dve-tri godine. Kod Mila Đukanovića. Ko je Milu organizovao izbore u Crnoj Gori? Demokratska stranka. Zašto Vam je sada to neshvatljivo, zašto on hoće da se otcepi. Pa, govorili ste mu da treba da beži od diktature iz Beograda. Šta je sada ovo u Beogradu, demokratija? Zašto Milo Đukanović beži od demokratije u Beogradu? Ili, kako ćete uopšte da ga sprečite da ode, kada ste mu svi vi koliko vas ima u DOS-u govorili da treba da ide. On je bio poluga kojom se rušio Beograd, a naravno ta poluga ne može da ruši Beograd, a sada Milo Đukanović nikome nije važan. Pa, važan je građanima Srbije, a posebno Srbima. Kako da se razdvojimo, pobogu, kako da razdvojimo Srbiju i Crnu Goru, gospodine Đinđiću. Po kom to osnovu? Vidite da Gašo Knežević nostrifikuje diplome iz Republike Srpske. Sada će i Vaš izvod iz matične knjige rođenih iz Republike Srpske da nostrifikuje. Ne kažem krštenicu, jer ste se hvalili da niste kršteni. Šta ćemo kada Vi ovde nama preporučujete, da više brinemo o Balkanu u celini, da donesemo Balkanu mir i prosperitet i da ga uvedemo u Evropu, da je to važnije, nego da svojoj naciji obezbedimo međunarodno priznanje. Ja to zaista ne shvatam, kakav Balkan mi sada, to je nudila Mira Marković, pre pet-šest godina. Da mi brinemo o Balkanu? Pobogu, hajdemo u Vranje da vidimo kako ćemo da brinemo o Vranju, hajdemo u Gračanicu da brinemo o Gračanici, idemo u Tutin da brinemo o Tutinu, idemo u Suboticu da sprečimo Jozefa Kasu, a tu je, da ruši spomenik Dušanu silnom. Ako je poznat po nečemu Dušan silni, on je poznat po tome da su njegovi zakoni u izvesnom smislu i narod štitili od gospodara. Gašo Knežević da bude ministar obrazovanja i sporta! E, baš će deca da se ugledaju na Gašu Kneževića, da se bave fizičkom kulturom. [[Aplauz.]] Posebno će da brinu o tome što su mu sve bili poroci i od čega je sve lečen. To će da nam vodi sport, a prosvetu će da vodi, obrazovanje, tako što je uveo presedan na Beogradskom univerzitetu. Prvi je poništio rešenje jednog ministra, i oterao, pokušao da otera jednog redovnog profesora sa tog fakulteta. Da li je ikada u komunizmu redovni profesor oteran sa fakulteta, a da to nije bila čistka i hajka. Šta ste drugo očekivali kada je on rekao da će on doći ponovo na fakultet, da bi oterao Vojislava Šešelja sa fakulteta. Pa ćete da me ubedite, da je to demokratija, da ste vi DOS, koliko ste opozicija toliko ste i demokratska. Sada će Gašo da postane i Vrhovni sud Srbije. Pa, zašto ne bi bio. Nemojte Vladana Batića za ministra pravde, nemojte. Ironično je, cinično je, sarkastično je, a pokušava stotine miliona dolara da otme građanima Srbije i da ih stavi u džep Milanu Paniću. Nemojte. Uleteo je automatima u "Galeniku", mahao je papirima, tobož, presuđeno je, fabrika je naša. Ma, nije tačno. Fabrika je građana Srbije. Taj hohštapler Panić je samo 5,2 miliona dolara uložio u "Galeniku". "Galenika" i dan-danas plaća sve njegove račune. Svoje akcije je na svim berzama povećao preko Galenikine fabrike. Kako će o pravu da brine Vladan Batić u Srbiji, ako stotine, a ovde će neki ljudi odgovarati, 5.000 dolara, 10, 100, milion, stotine miliona dolara su u Galenici. Prošle godine je čista dobit bila 200 miliona dinara. A, da vam ne pričam kako je uleteo u fabriku automobila. Ima ovde mojih Kragujevčana poslanika. Otkako je Vladan Batić ušao u fabriku automobila, da li je i jedan auto napravljen. Da li je to ono što nam nudi? Ja čak čujem da vam je neki ekonomski savetnik Dragaš. Samo se uzdam da to nije onaj Dragaš koga sud bezuspešno pokušava da privede zbog afere sa uvozom automobila, koja je ličila na ovo sa Dafinom i Jezdom. Stotine građana je ostalo uskraćeno za automobil koji su unapred uplaćeni. Optužuju ga svi da je inicijator, da je idejni tvorac te priče o automobilima, a on se ne odaziva na pozive sudova. Verovatno vam je prišao da se nikada ne bi odazvao. Znam da ste me opomenuli na vreme, nema tu Nebojše Čovića, a pitao bih vas da li ćete ponovo štrajkove u GSP-u da rešavate tako, što će Nebojša Čović da povede batinaše, a gospoda generali su tu. Nespojivo mi je to, generali i demokratija, zaista. Odslužio sam vojsku redovno, da sam mislio da u vojsci ima demokratije, nikada ne bih otišao u vojsku. Nisu me tamo čekali demokratijom, nego naređenjem. Ovo sada prvi put čujem da postoje generali koji su demokrate, ili nisu bili dobri generali, ili lažu da su demokrate. Ne možete 40 godina da provedete u vojsci, a da budete demokrata. [[Aplauz.]] Još jedna stvar, oko koje bih više zamolio gospodina Perišića, nego gospodina Obradovića, postoji nešto što se zove tajna jedne države za sva vremena, gospodine Perišiću. Bilo mi je jako teško kada sam Vas za vreme agresije slušao, kako govorite o tajnama koje su jedino Vama bile dostupne kao načelniku Generalštaba, o našoj slaboj odbrambenoj moći, o tome gde su nam slabe tačke, o tome gde ne možemo da se odbranimo. Morate da znate, ono što vam je bilo dostupno kada ste bili vojno lice, za sva vremena treba da bude u vama zakopana i ne smete da ga koristite ni u kakvim, a posebno u političkim obračunima.
Ja vas molim da privedete kraju.
Evo, ja privodim kraju. Hvala najlepše.
Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, a posle njega narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, smatram da DOS-ove obećane formule uspeha celokupnog društvenog sistema, nisu utemeljene ni u Skupštini ni van nje, u narodu. Narod Srbije je iskazao poverenje i dao mandate DOS-u, smatrajući da DOS radi za narod. Sva ta obećanja sadrže o sebi mnoge nepoznanice, koje su odavno poznate u našoj Srbiji. Da li ste spremni da odgovorite na sve zahteve naroda? Očekujete pomoć sponzora koji će rešiti sve probleme današnje Srbije. Setva i berba su slabo projektovane, žedna i posna zemlja traži veće angažovanje. Seljaci neće dugo čekati odgovore. Šta je sa političkim problemima? Šta se dešava sa jugom Srbije? Gde je to vaše rešenje problema za 24 časa? Da li Bujanovac, Preševo i Medveđa i ostali delovi juga nestaju iz Srbije? Da li će se Vojvodina postepeno odvojiti od separatističkih težnji Mađara, Bunjevaca i pokojeg Srbina? Ko nam na ovo može dati odgovor? Kakva sigurnost se obećava? Da li je cena Evropske unije neobračunavanje sa teroristima i odricanje juga Srbije? Kako se u Evropskoj uniji postupa sa teroristima? Da li kao kod nas? Ne, gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka će se svim snagama zalagati u ovom parlamentu i van njega da očuva interese srpskog naroda, da zadrži sve teritorije u celini, a i da pomogne srpskom narodu da krene napred, a to i dokazujemo. Podela vlasti je formalno počela. Prva faza je zasićena donatorstvom iz Evrope, Japana, Amerike i Libije. Kad ta faza preraste u običaj tada će da nastane haos. Nema te zemlje, nema tog dobrotvora koji će večno da sponzoriše, a mi navikli da sve drugi uradi. Srpska radikalna stranka svojim programima se zalaže za sopstvene izvore, za programe koji će udovoljiti većem broju naše populacije. Prodali ste sve ideje. Kome? Zašto i pošto? Ko vam je dao pravo? Zarad šake dolara! Nećemo mi srpski radikali to dozvoliti. Vi naše ubice, dželate zovete dobrotvorima. Da li to ima cenu? Nema. Hvala.
Hvala Vam. Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sto hiljada zdravstvenih radnika, kao i građani Srbije, korisnici zdravstvenih usluga, očekuju da vide ko će biti sledeći ministar zdravstva. U svakom slučaju, sledeći ministar zdravstva treba da bude kompetentna osoba, stručna, visoko obrazovana i pre svega osoba koja može da odgovori na sve zadatke koji su pred njim. Neću pričati svoje subjektivno mišljenje o doktoru Joksimoviću, mom kolegi, jer ga lično ne poznajem, ali ću vam izneti ono što su pisale novine, i to dosovske novine, šta su iskazali ljudi o njemu. "Glas javnosti" od 20.1.2001. godine pod naslovom: "Represija nad profesijom", gde se kaže da 133 zdravstvena radnika iz Kruševca su poslala dopis gospodinu Koštunici u kome kažu o gospodinu Joksimoviću, citiram... "iz njegove biografije, u kojoj dominira agresivno ponašanje, disciplinski postupci i sukobi". Neću pojedinačno govoriti o mnogim slučajevima koji su zabeleženi u zadnjem periodu u štampi, naročito u "Blicu", gde pojedinci iskazuju nezadovoljstvo zbog toga što im doktor Joksimović nije pružio zdravstvenu uslugu blagovremeno, jer je verovatno isteklo radno vreme, što je daleko od etike koju mi lekari u svakom slučaju moramo da posedujemo. Reći ću vam samo o grupacijama ljudi koji su se javno izjasnili da gospodin Joksimović nije za ministra zdravlja. Pre svega, Dragoljub Stošić, predsednik Unije slobodnih sindikata Jugoslavije, koji kaže da kolege dr Ivančević, dojučerašnji gradski ministar zdravlja i njegov brat Radoslav Zelenović, bivši ministar za ekologiju, sada su glavni zagovornicida gospodin Joksimović bude ministar. Do juče su bili u SPO, sada su se našli u DSS, gde ponovo zauzimaju ključne pozicije. Pre svega protežiraju doktora Joksimovića, da bi im on kasnije omogućio mesta direktora Kliničkog centra Srbije ili neke druge značajnije zdravstvene ustanove. To su prvi sindikalci koji su se oglasili. Druga grupa, odnosno predsednik novog sindikata zdravstva, gospodin Živorad Mrkić, rekao je da zdravstveni radnici imaju utisak da su ponovo zamorci u nedozvoljenom eksperimentu, jer će biti represije nad strukom. Pre svega, kažu doktoru Joksimoviću da sigurno neće da zaceli postojeće rane, već će još dublje da grebe svojom čeličnom metlom. Pretpostavljam da nismo u mogućnosti da čeličnom metlom sa lekarima komuniciramo. U tom istom "Glasu javnosti" od 20.01.2001. godine pišu koji su gresi doktora Nade Kostić, ako je ta doktorka odnosno ministarka zdravlja iz iste partije, iz Demokratske stranke Srbije, i postavljaju opravdano pitanje. Demokratska stranka je više nego dužna da javnosti objasni kojim se razlozima rukovodila u kandidovanju nove, nama nepoznate ličnosti. To se, kaže, ne može držati skriveno od javnosti i od svih članova stranke. Šta je to loše uradila dr Nada Kostić? Preći ću na izjavu od 23.01.2001. godine, gde ogorčeni lekari iz Demokratske stranke Srbije pišu o njihovom ministru, o njihovom kadru. Kada oni ovako misle, šta mi iz Srpske radikalne stranke treba da mislimo o budućem ministru zdravlja? Pre svega, doktor Zoran Milićević, koji je inače član Zdravstvenog odbora iz Demokratske stranke Srbije kaže - lekari, članovi zdravstvenog odbora Demokratske stranke Srbije su zaobiđeni u procesu bilo kakvog odlučivanja o ministru zdravlja. Kao da ne postojimo. Sam sam iskoristio u svojoj stranci sva legitimna sredstva i procedure, odnosno kucao na sva vrata, ali sam naišao na kineski zid, podignut neverovatno brzo. Za tog doktora Joksimovića, budućeg ministra zdravlja, kaže - da je on nepoznat stručnoj javnosti i kao lekar i kao čovek, i kako je dugo u politici, odvojen od struke, pacijenata, zdravstva, brine nas kako će rešavati goruće probleme. Plašim se da će zbog nepoznavanja kadrova na rukovodećim mestima vaskrsnuti julovski kadrovi i njihovi sateliti. I sami vidite kako u Demokratskoj stranci Srbije odlučuju demokratskim načinom. Na kraju ću samo još istaći da u "Večernjim novostima" od 24. januara možete da pročitate da su mnogi sindikati u Kliničko-bolničkom centru, pre svega "Dr Dragiša Mišović", u Gradskoj bolnici, u Domu zdravlja "Novi Beograd" , Medicini rada u bloku 44, u Urgentnom centru, imali jednočasovni štrajk upozorenja, upravo zbog toga što taj gospodin treba da postane ministar zdravlja. I sami vidite kakvu selekciju kadrova vrše i kakve ćemo imati buduće ministre zdravlja. Tome bih dodao da za vreme NATO bombardovanja u eko sistemu je nastala šteta od četiri milijarde i 250 miliona dolara. Ako je ovo ministarstvo pridodato Ministarstvu zdravlja pitam se kako će budući ministar zdravlja da odgovori na sva postavljena pitanja i šta će uraditi da i u eko sistemu, u ekologiji, pomogne, da zdravlje svih naših građana bude bolje. S obzirom da sam iz Jablaničkog okruga, koji je najsiromašniji, postavio bih pitanje, zbog decentralizacije zdravstva u mom Jablaničkom okrugu, gde se nalaze male opštine, poput Crne Trave i Medveđe, na koji način ćemo stimulisati zdravstvene radnike da ostanu u tim opštinama, da rade, ako se zna da će pojedinci - lekari i zdravstveni radnici u nekim drugim opštinama imati pet ili šest puta veće plate. Upravo te opštine, koje sam nabrojao u mom regionu, okrugu, su granične opštine prema Kosovu i Metohiji, odnosno prema Bugarskoj. Crna Trava sada ima samo tri hiljade stanovnika, a trebalo bi da znate da ih preko 70 hiljada ima po čitavoj Srbiji. Nije samo braniti otadžbinu to što ćemo imati vojsku i policiju, nego moramo imati prirodan bedem, prirodnu barijeru, a to možemo samo ako imamo naše stanovništvo na našoj teritoriji. Na ovaj način, što pokušavamo da uradimo decentralizaciju, sigurno ćemo i to malo stanovništva sa tih teritorija izgubiti. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Božidar Vučurović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, Vi ste, gospođo, potpredsednik na funkciji, ne mogu da Vam zamerim, ali mandatar za sastav Vlade mora da sedi u klupi, kada poslanici odluče da govore, jer sve ovo što ima da kažemo, ima da kažemo njemu. Ako je on izašao, morali ste da date pauzu, da ga sačekamo, i onda da mu kažemo ono što ima da mu kažemo. Nebitno je, ja ću ga pitati samo na kraju nešto, pojaviće se valjda. Očigledno je da ćemo danas dobiti novu vladu. Novu po ličnostima, ali staru po ideologiji. U stvari, to će biti samo pola nove vlade. Prethodna je bila sastavljena od radikala i socijalista, a ova nova od komunista i demokrata. Ovu bismo mogli da nazovemo crveno-žuta koalicija, a ovako "smiješano", kako bi kazao Njegoš, ove dve grupacije predstavljaju pravu reinkarnaciju JUL-a. Istina, nije li isti folklor, ista terminologija, ovaploćena u onoj čuvenoj reči - pozicioniranje. Naše kadrove moramo dobro pozicionirati, toliko daleko da čak i poslanici u ovoj skupštini hoće da se pozicioniraju što bliže prvim redovima. Isto je i kod ove grupacije, otimanje svega profitabilnog, moralno-politička podobnost ili nepodobnost, javna diskvalifikacija političkih oponenata, po sistemu čuvenog "dvojica bez kormilara, Goran Matić - Ivan Marković", zaštita monopolskih preduzeća. Jednom rečju "panta rei...", "sve se menja, samo crveno ostaje". Od sedam potpredsednika, četvorica su komunisti, i to ne bilo koji komunisti, ne obični članovi, nego stubovi komunističkog režima i njihovi ideolozi. Jedan koji je na štrajkače izvodio miliciju, pa su ga zvali "crveni batinaš", promenom imidža, sada više nije "crveni batinaš", sada je demokratski alternativni batinaš. Uostalom, to je jedina alternativa, kojoj je on mogao da se nauči tokom dugogodišnjeg služenja svojoj crvenoj ideologiji. Tu su i dvojica crvenih generala, takođe stubovi režima. Oni su bili njegova palica, njegova puška, a i njegov tenk bogami, kada ga je trebalo nekada izvesti na ulicu. Zlobnici kažu da su napustili vojsku onda kada su izgubili pozicije, kada više nisu bili po volji ni vrhovnom, a ni Vrhovnom savetu odbrane. Drugi zlobnici kažu da su otišli, jer nisu mogli da se pomire sa promenom pravila službe. Smetalo im ono "gospodine generale", jer su oni oduvek, i u duši i po ponašanju, bili "drugovi". Bili i ostali. I kao "drugovi" su osvajali stranke, koje u sebi imaju reč - demokratija. Dobro reče Toma Nikolić - jadna moja Srbijo, kada te generali uče demokratiji. Četvrti stub bivšeg režima, kadar Službe državne bezbednosti (zabranili su mi da govorim o njemu, ali evo šta bih ja rekao, da mi nisu zabranili) - njemu je Vuk Drašković dao više poslanika, nego što je imao članova stranke. On je te svoje članove odmah preveo u svoje "crveno gnezdo" i vladao ovom zemljom četiri godine. Onda kada je iz vlasti odstranjen, kao uvređen je postao najžešći opozicionar. Iskoristio je to svoje učešće u vlasti, kažu, do poslednjeg dinara, isto kao što se za tu vlast borio do poslednjeg daha. Vršiće sada i dužnost ministra unutrašnjih poslova. Rekao je da će mu prva dužnost biti da smeni direktora, odnosno načelnika Sektora javne bezbednosti. To je znak da su se neki funkcioneri DOS-a konačno domogli svojih dosijea i da sada nema čega više da se plaše. Ako li slučajno nisu, očekujem da će leteti toliko perja, koliko ... (ne razume se reč) u svom životu nije sakupio. DOS je prethodna tri meseca vršio vlast u Srbiji. Nevešto se brane da nisu, jer je to bila prelazna, koaliciona vlada. Nije nego. Pa više se pitala u Vladi Srbije jedna kafe kuvarica, član DOS-a, nego Milomir Minić, fiktivni predsednik Vlade. A kako su vršili vlast, osetili su i građani, i preduzeća, i privatnici. Najveći biser njegove vladavine je namet na privatne uvoznike npr. naftnih derivata, od četiri dinara po litru, koji mora da se uplati na račun direktne konkurencije NIS-u. Sledeći ovaj zakonski nonsens, javljaju mi se neki privatni pekari, pa pitaju - da li i oni treba da uplate neki dinar Beogradskoj pekarskoj industriji. Po toj logici, privatni metalostrugari "Sartidu", onda automehaničari "Zastavi", onda slobodni umetnici pozorištima, a slobodni novinari mogu sami da odrede kojoj će novini da plate po neki dinar. Sledeći biser je - transformisanje Zavoda za obračun i plaćanje u banku. Zavod za obračun i plaćanje postaje direktna konkurencija bankama. Budući da udara proviziju na sve novčane transakcije, njega puno provizija od prodaje deviza ne zanima, tako da ni jedan normalan građanin više ne menja svoje devize u banci, nego menja u SDK bivšoj, a sada Zavodu za obračun i plaćanja, koji je svojevrsna banka. Sledeći nonsens je tzv. plivajući kurs dinara, koji se objavljuje na kraju dana, tako da, ako toga dana prodajni kurs nemačke marke bude ispod 30 dinara, budite sigurni da su prijatelji DOS-ovih funkcionera tog dana vršili finansijske transakcije. I da završim, pošto nema još predsednika, ono što nije dospelo da se dokaže radom i znanjem, prebeglo je u stranke,članice DOS-a. Mnogi od njih se nalaze u ovoj sali. Od takvih kadrova gospodin Đinđić pravi novu vladu. Kada je postao gradonačelnik Beograda, "birger meister", kako sam ja to tada rekao, predvideo sam da će trajati nekoliko meseci, i nisam pogrešio. Od tada me zovu prorok Jezekija. Sada kažem da neće sastaviti više od šest meseci. Hteo sam da ga pitam - da li zaista veruje u ovo što nam je ovde izrekao? Mislim da veruje, pa sam hteo da mu kažem da je isto tako i Pinokio verovao u zemlju igračaka, ali su mu na kraju porasli i nos i uši.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Pavlović.
Poštovana gospođo potpredsednice, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, želeo sam da se obratim i budućem predsedniku, ministrima i potpredsednicima, a njih nema ovde, pa ću to sada da preskočim. Kao i većina narodnih poslanika, ja sam, naravno, sa znatiželjom očekivao ekspoze mandatara za sastav nove vlade. Iskren da budem, pažljivo sam saslušao sve što je u njemu izgovorio, i odmah da kažem da u celini delim najveći broj izrečenih ocena o njemu, a to je, uz to da je bio racionalan u smislu toga što je kratko trajao u izlaganju, ali da je u celini, i uopšte, veoma načelan, vrlo uopšten, globalan, nekonkretan, i iz njega se u stvari i ne vide dve najvažnije stvari. Prvo je koji su to mehanizmi, koji je program i kako će se to što je u ekspozeu kandidovano kao prioriteti u radu ove vlade realizovati. Bez toga, naravno, ekspoze i program Vlade ne može dobiti jednu ozbiljniju podršku. Može biti da će razrada tog programa, koji je u ekspozeu izneo gospodin Đinđić, biti stvar nove Vlade i da ćemo mi, verovatno u okviru realizacije tih prioritetnih zadataka, o tome kasnije videti kako će se odvijati i o njima suditi, što može i tako. Drugo, u ekspozeu se uopšte ne govori o tome šta su utemeljenja onoga što je dato u ekspozeu i programu Vlade. Nisu pomenute mnoge veoma važne oblasti života i rada u našoj Republici. I privrede, i građana i svega ostalog. Da budem racionalan i da ne potrošim više vremena nego što treba, hoću da podsetim da je šef Poslaničke grupe SPS, gospodin prof. Bane Ivković upravo u svom obraćanju u dva navrata govorio o tim stvarima. Pošto u celini podržavam to što je on rekao, neću da ponavljam, ali to smatram velikim nedostatkom ekspozea, onoga što jetrebalo da bude u ekspozeu. Iako nema mandatara, ali verovatno to prate prisutni kandidati za potpredsednike i ministre, želim da pokrenem šest konkretnih pitanja i tema, koje nisu pomenute u ekspozeu, za koje smatram i ja i Poslanička grupa SPS da su važne sa stanovišta programa i funkcionisanja države i njene izgradnje u narednom periodu. Prvo, ništa nije rečeno o prostornom planiranju, urbanizmu i drugim strateškim stvarima. Naravno, to može biti pre svega zadatak novom ministru građevina, ali ne može biti ni jedan najavljeni program razvoja, ni jedna najavljena strateška, regionalna investicija, a da se ne uzima u obzir prostorni plan i njegova implementacija u praksi. Da podsetim sve vas, narodne poslanike, da je Skupština Republike Srbije još 19. marta 1996. godine usvojila Prostorni plan Republike Srbije kao strateški i razvojni dokument za period do 2010. godine, koji je definisao i dugoročne osnove organizacije i korišćenja prostora, pravce urbanizacije i osnovne kriterijume uređivanja naselja u našoj Republici, definisao planska načela i kriterijume korišćenja prirodnih resursa i zaštite životne sredine, dakle ono za šta gospodin mandatar najavljuje da će biti formirano posebno ministarstvo. Zatim, definisao je uslove za zaštitu i korišćenje područja od posebnog značaja i definisao je koridore osnovnih infrastrukturnih sistema. Ja ovde imam i pregled aktivnosti, koja je do sada realizovana u okviru Ministarstva građevina, gde sam četiri godine bio zamenik ministra, i u okviru Vlade Republike Srbije da su do sada definisani prostorni planovi područja za posebne namene, dakle sliva vodoakumulacija i to 14, da su definisani programi prostornih planova bazena lignitskih istraga i to njih deset, da su definisani prostorni planovi mreže infrastrukture, pre svega koridora puta Niš - makedonska granica, Niš - bugarska granica, Subotica - Beograd, granica sa Hrvatskom, Beograd - Niš i tako dalje. Takođe su definisani informacioni sistemi o planiranju i uređenju prostora i naselja i izgradnja objekata Republike Srbije do 2010. godine, koji moraju da nađu mesta u programu rada Vlade i ministarstava, jer bez toga nema planskog urbanizovanog i konkretnog i korektnog razvoja. To je prva tema, dakle implementacija i sprovođenje prostornog plana mora da se nađe, ako ne može u ekspozeu, pošto je već podnet i završen, onda u programu Vlade, kao najvažnijeg strateškog dokumenta. Drugo pitanje je vezano za agresiju NATO snaga na našu zemlju. O tome je bilo puno reči. Ni jednom rečju gospodin Đinđić, žao mi je što nije tu, ali nije ni važno, ovo se beleži, nije pomenuo ratnu štetu. To je važno sa dva stanovišta. Prvo, postoji do sada sprovedena aktivnost u okviru svih relevantnih institucija i organizacija Republike Srbije i SR Jugoslavije u postupku utvrđivanja ratne štete i sačinjen je privremen proračun ratne štete izazvane NATO agresijom na našu Republiku. On je dostavljen i predsedniku i resornom potpredsedniku Vlade, koji nisu ovde. Neću da govorim o cifri, koja je u ovom dokumentu napisana, iz razumljivih razloga, ali hoću da vam pokažem svima završni račun, ekonomske posledice NATO bombardovanja, procenu štete i sredstava potrebnih za ekonomsku rekonstrukciju Jugoslavije, u redakciji gospodina Mlađana Dinkića i Grupe 17 plus, koju su potpisali, između ostalih, i gospodin Labus, potpredsednik Savezne vlade, da ne čitam čitav tim (pokazuje materijal). To su sada relevantni ljudi, jer se nalaze na veoma odgovornim mestima, potpredsednik Savezne vlade, guverner Narodne banke, tu je i gospodin Antić, ministar i tako dalje. Pošto je ovo javno objavljeno, nije nikakva tajna, oni su ustanovili da je ratna šteta 29,6 milijardi dolara. Ima ovde napisano šta je u infrastrukturi, šta je u privrednim objektima, šta je u neprivrednim civilnim objektima, šta je uništeno od prirodnog bogatstva, gubitak nacionalnog bogatstva, gubitak ljudskog kapitala i tako dalje. Hoćemo li mi to tražiti da naplatimo? Hoće li to biti nešto što je prioritetan zadatak, pored drugih stvari, o kojima je govorio gospodin Đinđić? Mislim da mora. I ne samo to. Kada budemo saznali ove cifre, kada se bude završila definitivna procena kod nas, videćemo koliko je u stvari iznos para koje smo dobili kao donaciju, kao nekakvu humanitarnu pomoć ili ne znam kako da nazovemo, smešan, čak i ciničan. Verovatno treba prvo da nam plate ovo, a onda ćemo druge stvari da vidimo. Mislim i predlažem parlamentu da obavežemo novu Vladu da pred ovaj parlament i pred javnost izađe sa ciframa koliko je do sada dobijeno pomoći po raznoraznim osnovama u našoj zemlji i gde su ta sredstva potrošena. Treće, nigde nije pomenuta, ni jednom rečju, stambena izgradnja. Možemo da mislimo različito o tome, šta je program izgradnje 100.000 stanova za deset godina ili 1.000 stanova godišnje. Proces je započet. Prvi stanovi su urađeni, stotine prvih stanova su useljeni. Mora se nastaviti izgradnja tih stanova. Zbog toga što to očekuju i predstavnici Vojske Jugoslavije i unutrašnjih poslova i mladi bračni parovi i tako dalje. I ne samo to. (Predsedavajuća: Gospodine Pavloviću, Vaših 10 minuta je isteklo.) Izvinjavam se. Angažovali smo kompletnu građevinsku operativu, dame i gospodo, na 200 gradilišta, nekoliko desetina hiljada radnika je zaposleno kroz javne radove, aktivirana je kompletna industrija građevinskog materijala, cela privreda je pokrenuta. To zaustaviti je nedopustivo, neću reći neku težu reč. Dalje, ja sam narodni poslanik na Listi SPS, što nije sporno i ovo je politika naše partije. Ja sam i narodni poslanik sa teritorije Grada Beograda. Molim i podsećam novu Vladu da postoji odluka Skupštine i Vlade oko finansiranja razvojnih programa od posebnog interesa za Republiku Srbiju i grad Beograd. To smo mi radili. Znači, saobraćajna infrastruktura, beogradski železnički čvor, kao značajna investicija, mora se naći u programu. U oblasti komunalne infrastrukture - toplovod Obrenovac - Beograd - kao najznačajniji u energetskom smislu. Zatim, da kažem o cenama. Ni jednom rečju ništa nije rečeno u vezi cena, a posebno o cenama komunalnih usluga, jer je to ono što opterećuje sve građane naše Republike, jer su to javne funkcije koje smo poverili Ministarstvu pravde i to je katastrofalna greška. To su funkcije koje su od životnog značaja za privredu. Tu su dve stvari. Računi su enormno povećani, na primeru vodovoda i mnogih drugih. Računi su i do 10 hiljada dinara. Da podsetim Vladu, po Zakonu o javnim preduzećima, član 32. definiše obavezu, kontrolu i saglasnost Vlade Republike Srbije u vezi cena. Ovo je obaveza da zaštitimo građane od neosnovanih, nepotrebnih i neracionalnih poskupljenja. Što se tiče sastava Vlade, pravo je mandatara da tu Vladu sastavi onako kako misli, personalno i organizaciono, da je najbolje. On mora da preuzme odgovornost pred ovom skupštinom i narodom za rezultate te vlade. Ostaće zapisano da je Vlada Republike Srbije, prva demokratska, kako kaže gospodin Đinđić, imala 7 potpredsednika. Na Internetu sam tražio i nisam mogao da nađem da postoji država koja ima Vladu sa 7 potpredsednika.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Poštovani narodni poslanici, pošto smo se malo pre, kada je trebalo da govori mandatar, dogovorili da je diskusija neograničena, ja bih zamolio predsedavajuću da ja svoj prvi deo diskusije odćutim i da sačekam da u salu uđe potpredsednik Vlade i članovi Vlade, pa tek onda da govorim.
Vreme uopšte nije neograničeno, nego je ograničeno na 10 minuta, dozvolite da vas podsetim.
Onda, ovo ponašanje već samo po sebi predstavlja nepoštovanje ove skupštine. Već smo počeli da ne poštujemo... Vlada ne poštuje svoje poslanike.
Po Poslovniku nema obaveze da predsednik Vlade sedi u sali. On može da prati diskusiju na ekranu.
Evo, predsedavajući mi kaže da kandidat za mandatara može da izloži ekspoze i da ode kući da se odmori i kada mi završimo dođe ovde. (Glasovi: Nije tako.) Ja sam razumeo. Poštovani narodni poslanici, prva rečenica kandidata za mandatara je da je ovaj ekspoze, u stvari, predizborni program DOS-a. (Đinđić: Nije tako.) Ja ću reći nešto različito od mojih prethodnika. U ovih 100 dana imali smo priliku da vidimo niz poseta predstavnika Demokratske opozicije po Evropi gde su bili pozivani i zaista se desilo da su nam ukinute sankcije, mi smo vraćeni u neke evropske institucije. Ali, mislim, da smo, otprilike, došli na nivo gde smo bili 1995. godine, kada smo potpisali Dejtonski sporazum. Sve ostalo, nekako dalje, nekakve razrade. Ono što mene interesuje, a nije pomenuto u ekspozeu i hteo bih da pitam kandidata za mandatara, gde je granica kada prestaju ucene prema srpskom narodu? Ja to gledam ovako. Moram ovde da podsetim na to da niko ne pominje Rambuje. Malo ću to da obrazložim. Moram da kažem da je ova skupština, u ranijem sazivu, glasala u vezi Rambujea i kompletna, gde su bili poslanici svih političkih partija, rekla da neće prihvatiti taj Rambuje. Ja Rambuje hoću samo da uporedim sa nečim. Tamo je naša delegacija potpisala prvi dogovor, a onda u Rambujeu sleće na brzinu Madlen Olbrajt i Džejms Rubin i onda se pojavljuju novi zakoni, odnosno brojni aneksi. Pitam se, da li je to prošlost za ovu Srbiju, da li tih vojnih aneksa više prema nama nema. Da podsetim, tada je traženo da trupe NATO pakta uđu na područje Jugoslavije, i da ne odgovaraju po našim propisima. To je bio kraj i tada je počelo bombardovanje. Znači, to je pravi razlog zašto je počelo bombardovanje SR Jugoslavije i drugi razlog što se htelo da se uđe na Kosovo. U tom intervalu je bombardovana i Televizija. Juče smo čuli informaciju, da je neko nama javio da će biti bombardovana Televizija tog dana, u to i to vreme, u toliko i toliko sati. Nešto razmišljam, pa se pitam, što nam ne javiše za Aleksinac, što nam ne javiše za Grdeličku klisuru, za nišku pijacu i za sve muke koje su nas zadesile tada. Neka mi oproste oni koje nisam pomenuo, ali nekoliko hiljada žrtava je palo. Zanima me, da li još tih zahteva ima prema nama,ima li zahteva prema Srbiji i srpstvu, hoće li ova vlada i ovaj parlament imati prilike da kažu, gde je granica trpljenja srpskog naroda i ostalih naroda na prostorima bivše Jugoslavije, a dobar deo od tih građana je na području SR Jugoslavije. Pažljivo sam slušao i nigde nisam našao reč omladina. Ni reči o tome u ekspozeu. Nešto se pominjalo tamo kao školstvo, malo kroz sport, ali to smo razbili i o tome će drugi voditi računa. Ostaje jedino da mislim da će o omladini voditi računa neke vladine organizacije koje se finansiraju iz inostranstva. Bilo bi dobro da omladini, ako ne postoji mogućnost da se formira Ministarstvo, onda bar u Ministarstvu prosvete da bude određen poseban resor gde će se o mladima voditi računa. Mi omladinu nismo izvodili na ulicu i nećemo ih izvoditi na ulicu. Nećemo izvoditi ni osnovce, ni srednjoškolce. Njima je mesto u školi, da se obrazuju, da budu vredni domaćini. Moram da kažem da se do sada još niko nije osvrnuo na reč - poljoprivreda. Dobili smo ministra, ali o tome u ekspozeu ni jedne reči. Ne znamo ko će misliti o seljacima, ko će rešavati njihova pitanja, da li će uopšte biti agrarnog budžeta u novom programu. Ali, dobili smo ministra. Kandidat za mandatara je boravio kod nas u Šapcu, u ovoj zadnjoj predizbornoj kampanji. Odlaskom u "Zorku", prva konstatacija je bila da treba zatvoriti šabačka đubriva. Znamo mi, mogli smo to uraditi i pre osam godina, kad su uvedene sankcije. Imali smo puna politička opravdanja. Fabrika je osposobljena i može da radi. Onda su se neki naši lokalni tamo lideri odmah počeli da utrkuju u obrazloženjima kako treba zatvoriti tu fabriku, koja je temelj i oslonac, i stvorila je celu Holding kompaniju "Zorka". Tamo ima hiljadu radnika i zavisnih još jednu hiljadu. Znači, otprilike, dve hiljade radnika treba da ostane bez posla. Najgora je stvar što ovi što su ušli na buldožerima sada u "Zorku", jedni pričaju da treba proizvoditi, drugi pričaju da treba uvoziti, a valjda ih je novi ministar odmah poslušao, pa uvozi 170.000 tona đubriva. Mene zanima kako će to doći do seljaka. To je pitanje za ministra, kad bude imao prilike da govori o toj temi. Za kraj, moram da kažem još jednu malu moju impresiju u ovom periodu izlaganja. Onaj deo, gde se govori o ekspertskoj vladi. Ja nemam utisak, zaista, da će to biti ekspertska Vlada. Pre mi to liči na nešto drugo, a pošto ima sedam potpredsednika, ličiće mi na Vladu sedam sekretara SKOJ-a. Da ih ima 12, ja bih rekao 12 apostola. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić. Neka se pripremi narodni poslanik Rajko Baralić.
Gospođo potpredsedniče, dame i gospodo poslanici, narode Srbije, na početku, na ovom mom vatrenom krštenju, pošto sam prvi put poslanik, ne mogu da ne skrijem zadovoljstvo da mi je gospođa potpredsednik ili gospođica potpredsednik, dala reč i da zaista prvi put u životu, otkad se bavim nekom politikom ili operativom, mogu za ovom govornicom i u ovom prvom nastupu da izrazim to zadovoljstvo. Dozvolite mi odmah na početku da vam se predstavim, pošto sam prvi put poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Zovem se Ljubomir Mucić, po profesiji diplomirani ekonomista i poslanik sam Socijalističke partije u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Rođen u Osečini, živim i radim u Valjevu, kandidat za poslanika ispred Ljiga i Mionice, a po funkciji koju trenutno obavljam, mesto direktor Direkcije za izgradnju i razvoj Kolubarskog okruga, pogođenog zemljotresom. Mogu da kažem da u ovom trenutku, pored još dva poslanika DOS-a, predstavljam Kolubarski okrug. Bio sam predsednik prve višestranačke opštinske vlade u Valjevu, koju sam uspešno vodio sedam godina i što su građani Valjeva potvrdili na svim izborima i samim izborom za narodnog poslanika u ovaj parlament. Da se vratim na temu.
Molim vas za red.
Mislim da sam ja bio pristojan i kulturan i tako ću biti i u narednim zasedanjima. S obzirom da se ja ne bavim ovom visokom politikom kojom se bave stranački lideri i stranke, mene više u ovom trenutku zanima Kolubarski okrug i uopšte narod Srbije. Dobro je što za ovom govornicom, stranački lideri su većinom u Vladi, a ostavili su nama, narodnim poslanicima, da ovde vodimo raspravu i ocenjujemo rad. S obzirom na izuzetan značaj današnje sednice, na kojoj se bira nova Vlada Srbije, želim da ukažem na neke bitne činjenice i apostrofiram neka bitna pitanja kojih se mandatar nije dotakao, i postavim neka od bitnih pitanja za Srbiju, a posebno relevantna za Kolubarski kraj, koji je pretrpeo mnoge nedaće. Moje prvo konkretno pitanje, uz kratko obrazloženje, da li će mandatar i nova Vlada poštovati izbornu volju građana na lokalnom nivou i da li će u opštinama, gde se to ne poštuje, omogućiti legalno izabranim odbornicima da izaberu ili zadrže svoja rukovodstva? Od šest opština Kolubarskog okruga, socijalisti su ostvarili većinu u tri opštine, DOS samo u Valjevu, a udružena opozicija, bez naziva DOS, u dve opštine. Izuzetni pritisci se vrše na odbornike SPS-a da podnesu ostavke, u Osečini, Lajkovcu, crvenom Lajkovcu, u cilju stvaranja nedovoljnog broja odbornika za većinsko odlučivanje. Takav teror nije demokratija za koju se vi zalažete kad su drugi u pitanju. Poseban problem predstavlja opština Ub, u kojoj se odigrala batina ili toljaga, revolucija, o čemu se mnogo govorilo i pisalo u prethodna tri meseca. Da podsetim samo da je odnos 22 prema 18 u korist odbornika SPS-a i da je vlast formirana prinudnim putem, upadom građana, najmanje onih iz Uba, na konstitutivnu sednicu i zadržavanjem potrebnog broja odbornika SPS-a, kao talaca, da glasaju. U ovom trenutku u ovoj opštini postoje dva rukovodstva. Nasilno izabrano, koje sedi u opštini, drži pečat i administraciju i funkcioniše preko izvršnog odbora koji nelegalno i kršenjem statuta i zakona donosi odluke, pošto nema većinu odbornika za skupštinske odluke. Drugo, socijalisti imaju većinu i održavaju sednice, svoje rukovodstvo koje sedi u partiji, bez pečata i pratećih službi. Ovakvo dvovlašće nigde nije zabeleženo i insistiram da nova Vlada hitno na prvom zasedanju donese odluku, nakon konstituisanja, i ispoštuje izbornu volju građana opštine Ub, pošto ste predloženom odlukom ukinuli Ministarstvo za lokalnu samoupravu. Sigurno je da ovaj problem treba rešiti pre donošenja novih zakonskih propisa. Pa, nećemo valjda formirati i dve policije, dve administracije, i ko će sve to plaćati? Druga stvar o kojoj bih želeo nešto da kažem, a to je da je Kolubarski okrug, zahvaljujući DOS-u, oštećen za četiri poslanička mandata u odnosu na prethodni saziv. U ovom sazivu nas je trojica, a u prošlom je ovaj kraj, bivša izborna jedinica 12, imao sedam poslanika. Vaša izborna pobeda je valorizovana kroz dva poslanika. To je velika prevara birača ovog kraja, a ne bih želeo da to bude revanšizam prema "crvenom okrugu", kako su ga nazivali. Mislim da ćemo nas trojica sarađivati u interesu naroda našeg kraja. Polazeći od napred navedenog, moje pitanje mandataru glasi - nećete valjda i vi imati isti odnos prema ovom kraju i da li će vaša vlada nastaviti sa započetim kapitalnim projektima u Kolubarskom okrugu? Pre svega, nastavak izgradnje pruge Valjevo-Loznica iliti "ratne pruge", kako su je nazivali, koja dobija ponovni značaj - otvaranje saradnje sa bivšim republikama na zapadu, odnosno, sa Republikom Srpskom, BiH i da ih dalje ne nabrajam. Izgradnja Termoelektrane Kolubara B, pošto vidimo prisutne deficite u električnoj energiji, prethodnoj investiciji je direktno vezan nastavak izgradnje brane i akumulacije, koja uz potrebe termoelektrane treba da omogući i vodosnabdevanje građana ovog okruga, pa i šire. Na kraju, ne bih želeo, a ipak moram da vas podsetim, da se u našem kraju kaže, da važi ono pravilo narodno odakle si, vi gospodine Đinđiću znate, odakle si, odakle je i druga polovina. Sa tim da završim. Nije ovo nikakvo uspostavljanje veza, ali se tako u narodu kaže. Ja prenosim ono što narod kaže. Vi se ne ljutite, nadam se. Treći problem, koji moram da potenciram kao najvažniji i njega sam ostavio za kraj, jer ipak prvo zaboravimo ono što se na početku kaže, a to je problem u mom okrugu, nanete su nesreće prirodne, zemljotresi, poplave kao bombe NATO agresora. Moja kandidatura za poslanika je proistekla u cilju zalaganja za produžavanje doprinosa solidarnosti, za otklanjanje posledica zemljotresa koji je pogodio Kolubarski okrug, sa epicentrom u opštini Mionica, 13. septembra 1998. godine, sa nekoliko stotina potresa naknadnih, do današnjih dana. Moram istaći da je oštećeno 29.500 objekata i da je procenjena šteta krajem decembra 1998. godine iznosila oko 6,3 milijardi dinara, odnosno oko 900 miliona maraka. Oko 6.000 objekata je obeleženo za rušenje. Najveća sreća u ovoj nesreći je da nije bilo ljudskih žrtava. Narodna skupština, uz saglasnost svih političkih stranaka tadašnjeg saziva, usvojila je zakon i uvela doprinos solidarnosti za otklanjanje posledica katastrofalnog zemljotresa i razvoj Kolubarskog okruga. U prethodne dve godine je urađeno do sada, dobijena su sredstva u iznosu od milijardu i 930 miliona dinara, a izgrađeno i privodi se kraju izgradnja i sanacija oko 1.900 stambenih objekata, od čega skoro polovina se odnosi na opštinu Mionica. Izgrađeno je oko 13.000 metara kvadratnih novog školskog prostora u 18 školskih objekata i izvršena je sanacija manje oštećenih. Sanirani su mnogi objekti javnih službi i da dalje ne nabrajam. Druga nedaća koja je zadesila Valjevski kraj, to je bombardovanje Krušika, koga su NATO bombe uništile i gde je programom Vlade Srbije obnova započela, ali posle 5. oktobra prošle godine je stala. Radnici očekuju odgovor na pitanje šta dalje, jer ovaj gigant je izgradio ovaj grad, on je bio okosnica njegovog privrednog razvoja. Na kraju, smatram da su ovo samo neka od bitnih pitanja, a za ostala, prilikom rasprave o novim zakonskim projektima. Mi uvek imamo dobre programe, a želim da na kraju našeg mandata, koliko će trajati zaista ne znam, da opet ne konstatujemo da je sve ostalo mrtvo slovo na papiru. Nemojte odmah potezati treći koverat u kome piše, grli prethodnika, jer to je odmah signal, piši nove koverte. Hvala.
Reč ima Rajko Baralić, a posle njega narodni poslanik Sreten Mitrović. Ima prijavljenih još 20 govornika.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, kandidati za Kabinet gospodina Đinđića, građani Srbije, cenjeni novinari, nema gospodina Lečića, hteo sam malo da ga branim. Gostujući u jednoj emisiji Televizije Srbija, gospodin Lečić je prenaglasio provincijalizaciju duha i na taj način se zamerio jednom broju građana Srbije, koji su to između ostalog shvatili kao uvredu. Gospodin Branislav Lečić je umetnik koji je ostavio svoj stvaralački i umetnički pečat u svom umetničkom trajanju. Ja spadam u one ljude koji ne dele ocene o njemu danas izrečene, na ovaj način i sa ovim intenzitetom. No, u toj emisiji u jednoj krajnjoj ležernoj atmosferi, sa čašom viskija u ruci, gospodin Lečić, budući ministar kulture, obraćao se srpskoj javnosti i moguće je da ga je to u izvesnom smislu diskvalifikovalo. Možemo mu progledati kroz prste, a radi se o glumcu. No, ipak, radi se i o budućem ministru. O ministru glumcu, naravno. Nema ni gospodina Čedomira Jovanovića ovde, a pre dva dana reče - mirna revolucija. Nema gospodo mirna revolucija, ili je revolucija ili nije, to je isto kao kada bismo rekli hladna vatra. Tako nešto postoji samo u cirkusu, a to jeiluzija. O onome o čemu danas ovde razgovaramo, želim da kažem nekoliko reči. Ovde je izrečeno nekoliko teških optužbi i kvalifikacija na račun mandatara i na račun ličnosti koje će ući u Kabinet nove Vlade. Ja ih neću ponavljati,neke od njih moramo analizirati. Ja ne poznajem gospodina Joksimovića, ali su izrečene teške kvalifikacije u pogledu njegovog stručnog integriteta. Pomalo mi to liči na jedan običaj koji važi u Takovsko-Rudničkom kraju, kada nekoga elegantno diskvalifikujete, pa kažete, dobar i pošten čovek, mada u selu gde je rođen ne važi za takvog. Takođe sam, gospodine Đinđiću, hteo da upitam nekoliko stvari. Grupa 17 plus je takozvana nevladina organizacija, koja je u međuvremenu postala Savezna vlada. Dobro informisani ljudi znaju da nije gospodin Žižić predsednik te vlade. Znamo mi ko nju vodi. Pre nekoliko dana gospodin Predrag Marković, predsednik Upravnog odbora G17 plus izjavio je rečenicu koju politička i ukupna politička javnost Srbije nijedobro razumela - dajemo vam 60 dana. To misli Vama i Vašem kabinetu. Nas, kao narodne poslanike, zanima da li je DOS u partnerskom političkom odnosu sa Grupom 17 plus, da li je Grupa 17 plus političko utočište ili im je mecena, da li joj je ta grupa kontrolni organ, da li je neko u ime narodnog poverenja dao hipoteku na poslaničke mandate ovoj grupi kada predsednik te organizacije na taj način, sa velikom komocijom, pred srpskom, političkom i ukupnom javnošću može tako da govori. Mi hoćemo da ono što budete radili kritikujemo u ovoj skupštini. Narodni poslanici su neprikosnoveni u onome što su im ovlašćenja. Mi ne sporimo nikom pravo da kritikuje vladu i dobro je da bude što više onih koji će je kritikovati, ali sporimo pravo gospodinu Predragu Markoviću da uzima tapiju na narodno poverenje i da Vladu Republike Srbije dovodi u tu poziciju, bez obzira što mi danas za tu vladu nećemo glasati. Bilo bi dobro da, s tim u vezi, date vrlo precizan odgovor. Gospodine Batiću, pre nedelju dana potpredsednik SO Čačak i član Glavnog odbora Demohrišćanske stranke, gospodin Dušan Drinjaković, gostujući u emisiji TV Čačak sa gospodinom Velimirom Ilićem, na pitanje novinarke Jasminke Karanac: "Zašto gospodine Drinjakoviću niste narodni poslanik", rekao je (citiram): "Tamo je bilo svega, javna je tajna koliko je koštao jedan mandat". Molim vas, dugujete objašnjenje. Gospodin Drinjaković nije neozbiljan čovek, bar ga ja tako ne doživljavam. Dugujete objašnjenje nama i dugujete objašnjenje ovoj narodnoj skupštini u vezi sa tom izjavom. Po svojoj strukturi, političkoj strukturi, Koalicija DOS vlada na sledeći način ili će - suštinu te vlasti čini Demokratska stranka, armatura u toj vlasti jeste Građanski savez. S tim u vezi takođe želim da kažem nekoliko stvari. Građanski savez Srbije je minorna politička organizacija, organizacija bez jasnog političkog programa i socijalne osnove, bez političke infrastrukture i biračkog tela. Čime je zaslužila tako visok rejting u koaliciji koja će danas dobiti vlast u Srbiji? Da li se za takvu poziciju kvalifikovala relativizacijom NATO agresije na našu zemlju ili nekim drugim postupcima i činjenjem i nečinjenjem u toku proteklih nekoliko godina? Mi naravno nećemo i nemamo pravo da se bavimo personalnim pitanjima u vladi koja će danas biti izabrana. To je Vaše pravo, gospodine Đinđiću, i poslaničke grupe koju kontrolišete. No, činićemo sve što budemo umeli i znali da sve što je u interesu građana Srbije za ovom govornicom iznosimo javno i da za ovom govornicom sučeljavamo argumente, i nadamo se da će u onim trenucima kada nivo argumentacije, bez obzira ko ih navodi, iz kog poslaničkog kluba, prevaziđe argumente koje sami imate, da ćete, kao što ste jedan dan pre, davati glas i za takve predloge i za takve inicijative. Ukoliko do toga ne bude dolazilo imaćemo utisak da Vi ne želite vlast nego trijumfalizam. Iskreno se nadam da Vi ipak ne želite to. Pre nekoliko dana na kući jednog uglednog Čačanina, 30 godina štampara, sa jednom skromnom štamparijom, od koje živi njegova porodica i nekoliko drugih porodica, osvanule su poruke velikim crnim slovima "Smrt ubicama - vi ste na spisku", sa velikim znacima Otpora, ukupno dvadesetak takvih poruka. Odmah da kažem da su vinovnici ovog izgreda uhvaćeni. Da li ćete učiniti da se građani Srbije s tim u vezi osećaju sigurno? Fašizam je počeo tako što je 1939. godine Hitlerova omladina obeležavala jevrejske kuće, a nekoliko meseci ili godina kasnije su rušene, pljačkane i paljene. Ima se utisak da je vlada po svojoj koncepciji i svojoj formi praktično vlada metropole, osim gospodina Pravdića koji je iz unutrašnjosti, i dvojice-trojice ljudi, sve ostalo su ljudi koji dugo žive i rade u Beogradu. Da li je regionalna zastupljenost Srbije u ovoj vladi pravi interes i da li ste s tim u vezi imali bilo kakve konsultacije i bilo kakve dogovore? Želim da verujem da će ova vlada raditi u interesu srpskog naroda. A ona će raditi u interesu srpskog naroda ako se jasno odredi prema ratnoj odšteti i ako se jasno odredi prema isporučivanju bilo kog građanina Srbije u Hag. Mi nemamo pravo da bilo koga isporučimo da mu se sudi izvan matične zemlje. Gospodine Perišiću, hoćete li glasati da se general Ratko Mladić izruči Hagu? Gospodine Obradoviću, hoćete li Vi glasati da se general Ratko Mladić izruči Hagu? Ko će sutra stati pred sudski stroj ako se to bude dogodilo? Zahvaljujem se na vašoj pažnji.
Reč ima narodni poslanik Sreten Mitrović.
Zovem se Sreten Mitrović i za one koji me ne poznaju reći ću nešto u kratkim crtama. Dolazim sa Kosovskog okruga, poslanik sam SPS-a, inače živim u Čaglavici. To je pet kilometara od centra Prištine. Zašto ovo kažem? Zato što u izlaganju budućeg mandatara Đinđića srpski narod sa Kosmeta uopšte nije spomenut. Strah srpskog naroda je opravdan posle saveznih izbora i posle izlaganja novog mandatara republičke vlade biće još veći. Posle saveznih izbora, od 6. novembra na prostor Kosova i Metohije ni jedna savezna, niti bilo koja delegacija nije došla i da pita kako živi srpski narod na Kosovu. Da li će tako biti i sa predstavnicima republičke vlade? U predizbornoj kampanji za republičke izbore, podsećam gospodina budućeg mandatara, da su se predstavnici DOS-a, koji su vršili kampanju u ime DOS-a, pozivali u njegovo ime da ukoliko ne budemo glasali za DOS da će budući predsednik vlade ukinuti sve donacije Srbima na Kosmetu. Jer, srpski narod na Kosmetu i dalje ima puno poverenja u SPS i daje puno poverenje predstavnicima SPS-a. To su dokazali izbori, gospodo, a narod na Kosmetu zna, bez obzira na sve nedaće koje su ga zadesile, ko vodi pravu politiku i ko vodi ispravnu politiku prema srpskom narodu. Izlaganje gospodina mandatara, citiram njegove reči, Albancima sa Kosova promenile su se okolnosti, ekonomske i ljudske interese danas i ubuduće možete da stvarate samo u saradnji sa Srbijom i preko Srbije. Nadam se da je ovo administrativna greška, da budući mandatar ne misli da će Albanci sarađivati sa državom Srbijom, jer su i oni stanovnici države Srbije. Bili su i ljudski i ekonomski interesi. Albanci su i za vreme vladavine SPS-a uživali i prihvatali sve ekonomske interese. Pod plaštom isterivanja sa posla 90-tih godina oni su otvorili privatne firme i privatna preduzeća i napravili su najveći ekonomski procvat u istoriji albanskog naroda. Prihvatali su sve ono što je u interesu njihovom, a nisu prihvatali ono što je trebalo da prihvate u interesu države i da poštuju državu Srbiju, kao svoju državu. Situacija na Kosmetu je danas veoma teška. Pod prisustvom 50.000 tzv. mirovnih snaga, KFOR-ovih vojnika i UNMIK policije vrši se najveći genocid u istoriji srpskog naroda. Proterano je ili prognano oko 260 hiljada Srba i Crnogoraca, oko 100 hiljada Muslimana, Roma, Goranaca i drugog nealbanskog stanovništva. Još veća tragedija je što je oko četiri hiljade pobijeno, kidnapovano ili ranjeno. Opljačkano je i uništeno preko 50 hiljada ekonomskih društava, vlasništvo srpskog i crnogorskog stanovništva. I danas, uz prisustvo tzv. mirovnjaka KFOR-a i UNMIK policije, imovinska i lična bezbednost Srba na Kosmetu je ograničena. Sloboda kretanja je ograničena. Da bi došli do administrativnih granica, moramo da se krećemo samo uz prisustvo, odnosno uz pratnju KFOR-a ili UNMIK policije. Ali, nama političarima, koji smo ispred SPS-a, i to ukidaju. A u Srbiji se spominje pomoć koju će Međunarodna zajednica da da ukoliko demokratske snage dođu na vlast. Evo, došle su. Godinu i po dana su one na Kosmetu i ne vidimo kakvu su ekonomsku pomoć do sada tamo dali, nijedna fabrika, nijedna institucija, sve je to opljačkano, a do današnjeg dana, godinu i po dana posle toga, ništa ne radi. Pitanje amnestije - slažemo se s tim da oni albanski zatvorenici, kada prođu sud pravde i utvrdi se da nisu krivi, da se puste, ili da se amnestiraju oni koji nisu napravili velike zločine, ali zašto ne iskoristimo priliku da, kada pustimo albanske zatvorenike, da tražimo da se pusti toliki broj Srba, koji su zatvoreni, ukoliko su živi. Ukoliko se pušta jedna Flora Brovina, koja je zaštitnik ljudskih prava, zašto se ne pusti dr Tomanović, dr Todorovski, koji su lečili i Srbe i Albance pre rata, pre nego što su bili kidnapovani. U izlaganju se nigde ne spominje šta će biti sa oko 350 hiljada raseljenih lica sa Kosmeta. Situacija je veoma alarmantna. Moram da naglasim da su raseljeni ljudi sa Kosmeta veoma teško primljeni u većini delova Srbije. Njihov život u kolektivnim smeštajima je veoma težak. Ukida im se voda, ukida im se struja, optuženi su za sve ovo što se dešava i što se dešavalo na prostorima, da su zbog nas sa Kosova bombardovali Beograd, da je zbog toga bombardovan Niš i svi ostali gradovi. Hoću na kraju da upozorim Vladu i ovu vlast koja je došla, da ne zaboravi - svaka vlast koja je došla, i pala je zbog Kosova. Zato vas upozoravam - nemojte da zaboravite Kosovo, jer Kosovo je putokaz kako radite. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović.
Poštovani predsedniče, poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, zovem se Nebojša Jović, narodni poslanik SPS-a iz Kuršumlije, malog mesta na jugu Srbije, koje se u prošlosti zvalo "ADSINES"(kraj sveta). Pripadam grupaciji ljudi koja se godinama borila da tako ne bude, bez obzira na politiku i boju te politike. Na lokalnim izborima 24. septembra narod u nama je prepoznao ljude, časne, poštene i sposobne da grad učine lepšim, boljim i bogatijim. Te izbore smo dobili ubedljivo. Nije to bila borba za bolju vlast, već za bolje sutra naših građana i naše dece, a imali smo protivnike svih boja, borili smo se protiv svih stranaka, bivših visokih funkcionera SK, grupe građana, bivšeg đaka Kumrovačke škole, samo u drugim odelima i šinjelima. Formirali smo Skupštinu opštine, shodno volji građana, zasukali rukave i počeli da rešavamo pitanja od vitalnog značaja za naš grad, a onda nam se događa demokratija 5. oktobra 2000. godine. Krizni štabovi, politički komesari, pretnje, ucene, pritisak na odbornike da daju ostavke, iako u Skupštini opštine od 37 DOS ima samo četiri odbornika. Pritisak na rukovodstva u privrednim institucijama, a prema političkoj opredeljenosti, ne vodeći računa da li je neko uspešan ili neuspešan. To su radili komunisti 1946. godine, pa sada njihovi potomci, i niko više ni u jedno vreme. Pojavljivanje gospodina Đinđića na RTS-u u vreme emitovanja dnevnika 13.01.2001. godine i ograđivanje od ovakvih postupaka daje nam nadu da će to prestati i da će se poštovati volja naroda, ali za sada samo nadu. Članovi DS iz Niša, ne znam da li imaju zvanje komesara, dolaze u naš grad i traže ostavke rukovodećih ljudi u Drvno-industrijskom kombinatu "Kopaonik", koji zapošljava 1.700 radnika. Takođe, traže sastanak sa predsednikom SO, sa zahtevom da podnese ostavku, a ako to ne učini, Vlada Republike Srbije uvešće privremene mere, a Skupština raspisati prevremene izbore. Da li je to prioritet? Zašto i zbog čega? Demokratija, nema šta. Pa se pitam - ko je od vas doktorirao na temu "Diktatura demokratije"? Nelogično je, ali nažalost, moguće. Da li vi, gospodo iz 18 stranaka, mislite da će ovo večno trajati? Ja sam došao u ovu skupštinu da zastupam interese svih građana, bez obzira na njihovo političko opredeljenje, da kao diplomirani ekonomista, sa iskustvom, dam doprinos u rešavanju problema Topličkog kraja i Srbije u celini. Želim saradnju, a ne sukobe. Međutim, ukoliko se nastavi sa "demokratijom", onda se pitam da li neko misli da će ovoj zemlji biti bolje bez opozicionih opština, bez opozicije u Republičkom i Saveznom parlamentu, a da li onda mislite da institucije sistema treba da dobiju naziv - savez DOS-a, DOS-ovski savez radnog naroda, DOS-ovski savez omladine, DOS-ovski savez sindikata i sl.? Rekao bih nekoliko reči o korupciji i kriminalu, jer se u poslednje vreme samo o tome piše i govori, a to je pomenuto i u ekspozeu mandatara Đinđića. Mi dole, u siromašnom delu Republike, slažemo se da svi oni, za koje se dokaže da su kriminalci i profiteri, odu u zatvor, ali svi, da to ne bude političko pitanje, pa članovi jedne političke grupacije mogu da poseduju fabrike, privatna preduzeća, koja se mere milionima, a o tome niko ništa ne piše, niti govori, a tu ima i plavih, i žutih, i zelenih. Dakle, pravilno raspoređenih. Tražim da se Vlada Republike Srbije odredi po pitanju samouprave Mađara u Vojvodini. Jer, potpredsednik Vlade gospodin Kasa traži autonomiju Vojvodine, personalnu autonomiju Mađara i regionalnu autonomiju u sredinama, gde su Mađari većina. Šta će biti sa Srbijom ili ako istu ili sličnu autonomiju budu sutra tražili Albanci na jugu Srbije, Muslimani, Bugari, Hrvati, Slovaci i svi ostali gde su većina? Da li im je to neko obećao i ko je to po imenu i prezimenu . Na kraju, mi se u Kuršumliji nemamo više čega bojati. Prošli su golgotu NATO bombi, 78 dana ubijali su nam mladost, decu, rušili mostove i kuće, razarali nam dušu. Molim da se Vlada odredi prema NATO agresiji. Kuršumlija, kao jedna od najnerazvijenijih opština, po prostranstvu četvrta u Srbiji, a sa samo 23.000 stanovnika, sa skoro 10.000 izbeglica, sa 102 km administrativne granice ka Kosovu, očekuje da ova skupština i ova vlada shvate značaj tog prostora. Ja vas pozivam svi da dođete na jug Srbije, da nam pomognete, da zbijemo redove, a ne da se delimo, da ne dozvolimo da ova zemlja ostane bez juga, jer u protivnom i Srbija će biti ... a to znači poslednja stanica odnosno kraj sveta. Zahvaljujem na pažnji.
Ima reč narodni poslanik Đuro Lazić, a zatim narodni poslanik Stevo Dragišić.
Uvaženo predsedništvo, poštovane kolege poslanici, uvaženi gospodine Đinđiću, kandidati za članove Vlade, javio sam se za reč, jer su me izuzetno podstakle dve rečenice u prvom uslovu iz izlaganja gospodina mandatara oko opšte političke stabilnosti u regionu. Kaže se, pored ovih odnosa sa Crnom Gorom, da treba krenuti na definitivno suzbijanje terorizma na jugu Srbije. Slažem se s tim, ali ako se kaže da treba krenuti ka definitivnom suzbijanju terorizma na jugu Srbije, to znači da je aktivnost već počela i treba je dokrajčiti. S ozbirom da poznajem prilike dole, jer sam sticajem okolnosti sa Kosova i Metohije, iz kraja koji se direktno graniči sa tim regionom, Pčinjski okrug, znam situaciju i nikakvi efekti nisu postignuti u borbi protiv terorista na jugu Srbije na području preševske opštine, Bujanovačke i opštine Medveđa. Čak se u nastupima nekih zvaničnika govori da se radi o stacioniranju šiptarskih terorista u Kopnenoj zoni bezbednosti. To je samo prodavanje magle građanima, teroristi su duboko zašli na teritoriju centralne Srbije, odnosno daleko od zone bezbednosti, koja je određena Rezolucijom 1244, odnosno Kumanovskim sporazumom. Gospodin mandatar, i potpredsednik Čović, i gospođa koministar za informisanje Matić i savezni ministar unutrašnjih poslova obilaze taj kraj i još mnogi drugi. Dobro je što je i savezna i republička Vlada zasedala u Bujanovcu, ali nema efekata na planu eliminacije terorista sa tog područja, iz dela teritorije juga Srbije. Šta to znači? Znači jednu neodlučnost u borbi protiv terorista na teritoriji, koja je pod našom ingerencijom. Kaže se: ovaj problem ćemo rešiti i oterati teroriste demokratskim putem, pregovaranjem. Koje crno demokratsko rešavanje problema sa teroristima, sa onima koji su na hiljade i hiljade Srba i nemoćnih staraca, žena i dece ubijali, masakrirali, primenili najzverskije metode, koje su prevazišle Aušvic i mnoge logore iz Drugog svetskog rata? Sa njima da pregovaramo i da dijalogom rešavamo probleme, a ušli su na našu teritoriju? Nema razgovora. Oni su već stigli do Bujanovca, ušančilise. Dok se vode razgovori, pregovori u prisustvu tzv. međunarodnih snaga, teroristi se ukopavaju, vrše mobilizaciju po Kosovu i Metohiji, dopremaju ljude tu, a mobilišu i stanovništvo u tim selima, odnosno opštinama na jugu Srbije. Izuzetno poznajem mentalitet tih ljudi, a imajući u vidu i iskustvo iz ranijeg perioda i pokušaj Vlade Republike Srbije da se na demokratski način i kroz razgovore reši političko pitanje Kosova i Metohije, dvadeset puta je delegacija Vlade Republike Srbije išla u Prištinu da razgovara sa liderima šiptarskih stranaka i nikada nisu došli. Jer, njima nije stalo do razgovora ni sa kim iz Srbije. Oni imaju jasno određen cilj, da li to bila opcija Tačija ili Rugove, oni imaju jasan cilj - nezavisno Kosovo i stvaranje u perspektivi velike Albanije. Na području Preševa, Bujanovca i Medveđe postoje dve šiptarske partije, koje su u svom programu objavljenom 1996. godine i početkom 1997.godine, nacrtale kartu i zadatak da te tri opštine pripoje Kosovu - republici, to je njihov osnovni programski zadatak. Prema tome, jasno je i opredeljenje tih Šiptara u Bujanovcu, Preševu i Medveđi. Odlazili su ljudi da provere da li su teroristi ispoštovali taj dogovor, da li su digli punktove. Koji crni dogovor, koje crno poštovanje? Samo su skinuli albansku zastavu koja se vijorila u Trnovcu i umesto punkta napravili bunker. A naši funkcioneri idu, gledaju iz prikrajka i posmatraju. Izgleda da su navikli u poslednje vreme da nekoga posmatraju. Gospođa Matić se obraća tim Šiptarima, teroristima, poziva ih da siđu dole da razgovaraju, da na miran način reše problem, da siđu sa planina, jer kaže - hladno je, dođite da razgovaramo, da rešimo problem. Zabrinula se gospođa Matić da se teroristi ne prehlade po planinama. Oni siđu danju u civilu, noću oblače uniforme, blokiraju puteve, maltretiraju srpski narod sa područja Kosova i Metohije, kojima je bio jedini izlaz taj put, relacija Bujanovac-Gnjilane preko Kosovske Kamenice i drugi preko Preševa. Umesto da se ti punktovi terorista sklone, oni koriste našu neodlučnost, pa su postavili novi teroristički punkt na novom prilazu prema Preševu, u selu Crvajki, opet na teritoriji koja je pod našom ingerencijom, tako da jedan značajan korpus srpskog naroda, preko 40.000 Srba iz Pomoravlja totalno su doveli u okruženje, odnosno u geto. Mislim da i mandatar i budući članovi Vlade na tom planu, na planu obračuna sa teroristima, moraju da preduzmu energičnije mere. Drago mi je da je mandatar to i predvideo u jednom delu svog ekspozea, ali bih voleo da se to i realizuje. Jer, nikad ne smemo da smetnemo sa uma ciljeve šiptarskih separatista i terorista. Njihov cilj sada je da prošire zonu koju kontrolišu, da nam preseku prugu, jer još za vreme Drugog svetskog rata njihov cilj je bio taj. Mnogo naših ljudi je izginulo u borbi za odbranu te južne pruge i sad auto-puta, koji nam je veza prema Grčkoj. Cilj im je da se približe Kumanovskoj kotlini. Mi te činjenice treba da znamo kada pravimo plan akcija zaštite naše teritorije i oslobađanja puteva i komunikacija naših ljudi koji su ostali na Kosovu i Metohiji verujući u ovu državu, ostaju tamo i svojim životima predstavljaju tapiju srpsku na tim prostorima. Šta se događa, što me je posebno pogodilo, ne verujem da je lapsus, u istom pasusu, u zagradi mandatara kaže se - pronalaženje načina suživota Srbije i Kosova. Za mene ovo znači nepredviđanje Kosova kao sastavnog dela Srbije. Suživot Kosova i Metohije i Srbije, to znači nešto drugo, znači, Kosovo je van Srbije. Ovo gledanje ovako znači dodatno uznemirenje tih ljudi i gubljenje vere u svoju državu. Moramo da znamo jednu činjenicu, šta se sve događalo na Kosovu i Metohiji i koliko je zločina načinjeno od šiptarskih terorista protiv kojih su naše snage bezbednosti morale da reaguju. Nemojmo ni jednog momenta da zaboravimo Klečku, gde su živi ljudi spaljivani, pa čak i deca. Ne treba zaboraviti jezero Radonjić, takođe gde je mnogo naših ljudi izmasakrirano, zatim selo Ugljare, gde je nađena grobnica pobijenih i masakriranih Srba i to za vreme prisustva mirovnih snaga, odnosno američkog kontingenta. Pored svih tih zuluma, zlodela, šiptarski teroristi kao narod opstaju, a mi nemamo dovoljno energičnosti da te terorističke bande eliminišemo sa prostora koji je pod našom ingerencijom. Ja verujem da Kosovo i Metohija, iako ovde stoji u ekspozeu - Kosovo, nećemo izbrisati iz naše svesti srpske, da ćemo ga sačuvati. Jer, ako Kosovo izbrišemo iz naše svesti i udaljimo od granica Srbije, iz okvira Srbije, načinićemo greh i prema precima i prema potomcima. Desetak vekova Kosovo i Metohija je bilo ono što je bila i Srbija. Ako se odričemo, onda činimo veliki greh.
Reč ima narodni poslanik Stevo Dragišić. Neka se pripremi Zoran Radovanović.
Dame i gospodo, kada je mandatar za sastav Republičke vlade u svom uvodnom izlaganju rekao, da je program buduće Vlade, u stvari, predizborni program DOS-a od decembra meseca prošle godine, mi smo pretpostavili da će ono što nam je tih sat vremena saopštio, u stvari biti predizborni pamflet koji je DOS verovatno koristio u predizbornoj kampanji. Očekivali smo da će ekspoze gospodina Đinđića biti konkretizacija predizbornih obećanja, da će u svom ekspozeu, sada već u poziciji, budući predsednik Vlade, objasniti svojim biračima, a i svim građanima Srbije koji žele da čuju, na koji način će Republička vlada sprovesti ona predizborna obećanja koja je DOS dao svojim biračima, odnosno građanima u predizbornoj kampanji. Umesto toga, mi smo dobili predizborni pamflet. Ne može se iz ovog ekspozea videti koje su glavne smernice buduće politike koju će voditi Republička vlada. Ne možemo videti na koji način će se realizovati sva ta obećanja, čak i obećanja koja su ovde po prvi put data. Ovaj ekspoze predstavlja, dakle, samo mini spisak namera Republičke vlade, kao što i sam gospodin Đinđić reče - ova vlada je vlada velikih namera. Da li će uspeti svoje namere da realizuje i koliko će biti uspešni u tome, to će se vrlo brzo videti. Videće se već u prvim potezima koje budu ministri povlačili u svojim resorima, po prvim odlukama koje Vlada bude donela iz svoje nadležnosti i po prvim predlozima zakona koje Vlada Republike Srbije bude podnela Republičkoj skupštini na usvajanje. Tada ćemo tačno znati u kojem pravcu će se kretati unutrašnja politika u našoj zemlji, u kom pravcu će se kretati rešavanje naših najvećih problema sa kojima smo suočeni. Međutim, i pored svih ovih kritika, ono što nam je gospodin Đinđić ispričao, a kasnije imali priliku da pročitamo, po formi se može nazvati ekspozeom buduće Vlade. Mandatar kaže da Vlada treba da obezbedi nekoliko bitnih uslova za kredibilitet zemlje. Prvi uslov je opšta politička stabilnost u regionu. Pod tim, između ostalog, podrazumeva se pronalaženje načina suživota Srbije i Kosova. Iz ove formulacije se može zaključiti da buduća Vlada Srbiju i Kosovo vidi i kao dva nezavisna državna entiteta, koji će morati da žive jedan pored drugog samo zato što se nalaze geografski jedan pored drugog i taj svoj budući suživot moraju urediti na najbolji mogući način. Ova formulacija ne ostavlja prostora za drugačiji zaključak, već da se u perspektivi predviđa da će se faktičko stanje koje, na žalost, danas jeste tako, i formalno legalizovati kroz buduće odluke i odnos Republičke vlade prema tom pitanju. Istina je da je Kosovo danas van našeg državnog suvereniteta. Republika Srbija i SR Jugoslavija ne vrše nikakvu faktičku vlast. Nemoguće je sprovesti zakone ove zemlje na teritoriji Kosova i Metohije. Zbog toga ta teritorija nije pod našim državnim suverenitetom. Pored svega, Kosovo i Metohija se nalazi pod stranom okupacijom. Sve dok je takvo stanje, faktičko stanje, Srbija i Kosovo i Metohija jesu faktički odvojeni entiteti. Međutim, pravno stanje je sasvim drugačije. Pravno stanje je još uvek takvo da je Kosovo još uvek sastavni deo SR Jugoslavije i Republike Srbije. I, dokle god je pravno stanje takvo kakvo jeste, to nam daje nadu i šansu da ćemo jednoga dana, u perspektivi, kada se promene okolnosti, uspeti da povratimo svoj državni suverenitet nad Kosovom i Metohijom. Ali, ako Vlada Republike Srbije još prilikom svog izbora razmišlja o suživotu dva različita i razdvojena državna entiteta, onda možemo očekivati da će se i pravno stanje promeniti, da će se, možda, pod nekim dogovorima, pregovorima, trgovinom, ucenama doći do rešenja da se i pravno stanje promeni, da Kosovo i Metohija dobiju i formalno status nezavisne teritorije, odnosno nezavisnog državnog entiteta prema Srbiji. U tome je moja najveća zamerka budućoj Vladi po pitanju rešavanja problema Kosova i Metohije, u tome što već sada nagoveštava da će Kosovo i Metohija i formalno biti izdvojeno iz sastava Republike Srbije. U prilog tome se kaže da Vlada Albancima kaže sledeće - promenile su se okolnosti i svoje ekonomske i ljudske interese od danas možete ostvariti samo u saradnji sa Srbijom i preko Srbije. Ko će to da ih naterada sada sarađuju sa vama, sa budućom Republičkom vladom? Koja je to sila koja će ih naterati? Na čemu vi temeljite vaše ubeđenje da će to oni zaista tako i uraditi? I, zašto mislite da svoje ekonomske i ljudske interese nisu mogli da ostvare i ranije, preko Srbije, kroz legalne institucije Republike Srbije u proteklih nekoliko godina? Zar mislite da im je to bilo onemogućeno ili je to bio deo njihove strategije za sticanje nezavisnosti Kosova i Metohije? Ja mislim da je bilo ovo drugo u pitanju. Oni nikada nisu ni želeli da sa republičkim organima, ni sa saveznim organima Jugoslavije razmatraju svoj položaj u toj državi, već da su imali ideju sopstvenog puta. U tome su imali veliku pomoć zapadnih sila. To je pokazalo i bombardovanje Republike Srbije, bombardovanje SR Jugoslavije 1999. godine. To je bio najkonkretniji pokazatelj da Zapad stoji na strani albanskih težnji na teritoriji Kosova i Metohije. Zar vi mislite da je rezultat onoga što se desilo na Kosovu i Metohiji, da je odnos Šiptara i Albanaca na Kosovu i Metohiji prema našoj državi, bio odnos prema prethodnom režimu? Ne. To je zabluda. Najbolji dokaz da je to zabluda govori i ono što se sada dešava u Crnoj Gori. Milo Đukanović, kada je osvajao svoj predsednički mandat, i godinama posle toga, uporno je govorio da Crna Gora hoće da živi u SR Jugoslaviji, ali da ne može da živi zbog Slobodana Miloševića. Da je diktatorski režim Slobodana Miloševića bio glavna prepreka zajedničkog života Srbije i Crne Gore. Vi tada, kao opoziciona stranka, kao lideri opozicije, govorili ste, ako biste vi vladali Srbijom, da bi se istog momenta rešila sporna pitanja sa Crnom Gorom i sa Milom Đukanovićem. Evo, sada ste vi na vlasti, imate problem otvorene secesije. Sada se već najavljuje referendum za izjašnjavanje o nezavisnosti Crne Gore. Nema više Miloševića, nema više diktatorskog režima Slobodana Miloševića, kako je govorio Milo Đukanović. Sada je nova, demokratska vlast, vlast koju je priželjkivao Milo Đukanović. Sada je na čelu Republičke vlade Zoran Đinđić, čovek koji je sa njim najbliže sarađivao, od vas svih opozicionara koji sada sedite ovde, dok je bio u opoziciji. Međutim, pokazalo se da su namere Mila Đukanovića, režima u Crnoj Gori, bile sve vreme separatističke. Dakle, nije problem ni u Srbiji, ni u režimu u Srbiji, već u namerama crnogorskog režima i u namerama Albanaca, odnosno Šiptara na Kosovu i Metohiji. Ne možete ih naterati, ne žele. Oni hoće svoju nezavisnu državu i to morate sami sebi da priznate. U sklopu tog vašeg odnosa prema Kosovu i svih problema na Kosovu i Metohiji, kažete da će se istovremeno sprovoditi beskompromisno suzbijanje terorizma. Terorizam na Kosovu i Metohiji se pojavio pre dve godine. Taj terorizam se sada prenosi na opštine koje se nalaze iza administrativne granice Kosova i Metohije: Medveđa, Bujanovac i Preševo. Neka nova teroristička organizacija, Oslobodilačka vojska Preševa, Bujanovca i Medveđe, sada sprovodi terorističke akcije tu.
Vreme, molim Vas.
Te terorističke akcije su počele pre, ispravićete me ako grešim, tri meseca. Za ta tri meseca oni su prekršili međunarodne norme, one norme koje garantuje i naša država, kao potpisnica, i zemlje NATO pakta. Vi ste rekli - mi ćemo da pregovaramo, nećemo silom da rešimo problem, nego ćemo da pregovaramo. Pregovarate već tri meseca, a ništa se ne dešava. Evo, juče su vesti objavile da su nove terorističke akcije, da su obnovljene terorističke akcije. Kakvo je to onda beskompromisno suzbijanje terorizma? U čemu se sastoji ta beskompromisnost. Vi ćete beskompromisno da razgovarate. Na osnovu čega? Gde je vama zaleđina, gde vam je platforma za pregovore? Kad pregovarate sa nekim, pretpostavlja se da ste ravnopravni u tim pregovorima, da vi imate neku snagu koja stoji iza vas. Vi tu snagu nemate. Nemate je zato što vi ne pregovarate sa Šiptarima, nego pregovarate sa njihovim zaštitnicima, sa NATO paktom ili kako god je taj NATO pakt personifikovan, sasvim svejedno. Vi pregovarate sa onim ljudima sa kojima ste se dogovarali kako će da vam pomognu da oborite režim protiv koga ste bili. Kako možete sa njima da se dogovorite sada? Ne može, nemoguće je. Terorizam na jugu Srbije će eskalirati i vi nećete moći da ga sprečite. Vi možete da se obračunate sa njima. Dovoljno smo jaki, dovoljno smo sposobni, da možete sa terorizmom da se obračunate, i u Preševu i u Bujanovcu, bilo gde, gde bi se eventualno još pojavio. Nećete pregovorima ništa uspeti, valjda ste to za ta tri meseca uspeli da shvatite. Ono što bi se moglo nazvati drugom tačkom ...
Ja Vas molim da privedete kraju diskusiju.
Hoću, ako mi dozvolite, ja ću privesti vrlo brzo kraju. Samo Vas još jednom podsećam da je diskusija neograničena. To smo na početku rasprave utvrdili. Jednoglasno je bilo izglasano, ja sam bio prisutan.
To smo pitanje raspravili.
To ne znači da ću ja govoriti celu noć. Ja ću završiti vrlo brzo, samo Vas podsećam na to.
Znam da nećete celu noć, ali, pitanje ograničavanja smo raspravili. Ako hoćete, možete da izvršite uvid u stenografske beleške. Molim Vas da se na to ne pozivate, već da privedete diskusiju kraju. Hvala Vam.
Nema potrebe, ja se vrlo dobro sećam šta ste pitali. Da ne gubimo vreme, da ja završim ovo, pa da govori drugi poslanik. Druga, veoma važna tačka ovog ekspozea je, kako ste rekli, svođenje računa sa bivšim režimom. Kaže se - moramo svesti račune sa kriminalom i zloupotrebama iz proteklih 10 godina. U tih 10 godina deo režima bili su i neki ljudi koji sada sede u Vladi. Recimo, Nebojša Čović, od tih 10 godina, 7 godina je bio deo režima. Dakle, većinu svog političkog staža je proveo kao deo režima u tih 10 godina. Zatim, od tih 10 godina, četiri godine je Nova demokratija bila deo režima, od 1994. godine do 1998. godine. Ako se sve za tih 10 godina proverava, molim vas, podnesite nam izveštaj o tome šta su Nebojša Čović i šta su članovi Nove demokratije radili u tih 10 godina, kao deo režima. Koliki je deo njihove odgovornosti za sve ono što ste rekli da je bilo loše u tih 10 godina. Želeo bih to da čujem od vas, kao tada predsednika Republičke vlade, koliki je udeo vaših potpredsednika ili ministara u lošem stanju za prethodnih 10 godina.
Gospodine Dragišiću, opominjem Vas, prekardašili ste jako puno vreme.
Zatim, kažete da se moraju pred licem pravde naći oni koji su kaljali našu zemlju i naciju, vršeći zločine nad decom, ženama, a krijući se iznad tobožnje patriotske misije. Ovde se očigledno radi o saradnji sa Haškim tribunalom, odnosno suđenju za ratne zločine. Haški tribunal je veliki problem pred kojim se nalazi DOS, da ne kažem Demokratska opozicija, besmisleno je, sada ste već vlast. Dakle, DOS. U DOS-u se razlikuju vaša mišljenja po pitanju saradnje sa Haškim tribunalom. Čini mi se, sem gospodina Koraća i ministra inostranih poslova i možda još nekog retkog izuzetka, niko se nije otvoreno izjasnio da treba sarađivati sa Hagom. Jeste Vi, čini mi se, juče izjavili da nijedna cena nije previsoka, ako to znači da ulazimo u Evropu. Predsednik Savezne Republike Jugoslavije se, bar do sada, trudio da nas ubedi da je protiv izručenja Haškom sudu, bilo koga ko je osumnjičen. Međutim, opet se postavlja pitanje članova vaše Vlade. Špekuliše se da je i potpredsednik, gospodin Perišić, možda na jednoj od tajnih optužnica. Biće interesantno videti šta ako se desi da je gospodin Perišić zaista jedan od onih čije Hag izručenje traži. Da li ćete mu suditi ovde, kakav će stav Vlada imati po tom pitanju ili ćete ga izručiti Hagu? Da li je moguće da će se u budućoj Republičkoj vladi naći možda neko ko je na tajnoj optužnici Haškog suda? To pitanje će izgleda uticati da se vaše međusobne razlike unutar DOS-a ubrzaju i da što pre dođu na svetlost dana. Pitanje je kako ćete iz svega toga izaći.
Gospodine Dragišiću, ja moram da Vas, po drugi put, opomenem. Šest minuta ste prekoračili vreme.
Još minut. Pošto me gospodin predsednik opominje, ja ću skratiti ono što sam imao nameru da kažem. Reforme su treći stub ovog ekspozea, o kojima se, u stvari, ne govori ništa. Jedini egzaktan podatak koji je predsednik, budući predsednik Vlade, izneo, kaže sledeće - smanjićemo broj zaposlenih u državnoj administraciji, za početak, najmanje 20%. U nekoliko rečenica pre toga, rekao je da ima 400.000 ljudi u državnoj administraciji. Kaže - od ukupnog broja zaposlenih, iz državnog budžeta platu prima 400.000 ljudi, iz budžeta. Šta je to? To je državna administracija. Vi mislite samo na šefove kabineta, na sekretarice u Vladi. Šta je to? Sve ono što se plaća iz budžeta, to je na državnom trošku, to je na državnoj grbači, to je državna administracija. Nije administracija samo sekretarica u kabinetu. Vi ste napisali 400.000, 20% od toga je 80.000. Vi izađite, molim Vas, pa objasnite. Možda ja grešim, ali to piše u Vašem ekspozeu. Ako će iz državne administracije 80% ljudi dobiti otkaze, postavljam Vam pitanje, koliko će ljudi dobiti otkaz prilikom privatizacije, koliko će tu biti viška radne snage?
Gospodine Dragišiću, Vi me zaista terate da Vam oduzmem reč. Molim Vas, privedite kraju.
I još sa jednom rečenicom završavam, rekli ste da je danas, da se ovaj dan simbolično može nazvati 6. oktobrom. Ako je današnji dan 6. oktobar, onda je sve ono što se dešavalo od 5. oktobra do danas noć između 5. i 6. oktobra. U toj noći se mnogo toga desilo. Formirani su krizni štabovi koji su otimali nadležnosti državnih organa, nadležnosti direktora, nadležnosti nekih institucija, heklerima se upadalo u Narodnu banku Jugoslavije, pretilo se nekim ljudima, sprovedeno je mnogo toga što je trebalo da bude sankcionisano po onome što ste obećali. Ta noć između 5. i 6. oktobra bila je najteža noć u kojoj se Srbija nalazila u poslednjih 10 godina. Ja se nadam da jutro koje treba da svane neće biti još gore. [[Aplauz.]]
Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović, a posle njega narodni poslanik Slobodan Tomović.
Poštovani predsedniče, potpredsednici, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani gospodine Đinđiću i članovi Kabineta u najavi, hteo sam da vam kažem, da prvo nešto konstatujem, pa da pređem na one stvari koje sam hteo da kažem danas. Meni se budući mandatar, odnosno predsednik Vlade, pošto DOS ima dovoljnu većinu da ga izglasa, gospodin Đinđić mi se sviđa zbog dve stvari. Prva stvar je ima najlepše ime na svetu, zove se Zoran, kao ja. Druga stvar, kada sam saslušao program, a propo ovih mojih drugova iz SPS-a koji su brže-bolje hteli da pobegnu iz SPS-a u DOS, ja sam se ovde šetao u prvoj pauzi i raspitao se kako da pređem u DOS, pa su mi onda ovi malo stariji, ozbiljniji političari rekli, sine, nemoj da žuriš, ima ih mnogo, biće tu svađe, program je dobar, ali neće imati ko da ga sprovede. Onda ćemo i mi sa naših 37 poslanika, uz pomoć još nekih ljudi ovde, da pravimo Vladu, pa ćemo svi džabe da idemo na utakmice i da se družimo na sportskim terenima. Normalno, šalim se i oko učlanjenja, šalim se i oko programa, ne šalim se oko imena, a kada smo već kod utakmica, krajem prošle godine, pošto sam ja pričao o sportu i vas sam ja drage moje kolege slušao pažljivo, kada sam pričao o sportu pre dva dana, igrala se jedna utakmica pred kraj godine, koja je imala dva poluvremena. Prvo poluvreme bilo je 24. septembra, a drugo 23. decembra. Na te dve utakmice mi socijalisti dobili smo dva žuta kartona. Radili smo prethodnih 10 godina tako kako smo radili, narod nam je dao žute kartone i desila se još jedna stvar. Na poluvremenu 5. oktobra, iako je narod bio sudija, utrčali su igrači na teren, ljudi na teren, pa su onda malo tukli ove naše ljude, formirali su krizni, nadkrizni, dokrizni štab, koji su sami delili pravdu. Takve stvari normalno nisu dobre za razvoj sporta, pa sam ja pre dva dana insistirao na tome da mi ostavimo novoj Vladi Ministarstvo za sport, jer mi socijalisti ćemo ukoliko nam ne ostavite ovo Ministarstvo sporta i omladine, kažnjeni sa ona dva žuta kartona, da se zagrejavamo za predstojeće političke utakmice. Već smo odštampali nalepnice i gotov je, i puko je, samo da vidimo koga ćemo da stavimo na sliku od ovih predsednika, mandatara, pa ćemo, ukoliko nas sve ne pohapsite, da ih lepimo po celoj Srbiji. Time ćemo razvijati fizičku kulturu i sport uopšte. Mislim da mogu da pomognem time, pošto, koliko sam shvatio, bićemo svi uhapšeni, a propo za vreme Drugog svetskog rata Jevreji, kao i oni da stavimo crvene trake ovde, da bar ljudi znaju ko su socijalisti, da ne ispadne svi su socijalisti lopovi. Pošto smo ovih dana, odnosno prethodne godine malo više ozračeni, možemo onaj znak, žuti znak, za radijaciju, da ofarbamo u crveno, pa da ga stavimo na ruku, pa da to bude crveni iliti ozračeni socijalista, i to će onda biti lakše za traženje i pronalaženje na ulici. Napredak medicine, znači iz mog posla kojim se ja bavim, otkrivanje ljudskog genoma omogućilo je da se živi mnogo, mnogo duže, tako da 6 meseci za Ministarstvo ekologije i nije tako dug period da se formira, jer poluraspad plutonijuma traje negde oko 4,5 miliona godina. Možda ćemo decu zvati uskoro, mušku decu Pluton, a žensku decu Urana. Ovi moji socijalisti, koji su otišli i brže-bolje požurili kod vas, ja vas molim da ih primite sve, pod hitno, jer su nama mnogo pomogli, pa će verovatno i vama. Tako da, to je blago, to je ona reklama, blago Hisara koje ostavljamo vama. Sada bih podsetio gospodina Đinđića na dve-tri stvari. Godine 1994. kada su bile Markale, kao direktan povod za napad na Srbe, mislim da su ljudi iz GSS tada osudili zverski napad Srba na Muslimane. Posle dve godine je bilo da nije bilo baš napada Srba na Muslimane. Pre nekog vremena ispalo je da je Račak bio povod za napad na Srbe, pa onda, opet nije bilo istine u tome. Postavljam pitanje, neće li sutra kada u interesu ove države, naše zajedničke države Srbije i Jugoslavije, budete vi i ministar policije poslali policiju da odgovori na opasne provokacije terorista, neće li neko iz GSS-a ili druge stranke da napiše pismo i da Vas, odnosno Vladu prijavi nekom trećem, a da posle ispadne da je to bila samo provokacija šiptarskih terorista prema Srbima. Da se vratim na sport, mislim da su juče i Fudbalski savez Srbije i JAZAS poslale pisma mandataru, odnosno bivšoj Vladi da se još jednom razmisli oko Ministarstva za sport. Ako pogledate da smo mi kao zemlja prošle godine u ukupnom plasmanu u ekipnim sportovima bili između 12. i 17. mesta i ako, osim prodaje oružja i droge kao nelegalnih poslova, posle poslova sa naftom, sport je najveći biznis. Mislim da Srbija zaslužuje da ima to ministarstvo.U Francuskoj su radili eksperiment, gde su, da ih tako nazovem, u delinkventnimkvartovima formirali sportske centre i preko 60% je smanjena delinkvencija u tim istim kvartovima. Kao što reče eks ministar informisanja, gospodin Vučić, kada se poziva na vreme informisanja iz prethodnog perioda, pošto dobar deo vas nije navikao da čita "Politiku", "Borbu", "Ekspres", jer kada smo mi bili na vlasti nije bilo slobode štampe, jer su postojali "Blic", "Glas", "Svedok", "Telegraf", "Danas", "Vreme" i ostale novine, u današnjoj "Politici" na petoj-šestoj strani imate sedam-osam naslova, gde kažu: u Velikoj Britaniji - ostavka ministra, ostavke i skandali u Japanu, u Rusiji moćnici beže u senku, javni tužilac štiti kriminalce u slovenačkom pravosuđu, Janša podmeće bombe. Prema tome, nismo mi tako crni kao što se misli. Jesmo malo više crveni, a i po sastavu vlade važi ona parola i za vas - svi smo mi po malo socijalisti.
Gospodin Vučić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto me je pomenuo gospodin Radovanović moram da kažem da govoreći o medijima nisam pohvalio "Politiku" i nisam rekao ništa dobro za "Politiku" u prethodnom periodu, jer "Politika" u ranijem periodu je ista kao i danas. Nikakve razlike tu nema. Teško da mogu za ovo dugo vreme koliko čitam "Politiku", još pre punoletstva, da primetim bilo kakvu razliku u pisanju "Politike". Uvek je bila ista. Uvek je bila režimska. Doduše i kada je režimska donedavno je bila pre svega julovska i donekle socijalistička, a sada je dosovska, možda malo više Đinđićeva nego Koštunicina. Neki drugi listovi obrnuto, ali ništa u suštini to ne menja. Nešto drugo, što se tiče medijske situacije, jeste tačno i na to bismo morali da ukažemo. Prilika je za ljude koji to žele da shvate ili da vide opasnost sa kojom će se Srbija suočavati narednih meseci, a to je činjenica da ne postoje nikakvi alternativni mediji, nikakva mogućnost da neko vodi drugačiju politiku od one za koju se zalaže DOS, niti imate mogućnost da pružite odgovor o onome što jesu tvrdnje DOS-a, a ne samo tvrdnje već počesto i falsifikati, laži, intrige itd. Gospodine predsedniče, pošto nisam bio tu kada ste razgovarali sa gospodinom Šešeljem i Nikolićem, žao mi je ako ste razumeli da sam rekao da sam šef poslaničke grupe. To nisam rekao ni sa ove govornice, ni Vama. Rekao sam da su oni otišli na konferenciju za novinare. Prvi sam se prijavio da govorim i mislim da je to bio dovoljan razlog da govorim.Ne vidim u čemu bi bio problem, jer i da sam govorio duže nego uobičajeno, a govorio bih dva puta da sam istupao kao šef poslaničke grupe, pa bih vas molio da to imate u vidu. Takođe bih ukazao na činjenicu da ste odmah posle mog govora primetili da su poslanici DOS-a nervozni zbog produženja vremena koje sam koristio, pa bih rekao da su nervozni pre svega zbog svoje nepristojnosti ili onoga što je gospodin Đinđić nazvao demokratska transparentnost.To je ta demokratska transparentnost. Svako ko misli drugačije, svako ko želi da izgovori nešto drugačije, znači demokratski transparentno, pa će u prvom slučaju da dobacuju i dovikuju, a kasnije će da se služe i koriste bagerima, puškama ili šta već zatreba da bi potvrdili tu svoju demokratsku transparentnost.
Reč ima Slobodan Tomović.
Poštovani predsedniče, uvaženo predsedništvo, koleginice i kolege poslanici, drago mi je što je gospodin predsedavajući ispravio propust. Zovem se Slobodan Tomović, ali naravno da gospodin Maršićanin, kao taze predsednik, ima pravo da to ne zna. Iskreno se nadam da će on to neznanje ispraviti. Usprotivio bih se nekim tvrdnjama, konstatacijama pa i opredeljenjima koja su izneta u ovom ekspozeu. Budući da sam po osnovnom obrazovanju inženjer, za svaku kvalifikaciju tražim jedinicu mere. Ovde se u prvom pasusu kaže da je stepen kriminalizovanja društva veoma visok, pa pitam - šta je jedinica mere? Jer, ako za jedinicu mere gospodo uzmemo broj krivičnih dela na 100 hiljada stanovnika, onda stvari stoje ovako - u Srbiji je broj krivičnih dela na 100 hiljada stanovnika 1.180, u Sloveniji 1.830, a u Bugarskoj 2.998. Dalje, u Srbiji npr. krivična dela protiv imovine su negde oko 747, a ponder je 100 hiljada stanovnika, u Slovačkoj 2.231. U Srbiji broj krivičnih dela sa elementima nasilja je 79, u Slovačkoj 198. Krivična dela maloletnika su u Srbiji 133, a u Sloveniji 218. Broj provala u stanove u Srbiji je 84, a u Nemačkoj 262 i konačno broj ukradenih vozila u Srbiji je 81, u Sloveniji 158, u Slovačkoj 775, u Češkoj580, u Velikoj Britaniji 605 itd. Ovo zbog toga da vidimo šta je jedinica mere kada određujemo kvalifikaciju o tome u kojoj meri je to tako, a verovatno i dovoljno ilustrativno da kaže da možda đavo i nije tako crn kao što izgleda. Drugi razlog mog javljanja je što kao neko ko je bar u ova tri meseca obavljao, istina sa jednom trećinom, funkciju ministra MUP-a, želim da zaštitim pripadnike MUP-a od paušalnih kvalifikacija kakve se daju i u ovom ekspozeu, kada se govori o korumpiranosti, a naročito u jednom pežorativnom kontekstu kada se govori o pripadnicima MUP-a. Drage moje koleginice i kolege, MUP pre svega čini skup ljudi, zanatlija, profesionalaca, časnih i čestitih ljudi, koji veoma savesno obavljaju i svoje sadašnje zadatke, deluju u Kopnenoj zoni bezbednosti, a i sve druge koji su pred njih bili postavljani, od borbe protiv terorizma na Kosovu, pa nadalje. Dakle, u najmanju ruku je neukusno, neodmereno i paušalno, sem ako iza toga ne stoji neka zla namera, pričati o tim ljudima tako. Mi možemo imati različite ukuse, o upravi, o resorima, i to je druga priča, ali kada govorimo o korumpiranosti ne možemo tu etiketu stavljati celom ministarstvu. Moramo reći konkretno - ko, kad, gde i šta. Kada je reč o ovih pet uslova navedenih u funkciji ubrzanog razvoja zemlje, jedna od kvalifikacija, da je jedan od uslova lična i imovinska bezbednost, to se tako kaže kao da toga uopšte nije ni bilo. Mnogo je tvrda i rigidna ova formulacija. Jer, da nije bilo lične i imovinske bezbednosti ni vi gospodo ne biste sedeli u ovim klupama. Ni većina od nas. Prema tome, uvek može od nečega biti bolje, i neka bude bolje, ali nemojmo pričati kao crveni Kmeri da sve počinje od nas i da sve treba da se meri po našim kriterijumima i našim aršinima. Što se razvoja tiče, prioritet ovome što se govori - kvalitetna saobraćajna infrastruktura - dajem energetici i energentima. Bez toga nema nikakvog razvoja industrije, a najmanje onoga što se dalje zove saobraćaj. Saobraćaj da, ali kao jedna logična nadgradnja onoga što prethodi početku svega. Dakle, kuća se može zidati od krova, ali verovatno je takva tehnologija do sada nepoznata. Što se tiče uslova koji kaže da nam je potrebna kvalifikovana i pouzdana radna snaga, znam šta znači kvalifikovana radna snaga. Voleo bih da mi neko kasnije objasni šta se podrazumeva pod pojmom pouzdana radna snaga. Šta se konkretno time misli? Ali bih u odnosu na ovaj uslov prednost dao jednom drugom uslovu, koji bi morao da nađe svoje mesto u ekspozeu, a to je transformacija i revitalizacija velikih sistema kakvi su "Zastava", "Bor" itd. Tamo gde imamo najviše nezaposlenih, tamo imamo, da tako kažem, žarišta socijalne bede i socijalne krize. Tu moramo neke stvari da rešimo, bilo nalaženjem alternativnih programa, bilo nalaženjem diversifikovanih programa u odnosu na tehnologije koje su tu zastupljene, prekvalifikacijom radne snage itd. To moramo uraditi. A mi kažemo da se nećemo baviti "lovom na veštice". Pritom, u ekspozeu vrlo decidirano kažemo - šta ćemo raditi u obračunu sa prethodnim režimom, a zadovoljavamo se da u ovom delu, koji je razvojni, kažemo - strateški prioritet je edukacija radne snage za novu ekonomiju. Nije to strateški prioritet. Strateški prioritet je da vidimo koji su to programi koji će zaposliti tu radnu snagu, šta se može iz ovih tehnologija još izvući, kako se te tehnologije mogu poboljšati, sa kim to sve raditi? To su strateške strane. A kada to rešimo, onda ćemo da prekvalifikujemo radnu snagu i onda ćemo to da vidimo. Malo zbunjuje da u jednom ozbiljnom dokumentu, kakav predstavlja ekspoze, kaže se - ono što očekujemo su velike spoljne investicije u narednom periodu,ulaganja u poljoprivredu itd. Molim vas, gospodo, očekivanja su jedno, ali mi moramo reći - šta će to očekivati? Mi moramo, kada o tome govorimo i kada pravimo program da damo odgovore na najelementarnija pitanja, a to su - ko, kada, šta i kako? Ne možemo reći - mi očekujemo, moramo videti kako očekujemo, šta će se to desiti, šta ćemo mi u tom smislu preduzeti? Dakle, mi vrlo jasno pričamo o tome kako ćemo se obračunavati. U ovom delu gde govorimo o razvoju, mi očekujemo, mi ćemo videti, mi ćemo pokušati, i mislim da to mora u programu da bude prorađeno i da mora da bude jasnije istaknuto. Dakle, mora se u programu reći kako ćemo rešiti energente. Mora se reći šta ćemo da radimo sa gasom. Danas nam je to problem. Ako potraju hladni dani, to će biti jedan strahovit problem, koji će dovesti do destabilizacije elektroenergetskog sistema. Bojim se, dakle, gospodine Đinđiću, da ćete rizikovati time što ste u ekspozeu rekli da će biti dovoljno električne energije. Umesto da se samo napravi remont, jer time će se popraviti stabilnost elektroenergetskog sistema, i mala proizvodnja, ali električne energije neće biti dovoljno, moraćemo da je uvozimo, utoliko više ukoliko budu hidrološke prilike lošije, utoliko više ukoliko ne bude gasa. Uz remont, moramo graditi nove kapacitete. To mora da nađe svoje mesto u ekspozeu. U protivnom, sve će se svesti na očekivanja, a ne verujem da će to neko drugi umesto nas da uradi. Hvala vam lepo.
Reč ima narodni poslanik Miloš Nešović.
Poštovani gospodine predsedniče, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, ja sam Miloš Nešović, poslanik ispred SPS-a, ko me ne zna, do nove demokratske DOS-ovske vlasti bio sam generalni direktor Telekoma Srbije, a nakon toga, raspoređen sam na mesto referenta u Telekomu Srbije, i to nižeg referenta. Moram da vam još jedan biser ispričam - da bi se zamenio generalni direktor Javnog preduzeća PTT saobraćaja Srbije, gospodin Aleksa Jokić, morao sam naći način i Javno preduzeće PTT saobraćaja Srbije je proglašeno da je u likvidaciji ili pod stečajem, ne znam tačno, tako da je novi direktor upisan ili kao stečajni upravnik, odnosno direktor ili likvidacioni direktor. Zaboravilo se da Pošta Srbije ima tradiciju 160 godina, zaboravilo se da je 1874. godine Pošta Srbije u Ženevi, sa 19 velesila, učestvovala u stvaranju svetskog poštanskog saveza. Danas nam se smeje međunarodna zajednica na takav postupak i potez. Gospodin Đinđić, kao mandatar, govorio je i o saobraćaju, pa mi dozvolite da nekoliko reči kažem i o Telekomu Srbije, koga u zadnje vreme izuzetno mnogo napada DOS-ovska vlast i često čitamo po novinama veoma negativne stvari. Telekom Srbije, vi znate, ja neću govoriti o akcionarskom sporazumu, jer u tome nisam ni učestvovao, došao sam za generalnog direktora, znači, kada je sve to bilo završeno, i podsećam samo da su Italijani kupili 29% kapitala, da su Grci učestvovali sa 20% kapitala, i naravno, Javno preduzeće PTT Srbija, odnosno Vlada, sa 51% akcija. Možemo vrlo otvoreno reći, i ja se time ponosim, da je za tri godine Telekom Srbije investirao u razvoj 670 miliona DM, da je prilikom formiranja Telekoma Srbije bilo oko milion i devetsto hiljada fiksnih pretplatnika. Danas imamo instalisanog kapaciteta u fiksnoj mreži blizu tri miliona. Zatim, da smo razvili mobilnu telefoniju Srbije na pola miliona mobilnih priključaka, da se vrše i dalje proširenja, da smo digitalizovali mrežu, znači najsavremeniju tehnologiju, sa 32% na 54%. Molim Vladu, pošto vidim da se smenjuju svi redom direktori, u PTT-u je smenjeno 80% direktora, smenjuju se i u Telekomu Srbije, dovode se novi ljudi, koji ne mogu telekomunikacije upoznati tako brzo, i možemo dovesti i telekomunikacije u jednu tešku situaciju, gde će posledice imati i država i naši građani. Sada mi dozvolite da kažem nekoliko reči i oko juga Srbije, i oko Kosova i Metohije, pošto mislim da na to imam pravo. Bio sam tri i po godine na Kosovu i Metohiji, iako sam iz Kraljeva, jedno vreme kao zamenik načelnika Kosovskog okruga, a jedno vreme i kao načelnik Kosovskog okruga. Vreme prolazi, a albanski teroristi još uvek su na jugu Srbije, i ono što sam sada čuo od gospodina poslanika Lazića, da nije tačno da su teroristi samo u Kopnenoj zoni bezbednosti, već da su izvan Kopnene zone bezbednosti, i mislim da se to pitanje mora pod hitno rešavati. Znam da imamo i dobru policiju, i dobru Vojsku Jugoslavije, ali s obzirom na sve one koji su za vreme NATO agresije stali na branik naše domovine, da je brane i zaštite, danas se proglašavaju ratnim zločincima i nastoji se da se isporučuju za Hag. Ako je to tako, ja se plašim da mi nećemo imati ni iz Vojske, ni iz policije, generale i oficire, koji će komandovati da se oni uklone sa naše teritorije. Inače, ne verujem u to, poznavajući dobro mentalitet Albanaca, da oni ne spremaju neke druge pozicije za neke pregovore, kada će oni prihvatiti, jer do sada nisu ni prihvatali pregovore. Kad govorim o pregovorima, mislim da treba gledati da su oni građani Republike Srbije i SR Jugoslavije, da se sa građanima ne pregovara nego razgovara, a mi smo već došli u fazu da govorimo o pregovorima, kao da su oni već izvojevali neku samostalnost, što i jeste. Kada je u pitanju Kosovo i Metohija, ne znam koliko sada na Kosmetu živi srpskog, crnogorskog, muslimanskog i drugog nealbanskog življa, ali znam da u Kraljevu ima preko 35.000 iseljenih Srba sa Kosova. Za ove tri godine, koje sam bio na Kosmetu, upoznao sam skoro sve te ljude i razgovarao sa njima. Ukoliko se Kosmet ne reši u što kraćem roku, mislim da nećemo imati koga da vratimo na Kosovo i Metohiju. Ja sam stalno u kontaktu sa njima i svi se oni izjašnjavaju da oni više ne idu na Kosovo i Metohiju i da neće dozvoliti da se oni vraćaju, a da se ne poštuje Rezolucija Saveta bezbednosti 1244, da se vrati prethodno vojska, policija i da se njima obezbedi lična i imovinska sigurnost. Lično sam informisan od mnogih Srba i Crnogoraca, koji su sada u Kraljevu, da su svoju imovinu, stečenu na Kosovu i Metohiji, maltene poklanjali Albancima, koji su se uselili i zauzeli te prostore. Znači, ukoliko se ne vrate što pre i ne nađe neko rešenje, mislim da nećemo imati koga da vratimo. Kada sam govorio o Bujanovcu, Preševu i Medveđi, daću jednu sugestiju da je možda potrebno, ukoliko međunarodna zajednica neće da ih istera, a ja sam ubeđen, imam takav utisak da međunarodna zajednica želi da ih iseli, da bi to mogla da uradi u roku od 24 sata i da ih istera sa tog područja, pa bih ja zatražio od međunarodne zajednice da prisustvuje toj akciji, gde bi se teroristi sa te teritorije proterali, da ne bismo imali problem da sutra odgovaramo za zločine i za navodno genocid koji smo tamo napravili. Iz suštine same Koalicije DOS-a i izjava vaših čelnika jasno nam je da ćemo vrlo brzo ući u regionalizaciju Srbije. Nisam našao u ekspozeu mandatara ili nisam čuo, nisam mogao to da nađem, ali mislim da je to veoma ozbiljno pitanje. A čuju se tonovi iz Skupštine Vojvodine, iz Novog Sada, iz Novog Pazara, a bogami i iz Niša da će oni trošiti svoja sredstva na svojoj teritoriji, bez Beograda. Da li to znači da će oni uređivati, voditi pravosudne organe, inspekcijske službe, policiju, što bi bilo opasno? Da li ćemo u tom slučaju doći u situaciju da to budu neke samostalne republike, pa da pravimo neku federalnu Srbiju ili neki savez država u Republici Srbiji? Mislim da treba o tome dobro da se razmisli, kada se radi o regionalizaciji. Na kraju, želim da kažem nekoliko reči o standardu građana, s obzirom na ovo što se dogodilo sa smenom velikog broja direktora. Da ne budem pogrešno shvaćen, ja pripadam SPS, ja znam da je druga partija na vlasti, da je DOS došao na vlast, da će sasvim prirodno i normalno zameniti direktore, koji su pripadali prethodnoj vlasti. Ali, mislim da je to moglo da se radi drugačije, civilizovano. Imali ste vlast, mogli ste da donesete odluke, Vlada Republike Srbije lepo donese odluke, predloži zamenu direktora, predloži novog direktora, predloži upravne odbore, izvrši se primopredaja i tu nema nikakvih problema. S obzirom na smenljivost vlasti, bojim se da će posle nekoliko godina, kada drugi budu došli na vlast, a budite sigurni da će doći, ponovo će da se postupa kao što se postupalo sada, što nije dobro. Imali ste istorijsku šansu da taj prelaz bude drugačiji. Hvala lepo.
Ima reč narodni poslanik Žarko Obradović, a posle njega narodni poslanik Bora Stanimirović.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, želeo bih da vašu pažnju zadržim nekoliko minuta na tri, po mom mišljenju, veoma važne oblasti, dve su izostavljene u ekspozeu koji smo danas čuli od mandatara, a jedna je tek ova pomenuta. Prva se odnosi na odnose međunarodne zajednice prema Srbiji i preduzete mere te međunarodne zajednice, odnosno njihov uticaj na životni standard građana. Znam da su odnosi međunarodne zajednice prema SR Jugoslaviji nešto što je stvar federalnog nivoa i o tome će se raspravljati, ali mislim da ne treba izbeći, a ne reći da je proteklih deset godina od strane te takozvane međunarodne zajednice bilo mnogo činjenja, koja su imali krajnje negativni efekat na životni standard građana. Bez namere da o tom dugo pričam, jer neke stvari pripadaju istoriji i ne treba, istorija je svima nama zajednička, mislim da ovo vredi pomenuti, jer su nerazdvojni deo svega onoga što se dešavalo proteklih deset godina. Pre svega mislim na činjenicu da su 31. maja 1992. godine odlukom Saveta bezbednosti UN uvedene sankcije SR Jugoslaviji. Te sankcije su dve godine kasnije pooštrene i to na osnovu jedne odluke, gde su Srbi unapred optuženi za krivce, da bi se dve godine kasnije pokazalo da je krivac na drugoj strani. Ali, sankcije su ostale i posledice tih sankcija. Zatim, bombardovanje SR Jugoslavije, Srbije i Crne Gore, u ovom slučaju Srbije 78 dana, kojom prilikom je ubijeno nekoliko hiljada ljudi, uništeno nekoliko hiljada objekata infrastrukture, škole, kuće, mostovi, zatrovano naše zemljište, atmosfera, napravljena velika materijalna šteta. O kojoj šteti je reč govorio je moj kolega poslanik Slobodan Pavlović, kada je pomenuo da je utvrđena direktna šteta prema procenama relevantnih stručnjaka, koja u ovom trenutku iznosi preko 29 milijardi dolara. I, to vam je kao nešto slično iz 1994. godine. Tom bombardovanju je prethodio lažni izveštaj OEBS-a, da su srpske snage bezbednosti optužene za nešto što nisu učinile. Još dve stvari su nesumnjivo uticale na životni standard građana i to je nešto što je bila cena koju su građani Srbije platili pomažući svoju braću sa druge strane Drine. Ne treba zaboraviti da je Srbija materijalno pomagala stanovništvo iz Republike Srpske i Republike Srpske Krajine. Ne treba zaboraviti da je posle događaja koji su bili u Hrvatskoj i BiH oko 800 hiljada ljudi našlo svoj dom na prostoru Srbije, od kojih su mnogi ovde i ostali. Sve je to uticalo na životni standard građana i to je bila cena koju smo mi platili, nastojeći da očuvamo integritet naše zemlje, Republike Srbije. Druga stvar - lokalna samouprava. U usmenom izlaganju mandatara nismo čuli ni jednu reč o lokalnoj samoupravi. U pisanom ekspozeu, koga smo dobili, stoji samo jedna rečenica - da će se lokalnoj samoupravi novim zakonom omogućiti decentralizacija vlasti i finansija. O opasnosti preterane decentralizacije ja sam govorio tada, kada smo govorili o Predlogu zakona o ministarstvima i ne bih hteo to da ponavljam. Druga realna opasnost koja stoji, kada je u pitanju lokalna samouprava, jeste zatvorenost lokalne samouprave i njeno pretvaranje u feud, u jednu celinu koji ima svoj autonomni život, pretvaranje lokalne samouprave u jednu državu i ponašanje lokalne samouprave kao jedne države. Posledica toga jeste nefunkcionisanje lokalne samouprave, čime se ugrožavaju prava građana i prava lokalne samouprave na štetu građana Srbije. Ne znam da li mandatar zna, ali tačka 6. Sporazuma o prelaznoj Vladi, koja nije ispoštovana, govori o konstituisanju jedinica lokalne samouprave na osnovu rezultata septembarskih izbora i Zakona o lokalnoj samoupravi, bez ikakvih pritisaka i opstrukcija. Ta tačka Sporazuma nije ispoštovana, jer je, naravno, u praksi bilo i pritisaka i opstrukcija. Govorio sam prošli put o tome. Pominjem ponovo danas, iz razloga što tu očigledno nije bilo spremnosti da se prihvate izborni rezultati i volja građana na lokalnim izborima i da se pretoči u delo. Koliko smo u pravu, odnosno ja pošto pominjemo ovu temu, ja ću predočiti i stav jedne od članica DOS-a, ako možda nekima od vas nije poznat. To je saopštenje Nove demokratije od 7. 11., gde se Nova demokratija ograđuje od metoda sile i njene primene koje su pratile konstituisanje Skupštine opštine Ub. Nova demokratija je tada dala ocenu da je Srpska udružena opozicija - SPO i dva novoizabrana odbornika DOS-a i pojedinci iz Otpora, nisu smogli snage da prihvate izbornu volju građana, pa je na nedemokratski način preuzeta vlast u opštini. Očekujem da će nova Vlada omogućiti rad legalno izabranim organima. Drugi primer lokalne samouprave jeste Bosilegrad. Tu imamo situaciju da se odbornička većina konstituisala, da je izabrala skupštinu opštine, organe, ali da im nije dozvoljeno da uđu u službene prostorije Skupštine opštine. Treća stvar, sa nivoa lokalne samouprave, jeste vezana za jug Srbije, za Preševo. Moje pitanje upućeno mandataru, s obzirom na mere poverenja koje su uspostavljene dole u Preševu između predstavnika Vlade Republike Srbije i lokalne samouprave, da li mandatar zna da je sadašnji predsednik opštine Riza Halili 1992. godine bio predsednik ... i organizator referenduma o teritorijalnoj autonomiji opština na jugu Srbije: Preševo, Bujanovac i Medveđa. Da li se sadašnji predsednik lokalne samouprave, u razgovorima sa predstavnicima Vlade, izjasnio o tome i da li je ostao pri tim svojim stavovima? I za Preševo da li se gospodin Halili ogradio i da li je osudio terorističke akcije koje se dole dešavaju protiv svih građana Preševa. Dalje, sledeća stvar koju je mandatar pomenuo, ali tek ovlaš, jeste njegova ocena o nezavisnim medijima. Ako me pamćenje služi, rekao je - želimo da uspostavimo nezavisno sudstvo, kao što smo uspostavili nezavisne medije. Moram reći, prema podacima koje sam prikupio iz rada Nadzornog odbora za praćenje proteklih izbora, gde je Nadzorni odbor većinom glasova cenio i ocenio predizbornu aktivnost, moglo se videti nešto što po mom mišljenju jesu karakteristike informisanja i stanja medija u Srbiji. Naime, Nadzorni odbor je tada rekao da postoji nejednaka zastupljenost u medijima; da je, naravno u to vreme, a i sada je u funkciji promocije DOS-a, tada kao jednog od učesnika u predizbornim aktivnostima, sada kao stranke koja je pobedila na izborima, da je nesrazmerno veliki prostor dat nevladinim organizacijama grupi G-17, Otpor-u, CESID-u, organizacijama žena koje su sprovodile izbornu kampanju u funkciji DOS-a; da je informisanje obilovalo netačnim, lažnim informacijama, a demanti tih informacija, po pravilu, nisu objavljivani, već su bili na marginama štampe koja je bila dostupna; da su istupanja državnih funkcionera bila apsolutno u funkciji stranačke propagande. Da saopštenja drugih stranaka nisu objavljivana ili su uskraćivana. Da je bilo brojnih drugih primera kršenja zakona. Da se u medijima vodila prava hajka protiv istaknutih pojedinaca, u ovom slučaju govorim u ime SPS, protiv našeg predsednika, njegove porodice, protiv članova Vlade, bez obrazloženja i bez demantija svega onoga što je bilo rečeno. Ovo pominjem iz razloga, jer smo čuli da se ukida Zakon o informisanju. Ta tema će biti, verovatno, regulisana propisima, ali u funkciji onoga što svi građani Srbije žele, objektivno boljeg i nepristrasnog informisanja. Situacija se uopšte nije promenila. Ako je to model nezavisnosti, kako će tek onda izgledati sudstvo.
Ima reč narodni poslanik Bora Stanimirović, a posle njega Slobodan Janjić.
Gospodine predsedniče, uvaženi poslanici, uvaženi budući ministri Vlade, ja neću posebno govoriti o medijima, jer je dosta diskusije bilo o ovoj temi. Mislio sam da govorim nešto više o jugu Srbije. Međutim, ovo što je gospodin Đinđić u svom ekspozeu rekao, mislim da ne možemo počinjati uvek i isticati da istorija počinje od 5. oktobra ili od danas. Demokratija u Srbiji je bila mnogo pre nego što je današnji dan i ne bi trebalo da se zavaravamo. To važi i za mnoge druge koji smatraju da istorija počinje od danas, a to se radi o demokratiji. Drugo, mislim da je vreme da se Vlada, ova skupština konačno odredi po pitanju juga Srbije. Hteli ne hteli, moramo priznati da je jug Srbije u ratu, samim tim je i Srbija u ratu. Dole je policija, dole je vojska i puca se sa jedne i sa druge strane. Zbog toga bih zamolio da jedna od sledećih sednica bude zakazana i da se povede skupštinska rasprava o jugu Srbije. Predložio bih da bude samo jedna tačka dnevnog reda. Ovo ističem iz više razloga, ja bih naveo samo jedan. Ako se nama čini da je to dosta daleko, moram ukazati na jednu činjenicu koju svi znate. Srbija se brani na jugu. Ako mislimo da se Srbija brani iz Beograda, onda ćemo mi Srbiju brzo izgubiti. Zatim, ekspoze ove vlade se može ostvariti, pod uslovom da se svi uključe u rad, ali me iznenađuje štampa koja pre nekoliko dana navodi - prvih 100 dana Vlade biće hapšenja. Hapsite, normalno, ima tu organa koji će goniti, ima koji su zaslužili itd. Svuda u svetu se prvih 100 dana Vladi dozvoljava da pokaže to što zna. To što će hapsiti, to se zna ko će taj posao raditi. Drugo pitanje je pitanje osiromašenog uranijuma. Moram reći, vi znate da je jug Srbije, da je Preševo, Bujanovac i Vranje, da su gađani od strane NATO pakta osiromašenim uranijumom. Verovatno su i oni računali da su to siromašni krajevi. Da su znali da smo malo bogatiji, možda bi nas gađali obogaćenim uranijumom. To je još gore po nas. Zbog toga predlažem da ova skupština i vlada, pre svega, preduzmu sve da onaj koji je upravo gađao ove krajeve, računam i Kosovo, ali s obzirom na sve ono što se dešava i pod čijim je patronatom, to će neko drugi rešavati, da se izvrši dekontaminacija ovog područja, a to je moguće uraditi što pre, to bolje. Kolega malo pre reče 4,5 miliona godina, 4,5 milijarde godina. Dekontaminacija da se izvrši. [[Aplauz.]] Hvala lepo. Pošto radim u obrazovanju, ministar je sada prisutan, on je i biran ministar, zamolio bih da se ovde izjavi, pre svega zbog roditelja i dece koji stalno pitaju, šta će se desiti i kako će se desiti sa obrazovanjem. Znam, recimo, da je naš obrazovni sistem dosta zastareo. Mi obrazujemo učenike, pa i studente, kao i pre 120 godina. To je tačno. Mi se, doduše, dičimo nekim rezultatima kada naši studenti ili naši učenici ostvare mnoga prva mesta na nekim olimpijadama itd. Ali, to je sve po broju činjenica, koliko su naučili itd. Ali, ne i po onome koliko toga mogu da prenesu u praksi, odnosno u praktičnom životu. Zbog toga je reforma sigurno neophodna, ali ne ovako kako se zamišlja. Ovde je, pre svega, mislim, pitanje koje je sada veoma aktuelno, ministar je najavio da će sa šest godina učenici polaziti u školu, iako, do sada se zna da su sa šest godina polazili učenici koji su prolazili određene provere, odnosno komisije. Na Zapadu, u mnogim zemljama polaze i sa 6 godina, ali je neophodno pre toga stvoriti uslove, a ne tokom školske godine, ne ove školske godine, stvoriti uslove za taj uzrast. Ako toželimo, onda moramo izmeniti nastavne planove kompletno, izmeniti nastavne programe, izmeniti udžbenike, pripremiti nastavnike i pripremiti decu, normalno. Drugo, dve generacije sigurno do sada su deca, kao što znate, polazila sa sedam godina, sada sa šest. Mora se to premostiti. Tu treba naći najbolji modus kako to da premostimo. Za pet-šest godina to se može uraditi. Sigurno je da se ovakav način i ovakav pristup ne može ostvariti po svaku cenu. Dalje, pitanje univerziteta. Sada je u proceduru već ušao Zakon o univerzitetu. On će biti na dnevnom redu i mi ćemo o tome govoriti, tako da ja ne bih o tome zadržavao. Ali, hoću da vam kažem ono što se koristi. Najveći protivnici postojećeg Zakona o univerzitetu su sada najveće pristalice. Upravo, koriste ga i kod imenovanja direktora, dekana i svih drugih organa. Taj zakon se koristi, a istovremeno, priprema se jedan drugi zakon koji će verovatno biti drugačiji i mnogo bolji, ali, moramo sačekati vreme. Mislim da je daleko bolje da smo i do sada primenjivali taj zakon, posledice bi bile daleko manje, jer je bolje imati loš zakon, nego koristiti bezakonje. Mi smo upravo tri meseca radili tako. Ono što naročito pogađa, ministar je to u jednoj diskusiji svojoj rekao, kada se radi o racionalizaciji, jeste, ali je problem naročito malih seoskih škola. Vi znate da je populacija dece, naročito na selu, veoma slaba, zbog demografske politike, zbog takvog nataliteta kakav je, da nismo stvorili uslove na selu, veliki broj živi u gradovima, i to u većim gradovima, i da tamo imamo veoma male, patuljaste škole, sa pet, šest ili dva učenika. Mislim da o tome treba voditi računa prilikom stvaranja uslova da se te škole razviju, odnosno, ne ukidati po svaku cenu škole u kojima nema dovoljno učenika, ako se radi o seoskim školama, jer, doći ćemo u situaciju da će se, praktično, škole zaželeti učenika, ali učenika nigde biti neće. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić, a posle njega narodni poslanik Stevan Kesejić. Sada ću vam reći, još 13 narodnih poslanika.
Dame i gospodo, poštovane kolege, poslanik sam Srpske radikalne stranke, iz Pčinjskog okruga, preciznije, iz Vladičinog Hana. Najpre ću reći nekoliko reči o gospodinu Čoviću, kandidatu za potpredsednika Vlade, koji dosta svog vremena provodi u Pčinjskom okrugu. Svoj prvi kontakt sa Vojskom Jugoslavije, gospodin Čović iskoristio je da otme najnoviji džip, naravno blindirani, koji je koristila komanda korpusa.
Molim narodne poslanike da obrate više pažnje na izlaganje gospodina Janjića.
Nećete me zbuniti, ali produžićemo priču. Do danas nije našao za shodno da pomenuto vozilo vrati onima kojima je najpotrebnije. Gospodo iz DOS-a, ukinuli ste Ministarstvo za sport i omladinu. Omladinci su izneli vašu oktobarsku revoluciju, a gospodin Čović održava tenisko prvenstvo u Bujanovcu. Tamo se barata reketom, s jedne strane teroristi, s druge strane vlast, a ljudi u sredini služe kao loptice. Ne zna se ko kome plaća reket i zato se to tamo i ne rešava. Pošto je publika sve nervoznija, reketiranje što pre treba da se završi. Podnoseći izveštaj o stanju bezbednosti, u više navrata, gospodine Čoviću, koga sad nema tu, obmanjivali ste javnost o smirivanju stanja, a situacija je obratna, odnosno katastrofalna. Svi ljudi koji tamo žive su u kućnom pritvoru, kako Srbi tako i Albanci. U podnošenju izveštaja sa tog područja nijednom niste pomenuli da se policija povukla u haosu, bez sinhronizacije sa Vojskom Jugoslavije, pa su određene jedinice vojske ostale u okruženju, po klancima i dolinama, a izvukli su ljudstvo bez žrtava samo zahvaljujući odlučnosti komande korpusa, da svim sredstvima napadnu teroriste, ukoliko opale samo jedan metak na jedinice koje su se povlačile na nove položaje. Takođe, niko ne iznosi podatke o saznanjima vojne službe bezbednosti, o velikom švercu oružja iz Republike Srpske i muslimansko-hrvatske federacije. Te operacije se i danas odvijaju, a niko na to ne reaguje i ne sprečava. Za gospodina Batića, inače pravnika iz juga Srbije, kolaju priče da će biti ministar industrije, na to razmišljanje naveo nas je gospodin Batić, jer je u više navrata posećivao jug Srbije, javno i tajno, danju i noću, posećivao je pojedine fabrike u Surdulici, Vladičinom Hanu, ali nije posećivao sudije i tužilaštvo da tamo izvrši uvid. Pogotovo je veliko interesovanje imao za Mačkaticu, koja ima pozamašna milionska devizna sredstva na Kipru i Istoku, a dosta je problematična privatizacija. Ukoliko nastavite sa praksom da se toliko zbližavate sa pojedinim direktorima, koji su pod sumnjom za privredni kriminal i pljačku, a pritom supruge tih direktora imaju za svoje poverenike vaše stranke za formiranje vaših odbora, onda na jug Srbije nemojte da šaljete poskoke, to su opasne zmije, pošaljite belouške. Umesto krupnih kriminalaca, juriće kurire, radnike i sitne male privrednike. Za rešenje krize na jugu Srbije nismo čuli nikakvo konkretno rešenje. Niti su dati rokovi. Tamo su podjednako ugroženi Srbi, nealbanci, koji Srbiju doživljavaju kao svoju državu i žele slobodu kretanja, da bi mogli da trguju, obrađuju zemlju i zarađuju za život. Gospodo, spajate sport i školstvo. Školstvo je u tako katastrofalnoj situaciji, zadnji put su primili humanitarna primanja 12.12., tople obroke i plate, o tome nećemo ni da razgovaramo. Bojim se, gospodine Đinđiću, da se jedino sporite ko će, kao nekada ustaša Mesić, izaći za govornicu i reći, zadatak je završen, Srbija više ne postoji.
Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić, a posle njega narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom malom vremenu budite još malo strpljivi, jer ovo ako nikome ne koristi, koristiće, nadam se, barem mandataru, da malo bolje upozna svoje ministre, čini nam se da baš nije najbolje upoznao, ali iz ovih prethodnih diskusija verovatno da može da zaključi da su pojedini njegovi ministri upravo oni sa kojima će morati prvo da raščisti neke račune. Račune koje je obećao u svom ekspozeu. Dakle, borbi protiv kriminala, protiv korupcije, jer je ovde činjenično i argumentovano izneto niz dokaza, čak su i ponuđeni svedoci za pojedince koje je gospodin mandatar imenovao za svoje ministre. Naravno da je teško ne ponoviti se, ali svaka ponovljena reč znači i potvrdu, da se radi o bitnim stvarima i da je u stvari to što mi narodni poslanici sa terena donosimo i najvažnije. Dakle, što god se više stvari ponavljaju, ako su teme češće, znači da su problemi isto tako česti i veliki. Zbog toga ne bi trebalo nikome da bude ovde dosadno, da zeva, u najmanju ruku ne bi trebalo da izlaze, da ovaj parlament zaista bude parlament narodnih poslanika. Danas, u novinama, "Večernjim novostima", mogli smo da pročitamo jednu laž. Naime, radi se o članku koji je objavljen i moram da ga citiram da biste ga razumeli o čemu se radi. U raspravi o Predlogu zakona o ministarstvima, koji je obrazložio šef poslaničkog kluba Čedomir Jovanović, revnosno su učestvovali gotovo svi poslanici SPS-a, SRS-a i SSJ-a, pa se tako stekao utisak da je reč o opstrukciji, kako bi se prolongirao izbor Vlade. Dakle, ovo je najortodoksnija laž, jer govori se o tome da su revnosno učestvovali gotovo svi poslanici SRS-a, koji su između ostalog nabrojani, a svi dobro znamo da je na toj sednici sem šefa poslaničkog kluba dr Vojislava Šešelja, govorio samo još njegov zamenik Tomislav Nikolić i nijedan više od 23 poslanika koji su bili prisutni na ovoj sednici. Dakle, to je ta laž. Zašto sam govorio o ovom članku? Zbog toga što u poslednje vreme takvi članci ne samo u ovome listu, nego i u drugim sredstvima informisanja dosta su česti po mnogim pitanjima. Naprotiv od one tvrdnje u ovome članku, SRS je jedva dočekala ovu sednicu kako bi se Vlada Republike Srbije što pre konstituisala, kako bi mogli da prestanu da prebacuju odgovornost na bivši režim, a dobro znamo da je DOS-ovska vlast preuzela sve poluge vlasti, najvažnije, rekao bih institucije u državi, veća preduzeća i da od toga, dakle 6. oktobra, oni praktično imaju praktičnu vlast, a danas je potrebno samo formalno da je ova Narodna skupština verifikuje. Dakle, te oktobarske revolucije, kako vole da kažu i DOS-ovci, pa što ne bih i ja nazvao tu revoluciju tako, ne što se došlo na legalan način, ali većim delom uz pomoć pušaka, pučeva i bagera. U svim značajnim institucijama u državi, pa i na opštinskim nivoima, ista je situacija, jer to vladanje DOS-ovske demokratije kroz prevrate raširilo se širom Srbije i na severu i na jugu. Naravno da u ekspozeu gospodina Zorana Đinđića postoje određene smernice kako će ova vlada da radi. Ništa konkretno ovde nismo mogli da pročitamo, ništa konkretno, da bi mogli da se uhvatimo za jedan od resora ministarstava, pa da vidimo šta to određeno ministarstvo u svom domenu nudi građanima, sem političkog pamfleta koji je bio u predizbornoj kampanji. Gotovo četiri meseca, dakle tri meseca i nešto, isti ovi budući članovi ove vlade, dok ih ne izaberemo, još uvek budući, za sada su još uvek kandidati, obećavali su kao lideri svojih političkih stranaka u okviru DOS-a pomoć sa Zapada. Građani su, naravno, pomno to očekivali i očekuju to još i dan danas, ali već polako su već počeli da budu nestrpljivi. Tek koliko će biti nestrpljivi ako budu saznali da nova vlada u svojim redovima ima i onih ljudi koji su iskusni vukovi kumrovačke škole, a isto tako da u vladi eksperata sede ljudi koji pojma nemaju, npr. ne poznaju poljoprivredu, a daju takve izjave koje prosto seljaku pamet da stane. Preko 30 pfeninga za kilogram pšenice jeste primamljiva cena, ali sigurno ni tržište, a ni država nije u stanju da obezbedi seljaku odnosno proizvođaču tu cenu, pogotovu što ćemo doći u raskorak sa evropskim cenama, tako da nećemo biti kurentni na evropskom tržištu. A, u ekspozeu se tvrdi da ćemo, pored obezbeđivanja hrane za građane u Srbiji i Jugoslaviji, imati u izobilju i za izvoz. Dakle, kada smo već kod poljoprivrede, moram da postavim jedno pitanje na koje me je asocirao jedan članak iz dosovskih novina, da je vlada Japana kroz neku humanitarnu akciju dala pomoć Vladi Republike Srbije, odnosno G-17, i da za to zna ministar koji se već tako predstavlja, Dragan Veselinov, dakle četiri miliona dolara za kupovinu veštačkih đubriva. Gde su te pare ministre? Dobro znamo, uglavnom oni koji se interesuju i koji su u vezi sa ovom strukom da imamo svega jednu četvrtinu (predsedavajući opominje poslanika na vreme) potrebnog NPK đubriva za prihranjivanje pšenice. Dakle, to su sve činjenice i stvari koje ne mogu običnom građaninu da prođu nezapaženo, da se radi o jednom neozbiljnom programu, zaista političkom pamfletu koji nije do kraja apsolviran. Na kraju, ako mi dozvolite, ono što je dosovska vlast sebi najviše priuštila i na čemu zasniva svoje političke efekte jeste zastrašivanje i građana i političkih neistomišljenika. Imamo jedan veoma drastičan primer takvog ponašanja (predsedavajući ponovo opominje poslanika na vreme), da se na severu Srbije, u Somboru, dogodio jedan nonsens u pravosuđu i tužilaštvu, odnosno u advokatskoj komori. Tako je u Somboru jednom poznatom advokatu, inače osnivaču Srpske demokratske stranke sa dr Jovanom Raškovićem, pokojnim, a zalagao se za pravednu srpsku stvar, ali mu se kao otežavajuća okolnost stavilo što je branio srpske radikale, te da se posebno okomio na gospodina Nenada Čanka i zbog toga sledi prijava Advokatskoj komori Vojvodine da se odmah suspenduje zbog osnovane sumnje navedenog dela koje sam pročitao. Dakle, iz svega proizilazi da ipak ovo što je gospodin Đinđić, verovatno budući predsednik Vlade...
Gospodine Kesejiću, hvala Vam. Vaše vreme je isteklo. Tri minuta ste govorili duže.
Samo da se zahvalim ministru. Želim da ipak ukomponuje to što ima u vreći, a biće veoma teško jer je dosta problema.
Hvala. Ima reč narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, pozdravljam vas, a i gospođicu damu, meni je ovde prvi put, verovatno i njoj prvi put, tako da nam je oboma prvi put. Ovo govorim da bih razbio tremu. Dolazim iz nekada od najlepših gradova u Srbiji, grada koga su nekada zvali mali Carigrad, grad koji je po kulturnom i privrednom razvoju mogao konkurisati gradovima iz zapadne i istočne Evrope. To je grad Šabac. Šabac je grad koji je u svojoj desetogodišnjoj istoriji doživeo dve nesreće. Jednu 1988. godine kada je došlo do obračuna između socijalista i komunista. Kada je došlo do smene najboljih kadrova, u to vreme. Druga nesreća se dogodila u 2000. godini, znači posle 5. oktobra, kada je došlo do smene onih kadrova, kojih je ostalo još malo. Formirani su krizni štabovi. Štabovi u kojima su gravitirali najlošiji ljudi, najlošijeg karaktera. Verovatno karakteri koji su pripadali ovoj partiji gde se vi čujete sada. Ali, dobro, sve je to period, što reče predsednik moje stranke, doktor Vojislav Šešelj, po jutru se dan poznaje. Moram vam reći iskreno, pre neko veče na televiziji je gospodin Đinđić rekao da je privatizacija u jednom momentu uzela maha i da je izvode ljudi koji žele da se što pre obogate ili da pouzimaju firme džabe. Međutim, zaboravio je da kaže da je njegov najbolji saradnik Dragaš, čovek koji je u opštini Šabac već upisao pet najjačih firmi za privatizaciju i već najavio Zapadu da može da ih uzme budzašto. Gospodin Đinđić, svojim dolaskom u hemijski kompleks "Zorka", nemojte se smejati, to je tužno, prošao je svojim konvojem skupljajući glasove, i videvši tada fabriku mineralnih đubriva mislio je da se tu proizvodi šećer ili mleko, ali ne znajući da je to ipak prljava tehnologija, odmah je rekao da je to arheološka vrednost. Međutim, zadnjih dana, radi opstrukcije Vlade, okrivio je Radikalnu stranku i tu je naveo baš to, da je seljacima obezbedio đubrivo na vreme, da ne dolazi do opstrukcije Vlade. Međutim, zaboravio je gospodin Đinđić da, kada je još najavio uvoz oko 25 hiljada tona đubriva, da Fabrici mineralnih đubriva ne trebaju uvezena đubriva, nego treba sirovina, sirovina da bi mogli radnici Fabrike mineralnih đubriva da obezbede sebi lični i pristojni dohodak. Drugo, ovde je i gospodin, šarmantni, koga sam viđao na televiziji, gospodin Veselinov, pa će sada seljacima verovatno biti lakše, jer ja sam mislio da je gospodin Veselinov doktor poljoprivrede, ali sada je politikolog, tako da će sada seljaci moći još bolje da vode politiku, ali bez sela, bez rada, znači, da bude selo veselo. Drugo što bih rekao, verovatno mnogi od vas koji se ovde čujete, vrlo malo znate da je predsednik Privredne komore čovek iz Šapca, čovek koji je veliki biznismen, čovek koji je uložio veliki trud, verovatno hodao po političkim zatvorima, ali u vremenu kada je verovatno opljačkao dosta firmi, pa je u ovom delu socijalizma promenio, bio je simpatizer više stranaka, ili socijalista ili JUL-a, i sada u ovom vremenu jeste član Pašićeve stranke. Znači, vidi se kakav je ministar pravde, takav je i predsednik Privredne komore. Još nešto me je zabrinulo kada je Demokratska opozicija dovela gospodina Adema Demaćija iz Prištine na beogradsku televiziju, da vidimo kolika je ta demokratija, doveli su čoveka koji je okrvavio ruke, koji je indirektno poubijao dosta naše srpske dece i verovatno sam pomislio da li nije došao na dogovor kod gospodina Đinđića, da postavi za ministra odbrane gospodina Tačija. To bi bio možda najbolji biser, da ga je postavio. U ovoj Srbiji verovatno morate zapamtiti, nemojte se smejati, jer nije za smejanje, verovatno, o ovom Hagu su svi pričali, pa evo malo i ja da pomenem, vidite, dosta hrabrih ljudi se traži da ode tamo, ljudi koji su nam bili idol, koje smo pominjali sa našim prvacima iz Prvog svetskog rata. To je gospodin Ratko Mladić, to je čovek koji je svojom hrabrošću pokazao kako se brane boje svoje zemlje, a verovatno ti (obraća se poslaniku u sali) ne bi mogao braniti boje, jer si tako hrabar i tako mi se smeješ, a trebalo bi sa poštovanjem izgovarati njegovo ime. Toliko i hvala.
Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić.
Dame i gospodo, ekspoze mandatara za sastav Vlade počinje jednom rečenicom, koja ima malo čudni kvalifikativ, a ona glasi: "Danas biramo prvu demokratsku Vladu Srbije, nakon 60 godina". Bilo bi prelepo da nije i smešno i ironično. Mi u stvari danas biramo jednu čisto političku vladu, sa maltene više potpredsedničkih, nego ministarskih mesta, vladu za zadovoljenje ličnih sujeta i taština lidera i liderčića, asocijacije stranaka "s brda s dola". Naslušao sam se ekspozea poslednjih godina, punih lepih želja i obećanja, ali ovaj me je ganuo do suza. Verujem da će ista osećanja imati građani kada sutra u režimskim, a naročito nezavisnim novinama, pročitaju ekspoze, isti oni građani koji su na izborima dali glas DOS-u, željni boljeg života i sveukupnih promena nabolje. Mislim da će i njihovo razočarenje biti ravno mome, jer toliko patetike i fraza još od Tita ne čusmo. Govoreći o izbornom programu DOS-a, kao programu Vlade, da li to možda gospodin mandatar misli i na program reformista ili LSD-ovaca, o Vojvodini kao posebnoj republici, ili možda program Saveza vojvođanskih Mađara, o regionalnoj autonomiji, sa krajnjim ishodištem secesije i izdvajanja iz Srbije. U ekspozeu o privatizaciji ni reči, gospodine mandataru, sem da nam ona predstoji, i ne čudi to od mandatara, jer on je 1994. godine, u istoj ovoj skupštini, zajedno sa SPS vratio na početak zakonske projekte o vlasničkoj transformaciji. Kritiku ovog ekspozea baziraću na dve uporišne tačke - prvo, reč dve o poljoprivredi. Izražavam ličnu sumnju u stručnost i kompetentnost budućeg ministra poljoprivrede, inače profesora Fakulteta političkih nauka. Nebrojeno puta na televiziji, gospodin Veselinov se zalagao za cenu od 11,00 dinara po kilogramu za pšenicu, a Savezna vlada je utvrdila cenu od 7,00 dinara. Cena od 11,00 dinara će u svakom slučaju zadovoljiti proizvođača. Ali, to u krajnjem ishodištu znači cenu hleba od 44,00 dinara. Mislim da nikakav komentar o kompetentnosti gospodina Veselinova nije potreban. U predizbornoj kampanji, takođe, isti gospodin Veselinov se neprestano zalagao za navodnjavanje oraničnih površina. Marketinški lepo rečeno, ali suština govori o čistom i očitom nepoznavanju stvari. Činjenica je, uSrbiji 2% oraničnih površina jesu za navodnjavanje, činjenica je da smo zbog toga na poslednjem mestu u Evropi, pa čak i iza Albanije. Činjenica je da se problemu navodnjavanja mora pristupiti ozbiljno i odgovorno. Međutim, gospodin Veselinov je očito pobrkao red stvari, što i ne čudi, s obzirom na njegovu stručnost i kompetentnost. Navodnjavanja nema, gospodo poslanici, bez organskih đubriva, zato jer se vremenom sa vodom ispiraju i oligo i mikro elementi iz zemlje, bez kojih nema normalnog razvoja biljaka, pa prema tome ni potpunog razvoja istih biljaka do ploda. Zbog toga je redosled obrnut, prvo, predlažem gospodinu ministru da se zalaže za ulaganje u stočarstvo. Mislim da je ovim dvema stvarima i o ovim dvema činjenicama gospodin Veselinov sebe promovisao zbilja i kao stručnog eksperta i kompetentnog čoveka za ministra za poljoprivredu. Drugo je novouspostavljeno Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom, i njemu pridodato, ranije ukinuto Ministarstvo za veze sa Srbima van Srbije. Očito je, gospodo iz DOS-a, da Soroš i razni drugi Soroši polako zavrću finansijsku slavinu, a očito je to vama jasno da segedinska filijala CIE se okreće ka Vojvodini, te je normalno da vam Srbi iz dijaspore samo trebaju kao finansijska potpora za vaše prohteve. Ono što me zabrinjava, i što kao srpski radikal moram da istaknem, jeste da se nadam da koordinator toga ministarstva neće biti gospodin Jožef Kasa, isti onaj gospodin Kasa, koji je u okviru oktobarskih revolucionarnih dešavanja, na bini, u centru grada Subotice, izjavio da on to lično neće činiti, ali da je ubeđen da će se Srbi iz Subotice seliti. Očito on kao veoma duševan čovek sebe sada promoviše u zaštitnika Srba i garanta njihove bezbednosti na severu Srbije. Prvi korak u toj zaštiti je Kasina zabrana da u Suboticu uđe mrtav Car Dušan. Lično je gospodin Kasa učestvovao u rušenju postamenta za spomenik prvom srpskom zakonodavcu. Zar takav da bude potpredsednik Vlade? Gospodina Kasu je i vaš OTPOR prozvao za finansijske malverzacije, koje su lokalni čelnici radili u sprezi sa privatnim firmama, koje su imale monopol na saradnju i rad skupštine opštine. Pa, zar kriminalac da bude potpredsednik Republičke vlade? Gospodin Kasa je lično priznao da je jedan od desetak građana Subotice, svi su iz redova SPS, samo on jedini iz Saveza vojvođanskih Mađara, koji su od Vojvođanske banke dobili kredit pod izuzetno povoljnim uslovima vraćanja, i kamatnim i vremenskim. Ukupan iznos je oko 100.000 maraka. Što je mnogo, mnogo je, gospodine Đinđiću, a vi govorite o poštenju i korupciji. Zar stvarno takav kriminalac za potpredsednika Vlade? Lično je gospodin Kasa kao predsednik skupštine opštine, još ga je Božović postavio, omogućio svojoj ćerki na internom konkursu kao predsednik skupštine opštine, koji su znali samo on, njegova ćerka i službenik u skupštini opštine, da po izuzetno malim svotama novca kupi više od 20 ha zemljišta prema granici tog opštinskog zemljišta. Šta je ovo, ako to nije kriminal? Zar stvarno gospodin Kasa za potpredsednika? I ono što je za ovom govornicom danas pomenuto, zar nije gospodin Kasa, inače lider Saveza vojvođanskih Mađara, stranke koja je obnarodovala dokument sa nazivom: "Dogovor o političkim i pravnim okvirima Vojvodine i samouprava vojvođanskih nacionalnih manjina". Molim gospodina mandatara da od gospodina Kase ili od drugih čelnika Saveza vojvođanskih Mađara zatraži ovaj dokument, dostavi vam ga i da vidite koga vi to danas birate za potpredsednika. Samo ću vam pročitati par stavki iz tog dokumenta. Nude nam Mađari sledeće: građani Vojvodine, odnosno Srbi i Crnogorci, mogu bez ograničenja živeti sa demokratskim pravima i imaće mogućnost da se predstavljaju u svim organima vlasti. Stvarno je velikodušan taj Kasa, nama Srbima u Srbiji daje prava da nešto radimo i da biramo. U tački 1., stav 8. kaže: Svaki građanin Vojvodine posle iscrpljivanja domaćih pravnih lekova pomoći u cilju zaštite svojih prava imaće mogućnosti da se obrati međunarodnim institucijama. Ne treba Kasi država Srbija, a vama Kasa treba. U tački 3., stav 2. i 3. dokumenta kaže se: Nacionalni saveti, a misli se na privremeno veće Mađara u Vojvodini, imaju pravo nastupa kao predstavnički organi pojedinih nacionalnih zajednica. Nacionalni saveti, kao predstavnički organi, mogu samostalno ili u saglasnosti sa Pokrajinskom vladom upražnjavati izvršnu vlast u okvirima ovog dogovora i zakona o utvrđenim pitanjima. U okviru svog delokruga usvajaju zakone.Oni teritorijalno donose zakone, dogovaraju se sa pokrajinom, nema ništa Republika, a on će biti republički potpredsednik Vlade! Takvog Kasu vi hoćete u vašu vlast (predsedavajuća: vreme je isteklo). Pre desetak dana osam čelnika mađarskih lokalnih samouprava sastalo se u selu Gornji Breg, opština Senta. U četiri tačke su se dogovorili da krenu u dalju realizaciju svojih sporazuma. Alal vam takav Kasa i načast vam, dame i gospodo poslanici, ja kao srpski radikal za takvu Vladu, gospodine mandataru, nemam moralno pravo da glasam i glasaću protiv.
Ima reč narodni poslanik Zlatan Jovanović, a neka se pripremi Ljubomir Dragović.
Dame i gospodo, nesumnjivo je da će danas skupštinska većina izglasati program mandatara i novu Vladu Republike Srbije. To je nesporno pravo skupštinske većine. Isto tako je nesporno pravo da opozicija u ovom parlamentu kritikuje sve predloge, koje predlaže skupštinska većina. Srpska radikalna stranka kao opoziciona stranka iskoristiće to svoje pravo i danas neće glasati za predloženu Vladu, iz prostog razloga što u prethodna tri meseca nismo stekli utisak da će ova vlada biti sposobna da odgovori svim zahtevima vremena u kome živimo, jer je vlast DOS-a u prethodna tri meseca pokazala svu svoju nesposobnost, sterilnost, neodgovornost prema srpskom narodu i građanima Srbije. Neću ponavljati što je već rečeno o situaciji na Kosmetu, na jugu Srbije, u Vojvodini, Raškoj oblasti, sve je to već rečeno. Sve ono što je mandatar izložio u svom izlaganju može se osporavati. Međutim, jedna činjenica, koju je izrekao, je nesporna. Mandatar je rekao da je danas 6. oktobar, što znači da od 5. oktobra do danas vlada mrak u Srbiji. Tačno je, u Srbiji je od 5. oktobra uglavnom mrak. Ja upućujem pitanje mandataru, zbog čega od 5. oktobra Srbijom vlada mrak. Uporno su i predstavnici vlasti i medija pokušavali da ubede javnost da je nedostatak struje posledica ispražnjenih akumulacija zbog dugotrajne suše. Tačno je da je u Srbiji prošle godine bila nezapamćena suša. Tačno je da su akumulacije prazne. Međutim, ja sam našao neke podatke, pa ću ih izložiti, da bismo uporedili situaciju u toku prethodna dva-tri meseca sa situacijom u prošloj odnosno 1999. godini. Iako smo 1999. godine imali brutalnu agresiju NATO, iako smo imali žestoka razaranja, pored ostalog i energetskih kapaciteta, uspeli smo, govorim uspeli smo, jer je SRS bila u Vladi Republike Srbije, uspeli smo da obezbedimo električnu energiju u prethodnom periodu, u prethodnoj godini, da imamo i najjeftiniju električnu energiju i da imamo uredno snabdevanje. Dolaskom DOS-ovske vlasti u Srbiji počinju nestašice električne energije i problemi sa električnom energijom. Zvaničnici DOS-a su izjavili da je potrošnja električne energije u periodu oktobar-novembar prosečno dnevno bila oko 80 miliona kilovat sati. Poređenja radi, u istom periodu 1999. godine proizvodnja u našim termoelektranama, bez hidroelektrana i bez TE Kosovo, bila je prosečno dnevno oko 80 miliona kilovat sati. Postavlja se pitanje, ali i sumnja da nešto drugo nije funkcionisalo u ovom prethodnom periodu. Takvu sumnju je podržao, odnosno potvrdio jedan od čelnika DOS-a, gospodin Protić, koji je pre nekoliko dana na Studiju B izjavio, da je tačno da je posle 5. oktobra u Kolubari bio štrajk i da je to razlog zbog čega u Srbiji nije bilo dovoljno struje. Postavlja se pitanje, da li je gospodin Protić izneo istinitu tvrdnju, da li je to tačno ili nije, ili su predstavnici aktuelne vlasti u pravu kada su utvrdili da je razlog nešto drugo. Da zlo bude veće i tadašnji ministar energetike u Vladi Srbije, u prelaznoj Vladi, podnosi ostavku, iako je energetska situacija verovatno bila najteža u našoj novijoj istoriji. Da li je to odgovornost koju DOS nudi ovom narodu, građanima Srbije, da li je to odgovornost koju očekujemo i od ove vlade koja će danas biti izglasana. Suštinu DOS-ovske vlasti dokazuje i jedan članak, koji je juče objavljen u listu "Danas". Lider jedne partije iz DOS-a iznosi svoju zabrinutost za situaciju u Termoelektrani Obrenovac. Naime, kako on kaže, tamo je došlo do otimačine oko rukovodećih mesta. Da li je i to deo programa koji DOS nudi građanima Srbije? Drugo pitanje je pitanje donacija. Opet jedan od lidera DOS-a izjavi pre nekoliko dana da je u Srbiju stiglo, samo po osnovu električne energije, preko 150 miliona maraka. Gospodo, da smo imali tolike novce, verovatno bismo mogli bar započeti izgradnju nekog novog kapaciteta u prethodnom periodu. Pitanje je gde je taj novac i šta je sa njim učinjeno, ako i dalje imamo nestašice struje. Na kraju, želim samo ukratko da se osvrnem na situaciju u informisanju. Upravo ste, pre dva dana, ukinuli Ministarstvo za informisanje. Sa druge strane, vodi se kampanja na državnoj televiziji za tzv. nezavisnu državnu televiziju. Nije mi jasno, kako državna televizija može biti nezavisna. Opet, u jednom dnevnom listu koji je pod kontrolom DOS-a, pre nekoliko dana, iznosi se tvrdnja da je preko 300 ljudi zaposleno u poslednja tri meseca na toj nezavisnoj državnoj televiziji. Da li je i to politika DOS-a, politika koju nam nudi DOS za naredni period. Ovo su samo segmenti zbog kojih mi ne možemo i nećemo glasati za program koji je izneo mandatar i za novu Republičku vladu.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović, a posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam saslušao ekspoze mandatara Vlade Republike Srbije, koji je, po meni, samo jedan pamflet i jako loša kopija, jako loše preslikane želje nekih stranih nalogodavaca po kojima ova vlada treba da vlada, da sprovodi i da vrši izvršnu vlast u Republici Srbiji. Kako sam mandatar kaže, program je proziran i staklen. To je jedino ispravno što je rekao u svom ekspozeu. Realizacija ovog programa tom mandataru je gubitak časti i istorije. O vašoj časti, gospodine Đinđiću, ne bih da raspravljam, ali istorija se ne može izgubiti, istorija nije igračka koja se može uništiti ili izgubiti. Inače, program novog mandatara, dame i gospodo narodni poslanici, kao da je pisan u saradnji sa Kušnerom. I on se, gospodine Đinđiću, zalaže za nezavisno sudstvo i to sudstvo koje će suditi samo Srbima i do sada je od tog nezavisnog sudstva izrečeno više osuda i to dugogodišnjih robija Srbima samo zato što su Srbi. Što je najgore, planiraju da osude još mnogo nevinih Srba, kako bi dokazali šta je to nezavisno sudstvo i šta je to demokratija. Da li slučajno ili ne, i okupatori na Kosovu i Metohiji se zalažu za vraćanje narodnog tribunala, ili narodnog advokata, kako vi kažete Ombudsmana. Znate kakva je funkcija njegova? Njegova funkcija je sprovođenje terora i neviđenih pritisaka na preostali srpski živalj, koji je ostao da živi na Kosovu i Metohiji. Dalje, gospodine mandataru, i okupatori uvode razne ekspertske timove u privatni život Kosova i Metohije. Rezultati tih ekspertskih timova su zatvaranje i uništavanje svih privrednih potencijala na Kosovu i Metohiji. Da li može da se stavi znak jednakosti između Kušnerovih ekspertskih timova i vaše Vlade, između Kušnerovog programa i vašeg programa? U svom tekstu mandatar kaže: "Predložićemo zakon o vraćanju oduzete imovine, čime ćemo bar delimično zaštiti ljude čija je imovina oduzeta zbog ideoloških razloga. U stvari, od Savezne vlade očekujemo da poništi odgovarajuće državne akte pre pola veka". Podsetiću vas da je jednom sramnom zakonskom odlukom od pre pola veka oduzeta zemlja i imovina i zabranjen povratak Srbima na Kosovo i Metohiju. Ovaj sramni zakon je uneo sve ove događaje koji su sledili na Kosovu i Metohiji. Zbog tog zakona je i poremećena demografska struktura na Kosovu i Metohiji. Zbog tog zakona je danas Kosovo pod okupacijom. Vi kažete da nećete krasti i lagati. Ja vam sada unapred kažem da ne govorite istinu i da obmanjujete srpski narod u državi Srbiji, jer sam ubeđen da ni jedno imanje na Kosovu i Metohiji nećete vratiti pravom vlasniku, tj. Srbinu, koji je proteran i zabranili mu povratak na Kosovo i Metohiju. Isto kao što ste ispunili obećanje da ćete šiptarske teroriste proterati prvi dan posle izbora. Od izbora je prošlo više od mesec dana, a vi vaše obećanje ne da niste ispunili, nego ne date narodu da to ikada učini. Što se tiče sastava buduće Vlade Republike Srbije, mogu da zaključim da je to jedna heterogena masa, kojoj ne predstoji nikakva perspektiva. Gospodin Batić, žao mi je što nije tu, pre par godina za ovom govornicom reče: "Sednica Administrativnog odbora, predsedavao je vrlo hrabri Titov pionir iz Užičke Republike Žarko Jokanović..." čudim se da nema i njegovog šefa danas. Koga predstavlja Dušan Mihajlović? Da li se on ikada pojavio na ovoj sednici? Nema ga ni sada. Gospodine Batiću, došao je gospodin Mihajlović, ali za ministra unutrašnjih poslova. To je sramota za ovu državu Srbiju. Još jednom moram da citiram budućeg mandatara gospodina Đinđića: "Država počiva na dva principa. Prvi princip je da se zakoni moraju poštovati, da se kršenje zakona kažnjava i da se zakoni bez ikakvih sankcija ne krše". Oba ova vaša principa su prekršena. Bez obzira što kažete da je danas delimično 5. oktobar, ipak da vas podsetim, od 5. oktobra je prošlo više od tri meseca i to tri meseca haosa i bezakonja, pri čemu je mnogo počinioca, a nema ni jednog kažnjenog. Podsetimo se na Saveznu skupštinu, na Narodnu banku, Radio televiziju, Saveznu upravu carina itd. Kažete, gospodine Đinđiću, rasvetlićete ubistvo gospodina Ćuruvije, ubistva na Ibarskoj magistrali, otmicu Ivana Stambolića. Nalogodavci i počinioci ovih zločina moraju se naći pred licem pravde. Ali je sramota što ste zaboravili i ni jednom rečju niste pomenuli zločine šiptarskih terorista i ekstremista, koji su od dolaska mirovnih snaga na Kosovu i Metohiji ubili preko 1.000 Srba i kidnapovali preko 1.000 Srba. Žalosno je ne pomenuti patnje Srba i zločine nad Srbima od strane šiptarskih terorista i ekstremista. Još je žalosnije nuditi saradnju Albancima sa Srbijom, kao da se ti Albanci ne nalaze u Srbiji. Svi ovi navodi mi govore da sam u pravu kada sam stavio znak jednakosti između Bernara Kušnera i vas, gospodine Đinđiću.
Ima reč narodni poslanik Veroljub Arsić, a zatim narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Gospodine predsedniče, saslušali smo ekspoze gospodina Đinđića i sastav njegove Vlade. Što se samih ministarstava tiče, to su sve ekspert do eksperta, bar na papiru, po biografijama koje su nam ponuđene, a kakvi su stvarni eksperti, verujem da ćemo se vrlo brzo u to uveriti. Međutim, i eksperata ima među potpredsednicima Republičke vlade, čak su podeljena i resorna zaduženja za te potpredsednike. Iz današnjih novina sam pročitao da je gospodin Kasa dobio resor nacionalnih manjina. Možda je ekspert u tome, međutim, on se u slobodno vreme bavi najviše lokal separatizmom i separatizmom i tu je pravi ekspert. Što se tiče gospodina Perišića, koji je dobio resor nacionalne bezbednosti, to je pomalo čudno. Jeste da je čovek kvalifikovan, međutim, ja bih ga nazvao sada već bivšim ekspertom, jer svoje radnje koje je obavljao kao načelnik Generalštaba vojske Jugoslavije, u periodu od početka 1997. godine, pa do njegovog smenjivanja 1998. godine, nas upućuje na to da je on bivši ekspert. Naime, gospodin Perišić je izuzetno zaslužan za uspešan šverc oružja na teritoriji Kosova i Metohije, sa teritorije Albanije i Makedonije. Gospodin Perišić je takvim svojim pasivnim posmatranjem i radnjama koje su bile preduzete dozvolio da se teroristi izuzetno dobro naoružaju, da se izuzetno dobro utvrde i fortifikacijski obezbede i otežaju, posle njegove smene, našoj vojsci i policiji da ih istera, protera i uništi. U najmanju ruku, ne može se reći da je gospodin Perišić nestručno lice i da za to nije znao. On je izuzetno sposoban oficir i starešina, jer je prvi čovek. Ne postaje se lako prvi čovek jugoslovenske armije. Svojim izveštajima, koje je slao Saveznoj vladi, u kojima je navodio da se na teritoriji Kosova i Metohije nalazi par stotina naoružanih Albanaca, koje će vojska raščistiti za dva sata, uspavljivao je Saveznu vladu i davao vremena albanskim teroristima i NATO-u, pogotovu NATO-u, da pripremi svoju javnost na intervenciju. Još uvek se odlično sećam kada je gospodin Perišić predavao dva francuska pilota francuskoj delegaciji, koji su bili oboreni prilikom agresije na Republiku Srpsku. Tada je rekao da su Srbi slobodarski narod, pravdoljubivi i da im se to više nikad ne desi. Desilo se ponovo i gospodin Perišić je za to izuzetno zaslužan, izuzetno. Svojim takvim stavovima, koje je iznosio kao načelnik Generalštaba, u periodu od 1997. godine do njegovog smenjivanja, je dao vremena da se svet pripremi na ono što se nama dešavalo. U najmanju ruku je izuzetno odgovoran za NATO intervenciju. Postoji sad pitanje zašto jedan takav starešina, kao što je bio Perišić, koji je čak imao i ratne operacije u Hrvatskoj, odjednom postao demokrata. Njegov izgovor je da je napustio vojsku prilikom penzionisanja i rešio da pomogne demokratizaciji Srbije. Ovo pitanje je malo čudno i, verujte, lično ne verujem da je to u pitanju. Možda se gospodin Perišić uplašio Haškog suda, da će biti optužen za ratne zločine, pa je svoju ličnost podredio svojim ličnim interesima, a ne nacionalnim i državnim. Tako da ne može da bude govora o njegovoj stručnosti i validnosti kao čoveka, sada, u ovom trenutku, da zastupa resor nacionalne bezbednosti. Kao potvrda svemu tome su sadašnji događaji na jugu. To je, gospodo, vreme kada je DOS imao vlast i gospodin Perišić je verovatno kao starešina, bivši starešina i kao bivši oficir Vojske Jugoslavije, mogao da pretpostavi, mada je bilo obaveštenja i od policije i od vojske da se tako nešto sprema. Međutim, ništa nije preduzeto. Zbog svega toga što sam sad naveo, Srpska radikalna stranka u svakom slučaju neće dati poverenje gospodinu Perišiću, ni ostalim članovima, kandidatima za Republičku vladu, jer mora svakome da bude jasno da su nacionalni i državni interesi važniji od svih ličnih, a to što se gospodin Perišić uplašio Haškog suda i postupio po nalozima zapadnih sila i NATO-a, to za njega vrlo malo može da znači, jer imamo takav primer kod gospođe Biljane Plavšić, koja je svojim ponašanjem, podredila sve i NATO-u, i zapadnoj alijansi, i Evropskoj zajednici i Uniji, pa završila ponovo na Haškom sudu. Što se Srpske radikalne stranke tiče, ona će se boriti da gospodin Perišić, i ako se ogrešio o srpski narod i o srpsku državu, da on ne dospe u Hag, ne zato što ga volimo, nego zato što se borimo da nijedan naš građanin ne dospe tamo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a zatim narodni poslanik Stevan Gudurić.
Poštovani narodni poslanici, Srbija je u svojoj istoriji i državnosti, u poslednja dva veka, počev od 1805. godine, od Praviteljstvujušćeg Sovjeta Serpskog, sa protom Matijom Nenadovićem, do danas, imala ukupno 110 vlada. Danas ovaj visoki dom treba da izabere 111. vladu. Ja ne bih volela da budem maliciozna, ali ta tri broja, tri jedinice u broju 111, bojim se da bi đaci i profesori rekli - neprelazno, teško da će proći. [[Aplauz.]] Među uvaženim ministrima u ovoj dvovekovnoj istoriji bili su Ilija Garašanin, Toma Vučić-Perišić, Jaša Prodanović, Nikola Pašić, a među ministrima prosvete Ljuba Nenadović, Stojan Novaković, Svetozar Pribićević. Upozoravam i opominjem na ove ljude koji su zlatnim slovima upisani u istoriju srpske državnosti, i pitam se, obzirom da će i ova vlada u svakom slučaju biti sastavni deo srpske istorije, da li će biti upisana na onim mračnim ili na onim svetlim stranama. Prema onome što smo čuli u ekspozeu mandatara Zorana Đinđića, a to su šarene laže koje smo slušali i koje su građani Srbije slušali i pred septembarske i pred decembarske izbore, mi imamo samo pamflete, imamo prazna obećanja, maglu, a kako ćemo pojedine probleme razrešavati, to još uvek ne znamo. Vreme će, naravno, pokazati svoje. Obzirom da Vladu formira koalicija sastavljena od 18 političkih grupacija, vrlo različitih programskih orijentacija, moram da podsetim na jednu pravnu izreku, jer je ona upraksi potvrđena, da se ne može dobro vladati ako mnogi zapovedaju. Moram da vas podsetim na još dve pravne izreke, ja se izvinjavam, ja sam pravnik, a videla sam i u spisku poslanika DOS-a da ima mnogo advokata, mnogo pravnika, mnogo profesora i, nije možda trenutak da komentarišem, biće neki bolji trenutak, ali kvalifikaciona struktura je vrlo visoka. Znači, ne odslikava baš kvalifikacionu strukturu stanovništva u Srbiji i njihovih birača. Dakle, želim da podsetim na još dve pravne izreke, a to je - da i vlast treba da poštuje zakone i da ugled vlasti zavisi od poštovanja zakona. Zašto podsećam baš na ove dve izreke? Zašto hoću da govorim o aktuelnom ministru za više i visoko obrazovanje, koji je danas predložen za ministra prosvete i sporta, Gaši Kneževiću? Moram da skrenem pažnju gospodinu Đinđiću da je on doktor Gašu Kneževića predložio za ministra obrazovanja, a mi već dva dana nemamo to ministarstvo, niste pratili Skupštinu prekjuče, donet je Zakon o izmenama Zakona o ministarstvima. O Gaši Kneževiću je lako govoriti, jer se on već dokazao na ovoj visokoj funkciji ministra u prelaznoj Vladi, kao i to da nije spreman da poštuje zakone i time sačuva ugled vlasti. Ko je Gašo Knežević, intelektualnoj javnosti u Srbiji je veoma dobro poznato, ali široj javnosti nije. Zato smatram da je ovo pogodan trenutak i da javnost Srbije sazna o kome se radi i ko je čovek kome poveravamo jedan tako važan resor u Vladi i kome poveravamo da kroji programe, i obrazovanje, i prosvetu, i školstvo, i sport i sve ono što ovo ministarstvo već obuhvata, o čemu treba da vodi brigu. Dakle, čovek koji se nije dokazao ni u sredini iz koje dolazi. On se pokazao, ali se nije dokazao. To je Pravni fakultet u Beogradu, i na stranu što važi kao notorni alkoholičar, meni je žao što kao dama to moram da kažem, ali to je jedna opštepoznata, a kažu doduše da se izlečio, ali obzirom da ga danas nema ovde, gotovo ceo dan, česte pauze pravi, verovatno se i samo zalečio.
Molim narodnog poslanika....
Poznata je i činjenica da je pljačkao studente na način koji je u najmanju ruku kriminogen, sve do školske 1988/89. godine, u saradnji sa izvesnim Nikolom Zafirovim, u njegovom privatnom stanu, gde je organizovao dopunsko vikend predavanje. I za svoje slušaoce, koji su to mogli da plate, već verovatno zavisno od volje Nikole i Gaše, od platežne sposobnosti onih koji su na ovaj način morali da polože Međunarodno privatno pravo, cena je bila od 150 do 300 maraka. Uz dodatno, unapred poznato pitanje kao džokera, studenti su, pripremajući se za ovako važan predmet, jer svi oni koji su studirali pravo znaju koliko je kompleksan predmet Međunarodno privatno pravo i kako ga je teško bilo položiti kod gospodina prof.doktora Milana Paka, na osnovu skripti koje su nepriznate od strane fakulteta i uz sto jedno unapred poznato pitanje i pohađanja ove nepriznate vikend škole, praktično su samo određeni studenti taj predmet kod Gaše Kneževića mogli da polože. Najvažnije je, ipak, šta su o gospodinu Gaši Kneževiću rekle njegove kolege i članovi komisije, doktor Milan Pak, Predrag Šulejić i doktor Božidar Pavićević, konstatujući to u svom referatu, kada je septembra 1998. godine Gašo Knežević konkurisao za izbor, odnosno reizbor za jedno mesto vanrednog profesora na Pravnom fakultetu. Citiram: "Iz svega što je izloženo proizilazi da je doktor Gašo Knežević svojim ukupnim nastavničkim radom u zvanju docenta i vanrednog profesora pokazao niz nedostataka koje bi trebalo imati u vidu prilikom izbora". Napomenuli su i ove njegove nepriznate od fakulteta skripte i to da je ispoljio nesavestan odnos prema studentima ne održavajući predavanja i vežbe i ne obaveštavajući studente o tome. Kako onda takav jedan čovek može da bude savestan na još kompleksnijoj i odgovornijoj funkciji kao što je funkcija ministra. A, šta kaže Gašo Knežević o sebi, 25. decembra u "Večernjim Novostima", buldožerista Gašo Knežević obećava da će pročitati sve udžbenike, školske udžbenike, što verovatno i treba da uradi, jer je mnogo toga očigledno propustio i kaže, to je vrlo važno, "jer su autori uglavnom udžbenike pisali levom rukom". Ovako, akademska jedna rečenica. Moje dve ćerke, od tri koliko ih ima, su levoruke. Prepala se deca da neće moći da se bave naukom ukoliko ovakav ministar dekretom zabrani levorukim osobama da se dokažu i pokažu u nauci. Po čemu je još Gašo Knežević u poslednja dva, tri meseca veoma ovako poznat u javnosti, po izjavi - on ili ja - misleći pritom na koga drugog, nego na profesora doktora Vojislava Šešelja. Kada je profesor Šešelj primljen na Pravni fakultet u zvanju redovnog profesora Gašo Knežević je dao ovu svoju izjavu, napustio fakultet, nije mogao da podnese da još neko, da neko ko nije njegov istomišljenik bude na fakultetu u zvanju koje je još više od njegovog. U međuvremenu, naravno, postao je ministar, pa se predomislio, vratio na fakultet, a profesor dr Šešelj još uvek je tu, na fakultetu. Znao je, pretpostavljam, da će iskoristiti nešto što se zove dekret i dekretom Gašo Knežević odstranjuje profesora Vojislava Šešelja sa fakulteta, donoseći rešenje kojim se Vojislavu Šešelju ukida zvanje redovnog profesora.
Vreme.
U obrazloženju stoji da je uvidom u dokumentaciju inspekcija, pazite molim vas, inspekcija Ministarstva za više i visoko obrazovanje konstatovala da doktor Vojislav Šešelj ne ispunjava uslove predviđene Zakonom o univerzitetu, za sticanje zvanja redovnog profesora. Ova inspekcija je bila vrlo kompetentna i po zakonu ovlašćena za ovako nešto. U pitanju je šta? Svi znaju, zloupotreba složbenog položaja i javne funkcije motivisana političkim razlozima, jer nemoguće da jedan profesor Pravnog fakulteta ne zna da prema Zakonu o opštem upravnom postupku nije ovlašćen da na osnovu službenog nadzora ukida pojedinačne pravne akte dekana, kojim dekan odlučuje o pojedinačnim pravima i odgovornostima nastavnika iz radnog odnosa. O štetnim pedagoškim inicijativama da i ne govorimo. Roditelji se prosto pitaju šta ovaj ministar priprema našoj deci? Najavljuje polazak u školu sa šest godina, uvođenje stranog jezika u prvi razred osnovne škole. Ostavljanje mogućnosti aktivima nastavnika da odlučuju koje će metodske jedinice izbacivati iz pojedinih predmeta, koje neće, pa na taj način na mala vrata uvodi praktično anarhiju u naše programe i obrazovanje. Stalno prodaje neku maglu, a ovi najavljeni u predizbornoj kampanji, mada ne vidim nijednog eksperta, sem onih samozvanih, takođe. U celini, SRS smatra da je delatnost Gaše Kneževića duboko štetna po nacionalne interese, obrazovanje i vaspitanje mladih. Njegovi planovi su preteći, a o tome naročito svedoči njegova izjava, molim za pažnju, koju je dao na proslavi godišnjice najstarijeg Medicinskog fakulteta u Srbiji. Rekao je upravo ovako: "Citiraću Stipu Mesića", kaže Gašo Knežević, "kao što je on ušao u Predsedništvo SFRJ da bi izazvao raspad SFRJ, tako je i on ušao u Ministarstvo da bi proterao politiku sa univerziteta". Mislio je verovatno - političke neistomišljenike, nikako ne na one iz Građanskog saveza. Samo se pitam da li je moguće da je ideološki uzor Gaši Kneževiću Stipe Mesić. E, Srbijo šta si dočekala, da jedan ministar u Vladi Republike Srbije citira na javnom skupu Stipu Mesića. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Stevan Gudurić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đinđiću, početak moje diskusije je na Vaš ekspoze, a s obzirom da ja dolazim iz Beočina moram poći od one jedne jedine cele rečenice o Vojvodini. Vaš konglomerat političkih snaga koji čine vladu, ukupno DOS, je toliko različit po pitanju Vojvodine da mislim da smo mi u Vojvodini s pravom očekivali da se bar vlada precizno izjasni šta će to i kako izgledati Vojvodina. Jer, kada čitamo programe Vaših političkih stranaka onda ne znamo di( smo. Dok sam Vas slušao prvo me je začudilo da o poljoprivredi skoro ništa niste rekli, onda na kraju, kada ste pročitali sastav vlade, to čuđenje je prestalo s obzirom da u toj Vašoj vladi, sem trojice-četvorice, su u privredu dolazili u goste, na ručak, i to ne kažem u ružnom smislu, jer poslove koje ste radili u privredi ste mogli samo ići u goste i na ručak. Bojim se da sa ovom jednom rečenicom, koju ste isto tako rekli negde na početku, da ćete i Vi završiti Hagom. Rekli ste - sa teroristima nema kompromisa. Pa-pa, pa u Hag. Tako je počelo i onda. Pričate onezavisnom sudstvu, a ne znam da li da verujem Vama ili gospodinu Mihajloviću. Pošto on neki dan kaže - sudovi još uvek nisu u našim rukama. Ne znam kakvo je to nezavisno sudstvo koje se nalazi u nečijim rukama. Ti programi se malo razlikuju, pa ćemo ostati u dilemi koji od Vas dvojice govori istinu. Pričate o racionalizaciji vlade i uvodite sijaset potpredsednika, ali ja sam zadovoljan zato što ima bar za jedan više nego u Vojvodini. U Vojvodini ima šest potpredsednika Izvršnog veća, i pošto je ovo stariji organ, red bi bilo da ima bar jednog više. Tamo ima šest, ovde ima sedam, pa da bar sa te strane budemo zadovoljni. Žao mi je što ovde nema gospodina Batića. U stvari, pitam se, pre nego što to kažem o njemu, da li je istina ono što ste Vi na početku rekli a to je da će ova vlada i ovi ministri raditi samo svoj posao, pa ne znam šta rade ceo dan danas kada uglavnom ovde ne sede, sem poneki izuzetak. Ili završavaju neke poslove koje su do sad imali, pa da od sutra kao vlada rade samo kao vlada, ili je i to još jedna od izjava koja se sa istinom ne slaže. Trebalo bi da nam kažete da li je gospodina Batića za ministra pravde ili pomoćnika , ako ste Vi neke termine brkali smem i ja, to što je od 5. oktobra do danas svako veče na televiziji optuživao, presuđivao i još samo fali da na licu mesta strelja i da završi posao, da ga tone čeka kada dođe za ministra, ili gospodinu Batiću i nekima fali kožni mantil da bi se uklopili u 1945. godinu. Imamo jedno Vaše obrazloženje na kraju, s obzirom da su dve stvari na kraju ekspozea bile, vezano za Ministarstvo za sport, o kome je ovde prekjuče bilo puno reči, gde je takođe bilo i Ministarstvo za ekologiju, na kraju, što znači da ste se malo predomislili ili to Vaše obrazloženje da ćete to Ministarstvo za ekologiju, ili već kako ćete ga krstiti, uvesti za šest meseci, teško da bi ovih deset godina progutao kao pravo obrazloženje. O školstvu i gospodinu Kasi, ovako, voleo bih da je gospodin Kasa ovde pa da nam objasni reciprocitet iz Mađarske, i voleo bih isto tako da mi neko kaže koji je to Srbin u Mađarskoj vladi, da mi objasni, a ja recimo znam da u jednom malom gradiću koji se zove Baton i nalazi se u Mađarskoj, na tromeđi Jugoslavije i Rumunije, s kojim je moj Beočin pobratim po liniji neke srpske škole tamo, da tamo postoje Srbi koji idu u mađarsku školu, a ono što uče na srpskom jeziku predaje im profesor srpske književnosti, koji se vodi kao radnik Osnovne škole "...Grčić Milenko" u Beočinu, i plaća je Beograd, i onda gospodin Kasa i neki slični pričaju o tome kako mi u Srbiji kinjimo nacionalne manjine a njegovi Mađari i naši iz Vojvodine se do doktorata školuju na mađarskom jeziku i opet to plaćamo iz Beograda ili iz naše zajedničke kese. Pa se pitam ko je u Srbiji ugrožen? Nacionalne manjine ili Srbi? Zato što ako mi plaćamo ovo naše školstvo, i škole nacionalne manjine iz naše torbe, pa i školovanje naših napolju plaćamo iz naše torbe, onda smo verovatno mi ugroženi, pa bi to trebalo da se objasni. Kod ovih silnih pričanja oko poboljšanja našeg standarda, najviše bih voleo da verujem gospodinu Vuku Obradoviću, pošto svi vi koji ste pričali pričate o 150, 180 ili 200 maraka, gospodin Vuk Obradović je u predizbornoj kampanji, još pre septembra, na lokalnoj televiziji u Beočinu pričao o nekom standardu od 2.000 maraka. Voleo bih to da doživim, a ja ću živiti još jedno 51 godinu pa sam optimista. Slušamo i gledamo novu Radio televiziju Srbije, pa sam očekivao da će se i ovo zvati nova skupština, a u toj novoj Radio televiziji Srbije imamo kao glavnog igrača jednog gospodina koji nije baš nešto dobro znao ni utakmice da prenosi, a sada se bavi politikom, pa imamo ako je to jedina razlika umesto Gorana Matića i Ivana Markovića svako veče da na toj televiziji pričaju gospodin Batić i gospodin Čović najčešće, i ako je to novina onda neka građani priznaju da je novina. Ali, ne liči. Isto tako rekli ste neće se nikakvi prijatelji, rođaci i partijski aktivisti zapošljavati iz Vaše stranke, pa pitajte u Novom Sadu, pošto je to meni najbliže i neću da komentarišem neke druge, tamo su Vaši od 1996. godine bili na vlasti u kombinaciji sa nekim drugima, a sada u ovoj grupaciji DOS, neka Vam kažu koliko se to po javnim preduzećima i ustanovama pozapošljavalo, koliko su dugo neki drugi uspeli da opstanu, direktori javnih preduzeća, jedno dva petka, pa su sada nešto podmlađivali, i tamo neki direktor ima toliko godina da sam skoro zavezao crvenu pionirsku maramu. Tamo neki direktor npr. ima toliko godina, da sam ja skoro zavezao crvenu pionirsku maramu, jer ako je on sa toliko godina mogao, onda sam ja sa 48 godina još puno mlađi, pa bi bilo dobro da mi o tome razgovaramo. Vi nas i slušate, i ne slušate, i dobro je, ja sam zadovoljan što ćemo danas izabrati novu vladu. Prekjuče je skoro za dlaku bilo, koliko ste disciplinovani, da vam ne prođe zakon za dva glasa, a dobro je što ste se okupili ovde da se sada radi.
Reč ima narodni poslanik Rade Bajić.
Uvaženi predsedniče, uvaženi potpredsednici, uvažene kolege poslanici, neću puno govoriti o ekspozeu mandatara, gospodina Đinđića, moje kolege su dosta rekle, a plus toga što se ne bih ni uklopio ako bih hteo, a nije uputno o svakom segmentu tog programa govoriti i ne bih se mogao ni uklopiti u ovih 10 minuta, limitiranih. Meni je ostala upečatljiva jedna mandatarova rečenica, koju je izrekao i u usmenom delu izlaganja, a pročitao sam je i u pisanom delu. Ona glasi otprilike (usmeno sam više to pratio) - pre nego što krenemo u ozbiljne reforme, ili paralelno sa njima, moramo pre svega svesti račune sa prošlošću. Kakva je ta prošlost bila, vrlo je dobro komentarisao šef mog poslaničkog kluba, SPS-a, ja o tome i neću, ali isto bih sada postavio jedno drugo pitanje - ko će svesti i ko će podneti račune za one nemile događaje i nečasne radnje, koje su se dešavale posle 24. septembra i petog oktobra? Ja ću ih samo taksativno navesti, da vam, jednostavno, ukažem da ova rečenica - mirna oktobarska revolucija - ne drži vodu, i praktično, to nije to. Dešavaju se fizički napadi na učesnike u vlasti i na političke pripadnike partija koje ne pripadaju DOS-u, paljenje i podmetanje požara u njihovim kućama, a za vreme javnih skupova, a 24 objekta i sedišta SPS-a su ili uništena ili zapaljena, demolirana ili oštećena. Pritom je odneta sva oprema i sve ono što je vrednije od umetničkih stvari bilo. Oduzimanje imovine i skupocene opreme u studijima radija i televizije je bilo svakodnevna pojava. Svima onima što misle drugačije, kao izdavačko-novinske redakcije, sve im je odneto i jednostavno uništeno. U Kraljevu je recimo Studio TVS zapaljen, a normalno, pre toga je odneta sva oprema. Dolazi 5. oktobar. Posledice su katastrofalne. Upravo tako. Pre svega, te noći je obijeno oko 50 prodavnica, i ono što je najgore, dve žrtve su bile. Povređeno je preko 135 građana, a od toga veliki broj pripadnika MUP-a. Uništeno je, oštećeno ili zapaljeno 158 vozila, od toga 98 službenih vozila MUP-a. Najtragičnije je moglo biti, ali srećom nije, jer je te noći oduzeto, ili pokradeno, bolje reći, 836 komada naoružanja, i to - 15 puškomitraljeza, 15 mitraljeza, 359 automatskih pušaka, 312 pištolja, 25 snajperskih pušaka. Sve je to u izveštaju Republičkog MUP-a, pa ako hoćete, možete proveriti. 14 hemijskih pištolja, četiri šok bombe, 68 hemijskih bombi, i puno, puno municije. Ali ja vas pitam - šta bi bilo da se krenulo i sa druge strane, koliko bi tek onda bilo žrtava? Posle 5. oktobra formiraju se krizni štabovi i štrajkački odbori i u 69 velikih preduzeća dolazi do nasilne smene upravljačkih i rukovodnih organa. Kakve su posledice toga bile, neko je rekao već pre toga da ta preduzeća uglavnom stoje. A koliko je ovo sve bilo planirano- ja ću vas samo podsetiti na izjavu jednog vašeg čelnika (a taj čelnik je Velja Ilić), koji je rekao, kada su ga upitali - kako se tako brzo i solidno vodila režija tog puča, on je rekao - ma, to smo mi pripremali nekoliko meseci. Pripremane su grupe koje će probijati kordone, pripremani su ljudi koji će paliti Skupštinu, koji će provocirati miliciju. Prema tome, to se pripremalo bukvalno nekoliko meseci.
Gospodine Bajiću, hajde malo da se vratimo na dnevni red.
Ja bih se još osvrnuo na nekoliko rečenica gospodina mandatara. Reče - nezavisni mediji, nezavisno sudstvo. Apsolutno u ovom momentu i neću da sumnjam da tako budući predsednik Vlade ne misli, ali obzirom kakvi su nam mediji u ovo zadnje vreme, to je najbolje komentarisao isto vaš član, gospodin Korać, kad je rekao da mu se gadi uređivačka politika i udvoričko ponašanje medija. Prema tome, to je vaš član rekao. Ako bi takvi sudovi bili, onda možemo pretpostaviti da bi nam se sudilo jednako kao što šiptarski sudovi sude Srbima na Kosovu. Isto jedna rečenica - razgovor sa lojalnim Albancima i beskompromisni otpor prema teroristima. Apsolutno podržavam tu rečenicu. Ali, odmah pitanje - pa zbog čega potrčaste da one koji su se suprotstavljali teroristima, i to beskompromisno, da ih pokušavate "na tacni" isporučiti Haškom tribunalu? Da li sutra treba neko isto tako da zbog ovog beskompromisnog otpora prema teroristima, recimo i gospodina Đinđića predloži za Hag? Ja nikada ni za kog Srbina, ni za Đinđića, ne bih ni za kakvog lojalnog građanina glasao da se pošalje u Hag. Prema tome, ako ste već sada pomenuli da se beskompromisno borite, onda se ponašajte tako. Što se tiče personalnih rešenja u Vladi, ja bih samo postavio dva pitanja - ko može verovati ministrima, recimo, ministru pravde i policije koji već sada, i pre nego što su ustoličeni, optužuju, hapse, sude i presuđuju? Znači, ne trebaju ni sudovi, ni tužilaštva, ni porote, ni odbrana. Mislim da to ne priliči ljudima koji treba sutra da vode tako značajne resore, da se tako ponašaju. Pošto verujem da će za nekoliko desetina minuta gospodin Đinđić biti izabran za predsednika Vlade, postavio bih direktno pitanje, pošto mi je to amanet građana - naime, u Vojvodini ima preko 100 hiljada građana koji su priključeni na gas, u širokoj potrošnji, nemojte me hvatati za reč, ali u Novom Sadu ima oko 30 hiljada priključaka. Za decembar mesec su to bili računi, gospodine, budući predsedniče Vlade, između šest i sedam hiljada u proseku. Verujem da ćete odmah biti suočeni s tim problemom, pošto će se to pitanje sigurno pokrenuti, kako mislite pomoći tim građanima da se prevaziđe ovaj problem, jer bukvalno niko od tih građana ne može da plati tu vrednost računa. Ovo pogotovu što oni smatraju da su građani drugog reda, jer pojedini građani se i po pet - šest puta jeftinije greju, dok ovi imaju pet - šest puta veće račune. Mislim da ćete imati ovaj problem već na prvoj vašoj sednici Vlade i očekujem da ipak preduzmete sve korake da se ovim građanima pomogne. Hvala vam na pažnji.
Ima reč narodni poslanik Radojko Petrić, a posle toga narodni poslanik Jovan Todorović.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, u ekspozeu mandatara Vlade kaže se jednom rečenicom da će voditi računa o ravnomernom regionalnom razvoju. Ovo je inače ustavna obaveza. Ustavna je obaveza da se vodi računa i o podsticanju razvoja nedovoljno razvijenih područja. U vezi sa tim u ekspozeu se ništa ne kaže, nema na tu temu nikakvog osvrta. Skladan regionalni razvoj, kojim se teži da se smanje razlike u razvijenosti, logično je da bude jedan od osnovnih strateških ciljeva Republike. Po stepenu razvijenosti Republika Srbija ima više različitosti. Znatan deo Srbije čine privredno nedovoljno razvijena područja. Ovo se u prvom redu odnosi na brdsko-planinska područja, područja udaljena od razvijenih privrednih centara, prigranična područja Republike i Raško-Polimsko područje. Ono je posebno specifično zbog različitog nacionalnog sastava stanovništva, a i po tome šta je sve uticalo i koje su okolnosti uslovile da to područje bude nerazvijeno. Pored ovog opšteg što važi za druga područja, da je brdsko-planinsko, da je udaljeno od razvijenih privrednih centara, imamo i specifičnosti kao što su da je tek 1912. godine to područje oslobođeno od Otomanske imperije, da je kasnilo u razvoju, da je prvo industrijsko preduzeće izgrađeno 1951. godine na tom području, da je povezano sa železnicom tek 1976. godine izgradnjom pruge Beograd-Bar. Zbog nerazvijenosti dolazi do izražene migracije stanovništva i čak se menja nacionalna struktura stanovništva na tom području. Iako do migracije dolazi zbog nerazvijenosti, postoje snage koje to predstavljaju na različite načine, što sve stvara štetne političke i druge naboje.To koriste određene snage. Uzmite samo situaciju, verujem da je manje-više svima poznata, uzmite stranku SDA i Memorandum o autonomiji Sandžaka. Normalno, koriste to snage i sa strane i sve to šteti i građanima srpske, crnogorske, muslimanske nacionalnosti i svim građanima koji žive na tom području, ali to nanosi znatne štete Srbiji. Mislim da ova vlada mora voditi računa o ovom, jer ravnomerni regionalni razvoj i podsticanje razvoja nedovoljno razvijenih područja predstavlja važan deo ukupne razvojne, socijalne i demografske politike Srbije. SPS se zalaže za ravnomeran regionalni razvoj i za podsticanje bržeg razvoja privredno nedovoljno razvijenih područja. U proteklom teškom periodu činila je znatne napore u tom pravcu, ulagala u privredu, u izgradnju lokalnih puteva, u vodosnabdevanje, u izgradnju PTT mreže, u školstvo, zdravstvo. Prethodna Vlada je donela zakon o nedovoljno razvijenim područjima za period od 1996. do 2005. godine. Donet je i još je na snazi Zakon o fondu za razvoj. Bilo bi dobro da je mandatar Vlade dao osvrt kako Vlada misli rešavati ovo pitanje u budućem periodu. Da li će za ove svrhe izdvajati sredstva iz javnih prihoda, mislim iz budžeta, da li će propisivati poreske olakšice, da li će deo sredstava biti usmeren iz međunarodnih kredita, iz donacija? Doduše, mandatar se danas nije izjasnio da li će Vlada tražiti ratnu štetu od NATO, a to bi mnogo značilo za to područje, koje je inače pretrpelo velika razaranja i velike štete. Hoće li se tražiti i od drugih institucija da pomognu razvoj, mislim na Direkciju za puteve, na vodoprivredu, elektroprivredu, PTT itd., za obrazovanje, zdravstvo, socijalnu zaštitu i ostalo. Normalno, ovim područjima potrebno je obezbediti sredstva i ulagati na principima solidarnosti i ekonomske racionalnosti. Solidarnost je neophodno obezbediti kod podmirivanje osnovnih životnih potreba - školstvo, zdravstvo, dečija zaštita itd. U ekspozeu se u jednoj rečenici kaže - novim zakonom o lokalnoj samoupravi omogućiti decentralizaciju vlasti i finansija. Šta to znači za nerazvijene opštine, decentralizacija finansija? Pa odakle, jer iovako ne mogu izaći na kraj, a ne decentralizacija. Čime će to oni da obezbede i da podmire ove potrebe građana? Ako se Vlada ne bude permanentno bavila ovim pitanjima, sigurno na ovom području neće biti stabilnosti, ni ekonomske, ni socijalne, ni političke. Biće nezadovoljni i razvijeni i nerazvijeni. Razvijeni će uvek misliti da izdvajaju neka velika sredstva, a nerazvijena područja i opštine biće nezadovoljni, jer su zapostavljeni, umesto da se približavaju stepenu razvijenosti, raskorak će se još više povećavati i oni će zaostajati. Ja očekujem da Vlada u ovom pogledu koristi iskustvo razvijenih zemalja. Zemlje Evropske unije vrše podsticaj u okviru svojih zemalja područja, koja nemaju približno prosečan nivo razvijenosti. I Italija i Švajcarska imaju svoje opštine za koje izdvajaju određena sredstva za ubrzan razvoj na tim područjima. Zato verujem da će Vlada imati u vidu ovo i imati svoj konstruktivni stav po ovom pitanju, da će pokloniti dužnu pažnju da ova područja krenu sa bržim razvojem i da smanjuju stepen zaostajanja u razvoju.
Ima reč narodni poslanik Jovan Todorović, a posle njega Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ja sam Jovan Todorović, poslanik SPS iz Loznice. Pažljivo sam slušao uvodno izlaganje našeg budućeg predsednika Vlade, a zatim i pažljivo pročitao tekst, koji nam je kao poslanicima Narodne skupštine podeljen. Nekoliko rečenica najpre o samom ekspozeu. Čini mi se da je za ovu priliku ekspoze mogao da bude i nešto konkretniji, sa jasnijim pokazateljima, na osnovu kojih bi mi, narodni poslanici i građani, koji prate ovu skupštinu, a i direktori mnogih privrednih subjekata mogli da opredele svoju ekonomsku strategiju i politiku u 2001. godini. Doduše, rečeno je da je osnova ovog ekspozea program DOS, ali je onda verovatno trebalo taj program podeliti svim poslanicima, bez obzira kojoj parlamentarnoj stranci pripadaju, da bismo mogli da na vidljiv način uočimo na šta se odnose osnovne odrednice ekspozea gospodina Đinđića. Utoliko ovo uzmite kao dobronamernu kritiku, bez namere da osporavam neka osnovna opredeljenja u ovom ekspozeu. Naravno da bih i ja, kao i svi vi narodni poslanici, voleo pa i naši građani, da se dobar deo ovog programa ostvari, a naročito onaj deo koji se odnosi na privredu i ekonomske i privredne reforme i na to da nam se obećava bolji život u narednom periodu. Istina je da bih bio mnogo zadovoljniji da sam danas čuo ovde koji će to biti društveni bruto proizvod ostvaren u 2001. godini, koji ćemo nacionalni dohodak po glavi stanovnika imati na osnovu ekonomskih parametara na kraju 2002, 2003. ili na kraju mandata ove vlade ili na bilo kom kraju mandata ove vlade. Doduše, saznajemo iz ekspoze da ćemo na kraju 2001. godine moći da kupimo čitavu potrošačku korpu. Koliko će ta korpa koštati, mi to još uvek ne znamo. Koja će biti prosečna zarada u Srbiji, mi to još uvek ne znamo, ali znamo, prema obećanju mandatara, da ćemo za te pare moći da kupimo čitavu potrošačku korpu. Pa i to je bolje od ove činjenice da imamo 70% platežnih mogućnosti da kupimo. Ja ovo najiskrenije govorim, ali bih voleo da znam i koja je to plata u nekom nominalnom iznosu, sa kojom bih mogao kao čovek iz privrede da uđem u neke planove za 2001. godinu i naredne godine. Pretpostavljam da će u kasnijoj razradi ministri, zaduženi za druga ministarstva, a koja imaju veze sa privrednom delatnošću, egzaktnije podatke dati. Da ne bih gubio vreme, ja ću da idem redom po ovom ekspozeu i da nekoliko svojih dobronamernih kritika na sve ovo kažem. Recimo, na deo koji se odnosi na Albance sa Kosova i Metohije - ja sam potpuno saglasan da taj problem sa Albancima treba rešavati dogovorom, sporazumom, demokratskim sredstvima. Ali, podsećam gospodina Đinđića i sve nas narodne poslanike, da smo mi to radili i u prethodnom periodu. Da li smo mi zaboravili da je ona prethodna Vlada Mirka Marjanovića 16 dana uzastopno bila u Prištini i razgovarala sa predstavnicima Albanaca sa Kosova i Metohije. Posle toga su usledili teroristički napadi, usledio je Račak, a kulminacija svega toga je bilo bombardovanje. Dakle, nisam preterano veliki optimista u pogledu da će Albanci biti spremni da demokratskim sredstvima ostvare svoja prava u ovoj zemlji. Jer, još nisam ni na jednom mestu čuo ni jednu izjavu, da se bilo koji Albanac odrekao Kosova Republike, ili nezavisne države Kosova. Sa druge strane, kada je u pitanju jug Srbije, kada je u pitanju Medveđa, Preševo i Bujanovac, podsećam na činjenicu da je američki general Džekson izašao na televiziju i rekao da su pripadnici Oslobodilačke vojske Kosova razoružani. Ti i tako razoružani Albanci su tukli teškim naoružanjem pripadnike naše vojske i policije, upravo u tim delovima naše Republike. Možemo li i u ovoj situaciji postupati tako da ih lepo zamolimo da izađu sa naše teritorije, da ne ubijaju naše policajce i naše vojnike i da očekujemo da će oni to prihvatiti. Ja ovde iskazujem jedan racionalan oprez. Kada država pokaže svoju snagu i kada svim svojim sredstvima, svim raspoloživim mogućnostima reaguje na terorizam koji je, očigledno, tamo prisutan, onda ćemo, najverovatnije, imati opasnost da međunarodna zajednica oštro zameri, a kasnije i sankcioniše i da nam se čitav taj scenario, u neku ruku, ponovi. Danas sam ovde čuo jedan nov izraz - ekonomski zločin. Doduše, mandatar je rekao da je to možda preterana reč, ali ja na ovom mestu pitam, kakvo će biti određenje naše Vlade prema svim drugim zločinima. Na ovom mestu hoću da kažem da nisam još čuo, ni od koga, da je Hašim Tači ratni zločinac, da je Olbrajtova ratni zločinac, da je Klinton ratni zločinac, da su ratni zločinci oni koji su ovu zemlju bombardovali, koji su uništili sve ono što su generacije od 1945. godine pa naovamo stvarale i naneli ratne štete koje se prema nekim pokazateljima, danas sam ovde čuo, mere na 30 milijardi dolara, a sa indirektnim štetama to je sigurno oko stotinu milijardi dolara. Kakav će biti odnos ove buduće Vlade prema tim i takvim zločinima? Hoće li ta pitanja pokrenuti kod međunarodne zajednice i kod Haškog tribunala, a ne uporno i sve vreme raspravljati o tome, hoćemo li naše ljude, Srbe, naše građane isporučiti ili ne u Hag, ili ćemo im suditi u našoj zemlji. No, ostavio bih tu političku komponentu koja se nalazi u ovom ekspozeu i vratio bih se na nešto što mislim da je aktuelno za sve nas poslanike, a i za građane, pre svega na neka privredna pitanja koja su ovde prisutna, istina, previše načelno, ali se iz nekih odrednica iz ovog ekspozea mogu razaznati osnovni ciljevi naše buduće Vlade. Kažem naše, jer nema nikakve sumnje da će ta Vlada biti večeras izabrana. I, neka bude tako, ovde postoji parlamentarna većina koja će to da uradi. Ali, socijalisti imaju pravo da ukažu na neke stvari za koje misle da se i u ovom programu, ali i budućem, realizovanjem tog programa mogu popraviti. Recimo, kao privrednik pozdravljam opredeljenje Vlade da se značajno smanjuju porezi i doprinosi na zarade. Ali, voleo bih da na ovom mestu znam koliko će biti smanjenja u 2001. godini, da li je to 15%, da li je to 20%, da bismo mogli da povećamo, ako ništa drugo, plate za taj iznos i da se približimo onom cilju da za platu u decembru 2001. godine naša prosečna porodica može kupiti tu potrošačku korpu. Dalje, potpuno pozdravljam opredeljenje da se u budućem vremenu prednost da malim i srednjim preduzećima, da im se obezbeđuju povoljni krediti. Takođe bih voleo da znam u kojim privrednim granama ćemo imati prioritet u vezi malih i srednjih preduzeća. Ovde o tome nije govoreno. Pretpostavljam da nadležna ministarstva mogu tu stvar konkretizovati, ali, očigledno se ovde postavlja pitanje, koja su to mala preduzeća i koja su to kreditna sredstva. Razumeo sam iz ekspozea da se uglavnom računa na inostrana sredstva. Hoćemo li imati domaćih kreditnih sredstava, kao podsticaj razvoju malih i srednjih preduzeća? Za mene je to kao privrednika jedno od ključnih pitanja, jer, to što ćemo dobiti od Zapada ili od inostranih partnera, to je, na neki način, na dugom štapu. Mi moramo već od februara meseca da pokrenemo intenzivno privredni razvoj u ovoj zemlji. Da pokušamo da nadoknadimo sve posledice i NATO agresije i desetogodišnjih sankcija i do da dođemo do toga da zaista kao građani, kao ljudi živimo bolje. Rečeno je da će biti povećana zaposlenost i da će po prvi put u ovih 10 godina biti pozitivna. Koliko pozitivna? Da li 1%, 2%, sve su to samo parametri koji su nam bitni da planiramo svoj privredni život. Nemamo ih ovde iskazane. Podržavam opredeljenje na srednja i mala preduzeća, ali u isto vreme postavljam i pitanje, šta ćemo sa velikim preduzećima. Mislim da će se ova vlada suočiti sa jednim vrlo ozbiljnim problemom na temu velikih preduzeća. Na ovom mestu želeo bih da pitam gospodina Đinđića, kao budućeg predsednika Vlade, kakav će biti odnos Vlade prema prethodnim odlukama bivše Vlade? Moram još nekoliko bitnih informacija da kažem zato što od privrednog života zavisi kako ćemo svi kao građani živeti. Hoćemo li imati besplatno obrazovanje i zdravstvo ili nećemo. Na ovom mestu moram da pitam mandatara Đinđića - Vi ste u vašem usmenom izlaganju rekli da ćemo imati besplatno osnovno i srednje obrazovanje, a u ekspozeu piše - imaćemo solidno obrazovanje i zdravstvo. Znači, solidno i besplatno, a ministar Gašo po novinama priča kako ćemo ubuduće morati da plaćamo i srednje obrazovanje. Da li je to tačno ili nije tačno, ili je to nekakav raskorak? Konačno, i ako je tačna ta odrednica iz programa da ćemo imati besplatno osnovno i srednje obrazovanje, pitam se šta će biti sa visokim obrazovanjem. Da li će samo ona deca čiji roditelji imaju dovoljno sredstava studirati ili će za upis na fakultet biti od uticaja kvalitet u srednjoj školi. Hoću da iskoristim priliku, pošto će gospodin Đinđić, prema mojim informacijama, biti naš gost, upravo gost lozničke opštine u Banji Koviljači 3. ili 4. februara, jer će tamo biti godišnja skupština i Izvršni odbor Demokratske stranke, hteo bih da iskoristim priliku da ga pozovem da bude gost u "Viskozi". Dozvolite mi samo minut da kažem nešto o "Viskozi" zbog toga što je prethodna Vlada usvojila program proizvodne i finansijske konsolidacije "Viskoze". Gospodo poslanici, morate da znate da je "Viskoza" bila izvoznik sa 100 miliona dolara godišnje, da je ostvarivala godišnji suficit od 80 miliona godišnje, da je ovaj program koji je usvojila prethodna Vlada predvideo devizni suficit od preko 200 miliona maraka za naredne četiri godine. Da je samo u 2000. godini trebalo da se ostvari 20 miliona maraka deviznog suficita. Samo da znate da je do 5. oktobra "Viskoza", od maja meseca do oktobra, izvozila 12 i po miliona maraka na svetsko tržište, a od 5. oktobra do 31. 11. samo 500 hiljada maraka. Na žalost, čitava je "Viskoza" stala i molim da se odnosite prema zaključcima Vlade kao dobar domaćin, ono što se kaže - ono što je valjalo nećemo dirati, a ono što ne valja, menjaćemo. Prema tome, dajte da realizujemo zaključak i odluku Vlade u periodu revitalizacije i oživljavanja proizvodnje u "Viskozi".
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a posle njega narodni poslanik Velimir Živojinović.
Uvaženo predsedništvo, uvaženi narodni poslanici, pažljivo sam saslušao budućeg premijera Zorana Đinđića. Ukazao bih sada na nekoliko najvažnijih pitanja, najvažnijih stvari koje su izrečene u njegovom ekspozeu. Prvo, konstatuje se da za opšti razvoj Srbije prvi uslov je opšta politička stabilnost. Svi se apsolutno u SPS slažemo da je pitanje Kosmeta, okupacije Bujanovca, Preševa i Medveđe i odnosi sa Crnom Gorom da su to prioritetna pitanja. Danas, četiri meseca posle vlasti DOS-a po svim ovim krupnim državnim pitanjima situacija je drastično gora nego u vremenu pre 24. septembra. Na Kosovu i Metohiji šiptarski teroristi divljaju, ubijaju Srbe, kidnapuju, pljačkaju. U takozvanoj bezbednosnoj zoni, Bujanovcu i Preševu, Šiptari su okupirali 600 kilometara srpske zemlje. Premijer nam je obećao, negde početkom decembra, da ćemo već negde 24. decembra imati počišćenu tu teritoriju i lično sam podržao tu jednu ideju, jer vrlo dobro znam da sa Šiptarima nema nekih naročitih pregovora. Kada je reč o Crnoj Gori, situacija je mnogo gora. U vremenu naše vlasti, Milo Đukanović je samo mogao da sanja da raspiše referendum i da se otcepi. Stalno je govorio da ima vremena za to, vreme radi za njega. Od kada je DOS došao na vlast, Milo Đukanović se odlučio pod hitno i odmah da se otcepi. Najverovatnije će to i učiniti. Jer, teško da će snage koje su jugoslovenski orijentisane u Crnoj Gori pobediti na izborima 22. aprila. Ono što se mnogima neće ovde svideti, ali moram da kažem da kada je reč o Kosovu i Metohiji najstabilnija situacija, kada govorimo o položaju Srba, bila je u vremenu 1988-98., znači u vremenu vlasti Slobodana Miloševića. Da, upravo tako [[Dobacivanje u sali.]] Kako da ne hvalim, kada je to istina. Ovde bih prozvao i predsednika Srpske radikalne stranke, Vojislava Šešelja, pošto me i on ponekad začudi, kada kaže da su pregovori na Kosovu i Metohiji trebali da se odigraju ranije ili da smo tu situaciju mogli da rešimo ranije. Nikada mi nismo mogli da rešimo tu situaciju, jer jednostavno na pregovore nisu dolazili, a šta su oni hteli i šta su želeli? Oni hoće svoju državu. Šiptari su imali sva manjinska prava, prava koja nema nijedna manjinska nacionalna zajednica u svetu. To je istina. Posebno mesto u ekspozeu je zauzela ideja o decentralizaciji. Vi znate da u Srbiji već osam godina funkcionišu okruzi. Okruzi možda nisu najsrećnije rešenje, ali okruzi su pokazali i svoju opravdanost. Imali su određene manjkavosti i decentralizacija je mogla da se odnosi samo na otklanjanje tih manjkavosti i tih nedostataka. Ja bih ovde pitao budućeg premijera šta znači decentralizacija vlasti i finansija, kada je reč npr. o policiji, kada je reč o sudstvu, kada je reč o tim krucijalnim državnim organima. Gorka su iskustva srpskog naroda i 80-tih godina, tamo gde su šefovi policije, gde su predsednici sudova bili neki drugi. Devedesetih, mi smo to promenili, s pravom, s punim pravom. Isto tako, kada govorimo o zdravstvu. Zdravstvo je koncipirano na principu solidarnosti. Taj princip solidarnosti se već ruši. Rukovodstvo Vojvodine već govori o tome da će se kase odvojiti. To prelivanje nije veliko, ali negde je 10% za sada. Takođe, u užoj Srbiji, možda jedno pet do sedam opština bi mogle da pokrivaju zdravstvenu zaštitu svog stanovništva. Sve ostalo je na principu solidarnosti i na principu prelivanja sredstava. Kako će se taj problem rešiti? Ako, primera radi, u jednoj Ćupriji, koja ima izuzetno razvijen zdravstveni centar, ako lokalna samouprava treba da pokriva zdravstvene troškove svojih osiguranika, ona to nikada neće moći, jer ima takvu privrednu strukturu koja to ne može da pokriva. Još je gora situacija sa malim opštinama, koje ne mogu da pokriju ni funkcionisanje svojih domova zdravlja, tako da će oni biti ukinuti. Ako u ovoj državi išta treba da bude besplatno, treba da bude zdravstvo. Sa tog aspekta, smatram, kada se govori o poreskom sistemu i o smanjenju obaveza u oblasti poreskog sistema i doprinosa, da bar u ovom delu treba stope doprinosa za zdravstvo da ostanu iste ili bar da se sredstva nadomeste na drugi način, pre svega iz budžeta. Bilo je reči i oko stope nezaposlenosti u našoj državi, Republici. Veća stopa nezaposlenosti je u mnogim drugim državama, ne u Srbiji i ne u Jugoslaviji. Veća stopa nezaposlenosti je i u Rumuniji i u Bugarskoj. Pa, Rumuni i Bugaridolaze da rade u Srbiju, a ne idu Srbi u Bugarsku i Rumuniju. S druge strane, jedan od važnih podataka, u Republici Srpskoj je stopa nezaposlenosti 41%, a to je država koja je imala, u vreme Dodika, naravno, veliku pomoć, izdašnu pomoć Zapada. Mislim da će i ova naša vlada tako proći, da će takvu pomoć dobiti kao što je dobio i Dodik. Ali, nažalost, ne bih voleo da i ovaj narod prođe kao narod u Republici Srpskoj. Premijer, budući premijer nam nije ništa rekao oko ratne odštete. Vi dobro znate da su NATO agresori ubili više od 2.000 civila, da su bombardovali i puteve i mostove i privredne objekte koji nam život znače, ali ne samo to, pri tom su koristili osiromašeni uranijum, i to jasno govori da meta NATO pakta nije bio režim Slobodana Miloševića. Meta NATO pakta je bio srpski narod i srpska država, sasvim jasno. Još jedno pitanje za budućeg premijera. Neće valjda da oslobodi šiptarske teroriste? Nije valjda amnestija za one koji su nas ubijali, koji su počinili tolike zločine srpskom narodu, ne samo u zadnjih desetak godina, nego i ranije. Na kraju, oko ovih kadrovskih rešenja. To je stvar budućeg premijera, a SPS neće glasati za ova rešenja. Mislim, kada se govori o kandidatu, neko je pominjao ministarku zdravlja Nadu Kostić, ona uopšte ne zaslužuje da bude kandidat, i svako je bolji od Nade Kostić, jer je legalizovala svoje krizne štabove koji su bili u zdravstvenim ustanovama od 5. oktobra do današnjeg dana. Na kraju, mislim da se sprema scenario o konačnom razbijanju SRJ i rasparčavanju Srbije. Ali, socijalisti ostaju čistog obraza, jer smo sve učinili na zaštiti vitalnih nacionalnih državnih interesa. Hvala.
Za reč se javio predsednik Poslaničkog kluba Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije tačno da ranije nije moglo biti rešeno pitanje Kosova i Metohije. Moglo je 1990-te godine, kada je usvojen novi Ustav Srbije. Trebalo je iz Ustava izbaciti svaku odrednicu o teritorijalnoj autonomiji, i za Vojvodinu i za Kosovo i Metohiju. Naša stranka je tada na tome insistirala, a socijalisti, koji su imali monopol pri donošenju tog ustava, mislili su da treba samo nadležnosti autonomnih pokrajina svesti na neku optimalnu meru i sve će to normalno funkcionisati. Tu su se grdno prevarili. Mi sada imamo situaciju da ono što se začelo, ljuljanjem je naraslo do nesagledivih razmera. Danas Skupština Vojvodine proklamuje nova ustavna rešenja, nove zakone, ona se stavlja u isti rang sa Srbijom i već otvoreno nastupa sa zahtevom za Republiku, da dobije status federalne jedinice. Što se Kosova i Metohije tiče, tamo godinama ništa nije rađeno, a moglo se mnogo toga uraditi 1991, 1992. i svih narednih godina, do 1998. godine [[Dobacivanje iz sale: - &quot;Ko je kriv?&quot;]] Onaj ko je bio na vlasti. Da li vi znate ko je sve bio na vlasti: Socijalistička partija Srbije, Nova demokratija, pa posle se JUL priključio itd. Radikali su ušli u vlast tek onda kad je već sve bilo u kritičnom stanju i kad su se Amerikanci direktno umešali na Kosovu i Metohiji. Dok je Kosovo i Metohija služila da se obezbede neograničene količine glasova, onda je vlasti odgovaralo da se tamo održava status kvo. Šiptari se potpuno odmetnuli od sistema, izgradili paralelan sistem, ali to vlasti nije smetalo, ni socijalistima, ni tadašnjim njihovim saveznicima, jer su mogli neograničen broj glasova na ime upisanih državljana šiptarske nacionalnosti, koji nisu izlazili na izbore, da sebi pribroje. To je činjenica. Kada je dogorelo do nokata, onda su zavapili, onda bez obzira na sva ranija hapšenja, na sve sukobe, na ovo, na ono, nisu imali kome da se obrate, nego radikalima, jer je zemlja već bila u plamenu. Zakazala je vojska, zakazala policija, zakazala država u celosti. Međutim, iz svega ovoga ja nisam imao nameru o tome da govorim, da mene nije izazvao gospodin Bušetić svojom izjavom, da nije moglo ranije ništa da se reši. Moglo je sve da se reši. Ali, iz svega ovoga što se desilo, nemam ja nameru sada, znate, meni su socijalisti bili izazov dok su bili jaki i moćni da sa njima ukrstim koplja. Iz svega ovoga treba dosovska vlast da izvuče pouku. Knin se morao braniti, jer se u Kninu branio Beograd. Knin je predat od strane režima iz Beograda. Republika Srpska se morala braniti, jer se tamo branio Beograd.Repulika Srpska je predata, prvo jedna trećina, a onda Dejtonskim sporazumom cela. Došla je na red Kosovo i Metohija, naravno Crna Gora, sada se otvara pitanje Vojvodine na dva načina i preti opasnost u Raškoj oblasti, odnosno Sandžaku, kako to neki zovu. Koju pouku DOS mora da izvuče iz svega ovoga? Kada je Milošević bio konstruktivan prema zapadnim silama, kada je bio kooperativan, slavili su ga kao glavnog američkog saveznika na Balkanu. Bio je glavna uzdanica. Glavni partner. To je trajalo nekoliko godina. Dok je on bio glavni partner, mi smo trunuli po zatvorima. To partnerstvo, što se tiče Amerikanaca, traje veoma kratko. Dve-tri godine. Onda je Milošević otpisan. Tada je obavio jednu fazu posla. Na red je došla Biljana Plavšić. Nju su slavili svi zapadni mediji. Ona je bila prva dama, ona je svuda rado primana, dočekivana raširenih ruku. Evo je sada, pred Haškim tribunalom, kako kaže dobro jutro slavni sude. Tako reče umilnim dubokim ženskim glasom. Vežbala je prethodno. [[Smeh i apalauz.]] Vidite šta se sada dešava sa DOS-ovskim režimom, a pre svega Koštunicom i sa svim drugim čelnicima, nije daleko ni gospodin Đinđić od toga ni svi ostali. U trenutku kada je slaman Milošević, oni su svima bili omiljeni. Pomagani sa Zapada, velike sume novca su izdvajane itd. Koštunicu svuda dočekuju raširenih ruku, počasti mu ukazuju, on izvršava naloge, odriče se kontinuiteta, podnosi zahtev za prijem u UN kao novoformirane države, za sve međunarodne organizacije itd. I, jedan po jedan zahtev. Sada su došli sa zahtevom za Haški tribunal. Neće se to zadržati samo na Miloševiću i dvojici, trojici. [[Smeh.]] Što se tiče mene, uzalud se radujete, jer ja bih davno tamo otputovao nego mi ne daju holandsku vizu. [[Smeh.]] Evo sada ću zvanično, preko gospodina Đinđića, da uputim zahtev preko Vlade Srbije da mi daju napokon tu vizu, da malo putujem i do Haga. Neće se na tome stati. Doći će na red i mnogi iz ove vlade. Prvo će početi od načelnika Generalštaba, pa redom i do Đinđića, koji je jeo vola na Palama. [[Smeh.]] Gde to stoji, u nekom propisu Haškog tribunala da oni ne mogu suditi čoveku, Srbinu, zato što je je vola na Palama. Mogu. Ako mogu da sude Momčilu Krajišniku, koji je bio samo predsednik Narodne skupštine, nikakve komandne odgovornosti nikada nije imao, a zašto ne bi i onome ko je jeo vola na ražnju ili onome što je držao političke govore, radi ovo, radi ono, ili je bio poznanik sa Radovanom Karadžićem i rukovodstvom paljanskim.
Gospodine Šešelj, ja Vas opominjem da se držite dnevnog reda. Budite ljubazni.
Ja se držim dnevnog reda, danas se bira Vlada, sve ovo što govorim veoma se tiče nove vlade i ja joj dajem savete, na kraju krajeva. [[Smeh.]] Samo se vi smejte, ipak ću se ja poslednji smejati, sve su prilike. I to se neće dugo čekati. Onoga trenutka kada ne budete hteli da ispunjavate sve zahteve, onoga trenutka vi ćete biti otpisani, doći će neki drugi, spremniji, spremniji da se odmah preda cela Vojvodina, da se preda cela Raška oblast, da se Srbija podeli u regione, u ostatak Srbije, da se potpuno uništi srpska država. Tako rade i u Republici Srpskoj. Neku pouku treba izvući iz Republike Srpske. Biljana je uradila svoje - otpisana, Dodik uradio svoje - otpisan, sada je Ivanić, to je britanski čovek, na redu, on će da uradi u jednoj fazi svoje poslove i Zapad ide dalje. Pouka za vas je, da se Zapadu ne može ništa verovati, da Zapad ne misli dobro srpskom narodu i srpskoj državi i da se ne sme pristajati ni na kakve trule kompromise, da se ne sme popuštati pred njihovim zahtevima, koji diraju u naš državni suverenitet. [[Aplauz.]]
Za reč se javio predsednik Poslaničke grupe SPS-a gospodin Ivković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je replika, nije treći izlazak za govornicu. Večeras mi biramo Vladu Republike Srbije i sigurno da bi trebalo da usmerimo pogled unapred, da razmišljamo o razvoju, o tome da nam država bude moderna i efikasna. S obzirom da su se pojavile neke teze koje govore o prošlosti i u tom kontekstu se pominje SPS, odlučio sam da se javim kratko, za određeni komentar. Neprijatno mi je da se vratim u 1974. godinu i Ustav Republike Srbije. Svakome je jasno kako je Srbija izgledala sa dva tega oko vrata, koji su bili zasebne države i vodili računa, kao tutori, o onoj sredini između Vojvodine i Kosova i Metohije. Mi smo, donoseći Ustav, odnosno utičući da se donese Ustav nove Republike Srbije faktički formirali Republiku Srbiju, kao republiku ravnopravnu sa ostalim republikama u bivšoj Jugoslaviji. Međutim, sa punim pravom smo razmišljali o tome da se zadrže zbog specifičnosti autonomije i Vojvodine i Kosova i Metohije. Želim da istaknem da se izuzetno mnogo radilo i 1991. i 1992, 1993, 1994. od Uriždinskog naselja u Prištini, pa nadalje, mnogo se korak po korak radilo na zbližavanju naroda na Kosovu i Metohiji. Rezultat je bio vrlo dobar. Mnogi zaboravljaju da je 150.000 Albanaca radilo, i pored stava Ibrahima Rugove, u privrednim sistemima i državnim organima na Kosovu i Metohiji. Jednu činjenicu mnogi u ovoj sali zaboravljaju. Zaboravljaju susrete na Kritu 1997. godine, kada su se prvi ljudi zemalja Jugoistočne Evrope okupili, kada su iskazali svoju nameru o bescarinskoj uniji Jugoslavije, Grčke, Bugarske i ostalih zemalja, o tome, o susretu tadašnjeg predsednika SRJ gospodina Slobodana Miloševića i Fatosa Nanoa, o mnogim koracima koji su tada dogovoreni da se ide u Knin. To je bio signal stare administracije američke, da Agima Čekua premesti iz Gospića na Kosovo, da organizuje Tačija i da napravi separatizam i terorizam na Kosovu i Metohiji. Kada se govori o događajima vezanim za Republiku Srpsku i Republiku Srpsku Krajinu, opet moram da vas podsetim da je upravo Beograd bio taj koji je insistirao na odluci da se donese Vens-Ovenov plan, da je upravo Beograd bio taj koji je poslao svoju delegaciju sa vodećim ljudima da utiče na Parlament Republike Srpske da zaživi mir još 1994. godine. Međutim, Srbi su pokazali svoju glavu, svoju tvrdoglavost, i kada je Republika Srpska u pitanju, i kada je Republika Srpska Krajina. Prema tome, nemojte mešati rukovodeće ljude Savezne Republike Jugoslavije i Republike Srbije u to vreme, i sam sam bio svedok nekih događanja, kada su pojedini vodeći Srbi pocepali Z-4, koji im je garantovao i te koliko dobar položaj, Srba u Republici Srpskoj Krajini. Samo sam se zbog toga javio, bila je replika, a zadržavam pravo za još jednu izjavu.
Treći put, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vens-Ovenov plan je bio neuporedivo gori od Dejtonskog sporazuma. Po Vens-Ovenovom planu uopšte nije bilo entiteta u Republici Srpskoj. Republika Srpska je deljena na nacionalno, etnički ili verski mešovite kantone, sa ciljem da se podeli srpska teritorija, istočni i zapadni deo, da nema nikakve teritorijalne veze. Mi srpski radikali smo ponosni što smo doprineli da se obori Vens-Ovenov plan, za koji ste se vi socijalisti zdušno zalagali, čak sazivali opštesrpsku skupštinu u Sava-centru. U tome su učestvovale sve druge stranke. Sve su ih stranke podržavale osim nas. Dalje, što se tiče Dejtonskog sporazuma, jedino je Srpska radikalna stranka bila protiv. Socijalisti su prihvatili i Nova demokratija, a sve ostale opozicione stranke podržale. Kada smo hteli raspravu u Saveznoj skupštini onda ste ukinuli direktne televizijske prenose. I od tada u Saveznoj skupštini nije uopšte bilo direktnih televizijskih prenosa. Tako stoje činjenice. Po pitanju Kosova i Metohije prihvatila je cela Narodna skupština, osim srpskih radikala, Plan Černomirdin-Ahtisari i to su podržale sve opozicione stranke, samo smo se mi odlučno suprotstavili. Plan Černomirdin-Ahtisari je značio gubitak suvereniteta nad Kosovom i Metohijom, njegovu okupaciju. U ovoj skupštini smo vodili debatu i tada smo vas o svemu tome upozoravali.
Gospodine Šešelj, molim Vas da se držite teme. Ovo je rasprava o Programu Vlade, a ne duel između radikala i SPS-a.
Pazite, ovo je veoma važna tema, jer je istorija učiteljica života i ne može se raspravljati o novoj vladi ako se nekad ne zahvati i nešto što se tiče naše bliže prošlosti, a što će opterećivati novu vladu u njenom radu sigurno. To je nasleđeno stanje....
Sada raspravljamo o dosovoj vladi a ne socijalističkoj.
Za to nasleđeno stanje postoji izvesna politička odgovornost. Što je situacija ovakva kakva je odgovorne su sve druge stranke osim Srpske radikalne stranke. Da smo izdržali još 15-20 dana u toku rata bilo bi još razaranja, bilo bi još žrtava, ali bi NATO pakt mogao da odustane od daljeg bombardovanja, jer je u njemu došlo do određenih suprotnosti, suprotstavljanja, protivrečnosti koje bi do toga dovele, u kritičnom momentu došlo je zapravo do kapitulacije.
Reč ima narodni poslanik Velimir Živojinović.
Poštovani poslanici, mislim da je dosta toga rečeno i treba da se kaže. Lično se nisam prijavio da govorim. To znači da je neka ujdurma već počela. Na čemu će to da se završi videćemo. Mislim da je prerano govoriti o nekim stvarima, kritikovati ih, jer još ništa nije ni počelo. A, ja sam od onih koji voli da čeka, što bi rekao Matija Bećković "ima vremena, ćeraćemo se mi još".
Reč ima narodni poslanik Živanko Radovančev.
Poštovani predsedniče, uvaženi poslanici, slušao sam pažljivo ekspoze mandatara nove Republičke vlade gospodina Đinđića. Sa posebnom pažnjom sam očekivao deo ekspozea koji bi se odnosio na politiku buduće vlade prema poljoprivredi, prema toj važnoj, rekao bih najvažnijoj grani privređivanja u ovoj zemlji i nisam dočekao. To je najblaže rečeno neočekivano, neću da upotrebim drugi izraz. Politika buduće vlade prema poljoprivredi se u ekspozeu mandatara morala naći na prvom mestu. I po poziciji, i po prostoru i sadržini i po konkretnim i jasnim porukama iz kojih bi zemljoradnici i svi oni koji žive na zemlji i od zemlje mogli da prepoznaju svoje mesto, kao i očekivanja od politike nove vlasti prema njima. Za poljoprivredu se u ekspozeu moralo naći mesta zbog značaja ove grane, ali i zbog uvažavanja činjenice da su zemljoradnici svojim zalaganjem i naporima u prethodnoj deceniji proizveli dovoljno hrane i ishranili stanovništvo. Poljoprivreda je, radeći i u nepovoljnim klimatskim i ekonomskim uslovima, često bez dovoljno goriva, veštačkih đubriva, repromaterijala, zastarelom mehanizacijom i bez odgovarajuće finansijske podrške, dovedena u dosta težak ekonomski položaj. Jednostavno, drugog izlaza i nije bilo, u uslovima sankcija poljoprivreda je morala da nosi teret vremena i u uslovima u kojima smo živeli. Jednostavnije rečeno, ostali smo i kao država i kao narod dužni poljoprivredi i zemljoradnicima. Dužan je zemljoradnicima ostao danas i budući predsednik Đinđić, i manje je važno što je danas ostao dužan, više je bitno da svi zajedno, od sutra premijer, i komplet nova vlada, ne ostanemo dužni poljoprivredi u budućem periodu. Sada radimo i poslujemo uuslovima bez sankcija i očekujem da će se nova vlada politikom prema agraru odužiti poljoprivredi, ne samo zbog zemljoradnika, nego i zbog shvatanja činjenice da je Srbija agrarna zemlja i da je svaki njen ozbiljniji razvoj uslovljen razvojem poljoprivredne proizvodnje. Osvrnuo bih se na pitanje kreditiranja poljoprivredne proizvodnje, na bolna i u zadnjih pet šest godina nerešena pitanja kada je poljoprivredna proizvodnja u pitanju. Čuli ste u svakodnevnom razgovoru da se vraćamo na analizu uzroka teškog stanja u poljoprivredi i imam dilemu šta je u najvećoj meri doprinelo tom teškom stanju. Pod jedan, činjenica je da je proizvodnja ostvarivana u poslednjih desetak godina u uslovima brojnih ograničenja, često bez dovoljno repromaterijala, bez kreditne podrške, u uslovima narušenih pariteta, kako eksternih, tako i internih. Svakako da i ova suša, koja se dogodila u 2000-toj godini, je u značajnijoj meri samo otežala ionako teško stanje u ovoj oblasti. Direktne posledice suše ili štete, kao posledice suše, iznose za 2000. godinu negde oko milijardu i 480 miliona maraka. Takođe je na ovako teško stanje u ovoj oblasti, u poljoprivrednoj proizvodnji uticala još jedna, da je nazovemo elementarna nepogoda, koja traje od 1994. godine, i ona još uvek traje, iz vremena kad je čuveni profesor Avramović prepoznao direktno štetno dejstvo kreditiranja poljoprivredne proizvodnje pod povoljnijim uslovima na pokretanje inflacije. Slobodan sam da iznesem svoje mišljenje, da su ekonomske posledice ovakve ekonomske politike značajno veće u materijalnom smislu, nego ova dva prethodna uzroka. Profesor je pogrešio, posledice su ostale, ali se izuzetno plašim protagonista nove monetarne vlasti i politike, da slede politiku profesora Avramovića, što bi značilo definitivno kraj ozbiljnije ili ozbiljne robne poljoprivredne proizvodnje. Stoga, na prvom mestu poteza nove vlade u ovoj oblasti očekujem da se ustanovi već provereni model finansiranja poljoprivredne proizvodnje, pod uslovima koji uvažavaju sve specifičnosti ove proizvodnje, da se vratimo na onaj model koji smo imali do 1994. ili da usvojimo neki od u svetu već poznatih modela u ovoj oblasti, u oblasti kreditiranja poljoprivredne proizvodnje. Na drugom mestu, ne manje značajnom, očekujem da se za 2001. godinu, i naredne godine, ustanovi agrarni budžet, koji bi bio autonoman u izvorima formiranja i autonoman u svojoj funkciji od budžeta Republike Srbije. Agrarni budžet živi od 1995. godine. Izdržao je sve kritike i borbu vremena i moramo se složiti da je, i pored svih kritika i određenih slabosti, odigrao značajnu ulogu u očuvanju poljoprivredne proizvodnje, naročito stočarske, a posebno proizvodnje mleka. Sugerirao bih predlagačima novog budžeta da agrarni budžet, bez obzira gde on bio i kako se on zvao, iznosi najmanje onoliko koliko je iznosio 1995. godine, kada smo agrarni budžet ustanovili, a da podsetim da je tada agrarni budžet iznosio 14% od ukupne vrednosti poljoprivredne proizvodnje. Očekujem da će buduća vlada i poslanici vladajuće većine, koji će donositi odluku i bez opozicione manjine, da prelistaju stenografske beleške svojih diskusija ili da se priseti predizbornih priča na temu poljoprivrede i položaja zemljoradnika i da shvate da ih tada izgovorena reč, misao ili ideja danas obavezuje. Ako je neko zaboravio ili se trudi da naprečac zaboravi šta je rekao na temu poljoprivrede, podsećam da zemljoradnici to svakako nisu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Maravić.
Poštovani predsedniče, uvažene kolege poslanici, kao poslanik koji dolazi sa prostora Kosova i Metohije, želim da dam svoj doprinos današnjem radu našeg parlamenta i da potražim odgovore na više pitanja. Odnos prema Kosovu i Metohiji u poslednja četiri meseca je prilično ignorantski, pošto je fokus interesovanja sa Kosova i Metohije prebačen na jug Srbije, na opštine Bujanovac, Preševo i Medveđu. Na Kosovu i Metohiji je ostalo da živi 120 hiljada Srba, kojima mora da se posveti izuzetna pažnja. Sa Kosova i Metohije je proterano 350 hiljada ljudi, 350 hiljada duša nalazi se danas na različitim prostorima Srbije, u svojoj tuzi za izgubljenim životima svojih voljenih, za grobovima svojih predaka i porušenim domovima. Ali, svi su oni dostojanstveni. Do sada su im pomagali Vlada Republike Srbije, Pokrajinsko izvršno veće, Centar za mir i toleranciju i Jugoslovenski komitet. Ovih dana, Savezna vlada je formirala novi Jugoslovenski komitet i ja sam ubeđen da će on nastaviti da radi ono što je radio i prethodni Jugoslovenski komitet, u interesu ostanka i opstanka srpskog naroda na prostoru Kosova i Metohije. U svom ekspozeu, želeo bih da znam, u ime svih tih ljudi, gospodine mandataru, nijednom rečenicom niste pomenuli šta će Vlada Republike Srbije učiniti da se prognani Srbi vrate na svoja vekovna ognjišta? U svom ekspozeu ste naglasili (citiram): "Albancima sa Kosova kažemo - promenile su se okolnosti, budite umereni i razumni, inače vam se može desiti da odete na slepi kolosek istorije, kao i da treba pronaći novi način suživota Srbije i Kosmeta", pa me zato interesuje - šta ste time hteli da kažete? Ako se osvrnemo unazad i pogledamo iza sebe, možemo da vidimo da separatistički pokret na Kosovu datira preko 100 godina unazad, oružanih sukoba je bilo, i to prvo sa kačacima, zatim sa balistima, a danas sa teroristima. Istorija nas je naučila da uvek kada se strani faktor mešao na Kosovu i Metohiji, uvek je bilo progona Srba, uvek je bilo stradanja, počev od Arsenija Čarnojevića, pa do danas. Vođeni mukom i tugom, strahom pred kamom i silovanjem, klanjem, Srbi su odlazili ojađeni sa svojih ognjišta i nastanjivali se na različitim prostorima. Muka je njihova teška, a tuga velika. Ali jedno je sigurno - svima je srce ostalo vezano za Kosovo i Metohiju. Želeo bih da mi odgovorite - šta će to Albanci dobiti, ako budu umereni i razumni? Bivša američka administracija, kao i mnoge velike sile u istoriji, sada je izmislila i formirala tzv. OVK, kao potencijalni faktor nestabilnosti našeg regiona. Jednostavno je, dakle, to kad se istera narod i izgubi teritorija, onda onima koji ostaju, ostaje mogućnost da stvore sopstvenu državu. Ali, prirodni zakoni su nemilosrdni, na tuđem pepelu i zgarištu ne gradi se svoj temelj, temelj budućnosti. Pitam vas u ime Srba sa Kosova i Metohije - kakav će biti stav Vlade Republike Srbije na Kušnerove lokalne izbore, koji su samo korak ka nezavisnom Kosovu? Kakav će biti stav buduće Vlade Republike Srbije na izjavu Kušnerovog naslednika, Hansa Hakerupa, koji je odmah po dolasku u Prištinu izjavio da je njegov osnovni zadatak raspisivanje opštih izbora, a raspisivanje opštih izbora znači donošenje statuta, zatim ustava, i normalno, nezavisnosti. Pošto ste se sreli, gospodine Đinđiću,saadvokatomNATO-a, tužiocem Karlom Del Ponte, želeo bih da Vas pitam, ukoliko znate, da li je pripremila zatvorene koverte sa optužnicama za odlazeću političku figuru američke administracije, gospođu Olbrajt, gospodina Klintona, Blera, Klarka i Solanu? Spisak, naravno, nije konačan, ali ovo je lista onih koji su u svom patološkom ushićenju izdavali naredbe za bombardovanje naše zemlje 78 dana bez prestanka, koji su sejali smrt nad našom teritorijom. Samo na opštinu Kosovska Mitrovica u 78 dana palo je 116 raketa i bombi, a o posledicama onoga što su izbacili izveštaje su dali ovih dana i zvaničnici iz Zdravstvenog centra u Kosovskoj Mitrovici. Šta znači Vaša izjava, gospodine Đinđiću, koja je objavljena na Internetu danas, da ćete u roku od dva do tri meseca, promenom zakona u ovoj skupštini, omogućiti nesmetani rad Haškog tribunala u našoj zemlji? Hoće li advokat NATO-a, tužilac Del Ponte, ceo srpski narod da privede Haškom tribunalu, samo zato što je bio jedinstven i samo zato što je branio svoju zemlju? Sada Račak doživljava svoju rehabilitaciju. U Račku nije bilo masakra, što se vidi i u zvaničnom izveštaju eksperata, patologa Belorusije, Finske i Jugoslavije. Masakr nije izvršen, a bio je neposredan povod za bombardovanje. Hoće li, gospodine Đinđiću, Vlada Republike Srbije razmišljati na temu ratne reparacije i tražiti istu u ime mrtvih, osakaćenih i mentalno destabilizovanih, jer je ovo veoma ozbiljan problem i odgovornost za ovu vladu? Gospodine Đinđiću, sve više se govori o Zakonu o amnestiji. Da li je moguće da će se amnestirati oni, koji su sa zadovoljstvom, u ime nekih iluzornih ideja, poremećenih umova, nerazumnih ciljeva klali i ubijali? Hoće li čuvena braća Mazareku, zlikovci iz Klečke, koji su silovali desetogodišnju Jovanu, osakatili je pred majkom, a sve zatim ubili i zapalili? Klečka, tužno zgarište nesrećnika, koje su bolesni umovi mučili i terorisali, preko svojih mučitelja izgleda doživeće svoje vasrksnuće. Braću Mazareku ovih dana posetio je specijalni predstavnik Saveta ujedinjenih nacija, koji je sa njima u ćeliji proveo deset minuta i dogovorio se najverovatnije kako da ih izvede na slobodu. A to je juče objavio i naslednik Kušnera Hans Hakerup, koji je izjavio da svi zatvorenici Albanci, koji se nalaze u Srbiji, moraju odmah da se dovedu u zatvore na prostore Kosova i Metohije. Zločin i zločince amnestirati! A šta sa mrtvima, šta sa žrtvama, zar njih treba zaboraviti i kako objasniti narodu na prostoru Kosmeta da se zločinci slobodno šetaju? U ime kojih ciljeva? Izgleda demokratije. Šta će Vlada Republike Srbije učiniti na oslobađanju kidnapovanih i ztaočenih Srba? Zašto o njima nema ni jedne reči u vašem izlganju? Srpskom narodu na Kosovu i Metohiji i srpskom narodu uopšte posle NATO agresije naneta je velika šteta, bol, muka, psihička i fizička, moralna patnja. Koje to nove načine suživota, gospodine mandataru, na Kosovu i Metohiji treba pronaći? Nije li Kosovo i Metohija integralni deo Srbije? Na Vladi Republike Srbije, koja će biti danas formirana, je istorijska odgovornost. Odgovornost je velika, a breme je teško. Potrebna su jaka pleća da se sve ovo iznese. Da li imate tako jako pleća? Hvala. [[Aplauz.]]
Više nemamo prijavljenih govornika. Pitam kandidata za predsednika Vlade da li želi reč? (Da.) Izvolite.
Najpre, zahvaljujem se svim poslanicima koji su se potrudili da izlože svoje mišljenje o programu Vlade, da kažu svoje sugestije i kritike. Takođe se veoma zahvaljujem poslanicima DOS-a, koji ovoga puta nisu iskoristili svoje pravo da govore, jer da jesu, ova rasprava bi trajala dugo i time bi jedan dan Vlada imala manje da uradi ono što smo obećali u programu. Mi smo sa kolegama iz DOS-a imali prilike da u pripremi ovog programa i u vreme kampanje diskutujemo o ovim temama i o mnogim drugima i ja se nadam da ćemo imati prilike da u sprovođenju programa još razgovaramo o detaljima, tako da sam siguran da neće biti uskraćeni što danas nisu govorili, imaće prilike da o ovim temema još govore. Na samom početku želeo bih da dam jednu načelnu primedbu, pre nego što kažem nekoliko konkretnih stvari. Koristeći iste metode, uvek ćete postići isti cilj. Kada idete istim putem, uvek ćete doći na isto mesto. Najveći deo onih koji su govorili imali su priliku da isprobaju metode koje smatraju ispravnim. I postigli su ciljeve koje su postigli. Svi su imali svoju šansu i istorija je bila fer ovoga puta. Dakle, niko ne može sa pozicije opozicije da nama kaže da ima bolje, pametnije ideje i da ima nešto što, kada bi bio u prilici, on bi sjajno uradio. Bili ste, dame i gospodo, u prilici. To što ste uradili, uradili ste, pustite nama našu šansu da mi probamo nekim drugim načinom. Naravno, kada 40 ili 50 ljudi govori, stvori se jedna atmosfera, a to je atmosfera starog načina politike. To je ona atmosfera, koja u ovoj zemlji vlada deset godina. Ja imam teškoću da iskoračim iz te atmosfere, jer ono što mi hoćemo je nova politika. Mi hoćemo da probamo nekim drugim sredstvima da rešimo probleme, koje vi niste rešili, od ekonomije do Kosova ni jedan problem nije rešen u ovoj zemlji. Svi su problemi u tako katastrofalnom stanju da vi sa određenom zluradošću gurate i priznajete - jeste, evo breme na vaša leđa, vi ih nosite, vi ih rešavajte. Tačno, zbog toga smo išli na izbore, tu smo da probamo da ih rešimo, ali ne na način koji vi predlažete, jer ako budemo radili onako kako vi predlažete, završićemo tamo gde ste vi završili, a to je u porazima. Od ekonomije do Kosova, sve sami porazi. Ima tu dosta "dobronamernih" sugestija u vezi sa DOS-om, kako je DOS, koliko ima stranaka DOS i da to ne može da izdrži, da to nigde nema na svetu. Hvala na pitanju, DOS je vrlo dobro [[buran aplauz]] Narod je glasao upravo zbog toga što su se na jednom mestu našle vrlo različite stranke i vrlo različiti ljudi. Ja ću vam reći zašto je narod glasao upravo za to. Zato što je narod želeo neke fundamentalne promene. Narod ne želi stranačku politiku, ideološku politiku, bar ne u prvih nekoliko godina. Narod želi da se nešto u temeljima ove države promeni i ne veruje da neko sam to može. Čak i ako neko sam misli da može, narod ne misli da neko sam može, ne mogu ni dve- tri stranke, mora biti dosta stranaka, da bude široka lepeza stranaka. Narod od nas traži međusobnu toleranciju, narod od nas traži, koliko god da nas je puno, što više da nas je, to je taj čvršći zajednički nazivnik, najmanji koji mora da postoji. Zbog toga ono što mi predlažemo u programu nisu nikakvi partijski ili neki drugi programi, to je nešto što seu ovoj zemlji odavno moralo uraditi. To je uspostavljanje jedne demokratske civilizacije u ovoj zemlji, postavljanje osnovnih demokratskih temelja. A onda će za partijsku politiku posle doći vreme, kada budu uspostavljeni ti temelji, osnovni zakoni, osnovna prava, osnovne institucije. Onda će moći sve stranke na tim temeljima da grade svoje zidove, svoje prostorije ili kako će to već izgledati u nekom drugom mandatu, sa nekim drugim sastavom ove skupštine. Toliko o toj sumnji da li DOS može da izdrži proveru vremena i da li može DOS da bude efikasan. Bilo je primedbi da nema puno konkretnih stvarih u ovom programu. Programi su uvek takvi. U svim drugim normalnim demokratskim zemljama ovakvi ekspozei i ovakvi programi su uvek opšti. U njima se nalaze opšti ciljevi i vrednosti, orijentiri, za koje će se Vlada zalagati. Naravno da je moguće uzeti iz statističkog godišnjaka, iz Privredne komore podatke o stanju raznih grana naše privrede, napuniti materijale. To bi možda izgledalo konkretno, ali to bi bilo manje konkretno nego ovo o čemu mi govorimo. Ono što je važno jeste da u ovoj našoj obavezi ima dosta supstance. Vi možete da meriti da li mi radimo ono što smo rekli svakog dana. To nisu prazne priče, tu nema mnogo činjenica, ali tu je sadrdžan pravac kretanja i otprilike metodi koje mi imamo nameru da koristimo. Nisu pomenute, naravno, bitne stvari. Šest sati bismo mogli, ja sam govorio sat vremena samo o načelima, još nekoliko sati bih mogao da govorim, usput sam ovde naveo, o regionalnom razvoju, zdravstvu, školstvu, poljoprivredi, gasu, nafti, izbeglicama, podsticaju izvoznoj privredi. Sve su to stvari koje iziskuju posebne programe i naravno da su veoma bitne, da su vrlo bitne, ali jedan ekspoze nije mesto gde o tim stvarima može detaljno da se govori. I, nekoliko konkretnih detalja, da samo ne bude nesporazuma. Jedan se odnosi na administraciju. Da se ne uplaše tih 400 hiljada ljudi zaposlenih u zdravstvu, školstvu i raznim drugim budžetskim finansiranim delatnostima, kad govorimo o državnoj administraciji, onda mislimo na činovništvo koje radi za Vladu. Njega, otprilike ima oko 40 hiljada u Srbiji, 14 hiljada u Beogradu i ostatak po okruzima. Ja sam rekao da ćemo u prvoj godini smanjiti taj broj za 20%. Nisam slučajno izabrao 20%. Dokumentacija koju sam pregledao govori da je od 1994. godine do 2000. godine, 15% ljudi zaposleno dodatno u državnoj administraciji. U vreme kada je broj zaposlenih u privredi konstantno opadao, broj zaposlenih u državnoj administraciji se povećavao i danas je između 20 i 15% veći nego što je bio 1994. godine. Neki od tih ljudi su primljeni bez odgovarajućih kvalifikacija, kada su stvarane koalicije, kada su se vlade menjale, ljudi su se zapošljavali. Mislim da 20% ljudi može da bude manje zaposleno u administraciji, a da ona svoj kvalitet zadrži. Nemam nameru da je reformišemo, ali za početak toliko. Razlika između ministarstva i mesta potpredsednika je vrlo bitna. Neko kaže, evo, imate isti, ili neznatno manji broj članova Vlade. Međutim, mi imamo za jednu trećinu manje ministarstava. U jednom ministarstvu je zaposleno ponekad hiljadu ili više ljudi. Potpredsednik ima tri, ili četiri člana svog kabineta. Ako govorimo o tome da pojeftinimo Vladu, onda mi moramo da redukujemo broj ministarstava, da postepeno nadležnosti nekih ministarstava prenosimo na organizacije Vlade, na odbore Vlade, na druga ministarstva i da pokušamo da dođemo do onog broja koji bi bio idealan za našu zemlju, a to je između 9 i 10 ministarstava, sa otprilike 15 hiljada zaposlenih ljudi u tim ministarstvima. To je zadatak koji ćemo, nadam se, ispuniti na kraju ovog mandata, ili, treba nam toliko vremena za tu reformu. Troškovi Vlade nisu direktno povezani jedno sa drugim. Kada uspostavite jedno ministarstvo, vi zapravo pravite jednu ogromnu administraciju koju je jako teško "kresati" i koja dosta košta. Prelazim na mnogo komplikovanije prigovore. Jedan se odnosi na Kosovo, a jedan se odnosi na terorizam. Kad govorite o Kosovu, imam utisak da namerno brkate normativni i ono što važi kao takvo, što biste voleli da je takvo, što bismo svi voleli da je takvo, ali to je život i, onda, prigovarate meni. Ja kažem, hajde da pokušamo nekako između Srbije i Kosova, Albanaca na Kosovu da uspostavimo neku vezu za početak, da Srbija ima neki kontakt sa tim i da postepeno pokušavamo da poboljšamo taj utisak i da vidimo za godinu, dve, tri, kad Srbija bude ojačala, da li taj uticaj koji ćemo imati, da li on može da bude dovoljno jak da naše vitalne interese zadovoljimo. To je jedno otvoreno pitanje. Ja ne znam da li mi možemo u tome da uspemo, ali pitanje je šta je alternativa. Kakvu alternativu vi nudite? Hoćete alternativu da zatvorimo oči pred životom i da kažemo - Kosovo je Srbija, da budete patriote i da se smejete i kad dođete na svoje mesto da se smejete i da to bude vaša politika. Naša politika je vrlo iskrena. Mi smo svesni toga da smo toliko šansi tu izgubili, da je možda moguće da nešto od toga ponovo vratimo. Vredi pokušati, moramo da pokušamo, ali ako se zavaravamo, nećemo ništa uspeti. Ako budemo realisti i ako shvatimo taj život možda ćemo i uspeti. Vi ste sa svojim praznim patriotizmom i junačenjem, neki od vas su doveli do toga da danas jedva da imamo bilo kakav uticaj kao država na delu svoje teritorije. Deo naše granice je otvoren prema jednoj strani države. Ne možemo o našem Ustavu ozbiljno da razgovaramo, jer ne znamo deo naše teritorije koji ima status. Ne znamo da li postoji administrativna granica između Srbije i Kosova. Šta to znači administrativna granica? Da li možete da prođete tu administrativnu granicu kao što između dve zemlje u Evropskoj zajednici možete da prođete. Ne možete. U kom smislu je ona administrativna? To su sve otvorena pitanja koja smo mi zatekli. Pokušavamo da ih rešimo tako da imamo neke rezultate, ne da imamo opravdanja. Danas sutra možemo da održimo lep govor, a da se u životu ništa nije promenilo, nego da imamo neke rezultate, minimalne, ali ipak rezultate. Kad je reč o terorizmu na jugu Srbije, sigurno da stanje nije dobro. Mislim da je danas bolje nego što je bilo sredinom decembra. Moje mišljenje je da napad na teritorijalnu zonu od pet kilometara je bio samo prvi korak i da je upravo cilj da se uđe u Bujanovac, Preševo, pre svega, i da je konačni cilj da se preseče saobraćajnica i da se Srbija učini taocem naoružanih bandi. Znači, nije cilj da teroristi budu u teritorijalnoj zoni, cilj je nešto drugo. Bili ste tamo, videli ste, tamo ne može baš da se živi. To nije mesto gde neko hoće da dođe i da ostane. To je mesto gde su oni ukopani, gde pokušavaju da ojačaju svoje pozicije, ali njihov cilj je nešto drugo. Za sada, oni taj cilj nisu ostvarili. Naše informacije su da, očigledno, gube međunarodnu podršku, ta logistika koja je dolazila sa Kosova i Metohije je prestala u toj meri da dolazi i da se taj čitav problem redukuje na naoružane bande lokalne, koje su uglavnom regrutovane iz Bujanovca, Preševa, Medveđe. Te bande terorišu i albansko stanovništvo. Dosta teško je sada naći strategiju. Ona mora da bude nađena, jer sada stanje koje tamo vlada je neodrživo. To je stanje da ne samo jedan deo naše teritorije nije pod našom kontrolom, nego na jednom delu naše teritorije vladaju naoružane bande. To su momci koje možete da vidite golim okom, koji nose kalašnjikove, koji se šetkaju okolo, koji ulaze u kuće, koji, po našim informacijama, zlostavljaju i albansko stanovništvo. U narednom kratkom periodu mi moramo da nađemo neko rešenje, ali u svakom slučaju svi znamo da trenutno stanje nije zadovoljavajuće. To rešenje mora da bude takvo, da omogući trajnu bezbednost u tom delu. Trajna bezbednost je samo to da za 24 sata naše snage očiste te naoružane bande, što je vrlo lako. Samo po sebi to nije neka teška operacija, ali pitanje je, šta sledećeg dana i šta u sledećih narednih godinu, dve ili pet godina, koliko će ta zona da bude zona visokog rizika. Tu mnogo ljudi radi i u policiji i u vojsci i u ovoj prelaznoj Vladi. Tu su postignuti određeni rezultati i to se ne može gurati kao neki dokaz da je DOS neuspešan, odjednom je DOS došao na vlast i odjednom se pojavio neki problem. To je varnica koja je preskočila sa Kosova, to je varnica koja je došla sa Kosova i to je u istoj meri nasleđen problem, kao što je nasleđen problem Kosova i Metohije. Govorite o nastojanjima bivše vlasti da pregovorima i nekim političkim sredstvima rešava taj problem. Ja sam vrlo skeptičan prema mogućnostima, koje su postojale, da prošla vlast, nekim političkim sredstvima, reši neki problem. Ona je imala jako nizak nivo političkog menandžmenta. To je bila vlast koja političkim sredstvima nije mogla ništa da uradi, ni sa svojim stanovništvom, ni sa svojom opozicijom, ni sa novinarima u svojoj zemlji, ni sa svojim studentima. Ni sa kim ona nije mogla političkim sredstvima ni jedan problem da reši, nije bila sposobna da koristi politička sredstva. Neću da kažem da smo mi bili pre 10 godina, da bismo uspeli, ali hoću da kažem da Milošević nije imao šansu da uspe zbog toga što je bio takav kakav je bio, i zato što je ta vlast bila takva kakva je bila. Možda ne bi uspela ni neka bolja vlast. Možda, ali, opet pitam šta je alternativa? Ako kažemo, nećemo da koristimo politička sredstva, nećemo da pokušamo da implementiramo naš uticaj drugačije nego silom, pitanje je šta radimo, da ne radimo ništa ili čekamo da postanemo silni, čekamo da izbije treći svetski rat i da u tom trećem svetskom ratu ostvarimo svoje interese. Mislim da nije verovatno. Znači, moramo da uradimo ono što nam kao razumnim ljudima ostaje na raspolaganju, a to je da koristimopamet, tamo gde nemamo silu i da pokušamo da koristimo okolnosti koje nam idu na ruku, a to je da smo sada jedna demokratska kredibilna država. Jedna od najčešće pominjanih tema bila je decentralizacija, bila je Vojvodina, bilo je pitanje etničkih zajednica i njihove ekonomije. Nekoliko govornika je govorilo o decentralizaciji. Ja razumem problem decentralizacije vrlo dobro u drugim zemljama. Znači, nema nikakvih tajni ako govorimo o rizicima decentralizacije, međutim, nema boljeg mehanizma za integraciju jedne zemlje, koja je kompleksna, koja je složena, nego što je decentralizacija. Svako dobro rešenje u sebi sadrži određen mali rizik. Najgora su ona rešenja koja su naizgled bez rizika. To kad uzmete sve u svoje ruke i mislite da ste gospodar situacije, onda ste najmanje gospodar situacije. Stvoriti jednu mrežu međusobne odgovornosti i međusobnih prava, ako uspe, to onda vodi jednom stabilnom sistemu. Ja sam putovanjem po Srbiji naročito poslednjih par meseci ustanovio da postoji, ne samo kod etničkih zajednica koje nisu srpske, nego i u čisto srpskim gradovima kao što su Niš, Leskovac, Kraljevo, kao što je Šabac, da postoji jedan odijum prema Beogradu. Postoji neki vid ljutnje na Beograd i utisak ljudi da je Beograd neki centar gde se pare slivaju, pare koje ljudi pošteno zarađuju i da tu neko, u ime onih koji su radili, donosi neke odluke i onda mrvicama te pare daje. Mislim da postoji velika opasnost da ako se ništa ne preduzme u tom pogledu, da se zaista Srbija, uz svu centralizaciju koju danas ima, po svim šavovima koje ima raspadne. Pre svega, po šavovima poverenja, da na kraju mi budemo jedna centralizovana država u kojoj će 40 gradova ili okružnih centara da zapravo smatraju da su eksploatisani i da budu nezadovoljni. Zbog toga tu mora nešto da se uradi, ali ne tako što će se naprosto delegirati neka prava bez ikakvog koncepta, nego tako što će se pažljivo, koristeći evropske modele regionalizacije i decentralizacije, postepeno ljudima davati ovlašćenja da one poslove koje mogu da rade sami, da ih rade, finansije koje su im potrebne da obavljaju te poslove i postepeno da ljudi postaju saučesnici u državnom poslu, jer, oni su punoletni građani. Nema razloga da jedan veliki grad, kao što je Niš, jedan veliki grad, kao što je Čačak, kao što je Novi Sad, da oni dobijaju na kašičicu, da neko u Beogradu presuđuje koja ulica treba da bude popravljena, šta treba da bude investirano. Ako su zaradili te pare, ako se preko poreza taj novac skuplja u njihovu opštinu, oni valjda znaju i gde te pare treba da ulože. Naravno, to je jedan složen proces i o njemu treba diskutovati, ali ga treba otvoriti. Time treba izduvati taj jedan balon separatizma, koji će na nužan način da bude naduvan ako se ništa ne uradi u tom pravcu. Što se Vojvodine tiče, moj pristup je najpre da vidimo račune. Najpre, da vidimo šta je tačno u tome da Beograd eksploatiše Vojvodinu, da vidimo kako se finansije kreću i da tu dođemo do nekog kompromisa i da, najpre, finansijsku autonomiju obezbedimo za Vojvodinu. Vojvodina ima svoju autonomiju po Ustavu, sve dok se ne promeni Ustav, a ja se nadam da se nikada neće promeniti u tom pravcu da bude ukinuta autonomija Vojvodine. Sve dok se ne promeni Ustav mi moramo ozbiljno da shvatimo pravo građana Vojvodine da o brojnim stvarima sami odlučuju. Oni ne mogu da odlučuju o tim stvarima ako nemaju novac da te svoje odluke finansiraju. Ako dobiju novac, onda jedan deo nadležnosti i obaveza oni dobijaju. Ministar za finansije neće da im da deo finansija, a da istovremeno oni ne finansiraju deo lokalnog školstva ili zdravstva. To ne znači ceo, to ne znači sve, ali to znači u onoj meri u kojoj dobijaju finansije, u toj meri će finansirati ono što bi inače Republika finansirala. Nema govora o tome da će dobijati novac da ga troše onako kako misle da je potrebno, a da će Republika da finansira onda ono što su njihove potrebe i što mora da se plati u tim lokalnim sredinama. Mi ćemo biti vrlo oprezni u tom procesu,ali mislim da taj proces mora da krene, jer ako uvažavamo narod u Srbiji, ako uvažavamo građane, onda mislim da moramo da im priznamo pravo da jedan ne mali deo odluka o svom životu i oni donose. Dosta se sva pamet slivala u Beograd. Vreme je da priznamo da ima te pameti. Što se tiče tog pitanja koje je dva-tri puta pomenuto, u vezi sa gospodinom Kasom, ali ne mora da ima veze direktno sa njim, o tome da se na osnovu etničkih principa formiraju teritorijalne autonomije ili, uopšte da se teritorijalizuju etnički principi, ja sam striktno protiv. Mislim da to vodi razaranju svake zajednice, bilo da je naša, bilo da je neka druga. Mogu da se prave različite formacije, ali ne na etničko-teritorijalnom principu. To je stav moj, to je stav Demokratske stranke, toje stav, mislim, većine stranaka u DOS-u. To je stvar o kojoj možemo da diskutujemo, ali za neko drugo stanovište neće biti većine. Svako stanovište je legitimno, može da se iznese u diskusiju, ali ni sa našim kolegama koji zastupaju drugačije stanovište tu nema nikakvih tajni, tu je pozicija koju DOS, manje-više, u celini zastupa. Uglavnom su to bila pitanja koja su bila kontraverzna. Bilo je mnogo drugih pojedinačnih, na koja ne mogu da se osvrnem. Bilo je jedno ili dva lična. Jedno se odnosilo na moj pasoš. Naravno, svako može da dobije, kao poslanik, uvid u moj pasoš i mnoga druga prava će poslanici u odnosu na ministre imati, koje do sada nisu imali. Neka podnese zvanični zahtev, dobiće fotokopiju mog pasoša. Iznenadiće se kada na osnovu te fotokopije utvrdi da je toliko laži i kleveta bilo o meni u ovih proteklih dve godine, a u vezi sa mojim navodnim boravkom u inostranstvu, što je najčistija laž, u toku čitavih tih 80 ili 90 dana ja sam nepuni jedan dan proveo u inostranstvu. Sve drugo vreme sam proveo u SRJ. Oni koji misle da to nije naša zemlja, neka pogledaju svoj vlastiti program. Ali, možda i sklonost ka klevetama je jedan od razloga što su izborni rezultati bili takvi kakvi su bili. Konačno, neko reče da sam učestvovao na nekoj televizijskoj emisiji i da sam postavio filozofsko pitanje - šta je to patriotizam. Učestvovao sam na toj televizijskoj emisiji i postavio sam pitanje šta je to patriotizam, ali, kolega je zaboravio da doda da sam ja dao i odgovor na to pitanje. Ja sam ga postavio ne kao filozofsko, nego kao vrlo praktično pitanje. Pitao sam - a šta je to patriotizam? Onda sam rekao šta je to za mene patritizam. Patriotizam je za mene to da moja deca ostanu da žive u mojoj zemlji i da govore svoj jezik kao maternji jezik, a da ne moraju da idu po belome svetu, trbuhom za kruhom. Patriotizam je to da cene moju zemlju i da ja sa svojim pasošem mogu ponosno da idem preko bilo koje granice. Za taj patriotizam će se ova vlada zalagati, i mi smo, nemojte sumnjati u to, u ovom smislu velike patriote. Hvala vam. [[Aplauz.]]
Zaključujem pretres i prelazimo na odlučivanje. Prema članu 187. stav 1. Poslovnika, o predlogu za predsednika, potpredsednike i članove Vlade odlučuje se u celini, tajnim glasanjem, osim ako Narodna skupština ne odluči da se glasa javno. Predlažem da se o predlogu za predsednika, potpredsednike i članove Vlade glasa javno - dizanjem ruku. Molim da pre glasanja utvrdimo broj prisutnih narodnih poslanika u sali. Konstatujem da sednici prisustvuje 229 narodnih poslanika. Stavljam na glasanje predlog da se o predlogu za predsednika, potpredsednike i članove Vlade odlučuje javnim glasanjem - dizanjem ruku. Ko je za? (199) Protiv? (Niko.) Uzdržanih? (Nema.) Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova odlučila da se o predlogu za predsednika, potpredsednike i članove Vlade glasa javno - dizanjem ruku. Pošto je Narodna skupština odlučila da se o predlogu za predsednika, potpredsednika i članove Vlade Republike glasa javno, dizanjem ruke, Narodna skupština se o ovom predlogu izjašnjava u celini. Podsećam vas da je po članu 92. stav 2. Ustava Republike Srbije i članu 187. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, Vlada izabrana ako je za njen izbor glasala većina od ukupnog broja narodnih poslanka. Molim da se pre pristupanja glasanju utvrdi koliko narodnih poslanika prisustvuje sednici. Konstatujem da su u sali prisutna 233 narodna poslanika. Stavljam na glasanje predlog za predsednika, potpredsednike i članove Vlade Republike Srbije u celini. Ko je za ovaj predlog, molim neka digne ruku? Za je glasalo 168, protiv 55, nema uzdržanih. Pošto je za predlog za predsednika, potpredsednike i članove Vlade Republike Srbije glasalo 168 narodnih poslanika, što predstavlja većinu od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da je Narodna skupština izabrala Vladu Republike Srbije. [[Aplauz.]] Molim članove Vlade da u skladu sa članom 6. Zakona o Vladi Republike Srbije pristupe polaganju zakletve. Molim vas, ponavljajte zamnom: "Zaklinjem se da ću se u svom radu pridržavati Ustava i zakona i da ću dužnost člana Vlade vršiti odgovorno i savesno". Molim vas da potpišete zakletvu. (Potpisuju zakletvu.) [[Aplauz.]] Sednica je završena. Hvala vam.